Under årens lopp har metoden för att utarbeta resultattavlan vidareutvecklats och finjusterats i nära samarbete med gruppen med kontaktpersoner för de nationella rättssystemen, i synnerhet genom att en enkät togs fram (uppdateras årligen) och data samlades in om vissa aspekter av rättssystemens funktionssätt.

Diagram 1: Lagstiftnings- och regleringsarbete avseende rättssystemen under 2019 (antagna åtgärder/initiativ som är föremål för förhandling per medlemsstat) (källa: Europeiska kommissionen )

Tillgången till data fortsätter att förbättras, framför allt när det gäller rättssystemens effektivitet, eftersom många medlemsstater har ökat sin kapacitet för att ta fram bättre rättsstatistik. De kvarstående svårigheterna med att samla in eller tillhandahålla uppgifter beror antingen på otillräckliga statistikresurser eller på att de nationella kategorier för vilka data samlas in inte exakt stämmer överens med de som används för resultattavlan. Endast i mycket få fall beror bristen på data på att det saknas bidrag från de nationella myndigheterna. Kommissionen fortsätter att uppmuntra medlemsstaterna till att ytterligare minska denna brist på data.

Handläggningstiden är den uppskattade tid (antal dagar) som behövs för att pröva ett mål i domstol, eller närmare bestämt den tid som domstolen behöver för att nå ett avgörande i första instans. Indikatorn för ”målgenomströmning” är antalet ännu ej avgjorda mål dividerat med antalet avgjorda mål vid årets utgång multiplicerat med 365 (dagar) . Det är en beräkning av den uppskattade tid som behövs för att pröva ett mål i domstol under de rådande arbetsförhållandena. Ju högre värde, desto mer sannolikt är det att det tar domstolen längre tid att nå ett avgörande. Diagrammen gäller mestadels förfaranden vid domstolar i första instans, och i förekommande fall jämförs uppgifter för 2012, 2016, 2017 och 2018 . Två diagram visar målgenomströmningen under 2018 i civilrättsliga och handelsrättsliga mål som är föremål för tvist samt förvaltningsmål i samtliga instanser. Ett diagram visar den genomsnittliga längden handläggningstiden för ärenden rörande penningtvätt i första och andra instans.

*) I enlighet med Cepejs metod rör förvaltningsmål tvister mellan enskilda och lokala, regionala eller nationella myndigheter. Danmark och Irland registrerar inte förvaltningsmål separat. Det har förekommit brottshantering utanför domstol i en del förvaltningsförfaranden i Rumänien under 2018. Metodförändringar i Grekland, Slovakien och Sverige. I Sverige har migrationsmål inkluderats under förvaltningsmål (tillämpas retroaktivt för 2016 och även 2017).

Avslutandegraden är förhållandet mellan antalet avgjorda mål och nyinkomna mål. Den mäter om en domstol klarar av att handlägga mål i den takt som nya mål kommer in. När avslutandegraden är omkring 100 % eller högre innebär detta att domstolssystemet har kapacitet att avgöra minst lika många mål som antalet inkommande mål. När avslutandegraden ligger under 100 % avgör domstolarna färre mål än antalet inkommande mål.

Effektiva åtgärder mot penningtvätt bidrar givetvis till brottsbekämpningen, men är också avgörande för de finansiella institutens sundhet, integritet och stabilitet, tilltron till det finansiella systemet och rättvis konkurrens på den inre marknaden ( ). Såsom Internationella valutafonden understryker kan penningtvätt motverka utländska investeringar, snedvrida de internationella kapitalflödena och ha negativ inverkan på ett lands makroekonomiska situation. Detta kan resultera i lägre välfärd och dränera mer produktiv verksamhet på resurser ( ). Enligt direktivet om bekämpning av penningtvätt ska medlemsstaterna föra statistik om effektiviteten hos sina system för bekämpning av penningtvätt eller finansiering av terrorism( ). I samarbete med medlemsstaterna har uppgifter om de rättsliga skedena i de nationella systemen mot penningtvätt samlats in via ett frågeformulär. Av diagram 21 framgår den genomsnittliga handläggningstiden för förstainstansärenden som rör penningtvättsbrott.

Av diagram 23 framgår tillgängligheten till fullständig eller partiell rättshjälp för ett scenario med en fordran på 6 000 euro. I diagrammet jämförs inkomstgränserna för beviljande av rättshjälp uttryckt som en procentandel av Eurostats tröskelvärde för fattigdomsrisk i varje medlemsstat . Om gränsen för rättshjälp visas som 20 % betyder det till exempel att en sökande vars inkomst är 20 % högre än Eurostats tröskelvärde för fattigdomsrisk i sökandens medlemsstat ändå kan erhålla rättshjälp. Om gränsen för rättshjälp däremot visas som ett värde under 0 betyder det att en person med en inkomst under tröskelvärdet för fattigdomsrisk eventuellt inte är berättigad till rättshjälp.

·Den eventuella sammantagna effekten av tillämpningskedjan som utgörs av såväl förvaltnings- som domstolsförfaranden redovisas inom området för konsumenträtten (diagrammen 19 och 20). Under 2018 rapporterade sju medlemsstater att deras konsumentskyddsmyndigheter i genomsnitt fattade beslut i ärenden som omfattas EU:s konsumentlagstiftning på mindre än tre månader i genomsnitt, medan det tog längre än sex månader i nio medlemsstater. I de fall konsumentskyddsmyndigheternas beslut överklagades i domstol tog den rättsliga omprövningen i genomsnitt mindre än ett år i de flesta medlemsstater under 2018.

·På området elektronisk kommunikation (diagram 17) fortsatte domstolarnas ärendebelastning att öka, vilket innebar att ett slut för den positiva trenden när det gäller minskade handläggningstider som observerats under de tidigare åren. Under 2018 ökade den genomsnittliga handläggningstiden i de flesta av medlemsstaterna, både jämfört med 2017 och 2013.

