RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2010 /* COM/2012/080 final */





INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1. Rapportens omfattning. 1 2. Presentation av rapporten och rönen i revisionsrättens revisionsförklaring 2010. 1 2.1 Presentation av revisionsrättens rapport 2010. 1 2.2 Resultaten i revisionsförklaringen år 2010 för verksamhetsområdena 1 3. Förbättringar inom delad förvaltning med medlemsstaterna – Inkomster samt jordbruk och naturresurser. 1 3.1 Inkomster. 1 3.2 Jordbruk och naturresurser. 1 4. Förbättringar som gjorts av medlemsstaterna inom delad förvaltning – Sammanhållning, energi och transport.. 1 4.1 Bättre vägledning och utbildning. 1 4.2 Förenkling.. 1 5. Slutsatser. 1 RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2010 1. Rapportens omfattning Enligt artikel 143.6 i budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget ska kommissionen, så snart revisionsrätten översänt sin årsrapport, omedelbart underrätta berörda medlemsstater om de detaljer i denna rapport som avser förvaltningen av de gemenskapsmedel som de ansvarar för enligt gällande bestämmelser. Medlemsstaterna ska svara kommissionen inom sextio dagar och kommissionen ska översända en sammanfattning till revisionsrätten, Europaparlamentet och rådet före den 28 februari[1] påföljande år. Den 10 november 2011 offentliggjordes revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2010 och kommissionen underrättade medlemsstaterna om detaljerna i rapporten. Informationen delgavs i en skrivelse och åtföljdes av tre frågeformulär (i form av bilagor) som medlemsstaterna ombads fylla i. Bilaga I var ett frågeformulär angående de punkter i rapporten som gällde enskilda medlemsstater, bilaga II var ett frågeformulär angående de granskningsresultat som gäller varje enskild medlemsstat och bilaga III var ett frågeformulär angående allmänna resultat i samband med politiska områden och program med delad förvaltning. Denna rapport är en analys av medlemsstaternas svar och åtföljs av ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar, som innehåller medlemsstaternas svar på bilagorna I och III. 2. Presentation av rapporten och rönen i revisionsrättens revisionsförklaring för 2010 2.1 Presentation av revisionsrättens rapport för 2010 I sin rapport för budgetåret 2010 har revisionsrätten gjort ytterligare ändringar av presentationen. För det första har verksamhetsområdena och de motsvarande kapitlen ändrats, och ett nytt kapitel om att uppnå resultat (kapitel 8) har lagts till, som visar vikten av att EU:s utgifter hanteras med sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet. För det andra har revisionsrätten ytterligare betonat rekommendationerna genom att i detalj rapportera om uppföljningen av de tidigare rekommendationerna för varje verksamhetsområde. Slutligen har resultaten av transaktionsgranskningen rapporterats på ett tydligare sätt och revisionsrätten har lämnat uppskattningar av felprocenten för varje verksamhetsområde och för budgeten i sin helhet. När det gäller felprocenten har revisionsrätten i sin beskrivning av revisionsmetoden för revisionsförklaringen 2010 tydligt definierat den terminologi som används: ”Den mest sannolika felprocenten (MSF) är det vägda genomsnittet av de felprocentsatser som konstaterats i urvalet. Revisionsrätten bedömer även, återigen med statistiska standardmetoder, det intervall inom vilket felprocenten i populationen med 95 % säkerhet ligger för varje särskild bedömning (och för utgifterna totalt). Det är intervallet mellan den lägsta sannolika felprocenten (LSF) och den högsta sannolika felprocenten (HSF)[2]”. Tabell 1 nedan visar detaljerna angående MSF, LSF och HSF per kapitel för revisionsförklaringen år 2010. Källa: Revisionsrättens rapport 2010 – Tabell 1.2 Sammanfattning av resultatet för 2010 när det gäller transaktionernas korrekthet, s. 18. 2.2 Resultaten i revisionsförklaringen år 2010 för verksamhetsområdena För revisionsförklaringen år 2010 fann revisionsrätten att räkenskaperna gav en rättvisande bild av unionens finansiella ställning och av resultaten av transaktioner och kassaflöden, samt att de var fria från väsentliga fel. När det gäller inkomster (kapitel 2) konstaterade revisionsrätten också att transaktionerna inte innehöll några väsentliga fel och att kontrollsystemen var ändamålsenliga. Åtagandena inom alla verksamhetsområden innehöll inte heller några väsentliga fel.