SV Europeiska unionens officiella tidning C 39/1

EUROPEISKA CENTRALBANKENS YTTRANDE

av den 29 november 2012

om ett förslag till direktiv om inrättande av en ram för återhämtning och rekonstruktion av kreditinstitut och värdepappersföretag

(CON/2012/99)

2013/C 39/01

Inledning och rättslig grund

Den 10 juli 2012 mottog Europeiska centralbanken (ECB) en begäran från Europeiska unionens råd om ett yttrande över ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om inrättande av en ram för återhämtning och rekonstruktion av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 77/91/EEG och 82/891/EEG och direktiven 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG och 2011/35/EU samt förordning (EU) nr 1093/2010 (1) (nedan kallat direktivförslaget). Den 27 juli 2012 mottog ECB en begäran från Europaparlamentet om ett yttrande över direktivförslaget.

ECB:s behörighet att avge ett yttrande över direktivförslaget grundas på artiklarna 127.4 och 282.5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt eftersom direktivförslaget innehåller bestämmelser som berör Europeiska centralbankssystemets (ECBS) medverkan till ett smidigt genomförande av de behöriga myndigheternas riktlinjer för tillsynen över kreditinstitut och det finansiella systemets stabilitet, utformningen och genomförandet av den monetära politiken i unionen samt väl fungerande betalningssystem. I enlighet med artikel 17.5 första meningen i arbetsordningen för Europeiska centralbanken har detta yttrande antagits av ECB-rådet.

Allmänna kommentarer

ECB stöder till fullo att det utvecklas en ram för återhämtning och rekonstruktion samt att hindren för en effektiv krishantering vid finansinstituten undanröjs. Samtliga finansinstitut bör kunna hamna på obestånd under ordnade former, så att stabiliteten säkerställs för det finansiella systemet som helhet samtidigt som offentliga kostnader och ekonomiska störningar minimeras. ECB stöder särskilt en unionsram för rekonstruktion av kreditinstitut och värdepappersföretag i syfte att upprätthålla den finansiella stabiliteten i unionen och på så sätt garantera att den inre marknaden fungerar även i kristider. Det är därför viktigt att det utvecklas gemensamma stödverktyg för att hantera att finansinstitut hamnar på obestånd – såsom återhämtnings- och rekonstruktionsplaner samt verktyg för en brobank, skuldnedskrivning, försäljning av verksamhet och avskiljande av tillgångar. ECB välkomnar att förslaget följer de internationellt överenskomna grunddragen för effektiva rekonstruktionssystem för finansinstitut (2), där det framförs krav om en enhetlig linje i de nationella rekonstruktionssystemen med lämpliga verktyg och befogenheter för effektiv rekonstruktion. Genomförandet av dessa huvuddrag gör det möjligt att ingripa i tid för att säkerställa kontinuiteten för grundläggande funktioner.

ECB anser att direktivet utgör ett mycket viktigt steg i riktning mot en integrerad rekonstruktionsram för unionen och att det snabbt bör antas. Samtidigt krävs det ytterligare åtgärder för att upprätta en gemensam avvecklingsmekanism, en av bankunionens tre pelare. ECB uppmanar därför kommissionen att snarast lägga fram ett separat förslag om en oberoende europeisk avvecklingsmekanism, vilket inbegriper aspekter som rör en gemensam europeisk fond för rekonstruktion och avveckling. Denna fond skulle som minimum finansieras av finansinstituten. Samstämmighet mellan de här tre pelarna är avgörande för att en finansmarknadsunion ska lyckas.