Uppgifter om effektiviteten inom särskilda rättsområden samlas in utifrån väldefinierade scenarier, och antalet relevanta ärenden kan uppfattas som lågt. Dessa uppgifter avser dock den faktiska genomsnittliga handläggningstiden för alla relevanta mål inom särskilda områden under ett visst år, jämfört med den beräknade handläggningstid som anges i de allmänna uppgifterna om effektivitet. Det bör därför noteras att flera medlemsstater som inte förefaller stå inför utmaningar på grundval av de allmänna uppgifterna om effektivitet uppger att de har en betydligt längre genomsnittlig handläggningstid på särskilda områden inom EU-rätten. Samtidigt kan handläggningstiden inom olika specifika områden variera kraftigt i en och samma medlemsstat.

Vanligtvis ska svaranden betala kostnaderna för sin advokat, inte bara under rättegångsförfarandet, utan redan under den förberedande fasen inför rättegången. När det gäller återbetalning tillämpar de flesta medlemsstater regeln att den part som förlorar rättegången förväntas bära såväl sina egna som den vinnande partens juridiska kostnader. Sådana regler för att lägga över betalningen av rättegångskostnaderna på den andra parten leder till att talan väcks i färre fall när det gäller mål där sannolikheten att vinna är lägre inges, och främjar mål där sannolikheten att vinna är stor. Av diagram 26 framgår det belopp som domstolen beviljar en vinnande kärande i ett handelsrättsligt mål (se fotnot 60). Tre huvudsakliga system kan urskiljas: 1) I medlemsstater med ett lagstadgat avgiftssystem beror återbetalningen av juridiska kostnader på nivån för den lagstadgade avgift som har fastställts för advokatens arbete, som varierar betydligt mellan medlemsstaterna. 2) I medlemsstater som inte har ett lagstadgat avgiftssystem återbetalas den juridiska kostnaden antingen helt (Ungern, Portugal och Finland) eller delvis (Polen, Lettland och Luxemburg). 3) I ett antal medlemsstater är det domstolen som beslutar om återbetalning från fall till fall.

*) Högsta möjliga poäng: 24 poäng per typ av mål. För var och en av de tre instanserna (första, andra och tredje instans) ges en poäng om alla domstolsbeslut omfattas. Om endast vissa domstolsbeslut omfattas i en given instans ges endast en halv poäng. Om en medlemsstat har endast två instanser har poäng getts för tre instanser genom att avspegla respektive högre instans av den icke-existerande instansen. För de medlemsstater som inte gör åtskillnad mellan förvaltningsrättsliga respektive civil- och handelsrättsliga mål har samma poäng tilldelats för båda rättsområdena. Spanien: Användning av den databas som domstolarnas allmänna råd driver för kommersiella ändamål eller massiv nedladdning av information är inte tillåten. Vidareutnyttjande av denna information för att upprätta databaser eller för kommersiella ändamål måste följa det förfarande och de villkor som domstolarnas allmänna råd har fastställt via sitt rättsliga dokumentationscentrum. Frankrike: Endast de domar som offentliggörs av kassationsdomstolen är tillgängliga för allmänheten utan kostnad. De domar som appellationsdomstolen offentliggör på databasen JuriCa är endast åtkomliga via intranät och för juridiska förlag. Domar som första instans och domstolar i högre instans har hänfört till kassationsdomstolen omfattas inte av reglerna för avidentifiering och pseudonymisering. Öppen tillgång till domar – förutom vid upprepade och systematiska ansökningar – har införts. Vidareutnyttjande av domares och domstolspersonals personuppgifter för att utvärdera, analysera, jämföra eller bedöma deras faktiska eller förmodade arbetsmetoder är straffbart. Irland: I det irländska rättssystemet föreskrivs ingen speciell domstolsbehörighet för att hantera förvaltningsmål. Luxemburg: Det finns endast två domstolsnivåer i förvaltningsmål.

·När det gäller de ekonomiska resurserna visar uppgifterna att den allmänna offentliga förvaltningens totala utgifter för domstolarna generellt sett fortfarande låg kvar på en oförändrad nivå 2018. Skillnaderna mellan medlemsstaterna är fortfarande betydande, både räknat i euro per invånare och som andel av BNP (diagrammen 32 och 33). Nästan alla medlemsstater ökade sina utgifter per capita 2018 (en ökning jämfört med 2017) och de flertalet medlemsstater ökade även sin utgifter som en andel av BNP.

·Tillgången till elektronisk kommunikation under det rättsliga förfarandet gör det lättare att få tillgång till rättslig prövning och minskar dröjsmålens och kostnadernas omfattning. Av diagram 27 framgår att mer än hälften av medlemsstaterna fortfarande inte eller endast i begränsad utsträckning har infört elektronisk anmälan av fordringar och överföring av domar, vilket redan konstaterades i 2019 års resultattavla. Stora luckor kvarstår, särskilt när det gäller möjligheten att följa handläggningen av mål via internet, där ingen av medlemsstaterna har infört detta i full utsträckning vid alla domstolar och inom alla rättsområden.

·Nästan alla medlemsstater ger tillgång till någon information på internet om sina rättssystem, inklusive en central webbportal med elektroniska formulär och interaktiv utbildning om lagstadgade rättigheter (diagram 22). Skillnader finns dock när det gäller informationens innehåll och lämplighet när det gäller at tillgodose människornas behov. Endast ett begränsat antal medlemsstater (nio) ger exempelvis människor möjlighet att ta reda på om de har rätt till rättshjälp via interaktiva simuleringar på internet. Information till personer som talar främmande språk och information som är särskilt avsedd för personer med syn- eller hörselnedsättning finns tillgänglig i de flesta av medlemsstaterna.

*) Medlemsstaterna fick en poäng per instans (första, andra och sista instans) och per rättsområde (civilrätt, handelsrätt, förvaltningsrätt och straffrätt) om en standard hade fastställts. Högsta möjliga poäng: 27 poäng. För medlemsstater som endast har två instanser har poäng getts för tre instanser genom att avspegla respektive högre instans av den icke-existerande instansen. För de medlemsstater som inte skiljer mellan de båda rättsområdena (civilrätt/handelsrätt resp. förvaltningsrätt) har samma poäng getts för båda områdena.