[3] Revisionsrätten drog slutsatsen att betalningarna inom verksamhetsområdet administrativa och andra utgifter (kapitel 7) inte innehöll några väsentliga fel och att systemen var ändamålsenliga när det gällde att garantera att betalningarna var korrekta. För verksamhetsområdena forskning och annan inre politik (kapitel 6) samt bistånd till tredjeland, utvecklingssamarbete och utvidgning (kapitel 5) konstaterade revisionsrätten att de två områdena inte innehöll några väsentliga fel och att kontrollsystemen var delvis ändamålsenliga när det gällde att garantera att betalningarna var korrekta. När det gäller kapitel 6 konstaterade dock revisionsrätten att de mellanliggande betalningarna och slutbetalningarna inom ramprogrammen för forskning innehöll väsentliga fel. Även i kapitel 5 innehöll de mellanliggande betalningarna och slutbetalningarna väsentliga fel[4]. För sammanhållning, energi och transport (kapitel 4) samt jordbruk och naturresurser (kapitel 3) drog revisionsrätten slutsatsen att betalningarna innehöll väsentliga fel, men att de direkta betalningarna i verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser till jordbrukare som omfattas av IACS[5] dock inte innehöll några väsentliga fel. Inom båda verksamhetsområdena var systemen delvis ändamålsenliga[6]. Som framgår av revisionsrättens diagram nedan har den övergripande trenden för mest sannolika felprocent för budgeten under de senaste fem åren gått stadigt nedåt. För 2010 har dock inte framstegen inom ett antal områden kunnat kompensera för en måttlig ökning på området sammanhållning, vilket resulterat i en liten total ökning för budgeten som helhet[7]. Källa: Revisionsrättens rapport 2010 – Diagram 1.1 – Utvecklingen av revisionsrättens bedömning av den mest sannolika felprocenten för den granskade populationen av betalningar (2006-2010) 3. Förbättringar inom delad förvaltning med medlemsstaterna – Inkomster samt jordbruk och naturresurser Som nämndes i inledningen har kommissionen även skickat varje medlemsstat tre bilagor. Bilaga I var ett frågeformulär angående de punkter i rapporten som gällde enskilda medlemsstater, bilaga II var ett frågeformulär angående de granskningsresultat som gäller varje enskild medlemsstat och bilaga III var ett frågeformulär angående allmänna resultat i samband med den delade förvaltningen för revisionsförklaringen 2010. Medlemsstaterna ombads att vid behov fylla i bilagorna I och II med uppgifter om de åtgärder som vidtagits för att rätta till fel, samt tidplan för detta, innehåll och förväntat resultat. I denna del av rapporten ges en analys av medlemsstaternas svar på bilagorna I och II och på fråga 1 i bilaga III som gäller verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser (kapitel 3). Generellt sett inkom alla svar från medlemsstaterna inom den fastställda tidsfristen, och trots att kvaliteten varierade betydligt mellan de olika medlemsstaternas svar, så höll svaren i en del fall mycket hög standard. I sina svar rapporterade och beskrev nästan alla medlemsstater förbättringsåtgärder som redan vidtagits eller som skulle vidtas i framtiden. De uppgav också att de var angelägna om att garantera en sund ekonomisk förvaltning[8]. Medlemsstaterna bekräftade sitt ansvar för att förbättra förvaltningen av EU:s medel och det fanns förslag om ett mer öppet förfarande för beviljande av ansvarsfrihet, och att exempelvis övergripande information om bästa praxis på medlemsstatsnivå kunde utbytas[9]. 