SPECIFIKA KOMMENTARER

1. Definitionen av rekonstruktion

I direktivförslaget definieras rekonstruktion som omstrukturering av ett institut i syfte att säkerställa kontinuiteten för dess väsentliga funktioner, bevara finansiell stabilitet och återställa hela eller delar av det institutets bärkraft (3). ECB anser att det krävs en tydlig hierarki för rekonstruktionen. I detta sammanhang bör institut som har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd generellt sett, om rekonstruktionsmyndigheterna beslutar detta, rekonstrueras med hjälp av rekonstruktionsverktyg när detta anses nödvändigt och är av allmänt intresse, vilket också inbegriper att förhindra systemrisker. Om rekonstruktionsmyndigheten bedömer att det inte är av allmänt intresse, bör institutet likvideras enligt de insolvensförfaranden som normalt tillämpas för sådana institut enligt nationell lagstiftning. En omstrukturering som görs i form av en rekonstruktion av verksamhet i fortsatt drift bör slutligen enbart övervägas när detta är befogat med hänsyn till det allmänna intresset att bevara den finansiella stabiliteten och när en ordnad rekonstruktion av ett kreditinstitut allvarligt skulle skada det finansiella systemets stabilitet, med en ökad spridningsrisk över gränserna. I direktivförslaget bör det klargöras att syftet med rekonstruktionen inte är att upprätthålla institutet som har hamnat på obestånd i sig, utan att säkerställa kontinuiteten för dess väsentliga funktioner (4).

2. Villkor för rekonstruktion och bedömning av behovet av extraordinärt offentligt finansiellt stöd

2.1 Enligt direktivförslaget är ett av villkoren för en rekonstruktionsåtgärd att den behöriga myndigheten eller rekonstruktionsmyndigheten fastställer att institutet har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd (5). ECB anser att den behöriga myndigheten klart och tydligt ska tilldelas ansvaret för att fastställa om ett institut har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd, så att man kan uppnå en omedelbar och effektiv rekonstruktionsåtgärd.

2.2 I direktivförslaget anges det vidare att ett instituts behov av statligt stöd utgör ett kriterium för att det har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd. I samma artikel i direktivförslaget fastställs det att två specifika typer av statligt stöd inte utgör något sådant kriterium (6). ECB stöder visserligen den föreslagna maximala tidsperioden för sådant statligt stöd (7), men konstaterar samtidigt att ett betydande antal kreditinstitut och värdepappersföretag som nu erhåller statligt stöd skulle anses ha hamnat eller sannolikt komma att hamna på obestånd om ovannämnda kriterium tillämpades. ECB anser att omständigheterna då ett institut har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd endast bör fastställas på grundval av en bedömning av ett instituts tillsynssituation. Att det föreligger ett särskilt behov av statligt stöd bör därför inte i sig utgöra ett lämpligt objektivt kriterium (8). I stället bör de underliggande omständigheterna för att statligt stöd har beviljats ingå i bedömningen av institutets tillsynssituation.

3. Att involvera centralbankerna i återhämtning och rekonstruktion

3.1 Centralbankerna har ett ansvar för stabiliteten när det gäller makrotillsyn och det finansiella området samt expertkunskaper om finansmarknaderna. I detta avseende bör de involveras i rekonstruktionsprocessen och på så sätt bidra till att rekonstruktionsmålen uppnås och samtidigt minimera riskerna för oavsiktliga negativa effekter på utförandet av centralbankens uppgifter samt betalnings- och avvecklingssystemen. I detta sammanhang kan centralbankerna spela en roll när det gäller att bedöma återhämtnings- och rekonstruktionsplanerna sett till den finansiella stabiliteten, t.ex. sannolikheten för utlösande faktorer som skulle kunna leda till en okontrollerad skuldavveckling. Centralbankerna kan också vara delaktiga i bedömningen av rekonstruktionsmyndighetens potentiella åtgärder, med tanke på att ett av huvudmålen är att undvika systemstörningar (9). Om centralbanken inte själv är rekonstruktionsmyndighet, anser därför ECB att medlemsstaterna måste se till så att den behöriga myndigheten och rekonstruktionsmyndigheten har ett lämpligt informationsutbyte med centralbanken (10).

