Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direkt stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken" () (98/C 407/34)

Den 4 juni 1998 beslutade rådet i enlighet med artiklarna 43 och 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för jordbruk och fiskeri som fick i uppdrag att förbereda kommitténs arbete i frågan antog sitt yttrande den 9 juli 1998. Föredragande var Giorgio Liverani.

Vid sin 357:e plenarsession den 9-10 september 1998 (sammanträdet den 9 september 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 66 röster för, 3 emot och 3 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Det aktuella förslaget är ett av de förslag till förordningar som kommissionen presenterat för att omvandla riktlinjerna för översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) till ett regelverk. Kommittén har för en tid sedan i stort sett yttrat sig positivt om dessa riktlinjer som omfattas av kommissionens meddelande "Agenda 2000". I samband med detta yttrande bekräftade kommittén bland annat GJP:s anmärkningsvärda sociala, miljömässiga och sysselsättningsmässiga följdverkningar i Europa. Dessutom har kommittén bland GJP:s målsättningar framhållit att det är viktigt att förbättra jordbrukets produktivitet och konkurrenskraft genom att slå vakt om sysselsättningen i denna sektor och upprätthålla en stabil befolkningsnivå på landsbygden ().

1.2. Kommissionens mycket innovativa förslag föreskriver att:

- Begränsningar skall införas som rör de totala utbetalningarna som skall beviljas jordbrukare inom ramen för stödsystemen ().

- Medlemsstaterna skall anpassa de totala stödbeloppen efter jordbruksföretagens arbetskraft ().

- Miljöbetingat stöd skall införas ().

2. Allmänna synpunkter

2.1. Förslaget som rör anpassning av stödet efter den arbetskraft som används i jordbruksföretagen syftar till att stabilisera och möjligtvis utvidga sysselsättningen inom jordbruket. Införandet av en anpassad begränsning motiveras enligt kommissionen av att man måste ta hänsyn till de stordriftsfördelar som är möjliga inom vissa jordbruksföretag.

2.1.1. I linje med vad som tidigare angetts i ovannämnda yttrande stöder kommittén helt och fullt målsättningen att man måste slå vakt om den aktuella sysselsättningsnivån inom jordbruket. Man kan inte stillatigande acceptera flykten från landsbygden och, i synnerhet, inte avfolkningen i bergsområdena och i mindre gynnade områden där det måste finnas människor som skyddar miljön, vårdar naturen och upprätthåller ett lönsamt jordbruk.

2.2. För närvarande är en ökning av sysselsättningsnivån möjlig om man inför en effektiv utvecklingspolitik, i synnerhet när det gäller jordbruksprodukter som inte är avsedda för livsmedel, och en kvalitetspolitik samt en politik för landsbygdsutveckling som också syftar till att bevara jorden, skogsbruket och grundvattenskyddet.

2.3. När det gäller sysselsättningen anser kommittén att man måste betona de svårigheter som tillämpningsföreskrifterna i kommissionens förslag till förordning skulle kunna föra med sig, eftersom man överlåter åt de enskilda medlemsstaterna att besluta om att tillämpa dessa föreskrifter och att fastställa minimigränser för antalet anställda inom jordbruksföretagen (). Dessutom tillkommer problem som hänger samman med de nationella kontrollsystemen på arbetsmarknaden.

2.4. Kommittén menar att om bestämmelserna formuleras på så sätt riskerar man stora skillnader mellan olika medlemsländer. Ytterligare svårigheter kan uppstå inom varje medlemsstat när det gäller att fastställa den minimala arbetskraften i de olika typerna av jordbruksföretag och enligt deras geografiska placering. Dessutom kan det bli svårt att bedöma de sysselsättningsmässiga effekterna inom jordbruket eller jordbrukssektorn, det vill säga de effekter som rör försäljning av produkten och bearbetning etc. Det skulle dessutom kunna medföra skillnader på gemenskapsnivå mellan jordbruksföretag i de medlemsstater som beslutar att tillämpa systemet och jordbruksföretag i de medlemsstater som beslutar att inte tillämpa det, vilket i sin tur skulle riskera snedvridningar av konkurrensen och kontrollsvårigheter inom gemenskapen.

2.5. Även om man uppfyller de krav, som även stöds av kommittén, på rättvis fördelning av gemenskapsmedel mellan olika aktörer (och sektorer) inom jordbruket skulle kommissionens förslag om att införa anpassade begränsningar kunna leda till motstridiga resultat. För att företagen skall kunna hålla sig inom begränsningarna skulle det kunna uppstå verkligt eller fiktivt uppdelade jordbruksföretag. De uppdelade företagen skulle i sin tur hindra omfördelningen av medel och nödvändiga strukturförbättringar med avseende på ytterligare avreglering av den internationella handeln med jordbruksprodukter och den ökande konkurrensen på global nivå.

2.6. Kommittén stöder kommissionens uppfattning att gemenskapsstödet skall vara kopplat till de bestämmelser som EU antagit på miljöområdet. Det är uppenbart att GJP:s nya inriktning måste baseras både på bevarande av den naturliga miljön och på produktion av livsmedel som ur hälsosynpunkt är så säkra som möjligt för konsumenterna.