3.1 Inkomster I sina svar på revisionsrättens specifika resultat inom verksamhetsområdet inkomster (kapitel 2) angav medlemsstaterna att avhjälpande åtgärder hade vidtagits vid behov. Exempelvis identifierade revisionsrätten vissa brister i förfaranden och system som påverkar de belopp som bokförts i B-räkenskaperna i tre länder – Förenade kungariket, Italien och Nederländerna[10]. Förenade kungariket förklarade att landets myndigheter hade godtagit revisionsrättens rön, att varje enskild anmärkning hade åtgärdats och att revisionsrätten vederbörligen underrättats om detta. De brittiska myndigheterna angav vidare att man rättat B-räkenskaperna och fastställt nya förfaranden och riktlinjer för att förhindra att problemet upprepas[11]. När det gäller momsbaserade egna medel påpekas följande i revisionsrättens rapport: ”Det finns fortfarande sedan länge utestående reservationer men eftersläpningen minskar[12]”. Per den 31 december 2010 fanns 152 reservationer för alla medlemsstater sammantagna, jämfört med 167 ett år tidigare. Sjutton medlemsstater beskrev med olika detaljrikedom vilka åtgärder de och kommissionen vidtog för att häva reservationerna. Åtta av dessa medlemsstater[13] (Cypern, Finland, Österrike, Tjeckien, Polen, Spanien, Litauen och Lettland) noterade att åtminstone en reservation hade hävts för landet till följd av åtgärder som vidtagits sedan 2010. Danmark, Malta, Polen, Litauen, Italien, Grekland, Frankrike och Finland förväntade sig ytterligare hävanden av reservationer, till följd av antingen inspektioner under 2011 eller inspektioner som planeras under 2012. 3.2 Jordbruk och naturresurser På verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser (kapitel 3) framhöll revisionsrätten brister i och rapporterade invändningar mot systemet för identifiering av jordbruksskiften (LPIS)[14] – en databas där all jordbruksmark (referensskiften) i medlemsstaterna finns registrerad, inbegripet den frivilliga användningen av ortofoton[15]. I Spanien (Castilla-La-Mancha och Extremadura), Grekland och Rumänien fann revisionsrätten fall där permanent betesmark registrerats i LPIS som till 100 % stödberättigande, trots att de endast var delvis berättigande. De tre berörda medlemsstaterna har svarat. Spanien rapporterade att det fanns en handlingsplan i verket för att förbättra uppdateringen av LPIS och det geografiska informationssystemet GIS, bland annat med en ny metod för att fastställa koefficienten för betesmarkens stödberättigande[16]. Grekland uppgav att man infört åtgärder för att se till att enbart permanent betesmark kunde berättiga till utbetalningar[17]. Rumänien besvarade revisionsrättens påpekanden med att landet genomfört en handlingsplan gällande kvaliteten på LPIS. Dessutom förklarade man att APIA – myndigheten för utbetalningar och subventioner till jordbruket – nu garanterar att områden som inte är jordbruksmark inte tas med i referensområden för LPIS och att de enstaka fall som identifierats berodde på feltolkning av fotografierna. Enligt APIA återtas eventuella felaktiga utbetalningar med hjälp av det gällande förfarandet[18]. I fem medlemsstater, nämligen Bulgarien, Nederländerna, Grekland, Rumänien och Spanien, påpekade revisionsrätten också brister när det gäller att hålla LPIS aktuellt[19]. Fyra av de fem utpekade länderna rapporterade att uppdatering av databasen ingick i deras underhållsprogram, och Grekland och Rumänien rapporterade att man uppdaterar systemet årligen[20]. Som svar på frågan i bilaga III i frågeformuläret om vilka initiativ som tagits för att förbättra förvaltnings- och kontrollsystemen för jordbruksutgifterna, särskilt på området landsbygdsutveckling, framhöll andra medlemsstater att förbättringar av LPIS prioriteras. Av de 22 medlemsstater som svarade på frågan gav 13 konkreta exempel på åtgärder som vidtagits för att förbättra systemet. Dessa länder var bland andra Irland, Italien, Förenade kungariket, Portugal, Luxemburg och Polen. Utöver förbättringarna av LPIS i flera medlemsstater, svarade de flesta av medlemsstaterna att de vidtagit flera åtgärder under det senaste året för att ytterligare förbättra förvaltnings- och kontrollsystemen för jordbruksutgifterna och öka ändamålsenligheten i de kontroller som genomförs, särskilt på området landsbygdsutveckling. Förbättringarna innefattade bland annat utveckling och förbättring av olika IT-system i flera länder. Slovenien förklarade exempelvis att förvaltningsmyndigheten för landets landsbygdsutvecklingsprogram för perioden 2007–2013 utarbetat ett pilotprojekt för elektronisk hantering (e-PRP) för åtgärd 121 – Modernisering av jordbruksföretag, under 2010 i syfte att påskynda och effektivisera handläggningen av ansökningar. De sökande gör nu färre misstag när de förbereder sina ansökningar elektroniskt, och därmed går mindre tid åt till administrativa kontroller, vilket i sin tur minskar det utbetalande organets arbetsbörda samtidigt som det garanterar ändamålsenliga kontroller[21]. Lettland rapporterade också förbättringar av IT-systemen, exempelvis en priskatalog som upprättades inom landsbygdsutvecklingsprogrammets informationssystem för att göra det lätt att jämföra och bedöma priserna i de olika projektansökningarna som lämnas in[22]. 