3.2 I direktivförslaget fastställs att återhämtningsplaner som upprättas och underhålls av ett institut i syfte att återställa dess finansiella ställning efter en betydande försämring inte får förutsätta tillgång till eller erhållande av extraordinärt offentligt finansiellt stöd. De ska emellertid i tillämpliga fall inbegripa en analys av hur och när ett institut kan ansöka om att få utnyttja centralbanksfaciliteter i ansträngda lägen samt med tillgängliga säkerheter (11). ECB vill understryka att denna bestämmelse inte på något sätt ska inverka på centralbankernas behörighet att fatta oberoende beslut och deras fulla bestämmanderätt i fråga om tillhandahållande av centralbankslikviditet till solventa kreditinstitut, såväl när det gäller normala penningpolitiska transaktioner som likviditetsstöd i nödlägen, inom de gränser som sätts genom förbudet mot monetär finansiering i fördraget (12).

3.3 I direktivförslaget fastställs att varje medlemsstat ska inbegripa befogenheten att upprätta och driva ett broinstitut och en tillgångsförvaltningsenhet i sin ”verktygslåda” för rekonstruktion. Enligt direktivförslaget ska ett broinstitut helt eller delvis ägas av en eller flera offentliga myndigheter och en tillgångsförvaltningsenhet ägas helt av en eller flera offentliga myndigheter, vilket kan omfatta rekonstruktionsmyndigheten i sig (13). I de fall då en centralbank är rekonstruktionsmyndighet (14) bör det tydligt framgå att centralbanken under inga omständigheter kommer att ta på sig eller finansiera några åtaganden för dessa enheters räkning, så att man undviker alla oklarheter på den punkten. Centralbankens roll som ägare till en sådan enhet ska under alla omständigheter vara i linje med förbudet mot monetär finansiering enligt artikel 123 i fördraget, som kompletteras genom rådets förordning (EG) nr 3603/93 (15). Detta förbud inbegriper bl.a. all centralbanksfinansiering av den offentliga sektorns åtaganden gentemot tredje part. Denna roll ska dessutom utföras utan att det påverkar centralbankens oberoende, särskilt dess finansiella och institutionella oberoende.

3.4 ECB konstaterar att direktivförslaget endast innehåller de minimikriterier som broinstitut och tillgångsförvaltningsenheter måste uppfylla för att kunna upprättas av de offentliga myndigheterna. ECB skulle vilja understryka att transparent finansiering är en av de faktorer som har störst inverkan på legitimiteten och ansvarigheten när det gäller användningen av offentliga medel, något som Eurosystemet vill värna om. I detta hänseende välkomnar ECB att rekonstruktionskostnaderna enligt direktivförslaget generellt sett ska bäras av aktieägare och borgenärer samt, om dessa medel inte är tillräckliga, genom finansieringsarrangemang (16). ECB understryker emellertid att dessa finansieringsarrangemang inte får finansieras av centralbankerna i enlighet med förbudet mot monetär finansiering. Detta påverkar framför allt uppräkningen över alternativ finansiering (17) i direktivförslaget (18).

4. Att involvera nationella utsedda myndigheter i bedömningen av återhämtningsplaner

I direktivförslaget fastställs att de behöriga myndigheterna ska granska återhämtningsplanerna för att säkerställa bl.a. att de kan genomföras i situationer av finansiell stress och utan att skapa väsentliga negativa effekter på det finansiella systemet, även i de fall andra institut skulle genomföra återhämtningsplaner under samma tidsperiod (19). ECB anser att de behöriga myndigheterna ska utföra bedömningarna i samråd med de behöriga nationella utsedda myndigheterna om dessa är separata enheter (20). På så sätt kan det säkerställas att alla relevanta farhågor gällande systemet vägs in i dessa granskningar, däribland den sammantagna effekten av att återhämtningsplaner genomförs samtidigt, vilket kan leda till ett procykliskt beteende eller flockbeteende.