*) Belgien: Rättspersonalen är antingen domare eller åklagare. Bulgarien: Högsta domstolsrådet består av domarkammaren (fjorton ledamöter, av vilka ordförandena för högsta kassationsdomstolen och högsta förvaltningsdomstolen, sex ledamöter som väljs direkt av domarna och sex ledamöter som väljs av nationalförsamlingen) och av åklagarkammaren (elva ledamöter, bland dem riksåklagaren, fyra ledamöter som väljs direkt av åklagarna, en ledamot som väljs direkt av utredarna och fem ledamöter som väljs av nationalförsamlingen). Danmark: Alla ledamöter vid nationella domstolsverket utses formellt av justitieministern. Kategorin ”utnämns/nomineras av övriga organ eller myndigheter” omfattar två företrädare för domstolarna (som nomineras av fackförbundet för den administrativa personalen och av polisens fackförbund). Dessutom finns rådet för utnämningar inom rättsväsendet, som förbereder förslag till utnämningar inom rättsväsendet (hälften av ledamöterna är domare som väljs av kolleger). Irland: Av diagrammet framgår sammansättningen av Courts Service (domstolsverket), medlem i det europeiska nätverket för domstolsadministrationer, i enlighet med den ram som var i kraft i början av december 2019. Den 17 december 2019 inrättades formellt ett nytt domstolsråd med stöd av 2019 års lag om domstolsråd. Domstolsrådet omfattar samtliga domare i Irland och första plenarsammanträdet hölls den 7 februari 2020. Spanien: Domstolsrådets ledamöter som kommer från rättsväsendet utses av parlamentet – domstolsrådet ger parlamentet en förteckning över de kandidater som har stöd av en domarförening eller av 25 domare. Grekland (det civila och straffrättsliga rättsväsendet): Rådet har sammanlagt 11/15 ledamöter, varav 7/11 är domare. Domare och åklagare väljs genom lottning. Grekland (förvaltningsrätt): Rådet har sammanlagt 11/15 ledamöter, varav 10/14 är domare, som väljs genom lottning. Frankrike: Rådet har två konstellationer – en med behörighet för sittande domare, den andra med behörighet för åklagare; myndigheten har en medlem från Conseil d’Etat (förvaltningsdomstolen) som utses av generalförsamlingen vid Conseil d’Etat; Italien-CSM: Consiglio Superiore della Magistratura (för civila och straffrättsliga domstolar samt åklagarmyndigheten); enligt konstitutionen är republikens presidenten, chefsordföranden vid högsta kassationsdomstolen och riksåklagaren vid högsta kassationsdomstolen ledamöter ex officio. Italien – CPGA: Consiglio di presidenza della giustizia amministrativa (omfattar förvaltningsdomstolar); Malta: Ledaren för oppositionen utnämner en lekman. Nederländerna: Ledamöterna utnämns formellt genom ett kungligt dekret på förslag från säkerhets- och justitieministern. Polen: Möjliga domarledamöter föreslås av grupper av minst 2 000 medborgare eller 25 domare. Parlamentsgrupperna väljer ut högst nio kandidater av dessa, varpå en kommitté i parlamentets underhus (sejmen) upprättar en slutgiltig förteckning över 15 kandidater, som utses av sejmen. Den 23 januari 2020 fastställde högsta domstolen, som genomför EU-domstolens förhandsavgörande i de förenade målen C-585/18, C-624/18 och C-625/18, att nationella domstolsrådet i sin nuvarande sammansättning inte är oavhängigt av den verkställande och lagstiftande makten samt att de domare som tillsatts på dess begäran inte kan döma i mål. Den 17 september 2018 beslutade en extra generalförsamling för det europeiska nätverket för domstolsadministrationer att tillfälligt upphäva nationella domstolsrådets medlemskap eftersom det inte längre uppfyllde ENCJ:s krav på oavhängighet i förhållande till den verkställande och lagstiftande makten på ett sätt som säkerställde det polska rättsväsendets oavhängighet. Portugal: Diagrammet avser Conselho Superior da Magistratura. Det finns även ett högsta råd för förvaltnings- och skattedomstolarna (Conselho Superior dos Tribunais Administrativos e Fiscais) och ett högsta råd för allmänna åklagarmyndigheten (Conselho Superior do Ministério Público). Rumänien: Senaten godkänner de domare som utses. Slovenien: Ledamöterna utses av nationalförsamlingen på förslag av republikens president.

