EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 08.01. 
KOM(%) 695 slutlig 1997 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
OM GENOMFÖRANDET AV MAKROEKONOMISKT STÖD 
TILL TREDJE LAND UNDER 1995 

I. ÖVERSIKT le 
1. Inledning 1 C 
2. Makroekonomiskt stöd under 1995 2 
3. Trender och tendenser i det makroekonomiska stödet 3 
4. Att dela bördorna 4 
II. ALBANIEN 28 
1. Inledning 28 
2. Makroekonomisk utveckling 28 
3. Strukturreformer 29 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 31 
III. ALGERIET 33 
1. Inledning 33 
2. Makroekonomisk utveckling 34 
3. Strukturreformer 35 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 36 
IV. DE BALTISKA STATERNA 38 
1. Inledning 38 
2. Den senaste ekonomiska utvecklingen 38 
Estland 38 
Lettland 49 
Litauen 40 
3. Genomförande av makroekonomiskt stöd 42 
V. VITRYSSLAND 44 
1. Inledning 44 
2. Makroekonomisk utveckling 44 
3. Strukturreformer 45 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 46 
VI. BULGARIEN 47 
1. Inledning 47 
2. Makroekonomisk utveckling 48 
3. Strukturreformer 49 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 51 
VII. MOLDOVA 52 
1. Inledning 52 
2. Makroekonomisk utveckling 52 
3. Strukturreformer 54 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 54 
VIII. RUMÄNIEN 56 
1. Inledning 56 
2. Makroekonomisk utveckling 56 
3. Strukturreformer 58 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 59 
IX. SLOVAKIEN 60 
1. Inledning 60 
2. Makroekonomisk utveckling 60 
3. Strukturreformer 63 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 63 
X. UKRAINA 65 
1. Inledning 65 
2. Makroekonomisk utveckling 65 
3. Strukturreformer 66 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 67 
4c 
I. ÖVERSIKT 
1. Inledning 
Gemenskapens makroekonomiska stöd, som ursprungligen var avsett som 
betalningsbalansstöd inom gemenskapen, har sedan 1990 erbjudits även tredje land, 
huvudsakligen de central- och östeuropeiska länderna, men efterhand också andra länder, 
i det forna Sovjetunionen och Medelhavsområdet, för att stödja deras satsningar på 
politiska och ekonomiska reformer. I samband med att länderna i dessa områden inledde 
övergångsprocessen till en marknadsekonomi ställdes de inför likartade problem: 
betydande kostnader under de första stegen i reformprocessen, externa chocker (embargot 
under Gulfkriget, COMECON:s sammanbrott), otillräckliga resurser erbjudna av de 
internationella finansieringsinstitutionerna (IFI) och praktiskt taget obefintliga 
kapitalflöden från den privata sektorn. 
Mot denna bakgrund beslöt Europeiska gemenskapen att utvidga det makroekonomiska 
stödet till länderna i dessa områden som ett komplement till finansieringen från IFI. Man 
beslöt även att kommissionen, inom ramen för samordningsprocessen för stöd som de 24 
industriländerna (G24) avtalat om för att hjälpa de central- och östeuropeiska länderna, 
skulle försöka få andra bidragsgivare att bidra på liknande sätt för att stödja de 
ekonomiska program som dessa länder genomför enligt avtal med IMF och Världsbanken. 
Flera sådana stödtransaktioner, omfattande de flesta central- och östeuropeiska länder som 
är berättigade till stöd från G24, genomfördes mellan 1990 och 1994 av EU och G24 
(tabell 1 och 2). 
Under samma period fattade rådet även beslut om flera andra lånetransaktioner utanför 
det central- och östeuropeiska området. Inom ramen för gemenskapsstöd till länder kring 
Medelhavet som drabbats hårt av Gulfkonflikten beviljade rådet i juli 1991 ert lån på 160 
miljoner ecu på förmånliga villkor till Israel. I september 1991 beslöts även att man 
skulle bevilja Algeriet ett medellångt lån på 400 miljoner ecu för att hjälpa landet att 
genomföra de politiska och ekonomiska reformer som inletts . I slutet av 1994 beslöts om 
ytterligare ett lån till Algeriet på högst 200 miljoner ecu2. 
År 1994 beslöts även om transaktioner till förmån för de nya oberoende staterna i den 
europeiska delen av före detta Sovjetunionen (N1S), omfattande lån på högst 45 miljoner 
ecu till Moldova och högst 85 miljoner ecu till Ukraina. 
På initiativ av Europeiska kommissionen antog G24-länderna ett antal principer som skall 
tjäna som riktlinjer för genomförande av makroekonomiskt stöd från EU och G24. Dessa 
principer, som betonar att stödet är extraordinärt, kompletterande i förhållande till 
finansiering från IFI och villkorligt med avseende på makroekonomiska kriterier, har 
sedan godkänts av EU:s finansministerråd (Ekofin) och tillämpas nu på gemenskapens 
makroekonomiska stöd till tredje land. 
Rapport om genomförande av makroekonomiskt stöd till tredje land, KOM(94) 229 av den 7 juni 1994. 
Rapport om genomförande av makroekonomiskt stöd till tredje land, KOM(95) 572 av den 27 november 
1995. 
2. Makroekonomiskt stöd under 1995 
Under 1995 försköts brännpunkten för gemenskapens makroekonomiska stöd från gruppen 
av central- och östeuropeiska länder, som till följd av en allmänt positiv ekonomisk 
utveckling förlitar sig allt mindre på externt finansiellt stöd från offentliga institutioner. 
I stället har en växande andel av gemenskapslånen riktats till de nya oberoende staterna 
(NIS) och Medelhavsområdet. 
Inom den central- och östeuropeiska gruppen gjordes i maj 1995 en första delutbetalning 
på 15 miljoner ecu av ett lån till Albanien på totalt 35 miljoner ecu om vilket man 
beslutat i december 1994. Den andra delutbetalningen har dock försenats på grund av 
brister i genomförandet av den politiska linjen i landet. Av liknande skäl försenades 
utbetalningar, som hänförde sig till ett makroekonomiskt lån på 125 miljoner ecu till 
Rumänien, som beslöts 1994, och den första utbetalningen på 55 miljoner ecu skedde 
först i november 1995. I Bulgariens fall har allvarliga ekonomiska störningar starkt 
försenat återupptagandet av externt stöd från IFI, Europeiska unionen och bilaterala 
bidragsgivare. En andra post på 40 miljoner ecu, som utgör en del av ett gemenskapslån 
på 110 miljoner ecu till Bulgarien och som ursprungligen beviljades år 1992 och 
reaktiverades 1994, antas bli utbetalad 1996. Beträffande Slovakien gjordes inga 
utbetalningar 1995 av den lånefacilitet på 130 miljoner ecu som godkändes i slutet av 
1994. Mot bakgrunden av de otillräckliga framstegen i förhandlingarna mellan 
kommissionen och de slovakiska myndigheterna om de ekonomisk-politiska villkoren för 
denna facilitet och med hänsyn till de förbättrade ekonomiska förhållandena i landet, har 
kommissionen föreslagit att rådets beslut från 1994 att bevilja ytterligare 
makroekonomiskt stöd till Slovakien skulle upphävas. Beträffande alla de tre baltiska 
staterna, vilka rådet 1992 hade beviljat makroekonomiskt stöd, har de andra delposterna 
i lån till Lettland och Estland inte utbetalats, framför allt beroende på den positiva 
utvecklingen av dessa länders betalningsbalanser. I augusti 1995 utbetalade 
kommissionen, med anledning av de positiva resultaten av reformpolitiken, en rat på 25 
miljoner ecu av den andra delen av gemenskapens lån till Litauen. 
Beträffande de nya oberoende staterna (tidigare tillhöriga före detta Sovjetunionen) kunde 
kommissionen i augusti 1995 till Moldova frisläppa den andra delen på 20 miljoner ecu 
av ett lån på 45 miljoner från 1994, efter att landet uppfyllt villkoren för frisläppandet av 
denna del. I syfte att säkerställa en hållbar betalningsbalans för Moldova även under åren 
1995-1996 noterade det internationella bidragssamfundet tidigt under 1995 behovet av att 
tillhandahålla ytterligare makroekonomiskt stöd. Rådet beslöt i början av 1996 följaktligen 
att bevilja Moldova ytterligare ett lån på 15 miljoner ecu. Vitryssland, som relativt sent 
inledde ekonomiska reformer, avtalade 1995 om ett standby-arrangemang med IMF. I 
april 1995 beslöt rådet under dessa förhållanden och efter att ha bedömt landets 
ekonomiska och finansiella läge, att bistå Vitryssland med ett makroekonomiskt lån på 
högst 75 miljoner ecu. Kommissionen fastställde slutligen i oktober, på basen av landets 
reviderade finansiella behov, lånesumman till 55 miljoner ecu. En första del (30 miljoner 
ecu) av detta lån utbetalades i december 1995. Beträffande Ukraina slutligen, kunde 
kommissionen i december 1995, efter avsevärda förseningar från de ukrainska 
myndigheternas sida, utbetala ett makroekonomiskt lån på 85 miljoner ecu. Mot bakgrund 
av fortsatta ekonomiska svårigheter för landet och förnyade ansträngningar av den 
ukrainska regeringen att ta itu med dessa, beslöt rådet i oktober 1995 att bevilja 
ytterligare makroekonomiskt stöd till Ukraina på högst 200 miljoner ecu. De första 
utbetalningarna av denna facilitet förväntas ske under andra hälften av 1996. 
I Medelhavsområdet beviljade rådet i december 1994 ett andra makroekonomiskt lån på 
200 miljoner ecu till Algeriet och den första delen - 100 miljoner ecu - utbetalades i 
november 1995. 
Alla gemenskapstransaktioner har överensstämt med de principer som gäller för detta slag 
av stöd. Framför allt har gemenskapens makroekonomiska stöd främjat mottagarländernas 
ansträngningar att få till stånd ekonomiska reformer och strukturförändringar. I nära 
samarbete med IMF och Världsbanken har EU-stödet främjat en politik som i varje land 
anpassats till dess särskilda nationella behov, och utformats för att stabilisera det 
finansiella läget och upprätta en marknadsanpassad ekonomi (de makroekonomiska 
resultaten och reformutvecklingen i mottagarländerna sammanfattas i tabell 4 och 5, och 
behandlas land för land i de följande kapitlen). 
3. Trender och tendenser i det makroekonomiska stödet 
Utvecklingen under år 1995 stärkte, såsom tidigare antyddes, ytterligare en trend som 
kunde skönjas redan 1994 beträffande den geografiska inriktningen av gemenskapens 
makroekonomiska stöd. Samtidigt ledde de ökande skillnaderna mellan mottagarländerna 
med avseende på deras ekonomiska förhållanden till allt mer varierande krav, vilka i sin 
tur fått det makroekonomiska instrumentet som sådant att ytterligare utvecklas. En 
relevant fråga inför framtiden är i vilken mån det existerande instrumentet, eller 
instrumenten, kan anpassas till att lämpa sig för unionens mål och samtidigt motsvara de 
nya behov som växer fram i mottagarländerna. 
Det makroekonomiska stödet till de central- och östeuropeiska länderna har utgjort en del 
av en bred satsning från unionens sida för att upprätta närmare band till dessa länder. 
Associeringsavtal har undertecknats med så gott som samtliga. Då Europeiska rådet i juni 
1993 i Köpenhamn godkände målet om unionsmedlemskap för dessa länder, formulerade 
det samtidigt politiska och ekonomiska åtgärder för att underbygga detta mål, och bland 
dessa nämndes uttryckligen det makroekonomiska stödet. Sedan dess har 
förberedelseprocessen för medlemskap för de associerade länderna i Central- och 
Östeuropa intensifierats. 
Under denna process har sambandet mellan makroekonomisk stabilisering och strukturell 
anpassning framstått allt tydligare. För IMF:s del omsattes denna insikt i en bättre 
integration av sådana aspekter i de program som förhandlades fram med dessa länder, 
medan Världsbanken stödde nationella myndigheter i deras utarbetande av särskilda 
program med fokus på centrala strukturreformer, som skulle stödjas av politiskt baserad 
långivning. 
Också för unionens del har detta inverkat på val av tidpunkt för programmen och på deras 
innehåll. Utlåningen har i högre grad kommit att ges en politisk inriktning, samtidigt som 
dess samverkan med bidragsbaserade EU-instrument (framför allt Phare) förbättrats. 
Länderna i Central- och Östeuropa befinner sig i olika faser av ekonomisk omvandling 
och några av dem har uppenbart nått ett stadium i den ekonomiska reformprocessen där 
betalningsbalansstöd kanske inte längre är nödvändigt. Gemenskapens makroekonomiska 
stöd i dess ursprungliga form - som stöd för makroekonomisk stabilisering och 
betalningsbalansen - är fortfarande fullt relevant för stödet till en del av dem. I flera andra 
länder är det makroekonomiska stödet nu mer inriktat på att stödja regeringarnas program 
för strukturreformer i kombination med Phare, som där det är möjligt kan bidra till att 
stärka de ifrågavarande nationella institutionernas förmåga att stötta sådana reformer. 
Dessa utvecklingstendenser har också generellt lett till ett ökat samarbete mellan 
kommissionen och Bretton Woods-institutionerna. Samtidigt har dialogen med 
myndigheterna i de berörda länderna breddats väsentligt. 
Medan de totala resurser som sätts in har minskat, har sålunda gemenskapens 
makroekonomiska stöd blivit geografiskt mer inriktat på associerade länder i östra och 
södra Europa. 
Trenden att understödja grannländer längre bort från unionens direkta gränser stärks om 
vi också tar i betraktande de tre nya oberoende stater i Europa som fått makroekonomiskt 
stöd av gemenskapen: Ukraina, Vitryssland och Moldova. Även här har tyngdpunkten 
gradvis förskjutits mot ökad tonvikt på strukturella reformer. Liksom i fallet med de 
central- och östeuropeiska länderna har bidragsbaserade instrument (främst Tacis) 
tillgripits vid sidan av övriga stödformer för att stödja de berörda länderna. 
Fallen Ukraina och Vitryssland, tillsammans med Bulgarien och Rumänien bland de 
central- och östeuropeiska länderna, visar också på en annan tendens: länder som varit 
sena i att inleda ekonomiska reformer, som Vitryssland, eller som avancerat långsamt, 
som Rumänien, eller som förlorat tid genom tveksamhet eller to.m. delvis upphävande 
av reformerna, som Ukraina eller Bulgarien, finner sig samtliga försatta i jämförelsevis 
svåra lägen. I detta avseende tycks det makroekonomiska stödet från gemenskapen väl 
tjänat sitt syfte genom att det stärkt övergångsansträngningarna i de länder som valt att 
inleda ambitiösa reformprogram. 
4. Att dela bördorna 
Samtidigt som gemenskapens makroekonomiska stöd har utvecklats mot en alltmer 
politiskt inriktad strategi har de resurser som unionen satsat i detta sammanhang minskat 
betydligt (tabell 3 och 3.1). Ett viktigt led i gemenskapens stöd var ursprungligen att 
mycket stora summor skulle uppbådas för att stödja Bretton Woods-institutionernas 
program. Gemenskapen spelade en nyckelroll såväl som största enskilda bidragsgivare till 
dessa fonder (den stod för 54 % av det totala betalningsbalansstödet till Ungern 1990) 
som genom sin roll som samordnare av bilateralt stöd (G24-processen för de central- och 
östeuropeiska länderna sedan 1991), vilket säkerställde ett brett deltagande i denna 
satsning. 
Efterhand uppbådades ytterligare resurser av de internationella finansieringsinstitutionerna 
(vars bidrag ökade från 21 % av betalningsbalansstödet - bortsett från skuldsaneringar -
1991 till omkring 80 % 1995): Ett nytt låneinstrument, systemomvandlingsfaciliteten 
(STF), skapades, som tillsammans med en ökning av medlemsländernas kvoter, gjorde 
det möjligt för IMF att öka sitt stöd till länderna i Central- och Östeuropa och i före detta 
Sovjetunionen. Världsbanken utvecklade för sin del successiva generationer av politiskt 
baserade betalningsbalansarrangemang (strukturanpassningslån, SAL, följda av lån för 
strukturell anpassning av företags- och finanssektorerna, EFSAL ). 
De flesta EFSAL-transaktioner som diskuterats med mottagarländerna hade i slutet av 1995 ännu inte 
kunnat avslutas och är därför inte med bland de åtaganden som redovisas i tabell 3 och 3.1. När så sker 
kommer Världsbankens bidrag att öka i motsvarande mån. 
Jämsides med detta mobiliserades bidrag frän externa långivare, såväl privata som 
offentliga, inom ramen för skuldsanerings- och avskrivningsoperationer (Algeriet, 
Bulgarien, Ukraina), vilka utgjorde en betydande del av betalningsbalansstödet 1991 och 
1994. 
I detta sammanhang minskade de relativa bidragen från Europeiska unionen och andra 
bilaterala bidragsgivare (förutom för skuldsaneringar) kraftigt, från 54 resp. 25 % år 1990 
till 14 resp. 6 % år 1995 (eller 6 resp. 3 % av de totala åtagandena, inklusive 
skuldsaneringar). 
Dessa siffror omfattar endast de länder för vilka makroekonomiskt stöd från EU har mobiliserats. 
Tabell 1: GEMENSKAPENS MAKROEKONOMISKA STÖD TILL TREDJE LAND 
FRAM TILL SLUTET AV 1995 
Faktiskt utbetalt stöd till april 1996 (miljoner ecu) 
Land 
A. Makroekonomiskt stöd till de 
central- och östeuropeiska 
länderna 
Ungern 1 
(strukturanpassningslån) 
Tjeckoslovakien 
(betalningsbalanslån) 
Ungern II 
(betalningsbalanslån) 
Bulgarien I 
(betalningsbalanslån) 
Rumänien 1 
(betalningsbalanslån) 
Albanien I 
(betalningsbalansbidrag) 
Baltiska staterna 
(betalningsbalanslån) 
varav: 
Estland 
Lettland 
Litauen 
Rumänien II 
(betalningsbalanslån) 
Bulgarien II 
(betalningsbalanslån) 
Rumänien III 
(betalningsbalanslån) 
Albanien II 
(betalningsbalansbidrag) 
Slovakien 
(betalningsbalanslån) Högsta 
godkända 
belopp Datum för 
rådets beslut Utbetalt 
870 
375 
180 
290 
375 
70 
220 
40 
80 
100 
80 
110 
125 
35 
130 22.2.90 
25.2.91 
24.6.91 
24.6.91 
22.7.91 
28.9.92 
23.11.92 
27.11.92 
19.10.92 
20.6.94 
28.11.94 
22.12.94 610 
375 
180 
290 
375 
70 
135 
20 
40 
75 
80 
70 
55 
15 Belopp och 
datum för 
utbetalningar 
350-apr. 1990 
260 - feb. 1991 
185 -mar.1991 
190-mar. 1992 
100 - aug. 1991 
80jan. 1993 
150 - aug. 1991 
140 - mars 1992 
190-jan. 1992 
185 apr. 1992 
35 - dec. 1992 
35 - aug. 1993 
mars 1993 
mars 1993 
50-juli 1993 
25 - aug. 1995 
feb. 1993 
dec. 1994 
nov. 1995 
juni 1995 Ej utbetalt 
260 
85 
20 
40 
25 
40 
70 
20 
130 
TOTALT A 2860 2255 605 
B. Makroekonomiskt stöd till övriga tredje länder 
Israel (1) 
(strukturanpassningslån till 
förmånliga villkor) 
Algeriet 1 
(betalningsbalanslån) 
Moldova 
(betalningsbalanslån) 
Algeriet II 
(betalningsbalanslån) 
Ukraina I 
(betalningsbalanslån) 
Vitryssland 
(betalningsbalanslån) 
Ukraina II 
(betalningsbalanslån) 
TOTALT B 
TOTALT A+B 187,5 
400 
45 
200 
85 
55 
200 
1172,5 
4032,5 22.7.91 
23.9.91 
13.6.94 
22.12.94 
22.12.94 
10.4.95 
23.10.95 187,5 
400 
45 
100 
85 
30 
847,5 
3102,5 mars 1992 
250-jan. 1992 
150-aug. 1994 
25 - dec. 1994 
20 - aug. 1995 
nov. 1995 
nov. 1995 
dec. 1995 100 
25 
200 
325 
930 
(I) Stöd till Israel innefattar ett lån till ett kapitalbelopp på 160 miljoner ecu och bidrag på 27,5 miljoner ecu i form av 
räntesubventioner. 
8 
Tabell 2: EU:s och G24:s makroekonomiska stöd till Central- och Östeuropa sedan 1991 (ackumulerade belopp) 
(Läget i december 1995) 
Land 
(konstaterade behov) 
(icmenskapen 
LITA* 
USA 
Japan 
Övriga 
Totalt ALBANIEN 
(237 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
123,5 
• 4,2 
36,3 
174,0 %av 
behov 
52,1 
6,0 
15,3 
73,4 %av 
åtagande 
71,0 
8,2 
20,9 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
100,1 
4,2 
8,5 
112,8 %av 
utbet. 
88,7 
3,7 
7,5 
100,0 DE BALTISKA STATERNA 
(600 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
300,0 
123,1 
100,0 
523,1 %av 
behov 
50,0 
20,5 
16,7 
87,2 %av 
åtagande 
57,4 
23,5 
19,1 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
184,0 
67,9 
88,9 
340,8 %av 
utbet. 
54,0 
19,9 
26,1 
100,0 BULGARIEN 
(1130 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
533,3 
126,0 
10,0 
228,1 
8,7 
906,1 %av 
behov 
47,2 
11,2 
0,9 
20,2 
0,8 
80,2 %av 
åtagande 
58,9 
13,9 
1,1 
25,2 
1,0 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
487,7 
95,0 
10,0 
100,0 
692,7 %av 
utbet. 
70,4 
13,7 
1,4 
14,4 
100,0 
*varav A,S,SF 11,7 4,9 6,7 4,2 3,7 81 13,5 15,5 67,9 19,9 69,0 6,1 7,6 50,0 7,2 
Land 
(konstaterade behov) 
(icmenskapen 
LITA* 
USA 
Japan 
( )vi ïga 
Totalt TJECKOSLOVAKIEN 
(1 000 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
500.0 
146,0 
15.0 
200,0 
26.0 
887,0 %av 
behov 
50,0 
14,6 
L5 
20,0 
2,6 
88,7 %av 
åtagande 
56,4 
16,5 
1,7 
22,5 
2,9 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
500,0 
146,0 
15,0 
200.0 
1,0 
862,0 %av 
utbet. 
58,0 
16,9 
1,7 
23,2 
0,1 
100,0 UNGERN(l) 
(500 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
250,0 
95,0 
10,0 
150,0 
12,8 
517,8 %av 
behov 
50,0 
19,0 
2,0 
30,0 
2,6 
103,6 %av 
åtagande 
48,3 
18,3 
1,9 
29,0 
2,5 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
250,0 
95,0 
10,0 
125,0 
12,8 
492,8 %av 
utbet. 
50,7 
19,3 
2,0 
25,4 
2,6 
100,0 RUMÄNIEN 
(1 455 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
740,6 
162,2 
150,0 
22,0 
1074,8 %av 
behov 
50,9 
11,1 
10,3 
1,5 
73,9 %av 
åtagande 
68,9 
15,1 
14,0 
2,0 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
660,7 
143,3 
100,0 
22,0 
926,0 %av 
utbet 
71,3 
15,5 
l(),X 
2,4 
100,0 
•varav A,S,SF 90,0 9,0 10,1 90,0 10,4 50 10,0 9,7 50 10,1 87,3 6,0 8,1 78,4 8,5 
Land 
(konstaterade behov) 
( icmenskapen 
LITA* 
USA 
Japan 
Övriga 
Totalt SLOVAKIEN 
(300 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
156,0 
27,4 
60,0 
243,4 %av 
behov 
52,0 
9,1 
20,0 
81,1 %av 
åtagande 
64,1 
11,2 
24,7 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
60,0 
60,0 %av 
utbet. 
100,0 
100,0 TOTALT 
(5 222 miljoner USD) 
Åtagande 
milj. 