5. Finansiellt stöd inom koncerner

I direktivförslaget fastställs att medlemsstaterna ska säkerställa att koncernenheter får ingå avtal om finansiellt stöd inom koncerner (21). ECB ser fördelarna med detta krav, framför allt att sådana avtal som har godkänts av de behöriga myndigheterna kan underställas bolagsstämman för varje koncernenhet som föreslås bli avtalspart. ECB konstaterar emellertid att tillämpningen av dessa frivilliga avtal i de nationella rättssystemen väcker komplicerade rättsliga frågor. Hur de accepteras är också avhängigt av hur väl avtalsbestämmelserna samverkar med nationell skatte-, insolvens- och bolagsrätt, t.ex. när det gäller principen om att koncerntransaktioner ska vara ”på armlängds avstånd” (22). ECB anser därför att det kan behövas fortsatta överläggningar om huruvida det är befogat med ytterligare bestämmelser för att säkerställa rättssäkerheten och verkställbarheten för transaktioner inom koncerner som godkänns och genomförs enligt dessa frivilliga avtal.

6. Skuldnedskrivningsverktyget och nedskrivningsbefogenheterna

6.1 ECB välkomnar den skuldnedskrivning (”bail-in”) som har utarbetats i form av en skuldnedskrivnings- eller konverteringsmekanism i syfte att absorbera förluster för institut som har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd. Skuldnedskrivningsmekanismen bör utformas så att den är i linje med de internationellt överenskomna grunddragen för effektiv rekonstruktion (23), framför allt så att rekonstruktionsmyndigheten inom ramen för ett rekonstruktionssystem får befogenhet att skriva ned en rad olika skulder i enlighet med den prioriteringsordning för borgenärerna som skulle tillämpas vid en likvidation. ECB stöder att medlemsstaterna skulle införa ett sådant skuldnedskrivningsverktyg senast den 1 januari 2018 (24). Detta skulle också göra det möjligt att arbeta vidare med skuldnedskrivningen, framför allt när det gäller möjligheten att införa ett minimikrav om att särskilda skuldnedskrivningsinstrument ska ligga på en viss nivå, samtidigt som den totala omfattningen av skuldnedskrivning upprätthålls. ECB har också för avsikt att bidra till den fortsatta analysen av de praktiska konsekvenserna av att skuldnedskrivning används som rekonstruktionsverktyg, även när det gäller möjligheterna till ett snabbt genomförande, förmågan att följa ”senioritetsordningen” vid förlusttäckning, upplägget för konvertering eller nedskrivning (25) samt de potentiella effekterna på derivatmarknaderna. I detta sammanhang bör utformningen av skuldnedskrivnings- och broinstitutsverktygen analyseras samtidigt, eftersom det sistnämnda verktyget till stor del kan efterlikna det förstnämnda verktygets resultat.

6.2 ECB anser att rekonstruktionsåtgärder bör antas när detta är befogat och kombinerat med lämpliga villkor för att begränsa riskerna för överdrivet risktagande (26). Som tidigare nämnts bör institut som har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd generellt sett likvideras enligt normala insolvensförfaranden samt avvecklas med hjälp av rekonstruktionsverktyg när detta anses nödvändigt. Mot denna bakgrund bör skuldnedskrivningsbefogenheterna, såsom ett skuldnedskrivningsverktyg, i första hand användas för att rekonstruera institut som har nått en punkt där de saknar överlevnadsförmåga. ECB anser att möjligheten till skuldnedskrivning för att ett institut som har hamnat eller sannolikt kommer att hamna på obestånd ska kunna drivas vidare (going concern) (27) endast bör övervägas i berättigade undantagsfall. ECB stöder att skuldnedskrivningsverktyget alltid åtföljs av ett utbyte av ledningen och en påföljande omstrukturering av institutet och dess verksamhet på ett sätt som åtgärdar orsakerna till dess obestånd (28).