2.6.1. Kommittén anser att det är fel att överlåta till de enskilda medlemsstaterna att besluta om påföljder när en jordbrukare bryter mot miljöföreskrifterna, eftersom detta kan leda till skillnader i behandling mellan de olika länderna och vissa jordbrukare kan straffas hårdare än andra, vilket kan resultera i snedvridningar av konkurrensen.

2.7. En annan viktig fråga rör användning av de medel som erhållits genom att stödet minskats till att genomföra miljöåtgärder.

2.7.1. Det råder inget tvivel om att hela miljöfrågan förtjänar särskild uppmärksamhet och att förmåner och hinder eller särskilda skyldigheter kan och måste leda till att jordbrukarna upprätthåller miljöskyddets målsättningar. Dessutom är det självklart att ett sådant regelverk skall säkerställa att även tredje land upprätthåller minimigränser när det gäller miljö och folkhälsa om inte det europeiska jordbrukets konkurrenskraft skall riskeras.

2.7.2. Man borde dessutom ta itu med detta problem i ett mer allmänt sammanhang, det vill säga inom ramen för Världshandelsorganisationens förhandlingar som börjar år 2000.

3. Särskilda synpunkter

3.1. Med avseende på artikel 3 (ömsesidig överensstämmelse) noterar kommittén att gemenskapsstödspolitiken måste överensstämma med miljöbestämmelserna i gemenskapens regelverk och i medlemsstaternas nationella och regionala lagstiftning.

3.2. När det gäller genomförande av artikel 4 (modulering) anser kommittén att kommissionen borde kräva att varje medlemsstat meddelar de kriterier som skall ligga till grund för bedömning av jordbruksföretag och regioner som man - med hänvisning till den tidigare existerande situationen - har för avsikt att tillämpa. Syftet med detta är att på ett konkret sätt slå vakt om den befintliga sysselsättningsnivån i varje land genom att anta lättförståeliga och tillämpliga regler för att inte skapa kostsamma, svårtillämpade och byråkratiska förfaranden.

3.3. I fråga om artikel 5 (gemensamma bestämmelser) stöder kommittén principen att de belopp som föreskrivits inom ramen för GJP:s stödsystem skall ligga fast för varje enskild medlemsstat. Dessutom anser man att det med hänsyn till artiklarna 3 och 4 är lämpligt att gemenskapens kompletterande stöd som föreskrivs i dessa artiklar för jordbruksmiljö- och landsbygdsåtgärder i sin tur skall satsas på åtgärder som säkerställer maximala sysselsättningseffekter.

3.4. Även om kommittén är mycket tveksam till huruvida det är ändamålsenligt att införa begränsningar (artikel 6) anser man att kommissionen borde förmå medlemsstaterna att anta särskilda regler och kontrollformer för att avstyra fiktiva uppdelningar som syftar till att företagen skall klara sig undan begränsningarna.

3.5. Med avseende på artikel 8 (stödets omfattning) anser kommittén att kommissionen stöder alla ansträngningar för att missbruket skall minska, men att man samtidigt i alltför stor utsträckning låter medlemsstaterna själva besluta och har för vaga kriterier när det gäller att identifiera de jordbrukare som inte har rätt till stöd på grund av att de i första hand inte utövar jordbruksverksamhet.

4. Slutsatser

4.1. Samtidigt som kommittén stöder den allmänna GJP-reformens riktlinjer i "Agenda 2000", vilket man också har bekräftat i ett tidigare yttrande (), delar man kommissionens uppfattning att det är nödvändigt att upprätta förordningar med gemensamma regler som rör stödsystem för jordbrukarna.

4.2. Kommittén måste framhålla att man är mycket oroad över att några delar i kommissionens förslag till förordning ger uttryck för en icke-önskvärd tendens som innebär att gemenskapens jordbrukspolitik skulle nationaliseras på nytt. Denna tendens riskerar att äventyra de grundläggande målsättningarna som rör både inkomstskydd och utveckling av jordbruksmiljöpolitiken till stöd för jordbruksområdena och skapar på så sätt risker för omvälvningar på gemenskapsmarknaden till nackdel både för jordbrukarna och konsumenterna samt risker för sysselsättningen.

4.3. Kommittén uppmanar dock kommissionen och rådet att på basis av de särskilda synpunkterna i detta yttrande noga beakta effekterna av att genomföra förslaget till förordning.

Bryssel den 9 september 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordföranden

Tom JENKINS

() EGT C 170, 4.6.1998, s. 93.

() ESK:s yttrande om "Jordbruksaspekterna på kommissionens meddelande 'Agenda 2000'" - EGT C 73, 9.3.1998 s. 71.

() Artikel 6 i förslaget till förordning.

() Artikel 4 i förslaget till förordning.

() Artikel 3 i förslaget till förordning.

() Arbetskraft uttrycks i "årsarbetsenheter" enligt artikel 4.1 i förslaget till förordning.

() ESK:s yttrande om "Jordbruksaspekterna på kommissionens meddelande 'Agenda 2000'" - EGT C 73, 9.3.1998 s. 71.