USD 
2603,5 
693,8 
35,0 
924,4 
69,5 
4326,2 %av 
behov 
49,9 
13,3 
0,7 
17,7 
1,3 
82,8 %av 
åtagande 
60,2 
16,0 
0,8 
21,4 
1,6 
100,0 Utbetalt 
milj. 
USD 
2182,5 
551,4 
35,0 
682,4 
35,8 
3487,1 %av 
utbet. 
62,6 
15,8 
1,0 
19,6 
1,0 
100,0 
•varav Österrike, 
Sverige, Finland 16,4 5,5 6,7 405,3 7,8 9,4 340,5 9,8 
( I ) 1990 beviljade gemenskapen ytterligare ett lån på 870 miljoner ecu till Ungern, vilket inte medtagits i denna tabell, eftersom det beviljades utanför G-24-processcn 
Källa: Europeiska kommissionen 
Tabell 3: Betalningsbalansstöd till mottagare av makroekonomiskt 
stöd från EU fördelat på bidragsgivare, 1990-1995(1) 
(i procent av totala åtaganden) 
Inklusive avskrivning av skulder 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken 
Bilaterala 
EU(2) 
Övriga bilaterala(3) 
varav 
USA 
Japan 
Avskrivning av skuld 
Parisklubben 
Londonklubben 
Övriga(4) 1990 
21 
11 
10 
79 
54 
25 
0 
10 
0 1991 
50 
37 
13 
50 
20 
13 
0 
8 
18 
5 
13 1992 
69 
40 
29 
31 
19 
13 
0 
5 
0 1994 
27 
21 
6 
73 
6 
5 
1 
2 
63 
32 
28 
2 1995 
33 
26 
7 
67 
6 
3 
0 
3 
59 
0 
0 
59 
Exklusive avskrivning av skulder 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken 
Bilaterala 
EU(2) 
Övriga bilaterala(3) 
varav 
USA 
Japan 1990 
21 
11 
10 
79 
54 
25 
0 
10 1991 
61 
45 
16 
39 
24 
15 
0 
9 1992 
69 
40 
29 
31 
19 
13 
0 
5 1994 
71 
56 
15 
29 
17 
12 
2 
6 1995 
80 
63 
17 
20 
14 
6 
0 
6 
( 1 ) Baserat på rådets beslut för EU-transaktioner. 
Inga beslut om transaktioner 1993. 
(2) Makroekonomiskt stöd från EU. 
(3) Inklusive EU:s medlemsstater. 
(4) Lån från affärsbankskonsortium till Algeriet 1991, 
avskrivning av skulder till förmån för Ukraina av Ryssland och Turkmenistan 1994 och 1995. 
10 
Tabell 3.1 Bctalningssttid till mottagare av makroekonomiskt 
stöd från El) fördelat på bidragsgivare, 1990-1995 
(i miljoner USD och i procent av totala åtaganden och utbetalningar) 
Bctalningsbalansstöd 1990 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Bilaterala 
EU 
USA 
Japan 
Tyskland 
Övriga bilaterala 
Totalt Totalt 
Åtaganden 
milj. USD % 
419 
219 
200 
1618 
1108 
0 
200 
311 
2037 21 
11 
10 
79 
54 
0 
10 
15 
0 
100 Utbetalningar 
milj.USD % 
375 
175 
200 
1288 
777 
0 
200 
311 
1663 23 
11 
12 
77 
47 
0 
12 
19 
0 
100 Ungern I 
Åtaganden 
milj.USD % 
419 
219 
200 
1618 
1108 
0 
200 
311 
0 
2037 21 
11 
10 
79 
54 
0 
10 
15 
0 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
375 
175 
200 
1288 
777 
0 
200 
311 
0 
1663 23 
11 
12 
77 
47 
0 
12 
19 
0 
100 
BctalningsbalansstOd 1991 11 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Bilaterala 
EU 
USA 
Japan 
Övriga bilaterala 
Avskrivning av skuld 
Parisklubbcn 
Syndikerade lån 
Totalt 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Bilaterala 
EU 
USA 
Japan 
Övriga bilaterala 
Avskrivning av skuld 
Parisklubben 
Londonklubben 
Syndikerade lån 
Total Totalt 
Åtaganden 
milj. USD % 
5607 
4177 
1430 
5600 
2190 
35 
850 
521 
2004 
554 
1450 
11207 50 
37 
13 
50 
20 
0 
8 
5 
18 
5 
13 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
3930 
2825 
1105 
5147 
1988 
35 
633 
487 
2004 
554 
1450 
9077 43 
31 
12 
57 
22 
0 
7 
5 
22 
6 
16 
100 
Tjeckoslovakien 
Åtaganden 
milj. USD % 
1302 
852 
450 
887 
500 
15 
200 
172 
2189 59 
39 
21 
41 
23 
1 
9 
8 
100 Utbetalning 
milj. USD % 
1302 
852 
450 
862 
500 
15 
200 
147 
2164 60 
39 
21 
40 
23 
1 
9 
7 
100 Algeriet 1 
Åtaganden 
milj. USD % 
690 
390 
300 
2290 
540 
0 
300 
0 
1450 
1450 
2980 23 
13 
10 
77 
18 
0 
10 
0 
49 
49 
100 Utbetalningar 
milj.USD % 
443 
293 
150 
1938 
338 
0 
150 
0 
1450 
1450 
2381 19 
12 
6 
81 
14 
0 
6 
0 
61 
61 
100 
Ungern 
Åtaganden 
milj.USD % 
2262 
2012 
250 
518 
250 
10 
150 
108 
2780 81 
72 
9 
19 
9 
0 
5 
4 
100 Utbetalning 
milj. USD % 
1020 
845 
175 
493 
250 
10 
125 
108 
1513 67 
56 
12 
33 
17 
1 
8 
7 
100 Bulgarien 1 
Åtaganden 
milj.USD % 
640 
390 
250 
1168 
400 
10 
100 
104 
554 
554 
1808 35 
22 
14 
65 
22 
1 
6 
6 
31 
31 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
540 
390 
150 
1117 
400 
10 
58 
95 
554 
554 
1657 33 
24 
9 
67 
24 
1 
4 
6 
33 
33 
100 
Rumänien I 
Åtaganden 
milj.USD % 
713 
533 
180 
737 
500 
100 
137 
1450 49 
37 
12 
51 
34 
7 
9 
100 Utbetalning 
milj. USD 
% 
625 
445 
180 
737 
500 
100 
137 
1362 46 
33 
13 
54 
37 
7 
K) 
100 
12 
Tabell 3.1 (forts.) 
Betalningsbalansstöd 1992 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Bilaterala 
EU 
USA 
Japan 
Övriga bilaterala 
Totalt 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Bilaterala 
EU 
USA 
Japan 
Övriga bilaterala 
Totalt Totalt 
Åtaganden 
milj. USD % 
1564 
909 
655 
708 
423 
0 
120 
165 
2272 69 
40 
29 
31 
19 
0 
5 
7 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
1193 
768 
426 
476 
298 
0 
79 
100 
1670 71 
46 
26 
29 
18 
0 
5 
6 
100 
Lettland 
Åtaganden 
milj. USD % 
215 
170 
45 
169 
91 
0 
33 
43 
384 56 
44 
12 
44 
24 
0 
9 
11 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
196 
151 
45 
94 
46 
0 
23 
25 
290 68 
52 
16 
32 
16 
0 
8 
9 
100 Albanien 1 
Åtaganden 
milj. USD % 
48 
28 
20 
115 
83 
0 
20 
12 
162 29 
17 
12 
71 
51 
0 
12 
8 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
28 
18 
10 
95 
83 
0 
9 
4 
123 23 
15 
8 
77 
67 
0 
7 
3 
100 
Litauen 
Åtaganden 
milj. USD % 
245 
185 
60 
217 
114 
0 
45 
58 
462 53 
40 
13 
47 
25 
0 
10 
13 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
194 
149 
45 
120 
57 
0 
34 
29 
314 62 
48 
14 
38 
18 
0 
11 
9 
100 Estland 
Åtaganden 
milj. USD % 
116 
86 
30 
87 
46 
0 
20 
22 
204 57 
42 
15 
43 
22 
0 
K) 
II 
100 Ulbcialninuai 
milj. USD 
% 
109 
83 
26 
48 
23 
0 
13 
13 
158 69 
53 
17 
31 
14 
0 
9 
X 
100 
Rumänien 11 
Åtaganden 
milj. USD % 
940 
440 
500 
119 
90 
29 
1059 89 
42 
47 
11 
8 
0 
0 
3 
100 Utbetalningar 
milj. USD 
% 
666 
366 
300 
119 
90 
29 
789 85 
47 
38 
15 
II 
0 
0 
4 
100 
13 
Betalningsbalansstöd 1994 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Itihlliml» 
i;u 
USA 
Japan 
Övriga bilaterala 
Avskrivning av skuld 
Londonklubben 
Parisklubben 
Övriga 
Totalt 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Kiln tei »In 
I'll 
USA 
Japan 
Övriga bilaterala 
Avskrivning av skuld 
Londonklubben 
Parisklubben 
Övriga 
lllllllt Totalt 
Åtaganden 
milj USD % 
4086 
3206 
880 
11299 
052 
100 
350 
252 
9645 
4920 
4380 
345 
15385 27 
21 
6 
73 
6 
1 
2 
2 
63 
32 
28 
2 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
2772 
2072 
700 
10357 
336 
90 
185 
101 
9645 
4920 
4380 
13129 21 
16 
5 
79 
.1 
1 
1 
1 
73 
37 
33 
100 
Moldova 
Åtaganden 
milj. USD % 
164 
104 
60 
130 
54 
30 
40 
6 
294 56 
36 
20 
44 
18 
10 
14 
2 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
133 
121 
12 
106 
30 
20 
30 
26 
239 56 
51 
5 
44 
12 
8 
13 
11 
100 Albanien 1 
Åtaganden 
milj. USD % 
75 
60 
15 
35 
41 
0 
0 
4 
120 63 
50 
13 
37 
34 
0 
0 
3 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
42 
34 
8 
18 
18 
0 
0 
0 
59 70 
58 
13 
30 
30 
100 
Rumänien III 
Åtaganden 
milj. USD % 
913 
713 
200 
218 
143 
9 
40 
26 
1131 81 
63 
18 
19 
13 
0 
4 
2 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
447 
247 
200 
0 
0 
0 
0 
0 
447 100 
55 
45 
0 
0 
0 
0 
0 
100 Algeriet II 
Åtaganden 
milj USD % 
1397 
1097 
300 
5920 
335 
0 
150 
135 
5300 
1120 
4180 
7317 19 
15 
4 
81 
5 
0 
2 
2 
72 
15 
57 
100 Utbetalningar 
milj. USD % 
1182 
882 
300 
5666 
201 
0 
95 
70 
5300 
1120 
4180 
6848 17 
13 
4 
83 
3 
0 
1 
1 
77 
16 
61 
100 
Slovakien 
Åtaganden 
milj USD % 
426 
346 
80 
242 
155 
60 
27 
668 64 
52 
12 
36 
23 
0 
9 
4 
100 Utbetalningar 
milj USD % 
308 
228 
80 
60 
0 
0 
60 
0 
368 84 
62 
22 
16 
0 
0 
16 
0 
100 Uulgarein il 
Åtaganden 
milj USD % 
646 
521 
I2S 
4214 
125 
0 
50 
39 
4000 
3800 
200 
4860 13 
II 
3 
37 
3 
0 
1 
1 
82 
78 
4 
100 Utbetalninua 
r 
milj USD 
% 
195 
195 
408 
8 
XX 
0 
0 
0 
400 
0 
380 
0 
200 
428 
3 5 
5 
0 
•)5 
2 
(1 
0 
0 
93 
89 
5 
1(1 
0 
Ukraina 
Åtaganden 
milj. USD % 
465 
365 
100 
530 
100 
70 
0 
15 
345 
345 
995 47 
37 
10 
S3 
10 
7 
0 
2 
36 
35 
100 Utbetalning" 
r 
milj USD 
% 
465 
365 
100 
420 
0 
70 
0 
5 
345 
345 
885 53 
41 
II 
47 
0 
X 
0 
1 
39 
}') 
10 
II 
Tabell 3.1 14 
Betalningsbalansstöd 1995 
Totalt Vitryssland Ukraina 11 
Åtaganden 
milj. USD % Utbetalningar 
milj.USD % Åtaganden 
milj. USD % Utbetalningar 
milj.USD % Åtaganden 
milj. USD % Utbetalningar 
milj.USD % 
Internationella 
finansieringsinstitutioner 
IMF 
Världsbanken (policybaserat) 
Bilaterala 
i:u 
USA 
Japan 
Övriga bilaterala 
Avskrivning av skuld 
Parisklubben 
Londonklubben 
Övriga 
Totalt 1877 
1477 
400 
3885 
330 
0 
150 
0 
3405 
0 
0 
3405 
5762 33 
26 
7 
67 
6 
0 
3 
0 
59 
0 
0 
59 
100 1770 
1370 
400 
3443 
38 
0 
0 
0 
3405 
0 
0 
5213 34 
26 
8 
66 
I 
0 
0 
0 
65 
0 
0 
0 
100 270 
270 
0 
0 
0 
0 
340 79 
79 
0 
21 
21 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
100 163 
163 
201 81 
81 
0 
19 
19 
0 
0 
0 
o 
o 
o 
o 
100 1607 
1207 
400 
3815 
260 
150 
3405 
3405 
5422 30 
22 
7 
70 
5 
0 
3 
0 
63 
0 
0 
63 
100 1607 
1207 
400 
3405 
3405 
3405 
5012 32 
24 
8 
68 
0 
0 
0 
o 
68 
0 
0 
68 
100 
15 
Tabell 4: Valda ekonomiska indikatorer 
1992 
BNP i fasta priser 1993 
(Procentuell förändring) 1994 1995 
Program (1) Uppskattning 
Albanien 
Algeriet 
Vitryssland 
Bulgarien 
Estland 
Lettland 
Litauen 
Moldova 
Rumänien 
Slovakien 
Ukraina -9,7 
2,2 
-7,3 
-19,3 
-35,0 
-37,7 
-29,1 
-13,6 
-7,0 
-17,0 9,6 
-1,8 
-11,6 
-2,4 
-3,5 
-15,0 
-16,2 
-8,7 
1,3 
-4,1 
-17,1 9,4 
1,1 
-20,0 
1,8 
4,0 
2,0 
1,5 
-31,0 
3,9 
4,8 
-23,0 6,0 
2,0 
-10,0 9,0 
4,3 
-7,0 
2,6 
4,0 
0,0 
3,0 
-3,0 
6,9 
7,4 
-12,0 
Konsumentpriser (årsslut) (Procentuell förändring) 
Albanien 
Algeriet 
Vitryssland 
Bulgarien 
Estland 
Lettland 
Litauen 
Moldova 
Rumänien 
Slovakien 
Ukraina 236,6 
31,7 
79,4 
942,0 
958,0 
246,0 
2198,0 
198,5 
9,1 
2000,0 30,9 
20,5 
1990,0 
63,8 
36,0 
35,0 
163,0 
837,0 
295,0 
25,0 
10155,0 15,8 
28,0 
2220,0 
122,0 
42,0 
26,0 
45,0 
116,0 
62,0 
11,7 
401,0 10,0 
10,0 
8,0 
138,0 6,0 
22,0 
290,0 
32,9 
28,0 
23,0 
35,0 
24,0 
33,3 
7,2 
182,0 
Budgetbalans (Procent av BNP) 
Albanien 
Algeriet 
Vitryssland 
Bulgarien 
Estland 
Lettland 
Litauen 
Moldova 
Rumänien 
Slovakien 
Ukraina -21,3 
-1,3 
-15,0 
0,2 
-0,8 
0,5 
-23,4 
-4,6 
-12,8 
-30,4 -15,9 
-9,2 
-8,3 
-15,7 
-0,7 
0,6 
-5,1 
-6,8 
-0,1 
-7,6 
-10,1 -13,6 
-4,4 
-1,7 
-6,6 
0,0 
-4,1 
-4,2 
-9,0 
-1,0 
-1,4 
-8,2 -14,0 
-3,5 
-3,0 
-4,6 -8,4 
-1,4 
-3,2 
-6,7 
0,3 
-4,4 
-33,4 
-5,5 
-2,8 
0,5 
-5,0 
16 
Tabell 4: Valda ekonomiska indikatorer (forts.) 
Bytesbalans 1992 1993 
(Procent av BNP) 1994 1995 
Program (1) Uppskattning 
Albanien 
Algeriet 
Vitryssland 
Bulgarien 
Estland 
Lettland 
I ilaucn 
Moldova 
Kumilnieii 
Slovakien 
Ukraina -65,7 
2,9 
-9,3 
7,6 
2,3 
3,4 
-3,0 
-8,6 
0,4(2) 
-3,5 -33,4 
2,1 
-8,7 
-7,9 
-5,7 
6,7 
-6,2 
-9.3 
-5,5 
-5,4 
-5,9 -13,5 
-4,3 
-11,4 
-0,3 
-9,0 
-4,6 
-4,3 
-9,2 
-L4 
5,7 
-6,0 11,1 
-2,3 9,7 
-5,6 
-4,1 
2,3 
-10,6 
-4,0 
-3,4 
-6,0 
-4,4 
4,3 
-4,4 
Officiell valutareserv 
(årsslut) (Antal månaders import) 
Albanien 
Algeriet 
Vitryssland 
Bulgarien 
Estland 
Lettland 
Litauen 
Moldova 
Rumänien 
Slovakien 
Ukraina 0,7 
2,2 
3,5 
4,5 
2,0 
2,6 
0,0 
0,2 
1.1 2,2 
2,3 
0,3 
2,4 
4,0 
5,6 
2,4 
1,5 
0,1 
1.2 
0,2 3,3 
2,6 
0,3 
3,2 
3,2 
5,5 
2,7 
3,1 
4,0 
1,4 
2,3 3,3 
3,0 
2,4 
4,3 3,8 
1,8 
1,5 
3,3 
2,8 
4,8 
3,5 
4,0 
1,9 
3.8 
3,7 
(I ) Programmål som fastställts i juli 1993 (och reviderats i augusti 1994) för Albanien, maj 1994 för Algeriet, mars 1995 för Moldova, maj 1994 för 
Rumänien, juli 1994 för Slovakien, april 1995 för Ukraina. 
(2) Efter statsfinansiellatransfereringar frän Tjeckien, uppskattade till ca. 7 % av Slovakiens BNP. 
Källa: Nationella myndigheter och IMF 
17 
TABELL 5 
DET EKONOMISKA REFORMLÄGET 
5.1 ALBANIEN 
1. Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
Penningpolitik 
6. Den offentliga sektorns finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
Reformering av den finansiella 
sektorn De flesta priskontroller och subventioner borttagna, med undantag 
för bröd och mjöl. Elpriserna kommer snart att fastställas av en 
regleringsmyndighet. 
Inga kvantitativa importrestriktioner. Exportrestriktioner endast på 
metallskrot och virke. 
Fritt flytande sedan juli 1992 på en enhetlig valutamarknad. Tidig 
auktorisation av valutahandlare och växelkontor. Konvertibilitet för 
bytesbalanstransaktioner. Överenskommelse uppnåddes i maj 1995 
om de stora förfallna skulderna till utländska affärsbanker. 
Liberal lagstiftning. Liberalisering av markförsäljning till 
utlänningar. Inrättande av ekonomiska frizoner. 
Stram penningpolitik. Användning av individuella kredittak för 
bankerna. Administrativ styrning för att garantera positiv realränta. 
Auktioner för statsskuldväxlar (3, 6, 12 månader). 
Stram finanspolitik till oktober 1995. Införande av mervärdesskatt 
uppskjutet till juli 1996. Borttagande av tullbefrielser, ny 
klassificering, nya tullsatser godkända i maj 1995. Intäkter: 24,6 % 
av BNP 1995. 
96 % av den odlingsbara jorden privatiserad. Fördelningen av 
provisoriska äganderätter nästan avslutad i mars 1996. Lagstiftning 
om marknad för jordegendomar, hypotek, pant, arrende, 
underarrende, konkurs. Mindre privatisering inom handel och 
tjänster genomförd. Industri: privatisering av små och medelstora 
företag i stort sett avslutad, framsteg med de största statsägda 
företagen. Massprivatiseringsprocess. Strategiska och allmännyttiga 
företag utbjudna till försäljning till utländska investerare. Fondbörs. 
Tudelat banksystem. De statsägda bankerna skall privatiseras 1996-
1997 och majoritetsandelar utbjuds till utländska investerare. 
Revisioner avslutade 1996. Ny lag om centralbankens roll och 
ansvar. Ny lag om banksystemet med effektiva tillståndsförfaranden 
för att underlätta skapande av nya privata banker. Många 
ansökningar. Betydande informellt banksystem. Slut på 
statsmonopolet inom försäkringssektorn. 
18 
5.2 ALGERIET 
1. Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
5. Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
8. Reformering av den finansiella 
sektorn 1994 stor avreglering av priser och avskaffande av subventioner. 
1995 utveckling mot total avreglering för "känsligare" produkter 
(offentlig service, baslivsmedel m.fl.). Konkurrenslagen som antogs 
i januari 1995 stadfäste principen om fri prissättning och gav 
samtidigt garantier mot monopolmissbruk. 
Fortsatt stärkande av reformerna som påbörjades 1994. Inga 
kvantitativa importrestriktioner kvar bortsett från ett fåtal produkter 
av religiösa skäl. Importrestriktioner på 10 basvaror avskaffade i 
maj 1995. 
Efter två devalveringar 1994 avreglerades valutatilldelningssystemet 
väsentligt. 1994 ersattes den fasta växelkursen för dinaren av en 
styrd flytande. En fullt utvecklad valutamarknad mellan bankerna 
var inrättad i slutet av december 1995. Premien på den parallella 
marknaden har minskat betydligt men var fortfarande avsevärd, 
20 %, i slutet av 1995. Fullständig konvertibilitet för 
bytesbalanstransaktioner förväntas i en nära framtid för dinaren. 
Ett liberalt system för utländska investeringar, som även omfattar 
bankväsendet, antogs 1993. Men förutom inom olje- och gassektorn 
har inga betydande utländska investeringar gjorts p.g.a. 
säkerhetssituationen. 
Räntorna har avreglerats och den temporära begränsningen av 
affärsbankemas räntemarginaler avskaffades i december 1995. 
Realräntan förblev dock negativ under 1995. ökad användning av 
indirekta instrument för skötseln av penningpolitiken. 
Återköpsauktioner och ett formellt auktionssystem för försäljning av 
omsättningsobligationer på penningmarknaden infördes 1995. 
Underskottet i den offentliga sektorn fortsatte att minska 1995, till 
1,4 % av BNP, framförallt p.g.a. nedskurna utgifter (strikt 
lönekontroll och minskning av subventioner); även den lägre 
växelkursen bidrog till budgetförstärkningen. 
Skärpta budgetrestriktioner, finansiell omstrukturering och 
undertecknande av förvaltningskontrakt för de 23 största 
förlustgivande företagen. Stopp för all vidareutlåning från 
statskassan till autonoma offentligt ägda företag. Igångsättande av 
omstruktureringsprogram för alla offentligt ägda byggföretag. Start 
av ett privatiseringprogram för 103 små och medelstora företag med 
stöd från Världsbanken. Antagande av en ny privatiseringslag. 
Affärsbankerna nästan helt statsägda. Undertecknande av 
prestationskontrakt och rekapitalisering av fyra offentligt ägda 
banker (av fem) 1995. Gradvis ökade krav på kapitaltäckning. 
19 
5.3 VITRYSSLAND 
1. Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
5. Penningpolitik 
6. Den offentliga sektorns finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
Reformering av den finansiella 
sektorn Första avreglering 1993. Största delen (förutom för statliga 
monopol) avreglerade i slutet av 1994 - början av 1995. Priserna på 
offentlig service höjda i omgångar till upp till 80 % 
kostnadstäckning i slutet av 1995. 
1994 avskaffande av de flesta importlicenserna och 
exportavgifterna, liksom av valutainväxlingskraven på exportörer 
(vilka dock återinfördes i början av 1996). 
