[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 27.6.2007

SEK(2007) 862

ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR

Bilaga till MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Gemensamma principer för ”flexicurity” Sammanfattning av konsekvensbedömningen SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN {KOM(2007) 359 slutlig}{SEK(2007) 861}

SAMMANFATTNING

Denna konsekvensbedömning åtföljer kommissionens meddelande om flexicurity, antagen den 27 juni 2007, som svar på Europeiska rådets uppmaning vid vårmötet 2006. Kommissionen har inför arbetet med meddelandet haft ett brett samråd med bl.a. diskussioner i sysselsättningskommittén och en rad evenemang med deltagande av medlemsstaterna, ledamöter i Europaparlament, arbetsmarknadsparter, icke-statliga organisationer och andra parter.

Flexicurity är ett omfattande begrepp som innebär att olika åtgärder integreras och samordnas med hjälp av en särskild politisk strategi. Dessa politiska åtgärder omfattar förändringar av regelverket för anställningsavtal, systemen för livslångt lärande och aktiva arbetsmarknadsåtgärder samt sociala trygghetssystem (se ruta 5). Flexicurity är ett led i Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning och de integrerade riktlinjerna och bidrar till att den europeiska sysselsättningsstrategins målsättningar uppnås, dvs. fler och bättre arbetstillfällen, högre produktivitet och kvalitet i arbetet och större social sammanhållning.

För att vi ska kunna uppnå målen i strategin för tillväxt och sysselsättning och samtidigt bevara och modernisera den europeiska sociala modellen och dess värden i en tid av globalisering och åldrande befolkning är det avgörande att utforma en politik för såväl flexibilitet i fråga om arbetsmarknader, arbetsorganisation och arbetsmarknadsrelationer som sysselsättningstrygghet och social trygghet.

I denna konsekvensbedömning analyseras tre alternativ. Det första alternativet är ” inga ytterligare EU-åtgärder ”. Följderna av detta alternativ skulle bli att många av problemen på arbetsmarknaderna i EU som beskrivs i Lissabonstrategin lämnades olösta, särskilt vad gäller segmenterade arbetsmarknader och långtidsarbetslöshet och, mer allmänt, anpassning till globalisering och förändring. Samtliga medlemsstater och de viktigaste parterna är överens om att inte välja detta alternativ.

Det andra alternativet är ” en omfattande lagstiftning om flexicurity på EU-nivå” . Detta är inget realistiskt alternativ, både av politiska skäl som har att göra med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna och för att flexicurity är en så komplex strategi. Konsekvenserna av detta alternativ har därför inte analyserats. Alternativ tre är ” flexicurity med hjälp av den öppna samordningsmetoden”. Med detta alternativ främjas en integrerad strategi för anställningsavtal, trovärdiga system för livslångt lärande, aktiva arbetsmarknadsåtgärder och moderna sociala trygghetssystem. Det är ingen standardlösning som föreslås. Tanken är snarare att medlemsstaterna ska anta gemensamma principer och olika handlingsalternativ.

I konsekvensbedömningens slutsatser utpekas detta tredje alternativ som det bästa. Det skulle innebära en början på en politisk process mellan kommissionen, medlemsstaterna och andra berörda parter, i överensstämmelse med Lissabonstrategin och den öppna samordningsmetoden . Modellen skulle bidra till att minska både segmenteringen och långtidsarbetslösheten samt mer allmänt till att öka samhällets förmåga att anpassa sig till globaliseringen. Den skulle också bidra till att Lissabonstrategins mål med fler och bättre arbetstillfällen, ökad produktivitet och kvalitet i arbetet samt ökad social sammanhållning kan nås. Flexicuritypolitikens närmare resultat beror på hur medlemsstaterna definierar sin egna strategier och på hur politiken genomförs. Eftersom flexicurity faller inom Lissabonstrategins allmänna räckvidd kommer åtgärderna att övervakas, bedömas och utvärderas inom ramen för den strategin.