4. Förbättringar som gjorts av medlemsstaterna inom delad förvaltning – Sammanhållning, energi och transport 4.1 Bättre vägledning och utbildning Bilaga III i frågeformuläret innehöll främst frågor om området sammanhållning, energi och transport (kapitel 4) och det här avsnittet av rapporten ger en detaljerad analys av medlemsstaternas svar på dessa frågor. Revisionsrätten konstaterade i sin rapport att medlemsstaterna i fråga om verksamhetsområdet sammanhållning, energi och transport borde ha upptäckt och korrigerat åtminstone en del av felen (innan utgifterna attesterades för kommissionen) när det gäller 58 % av de transaktioner som innehåller fel[23]. I bilaga III uppmanades medlemsstaterna att kommentera detta påpekande. Nästan alla medlemsstater kommenterade och 63 % av dem svarade att det mest ändamålsenliga sättet att förhindra att fel uppstår är bättre vägledning till stödmottagarna. Andra förbättringar skulle vara förstärkta dokumentkontroller och ökade kontroller på plats. Andra förslag från medlemsstaternas sida var förenkling och förtydligande av regler och förordningar på både nationell nivå och EU-nivå (se avsnitt 4.2 – Förenkling – för ytterligare analys av de förenklingar som föreslagits av medlemsstaterna). Av tabellen nedan framgår hur många medlemsstater som valt ett visst alternativ. En del medlemsstater har valt fler än ett alternativ och de flesta föredrog en kombination av a) ökad vägledning till stödmottagarna och b) förstärkta dokumentkontroller. Q2 – Sammanhållning, energi och transport I kapitlet om sammanhållning (punkt 4.25) påpekar revisionsrätten att det fanns så pass mycket information tillgänglig för medlemsstaternas myndigheter att de borde ha upptäckt och korrigerat åtminstone en del av felen (innan utgifterna attesterades för kommissionen) när det gäller 58 % av de transaktioner som innehåller fel. Vad anser ni kan göras för att förbättra situationen? || Antal medlems­stater || % av medlems­stater a) förbättra vägledningen till stödmottagarna för att förebygga att fel uppstår || 18 || 67 % b) förstärka dokumentkontrollen av de anspråk som görs av stödmottagarna || 15 || 56 % c) förbättra kontrollerna på plats av operationerna innan de attesteras || 11 || 41 % d) andra förslag || 7 || 26 % På området sammanhållning fann också revisionsrätten att icke stödberättigande projekt och icke stödberättigande kostnader stod för 35 respektive 33 % av den uppskattade felprocenten för hela verksamhetsområdet. Dessutom konstaterade revisionsrätten att det förekommit allvarliga fel i fråga om tillämpningen av EU:s och medlemsstaternas regler för offentlig upphandling och att dessa fel stod för 22 % av den uppskattade felprocenten[24]. Medlemsstaterna angav att det bästa sättet att hantera dessa centrala problem var via utbildningsprogram. När det gäller icke stödberättigande projekt uppgav 78 % av medlemsstaterna att det behövdes mer utbildning av personalen inom de nationella och regionala myndigheterna, förvaltningsmyndigheterna och mellanliggande organ, och 56 % av dem underströk vikten av målinriktad utbildning. Irland framhöll i sitt svar ytterligare problemets betydelse genom att hävda att det effektivaste sättet att få nytta av dessa utbildningsprogram vore att se till att de var målinriktade och skräddarsydda för de olika nivåerna inom den ekonomiska förvaltningen och att kontrollera spridningen med regelbundna uppföljningskurser[25]. Tyskland underströk utmaningarna i samband med utbildning och framhöll att det kan bli svårt att tillhandahålla utbildning och vägledning inom alla områden där överträdelser är möjliga[26]. För de icke stödberättigande kostnaderna var det också en majoritet av medlemsstaterna (78 %) som framhöll vägledning och utbildning på stödmottagarnivå som en lösning. När det gällde offentlig upphandling var det ännu fler