I början av 1995 trädde en tullunion med Ryssland i kraft, vilket 
medförde att importtullarna höjdes till den ryska nivån. Avtal om 
partnerskap och samarbete med Europeiska unionen (ännu ej 
ratificerat). 
1994 utträde ur rubelzonen. Endast delvis konvertibilitet för 
bytesbalanstransaktioner. Begränsningar för valutatransaktioner 
mellan bankerna. Styrd växelkurs (informell knytning) i förhållande 
till USD, 11 500 rubel = 1 USD under 1995. 
Fri hemtagning av kapital och vinster. Endast litet inflöde av 
utländska direktinvesteringar p.g.a. politisk osäkerhet. 
Tudelat banksystem med centralbanken i ledningen för 
penningpolitiken. 1995 åtstramad penningpolitik. Auktioner 
veckovis för en stor del (60 %) av krediterna till banksektorn. Den 
restriktiva penningpolitiken och positiva realräntor visade sig 
framgångsrika i minskningen av inflationen från 
hyperinflationsnivåer till under 5 % per månad under andra hälften 
av 1995. 
Införande av mervärdesskatt 1993. Underskott i statsbudgeten 1994 
(2 %) och 1995 (2,3 %). Statens inkomster 48,9 % av BNP 1995. 
Långsam och försenad privatiseringsprocess. Endast 6 % av de 
statliga tillgångarna och 12 % av småföretagen privatiserade i slutet 
av 1995. Gratisutdelningen av kuponger till befolkningen ännu ej 
avslutad. 
En stor del av banksektorn privatägd. Tillsynsreglema gradvis 
skärpta, minimikapitalet nyligen höjt till 2 miljoner ecu. Bankerna 
fortfarande belastade av nödlidande lån som försvagar deras 
finansiella läge. 
20 
5.4 BULGARIEN 
1. Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
5. Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
Reformering av den finansiella 
sektorn Omkring 50 % av alla varor är för närvarande underkastade 
övervakning eller kontroll. Priskontroller upprätthålls fortfarande på 
vissa offentliga tjänster (energi, telekommunikationer, 
vattenförsörjning och transporter). 
Exportförbuden har avskaffats. Genomsnittlig importtull på 
industrivaror 22 %. Några importskyddsåtgärder är fortfarande i 
kraft. 
Sedan 1991 en enhetlig och nästan fritt flytande valutakurs. Intern 
konvertibilitet för bytesbalanstransaktioner införd (få begränsningar) 
Begränsade centralbanksinterventioner till stöd för leven. Officiell 
(Parisklubben) omläggning av lån avtalad i april 1994. Detta följdes 
av slutförande av avtalet om programmet för skuld- och 
räntereduktioner med affärsbankslångivare (Londonklubben) i juli. 
En liberal lagstiftning om utländska investeringar antogs i början av 
år 1992. Endast smärre utländska investeringar hittills p.g.a. 
problem med utlandsskulden, politiska kursändringar och politisk 
osäkerhet. 
Kredittak för bankerna avskaffades i mitten av 1994. Monetära och 
kreditindikatorer användes 1994 som nominellt ankare. Begränsade 
operationer på den öppna marknaden. 
Nya regler för skatteförvaltningen antagna 1994. Mervärdesskatt 
trädde i kraft i april samma år. Intäkterna utgjorde 1995 38 % av 
BNP, budgetunderskott 6,7 % av BNP. 
Program för återlämnande av egendom långt kommet. En finansiell 
räddningsplan för företag inleddes 1994, men viktiga problem 
kvarstår. Privatiseringen, om än försenad, fortskrider nu i snabb 
takt. 
övervakningen av bankerna är fortfarande svag. Trots tidiga 
konsolideringsansträngningar i banksektorn har det skett en 
ansamling av lån på vilka betalningarna inte sköts, vilket har 
undergrävt förtroendet för banksystemet. Detta gör det nödvändigt 
med kraftfulla strukturella åtgärder. 
21 
5.5 ESTLAND 
1. Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
Växelkursregim 
Utländska direktinvesteringar 
Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
8. Reformering av den finansiella 
sektorn Större prisavreglering 1991. Sedan slutet av 1992 är avregleringen, 
inklusive energisektorn, praktiskt taget slutförd. 
De flesta importtullarna (förutom på ett fåtal lyxvaror) avskaffades 
tidigt 1992, liksom de flesta återstående kvoterna och licenskraven, 
förutom dem för oljeskiffer, lera och kvarts. Importen föremål för 
administrativ avgift på 0,5 % plus 18 % mervärdesskatt. Få 
exporttullar. Frihandelsavtal med de baltiska och nordiska länderna 
samt (från 1.1.1995) med Europeiska unionen. 
Konvertibilitet för bytesbalanstransaktioner. 1992 utträde ur 
rubelzonen. Sedan 1992 är den estniska kroon knuten till DEM, till 
en kurs av åtta kroon för en DEM, under ett valutarådssystem. 
Fri hemtagning av vinster och avkastning från realiseringar av 
investeringar för personer som ej är bofasta i Estland. 
Centralbanken ansvarig för valutarådets operationer 
(emissionsavdelningen) och i undantagsfall för nödutlåning till 
bankväsendet (bankavdelning ansvarig för förvaltning av reserver 
utöver det som valutarådet täcker). En restriktiv monetär politik har 
visat sig framgångsrik för att få ner inflationen från hyperinflation 
till en tvåsiffrig inflationstakt (29%, siffror från slutet av 1994). 
Centralbanken ingriper inte i affärsbankemas räntesättning. 
Inkomstskatt för personer och mervärdesskatt infördes redan 1991, 
omsättningsskatten ersatt av bolagsskatt. Socialförsäkringsavgifter, 
skatt på naturresurser och särskilda punktskatter. Balanserad 
statsbudget 1995. Statsutgifterna 40 % av BNP 1995. 
Privatiseringen av småföretag nästan genomförd (omkring 1 000 
små och medelstora företag privatiserade). Omfattande utdelning av 
kuponger, privatiseringen av storföretag redan långt framskriden 
1995 (vid årsslutet var 400 företag privatiserade av 500 på listan). 
Tudelat banksystem. Ökat omstmktureringstryck på statliga företag 
genom hård åtstramning av budgeten och selektiv tillämpning av 
konkurslagstiftningen. Minskning av antalet affärsbanker från 40 till 
24 genom regelbundna höjningar av kapitaltäckningskravet efter en 
bankkris vintern 1992-93. Fondbörs införd. Lag om kreditinstitut 
ökat centralbankens övervaknings- och tillsynsbefogenheter. 
?"> 
5.6 LETTLAND 
1. Avreglering av priser 
Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
5. Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
Reformering av den finansiella 
sektorn Betydande prisavreglering 1991 och 1992, även omfattande energi. 
Avregleringert i stort sett avslutad i slutet av 1992, förutom priser 
på offentlig service och hyror. 
Alla handelsbegränsningar avskaffade 1992. Frihandelsavtal med de 
baltiska och nordiska länderna samt med Europeiska unionen (från 
1.1.1995). 
Utträde ur rubelzonen i juli 1992. Konvertibilitet för 
bytesbalanstransaktioner. Kursen för lat stabiliserad under ett system 
med styrd flytande växelkurs, informellt knuten till SDR. 
Fri hemtagning av vinster och avkastning från realiseringar av 
investeringar för personer som ej är bofasta i landet. Betydande 
flöden av utländska direktinvesteringar (165 miljoner USD 1995). 
Oberoende centralbank. Stram penningpolitik resulterat i lägsta 
inflationsnivå av de baltiska staterna. Kreditpolitik genom indirekta 
instrument. Exceptionell 6-månaders kredit till regeringen 1995. 
Mervärdesskatt införd i februari 1992. 1993 infördes rak 
inkomstskattesats (25 %) plus en extra avgift på 10 % av 
årsinkomsten. Statsutgifterna 38 % av BNP, och budgetunderskott 
1995 på 3,3 % av BNP. 
Betydande framsteg när det gäller privatiseringen av småföretag. 
Privatiseringskontor grundat 1994. Utauktionering av storföretag 
inleddes i november 1994. Statsföretag som inte var redo för 
omedelbar privatisering omvandlade till aktiebolag, att förvaltas av 
en statsegendomsfond, som grundades 1994. 
Tudelat banksystem. 49 tidigare avdelningskontor i Lettlands bank 
har antingen slagits samman till en kärnbank (21 som nu bildar 
Universalbanken, som längre fram skall omstruktureras och 
privatiseras) eller privatiserais, förutom en nedlagd. 
Kapitaltäckningskvoten höjdes i januari 1994. Balansräkningarna i 
Lettlands universalbank och Lettlands sparbank nyligen förstärkta. 
Nio banktillstånd upphävda 1994. Fondbörs redan införd. 
23 
5.7 LITAUEN 
Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
5. Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
Reformering av den finansiella 
sektorn Betydande prisavregleringar 1991, 1992 och 1993, inbegripet de 
flesta energiprodukter. Minskade subventionsnivåer för uppvärmning 
av bostäder (priserna höjda med 50 % i oktober 1994), elektricitet 
(prishöjning med 33 % i oktober 1994) och transporter. 
Exportkvoter och -licenser delvis avskaffade under loppet av 1992, 
fullständigt i juni 1993. Alla importkontroller och -licenser 
avskaffade. Sedan maj 1994 har importtullarna för ett stort antal 
varor, som står för två tredjedelar av importen, upphävts. I juli 1994 
höjdes importtullarna på flera jordbruksprodukter till i genomsnitt 
40 %, och sänktes till i genomsnitt 30 % i oktober. Frihandelsavtal 
med EU trädde i kraft 1.1.1995. 
Konvertibilitet för bytesbalanstransaktioner. Litauen utträdde ur 
rubelzonen våren 1992. Sedan april 1994 är litas knuten till USD 
till kursen 4 litas = I USD. 
Fri hemtagning av vinster och avkastning från realiseringar av 
investeringar för personer som ej är bofasta i landet. 
Oberoende centralbank (ny centralbankslag antagen i december 
1994). I april 1994 infördes ett valutarådsarrangemang, enligt vilket 
den penningmängd som finns i cirkulation begränsas till den mängd 
utländsk valuta som hålls av centralbanken. Moderat ökning av 
penningmängden 1994 (45 % årlig tillväxt i genomsnitt). 
Skattesystemet reformerat och innefattar nu personlig inkomstskatt 
och skatt på vinster, fastighetsskatt, skatt på naturtillgångar, enskilda 
punktskatter såväl som allmän omsättningsskatt. Ny mervärdesskatt 
som ersätter tidigare allmän punktskatt. Underskott i statsbudgeten 
1995 (3,4 % av BNP). 
Betydande framsteg i privatiseringen av större och mindre företag 
genom auktioner, aktieteckningar och kupongsystem. I januari 1995 
var 76 % av alla företag som var utvalda för privatisering (1/3 av 
statligt kapital) privatiserade. Små framsteg i privatiseringen av 
jord. Autonoma statsföretag främjar effektiviteten. 
Införande av tudelat banksystem 1992. Lag om centralbank och 
affärsbanker antagna i början av 1995, med skärpta tillsynsregler. 
Internationell revision av bankerna nu obligatorisk. Fondbörs redan 
införd. I juni 1996 ny lag som återför den konkursdrabbade 
Innovationsbanken i statlig ägo och inför ett kontor för nödlidande 
lån. Dotterföretag till utländska banker tillåtna från 4 juni 1996. 
24 
5.8 Moldova 
I. Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
8. Reformering av den finansiella 
sektorn Fullständig avreglering av priser på varor och tjänster med några 
undantag (huvudsakligen energiprodukter). 
Alla exportkvoter avskaffade, inklusive på spannmål och 
spannmålsprodukter som avskaffades I december 1995. Högsta 
möjliga importtullsats sänkt till 20 % i slutet av november 1995, 
med några undantag. Punktskatt på export till icke-OSS-länder 
införd i slutet av 1995, men skall avskaffas innan det nya IMF-
programmet antas. 
Ny valuta införd i november 1993. Fritt flytande och relativt stabil 
mot USD 1995. Dagliga valutaauktioner på Chisinaus börs för 
valutahandel mellan bankerna. Konvertibilitet för 
bytesbalanstransaktioner. Godkännande i juni 1995 av IMF:s artikel 
VIII. 
Avreglerat system: Fri hemtagning av vinster och avkastning från 
realiseringar av investeringar inom tre månader efter avslut. Byrå 
för främjande av utländska investeringar inrättad i januari 1995. 
Avtal om partnerskap och samarbete med EU undertecknat i 
november 1994. Konferens om utländska investeringar i Moldova 
hölls i Chisinau i september 1995 för att locka utländska 
investerare. 
Förlitar sig på kredittak. Viktigaste målet: snabb sänkning av 
inflationsnivån med hjälp av ny valuta, genomdrivande av finansiell 
disciplin och ökat oberoende för centralbanken. 
Mervärdesskatt införd 1992. Förbättrad skatteförvaltning. Stora 
mervärdesskatteinbetalningar, inklusive restskatter. Intäkterna från 
privatisering långt mindre än förväntat, p.g.a. bristen på inhemskt 
kapital. På utgiftssidan ökningar p.g.a. större utbetalningar än 
planerat i den sociala sektorn och statlig nettoutlåning genom 
övertagande av garanterade lån till företag med finansiella problem. 
Nytt program för 1995-96 antogs i mars 1995. 2 200 företag, som 
står för ca. 70 % av ekonomin, privatiserade genom 
kupongprogrammet, som avslutades i november 1995. Privatisering 
mot kontant betalning misslyckad p.g.a. brist på inhemskt kapital. 
Konkursförfaranden inledda mot 20 statsägda företag. 
Tudelat banksystem med centralbanken ansvarig för 
penningpolitiken och banktillsynen. Förordning som fastställer 
villkor för nödlidande lån godkänd 1995. Från och med 1 januari 
1996 kommer de banker vars reserver understiger 4 miljoner Mdl 
(ca. 900 000 USD) att tvingas lägga ned eller uppgå i större banker. 
25 
5.9 RUMÄNIEN 
Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
5. Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoras finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
8. Reformering av den finansiella 
sektorn Avregleringsprocessen inleddes i november 1990. I mitten av 1995 
var endast 3 % av priserna på konsumtionsvaror och -tjänster 
reglerade (jämfört med 90 % 1989). Av producentpriserna i 
industrin och anskaffningspriserna för råvaror var 7 % resp. 27 % 
reglerade. 
Helt avreglerad bortsett från ett begränsat antal import- och 
exportkvoter och -förbud, som fortfarande är i kraft, antingen av 
hälsoskäl eller för subventionerade varor. Europaavtal med EU i 
kraft sedan 1 februari 1995. Status som mest gynnad nation i USA. 
Begränsad konvertibilitet för bytesbalanstransaktioner. En 
marknadsbaserad växelkursregim fastställdes i april 1994, men flera 
parallella växelkurser kvarstår. Utländsk valuta tillgänglig för 
enskilda genom privata växlingskontor. Myndigheterna är dock 
sedan tidigare kända för att backa från sina åtgärder att avreglera 
valutamarknaden. Efter att ha minskat betydligt vid mitten av året 
steg kurspåslaget på växlingskontorsmarknaden till mer än 20 % i 
slutet av 1995. 
Avreglerat system för förvärv av kapitalandelar och hemtagning av 
vinster för personer som ej är bofasta i landet. Bristande framsteg i 
privatiseringen har begränsat inflödet av investeringar. 
Centralbanken använder både direkta och indirekta instrument för 
styrning av penningpolitiken. Centralbanken har nästan upphört att 
finansiera underskott i statens finanser. Dålig ekonomisk disciplin i 
de statliga företagen. 
Goda framsteg beträffande skattereformer och införande av nytt 
skattesystem, inklusive mervärdesskatt. Genomgång av 
inkomstskattesystemet förväntas i slutet av 1996. 
Budgetunderskottet är relativt lågt och under kontroll. 
Små framsteg i privatiseringen av medelstora och storföretag genom 
statsegendomsfonden. Viss framgång i privatiseringen av småföretag 
genom utlösen. Stora förfallna skulder mellan företagen förhindrar 
finansiell omstrukturering av förlustföretag, vilka utgör en 
betydande belastning för budgeten. Ett nytt försök att omstrukturera 
de värst utsatta företagen lanserades i slutet av 1995 med stöd av 
Världsbanken. 
1995 avtalades med Världsbanken om ett reformprogram för 
banksystemet, flera tillsynsregler antogs och avräkningssystemet 
mellan bankerna reformerades. Mycket små framsteg i 
privatiseringen av statsägda banker, endast en bank håller på att 
privatiseras. I november 1995 inleddes handeln på Bukarests 
fondbörs. 
26 
5.10 SLOVAKIEN 
I. Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
Utländska direktinvesteringar 
Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
Reformering av den finansiella 
sektorn 95 % av den totala omsättningen baserad på fria priser; regleringar 
fortfarande i kraft på följande områden: energi, offentliga 
transporter, hyror, telefoni, telegrafi och läkemedel. 
Importen avreglerad förutom för ett fåtal känsliga produkter för 
vilka krävs importlicenser. Exportlicenskrav kvarstår för ett 
begränsat antal produkter. Frihandelsavtal med EG, EFTA-länderna 
och Visegradländerna. Tullunion med Tjeckien efter upplösningen 
av Tjeckoslovakien. En avgift på 10 % på import av konsumtions­
varor infördes i mars 1994 och sänktes till 7,5 % i mitten av 1996. 
I oktober 1995 avskaffades de kvarstående restriktionerna för 
konvertibilitet för bytesbalanstransaktioner och avräkningssystemet 
med Tjeckien upphörde. Växelkursen fast mot en korg av 
västerländska valutor sedan februari 1993. 
Inga begränsningar för förvärv av kapitalandelar i företag för icke­
bofasta, förutom i fråga om ett fåtal känsliga eller försvarsrelaterade 
sektorer. Fri hemtagning av vinster och avkastning från realisation 
av investeringar. 
Den slovakiska centralbanken, inrättad den 1 januari 1993, verkar 
oberoende av regeringen. Slovakisk valuta, krona, införd i februari 
1993. Ökad användning av indirekta instrument för monetär 
styrning: de återstående kradittaken för bankerna avskaffade i 
januari 1996. 
Mervärdesskattesystemet reformerat, accissystem och personlig 
inkomstskatt införda i januari 1993. Statens inkomster uppskattade 
till 51 % av BNP 1995. 
En första våg av privatiseringar av storföretag avslutad våren 1993. 
Den andra, kupongbaserade privatiseringsplanen som lanserades 
1994, upphävdes i mitten av 1995. Den nuvarande 
privatiseringsstrategin lägger vikt vid traditionella metoder (i 
synnerhet direkt försäljning till företagsledningar och anställda). 
Konkurslag trädde i kraft i juni 1993, men få företag har inlämnat 
konkursansökan. 
Tudelat banksystem infördes i januari 1990. Delvis privatisering av 
större finansinstitutioner under den första privatiseringsvågen av 
större företag. Statens andelar i den statliga sparbanken, de två 
största affärsbankerna och det största försäkringsbolaget skall säljas 
ut 1996. Sedan 1991 har flera åtgärder vidtagits för att stärka 
bankemas balansräkningar. Strängare regler för klassificering av och 
avsättning av reserver för osäkra lån införda i mitten av 1995. 
Bratislavas fondbörs i verksamhet sedan 1993, men 
finansmarknaderna har förblivit outvecklade. 
27 
5.11 UKRAINA 
Avreglering av priser 
2. Avreglering av handeln 
3. Växelkursregim 
4. Utländska direktinvesteringar 
5. Penningpolitik 
6. Den offentliga sektoms finanser 
7. Privatisering och 
företagsomstrukturering 
Reformering av den finansiella 
sektorn Begränsning av vinstmarginaler avskaffad. Minskning av unlalet 
varor för vilka prisändringar måste godkännas på förhand. 
Höjningar av priserna på kol, el, gas, transporter och bostäder i 
syfte att uppnå kostnadstäckning under 1996. 
System med statliga beställningar avskaffat. Alla restriktioner på 
inrikes handel avskaffade. Anslagen i 1995 års budget för statlig 
upphandling av jordbruksprodukter begränsade till behoven hos 
budgetorganisationema och upphandlingen sker till marknadspriser. 
Importsystemet fritt från kvantitativa restriktioner, med några få 
undantag, huvudsakligen av hälso- och säkerhetsskäl. Maximal 
importtullsats sänkt till 30 %. Avskaffande av alla exportkvoter och 
-licenser, förutom på export som är underkastad frivilliga 
exportbegränsningar. 
Avskaffande av officiell växelkurs, enhetlig kurs, bestämd på 
auktionsmarknad mellan bankerna. Återställd hög grad av 
konvertibilitet för bytesbalanstransaktioner. 
Dekret från maj 1993 beviljar skattelättnader (befrielse från 
inkomst- och vinstskatt under fem år) för vissa investeringar som 
utgör minst 20 % av ett företags egna kapital. 
Auktionsbaserad fördelning av centralbankskrediter till 
affärsbankerna. Riktade krediter lämnas inte längre. Centralbankens 
återköpskurs anpassad för att tillse att den förblir positiv i reala 
termer. 
Sedan 1992 gradvis åtstramning och effektivisering av budgeten 
inklusive reformering av mervärdes-, bolags- och 
inkomstskattesystemen. Minskning av offentliga utgifter från 72 % 
av BNP 1992 till omkring 45 % 1995. Inkomstemas andel av BNP 
40 % 1995. 
Kupongbasèrat privatiseringsprogram i stor skala inleddes i början 
av 1995. Omkring 1 500 medelstora företag och storföretag 
privatiserade. Takten kommer att ökas under 1996. Framsteg i 
privatiseringen av småföretag. Beslut att lägga ned 15 
förlustbringande kolgruvor. Förenklat konkursförfarande 1995. 
Centralbankslag överlämnad till parlamentet. Planer på att förstärka 
övervakning och reglering av banksektorn. Reserveringar för 
nödlidande lån skall göras avdragsgilla. Revisioner pågår. Bankernas 
vinstskatt sänkt till 40 %. System för insättningsgaranti skall 
införas. 
28 
II. ALBANIEN 
1. Inledning 
Med stöd av ett standby-avtal (SBA) med IMF och kompletterande finansiellt stöd från EG5 (70 
miljoner ecu) och från bilaterala medlemmar i G24, inleddes 1992 Albaniens makroekonomiska 
och strukturella anpassning, som i stort sett varit framgångsrik. Efter IMF:s beslut att 
tillhandahålla ytterligare stöd i form av ett treårigt (augusti 1993 - juli 1996) utökat 
strukturanpassningslån (ESAF), beslöt rådet den 28 november 19946 att bevilja Albanien förnyat 
makroekonomiskt stöd på högst 35 miljoner ecu, med samma syfte, nämligen att säkerställa en 
hållbar betalningsbalans och stärka landets valutareserv. 
Albanien hade tidigare uppfyllt de politiska villkor som var förenade med IMF:s ESAF, när 
IMF i september 1995 fann sig inte kunna avsluta den andra granskningen inom denna facilitet 
på grund av oenighet om budgetpolitiken. ESAF är för närvarande lagt på is, men under 
förutsättning att ett starkt finanspolitiskt paket skulle genomföras omedelbart efter valen i maj 
1996 kunde HSAF-diskussionerna återupptas ganska snabbt. 
2. Makroekonomisk utveckling 
BNP-tillväxten nådde 1995 9 %. Jordbruket har varit den ledande sektorn i återhämtningen 
genom att det har reagerat positivt på prisreformer och privatisering. De överskott som kan 
marknadsföras utgör dock ännu endast en liten del av hela produktionen (12-20 %) och 
kanalerna till marknaderna utvecklas långsamt. Byggnadsverksamheten, transporter och andra 
(privata) tjänster har bidragit starkt till tillväxten. Albaniens industriproduktion har börjat 
återhämta sig. 