6.3 I direktivförslaget fastställs att Europeiska bankmyndigheten (EBA) ska rapportera till kommissionen om genomförandet av kravet att instituten ska upprätthålla ett totalt belopp för kapitalbas och kvalificerande skulder, uttryckt i en procentandel av de totala skulderna i institutet (29). ECB uppmanar till fortsatta ansträngningar för att bedöma om ett skuldnedskrivningsverktyg med minimikrav bör uttryckas i en procentandel av de totala skulderna eller i en procentandel av de riskvägda tillgångarna. Det sistnämnda alternativet har fördelen att risken som är kopplad till institutets tillgångar beaktas. ECB rekommenderar att EBA utför denna bedömning. Vidare rekommenderar ECB att EBA lämnar en bedömning till kommissionen om hur detta krav påverkar instituten och om det skulle vara fördelaktigt att införa ett krav som förbjuder eller begränsar banksektorns innehav av instrument som är godkända för skuldnedskrivning.

6.4 I direktivförslag fastställs att rekonstruktionsmyndigheterna ska utöva nedskrivningsbefogenheten innan några rekonstruktionsåtgärder vidtas (30). Av detta följer att nedskrivning av kapitalinstrument är en rekonstruktionsbefogenhet (31), som tycks tillämpas innan ett institut ska rekonstrueras. ECB stöder att myndigheterna har befogenhet att skriva ned kapitalinstrument innan rekonstruktionsåtgärder vidtas. När det gäller rekapitalisering av institut rekommenderar ECB att detta uttryckligen klargörs i direktivförslaget för att undvika oklarheter. Det vore också önskvärt om kommissionen kunde utföra en fallstudie och en simulering av tillämpningen av skuldnedskrivningsverktyget för att klargöra inbördes påverkan mellan de olika leden i skuldnedskrivningsprocessen.

7. Rekonstruktionsfinansiering samt finansieringsarrangemangens avsedda omfattning

7.1 Med en lämplig rekonstruktionsram bör det säkerställas att rekonstruktionskostnaden i första hand bärs av de aktieägare och borgenärer som ett institut under rekonstruktion har samt av den privata sektorn i stort. ECB välkomnar därför att rekonstruktionsverktygen och befogenheterna i direktivförslaget gör det möjligt för myndigheterna att låta aktieägare och borgenärer stå för rekonstruktionsfinansieringen. I direktivförslaget införs också två ytterligare finansieringskällor för rekonstruktion: nationella finansieringsarrangemang och bidrag till insättningsgarantisystemet (32).

7.2 ECB ser visserligen fördelen med ytterligare finansieringskällor för rekonstruktion, men anser att det ambitiösa förslaget att upprätta ett europeiskt system för finansieringsarrangemang inte kommer att lösa viktiga frågor som rör gränsöverskridande rekonstruktion, såsom samordning och fördelning av bördorna. Att det förekommer 27 olika nationella ordningar som står under respektive nationella myndigheters kontroll kompliceras ytterligare av att det föreslagna lånesystemet är oklart på viktiga punkter, t.ex. när det gäller rättigheter och skyldigheter för långivare och låntagare.

8. Att använda insättningsgarantisystem vid rekonstruktionsfinansiering

8.1 I direktivförslaget fastställs att det insättningsgarantisystem till vilket institutet hör är ansvarigt, upp till beloppet för de förluster som det hade varit tvunget att stå för under normala insolvensförfaranden (33). Hur skyddade insättningar behandlas vid överföringen till brobanken kan få stor betydelse när det gäller hur insättningsgarantisystemet involveras. I vilken grad som ett insättningsgarantisystem bidrar till rekonstruktionsåtgärderna kommer att påverka den finansieringsnivå som krävs från de andra båda tillgängliga källorna – finansieringsarrangemangen och borgenärerna utan säkerhet – under i övrigt oförändrade förhållanden. Denna osäkerhet bland borgenärerna kan öka risken för att borgenärer, kunder och andra motparter gör uttag i föregripande syfte, och om de verkligen gör det skulle detta kunna undergräva systemets huvudsyfte.

