I samband med antagandet av förordning (EU) nr 182/2011 åtog sig kommissionen att se över de bestämmelser som hänger samman med detta förfarande för att så småningom anpassa dem till kriterierna i EUF-fördraget. Kommissionen lade fram ett separat förslag om en anpassning av dessa akter redan 2013 men på grund av att de interinstitutionella förhandlingarna inte ledde till resultat drog kommissionen tillbaka förslaget, precis som den meddelat i sitt arbetsprogram för 2015.

Frågan om en anpassning togs upp igen i diskussionerna om översynen av det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning. Alla institutioner bekräftade behovet av en anpassning och kommissionen åtog sig att före utgången av 2016 lägga fram ett nytt förslag om anpassning av lagstiftningsakter som fortfarande innehåller hänvisningar till det föreskrivande förfarandet med kontroll. Det här förslaget är ett svar på det åtagandet.

Det interinstitutionella avtalet och den gemensamma överenskommelsen om delegerade akter som bifogats till detta skapar en bättre ram för delegerade akter, och innebär därmed en lösning på den centrala fråga som ofta har hindrat rådet från att godkänna delegerade akter, nämligen samrådet med experter i medlemsstaterna. Avtalet innehåller numera ett tydligt åtagande från kommissionens sida att systematiskt samråda med medlemsstaternas experter i samband med utarbetandet av delegerade akter, inklusive när den förbereder utkastet till text. Därmed uppfyller man en central förutsättning för att det andra försöket att anpassa de gamla bestämmelserna om det föreskrivande förfarandet med kontroll till Lissabonfördraget ska lyckas. Detta åtagande uttrycks nu explicit i de nya standardbestämmelser som ska användas vid utarbetandet av kommissionens befogenheter. I avtalet poängteras också tydligt hur viktigt det är med samarbete och diskussioner med Europaparlamentet i ett tidigt skede i samband med utarbetandet av delegerade akter. I avtalet bekräftas att Europaparlamentet ska få alla dokument samtidigt som medlemsstaternas experter, även utkast till delegerade akter, och att experter från Europaparlamentet systematiskt ska ges tillträde till de möten om förberedelse av delegerade akter som kommissionens expertgrupper håller. Enligt avtalet kan kommissionen bjudas in till Europaparlamentets (eller rådets) möten för ett ytterligare åsiktsutbyte om förberedelsen av delegerade akter.

Anpassningen till systemet med delegerade akter kommer inte att påverka pågående förfaranden där en kommitté redan har yttrat sig i enlighet med beslutet om kommittéförfaranden.

2.Anpassningsmetod och förslagets viktigaste delar

För att fastställa tillämpningsområdet för detta förslag har man utgått från de rättsakter som omfattades av de respektive förslag till anpassning av lagstiftningen som kommissionen antog under 2013. Akter om vilka det under tiden har antagits specifika lagstiftningsförslag omfattas inte av det nuvarande förslaget. Detta gäller två akter på området rättsliga frågor: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1896/2006 av den 12 december 2006 om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av den 11 juli 2007 om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande. Dessa två akter har under tiden anpassats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/2421 av den 16 december 2015 om ändring av förordning (EG) nr 861/2007 om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande och förordning (EG) nr 1896/2006 om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande.

Det tillvägagångssätt som valdes i förslagen om anpassning från 2013 var att inte ändra de grundläggande akterna var för sig utan att generellt fastställa att hänvisningarna till det föreskrivande förfarandet med kontroll i de grundläggande akterna skulle förstås som hänvisningar till artikel 290 respektive artikel 290 eller 291. Enligt detta tillvägagångssätt skulle man alltid ha varit tvungen att läsa varje enskild grundläggande akt tillsammans med den tillämpliga samlingsförordningen, om den hade antagits.

Med tanke på hur svårt i synnerhet rådet haft med detta tillvägagångssätt har man i det här förslaget valt en annan strategi. Nu föreslås det att varje berörd grundläggande akt ska ändras. Detta tillvägagångssätt liknar det som valdes när bestämmelserna om det föreskrivande förfarandet med kontroll infördes 2007. Därför görs ett visst antal ändringar av varje grundläggande akt. Bestämmelsen om befogenheter, dvs. den text som innehåller de materiella befogenheterna för det föreskrivande förfarandet med kontroll, formuleras om och överensstämmer med ordalydelsen i standardbestämmelserna för artiklar om delegering av befogenheter. Standardartikeln om utövandet av delegering, dvs. förfarandeartikeln, införs i varje grundläggande akt och hänvisningarna till det föreskrivande förfarandet med kontroll utgår. I varje akt anges det uttryckligen om befogenheterna gör det möjligt att ändra den grundläggande akten. De nya standardbestämmelserna som föreskriver att kommissionen ska samråda med medlemsstaternas experter vid utarbetandet av delegerade akter införs nu i varje grundläggande akt. Inga bestämmelser om befogenheter föreskriver ändringar av andra akter.

När det gäller valet mellan delegerade befogenheter eller genomförandebefogenheter baserades 2013 års anpassningsförslag på hypotesen att de åtgärder som omfattas av det föreskrivande förfarandet med kontroll i princip motsvarar de åtgärder som kan omfattas av delegering av befogenheter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget.

Den allmänna hypotesen för det nya förslaget är att de utvärderingar som gjordes i samband med förslagen till samlingsförordningar från 2013 fortfarande är giltiga. Varken förhandlingarna i samband med samlingsförordningarna från 2013, rättspraxis inom detta område eller det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning gav upphov till nya kriterier som ger anledning till en heltäckande omprövning.