Målet för det inhemskt finansierade budgetunderskottet sattes till 7 % av BNP för 1995. Men 
löneökningar i den offentliga sektorn under andra halvåret gjorde det omöjligt att uppnå detta 
mål och underskottet blev i stället 8,1 % av BNP. Från och med 1995 kommer centralbankens 
finansiering av underskottet att strikt begränsas till högst 10 % av statens inkomster under det 
föregående året (för 1995 4,6 miljarder lek eller 2,8 % av BNP). Regeringen och centralbanken 
vidtog därför nyligen åtgärder för att främja utvecklingen av marknaden för statspapper. 
Statsskuldväxlar på sex, och på senare tid även tolv, månader har införts, och regeringen har 
börjat "värdepapper i sera" sin utestående skuld. 
Det totala offentliga underskottet var fortfarande högt 1995, 13 % av BNP. Alla slag av 
offentliga utgifter har reducerats i förhållande till BNP: de offentliga utgifterna uppgick till 
33 % av BNP 1995, medan de år 1991 låg på över 60 %. Utgiftsstrukturen har också förbättrats 
genom att tyngdpunkten har förskjutits från subventioner och sociala utgifter till offentliga 
investeringar. Sysselsättningen i budgetfinansierade institutioner har minskat kraftigt, med mer 
än en fjärdedel från mitten av 1992 till slutet av 1994. Ytterligare minskningar uppnåddes 1995, 
men inte tillräckliga för att neutralisera effekterna av löneökningar på 20 % i den offentliga 
5 Rådets beslut nr 92/482/EG av den 28.9.1992. 
6 Rådets beslut nr 94/773/EG av den 28.11.1994. 
29 
sektorn. Skattebasen har breddats genom införande av personlig inkomstskatt, jordskatt och 
fastighetsskatt. Genomförandet av en mervärdesskatt på 12,5 % sköts upp till juli 1996. 
Som följd av den strama finans- och penningpolitiken hade den årliga inflationstakten sjunkit 
betydligt, från över 300 % i slutet av 1992 till omkring 15 % pä våren 1995 och 6 % i 
december 1995. Under de första månaderna av 1996 upphörde dock denna trend på grund av 
lönetryck i den offentliga sektorn. Det rapporteras även att arbetslösheten sjunkit till 15 % av 
arbetskraften, väsentligt mycket lägre än toppnoteringen på 36 % i början av år 1993. 
Växelkursen gentemot dollarn har varit stabil sedan hösten 1992, och steg till och med något 
i slutet av 1995 (94 lek = 1 USD i december 1995), vilket delvis återspeglade dollarns 
internationella försvagning. Den nyvaknade inflationen i början av 1996 utövade tryck på 
valutan (104 lek = 1 USD i april 1996), men räntorna höjdes för att motverka denna tendens. 
Betalningar för löpande transaktioner vid utlandsaffärer är praktiskt taget helt fria från 
restriktioner. 
Exporten växte snabbt under 1993 och 1994, om än från en extremt låg nivå: 1995 motsvarade 
exportvärdet (200 miljoner USD) ungefär en tredjedel av importvärdet. Det resulterande 
underskottet finansierades med utländsk hjälp och penningförsändelser från emigranter. De 
senare har uppgått till ungefär det dubbla värdet av exporten under de senaste åren. 
Underskottet i bytesbalansen - 21 miljoner USD - sjönk kraftigt 1995. Men detta var i första 
hand en följd av nivån på penningförsändelser, vars varaktighet kan ifrågasättas. Valutareserven 
ökade (240 miljoner USD motsvarande 3,8 månaders import i slutet av året), fastän 
centralbanken betalt initialkostnaden enligt avtalet om den utländska skulden (96,4 miljoner 
USD). 
3. Strukturreformer 
Fastän största delen av priserna har avreglerats består priskontroller för ett litet antal varor och 
tjänster. Detta gäller bland annat mjöl och bröd på vilka subventioner resp. pristak tillämpas. 
Ytterligare åtgärder kommer att bli nödvändiga, men med tanke på hur politiskt känslig denna 
fråga är inför kommande val, förväntas på kort sikt inga åtgärder. I fråga om elektricitet bör 
prissättningspolitiken omvärderas i ett större perspektiv som omfattar reformering av hela 
energisektorn. I statens budget för 1996 planeras inga fler elsubventioner. 
Beträffande utlandsskulden nådde Albanien en tillfredsställande uppgörelse (återköp till ett fast 
pris på 20 % och obligationsoption till nominellt värde) med sina utländska kommersiella 
långivare i slutet av augusti 1995. Initialkostnaden för denna uppgörelse har betalats. 
Ett nytt tulltariff sy stem trädde i kraft den 1 juli, som avskaffade undantagen för 
investeringsmaskiner, utrustning, jordbruksmaskiner och medicinsk utrustning, och införde en 
klassificering (den numeriska sexställiga harmoniserade koden) och nya tullsatser (7/25/40 %). 
Dessa förändringar fick begränsad effekt på inkomsterna i 1995 års budget, på grund av det 
sena införandet (juli) och den låga sats (7 %) som tillämpades på tidigare undantagna varor. 
Dessutom är läkemedel och materiel som vidareexporteras befriade från tull. Ett steg tillbaka 
har noterats: från början av 1996 är all export av trävaror, förutom möbler och träkol, 
förbjuden. 
30 
Sedan 1992 har Albanien tillämpat en marknadsbestämd, flytande växelkursregim. Valutan är 
i praktiken konvertibel för bytesbalanstransaktioner, och myndigheterna planerar att efterhand 
upphäva restriktionerna på kapitaltransaktioner. Centralbankens interventioner på 
valutamarknaden styrs främst av dess mål att upprätthålla en positiv valutareserv. 
På området för skatte- och budgetreformer försenades genomförandet av en mervärdesskatt (på 
en enhetlig nivå om 12,5 %) på grund av såväl tekniska som politiska svårigheter. Lagen om 
mervärdesskatt ändrades dock i mars 1996 och tidpunkten för införande har nu fastställts till 
1 juli 1996. Sysselsättningen i budgetfinansierade institutioner har fortsättningsvis minskats, och 
nivån har fallit under målet på 160 000 i slutet av juni 1995, jämfört med 174 000 i augusti 
1994. 
I frågan om privatiseringen av statsägda företag beslöt regeringen i början av 1995 att 
genomföra ett brett upplagt massprivatiseringsprogram (MPP) för medelstora och stora företag. 
Detta program har inletts och kuponger delas ut. Tre auktionsrundor har redan hållits som 
omfattade 69 företag och resulterade i 15 000 aktieägare. Dessutom har mer än 3 000 små och 
medelstora företag redan privatiserats genom vanliga auktioner och de få återstående har 
överförts till massprivatiseringsprogrammet. 
Beträffande offentlig service och råvarubaserade företag har regeringen beslutat att prioritera 
försäljningar till strategiska investerare. Parlamentet har godkänt lagstiftning som möjliggör 
privatisering av elektricitetsföretaget (KESH). Lagstiftningen innehåller även en ram för det 
regleringsorgan som skall ges rätt att slå fast prispolitiken för elektricitet. Privatiseringen inleds 
med eldistributionssystemet, med inledande provförsäljningar av tre regionala nät. 30 % av 
dessa distributionsföretag säljs genom massprivatiseringsprogrammet, medan regeringen för de 
återstående 70 % håller på att utarbeta anbudshandlingar som tillåter utländska strategiska 
investerare att äga andelar. Liknande lagstiftning har godkänts för andra sektorer (gruvor och 
telekommunikationer) eller är under utarbetande (vattenförsörjning). Nya investeringar med stöd 
av internationella bidragsgivare har planerats för dessa sektorer. 
I juli 1995 antogs en lag som slår fast den rättsliga ramen för grundande, licensiering, 
verksamhet och styrning av privata investeringsfonder. Parlamentet antog en lag om 
andelsförsäljningar i oktober och en albansk fondbörs började sin verksamhet tidigt i maj 1996. 
Beträffande incitament för utländska investeringar har skapande av ekonomiska frizoner 
godkänts och utlänningar getts rätt att köpa jord i Albanien. 
När det gäller de 32 problemfyllda företag som omfattas av omstruktureringsbyrån (ERA), har 
fem av dessa privatiserats genom massprivatisering. Ytterligare sex av dem håller på att 
avvecklas, medan man för de övriga tillämpar strategin att dela upp dem i mindre enheter innan 
de privatiseras genom massprivatiseringsprogrammet. Den totala sysselsättningen i ERA-
företagen var i storleksklassen 10 000 i slutet av 1995 jämfört med 49 000 några år tidigare. 
Större delen av dessa företag har lagt ned verksamheten och de återstående har drastiskt 
reducerat antalet anställda. 
För den avgörande jordbrukssektorn godkände parlamentet i augusti 1995 lagen om en 
"jordmarknad", som bl.a. tillåter köp och försäljning av jord. Dessutom antogs under 1995 lagar 
om hypotek, pant, arrende och administrativa förfaranden för att lösa jordkonflikter. I fråga om 
31 
de tidigare statsjordbrukens jord har "brukarna" fått full äganderätt, medan i fråga om tidigare 
kooperativt ägd jord, har rätten att arrendera, underarrendera och inteckna jord införts för dem 
som redan erhållit temporära lagfarter. Dessa temporära äganderättsbevis har utfärdats för 
ungefar 85 % av jordbruksmarken. Utdelningen av dem fortsätter och kommer snart att vara 
genomförd. Genom aktionsplanen för jordmarknaden, som stöds av Phare, har myndigheterna 
påskyndat upprättandet av ett jordregister, som är en nödvändig förutsättning för att utfärda 
permanenta lagfarter. Inom den agro-industriella sektorn har privatiseringen gjort goda framsteg: 
2/3 av de "små och medelstora", statsägda jordbruksföretagen och 50 % av de "stora" har 
privatiserats. Den återstående hälften av de "stora" kommer att privatiseras senare genom 
massprivatiseringsprogrammet. 
I den finansiella sektorn har flera betydande åtgärder vidtagits: 
Beträffande privatiseringen av de statsägda bankerna, godkände parlamentet den 16 
november 1995 lagen om omvandling av statsbankerna till affärsföretag. Planer uppgjordes 
för företagen, men deras perspektiv var ganska begränsat. En undersökning av 
förutsättningarna för att privatisera jordbrukets affärsbank (RCB) och en extern, oberoende 
revision av två andra statsbanker genomfördes med en mer ambitiös målsättning. Vidare 
har rådgivare för privatiseringen av RCB nyligen utsetts, medan sådana kommer att utses 
för den nationella affärsbanken (NCB) i juni 1996. På grundval av externa revisioner som 
redan slutförts kommer livskraftiga delar av dessa banker att utbjudas för försäljning till 
utländska strategiska investerare före utgången av 1996. Förhandlingar pågår redan 
beträffande RCB. Sparbanken (SB) torde utbjudas till privata investerare före juli 1997. 
Målet är att locka utländska investerare att överta en majoritetsandel, medan statens 
resterande andel säljs ut på den inhemska marknaden. 10 % av bankernas kapital kommer 
att säljas i form av privatiseringskuponger. 
För regleringen av och lagstiftningen om banksystemet håller ett avräkningssystem och en 
kontoplan på att utarbetas i enlighet med internationella normer, med målsättningen att 
ersätta det nuvarande systemet under 1997.1 februari 1996 godkände parlamentet lagen om 
centralbankens roll och ansvarsuppgifter, inbegripet dess förhållande till regeringen vad 
gäller utlåning. Samtidigt antogs lagen om banksystemet, som förenhetligar 
tillståndsförfaranden och regler för bankverksamhet i Albanien (särskilt för kooperativa 
banker och andra finansieringsinstitutioner). Sedan dess har flera utländska och två 
privatägda albanska banker lämnat in ansökningar om att öppna dotterbolag i Albanien. Tre 
av dessa har redan fått tillstånd. En modern lag om konkursförfaranden, inklusive särskilda 
bestämmelser om banker och försäkringsbolag, godkändes av parlamentet i oktober 1995. 
En ny lag om försäkringar, som tillåter privata företag att verka på detta område, har gjort 
slut på det tidigare statsmonopolet. 
4. Makroekonomiskt stöd 
Den 24 november 1994 beslöt ministerrådet i samband med ett initiativ från G24, som syftar 
till att uppbringa totalt 72 miljoner USD, att bevilja Albanien ytterligare makroekonomiskt stöd 
till ett högsta belopp av 35 miljoner ecu i form av bidrag. Detta bidrag är ett komplement till 
det stöd som IMF tillhandahåller inom ramen för en treårig utökad strukturanpassningsfacilitet 
(ESAF) som lanserades i mitten av 1993, med målsättningen att säkerställa en hållbar 
betalningsbalans och förstärka landets valutareserv. 
32 
Gemenskapens bidrag var avsett att utbetalas i två delar. Utbetalningen av den första delen (15 
miljoner ecu) genomfördes i maj 1995 efter undertecknande av en gemensam avsiktsförklaring 
som fastställde de makroekonomiska och strukturella villkoren för bidraget. 
Allmänna rådets godkännande vid mötet den 10-11 april 1995 av kommissionens rapport om 
framstegen för de mänskliga rättigheterna i Albanien gjorde det möjligt för kommissionen att 
gå vidare med utbetalningen av den andra delen (20 miljoner ecu) av detta stöd. Kommissionen 
konstaterade i juli 1995 att de albanska myndigheterna hade uppnått tillfredsställande 
framgångar i sin anpassnings- och reformprocess och att Albanien följaktligen uppfyllde 
villkoren för bidraget. På grund av svårigheter från albansk sida att uppnå budgetmålen för 
1995 och att överenskomma om nya budgetmål i den situation med kommande val som råder 
1996, har dock genomförandet av ett tredje årsprogram inom ramen för ESAF blivit fördröjt 
och som följd av detta har kommissionen beslutat att uppskjuta utbetalningen av den andra 
delen av dess stöd. 
Sedan dess har de albanska myndigheterna oåterkalleligt slagit fast att mervärdesskattesystemet 
skall börja införas den 1 juli 1996. Dessutom har ytterligare betydande framsteg uppnåtts på 
de reformområden som tidigare upplevt förseningar (privatiseringen av statsägda företag, 
banksektorn, lagfarter). Dessa positiva tendenser, tillsammans med albanska försäkringar om 
korrigerande åtgärder som skulle genomföras för att komma till rätta med den förvärrade 
budgetsituationen, har jämnat vägen för utbetalning av bidraget. 
33 
III. ALGERIET 
1. Inledning 
Trots goda resultat vad gäller genomförande av politiska handlingslinjer och en del tecken på 
makroekonomisk stabilisering dämpades takten i Algeriets strukturreformering och utveckling 
av en dynamisk privat sektor allvarligt under 1995 på grund av fortsatt politisk osäkerhet och 
säkerhetsproblem, som negativt påverkade tillväxten, sysselsättningen och såväl inhemska som 
utländska investeringsprojekt. Följaktligen är en grundläggande förutsättning för framsteg i den 
makroekonomiska stabiliseringen och för mer resoluta reformåtgärder att en politisk dialog med 
oppositionen utvecklas. 
En betydande vändning skedde 1994, mot bakgrunden av en ytterligare allvarlig försämring av 
det socio-ekonomiska läget i landet. Den algeriska dinaren devalverades med omkring 45 % 
och den fasta växelkursregimen ersattes av en styrd flytande med målsättningen att stabilisera 
den reala effektiva växelkursen. Priser, import och tillgång till utländsk valuta avreglerades i 
hög grad. Subventionerna av konsumtionen minskades gradvis och ett effektivare socialt 
skyddsnät trädde in i stället. De statsägda företagens finansiella disciplin har sedan dess 
stramats åt och de första stegen mot privatisering har tagits. Trots satsningar på diversifiering 
är landets ekonomi fortfarande i hög grad beroende av olja och gas (20 % av BNP, 60 % av 
skatteintäkterna och 95 % av exporten). I detta avseende är Algeriet en "policy-taker" i den 
meningen att utsikterna för dess ekonomiska utveckling på medellång sikt fortfarande är starkt 
beroende av oljeprisets utveckling på världsmarknaden, vilket 1995 stabiliserades på en låg nivå 
(omkring 15 USD per fat). 
Det ambitiösa politiska program som lanserades 1994 bekräftades av den nya regering, som 
bildades efter presidentvalet i november 1995. Algeriets förnyade reformansträngningar fick 
stöd av internationella finansieringsinstitutioner och gemenskapen under hela 1994 och 1995. 
1 maj 1994 godkände IMF ett ettårigt standby-avtal på 1 miljard USD. Detta följdes i maj 1995 
av en treårig utvidgad fondfacilitet (EFF) på 1,8 miljarder USD. Valutafondens första 
granskning skedde i december med tillfredsställande resultat, som under 1996 ledde till ett nytt 
köp av medel från Algeriets sida. 
I januari 1995 godkände Världsbanken ett nödanpassningslån på 150 miljoner USD. I slutet av 
1995 slutförde Världsbanken förhandlingarna om ett lån för strukturanpassning av finanssektorn 
(FESAL), som godkändes av styrelsen i april 1996. Den totala utlåningen planeras uppgå till 
400 miljoner USD, varav 300 miljoner för anpassningsstöd och resten för att stödja jordbruks-
och bostadssektorerna. Avtal om omläggning av utlandsskulden uppnåddes även med både 
Paris- och Londonklubben under 1994 resp. 1995. 
I augusti 1994 frisläppte gemenskapen den återstående andra delen (150 miljoner ecu) av dess 
första makroekonomiska lån till Algeriet, som beslöts 1991. Rådet godkände i december 1994 
Europeiska kommissionens förslag om ytterligare 200 miljoner ecu i makroekonomiskt stöd, 
att utbetalas i två delar. 
Villkoren för utbetalningen av den första delen (i synnerhet fortsatt avreglering av importen, 
reformer inom finanssektorn och framsteg i omstruktureringen och privatiseringen av offentliga 
företag) ingår i den gemensamma avsiktsförklaring som framförhandlades med de algeriska 
34 
myndigheterna i januari 1995. Efter att ha granskat uppfyllandet av dessa villkor utbetalades 
den första delen (100 miljoner ecu) i november 1995. 
Med de algeriska myndigheterna avtalades att villkoren för utbetalningen av den andra delen 
skulle framförhandlas i ett senare stadium och fastläggas i ett tilläggsmemorandum. Vidare har 
överenskommelse uppnåtts om en snabb mobilisering av existerande bidrag i enlighet med olika 
samarbetsprotokoll. Förstärkt bilateralt stöd planeras också inom ramen för gemenskapens 
Meda-program för 1996-1998. 
2. Makroekonomisk utveckling 
Trots vissa uppmuntrande resultat inledningsvis och uppbådet av generöst externt stöd, förblev 
det allmänna ekonomiska läget i Algeriet 1995 mycket bräckligt, vilket återspeglade effekterna 
av ett antal interna och externa chocker, den obetydliga produktionsbasen utanför olje- och 
gassektorn, ringa förmåga att skapa jobb, växande säkerhetsproblem, ett efterblivet finansiellt 
system och administrativt motstånd mot reformer. 
BNP-tillväxten 1995 uppskattas till 4,3 %. Detta resultat var den första positiva förändringen 
av BNP per capita på mer än fem år. Den reala BNP-ökningen var en följd främst av stark olje-
och gasexport samt ett återuppsving inom jordbruket efter två år av torka. Tillväxten var dock 
inte tillräcklig för att positivt påverka den höga arbetslösheten (25 % i slutet av 1995). Trots 
en framåtskridande (men ännu ofullständig) avreglering av priser, devalvering av dinaren och 
minskning av subventioner under 1995, lyckades regeringen hålla den årliga inflationen under 
30 % genom att använda sig av en blandning av administrativa priskontroller på basvaror (vilka 
utgör kärnan i den korg som ligger till grund för beräkningen av inflationen) och en måttligt 
restriktiv penning-, finans- och inkomstpolitik. 
Budgetunderskottet föll ytterligare från 4,4 % 1994 till 1,4 % 1995, som en följd av 
genomförande av ett antal restriktiva åtgärder med syfte att hålla ned ökningstendenserna för 
lönerna i den offentliga sektorn, att minska subventioner och transfereringar samt att öka 
intäkterna från skatter och avgifter. 
Växelkurssystemet grundar sig för närvarande på ett slags styrd flytande kurs med begränsade 
centralbanksinterventioner för att stödja dinaren, som låter sig förenas med upprätthållande av 
valutareserven (som i slutet av 1995 motsvarade 1,8 månaders import, en minskning från 2,6 
månader i slutet av föregående år). 
Den kraftiga devalveringen av dinaren 1994 tillsammans med en flytande växelkurs ledde till 
en stor minskning av gapet mellan den officiella och den parallella växelkursen. I början av 
1994 var gapet 250 %, och detta minskade till omkring 50 % i mitten av 1995. Den fortsatta -
om än minskande - förekomsten av detta gap återspeglar emellertid ett bristfälligt 
genomförande av den konvertibilitet för bytesbalanstransaktioner som tillkännagavs 1994, och 
det fortsatta bruket av förfaranden som begränsar invånarnas tillgång till utländsk valuta, i 
synnerhet för turismen och gränshandeln i mindre skala. Gapet späder även på fortsatta 
devalveringsförväntningar, oredovisad (och potentiellt destabiliserande) valutahandel och 
kapitalutflöden. 
35 
Räntenivåerna är fortfarande negativa i reala termer, vilket motverkar sparandet och försvagar 
förtroendet för dinaren genom att uppmuntra invånarna att övergå till innehav och konton i 
dollar i stället för dinarer. 
Betalningsbalansen försämrades som helhet under 1995. Under den första halvan av året spädde 
en kraftig extern chock (beroende på negativa valutakursförändringar och försämrade 
handelsvillkor) på de kortsiktiga negativa effekter som förväntades som resultat av den externa 
avregleringen. Inför dessa utmaningar valde myndigheterna att anpassa sig genom att minska 
efterfrågan och öka dinarens deprecieringstakt i systemet med styrd flytande växelkurs och 
lyckades sålunda uppnå ett litet överskott i handelsbalansen (0,06 miljarder USD). Men detta 
uppvägdes med råge av en ökning på 27,7 % av räntebetalningarna. Slutresultatet blev att 
bytesbalansen fortsatte att försämras och uppvisade ett underskott på 5,6 % av BNP 1995 
jämfört med 4,3 % under föregående år. 
På kapitalkontot gick en del utländska direktinvesteringar till olje- och gassektorerna. Landet 
har praktiskt taget ingen tillgång till den internationella kapitalmarknaden, och trots skuldavtal 
med London- och Parisklubbarna som lett till en normalisering av relationerna med de 
västerländska kreditgivarna, blev inga nya banklån tillgängliga för Algeriet under 1995. 
Som en följd av de ovan nämnda skuldavskrivningsavtalen sjönk skuldtjänstens andel av 
exporten från 82 % 1993 till omkring 49 % 1995. Men skuldtjänsten på de återstående 
skulderna är fortfarande en tung börda för landet med tanke på sviktande oljeintäkter, högre 
priser på den internationella spannmålsmarknaden och minskande valutareserv. 
3. Strukturreformer 
De stränga administrativa importkontrollerna och reglerna för tilldelning av utländsk valuta 
ersattes i april 1994 av ett liberalare system med yrkeskriterier för importörer och en begränsad 
förteckning över förbjudna importprodukter. Denna förteckning har gradvis kortats och 
avskaffades i slutet av 1994, förutom för varor som är förbjudna av religiösa skäl eller 
säkerhetsskäl. Den på yrkeskriterier baserade förteckningen håller också på att skäras ned. 
Statsmonopol på viss import har avskaffats. Enligt den nya lagstiftningen har tillgången till 
utländsk valuta fullständigt avreglerats för alla redovisade bytesbalanstransaktioner som utförs 
av privata och offentliga företag. Endast för import som finansieras med utländska krediter 
krävs fortfarande tillstånd. 
Men genomförandet av dessa avregleringsåtgärder är bristfälligt och ger blandade resultat, i 
synnerhet med tanke på det växande antalet tillståndslösa, informella handlare som inte har 
tillgång till bankernas valutainnehav. Informella valutaaffärer underblåses via privata 
(tolererade) växlingskontor och på så sätt främjas marknadssegmenteringen och en bestående 
klyfta mellan den officiella och den parallella växelkursen. Den obligatoriska inväxlingsplikten 
har upphävts. Invånarna tillåts öppna valutakonton i de lokala bankerna. Det finns ingen övre 
gräns för innehaven och räntorna som erbjuds är högre än för depositioner i dinarer. 