8.2 Enligt direktivförslaget ska medlemsstaterna få föreskriva att de finansiella tillgångarna för ett insättningsgarantisystem som fastställts på deras territorium får användas för att finansiera rekonstruktion (34). ECB stöder visserligen denna bestämmelse, som möjliggör synergieffekter mellan insättningsgarantisystem och rekonstruktionsfinansiering, men anser att det är av största vikt att det inte på något sätt äventyrar insättningsgarantisystemets huvudfunktion, nämligen att skydda garanterade insättningar. ECB välkomnar att det i direktivförslaget ges prioritet till ersättningen av insättare som omfattas av insättningsgarantisystemet i de fall då ett insättningsgarantisystem ombeds använda sina tillgängliga finansiella medel till att finansiera rekonstruktion parallellt med sin vanliga funktion att ersätta försäkrade insättare, och de tillgängliga finansiella medlen är otillräckliga för att tillgodose alla dessa önskemål (35). Mot denna bakgrund förespråkar ECB att rättssäkerheten ska säkerställas genom att det klart fastställs vilken roll insättningsgarantisystemen ska ha när det gäller rekonstruktionsfinansieringen, oavsett vilket rekonstruktionsverktyg som väljs och hur åtgärderna tillämpas. I direktivförslaget fastställs att medlemsstaterna ska säkerställa att insättningsgarantisystemet, enligt normala insolvensförfaranden under nationell lagstiftning, likställs med icke-prioriterade fordringar utan säkerhet (36). Denna strategi förefaller vara oförenlig med att låta medlemsstaterna fastställa förmånsrätt för fordringar när det gäller insättningar som skyddas genom insättningsgarantisystemet. För närvarande har sex medlemsstater – Bulgarien (37), Grekland (38), Lettland (39), Ungern (40), Portugal (41) och Rumänien (42) – beviljat förmånsrätt till fordringar som insättningsgarantisystemet har förvärvat genom subrogation efter att ha betalat ut belopp motsvarande de skyddade insättningarna, för att på så sätt ytterligare bidra till att säkerställa att insättningsgarantisystemet alltid har tillgång till tillräcklig finansiering. Åsikterna varierar kraftigt när det gäller effekterna av att förmånsrätt beviljas, eftersom man anser att förmånsrätten för insättare kan påverka finansieringskostnaderna för bankerna och att andra borgenärer kommer att anstränga sig mer för att säkra sina fordringar. Å andra sidan skulle detta dämpas något av att prioriterade fordringar endast omfattar garanterade insättningar. En rättsordning där det fastställs att förmånsrätt ska gälla för insättare med säkerhet bör vidare underlätta användningen av de rekonstruktionsåtgärder som föreskrivs i direktivförslaget (t.ex. försäljningsverktyget eller broinstitutsverktyget). Sett till den finansiella stabiliteten är prioriterade fordringar i fråga om skyddade insättningar också något som stöds, eftersom detta minskar risken för uttagsanstormningar, potentiella förluster för försäkrade insättare under en likvidationsfas samt massuttag från insättningsgarantisystemet (43).

9. Offentliggörande av saluföringsmaterial

I direktivförslaget fastställs att varje offentliggörande av saluföringen av ett institut under rekonstruktion som säljer av hela eller delar av sin verksamhet inom ramen för försäljningsverktyget får skjutas upp (44). ECB anser att offentliggörandet av priskänslig information om börsnoterade finansiella instrument även kan behöva skjutas upp vid tillämpningen av andra rekonstruktionsverktyg. De relevanta bestämmelserna i direktivförslaget (45) bör utökas till en allmän regel vid tillämpning av varje rekonstruktionsverktyg där institutets intressen kan berättiga till att offentliggörandet av priskänslig information skjuts upp.

10. Den fortsatta harmoniseringen av återhämtnings- och rekonstruktionsbestämmelser

10.1 ECB stöder att det utvecklas en återhämtnings- och rekonstruktionsram även för andra systemviktiga finansinstitut än banker, t.ex. försäkringsföretag och marknadsinfrastrukturer (46). Detta bör samordnas med internationella initiativ.