medlemsstater (81 %) som valde utbildning av personalen inom de nationella och regionala myndigheterna, förvaltningsmyndigheterna och mellanliggande organ som det mest ändamålsenliga sättet att förbättra situationen. Både Lettland och Frankrike förklarade att de för närvarande vidtar åtgärder för att komplettera den utbildning som redan tillhandahålls. Lettland uppgav i sitt svar att de institutioner som deltar i förvaltningen av EU-medel, i samarbete med den statliga myndigheten för upphandling (PPB) och statskontoret, regelbundet anordnar utbildning för stödmottagarna i upphandlingsfrågor. Från och med 2012 kommer kontroller före upphandlingen, oberoende av PPB, att göras av den ansvariga institutionen eller samarbetsinstitutionen för att minska och förebygga överträdelser inom området offentlig upphandling[27]. Frankrike föreslog att franska inrikesministeriet från och med första kvartalet 2012 skulle anordna utbildningsprogram med särskilda teman (t.ex. stödberättigande och utgifter). Dessa utbildningsprogram skulle vara tillgängliga för personalen vid både nationella och regionala förvaltningsmyndigheter[28]. I kapitlet om sammanhållning uppmärksammar revisionsrätten också flera brister hos medlemsstaternas revisionsmyndigheter[29]. Medlemsstaterna uppvisade en tydlig preferens för två förbättringsåtgärder, nämligen 1) att använda detaljerade checklistor som täcker alla risker avseende utgifternas korrekthet och 2) särskild vägledning från kommissionen om omfattningen av de verifikationer och kontroller som ska genomföras vid granskningen av projekt, samt rapportering om resultatet. Användandet av standardmetoder för urval och omstrukturering av revisionsmyndigheternas utbildning välkomnades bara av 7 % av medlemsstaterna. Utöver de åtgärder som föreslogs i frågeformuläret (bilaga III) gjorde medlemsstaterna också några ytterligare kommentarer kring frågan. Vissa medlemsstater uttryckte farhågor beträffande hur revisionsmyndigheterna fungerar. Tyskland påpekade t.ex. i sitt svar att det ställs hårda krav på revisionsmyndigheterna, men att det samtidigt finns vissa områden där osäkerhet råder, t.ex. urvalet i små populationer. De tyska myndigheterna drog slutsatsen att kommissionen framför allt bör arbeta i partnerskap (med revisionsmyndigheterna) och mer i detalj beakta revisionsmyndigheternas specifika erfarenheter när det gäller praxis och kontext[30]. Litauens myndigheter framhöll bemanningsfrågan som en svaghet i landets revisionsmyndigheter och menade att det som krävdes var en förbättring av kompetensen inom revisionsmyndigheten och genomförande av lämpliga metoder för att minska personalomsättningen[31]. Frankrike menade dock att man inte hade problem med brister inom revisionsmyndigheten[32]. 4.2 Förenkling När det gäller förenkling har många medlemsstater redan infört åtgärder som syftar till att förenkla genomförandet av EU-program under den innevarande programperioden 2007–2013. Estland och Portugal har båda bekräftat vikten av förenkling i samband med Europeiska socialfonden (ESF). Estland förklarade att landet infört tolv olika taxor för ersättning för kostnader från ESF på grundval av standardiserade enhetspriser[33]. Portugal påpekade också att informationssystemet för ESF (SIIFSE) var ett viktigt instrument för förenkling som Portugal infört under denna programperiod[34]. De flesta av länderna (20 stycken totalt) förklarade att den största potentialen för förenkling fanns bland EU-reglerna snarare än de nationella reglerna. Icke desto mindre var det ett flertal (sammanlagt 11) som höll med om att det fanns utrymme också för förenkling av de nationella reglerna. Som påpekades i svaren och som illustreras av diagrammet nedan använder också de flesta medlemsstaterna schablonkorrigeringar och engångsbelopp i åtminstone någon utsträckning. En del medlemsstater tog upp problemen med förenkling i sina svar. Irland förklarade exempelvis att en viktig förenkling för både förvaltning och stödmottagare vore att medge flexibilitet när så är möjligt, och att alla förslag om förenkling av kommissionens regler därför bör vara frivilliga och inte obligatoriska. Irland menade vidare att det dock krävs en balans på medlemsstatsnivå, då en mer flexibel strategi när det gäller specifika operationer skulle kunna innebära en förenkling för stödmottagarna, men inte för förvaltningen, eftersom detta skulle kräva mer personalresurser hos förvaltningen än om man fastställde generella nationella regler[35]. 