Den rättsliga ramen för företagen har förbättrats avsevärt. I januari 1995 antogs en 
konkurrenslag som avreglerar prissystemet och inför stränga restriktioner på karteller och 
monopol. En affarslag, som infördes 1993, jämställer rättsligt privata och offentliga företag. 
Investeringslagen för samriskprojekt medger full hemtagning av vinster. 
36 
Omstruktureringen av den offentliga företagssektorn grundar sig på två strategier: finansiell och 
administrativ omstrukturering samt privatisering. Reformprocessen beträffande offentliga företag 
framskred dock långsamt under 1995. 
1995 beviljades fem offentliga företag finansiell självständighet och statskassan stoppade all 
vidareutlåning till självständiga offentliga företag. Myndigheterna fastställde ett tak för de 23 
största förlustbringande företagens tillgång till affarsbankskrediter och tog initiativ till en 
finansiell omstrukturering av dem med råd och stöd från Världsbanken. Resultatkontrakt och 
förvaltningsavtal tecknades med sju andra offentliga företag i april 1995. Ett 
omstruktureringsprogram för samtliga 94 offentliga byggnadsföretag lanserades även för att 
förstärka bostadssektorn genom att överföra bostadsbyggandet till den privata sektorn, medan 
de offentliga företagen skulle inriktas på offentliga arbeten. Omkring 88 lokala allmännyttiga 
företag har lagts ned. 
En privatiseringslag godkändes i juli 1995 och i augusti tillkännagav myndigheterna sin avsikt 
att privatisera mer än 500 offentliga företag. Samma lagstiftning återbördade även en del 
tidigare nationaliserad mark till de ursprungliga ägarna. Ett pilotprogram med privatisering av 
fem hotell har satts igång, men resultaten har inte uppfyllt de ursprungliga förväntningarna, 
beroende på att den nuvarande situationen ur politisk och säkerhetssynvinkel inte befrämjar vare 
sig inhemska eller utländska privata investeringar i Algeriet. 
Som ett led i reformeringen av bank- och finanssystemet har den algeriska centralbanken 
förstärkt sin övervakningskapacitet och infört effektivare tillsynsregler och kontroller. De fem 
statsägda affärsbankerna har genomgått regelbundna revisioner sedan 1992, utvecklingsplaner 
har introducerats och resultatavtal tecknats. På basis av revisionerna refinansierades fyra banker 
i syfte att stärka deras kapitaltäckningskvot (som förväntas uppnå BIS-normen på 8 % 1999). 
Bankerna kan nu själva bestämma över sina inlånings- och utlåningsräntor efter att ett temporärt 
tak på räntemarginalen avskaffades i december 1995. En ny privat bank gavs tillstånd att verka 
i september 1995, men det privata engagemanget i banksektorn har förblivit mycket litet trots 
liberala investeringsregler. 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
Efter principavtalet mellan de algeriska myndigheterna och IMF i april 1994 samt en begäran 
från de algeriska myndigheterna om ytterligare makroekonomiskt stöd, bekräftade rådet 
kommissionens avsikt att frisläppa den återstående andra delen av 1991 års program och gick 
i princip med på ytterligare makroekonomiskt stöd till ett belopp av 200 miljoner ecu. 
Den andra delen på 150 miljoner ecu utbetalades i augusti och kommissionens förslag om 
ytterligare 200 miljoner ecu i makroekonomiskt stöd som skall utbetalas i två omgångar 
godkändes av rådet den 22 december 19947. En gemensam avsiktsförklaring, som specificerar 
villkoren för utbetalning av den första delen på 100 miljoner ecu, upprättades med de algeriska 
myndigheterna i början av 1995. Strukturreformsvillkoren gäller fortsatt avreglering av importen 
och växelkursregimen, reformer i den finansiella sektorn och framsteg i omstruktureringen och 
privatiseringen av offentliga företag. I avsiktsförklaringen betonas vidare gemenskapens 
Rådets beslut nr 94/936/EEG av den 22.12.1994. 
37 
farhågor beträffande den sociala sektorn och synergin mellan det makroekonomiska stödet och 
gemenskapens övriga hjälpinstrumcnt i syfte att underlätta genomförandet av ekonomiska 
reformer i Algeriet. Efter att ha granskat uppfyllandet av dessa villkor beslöt gemenskapen om 
utbetalning av den första delen i november 1995. 
Villkoren för frisläppandet av den andra delen kommer att framförhandlas i ett senare stadium 
i form av ett tilläggsmemorandum under förutsättning att IMF-programmet fortlöper som 
planerat. 
38 
IV. DE BALTISKA STATERNA 
1. Inledning 
De tre baltiska staterna, som återvann sin självständighet i augusti 1991, hade redan vidtagit 
reformåtgärder under den tidigare regimen efter att Högsta sovjet godkänt lagen om deras 
ekonomiska oberoende i november 1989. År 1992, då de redan aktivt beträtt reformvägen till 
marknadsekonomi, försämrades de ekonomiska utsikterna. Avvecklingen av 
handelsförbindelserna med de forna Sovjetrepublikerna och höjningen av priset på 
energiimporten från Ryssland till världsmarknadsnivå resulterade i en handelschock. 
Underskotten i de externa balanserna förväntades bli ohållbara utan internationellt stöd. De tre 
länderna beslöt om stabiliserings- och reformprogram för perioden från mitten av 1992 till 
mitten av 1993 och slöt standby-avtal med IMF. Bidragsgivare från G24 inkallades för att bidra 
till att fylla de återstående förväntade underskotten i betalningsbalanserna för programperioden, 
som uppskattades till 105 miljoner USD för Estland, 210 miljoner för Lettland och 285 miljoner 
för Litauen. På basen av gynnsamma utsikter för stöd inom G24 godkände IMF:s styrelse de 
respektive standby-avtalen i september och oktober 1992. 
I november 1992 godkände EG:s ministerråd makroekonomiskt stöd på högst 220 miljoner ecu 
för de tre länderna (40 miljoner ecu till Estland, 80 miljoner till Lettland och 100 miljoner till 
Litauen) som stöd för deras program, vilket motsvarade ungefar 50 % av de uppskattade 
underskotten i betalningsbalanserna. Merparten av det återstående bilaterala stödet inom G24 
kom från Japan och EFTA-länderna. Kreditavtal och avsiktsförklaringar undertecknades mellan 
gemenskapen och vart och ett av mottagarländerna i början av 1993. Kommissionen utbetalade 
den första delen (50 % av lånebeloppen) i mars 1993 för Estlands och Lettlands del och i juli 
1993 för Litauens del. Frisläppandet av den andra delen gjordes beroende av en positiv 
värdering av resultatkriterierna, beträffande såväl de makroekonomiska stabiliseringsaspekterna 
som framsteg i strukturreformprocesserna, såsom fastställts i gemensamma avsiktsförklaringar. 
2. Den senaste tidens ekonomiska utveckling 
Estland 
Efter en kraftig nedgång under 1992 och början av 1993 började den estländska ekonomin att 
hämta sig från nedgången i slutet av 1993. BNP växte med 4 % 1994 och med ungefär samma 
tal 1995 (4,5 %). Arbetslösheten förblev relativt låg, omkring 5 %. Efter prisökningar som 
under 1992 och 1993 nådde hyperinflationära tal, uppnåddes en hög grad av makroekonomisk 
stabilisering efter införande i juni 1992 av ett avtal om ett valutaråd, enligt vilket den monetära 
basen begränsas av mängden konvertibla valutor och guld som centralbanken håller. Samtidigt 
infördes en ny valuta, den estniska kroon. Detta visade sig vara positivt för den ekonomiska 
stabiliseringen: inflationen sjönk och fortsatte att falla från 42 % 1994 till 29 % 1995 
(årsslutssiffror). Inflationstrycket förblev dock starkt under 1995, i synnerhet i tjänstesektorn. 
Enligt valutarådsavtalet är centralbanken förbjuden att låna ut pengar till staten, vilket bidrar 
till att upprätthålla budgetdisciplinen. 1995 växte statsutgifterna mer än vad som förutsågs i 
programbudgeten, men denna ökning uppvägdes av ökade skatteintäkter och 
Rådets beslut 92/542/EEG (EGT nr L 351, 2.12.1992.). 
39 
socialskyddsavgifter. Kapitalbudgeten visade överskott (0,8 % av BNP). Ökade statliga 
depositioner i banksektorn ledde till ett något lägre överskott i driftsbudgeten (0,3 % av BNP). 
För 1996 räknas med en nästan balanserad budget. 
Estland har redan genomfört största delen av de strukturreformer som skall leda till en 
marknadsekonomi. Priser och utrikeshandel är helt fria. Privatiseringen av ca. 1 000 småföretag 
är praktiskt taget avslutad. Av de 500 medelstora och stora företagen har omkring 100 förblivit 
i statlig ägo och förväntas bli privatiserade under år 1996, med undantag för naturliga monopol. 
Privatiseringen av jord, som kom i gång långsamt, håller på att skjuta fart. Reformeringen av 
den finansiella sektorn synes vara det känsligaste området. Estlands centralbank har ökat sina 
tillsynsmöjligheter och minskat sin andel av tillgångarna i den estniska sparbanken till 25 % 
av kapitalet. Staten har också minskat sina minoritetsandelar i affärsbankerna till under 10 %. 
Kapitaltäckningskraven ökas gradvis. En handlingsplan utarbetades för att omstrukturera en 
praktiskt taget konkursmässig bank, Norra Estlands bank. 
Frihandelsavtalet med Europeiska gemenskapen trädde i kraft den 1 januari 1995. 
Utrikeshandeln har fortsatt att växa i snabb takt, i synnerhet importen, som 1995 växte med 
33 % i jämförelse med 1994. Estlands handel med Europeiska unionen tillväxte betydligt efter 
självständigheten och kännetecknas av ett stort estniskt underskott. Det totala 
handelsunderskottet växte kraftigt till uppskattningsvis 690 miljoner USD, eller 20 % av BNP. 
Tack vare en positiv tjänstebalans, och i synnerhet växande intäkter från turismen som ökade 
till omkring 150 miljoner USD, blev inte underskottet i bytesbalansen lika stort (285 miljoner 
USD eller ca. 8 % av BNP, exklusive officiella transfereringar). Estland lyckades dock 
finansiera detta betydande underskott i bytesbalansen med ett stort överskott i kapitalbalansen: 
för tredje året i rad visade kapitalbalansen på ett överskott, framför allt beroende på ett stort 
inflöde av utländska direktinvesteringar, omkring 200 miljoner USD. Den officiella 
valutareserven fortsatte att växa och täckte med sina 580 miljoner USD i slutet av 1995 
omkring 3 månaders import. Enligt valutarådsavtalet är den estniska kroon knuten till DEM till 
en fast kurs av 8 mot 1. Detta har i samband med en tvåsiffrig inflationstakt medfört en relativ 
förlust av konkurrenskraft, som dock förblivit hållbar på grund av valutans låga ursprungliga 
kurs gentemot DEM och den måttliga ökningen av producentpriserna inom industrin. 
I mars 1995 godkände IMF ett nytt 15 månader lång standby-avtal på 14 miljoner SDR (21 
miljoner USD), vilket myndigheterna inte har utnyttjat. 
Lettland 
Efter en kraftig försämring under 1992 och 1993 stabiliserades Lettlands ekonomiska läge som 
helhet 1994: tillväxten låg runt 1 %, inflationstakten fortsatte att sjunka, till 26 % vid årsslutet, 
och budgetunderskottet höll sig under 2 % av BNP. I april 1995 bekräftade IMF sitt stöd för 
myndigheternas politik genom att godkänna ett andra standby-avtal för en period på 13 
månader. 
Enligt det ursprungliga programmet skulle budgetunderskottet 1995 förbli på samma nivå, 2 % 
av BNP, som 1994. Emellertid försämrades budgetsituationen i början av 1995 och underskottet 
steg till 92 miljoner lat (184 miljoner USD) 1995, eller 4 % av BNP. Till detta kom en större 
kris inom banksektorn i april 1995, som innebar att Lettlands ledande affärsbank, Bänka Baltija, 
som ensam hade stått för 20 % av depositionerna i landet, förklarades bankrutt. Vid mitten av 
40 
1995 hade åtta andra banker förklarats konkursmässiga och ytterligare ett antal tilläts inte längre 
motta depositioner. Sammanlagt representerade de konkursmässiga bankerna totala tillgångar 
på en tredjedel av de totala banktillgångarna i landet, eller omkring 1,2 miljarder USD. 
Som följd av krisen minskade penningmängden (M3) med 10 % under andra kvartalet. Den 
stora andelen av sparandet som hålls i kontanter i utländsk valuta lindrade dock uppenbarligen 
den konjunkturdämpande effekten. BNP minskade med 1,5 % 1995. Arbetslösheten förblev 
stabil på 6,3 % i slutet av 1995. Lettlands centralbank vidhöll sin konservativa politik, och 
inflationen fortsatte sålunda att sjunka, från 26 % 1994 till omkring 23 % 1995. 
På sommaren antog myndigheterna ett åtgärdspaket för att komma till rätta med den finansiella 
sektorns omedelbara och långsiktiga behov, genom att förstärka tillsynsreglerna och införa ett 
insättningsgarantisystem. Andra strukturreformer fortsattes under 1995. Privatiseringsbyrån blev 
fullt funktionsduglig och ytterligare 230 företag privatiserades under 1995. Försäljningen av 
andelar i Universalbanken, en av de tre stora offentliga bankerna, inleddes under det tredje 
kvartalet. Frihandelsavtalet som undertecknats med Europeiska unionen trädde i kraft den 1 
januari 1995. 
Både importen och exporten växte betydligt under 1995 och återspeglade den fortsatta 
förskjutningen av handeln mot västländerna. Liksom 1994 förblev handelsbalansen negativ 
under hela året (underskott på 440 miljoner USD, eller 10 % av BNP). Den positiva 
tjänstebalansen, framförallt beroende på transportsektorn, gjorde att underskottet i bytesbalansen 
blev endast omkring hälften av handelsbalansunderskottet (180 miljoner USD, eller 4 % av 
BNP, exklusive officiella transfereringar). 
Myndigheterna har med framgång bedrivit en politik för en stabil växelkurs med en informell 
anknytning till SDR, och trots spekulativa attacker, vilka ledde till en förlust av utländsk valuta 
till ett belopp av 90 miljoner USD under våren, förblev latens växelkurs under 1995 i princip 
oförändrad. Med en tvåsiffrig inflationstakt innebär detta en real appreciering av växelkursen. 
Totalt sett tycks dock ekonomins konkurrenskraft ha upprätthållits. 
För att täcka underskottet i bytesbalansen är Lettland beroende av inflöden av privat kapital, 
vilka trots den finansiella krisen förblev betydande under 1995. Krisens skadeverkningar kunde 
sålunda motverkas och Lettlands valutareserv förblev relativt stark, med unge far 600 miljoner 
USD i nettoreserver vid årsslutet, vilket motsvarar ca. fem månaders import. IMF-programmet 
spårade ur efter vårkrisen och granskningen som skulle ske under sommaren kunde inte 
genomföras. I början av 1996 slöt IMF:s representanter ett nytt standby-avtal med 
myndigheterna, som godkändes av IMF:s styrelse i maj i år. 
Litauen 
Efter fyra års recession började Litauens ekonomi visa tecken på återhämtning 1994, med en 
BNP-ökning på 2 %. Tillväxten 1995 uppskattas till 2,5 %, trots ett fall i BNP under det första 
kvartalet. Den underliggande tillväxttrenden anses nu vara solid och förväntas späs på av 
investeringar och ökad export. Arbetslösheten steg dock märkbart 1995, till omkring 7 % av 
den aktiva befolkningen, jämfört med 2 % i slutet av 1994. 
41 
Inflationen, som hade nått en topp med hyperinflationära nivåer 1992, saktade ned 1993 och 
i början av 1994. Den 1 april 1994 infördes ett valutarådsavtal enligt vilket tillväxten av 
penningmängden begränsades till marknadsvärdet av Litauens centralbanks innehav av guld och 
hårdvaluta. Minskningen av inflationstakten efter införandet av valutarådet har varit slående: 
prisökningarna minskade betydligt under 1994, och låg på 45 % under hela året. 
Inflationstrycket kvarstod dock under 1995, underblåst av valutans, litas, svaga växelkurs och 
höjningar av priser inom den offentliga sektorn. Som en följd av detta låg inflationen, med en 
uppskattad takt på 35 % (vid årets slut), under 1995 kvar över myndigheternas ursprungliga 
målsättning (25 %)'. Målet för budgetunderskottet 1995 (3,4 % av BNP) uppnåddes i stort sett, 
trots en svag intäktsutveckling i början av året, vilket tvingade regeringen att skära ned 
utgifterna. 
Fortsatta strukturreformer har genomförts. Priserna avreglerades redan 1993. Endast i vissa 
monopolistiska situationer kvarstår regeringens priskontroller. Konkurslagen, som hade börjat 
genomföras, omarbetades i början av 1996 för att göras funktionsdugligare. Privatiseringen av 
bostäder och småföretag är nu praktiskt taget avslutad, men på grund av förseningar i 
inrättandet av privatiseringsbyrån, har privatiseringen av storföretagen uppskjutits till 1996. Det 
känsligaste området är reformeringen av den finansiella sektorn. Efter antagandet av lagarna 
om centralbanken och om affärsbankerna i början av 1995 och den påföljande skärpningen av 
tillsynsreglerna, genomgick banksektorn en drastisk anpassningsprocess och fyra mindre banker 
(av ursprungligen 28) förklarades konkursmässiga och kommer i de flesta fall att avvecklas. I 
december förvärrades krisen då två medelstora banker, Litimpeks och Innovationsbanken, också 
förklarades konkursmässiga. Myndigheterna utarbetade, med stöd från IMF och Världsbanken, 
en nytt åtgärdspaket för att konsolidera de tre större statsägda bankerna, skapa ett 
insättningsgarantisystem och se över lagen om affärsbankerna. Kompensationen till insättare 
i de konkursmässiga bankerna uppgick till 30 miljoner litas (dvs. hälften av deras beräknade 
förluster), varav 20 miljoner hade uppsatts i budgeten för 1996. Parlamentet godkände slutligen, 
i juni 1996, en lag om åternationalisering av Innovationsbanken och refinansiering av banken 
med medel som skulle skaffas genom nyutgivning av statsobligationer till ett belopp 
motsvarande 250 miljoner USD. Nödlidande lån i Innovationsbanken samt från statsägda 
Affärsbanken och Sparbanken överfördes till ett nyinrättat ad hoc-organ för nödlidande lån. 
För tredje året i rad visade handelsbalansen upp ett underskott (335 miljoner USD, eller 4,5 % 
av BNP), med en export som växte aningen snabbare än importen (15 % resp. 13 %). 
Förskjutningen av handeln mot västländerna fortsatte, och återspeglades i högre tillväxttal för 
de västliga handelsflödena (över 20 %). Balansen i handeln med energiresurser (underskott: 
5,7 % av BNP) fortbestår som den svaga punkten i utrikeshandeln, där energiimporten står för 
40 % av den totala importen. Underskottet i bytesbalansen förblev på ungefär samma nivå som 
1994 (250 miljoner USD, eller ca. 2,3 % av BNP, exklusive officiella transfereringar). 
Frihandelsavtalet som undertecknats med Europeiska unionen trädde i kraft den 1 januari 1995. 
Osäkerheten inom den lokala banksektorn innebar lägre privata kapitalinflöden än under 
föregående år (135 miljoner USD), som inte förmådde uppväga underskottet i bytesbalansen. 
I december förlorade centralbanken reserver till ett belopp av 45 miljoner USD som resultat av 
förtroendekrisen efter att Litimpeksbanken och Innovationsbanken förklarats konkursmässiga. 
Betydande medel- och långfristig upplåning (230 miljoner USD) krävdes för att täcka de 
återstående finansieringsbehoven, av vilka 60 miljoner USD upplånades i december på den 
42 
privata kapitalmarknaden. Vid årsslutet uppskattades de officiella reserverna till omkring 800 
miljoner USD, eller 3,5 månaders import. 
IMF:s styrelse godkände i juni 1996 den tredje granskningen av det löpande programmet, en 
treårig (1994-1997) utvidgad finansienngsfacilitet (EFF) på 134,55 miljoner SDR. Detta 
kommer att bidra till att konsolidera reserverna och hjälpa till att finansiera viktig import för 
investeringar och energisektorn. 
3. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
På grund av den förväntade efterfrågeökningen på finansieringskapital i hårdvaluta för 
investeringar, och de tre ländernas tidigare överskott i sina externa kapitalbalanser har 
kommissionen, efter att ha rådgjort med medlemsstaterna, undantagsvis i tilläggsförklaringar 
som avtalats med myndigheterna 1994 och 1995 gått med på att låta merparten av den andra 
delen av lånet betalas ut genom de inhemska banksystemen för sunda, diskonterbara projekt 
som kräver finansiering i hårdvaluta. 
Estland har tillfredsställande uppfyllt kriterierna för gemenskapens makroekonomiska stöd, som 
gäller ekonomisk stabilisering och framsteg i strukturreformerna. Myndigheterna i Estland 
beslöt emellertid, efter att ha övervägt att lyfta den andra delen av lånet 1994, till slut att inte 
begära utbetalning av den 1995. 
I Lettland spårade IMF-programmet ur efter finans- och budgetkrisen på våren 1995, och den 
sedvanliga höstgranskningen av standby-programmet kunde inte genomföras. I juni begärde de 
lettländska myndigheterna att den andra delen (40 miljoner ecu) av gemenskapens lån skulle 
frisläppas. Tjänstemän från kommissionen besökte därefter i juli landet för att bedöma 
situationen och få förklaringar från myndigheterna om den avsedda användningen av medlen. 
Myndigheterna klargjorde att medlen skulle användas för att ersätta småsparare som hade 
förlorat sina besparingar i samband med Bänka Baltijas konkurs. Kommissionen ansåg att detta 
inte stämde överens med det allmänna syftet med EG:s makroekonomiska stöd, vilket är att 
finansiera externa betalningsbalansbehov och inte att täcka interna behov för 
budgetfinansieringen. Det skulle heller inte stämma överens med de normala kriterierna för 
länet (inklusive tillfredsställande resultat från IMF-programmet) eller med åtagandet i den 
avsiktsförklaring rörande den andra delen av lånet som undertecknades 1994. Följaktligen 
vägrade kommissionen, efter att ha rådgjort med medlemsstaterna, i oktober 1995 att 
efterkomma myndigheternas begäran om utbetalning av den andra delen av lånet. 
I Litauen begärde myndigheterna i början av 1995 utbetalning av den andra delen (50 miljoner 
ecu) av gemenskapens stöd. Tack vare framstegen beträffande stabiliseringen och reformerna, 
i synnerhet vad gäller privatiseringen och tillsynsreglerna för banksystemet, uppfyllde Litauen 
kriterierna förbundna med frisläppandet av den andra delen av lånet. En avsiktsförklaring 
angående användningen av medlen från denna andra del undertecknades i juli. På samma sätt 
som redan skett i Lettland och Estland, avtalades om att medlen från denna andra lånedel skulle 
öronmärkas för sunda, diskonterbara projekt och kanaliseras genom banker som uppfyller 
centralbankens tillsynsregler. På grund av den lokala banksektorns begränsade 
absorptionsförmåga beslöt man att uppdela den andra lånedelen i två rater om 25 miljoner ecu 
och att frisläppa den första, vilken kommissionen utbetalade i augusti. Myndigheterna beslöt 
att kanalisera större delen av medlen genom två medelstora banker, som uppfyllde 
43 
centralbankens kriterier för sund bankverksamhet. I september begärde kommissionen emellertid 
att medlen skulle frysas i väntan på förbättringar i den tänkta konsultationsprocessen. I 
november reste kommissionens representanter till Vilnius för att begära ytterligare förbättringar 
i förvaltningen av gemenskapens makroekonomiska stöd. 