10.2 Ansträngningarna för att harmonisera de grundläggande reglerna för insolvenslagstiftningen i de olika medlemsstaterna bör fortsätta. De nuvarande olikheterna i insolvenslagstiftningen, t.ex. när det gäller hur borgenärernas fordringar prioriteras, har stor betydelse för hur rekonstruktionsverktygen används, och i synnerhet för hur de tillgångar och skulder som innehas av rekonstruktionsenheter realiseras.

Utfärdat i Frankfurt am Main den 29 november 2012. Mario DRAGHI ECB:s ordförande

(1) COM(2012) 280 final.

(2) Se Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions, oktober 2011, finns på webbplatsen för rådet för finansiell stabilitet, http://www.financialstabilityboard.org, och Baselkommittén för banktillsyn, Report and Recommendations of the Cross-border Bank Resolution Group, mars 2010, finns på webbplatsen för Banken för internationell betalningsutjämning, http://www.bis.org

(3) Se artikel 2.1 i direktivförslaget.

(4) Se Europeiska centralbankssystemets (ECBS) bidrag till kommissionens offentliga samråd om de tekniska detaljerna i en eventuell EU-ram för återhämtning och rekonstruktion av banker, maj 2011, s. 4 och 5. Alla ECB-dokument som det hänvisas till finns på ECB:s webbplats på http://www.ecb.europa.eu. Se även ECB:s ändringsförslag 3.

(5) Se artikel 27.1 a i direktivförslaget.

(6) Se artikel 27.2 d i och 27.2 d ii i direktivförslaget.

(7) Se artikel 27.2 d andra stycket i direktivförslaget.

(8) Se artikel 27.2 d i direktivförslaget läst tillsammans med artikel 2.26. Se även ändringsförslag 2 och 8.

(9) Se även Europeiska centralbankssystemets (ECBS) bidrag till kommissionens offentliga samråd om de tekniska detaljerna i en eventuell EU-ram för återhämtning och rekonstruktion av banker, maj 2011, s. 6, punkt 9.

(10) I detta avseende är artikel 74.3 b i direktivförslaget ett steg i rätt riktning, men inte tillräckligt för att säkerställa en tillräcklig omfattning av informationsdelning och samarbete. Se även ändringsförslag 4 och 23.

(11) Se artikel 5.3 i direktivförslaget; se även artikel 9.2 i direktivförslaget när det gäller rekonstruktionsplaner.

(12) Se ECB:s konvergensrapport, 2012, s. 29. Se även ändringsförslag 1.

(13) Se artiklarna 34.2 och 36.2 i direktivförslaget.

(14) Se ECB:s yttrande CON/2011/39.

(15) Rådets förordning (EG) nr 3603/93 av den 13 december 1993 om fastställande av definitioner för tillämpningen av de förbud som avses i artiklarna 104 och 104b.1 i fördraget (EGT L 332, 31.12.1993, s. 1).

(16) Se artikel 92.2 i direktivförslaget.

(17) Se artikel 96 i direktivförslaget.

(18) Se ECB:s yttrande CON/2011/103, punkt 4, och ECB:s yttrande CON/2010/83, punkt 6.3.

(19) Se artikel 6.2 b i direktivförslaget.

(20) Se ändringsförslag 5.

(21) Se artiklarna 16–22 i direktivförslaget.

(22) Kravet att transaktioner inom koncerner ska vara på armlängds avstånd är en grundläggande princip inom bolagsrätten i nästan samtliga medlemsstater, med undantag för Spanien. Se rapporten från DBB law till GD Markt om de rättsliga hindren för överföringar inom en koncern (2008), där denna risk togs upp.

(23) Se Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions, oktober 2011, finns på webbplatsen för rådet för finansiell stabilitet, http://www.financialstabilityboard.org

(24) Se artikel 115.1 tredje stycket i direktivförslaget.