*) Bulgarien: Domstolens berörda administrativa chefen [för ärenden som kan leda till påföljd] eller domarkollegiet (disciplinär instans) vid det högsta rättsliga råd utreder. Utredningsavdelningen vid högsta domstolsrådet utför utredningar på grundval av vilka den kan lägga fram förslag till disciplinära förfaranden. Tjeckien: Även justitieministern kan genomföra förberedande utredningar för att förbereda en hemställan om att inleda disciplinära förfaranden, vanligtvis i samråd med ordföranden i den domstol där den berörda domaren har sin befattning. Danmark: Vem som helst kan lämna in ett klagomål till Den Særlige Klageret, som förvaltas av Højesteret, och som fattar beslut efter att ha hört båda parter. Även Rigsadvokaten får utreda. Tyskland: Någon formell förundersökningsfas finns inte. I disciplinärenden som rör mindre allvarliga disciplinära åtgärder som t.ex. reprimander gör domstolens ordförande och den högsta förvaltningsmyndigheten (vanligtvis justitieministeriet både på delstatsnivå och förbundsnivå) en bedömning av de faktiska omständigheterna. Den högsta förvaltningsmyndigheten beslutar om ett disciplinärt förfarande ska inledas vid domstol. Domstolen genomför i så fall en formell utredning. Estland: Ordföranden vid en domstol eller justitiekanslern (ombudsman) kan genomföra utredningar. Irland: Det finns inget disciplinorgan eller disciplinsystem för domare utöver det förfarande som fastställs enligt konstitutionen och som innebär att en domare kan avsättas på grund av konstaterat olämpligt uppträdande eller konstaterad oförmåga genom beslut i parlamentets (Oireachtas) båda kamrar. Grekland: Tvistemålsdomstolar och brottmålsdomstolar: Tillsynsorganet för domstolsväsendet, vars ledamöter utses bland domarna genom lottning. Förvaltningsdomstolar: Utredaren utses bland ledamöterna i statsrådet. Spanien: Ombudsmannen för disciplinärenden (Promotor de la Acción Disciplinaria) utses av det allmänna domstolsrådet. Ombudsmannen väljs bland ett urval av domare från högsta domstolen och domare med mer än 25 års juridisk erfarenhet, men utövar själv uppdraget som ombudsman under sin ämbetsperiod. Frankrike: Ordföranden för domstolsrådet väljer ut en eller två ledamöter av domstolsrådet för att genomföra relevanta utredningar. Ministeriet kan begära en rapport till det rättsliga kontrollorganet innan beslut om att föra ärendet till rådet fattas. Italien: Riksåklagaren vid Högsta domstolen har befogenhet att leda utredningen. Generalinspektoratet vid Justitiedepartementet har befogenhet att genomföra administrativa utredningar. Cypern: Undersökningsdomaren, som utses av högsta domstolen, utreder. Lettland: Den rättsliga disciplinkommittén utreder. Ungern: Ombudsmannen för disciplinfrågor, som utses av personaldomstolen (disciplindomstol), utreder. Litauen: Domstolsväsendets etik- och disciplinkommission utreder. Kommissionen, vars ledamöter och ordförande (som utses av domstolsrådet) fastställs i beslutet om domstolsrådet, består av fyra domare som utses av domstolsrådet, två ledamöter som utses av landets president och en ledamot som utses av talmannen i sejmen. Ordföranden i domstolsväsendets etik- och disciplinkommission har rätt att ge ordföranden i den domstol där domaren arbetar eller ordföranden i en domstol i högre instans i uppdrag att genomföra och redovisa resultatet av utredningen. Malta: Kommittén för domare utreder. Nederländerna: Riksåklagaren utreder. Polen: Justitieministern utser en tjänsteman med ansvar för disciplinära åtgärder avseende domare i allmänna domstolar och två ställföreträdare för denne (som i sin tur kan utse sina egna ställföreträdare bland domare), som utreder. Justitieministern kan ta över en pågående utredning genom att utse en särskild tjänsteman med ansvar för disciplinära åtgärder som är knuten till justitieministern. Portugal: Domstolsrådet utser tillsynsorganet för domstolsväsendet, som utreder. Rumänien: Tillsynsorganet för domstolsväsendet utreder. Slovenien: En disciplinåklagare utreder. Disciplinåklagaren utses av domstolsrådet bland kandidater som nomineras av högsta domstolen. Slovakien: Disciplinkommittén, som utses av domstolsrådet, utreder. Sverige: Riksdagens ombudsmän och justitiekanslern agerar åklagare vid allvarligare tjänstefel.

– Skyddsåtgärder avseende åklagarmyndigheternas funktionssätt i EU –

De allmänna åklagarmyndigheterna spelar en viktig roll i det straffrättsliga systemet samt för samarbete mellan medlemsstaterna i straffrättsliga frågor. Välfungerande nationella åklagarmyndigheter är viktiga för att bekämpa brottslighet, inbegripet ekonomisk och finansiell brottslighet, såsom penningtvätt och korruption. Enligt domstolens rättspraxis i samband med rambeslutet om en europeisk arresteringsorder kan åklagarmyndigheten betraktas som en av de rättsliga myndigheter i en medlemsstat som ansvarar för att utfärda en europeisk arresteringsorder när myndigheten kan agera på ett oavhängigt sätt, utan att riskera att direkt eller indirekt påtvingas yttre påbud eller anvisningar i ett specifikt ärende från den verkställande makten, t.ex. en justitieminister .

Åklagarmyndigheterna är organiserade på olika sätt runt om i EU, och ingen enhetlig modell tillämpas för samtliga medlemsstater. Den allmänna trenden är dock att det finns en mer oberoende åklagarmyndighet i stället för en som är underordnad eller kopplad till den verkställande makten . För att effektivt bekämpa korruption och penningtvätt samt därmed sammanhängande ekonomisk och finansiell brottslighet kan, enligt det rådgivande rådet för europeiska åklagare, större oberoende och autonomi för åklagarväsendet, tillsammans med ansvarsskyldighet, vara en ytterligare garanti för respekten för rättsstatsprincipen. Oavsett hur det nationella rättssystemet är utformat eller vilken rättstradition som denna är förankrad i, är medlemsstaterna enligt de europeiska standarderna skyldiga att vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att de allmänna åklagarna kan fullgöra de skyldigheter och det ansvar som ämbetet kräver på lämpliga rättsliga och organisatoriska villkor ( ) och utan otillbörlig inblandning ( ). Framför allt gäller att om en regering ger generella instruktioner, till exempel på det kriminalpolitiska området, måste dessa ges skriftligen och offentliggöras på lämpligt sätt ( ). Om regeringen har befogenhet att instruera åklagare att väcka åtal i ett specifikt ärende måste sådana instruktioner åtföljas av lämpliga garantier ( ). Enligt 2000 års rekommendation från Europarådets ministerkommitté bör det vara förbjudet att lämna instruktioner om att inte väcka åtal i ett specifikt ärende ( ). Berörda parter (däribland brottsoffer) bör kunna överklaga en allmän åklagares beslut om att inte väcka åtal i ett ärende ( ).

Siffrorna nedan visar en faktaöversikt över vissa aspekter av den ram som gäller åklagarmyndigheterna och ingen bedömning görs av hur de fungerar i praktiken, vilket kräver en kvalitativ bedömning som beaktar de särskilda omständigheterna i respektive medlemsstat.

I diagram 53 lämnas en översikt över de myndigheter som beslutar om disciplinära påföljder avseende underordnade åklagare. Dessa kan vara antingen a) oberoende myndigheter såsom domstolar eller domstolsråd eller åklagarråd, eller b) andra organ eller myndigheter, t.ex. riksåklagaren eller en överåklagare, oberoende organ, särskilda organ bestående av åklagare, eller justitieministern. Om inte annat anges i förklaringen under diagrammet kan myndighetens beslut om disciplinära åtgärder mot en åklagare bli föremål för rättslig prövning .

Diagram 53: Myndighet som beslutar om disciplinära åtgärder avseende åklagare*) (Källa: Europeiska kommissionen och expertgruppen för frågor som rör penningtvätt och finansiering av terrorism).