5. Slutsatser Resultatet av revisionsrättens årsrapport 2010 visar glädjande nog att den sammanlagda mest sannolika felprocenten för alla EU-utgifter ligger under 4 %. Resultatet är särskilt positivt för de verksamhetsområden som förvaltas direkt av kommissionen. Verksamhetsområden som forskning och annan inre politik, bistånd till tredjeland, utvecklingssamarbete och utvidgning samt administrativa och andra utgifter uppvisar en stadig förbättring. Inom verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser förblev situationen relativt stabil med en felprocent nära väsentlighetströskeln 2 %. Inom verksamhetsområdet sammanhållning, energi och transport är det viktigt att betona att felprocenten åtminstone var lägre än nivåerna i revisionsförklaringarna för åren 2006–2008. Detta visar att förvaltnings- och kontrollsystemen på detta verksamhetsområde fungerar mer effektivt under den nuvarande programperioden än under den förra, även om de fortfarande bara är delvis ändamålsenliga. Medlemsstaternas svar på rapporten visar att trenden stadigt går mot en förbättring av förvaltningen av EU:s medel. Medlemsstaterna har beskrivit flera åtgärder som vidtagits och förklarat sig angelägna om att bidra till ytterligare förbättringar. Förenkling och utbildning på alla nivåer kommer att fortsätta prioriteras högt. En del medlemsstater lämnade också kompletterande förslag som syftade till att garantera en effektiv förvaltning av EU-medel och ett mer öppet förfarande för beviljande av ansvarsfrihet. [1] EUT L 390, 30.12.2006 – Budgetförordningen, artikel 143.6. [2] Bilaga 1.1, del 2.13. [3] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 1.11, s. 17. [4] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 5.35, s. 149 och punkt 6.48, s. 183. [5] Det integrerade administrations- och kontrollsystemet [6] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 1.13, s. 17. [7] Revisionsrättens rapport 2010 punkterna 1.15–1.16, s. 19. [8] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III del B, s. 89. [9] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III del B, s. 90. [10] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 6. [11] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 6–7. [12] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 2.22, s. 49. [13] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 11-21. [14] Kommissionen noterar att de flesta kvantifierbara fel som revisionsrätten funnit är relativt små ekonomiskt sett och främst gäller små skillnader som kom fram när revisionsrätten gjorde om mätningen av skiften (Revisionsrättens rapport 2010 punkt 3.19, s. 78). [15] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 3.31, s. 83. [16] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 31. [17] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 31-32. [18] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 29. [19] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 3.32, s. 84. [20] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 31-32. [21] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 83–84. [22] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 71-72. [23] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 4.25, s. 109. [24] Revisionsrättens rapport 2010 punkterna 4.20, 4.29, 4.26, s. 107–109. [25] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 70-71. [26] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 65-66. [27] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 71-72. [28] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 65. [29] Revisionsrättens rapport 2010 punkt 4.38, s. 115. [30] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 65-66. [31] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 76-77. [32] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 65. [33] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 64. [34] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 79-81. [35] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga III, s. 70-71.