(25) Se Europeiska centralbankssystemets (ECBS) bidrag till kommissionens offentliga samråd om de tekniska detaljerna i en eventuell EU-ram för återhämtning och rekonstruktion av banker, s. 4.

(26) Se även Europeiska centralbankssystemets (ECBS) bidrag till kommissionens offentliga samråd om de tekniska detaljerna i en eventuell EU-ram för återhämtning och rekonstruktion av banker, maj 2011, s. 5.

(27) ”Going concern” används för att beskriva situationen när ett institut drivs vidare under rekonstruktionen utan att någon likvidation är aktuell inom en förutsebar framtid. Detta ska skiljas från en ”gone concern” där de kritiska bankfunktionerna bevaras men inom en annan juridisk enhet än den enhet som har genomgått rekonstruktion och håller på att avvecklas.

(28) Se skäl 46 i direktivförslaget.

(29) Se artikel 39.6 i direktivförslaget.

(30) Se artikel 51.1 i direktivförslaget.

(31) Se artikel 56.1 f i direktivförslaget.

(32) Artikel 96. I det fall då finansieringsarrangemang även inbegriper lån från centralbanken, skulle detta kunna utgöra monetär finansiering. Se i detta avseende punkt 3.4 och ändringsförslag 29.

(33) Se artikel 99.1 i direktivförslaget.

(34) Se artikel 99.5 i direktivförslaget.

(35) Artikel 99.8 i direktivförslaget.

(36) Artikel 99.2 i direktivförslaget.

(37) Status som prioriterad borgenär fastställs för insättningsgarantisystem genom artikel 94.1 i lagen om bankers insolvens (Darjaven vestnik nr 92, 27.9.2002).

(38) Insättares status som prioriterad borgenär fastställs genom artikel 4.16 i lag 3746/2009 om införlivande av direktiv 2005/14/EG om ansvarsförsäkring för motorfordon samt direktiv 2005/68/EG om återförsäkring och andra bestämmelser (FEK A 27, 16.2.2009). Insättningsgarantisystemens status fastställs i artikel 13 a.4.

(39) Lag av den 5 oktober 1995 om kreditinstitut (LV 163(446), 24.10.1995). Genom artikel 192.1 infördes förmånsrätt för insättare med säkerhet den 21 maj 1998.

(40) 1996 års lag CXII om kreditinstitut och finansiella företag (Magyar Közlöny 1996/109, 12.12.1996), och särskilt kapitel XV i lagen om närmare detaljer i insättningsgarantisystemet. Förmånsrätt gäller för samtliga insättningsfordringar, inte enbart dem med säkerhet, vilket fastställs genom artikel 183.1 i lagen.

(41) Se artikel 166-A i den konsoliderade versionen av lagdekret nr 298/92 av den 31 december 1992 om den rättsliga ramen för kreditinstitut och finansiella företag (D.R. nr 30, I, 10.2.2012).

(42) I regeringsförordning nr 10/2004 om rekonstruktions- och konkursförfaranden för kreditinstitut, i dess senare ändrade och kompletterade lydelse, framför allt genom artikel 38, fastställs att en förmånsrätt ska gälla, efter det att kostnaderna för konkursförfarandet har betalats, för fordringar som uppstår till följd av garanterade insättningar, inklusive insättningsgarantisystemets fordringar till följd av ersättningar som betalats ut till insättare med säkerhet (Monitorul Oficial al României, del 1, nr 84, 30.1.2004).

(43) Se ECB:s yttrande CON/2011/83.

(44) Se artikel 33.2 i direktivförslaget.

(45) Se artikel 12.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG av den 28 januari 2003 om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk) (EUT L 96, 12.4.2003, s. 16).

(46) Se i detta avseende kommissionens samråd om en eventuell ram för återhämtning och rekonstruktion av andra finansinstitut än banker av den 5 oktober 2012, finns på kommissionens webbplats på http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/2012/nonbanks/consultation-document_en.pdf