*) Belgien: Överåklagaren (chefen för åklagarmyndigheten) har befogenhet att besluta om mindre disciplinära påföljder, medan större påföljder utdöms av disciplindomstolen i första instans. Beslut om disciplinära åtgärder får överklagas till en disciplindomstol. Bulgarien: Åklagarkammaren vid högsta domstolsrådet består av riksåklagaren, fyra ledamöter som väljs av åklagare, en ledamot som väljs av utredningsdomare och fem ledamöter som väljs av nationalförsamlingen. Beslut om disciplinära åtgärder avseende en åklagare kan överklagas till högsta förvaltningsdomstolen. Åklagarmyndighetens chef får endast utfärda en reprimand och anmäla denna påföljd till åklagarkammaren, som kan bekräfta eller återkalla denna påföljd. Tjeckien: Disciplinärenden granskas av en disciplinkammare vid högsta förvaltningsdomstolen. Kammaren består av två domare (en domare i högsta förvaltningsdomstolen och en domare i högsta domstolen), två åklagare, en advokat och en person inom ett annat juridiskt yrke. Högsta förvaltningsdomstolens ordförande väljer kammarens ledamöter genom lottning, med utgångspunkt i de förteckningar över kandidater som tillhandahålls av företrädare för de olika juristyrkena (högsta förvaltningsdomstolen, högsta domstolens ordförande, riksåklagaren, advokatsamfundets ordförande och dekaner vid juridiska fakulteter). Beslut från disciplinkammaren får inte överklagas. Danmark: Danmarks justitieminister har befogenhet att besluta om särskilda disciplinära åtgärder mot åklagare. Justitieministeriet ger dock åklagarmyndigheten befogenhet att handlägga disciplinära åtgärder mot åklagare. Alla beslut om disciplinära åtgärder som åklagarmyndigheten fattar kan överklagas till justitieministeriet. Rättslig omprövning kan inledas mot disciplinära åtgärder som vidtas av justitieministeriet och en åklagare kan lämna in ett klagomål till Folketingets ombudsmannen. Tyskland: Överåklagaren kan föreskriva en disciplinär åtgärd av lindrigare slag. Eftersom det är delstaterna som reglerar lagen om disciplinära åtgärder för statliga tjänstemän ser lagarna olika ut i de olika delstaterna. Estland: Riksåklagaren beslutar om disciplinära åtgärder, inklusive uppsägning, på förslag av åklagarmyndigheternas disciplinkommitté. Beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till en förvaltningsdomstol. Irland: Biträdande direktör vid allmänna åklagarmyndigheten beslutar om disciplinära åtgärder mot underordnade åklagare. Berörd chefs rekommendation om att en disciplinär åtgärd bör vidtas kan överklagas till en extern disciplinöverklagandenämnd, innan det disciplinära beslutet antas. Grekland: Appellationsdomstolarnas disciplinråd med fem ledamöter är främst ansvariga för att fatta beslut om disciplinärenden och införa alla disciplinära åtgärder mot åklagare, med undantag för avsked, som beslutas av plenum i kassationsdomstolen. Beslut som fattas av de fem ledamöterna i disciplinråden kan överklagas till en disciplinnämnd på sju ledamöter i högsta domstolen. Spanien: Chefsåklagarna för de olika organen inom åklagarmyndigheten beslutar om disciplinära åtgärder som kan överklagas till Consejo Fiscal. Detta organ består av riksåklagaren, den biträdande riksåklagaren, generalinspektören och sex andra åklagare. Dess beslut kan överklagas till Audiencia Nacional. Frankrike: Justitieministeriet beslutar om åtgärd efter att Conseil Supérieur de la Magistrature (högsta domarrådet) lämnat ett icke-bindande yttrande. Beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till Conseil d’État (statsrådet). Kroatien: Statens åklagarråd beslutar om disciplinära åtgärder som kan prövas vid förvaltningsdomstolar. Italien: Domstolsrådets beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till högsta domstolen. Cypern: Kommissionen för offentliga tjänster vidtar disciplinära åtgärder; kommissionen är ett konstitutionellt organ med fem ledamöter som utses av presidenten för en period på sex år. Beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till förvaltningsdomstolen och därefter till högsta domstolen. Lettland: Riksåklagaren kan besluta om disciplinära åtgärder mot åklagare. Chefsåklagare kan göra en anmärkning eller ge en reprimand till åklagare under deras ledning. I händelse av allvarligare överträdelser kan chefsåklagaren lägga fram ett förslag till riksåklagaren