Trots interna spänningar, i synnerhet inom den finansiella sektorn, har de baltiska ekonomierna 
framgångsrikt genomfört de kämreformer som leder till en marknadsekonomi och har som 
helhet presterat anmärkningsvärt goda resultat. Tillväxten betraktas numera som solid och de 
externa finansieringsbehoven som förutsågs när IMF slöt den första omgången av standby-avtal 
i slutet av år 1992 har sist och slutligen till stor del täckts av privata kapitalinflöden. Behovet 
av externt makroekonomiskt stöd har varit mer begränsat än vad som ursprungligen antogs, och 
kommissionen frisläppte sålunda inte hela det belopp i form av makroekonomiskt stöd från 
gemenskapen som ursprungligen hade beviljats. Externt tryck på de baltiska ländernas 
betalningsbalanser förblir en möjlighet på grund av ökade handelsunderskott som följd av den 
ekonomiska tillväxten. Kommissionen kommer att regelmässigt bevaka situationen. 
44 
V. VITRYSSLAND 
1. Inledning 
Vitryssland, som hade varit en av de högst utvecklade republikerna i den forna Sovjetunionens 
(FSU) kommandoekonomi, började införa reformer senare än de flesta andra länderna i 
regionen. Ett första begränsat reformpaket lanserades 1993 och stöddes av IMF med en första 
del av en systemomvandlingsfacilitet (STF). Efter presidentvalet i juli 1994 igångsatte 
myndigheterna stabiliseringsreformer under den andra hälften av 1994 och i början av 1995. 
IMF frisläppte den andra delen av STF i slutet av januari 1995. Beslut om ett ambitiösare 
program i form av ett standby-avtal, som ursprungligen skulle avtalats i mars 1995, uppsköts 
i väntan på godkännande av nya reformer. IMF:s styrelse godkände slutligen ett standby-avtal 
den 12 september 1995. 
Den 10 april 1995 godkände Europeiska unionens råd makroekonomiskt stöd från gemenskapen 
till Vitryssland i form av ett tioårigt lån, under förutsättning att ett standby-avtal med IMF sluts, 
för att stödja landets program för makroekonomisk stabilisering och strukturreformer. På 
grundval av IMF: s preliminära uppskattningar av landets återstående externa 
finansieringsunderskott för år 1995, fastställdes storleken på gemenskapens stöd till högst 75 
miljoner ecu. Dessutom klargjordes att uppbådandet av makroekonomiskt stöd från 
gemenskapens sida till Vitryssland skulle kräva att landet till fullo och i tid fullgjorde sina 
finansiella åligganden gentemot gemenskapen. 
2. Makroekonomisk utveckling 
Produktionsminskningen i Vitryssland under den första omvandlingsfasen var lägre än i andra 
FSU-länder, med BNP-fall på ca. 10 % per år under 1992 och 1993, vilket var mindre än i 
Ryssland. En betydande minskning (-20 %) registrerades emellertid 1994, en av de allvarligaste 
i övergångsländerna, och följdes av en ytterligare minskning på 10 % 1995. Investeringsnivån 
har sjunkit dramatiskt under de senaste fem åren, till mindre än 50 % av 1990 års nivå. 
Betalnings- och handelsströmmarna mellan republikerna i FSU kollapsade 1993, vilket ledde 
till en allmän försämring av företagens situation i Vitryssland. Skulderna mellan företagen och 
till bankerna tornade upp sig och centralbanken refinansierade banksystemet i obegränsad 
utsträckning, vilket utlöste prishöjningar som nådde hyperinflationsnivåer under 1993 och 1994. 
Biidgeliiiulerskoltd hölls dock under kontroll och vur mindre fin 2 % av BNP bade 1993 och 
1994. 
Vitryssland utträdde ur den ryska rubelzonen i april 1994, då den vitryska rubeln förklarades 
vara enda lagliga betalningsmedel. En sträng penningpolitik genomfördes från början av 1995. 
Resultatet blev att inflationstakten sjönk från 40 % per månad i januari till 2,5 % i juni, och 
myndigheterna lyckades, trots kraftiga ökningar av avgifterna för offentlig service, stabilisera 
inflationen, som höll sig under 5 % i genomsnitt per månad till årsslutet. I början av 1995 
infördes marknadsmekanismer för fördelningen av centralbankskrediter. Myndigheterna bedrev 
under hela året en flexibel räntepolitik i syfte att upprätthålla positiva och attraktiva 
realräntenivåer, för att locka till rubeldepositioner i banksystemet. De positiva realräntenivåerna 
Rådets beslut 95/132/EG (EGT nr L 89, 21.4.1995). 
45 
och en stram penningpolitik bidrog till att stabilisera den vitryska rubeln i nominella termer på 
en nivå av 11 500 rubel per USD, och ledde till en betydande real appreciering gentemot 
dollarn (+340 % under år 1995). Budgetunderskottet var 2,3 % av BNP 1995 och därmed inom 
den gräns som avtalats med IMF. Huvuddelen av detta underskott finansierades internt. 
Bytesbalansen, som hade visat underskott 1993 och 1994 (omkring -10 % av BNP), förblev 
negativ 1995 (-3,5 % av BNP). Den vitryska exportens konkurrenskraft minskade som följd av 
höjningen av importtarifferna till rysk nivå efter att tullunionen med Ryssland trätt i kraft i 
början av 1995. Trots farhågor för förlorade externa marknader registrerades 1995 en stark 
exportökning (+75 %). Importen ökade samtidigt med 65 % och handelsbalansen förblev 
följaktligen negativ (-6 % av BNP). Vitryssland upphävde gradvis restriktionerna på 
valutatransaktioner under år 1995 och rörde sig sålunda mot konvertibilitet för 
bytesbalanstransaktioner. 
3. Strukturreformer 
De första stegen på området för strukturella reformer togs först nyligen och detta kvarstår som 
en svag punkt för Vitryssland. Industrins korssubventionering av hushållens energipriser var 
omfattande. En första anpassning av de offentliga priserna skedde på hösten 1994, då priserna 
på kommunala tjänster höjdes. Hyror, vatten och uppvärmning fördyrades med multiplikatorerna 
42, 24 resp. 9. Ytterligare höjningar genomfördes i början av 1995. Antalet "monopolföretag", 
vars priser regleras, minskade från omkring 350 i mitten av 1994 till 50 i mitten av 1995. 
Sålunda har största delen av priserna nu avreglerats. Priserna i den offentliga sektorn, som 
fortfarande subventioneras kraftigt, höjdes i juli till 60 % av kostnadstäckningsnivån och 
justerades ytterligare i december, till 80 % av denna nivå. De statliga uppköps- och 
anskaffningsorderna har minskat till 6 % av den totala produktionen, men är fortfarande särskilt 
höga inom jordbrukssektorn. 
De flesta importlicenskraven och kraven på exportanmälningar hade avskaffats i slutet av 1994 
och början av 1995. Utrikeshandeln var dock fortsättningsvis underkastad en del begränsningar. 
Exportskatterna som hade avskaffats i december 1994 återinfördes i början av 1995 som följd 
av att tullunionen med Ryssland trädde i kraft. (Vid tidpunkten för utarbetandet av denna 
rapport har myndigheterna återinfört, i början av 1996, nya administrativa begränsningar i 
utrikeshandeln och för valutatransaktioner.) 
Banksektorn tyngs av dåliga lån och är som helhet ineffektiv. Vissa framsteg gjordes nyligen 
beträffande bokföringsnormer, men extern redovisning är fortfarande sällsynt. Myndigheterna 
höjde nyligen kapitalkravet för banker från 1 miljon ecu till 2 miljoner. Vidare beslöts att 
fortskrida med avvecklingen av två små konkursmässiga banker. Företagens förfallna skulder 
till varandra uppgick enligt uppgift i slutet av 1995 till mer än 50 % av BNP. Beslut om 
åtgärder för att förbättra företagens finansiella disciplin har tagits, men tycks vara ineffektiva 
i frånvaro av effektiva konkurssanktioner, framför allt beroende på att det inte finns några klara 
mekanismer för att förklara företag konkursmässiga (en reviderad konkurslag godkändes senare 
i maj 1996). I samband med höga energipriser, förlorade marknader och växande utestående 
betalningar har lönsamheten i företagen minskat med omkring 50 % under de senaste tre åren. 
Antalet företag som går med förlust ökade betydligt under 1995, till 29 % av samtliga (siffrorna 
från april 1996, på grundval av 1995 års bokföringsuppgifter). 
46 
Privatiseringen befinner sig ännu i en inledande fas. Företag som inte representerar mer än 6 % 
av värdet av de totala tillgångarna hade privatiserats i slutet av 1995. Privatiseringen av 
småföretag, som är den del av privatiseringsprocessen som framskridit snabbast i de central-
och östeuropeiska länderna, fördröjdes i Vitryssland av rigida auktionsförfaranden. I slutet av 
1995 hade endast 12 % av småföretagen privatiserats. Ett kupongbaserat privatiseringsprogram 
som godkändes 1994 var utformat för att täcka teckningen av 50 % av de totala tillgångar som 
skulle privatiseras, men utdelningen av kuponger till befolkningen som skulle vara avslutad i 
slutet av 1995 har blivit kraftigt försenad. Som helhet tappade privatiseringsprocessen fart under 
1995. 
Även inom jordbruket har reformprocessen varit långsam. Jordbrukspriserna avreglerades först 
i början av år 1995, medan priserna på insatsvaror i jordbrukssektorn hade liberaliserats 
tidigare, vilket ledde till press på lönsamheten i de statsägda jordbruken och ackumulering av 
förfallna skulder, i synnerhet för energileveranser. Omkring 20 % av sovchozerna och 
kolchosbruken har omvandlats till aktiebolag. I slutet av 1995 hade dock privatiseringen ännu 
inte påbörjats och den kommer under de rådande svåra finansiella förhållandena troligtvis att 
bli mycket komplicerad. Det finns ytterligare utrymme för reformering av äganderätten till 
jordbruksmark, som enligt lag är statsegendom och endast kan arrenderas på 99 år, utan 
möjlighet att sälja eller inteckna arrenden. 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
Efter att IMF:s styrelse den 12 september 1995 godkänt det första standby-avtalet med 
Vitryssland, skickades kommissionens tjänstemän i slutet av september på uppdrag till 
Vitryssland för att utvärdera det ekonomiska och finansiella läget och diskutera villkoren för 
gemenskapens makroekonomiska stöd med landets myndigheter. 
En gemensam avsiktsförklaring undertecknades som fastställde de makroekonomiska och 
strukturomvandlingsvillkoren för gemenskapens stöd. Förutom iakttagande av de 
makroekonomiska resultatkriterier som stipulerats i standby-avtalet med IMF, gick 
myndigheterna i Vitryssland med på betydande åtaganden på flera områden för strukturreformer 
(avreglering av priser, privatisering och företagsreformer, finansiell disciplin hos företagen och 
reformering av banksystemet). Framsteg på dessa områden är avgörande för utbetalningen av 
den andra delen av stödet. 
För den programperiod som standby-avtalet med IMF omfattar (juli 1995 - juni 1996) har 
landets externa finansieringsbehov uppskattats till omkring 600 miljoner USD, varav nästan 
hälften kunde täckas av IMF. Gemenskapens bidrag fastställdes, med beaktande av det 
reviderade återstående behovet, till 55 miljoner ecu och tillsammans med de andra bilaterala 
bidragsgivarnas andelar täcker det helt det återstående betalningsbalansbehovet. Storleken på 
den första delen fastställdes till 30 miljoner ecu, och utbetalningen skedde i december 1995. 
47 
VI. BULGARIEN 
1. Inledning 
Under år 1995 bevittnade den bulgariska ekonomin fortsatta, anspråkslösa framsteg i termer av 
stabilisering och tillväxt i såväl den privata som den offentliga sektorn, i det väsentliga en 
återspegling av ett tämligen oambitiöst politiskt program som lanserades av den nya regeringen 
efter valen i december 1994. Utvecklingen beträffande strukturreformerna innebar å andra sidan 
en fortsatt besvikelse, i synnerhet vad gäller antagandet av åtgärder inriktade på att påskynda 
privatiseringen och ta itu med de betydande lednings- och finansiella problemen i den inhemska 
banksektorn, som fortsättningsvis belastas av en stor mängd lån för vilka inga skuldtjänster 
presteras. 
De otillräckliga framstegen i den ekonomiska reformprocessen och bristen på trovärdighet för 
regeringens politiska program för 1995 ledde till minskat förtroende från de internationella 
finansieringsinstitutionernas, de västliga affärsbankernas och privata investerares sida. 
Försämringen av den västliga uppfattningen av de finansiella riskerna i Bulgarien och en rad 
grundläggande reservationer, som upprepade gånger framfördes av de internationella 
finansieringsinstitutionerna om takten i landets strukturanpassning under 1995, innebar ett stort 
bakslag för de bulgariska myndigheterna, i synnerhet om man beaktar att såväl IMF och 
Världsbanken som västliga kommersiella lånebanker 1994 överenskommit om ett större, 
heltäckande stödpaket för Bulgarien. I april 1994 hade valutafonden faktiskt godkänt en 
tolvmånaders standby-lånefacilitet till ett värde av 97 miljoner i förening med en 
systemövergångsfacilitet på 324 miljoner USD, och i september samma år hade den, 
tillsammans med Världsbanken, beslutat att ytterligare öka sitt finansiella bidrag, denna gång 
med 225 miljoner USD. Vidare hade i april 1994 avtalats om ett skuldomläggningsavtal inom 
ramen för Parisklubben med officiella långivare och detta följdes av ett program för reducering 
av skulder och skuldtjänster (DDSR) som avtalades med västliga affärsbanker i juli. 
Valutafondens stöd upphävdes i slutet av 1994, och misslyckandet med att nå ett nytt avtal för 
fortsatta kapitaltillskott 1995, på grund av oenighet om den bulgariska regeringens uppfyllande 
av IMF:s och Världsbankens makroekonomiska och strukturanpassningsvillkor, ledde till en 
ytterligare försämring av landets externa finansiella situation i slutet av 1995 och under början 
av 1996. Den fortsatta frånvaron av externt finansiellt stöd, mycket lite utländska 
direktinvesteringar (i synnerhet i jämförelse med andra central- och östeuropeiska länder), och 
den ständigt pågående tappningen av landets valutareserv har återigen fört Bulgarien till randen 
av en extern betalningskris. Detta är särskilt oroväckande med tanke på att en stor mängd 
betalningar på den utländska skulden skall göras under 1996 och de därpå följande åren (mer 
än 1 miljard USD per år). 
Inom ramen för G24-gruppens samordningsprocess beslöt gemenskapen i april 199410 att åter 
bekräfta sitt löfte om ett lån på 110 miljoner ecu, som beviljats i oktober 1992. Den första 
delen (70 miljoner ecu) utbetalades i december 1994. 
KOM(94) 118 slutlig 94/0103 (CNS) av den 21 april 1994. 
48 
2. Makroekonomisk utveckling 
Privatiseringsprogrammet för 1995, som godkändes först i maj av den nyvalda regeringen, var 
en ganska osäker och otydlig kompromiss mellan kravet å ena sidan att tygla den höga 
inflationen genom en måttligt restriktiv monetär, inkomst- och skattepolitik, att uppnå stabil 
växelkurs och att upprätthålla produktionstillväxten, investeringar och export, samt å andra 
sidan att minimera de sociala kostnaderna för landets ekonomiska omvandling genom att 
uppskjuta privatiseringen och tillhandahålla ett generöst socialt skyddsnät. 
Centrala åtgärder med syfte att förstärka den finansiella disciplinen i vissa utvalda, starkt 
förlustbringande statsägda företag eller, om nödvändigt, att avveckla dem, att rehabilitera 
bankerna och stärka tillsynen av dem, blev antingen uppskjutna eller var otillräckliga och 
riskerade därmed varaktigheten i den makroekonomiska stabiliseringen. 
Efter fem års recession började ekonomin återhämta sig under 1994. Den reala BNP växte med 
1,4 %, följt av en ökning med 2,6 % 1995. En kraftig nedvärdering av valutan, lev, på våren 
1994 stimulerade exporten och industriproduktionen, medan importen sjönk. Handelsbalansen 
svängde från ett underskott på nästan 1 miljard USD 1993 till ett överskott på mer än 400 
miljoner USD 1995. Centralbankens valutareserv steg från 600 miljoner USD i början av 1994 
till 1,5 miljarder USD i mitten av 1995. 
Industriproduktionen ökade med 5 % 1994. Produktionsökningen var koncentrerad till den 
kemiska industrin och basmetallindustrin. Dessa sektorer kunde öka sin export genom sin 
konkurrenskraft, som härrörde från valutadeprecieringen och även från billig energi. 
Energipriserna låg till helt nyligen under världsmarknadsnivåerna. 
Även andra makroekonomiska indikatorer tydde på en positiv ekonomisk utveckling. 
Budgetunderskottet, som hade varit tvåsiffrigt som procentuell andel av BNP under de första 
åren på 1990-talet, skars ned till 7 % under 1994 och 1995. Efter en toppnotering på 16 % av 
arbetskraften i början av 1994 minskade arbetslöshetsnivån till under 11 % vid mitten av 1995. 
Inflationstakten sjönk, från en genomsnittlig månadstakt mellan 4 och 6 % under 1992-1994 
till under 2 % per månad under våren och sommaren 1995. 
Sänkningen av inflationstakten underlättades av en utdragen period av stabilitet för den 
nominella växelkursen, men också genom ökad regeringsinblandning på marknaderna, som 
upphävde tidigare avregleringsåtgärder. Viktade efter sin andel i varukorgen för 
konsumentprisindex, är nu uppskattningsvis 50 % av varorna underkastade någon form av 
offentlig övervakning eller kontroll. En följd av sådana åtgärder, tillsammans med låga 
inhemska uppköpspriser på vete och ineffektiva exportkontroller, är brödköer. 
De förbättrade makroekonomiska resultaten hade i allmänhet inte solida mikroekonomiska, dvs. 
strukturella, grundvalar. Inom finans- och företagssektorerna bidrog bristen på framsteg i 
omstruktureringen och privatiseringen till utvecklingen av symbiotiska relationer mellan banker 
och företag. Olönsamma företag med oskötta förfallna lån fortsatte att ha tillgång till 
bankkrediter. Bankerna fortsatte sin utlåning till företagen i en på tidigare erfarenheter grundad 
förväntan om att staten i sista hand skulle gå i god för dem. Centralbanken medverkade outtalat 
till denna situation genom att förse affärsbankerna med lån utan säkerheter. 
49 
Under den andra hälften av 1995 uppträdde allt fler tecken på att den ekonomiska situationen 
var ohållbar. Industriproduktionens tillväxt minskade till under 2 % på årsbasis. Den prisfördel 
som minskningen av valutans värde på våren 1994 medfört åts upp av den påföljande stabila 
växelkursen och skillnaden mellan inhemska och utländska kostnadsökningar. Ökningstakten 
i konsumentpriserna växte något och växelkursen började hamna under tryck. Valutareserven 
minskade när centralbanken intervenerade för att stödja leven. 
Landet har regelmässigt uppfyllt sina externa skuldrelaterade åligganden, som härrör från 
genomförandet av Parisklubbens avtal om skuldomläggning och DDSR-avtalet med 
Londonklubben. 1995 uppgick de skuldrelaterade betalningarna till omkring 718 miljoner USD. 
1 enlighet med avtalen har Bulgariens förbindelser med det internationella finansiella samfundet 
återupprättats, men den nya finansiella kris som nyligen brutit ut i landets banksystem och det 
minskade förtroendet för valutan har återigen ökat Bulgariens finansiella risk med depressiva 
effekter på värdet av de så kallade "Bradyobligationerna". 
3. Strukturreformer 
Trots ett antal begränsningar, politiska reträtter och svag ledning, förmådde Bulgarien under 
1995 framgångsrikt bevara vad som tidigare uppnåtts på det politiska området, såsom 
avreglering av handeln, konvertibilitet beträffande bytesbalanstransaktioner och en avreglerad 
växelkursregim. Upprätthållandet av denna "acquis" kan otvivelaktigt komma att bli mer 
problematiskt, särskilt med tanke på landets nya finansiella bräcklighet, växelkursrörelser, det 
förlorade förtroendet för valutan och den otillräckliga takten i den strukturella 
anpassningsprocessen. 
Framstegen i avregleringen av handeln har varit uppmuntrande, men ojämna. År 1995 
genomförde Bulgarien en liberal tullpolitik (särskilt i handeln med EU), men antog samtidigt 
ett antal temporära importrestriktioner med syfte att skydda vissa utvalda inhemska industrier 
och jordbruket, såsom minimiimportpriser, restriktiva importlicenser, tullkvoter m.m. 
Bulgarien tillämpar fortfarande exportkvoter, -avgifter och -skatter på vissa varor. Tillfälliga 
exportförbud lades 1993 på industriprodukter, men upphävdes i juli 1995. Bulgariens 
provisoriska associeringsavtal med EU trädde i kraft den 1 januari 1994. 
Den gradvisa övergången till ett utåtriktat handelssystem har sammankopplats med 
ansträngningarna att ytterligare avreglera växelkursregimen. En större avreglering genomfördes 
i februari 1994, då maximibeloppen av utländsk valuta för invånarnas personliga betalningar 
(turism osv.) höjdes betydligt och konvertibilitet för betalningar inom handeln garanterades. 
Vissa restriktioner på löpande betalningar och transfereringar är dock fortfarande i kraft. 
Invånarna har rätt att inneha kapitalkonton i utländsk valuta (exportintäkter måste tas hem, men 
behöver inte växlas in). En del mellanstatliga avräknings- och utjämningsavtal med tredje länder 
uppsades också under 1995. 
I reformeringen av den statliga företagssektorn har den nya regeringen följt en strategi baserad 
på tre huvudpelare: genomförande av finansiella räddningsplaner för statsföretag (SOE), 
omstrukturering samt privatisering av företag. För övrigt har genomförandet av politiken 
försenats av politiska motsättningar, politiska och administrativa tillkortakommanden, vacklande 
inställning till skärpta budgetbegränsningar för statsföretagen, otillräckliga finansiella resurser 
50 
och ett svagt banksystem. I detta avseende var 1995 ett slags övergångsår till ett mer resolut 
och ambitiöst reformprogram, som för närvarande håller på att förberedas för genomförande 
under år 1996. 
Den finansiella räddningsstrategin grundar sig på en lag som antogs i december 1993 och som 
ger regeringen rätt att utfärda långfristiga obligationer i såväl inhemsk som utländsk valuta, som 
skall ersätta oindrivbara lån i lev och dollar och obetalda räntor som hade samlats i bankernas 
portföljer fram till slutet av 1991. Lån till statsföretagen kommer sålunda att övertas av 
regeringen, som i slutändan kan omvandla dem till ägoandelar, avskriva dem eller lägga om 
dem så snart företagen omstrukturerats eller privatiserats. I slutet av 1995 hade Bulgarien 
genomfört omkring 77 privatiseringsuppgörelser, i vilka inhemska obligationer användes för 
byte av skuldandelar mot ägoandelar till ett belopp av 2,9 miljarder lev. Ytterligare några 
privatiseringar genomfördes på samma sätt med användning av statens "Bradyobligationer" 
(som utfärdades i samband med DDRS-avtalet) som innehades av västliga investerare. 
På omstruktureringsområdet vidtogs i slutet av 1995 åtgärder för att stärka statsföretagens 
finansiella disciplin. Planer för minskade förluster och rationaliseringar utarbetades, liksom en 
lista över icke livskraftiga företag som skulle läggas ned eller placeras i "finansiell isolering", 
vilket innebar att alla banker förbjöds att bevilja dem ytterligare lån. Dessa planer genomfördes 
dock inte. 
I privatiseringsprogrammet som godkändes i juni 1995 förtecknades omkring 600 tänkbara 
företag, men samtidigt utpekades några nyckelsektorer (som energi järnvägar, gruvor m.fl.) som 
inte skulle beröras av programmet. Stora statsföretag kommer endast delvis att privatiseras, 
vilket återspeglar den nya regeringens strategi att bevara en betydande statlig kontroll i alla 
större företag. 1995 genomförde privatiseringsbyrån endast 69 privatiseringar (av 170 
ursprungligen förutsedda för 1995) som gav totala intäkter på 12,1 miljarder lev (av vilka 
endast 3 miljarder betalades kontant och resten genom att byta statsobligationer i inhemsk eller 
utländsk valuta mot ägoandelar). 