om att utdöma en annan disciplinär åtgärd. Beslut om disciplinära åtgärder som antas av en chefsåklagare kan överklagas hos riksåklagaren. Beslut om disciplinära åtgärder som antas av riksåklagaren kan överklagas till en disciplindomstol. Litauen: Riksåklagaren beslutar om disciplinära åtgärder. Beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till en förvaltningsdomstol. Luxemburg: Riksåklagaren beslutar om disciplinära åtgärder. Ungern: Riksåklagaren beslutar om åtgärder för att dra tillbaka en utmärkelse, degradera någon i lönegrad eller rangordning eller entlediga någon. Enhetschefer (överåklagare) får anta mindre stränga åtgärder (reprimand, kritik) mot en åklagare under deras tillsyn. Beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till en förvaltningsdomstol. Malta: Kommittén för advokater och åklagare består av en advokat utsedd av kommissionen för rättsskipning, en advokat utsedd av riksåklagaren och tre åklagare utsedda av åklagarkammaren. Kommittén får förelägga åklagaren böter samt utfärda en tillrättavisning och rekommendationer till åklagaren. Kommittén får begära att kommissionen rekommenderar premiärministern att ge Maltas president rådet att stänga av eller entlediga en åklagare. De åtgärder som antas av kommittén kan överklagas till kommissionen för rättskipning. Nederländerna: Den närmast överordnade åklagaren kan vidta vissa åtgärder av lättare karaktär (skriftlig reprimand, kortare semester, extra arbetstid). Justitieministern får besluta om förflyttning utan samtycke, avstängning, böter och löneåtgärder, sedan den närmast överordnade åklagaren har föreslagit detta eller utfärdat råd. Regeringen har befogenhet att entlediga en åklagare, sedan den närmast överordnade åklagare har föreslagit detta eller utfärdat råd. Beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till Centrale Raad van Beroep. Österrike: En särskild avdelning vid en domstol beslutar om disciplinära åtgärder. Polen: I första instans fattas disciplinära åtgärder i allmänhet av ett disciplinärt organ hos riksåklagaren, som består av tre åklagare som utses av åklagarförsamlingar. Dessa åtgärder kan överklagas till den disciplinära avdelningen vid högsta domstolen, som i vissa ärenden fungerar som beslutsmyndighet i första instans. När denna avdelning fungerar som domstol i andra instans består den av två domare från den disciplinära avdelningen och en lekmannadomare. En åklagare som två gånger dömts till annan påföljd än reprimand kan entledigas från sitt ämbete av riksåklagaren (som också är justitieminister) om ett nytt disciplinärt fel begås (vilket inte ska fastställas av disciplindomstolen och utan möjlighet till rättslig omprövning av riksåklagarens beslut). Portugal: Avdelningen för disciplinära frågor vid åklagarmyndighetens högsta råd beslutar om vidtagande av disciplinära åtgärder. Dess beslut kan överklagas till plenum i åklagarmyndighetens högsta råd och därefter till högsta förvaltningsdomstolen. Rumänien: Domstolsrådet beslutar om disciplinära åtgärder. Beslut om disciplinära åtgärder kan överklagas till högsta domstolen. Slovenien: Den disciplindomstol som utsetts av åklagarrådet beslutar om disciplinära påföljder. Disciplindomstolen i första instans består av sex statsåklagare som föreslagits av riksåklagaren och tre domare som föreslagits av ordföranden för disciplindomstolen för domare i första instans bland ledamöterna i denna domstol. Disciplindomstolen i andra instans består av sex ledamöter som utses av åklagarrådet: ordföranden, vice ordföranden och två ledamöter föreslås av ordföranden för disciplindomstolen för domare i andra instans bland ledamöterna i denna domstol; två högsta statsåklagare föreslås av riksåklagaren. Slovakien: En disciplinnämnd bestående av tre åklagare utsedda av riksåklagaren utifrån en databas med minst 40 åklagare som föreslagits av åklagarrådet, beslutar om disciplinära åtgärder. Dessa beslut kan överklagas till en disciplinnämnd vid den allmänna åklagarmyndigheten, som består av fem åklagare som utses av riksåklagaren utifrån en databas över personer som föreslagits av åklagarrådet. Disciplinnämndens beslut får omprövas av regionala domstolar. Finland: Riksåklagaren beslutar om disciplinära åtgärder. Beslut om att vidta disciplinära åtgärder kan överklagas till en förvaltningsdomstol.