Vidare lanserades 1995 ett massprivatiseringsprogram som omfattade runt 1 000 offentligt ägda 
företag. Kupongförsäljningen började i januari 1996 och försäljningsofferter förväntas bli 
utfärdade till hösten. 
Situationen för det bulgariska banksystemet försämrades avsevärt under 1995 och i början av 
1996 som en följd av fortsatt underkapitalisering, oduglig ledning, otillräcklig tillsyn från 
centralbankens sida, brist på finansiell disciplin ("lätt kredit"), fragmentarisering och en 
växande börda av oskötta lån till företag. Trots vissa åtgärder som vidtogs 1994 och 1995 och 
som inriktades på att stärka centralbankens tillsynsmöjligheter och genomföra ett 
konsolideringsprogram genom Bankkonsolideringsföretaget (BCC), förvärrades situationen i så 
hög grad (särskilt i två stora banker, Mineralbank och Economicbank) att landets finansiella 
system för närvarande befinner sig på randen till kollaps. 
För att ta itu med banksystemets problem har de bulgariska myndigheterna nu annonserat ett 
antal nya, omfattande åtgärder såsom att begränsa nya krediter från centralbanken, ytterligare 
stärka banktillsynen, avskeda banktjänstemän och återkalla banktillstånd. Strategier som 
övervägs på medellång sikt inbegriper tvångsmässig finansiell stabilisering av offentliga företag, 
51 
vilka är de största gäldenärerna i dessa två "sjuka" banker, och parallellt med detta finansiell 
omstrukturering och refinansiering av dem med sikte på en senare privatisering. 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
Utbetalningen av gemenskapens lån på 110 miljoner ecu som beviljades inom G24-ramen i 
oktober 1992, som komplettering till IMF:s stöd till Bulgarien, försenades då 1992 års standby-
avtal med valutafonden spårade ur. Av samma skäl frisläpptes inget annat stöd från G24 ur 
detta ursprungliga paket. I slutet av 1993 hade villkoren för återupptagande av stödet från EU 
och G24 återuppfyllts. Efter antagandet av ett nytt standby-avtal med IMF den 16 maj 1994, 
var rådet överens med kommissionen om att 1992 års beslut om makroekonomiskt stöd från 
gemenskapen till Bulgarien kunde återuppväckas i samband med det nya programmet. 
Utbetalningen av en första del (70 miljoner ecu) skedde i december 1994 på grundval av 
godkännandet av det nya standby-avtalet med IMF och skuldsaneringsavtalet som slutits mellan 
långivarna. Utbetalningen av den andra delen är avhängig Bulgariens uppfyllande av normala 
makroekonomiska resultatkriterier, inklusive tillfredsställande resultat i fråga om IMF:s standby-
avtal, ett korrekt genomförande av DDSR och framsteg med strukturreformerna. 
52 
VII. Moldova 
1. Inledning 
Den 13 juni 1994 beslöt Europeiska unionens råd att bevilja Republiken Moldova ett lån på 45 
miljoner ecu med en maximal löptid på tio år11 för att stödja landet i dess ansträngningar att 
omvandla sin ekonomi till en marknadsekonomi och att förstärka centralbankens valutareserv. 
Gemenskapens lån var en del av ett totalt paket som uppbådats av det internationella 
biståndssamfundet till förmån för Moldova och för att komplettera de resurser som 
tillhandahölls av IMF och Världsbanken. Den första delen av lånet, ett belopp på 25 miljoner 
ecu, utbetalades i december 1994. Utbetalningen av den andra delen, som var avhängig 
uppfyllandet av de villkor som fastlagts i den gemensamma avsiktsförklaring som bifogats 
låneavtalet, skedde i augusti 1995. 
2. Makroekonomisk utveckling 
Efter införandet i november 1993 av en egen valuta, den moldoviska leu, har landet genomfört 
en resolut omsvängning mot finansiell stabilisering i samband med det ekonomiska program 
på 15 månader, som stöds av ett standby-avtal med IMF (godkänt i december 1993), och 
kompletterande stöd från det internationella samfundet, inklusive gemenskapens lån på 45 
miljoner ecu. 
I mars 1995 godkände IMF ett nytt standby-avtal för att stödja den moldoviska regeringens 
ekonomiska program för 1995. Målsättningarna för detta program var att konsolidera den 
finansiella stabiliseringen och att genomföra strukturella omvandlingsåtgärder för att återställa 
den ekonomiska tillväxten. 
Efter ett BNP-ras på 31 % år 1994, beroende på dåliga väderförhållanden och de ständiga 
avbrotten i produktion och handel i samband med centralplaneringens sönderfall, tycks den 
ekonomiska nedgången i Moldova ha planat ut. Preliminära uppskattningar tyder på att den 
reala BNP, inbegripet Dnestrregionen, föll med 3 % 1995, vilket tyder på en blygsam ökning 
av den ekonomiska aktiviteten, bortsett från Dnestrregionen. Denna förbättring var delvis 
resultatet av återhämtningen i den viktiga jordbrukssektorn då väderleksförhållandena återgick 
till det normala - en uppgång på ca. 4 % noterades - men även av en dämpad minskningstakt 
i industriproduktionen, som uppskattas ha minskat med "bara" 10 %. Den officiella 
arbetslösheten förblev ganska låg, dvs. runt 2 % i slutet av 1995, men en mängd arbetare var 
på obetald ledighet och den verkliga arbetslöshetssiffran låg långt över 10 %. Reallönerna steg 
under 1995 men mätt i dollar, med ett genomsnitt på 32 USD i månaden, förblev de låga i 
jämförelse med grannländerna. 
Det viktigaste monetära målet i 1995 års program var att skära ned inflationen till en hållbar, 
låg nivå genom stram kreditpolitik. Den moldoviska centralbanken uppnådde detta mål under 
första hälften av 1995 då månadssiffror under 0,75 % registrerades, jämfört med en årlig 
inflation på runt 800 % 1993 och 120 % 1994. Inflationstrycket återuppstod dock på hösten 
1995. Detta berodde delvis på höjningar av reglerade priser och säsongbetingade 
1 ' Rådets beslut nr 94/346/EG av den 13.6.1994. 
53 
matprisökningar, men även på stora kapitalinflöden, som inte neutraliserades, eftersom 
centralbanken var ovillig att tillåta en större ökning av den egna valutans värde. Då de 
inflationära konsekvenserna av denna politik under det fjärde kvartalet började synas, stramade 
centralbanken åt penningpolitiken, vilket ledde till ett tryck uppåt på räntorna. Med en 
genomsnittlig månadsinflation på 3,5 % mellan september och december blev inflationstalet för 
hela året 24 %, vilket var det lägsta i OSS. 
Budgetutvecklingen förbättrades under 1995, då underskottet föll från 9 % av BNP 1994 till 
5,5 % för 1995, inte så långt från det officiella målet på 3,5 %. Underskottet finansierades av 
ett bättre externt finansnetto än förväntat - huvudsakligen p.g.a. uppskjutna återbetalningar till 
Ryssland - och av en större försäljning än väntat av statspapper. En sträng kontroll av 
utgifterna - som föll från 30,2 % av BNP 1994 till 28,5 % 1995 - var nödvändig för att 
möjliggöra denna minskning av underskottet. På intäktssidan utvecklades 
mervärdesskatteinkomsterna och indrivningen av skatten på jord särskilt starkt. Skatteuppbörden 
förblev dock bristfällig - 24 % av BNP jämfört med 23,5 % 1994 - och intäkterna från 
privatiseringar låg långt under de förväntade, på grund av brist på inhemskt kapital. Både 
eftersläpande intäkter och utgifter - inklusive nästan alla obetalda löner - minskade som 
procentuell andel av BNP. 
Betalningsbalansen stod under fortsatt hårt tryck under den första hälften av 1995, främst 
beroende på den kvarstående effekten av de försämrade bytesvillkoren då priserna på 
importerad energi höjdes till världsmarknadsnivå. Under det andra halvåret ledde dock en 
starkare export än förväntat tillsammans med en betydelsefull minskning av energiimporten till 
endast ett litet underskott i handelsbalansen. För hela året låg underskottet i bytesbalansen strax 
över 100 miljoner USD, eller 6 % av BNP. Moldova var fortfarande i hög grad beroende av 
stöd från utlandet. Medel- och långfristiga lån utgjorde en viktig del av kapitalinflödet under 
1995. Utbetalningar av stöd kom från EU, USA, Japan och Bretton Woods-institutionerna till 
ett bruttobelopp av omkring 120 miljoner USD. De direkta investeringarna förblev på en låg 
nivå: 22 miljoner USD 1995, jämfört med 18 miljoner 1994. Som komplement till denna 
summa registrerades i betalningsbalansen för 1995 en utländsk investering på 41 miljoner USD, 
som representerar ägarandelar utbytta mot skuld till det ryska företaget Gazprom. 
Centralbankens bruttoreserver uppgick i slutet av 1995 till ca. 260 miljoner USD, vilket 
motsvarar värdet av fyra månaders import, jämfört med tre månader i slutet av 1994 och 1,4 
månader i slutet av 1993. 
I slutet av juni 1995 accepterade Moldova skyldigheterna enligt artikel VIII, avsnitten 2, 3 och 
4, i IMF:s avtalsartiklar och har sedan dess upprätthållit en växelkursregim utan restriktioner 
på betalningar och transfereringar för löpande internationella transaktioner. Den moldoviska 
valutan leu, som infördes i november 1993, höll sig anmärkningsvärt stabil under hela 1995 
med fluktuationer inom snäva marginaler runt 4,5 leu per USD. 
Under samtliga kvartal 1995 uppfylldes alla kvantitativa resultatkriterier enligt det SB A-stödda 
IMF-programmet. Ett nytt treårigt program har utarbetats av de moldoviska myndigheterna, och 
en begäran om en utvidgad finansienngsfacilitet (EFF) för att stödja detta program skall 
behandlas av IMF.s styrelse i maj 1996. Vissa åtgärder måste dock företas innan dess, framför 
allt beträffande energipolitiken (prisökningar för att ge kostnadstäckning) och avreglering av 
priser och handel (minskning av importtullar, avskaffande av punktskatter på export till icke-
OSS-länder, ändrat referensprissystem för exporten). 
54 
De förfallna skulderna var fortfarande ett väsentligt problem i Moldova under 1995, trots de 
framsteg som regeringen gjort för att minska sina egna förfallna skulder och fastän vissa 
framsteg gjorts för att stabilisera läget. Flera åtgärder har redan genomförts för att komma till 
rätta med problemet och ytterligare åtgärder förutses i det nya programmet. 
3. Strukturreformer 
Viktiga åtgärder lanserades 1995. Privatiseringsprocessen tappade fart i början av 1995, delvis 
beroende på företagsledarnas "vänta och se"-attityd inför det nya privatiseringsprogrammet för 
1995-96, som slutgiltigt godkändes av parlamentet i mars 1995. Det sköt dock fart under de 
följande månaderna, och enligt regeringens uppskattningar privatiserades 2 200 företag, som 
representerade omkring 70 % av ekonomin, genom kupongprogrammet, som avslutades i 
november 1995. Intäkterna från privatiseringar mot kontanta medel blev dock en besvikelse: 
44 företag privatiserade till ett belopp av 22 miljoner leu (ca. 5 miljoner USD), vilket kan 
jämföras med planen på 200 företag att privatisera till ett uppskattat värde av 140 miljoner leu 
(ca. 30 miljoner USD). Av intresse att notera är den roll som förvaltningsbolag och 
investeringsfonder spelade, vilka enligt de preliminära uppskattningarna tecknade omkring 70 % 
av det totala antalet andelar. Utvecklingen av en värdepappersmarknad kommer emellertid att 
bli avgörande för privatiseringsprocessens slutliga framgång. I detta avseende innebar starten 
i juni 1995 för verksamheten på Moldovas fondbörs ett viktigt steg. Sedan dess har 
tillfredsställande framsteg kunnat noteras, i synnerhet i jämförelse med andra fondbörser som 
befinner sig på ett liknande utvecklingsstadium. På bostads- och lägenhetsområdet har runt 
70 % av alla lägenheter privatiserats, och privatiseringen av bostadshus planeras vara avslutad 
i mitten av 1996. Inom jordbruket har privatiseringen avancerat långsamt: ett antal statsjordbruk 
och kooperativ har omvandlats till aktiebolag, men land kan inte överlåtas mot pengar - och 
så kommer det att förbli till år 2001 enligt den nuvarande lagen, vilken utgör ett rättsligt hinder 
för privatiseringen av jordbruket. 
Viktiga framsteg har noterats i samband med företagsomstruktureringen: likvideringsförfaranden 
inleddes mot 20 statsföretag, varav 10 har avslutats. Mycket återstår dock ännu att göra för att 
genomdriva finansiell disciplin. Framstegen beträffande konkurs- och hypotekslagstiftning har 
varit små: konkurslagen, som fortfarande diskuteras i parlamentet, är i behov av en djupgående 
revision för att uppnå internationell standard. 
Den maximala importtullsatsen sänktes till 20 % i december 1995, med några få undantag, och 
de återstående exportkvoterna - på spannmål och spannmålsprodukter - avskaffades. 
Budgetförslaget för 1996, som regeringen presenterade i november 1995, innehåller dock 
bestämmelser om tullar och exportskatter, vilket väckt farhågor om upphävande av de 
betydande framsteg inom avregleringen av handeln som gjorts under de två senaste åren. Som 
redan antytts kommer man att bli tvungen att upphäva dessa handelsåtgärder för att möjliggöra 
godkännande av det nya EFF-stödda IMF-programmet. 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
Gemenskapens lån på 45 miljoner ecu som beslöts den 13 juni 1994 skulle utbetalas i två delar, 
under förutsättning att de villkor, som fastlagts i den gemensamma avsiktsförklaring som 
bifogats lånet, uppfyllts. Den första delen, på 25 miljoner ecu, utbetalades i december 1994, på 
grundval av det framgångsrika slutförandet av den första programgranskningen enligt standby-
55 
avtalet med IMF. Utbetalningen av den andra delen, på 20 miljoner ecu, var avhängig positiva 
resultat i anslutning till standby-avtalet med IMF och kommissionens positiva värdering av 
resultatkriterierna och framsteg i fråga om strukturreformer beträffande avreglering av priser, 
handel och växelkursregimen, privatisering samt finansiell disciplin i företagen och i 
finanssektorn. 
Mot bakgrund av de åtgärder som vidtagits och de åtaganden som myndigheterna gjort, var 
villkoren för utbetalningen av den andra delen av gemenskapens lån i stort sett uppfyllda. 
Utbetalningen av den andra delen skedde därför i augusti 1995. 
Det internationella bidragssamfundet insåg, inom ramen för det rådgivande gruppmötet som 
organiserades av Världsbanken i mars 1995, att ytterligare makroekonomiskt stöd till Moldova, 
som komplettering till de resurser som tillhandahölls av IMF och Världsbanken, var nödvändigt 
för att säkerställa en hållbar betalningsbalanssituation under perioden 1995-1996. I detta 
sammanhang meddelade Ekofin-rådet den 20 mars 1995 att den positivt skulle motta ett förslag 
från kommissionen om ytterligare stöd från gemenskapen. Efter utbetalningen av den andra 
delen av det första makroekonomiska stödet, godkände kommissionen formellt i november 1995 
ett förslag om ytterligare makroekonomiskt stöd till Moldova på högst 15 miljoner ecu. Rådet 
beslöt den 25 mars 19961 att godkänna kommissionens förslag. Genomförandet av detta nya 
stöd är dock beroende av IMF:s godkännande av det nya treårsprogrammet som skall stödjas 
av en utvidgad finansienngsfacilitet (EFF), och kommer också att vara beroende av uppfyllande 
av de villkor som skall framförhandlas med de moldoviska myndigheterna och infogas i en ny 
avsiktsförklaring. 
Rådets beslut nr 96/242/EG av den 25.3.1996. 
56 
VIII. RUMÄNIEN 
1. Inledning 
I jämförelse med andra central- och östeuropeiska länder började Rumänien relativt sent 
genomföra den anpassnings- och reformprocess som behövs för att införa marknadsekonomi. 
Trots ett antal utifrån kommande chocker (den traditionella sovjetmarknadens kollaps, behovet 
av en snabb omläggning av handelsströmmarna, den negativa effekten av FN:s embargo mot 
Serbien m.fl.) var Rumäniens makroekonomiska resultat under 1995 uppmuntrande. 
Tillgängliga data tyder på en mycket hög real BNP-tillväxt under 1995. Den officiella 
arbetslöshetsnivån minskade och den höga inflationstakten (1993 300 %) reducerades drastiskt. 
Budgetunderskottets uppskattade andel av BNP var 1995 2,8 %. Konsumentpriserna har 
avreglerats, handeln har inriktats på västländerna och exporten växer kraftigt. De privata 
företagens roll ökar i termer av förädlingsvärde, sysselsättning, finansiering, investeringar och 
export. 
1995 återfick landet tillträde till den internationella kapitalmarknaden. Samtidigt upplevde 
Rumänien ökade svårigheter med att genomföra en stram penning- och finanspolitik; både 
handels- och bytesbalansen försämrades, växelkursen stabiliserades inte och vid slutet av förra 
året återuppstod en betydande klyfta (upp till 20 %) mellan interbankkursen och den (relativt 
fria) kursen vid växlingskontoren, vilket återspeglade regeringens inblandning på 
valutamarknaden. Detta innebär att Rumänien de facto har en dubbel växelkursregim. 
Regeringen förlitar sig fortsättningsvis i hög grad på administrativa, reglerande och restriktiva 
tillståndsåtgärder i synnerhet gentemot finansiella mellanhandsinstitut och affärsbanker som 
verkar på valutamarknaden. 
Under 1995 minskade valutareserven betydligt, som följd av centralbankens försök att 
stabilisera leuens växelkurs. 
De hittills uppnådda resultaten av strukturella reformer tycks vara blandade, i synnerhet vad 
gäller avmonopoliseringen av finansiella tjänster, finansiell omstrukturering och privatisering 
av statsägda företag, ytterligare minskningar av subventioner och fortsatt avreglering av 
handeln. Trots vissa fördröjningar och vacklande politisk beslutsamhet har många politiska 
beslut slutligen antagits under 1995 och den rättsliga och administrativa strukturen är nu på 
plats för programgenomföranden under 1996 och de därpå följande åren. 
IMF:s granskning i november och december 1995 ledde till att fonden godkände en förlängning 
av det löpande standby-avtalet till april 1997 och en ökning av det till 750 miljoner USD, att 
utbetalas i flera omgångar. Samtidigt slutförde Världsbanken förhandlingarna om ett FES AL-lån 
till Rumänien till ett värde av 280 miljoner USD. Gemenskapen beslöt att utbetala den första 
delen (55 miljoner ecu) av sitt makroekonomiska lån på totalt 125 miljoner ecu i november 
1995. 
2. Makroekonomisk utveckling 
Huvudmålet för regeringens makroekonomiska program för 1995 var att få ned inflationstakten 
på årsbasis från 62 % i slutet av 1994 till omkring 30 %, minska budgetunderskottet, främja 
57 
produktionen och exporten, avreglera valutamarknaden, stabilisera växelkursen och förbättra 
landets utrikesbalans. För att uppnå dessa ambitiösa målsättningar ålade regeringen sig själv att 
fortsätta att bedriva en ganska stram penning-, finans- och inkomstpolitik och samtidigt 
påskynda strukturreformerna samt utveckla marknadsbaserade regleringsinstrument för 
kreditmarknaden. 
För att förstärka landets betalningsbalans och stabilisera leuen behövdes tillräcklig extern 
finansiering, i form av finansiellt stöd från IMF och Världsbanken, utländska direktinvesteringar 
och lån på den internationella kapitalmarknaden. Därför gjordes ansträngningar för att öka 
västländernas och de internationella finansieringsinstitutionernas förtroende för Rumäniens 
politiska program och landets ekonomiska utsikter på medellång sikt. 
Fastän Rumäniens ekonomiska resultat i många avseenden fortfarande var positiva under 1995, 
noterades endast långsamma framsteg i genomförandet av strukturella reformer. Det allmänna 
läget blev mer problematiskt mot slutet av året, då det åter uppstod en stor klyfta mellan den 
officiella och den marknadsbestämda växelkursen. Valutareserven minskade ytterligare, landets 
utrikesbalans försvagades betydligt och förtroendet för leuen minskade kraftigt. 
Den reala BNP-tillväxten uppgick till 6,9 % 1995 (jämfört med 1,3 % 1993 och 3,9 % 1994). 
Industriproduktionen ökade med 8,9 %, jordbruket med 4,9 % och byggandet med 11,9 %. 
Arbetsproduktiviteten per timme ökade med 15 % under 1995, i jämförelse med samma period 
under föregående år. Arbetslöshetsnivån sjönk från 11 % i början av 1995 till 9,3 % i slutet av 
december. Detta var till stor del en följd av omfördelning av arbetskraften till jordbrukssektorn, 
som tycks ha absorberat en betydande del av den arbetskraft som friställts inom industrin. Mot 
bakgrund av den låga produktiviteten i jordbruket, som redan sysselsätter mer än 30 % av den 
totala arbetskraften, kunde denna trend knappast anses hållbar. Inflationen har skurits ned rejält, 
från en årstakt på 62 % 1994 till 33,3 % 1995. Konsumentprisökningarna sköt dock kraftig fart 
under det sista kvartalet, delvis som följd av säsongfaktorer och delvis därför att en icke-
inflationär tillväxt inte kan upprätthållas utan avgörande strukturförändringar. 
Under 1995 begränsades budgetunderskottet till 2,8 % av BNP, vilket följde av administrativa 
beslut med syfte att skära ned de direkta löpande offentliga utgifterna, begränsa de offentliga 
finansiella transfereringarna till förlustbringande företag och höja skatteintäkterna, efter 
genomförandet av en skattereform 1994. Ett betydande kvasiunderskott består dock fortfarande, 
i form av prioriterad utlåning från centralbanken och statsägda banker till förlustgivande 
statsägda företag. Några autonoma fonder utanför budgeten har också bildats. 
Under 1995 försämrades Rumäniens utrikesbalans. Underskottet i handelsbalansen var omkring 
1,3 miljarder USD, mer än dubbelt så mycket som 1994 (582 miljoner USD). Underskottet 
ökade trots en ganska lovande tillväxt av exporten, som ökade med ca. 22 % i jämförelse med 
1994. Importökningen var dessutom mycket större, strax över 32 %, vilket återspeglade ett 
uppsving i efterfrågan på västliga industri- och kapitalvaror samt energi, framför allt från 
förlustbringande statsföretag. I linje med den försvagade bytesbalansen (som noterade ett 
underskott på 4,4 % av BNP) 1995 minskade valutareserven till 2,7 miljarder USD vid 
årsslutet, vilket motsvarade mindre än två månaders import, jämfört med en nivå motsvarande 
omkring fyra månaders import vid början av året. 
58 
De utländska direktinvesteringarna i form av samriskprojekt började öka under det tredje 
kvartalet 1995. De utländska investeringarna var dock med ett inflöde på omkring 400 miljoner 
USD under 1995 en besvikelse. 1994 uppgick de till 500 miljoner. Under 1995 lyckades 
Rumänien även på nytt få tillträde till de internationella finansmarknaderna genom en rad 
syndikerade lån, som övertecknades. 
Rumäniens utlandsskuld är fortfarande relativt liten. I slutet av 1995 hade de medel- och 
långfristiga utlandsskulderna ökat måttligt till 5,3 miljarder USD, från 4,5 miljarder USD i 
slutet av föregående år. 