I diagram 54 lämnas en översikt över de utredningsorgan som genomför utredningarna under disciplinära förfaranden avseende åklagare. Om inte annat anges i fotnoten till diagrammet omfattar det inte förberedande undersökningar för att avgöra om ett formellt disciplinärt förfarande ska inledas. Utredningsfasen är ett viktigt steg i disciplinära förfaranden som kan påverka den allmänna åklagarmyndighetens autonomi. Utredningsbefogenheten kan utövas antingen a) av regelbundna oberoende myndigheter, t.ex. en domstol eller domstolsrådet eller åklagarmyndigheten, eller b) av riksåklagaren eller en överåklagare, eller c) av andra organ.

Diagram 54: Utredare som ansvarar för formella disciplinära förfaranden avseende åklagare*) (Källa: Europeiska kommissionen och expertgruppen för frågor som rör penningtvätt och finansiering av terrorism).

*) Belgien: Närmaste överordnad åklagare sköter utredningen. Bulgarien: Åklagarens administrativa chef utreder när det rör sig om en reprimand. För alla andra påföljder genomförs utredningen av en disciplinnämnd med tre ledamöter, som väljs av åklagarkammaren vid högsta domstolsrådet bland dess ledamöter. Åklagarkammaren vid högsta domstolsrådet består av riksåklagaren, fyra ledamöter som väljs av åklagare, en ledamot som väljs av utredningsdomare och fem ledamöter som väljs av nationalförsamlingen. Utredningsavdelningen vid högsta domstolsrådet utför utredningar på grundval av vilka den kan lägga fram förslag till disciplinära förfaranden. Tjeckien: Riksåklagaren och chefsåklagaren kan undersöka åklagarnas ärendeakt och begära in ett yttrande. Danmark: Åklagarmyndigheten utreder. Tyskland: Chefen för åklagarmyndigheten avgör huruvida disciplinära förfaranden ska inledas mot en allmän åklagare och är också den som utför de disciplinära förfarandena. Eftersom det är delstaterna som reglerar lagen om disciplinära åtgärder för statliga tjänstemän ser lagarna olika ut i de olika delstaterna. Estland: Den närmast överordnade åklagaren eller riksåklagaren genomför utredningen beroende på vem som inlett de disciplinära förfarandena. Denne kan även överlåta uppgiften att inhämta bevis och begära in förklaringar till en annan åklagare som inte ingår i den disciplinära kommittén och som inte heller får vara den åklagare som de disciplinära förfarandena gäller eller en underordnad till denne. Ärendet prövas av åklagarnas disciplinkommitté, som består av två åklagare från riksåklagarmyndigheten, två åklagare från distriktsåklagarmyndigheten och en domare. Irland: En överordnad åklagare sköter utredningen. Om omständigheterna i fallet är komplicerade eller om den misstänkta försummelsen är allvarlig ombesörjer personalavdelningen en utredning. Grekland: Närmast överordnad åklagare utreder. Spanien: Närmaste överordnad åklagare sköter utredningen. Frankrike: Efter en administrativ utredning kan justitieministern besluta att ärendet ska hänvisas till Conseil Supérieur de la Magistrature. Kroatien: Den högsta riksåklagaren utreder. Italien: Riksåklagaren vid högsta domstolen har rätt att sköta utredningen. Generalinspektoratet vid Justitiedepartementet har befogenhet att genomföra administrativa utredningar. Cypern: Riksåklagaren utser en eller fler tjänstemän som är överordnade den tjänsteman som ärendet gäller och dessa utreder ärendet och lägger fram en rapport. Riksåklagaren avgör sedan utifrån den framlagda bevisningen huruvida ärendet ska hänvisas till kommissionen för offentliga tjänster. Lettland: En tjänsteman som har rätt att besluta om disciplinära åtgärder (riksåklagaren eller en av chefsåklagarna) går igenom allt material i ärendet och begär in en förklaring från berörd åklagare samt ombesörjer vid behov en utredning av disciplinöverträdelsen. Själva utredningen genomförs av åklagare vid riksåklagarmyndigheten eller chefsåklagare. Litauen: Internutredningsavdelningen vid åklagarämbetet eller officiell utredningskommission tillsatt på uppdrag av riksåklagaren. Luxemburg: En rådskammare i högsta domstolen sköter utredningen. Ungern: Den ombudsman för disciplinfrågor som utreder ärendet är en åklagare som utsetts att utreda av chefen för den enhet (den överordnade åklagaren) där den utredde åklagaren arbetar. Malta: Kommittén för advokater och åklagare utreder. Denna kommitté består av en advokat utsedd av kommissionen för rättsskipning, en advokat utsedd av riksåklagaren och tre åklagare utsedda av åklagarkammaren. Nederländerna: Närmaste överordnad åklagare sköter utredningen. Österrike: Särskild kammare i en domstol utreder. Polen: Ärendet utreds av en tjänsteman med ansvar för disciplinära åtgärder, som är en åklagare som tilldelats detta ansvar av riksåklagaren (som även är justitieminister). Justitieministern kan även utse en åklagare som tillfälligt ska fungera som justitieministerns tjänsteman med ansvar för disciplinär åtgärder, och denne har rätt att ta över en pågående disciplinär utredning eller inleda en disciplinär utredning eller disciplinära förfaranden. Portugal: Inspektionen för allmänna åklagare utreder. Detta organ består av allmänna åklagare utsedda av åklagarkammarens höga råd. Rumänien: Utreds av tillsynsorganet för domstolsväsendet som är ett organ inom domstolsrådet. Avdelningen som utreder disciplinära ärenden som rör åklagare består av 13 åklagare tillsatta av chefsinspektören vid tillsynsorganet för domstolsväsendet efter ett ansökningsförfarande. Slovenien: En statsåklagare med ansvar för disciplinära ärenden och dennes ställföreträdare utreder. De är högre statsåklagare som samtyckt till att bli utsedda av åklagarrådet på förslag från riksåklagaren Slovakien: Utreds av en disciplinnämnd bestående av tre åklagare utsedda av riksåklagaren från en databas med minst 40 åklagare som föreslagits av åklagarrådet. Finland: Riksåklagaren utreder. Sverige: Den svenska åklagarmyndigheten utreder.

Av diagram 55 framgår i vilka medlemsstater som antingen riksåklagaren eller justitieministern kan ge instruktioner till åklagare i enskilda ärenden (maktutövare som kan ge instruktioner) och vilka skyddsåtgärder som finns om instruktioner ges i ett enskilt ärende. Förutom de skyddsåtgärder som framgår av diagrammet kan det finnas andra. I länder där justitieministern enligt lag har rätt att ge instruktioner kan det hända att denna rätt endast har utövats, eller utövas, i praktiken vid ett fåtal tillfällen (se fotnot med förklaringar under diagrammet).

Diagram 55: Instruktioner till åklagare i enskilda ärenden: maktutövare som kan ge instruktioner och skyddsåtgärder*) (källa: Europeiska kommissionen och expertgruppen för frågor som rör penningtvätt och finansiering av terrorism).

Maktutövare som kan ge instruktioner i enskilda ärenden:

Skyddsåtgärder då instruktioner ges i ett enskilt ärende

*) Belgien: Justitieministern har rätt att ge instruktioner om lagföring i enskilda ärenden (en rätt till positiva förelägganden om lagföring fastställs i artikel 364 i straffprocessordningen och artikel 151.1 i konstitutionen). Instruktionerna bifogas ärendeakten men när de får läsas av parterna beror på när avgörandet sker och var ärendet befinner sig i handläggningsförfarandet. Bulgarien: Möjligt att överklaga utom när det gäller riksåklagarens beslut. Tjeckien: Riksåklagaren har befogenhet att ge instruktioner om lagföring i enskilda ärenden endast inom riksåklagarmyndigheten och i fråga om högre åklagarmyndigheter. Tyskland: #: Skyddsåtgärderna är olika på förbunds- och delstatsnivå. Den federala allmänna riksåklagaren är den enda allmänna åklagaren på förbundsnivå som står under tillsyn och lyder under förbundsjustitie- och konsumentskyddsministern. Överåklagarna i de 16 delstaterna står under tillsyn och lyder under respektive delstats justitiedepartement. I tillsyns- och styrningsrätten ingår befogenhet att ge instruktioner till respektive delstatsöveråklagare, men denna rätt är begränsad av legalitetsprincipen (det vill säga principen om åtalsplikt). Instruktioner i enskilda fall förekommer i princip aldrig. Förbundsministeriet och regeringspartierna i Sachsen har till exempel utfärdat förbindelser om att de inte kommer utöva sin rätt att ge instruktioner. Delstatsministeriet i Thüringen har åtagit sig att inte ge instruktioner i enskilda ärenden och delstatsministeriet i Nordrhein-Westfalen och delstatsregeringen i Niedersachsen har åtagit sig att endast ge instruktioner i enskilda ärenden i undantagsfall. Det finns inga lagar på förbundsnivå, men vissa delstater har lagar, och det finns dessutom förordningar och riktlinjer på förbunds- och delstatsnivå, som innehåller regler om instruktioner. Instruktioner från förbundsministeriet och delstatsministerierna i Nordrhein-Westfalen och Thüringen måste till exempel vara skriftliga. I Thüringen måste de även åtföljas av en motivering. I Niedersachsen måste de vara skriftliga om enighet inte uppnås, och i Schleswig-Holstein måste de dokumenteras skriftligen och meddelas parlamentets talman. På förbunds- och delstatsnivå är instruktioner från överordnade tjänstemän endast bindande inom åklagarens interna anställningsförhållande, och beslut som går i strid med instruktionerna är ändå giltiga. Eftersom åklagare måste följa lagen måste de vägra att följa instruktioner som strider mot lagen. Åklagarna kan invända mot instruktioner och låta nästa överordnade tjänsteman granska instruktionerna. Om instruktionerna bekräftas och åklagaren i fråga fortfarande är tveksam om instruktionernas laglighet kan denne begära att de ska granskas av en överordnad tjänsteman på nästa nivå. Om instruktionerna än en gång bekräftas måste åklagaren följa dem och har inte åsidosatt sin plikt om instruktionerna är olagliga. Åklagare får däremot aldrig följa instruktioner om det skulle innebära att ett brott begås eller om det kränker människovärdet. Det finns inga särskilda rättsmedel som innebär att instruktionerna kan granskas av en domstol. En domstol kan dock granska instruktioners laglighet i samband med disciplinära förfaranden mot åklagaren, till exempel om domstolen måste avgöra huruvida åklagaren hade åsidosatt sin plikt om denne hade följt instruktionerna. Danmark: Justitieministern har rätt att ge instruktioner om lagföring i enskilda ärenden (rättskipningslagen, punkt 98.3). Olika ministrar har dock inte velat använda sig av denna möjlighet, och ingen sådan instruktion har utfärdats sedan 1990-talet. Det danska parlamentets talman måste informeras skriftligen om sådana instruktioner (rättskipningslagen, punkt 98.3). De regionala statliga åklagarna kan granska beslut som fattats av polisdistrikten, och riksåklagaren kan granska beslut som fattats av de regionala statliga åklagarna. Irland: Inga anges i punkt 4.1 i lagen om lagföring av brott, 1974. Spanien: Riksåklagaren fastställer interna regler och riktlinjer för myndigheten och utövandet av lagföringsverksamheten som kan vara allmänna eller röra specifika frågor. Litauen: Instruktioner från riksåklagaren kan överklagas till domstol. Riksåklagaren kan inte utfärda instruktioner om vilka beslut som ska fattas. Luxemburg: Riksåklagaren och justitieministern kan instruera åklagarmyndigheten att väcka åtal i ett ärende (men inte att åtal inte ska väckas). Justitieministern har dock inte utfärdat några sådana instruktioner på mer än 20 år. Det finns inget rättsligt krav på att rådfråga en åklagare eller få ett yttrande från riksåklagaren gällande en sådan instruktion. Kroatien: Instruktioner från riksåklagaren kan granskas med avseende på laglighet, ändamålsenlighet och liknande. Ungern: Enligt § 53 i lag CLXIV från 2011 om riksåklagarens, allmänna åklagares och övriga personals ställning samt om samt karriärgången inom åklagaryrket får åklagare hos riksåklagaren skriftligen begära en skriftlig bekräftelse av instruktionen i ett enskilt ärende. Åklagare kan uttryckligen avböja instruktionen, om den utgör ett brott eller en administrativ förseelse eller de kan försättas i fara av den. Åklagare som inte samtycker till en instruktion kan begära att ärendet överförs till en annan åklagare, varvid detta inte kan avvisas. Malta: När det gäller frågor om enskilda åklagares roll gentemot riksåklagarens roll finns det endast bestämmelser om riksåklagaren som person i Maltas konstitution. I konstitutionen fastställs riksåklagarens rättigheter och skyldigheter och att denne är anställd med fullmakt enligt villkoren i artikel 91 och 97 i konstitutionen. Enligt villkoren i kapitel 90 i Maltas lagstiftning, förordningen om riksåklagaren, anställer riksåklagaren tjänstemän som ska agera ställföreträdare för riksåklagaren och utföra dennes uppdrag och plikter enligt lagen. Dessa tjänstemän företräder riksåklagaren i dennes uppdragsutövning och agerar å dennes vägnar. När tjänstemännen företräder riksåklagaren å dennes ämbetes vägnar åtnjuter de samma skydd som denne enligt lag. Enligt maltesisk lagstiftning har åklagarna alltså inga särskilda garantier eftersom de enligt lagen utövar sitt arbete å riksåklagarens vägnar och de åtnjuter i sin yrkesutövning därför samma lagskydd som riksåklagaren själv. Nederländerna: Justitieministern kan instruera åklagarmyndigheterna att väcka åtal eller inte väcka åtal i ett visst ärende, men måste först ha erhållit ett skriftligt motiverat yttrande från riksåklagarmyndigheten (College van procureurs-generaal) om den föreslagna instruktionen, och parlamentet måste underrättas vid fall av instruktioner om att inte väcka åtal. Hittills har detta skett endast en gång för mer än 20 år sedan. Det finns inga särskilda regler för instruktioner från riksåklagaren i enskilda ärenden. Åklagarkollegiet kan ge instruktioner till åklagare i enskilda ärenden. Detta kollegium består av tre till fem ledamöter och fattar majoritetsbeslut med minst tre ledamöter närvarande. Det finns inga särskilda skyddsåtgärder för de fall då kollegiet ger instruktioner i enskilda ärenden. Österrike: Justitieministern har befogenhet att ge instruktioner om lagföring i enskilda ärenden efter ett icke-bindande yttrande från ett oberoende organ (Weisungsrat) vid riksåklagarmyndigheten. Justitieministern måste årligen informera parlamentet om alla instruktioner som har getts i enskilda ärenden efter att ärendena har avslutats, och även om så är tillämpligt (§ 29a.3 i lagen om åklagarmyndigheten) motivera varför yttrandet från Weisungsrat inte har följts. Under perioden 2012–2017 informerades parlamentet om 54 instruktioner i enskilda ärenden (Weisungsbericht 2018). Polen: Riksåklagaren är även justitieminister. Allmänna åklagare som har invändningar mot en instruktion kan begära att instruktionen ändras eller att få avsäga sig ärendet. Huruvida den allmänna åklagaren får avsäga sig ärendet avgörs slutligen av den allmänna åklagare som är närmast överordnad den allmänna åklagare som har utfärdat ordern. Slovakien: Instruktioner i enskilda ärenden måste bifogas ärendeakten så att alla parter kan ta del av dem och lämna synpunkter endast under särskilda omständigheter.