Penning- och finanspolitiken följde en ganska ojämn bana under 1995. Den restriktiva politiken, 
som ansvarade för största delen av de positiva resultaten vad gäller sänkningen av 
inflationstakten och valutans relativa stabilitet under det första halvåret, lindrades något under 
loppet av år 1995. Men inför förhandlingarna om förlängningen av standby-avtalet med IMF 
stramade myndigheterna igen åt penningpolitiken under de två sista månaderna av 1995, 
huvudsakligen genom en kraftig ökning av refinansieringsgraden, och presenterade ett återhållet 
budgetförslag för 1996. Den rumänska centralbanken beviljar fortfarande prioriterade krediter 
("riktad kredit") till jordbruks-, export- och energisektorerna, till en ränta på 35 %. 
De monetära myndigheternas genomförande av kreditkontrollåtgärder minskade affärsbankernas 
tillgång till refinansiering i centralbanken och försvagade sålunda deras reservpositioner. Den 
påföljande kreditåtstramningen medförde en avsevärd ökning av förfallna skulder på 
företagsnivå. 
Den fortsatta administrativa inblandningen på valutamarknaden genom hela 1995 och de 
temporära åtgärder som de monetära myndigheterna vidtog i mars 1996 och som begränsade 
det antal banker som hade tillstånd att verka på valutamarknaden, har medfört allvarlig oro. För 
närvarande finns de facto en tudelad mekanism för att bestämma växelkursen och den dagliga 
volymen av valutatransaktioner på interbankmarknaden minskade kraftigt under det första 
kvartalet 1996. 
3. Strukturreformer 
Att eliminera förfallna skulder och pålägga förlustbringande statsägda företag finansiell disciplin 
utgjorde centrala målsättningar för Rumäniens ekonomiska stabiliserings- och 
omstruktureringsprogram för år 1995. Ett antal stora statsägda företag och "Regies autonomes" 
har utsetts för strikt finansiell övervakning. Dessa åtgärder innefattar isolering från 
banksystemet, förhandlingar om förlikningsavtal med borgenärerna samt utarbetande och 
genomförande av finansiella återhämtningsplaner. Man planerade även att påskynda standard-
och massprivatiseringsprogrammen. De hittills uppnådda resultaten är preliminära och svåra att 
bedöma på grund av flera fördröjningar i genomförandet av programmen, växande finansiella 
problem och administrativ ineffektivitet. Helhetsbilden är dock tämligen bedrövlig. Parlamentet 
godkände den mycket försenade lagen om företag på obestånd i mars 1995. Lagen medger 
förlikningsförfaranden utanför domstol och, om nödvändigt, inledande av konkursförfaranden, 
samtidigt som den ger tillräckligt utrymme för räddningsoperationer. 
De stora statsföretag som fortfarande dominerar ekonomin, fortsätter att dra fördel av delvis 
dolda kvasisubventioner, som t.ex. räntor under marknadsnivå och riktade krediter. Om de 
59 
redovisades pä vederbörligt sätt skulle de öka det offentliga underskottet och klart påvisa 
förekomsten av en mindre restriktiv finanspolitik. Vidare tvingas statsföretag som inte kan sköta 
sina skulder sällan i likvidation, vilket bidrar till den finansiella sektorns ineffektivitet. 
Antalet privatiserade företag har ökat, men vid årets slut hade endast en tredjedel av 
småföretagen och bara 6 % av storföretagen privatiserats. Allmänhetens gensvar på det 
massprivatiseringsprogram som lanserades i mitten av 1995 har varit sämre än väntat, och 
sålunda tvingat myndigheterna att uppskjuta fristen för registrering. Medborgarna kan nu 
investera sina kuponger direkt i företagen till slutet av mars 1996, eller i Privatägandefonden 
till slutet av april. 
Förfarandet för privatiseringen av två av de fem stora statsägda bankerna skulle enligt schemat 
inledas under 1995, men uppsköts till 1996, och endast en bank, Rumänska utvecklingsbanken, 
har tills vidare utsetts för privatisering. 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
Efter Rumäniens principavtal med IMF om ett nytt program för 1994-95 bad myndigheterna 
EU och G24 att bevilja Rumänien ytterligare makroekonomiskt stöd för att täcka det återstående 
externa finansieringsbehovet på 275 miljoner USD. EU:s och G24:s åtaganden uppgick till runt 
219 miljoner USD, eller nästan 80 % av det resterande behovet. I detta ingår ytterligare 
makroekonomiskt stöd från EU till ett belopp av högst 125 miljoner ecu, i två delar, vilket 
rådet fattade beslut om den 20 juni 1994 . I december 1994 avtalade kommissionen med de 
rumänska myndigheterna de makroekonomiska villkor som skulle knytas till utbetalningen av 
lånet. Den första delutbetalningen (55 miljoner ecu) uppsköts dock, på grund av politiska felsteg 
vid genomförandet av programmet under det första kvartalet 1995. 
I början av juli nådde de rumänska myndigheterna enighet med IMF, vilket jämnade vägen för 
slutförandet av den första granskningen av programmet, som skedde i november-december 
1995. Utbetalningen av den första delen av EU-lånet skedde i november 1995. 
Utbetalningen av den andra delen (70 miljoner ecu) är knuten till ett effektivt genomförande 
av specifika strukturreformsåtgärder, inbegripet framsteg i privatiseringen, finansiell 
omstrukturering av förlustbringande företag och reformer inom banksektorn, vilka avtalats med 
de rumänska myndigheterna i den gemensamma avsiktsförklaringen. 
Rådets beslut nr 94/369/EG av den 20.6.1994. 
60 
IX. SLOVAKIEN 
1. Inledning 
Upplösningen av Tjeckoslovakien den 1 januari 1993 fick en lång rad negativa följder för den 
slovakiska ekonomin vid en tidpunkt när landet fortfarande led svårt av chocken som följde på 
upplösningen av Rådet för ömsesidigt ekonomiskt bistånd och av svårigheterna i samband med 
övergången till marknadsekonomi. Upplösningen av federationen innebar förlust av avsevärda 
transfereringar av offentliga medel från den tjeckiska delen, störde handeln med Tjeckien, 
begränsade Slovakiens tillgång till de internationella kapitalmarknaderna och följdes av 
spekulationer mot den slovakiska kronan, som praktiskt taget uttömde dess officiella 
valutareserv. 
I detta sammanhang kom den slovakiska regeringen i mitten av 1993 överens med IMF om ett 
makroekonomiskt stabiliseringsprogram för återstoden av året, vilket stöddes av godkännandet 
i juli 1993 av ett första köp på 64,4 miljoner SDR under IMF:s systemomvandlingsfacilitet 
(STF). Dessutom beviljade Världsbanken i november 1993 Slovakien ett ekonomiskt 
återhämtningslån på 80 miljoner USD. 
I juli 1994 beviljade IMF en tjugomånaders standby-kredit och ett andra köp enligt STF på 
totalt 180 miljoner SDR som stöd för ett mer omfattande ekonomiskt program för åren 1994-95. 
Samtidigt inledde Världsbanken diskussioner om ett eventuellt lån för strukturanpassning av 
företags- och finanssektorerna (EFSAL). För att stödja detta program godkände EU-rådet den 
22 december 199414 ett beslut om att bevilja Slovakien makroekonomiskt stöd till ett belopp 
av 130 miljoner ecu, som en del av ett initiativ från G24 som svar på en begäran från de 
slovakiska myndigheterna om kompletterande stöd. Andra G24-medlemmar gjorde ytterligare 
utfästelser om stöd till ett belopp av 87,3 miljoner USD. 
2. Makroekonomisk utveckling 
Den förbättrade makroekonomiska utveckling som inletts 1994 fortsatte och fördjupades under 
1995. Återhämtningen i ekonomin sköt fart, BNP tillväxte realt med imponerande 7,4 % och 
industriproduktionen med uppskattningsvis 8,4 %. Den inhemska efterfrågan ersatte exporten 
som drivkraft för den ekonomiska expansionen. Bakom den förstärkta inhemska efterfrågan låg 
dock till stor del privat konsumtion och lageruppbyggnad. För de fasta investeringarna, som 
fallit kraftigt alltsedan omvandlingsprocessen inleddes, noterades praktiskt taget ingen tillväxt 
under 1995. Det ekonomiska uppsvinget har också visat sig i sjunkande arbetslöshetstal, från 
15,2 % i januari 1995 till 13,7 % i februari 1996. 
Trots den starka tillväxten har inflationen fortsatt sin nedåtgående trend. Inflationen, mätt som 
ökningen av konsumentprisindex på årsbasis, minskade från 11,7 % i december 1994 till endast 
6,1 % i mars 1996, den lägsta inflationstakt som noterats i något övergångsland. Ökningen av 
reallönerna förblev hög 1995 (inom industrin ökade de med omkring 6 %), men uppvägs till 
stor del av en stark produktivitetsökning. 
Rådets beslut nr 94/939/EG av den 22.12.1994. 
61 
Minskningen av inflationstakten har fortsättningsvis understötts av en restriktiv 
makroekonomisk politik. Tack vare högre intäkter än förväntat i form av mervärdes- och 
inkomstskatter avslutades 1995 års statsbudget med ett underskott på 8,3 miljarder kronor, klart 
under den siffra på 21 miljarder som hade antagits i programmet. Samtidigt uppskattades den 
samlade offentliga sektorns överskott till ca. 0,5 % av BNP, vilket kan jämföras med ett 
underskott på 1,4 % av BNP 1994 och 7,6 % 1993. Även penningpolitiken har förblivit relativt 
stram, även om den lättats något jämfört med 1994. De inhemska nettotillgångarna i 
banksystemet ökade med 5 % under 1995, vilket i stort sett motsvarade programmet. 
Penningmängden (M2) ökade emellertid snabbare än planerat, vilket återspeglade den snabba 
ökningen av utländska nettotillgångar, som i sin tur var en följd av ett starkare 
betalningsbalansläge än förväntat. M2 uppskattas ha ökat med 20,8 %, jämfört med det 
planerade målet på 10 %. I överensstämmelse med sin politik att i allt högre grad förlita sig 
till indirekta instrument för monetär styrning avskaffade Slovakiens centralbank alla återstående 
kredittak för bankerna i januari 1996. 
Efter den anmärkningsvärda förbättringen under 1994 fortsatte Slovakiens betalningsbalans att 
förstärkas under 1995. Betalningsbalansen, som svängt från ett underskott på 5,4 % av BNP 
1993 till ett överskott på 5,7 % av BNP 1994, noterade 1995 ett nytt överskott på 4,3 % av 
BNP. Utvecklingen av handelsbalansen under de första månaderna av 1996 tyder dock på att 
överskottet kommer att fortsätta att minska under 1996, vilket återspeglar den starka inhemska 
efterfrågan. 
Även kapitalbalansen förbättrades 1995, med totala nettoinflöden på nästan 1 miljard USD, 
jämfört med 130 miljoner USD 1994. Den viktigaste faktorn bakom denna ökning av 
nettokapitalflödena har varit den stora ökningen av slovakiska företags och bankers utländska 
upplåning. Också centralbankens strama förvaltning av likviditeten i handeln mellan bankerna, 
i kombination med den noterade stabiliteten hos den slovakiska kronan (och under första 
halvåret 1995 en förväntad revalvering gentemot den tjeckiska kronan), har lett till ett visst 
inflöde av kortfristigt kapital. Inflödet av utländska direktinvesteringar har dock förblivit litet, 
delvis på grund av osäkerhet om regeringens marknadsorienterade reformer och, i synnerhet, 
om privatiseringen (se nedan). 
Slovakiens tillgång till de internationella kapitalmarknaderna har underlättats av successiva 
uppgraderingar av landets kreditvärdighet. I maj 1995 tilldelade Moody's Slovakien ett 
kreditbetyg (Baa3). Standards & Poor's höjde för sin del i april 1995 Slovakiens betyg (från 
BB- till BB+) och än en gång i april 1996 (till BBB-, ett betygssteg). Slovakien har därmed 
blivit ett av de få övergångsländer som kan skryta med kreditvärderingsbetyg från de ledande 
amerikanska kreditvärderingsinstituten. 
Dessa gynnsamma tendenser beträffande såväl bytes- som kapitalbalansen har visat sig i en 
betydande ökning av valutareserven. De officiella reserverna (inklusive guld) ökade från 1,75 
miljarder USD i slutet av 1994 till 3,4 miljarder i slutet av 1995. Detta motsvarar en trygg nivå 
på omkring fyra månaders import. Under samma period ökade hela banksystemets reserver från 
3,1 miljarder till 5 miljarder USD. 
Efter en devalvering av den slovakiska kronan på 10 % i juli 1993 har dess växelkurs hållits 
stabil gentemot en korg av västvalutor. I juli 1994 minskades antalet valutor i korgen från fem 
till två (tyska mark och USD). I samband med avskaffandet av det bilaterala 
62 
avräkningssystemet med Tjeckien i oktober 1995 revalverades den slovakiska kronan med 5 % 
mot den tjeckiska valutan. I januari 1996 breddades det band inom vilket valutan tillåts 
fluktuera från ±1,5 % till ±3 %. 
Slovakien ärvde från den tjeckoslovakiska federationen en relativt liten utlandsskuld. Fastän 
skuld- och skuldtjänstkvoterna har försämrats sedan självständigheten, ligger de fortfarande på 
rimliga nivåer. Den utländska skulden som andel av BNP har ökat från 25,7 % i början av 1993 
till 33,8 % i oktober 1995. Utgifterna för skuldtjänsten i förhållande till exporten har för sin 
del ökat från 3,3 % 1992 till uppskattningsvis 9,5 % 1995. 
3. Strukturreformer 
De slovakiska myndigheterna antog på våren 1994 en plan för att påskynda privatiseringen 
baserad på en större förlitan till kupongprivatisering. I november 1994 hade runt 3,5 miljoner 
medborgare registrerat sig för kupongköp. Den nya slovakiska regering som bildades i 
december 1994 beslöt emellertid i juni 1995 att upphäva kupongprivatiseringsplanen. I stället 
för andelar i statsföretag har de slovakiska medborgare som köpt kuponger fått femåriga 
räntebärande obligationer utgivna av Nationella ägandefonden (NPF). NPF-obligationer till ett 
totalt belopp av 33,3 miljarder (motsvarande runt 8 % av BNP) utgavs i januari 1996. Denna 
nya plan innebär inte endast en ytterligare försening av privatiseringsprocessen, utan kan även 
få negativa finansiella konsekvenser, särskilt med tanke på att det totala marknadsvärdet av de 
andelar som är öronmärkta för kupongprivatisering sannolikt kommer att vara betydligt lägre 
än det totala nominella värdet av de obligationer som NPF gett ut. 
Beslutet att upphäva kupongplanen är ett led i en mer allmän förändring av 
privatiseringspolitiken som den nuvarande regeringen tillkännagett. Den nya politiken lägger 
tonvikten vid traditionella privatiseringsmetoder. Direkta försäljningar (till stor del till 
företagsledningar och anställda) har tagit fart sedan mitten av 1995, men har kritiserats för brist 
på insyn. Ett annat viktigt element i den nya privatiseringspolitiken är regeringens beslut, som 
infogats i lag nr 175 som antogs i juli 1995, att bevara ett permanent statligt ägande i 29 
"viktiga företag" (inklusive de stora allmännyttiga företagen i energisektorn samt 
telekommunikations- och rustningsindustriföretag). Eftersom merparten av de "viktiga 
företagen" ursprungligen hade ingått i 1994 års kupongprivatiseringsplan, har denna åtgärd 
minskat det totala bokföringsvärdet av de företag som är uppsatta på listan för den andra vågen 
av storskalig privatisering med omkring 35 %. Lag nr 175 ger även regeringen vetorätt i fråga 
om centrala beslut i 45 "strategiska företag" (som inbegriper de största industriföretagen) och 
flyttar utövningen av statens äganderätt i "strategiska företag" tillbaka från NPF till 
ministerierna. Dessa beslut beträffande "strategiska företag" kan innebära en minskad takt för 
både privatiseringen och omstruktureringen av dessa företag. Den del av lagen som ger staten 
rätt att behålla (eller återfå) "gyllene aktier" i "strategiska företag" har av den slovakiska 
författningsdomstolen förklarats strida mot grundlagen. 
Beträffande det slovakiska finansiella systemet krävs ännu väsentliga framsteg med avseende 
på oskötta lån, privatisering och främjande av konkurrens. Strängare bestämmelser för 
klassificering och avskrivningar av dåliga lån trädde i kraft i juli 1995. Regeringens oro över 
de negativa finansiella effekterna har dock tills vidare förhindrat godkännande av ändringar i 
skattelagstiftningen som temporärt skulle ge bankerna rätt till fulla avdrag för avskrivningar av 
dåliga lån, en metod som myndigheterna ursprungligen hade planerat skulle införas i slutet av 
63 
1994. I januari 1996 tillkännagav regeringen sin avsikt att under 1996 sälja sin majoritetsandel 
i landets största sparbank (Slovenska Sporitelna), de två största affärsbankerna (VUB och IRB) 
och det största försäkringsbolaget (Slovenska Poistovna). I februari 1996 antog parlamentet en 
ny banklag som förstärker centralbankens tillsynsbefogenheter. 
Efter missbruk och oegentligheter i vissa privatiseringsinvesteringsfonder (IPF) och 
investeringsbolag, begränsade finansministeriet under första halvåret 1995 verksamheten för 
flera av dem. Dessutom antogs i juli 1995 en ny lagstiftning med syfte att öka insynen i och 
kontrollen av deras verksamhet samt att bättre skydda deras aktieägares intressen. Tyvärr 
kommer dock de nya bestämmelserna, i kombination med upphävandet av 
kupongprivatiseringsplanen, att begränsa IPF:s företagsledande roll. Det gäller särskilt den 
bestämmelse som träder i kraft i slutet av 1996 och som begränsar den maximala andel som 
en IPF kan inneha i ett företag från tidigare 20 % till 10 % av företagets egna kapital. 
Under påtryckningar från EU och WTO sänkte de slovakiska myndigheterna den importavgift 
på 10 % på konsumtionsvaror som infördes i mars 1994 till 7,5 % i mitten av juli 1996. Efter 
överläggningar i WTO:s betalningsbalanskommitté har de slovakiska myndigheterna meddelat 
att de skall avskaffa importavgiften till slutet av 1996. 
Den 1 oktober 1995 trädde en ny växelkurslag i kraft. Den slovakiska kronan blev fullt 
konvertibel för bytesbalanstransaktioner, och det bilaterala avräkningssystem med Tjeckien som 
hade funnits sedan början av 1993 upphörde. Myndigheterna avser också att gradvis lätta på 
vissa restriktioner för kapitalrörelser. 
De flesta priserna i Slovakien har avreglerats. De produkter som fortfarande har reglerade priser 
representerar endast omkring 5 % av den totala omsättningen. Bland dem finns energi (el, gas, 
uppvärmning och bensin), vatten, läkemedel, hyror, tele och allmänna transporter. El-, gas- och 
uppvärmningstaxorna för hushåll ligger fortfarande väsentligt under deras ekonomiska 
kostnadstäckningsnivåer. Den justering uppåt av dessa som förutsågs i samband med 
Världsbankens rehabiliteringslån och IMF:s standby-program har inte genomförts. 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
Slovakien har uppfyllt alla makroekonomiska mål och resultatkriterier som avtalades med IMF 
i samband med standby-programmet för 1994-95. Underlåtenheten att genomföra de 
strukturreformer som hade uppsatts som villkor i avtalet förhindrade dock ett framgångsrikt 
genomförande av halvtidsgranskningen av programmet, som enligt den ursprungliga planen 
skulle ha skett i mars 1995. Huvudanledningen till att halvtidsgranskningen inte kunde 
godkännas var förseningarna och de påföljande politiska kursändringarna på 
privatiseringsområdet, inklusive det oväntade upphävandet av planen om aktier i utbyte mot 
kuponger och ersättandet av den med planen som grundade sig på utgivande av NPF-
obligationer. Myndigheterna uppfyllde inte heller villkoren beträffande beviljande av temporära 
fullständiga skatteavdragsrättigheter för bankernas dåliga lån, justeringen av energipriserna och 
avskaffande av importavgiften. Det långsamma utarbetandet av och instabiliteten i 
privatiseringspolitiken och andra strukturpolitiska frågor medförde även att Världsbanken avbröt 
diskussionerna om en EFSAL-transaktion i april 1995. 
64 
I maj 1995 diskuterade tjänstemän från kommissionen med de slovakiska myndigheterna de 
ekonomipolitiska åtgärder som skulle knytas till genomförandet av EU:s lånefacilitet. 
Otillräckliga framsteg gjordes dock under diskussionerna, då de slovakiska myndigheterna var 
föga flexibla i fråga om de åtgärder som betonades av kommissionen, i synnerhet en snar 
utfasning av importavgiften på 10 %, justeringen av energipriserna och nödvändigheten att 
förhindra att de nya bestämmelserna för IPF skulle försvaga dessas företagsledande roll. 
Återupptagandet av diskussionerna försvårades av regeringens beslut om privatiseringen som 
tillkännagavs i juni 1995, särskilt upphävandet av planen om aktier i utbyte mot kuponger, som 
av kommissionen ansågs vara ett centralt villkor för utbetalning av stödet. 
Under denna tid upplevde dock, såsom ovan noterats, Slovakiens makroekonomiska och i 
synnerhet betalningsbalansläge en anmärkningsvärd omsvängning. Mot bakgrund av den 
förstärkta utlandsreserven tillkännagav den slovakiska regeringen att den inte önskade utnyttja 
de återstående delarna av IMF:s standby-kredit. Slutligen kom Slovakien att endast göra de två 
första köpen (totalt 32,2 miljoner SDR) enligt detta standby-avtal, som utlöpte i mars 1996. 
I detta sammanhang godkände kommissionen den 23 januari 1996 ett förslag till rådets beslut 
att upphäva 1994 års beslut om beviljande av ytterligare makroekonomiskt stöd till Slovakien. 
Rådet antas godkänna detta beslut under 1996. 
Beträffande genomförandet av det kompletterande makroekonomiska stöd som andra G24-
medlemmar åtagit sig, frisläppte Japan sitt stöd på 60 miljoner USD i början av maj 1995, i 
form av deltagande från Exim Bank i finansieringen av Världsbankens ERL. Inga utbetalningar 
från andra bidragsgivare hade skett vid tiden för avfattandet av denna rapport. 
65 
X. UKRAINA 
1. Inledning 
Den pågående kampen mellan reformsinnade och konservativa krafter fortsätter att sätta sin 
prägel på den ekonomiska politiken och försinka den ekonomiska reformprocessen i Ukraina. 
Under det andra halvåret 1995 ledde flera felsteg i genomförandet av politiken till en 
försvagning av växelkursen och till att målsättningarna för budgeten och inflationen inte 
uppnåddes. IMF upphävde därför i december verkställandet av sitt standby-avtal (och lät det 
till slut utlöpa i början av 1996). Det oaktat gjordes 1995 betydande framsteg i stabiliseringen: 
minskningstakten i ekonomin halverades från -23% 1994 till -11,8%, inflationen och 
underskottet i de samlade offentliga utgifterna minskade och handelsbalansen förbättrades. 
Strukturreformer började genomföras i slutet av 1994 och har lett till vissa resultat, 
huvudsakligen vad gäller avreglering av priser och handel och mer nyligen även privatiseringen 
av småföretag. Beträffande privatiseringen och omstruktureringen av storföretagen har dock 
framstegen varit små, och inflödet av utländska direktinvesteringar är fortfarande försumbart. 
Som en följd av det inkorrekta genomförandet av politiken, de långsamma strukturreformerna 
samt besvärliga väderförhållanden förväntas den ekonomiska tillväxten komma i gång först 
1997. 
2. Makroekonomisk utveckling 
Först tre år efter landets självständighet, i oktober 1994, började ekonomiska reformer att 
genomföras. Efter att ha blivit vald till president introducerade Kutjma ett program för 
avreglering av priser, handel och valuta, i kombination med minskade subventioner och statliga 
interventioner. En stramare finanspolitik infördes, med stöd av en restriktiv penningpolitik. 
Programmet förmådde minska takten i den snabba ekonomiska nedgången. I mitten av 1995 
hade den månatliga inflationen minskat till omkring 5 %, växelkursen för karbovanets (Ukrainas 
temporära valuta) stabiliserats, valutareserven ökat och en stabilisering av produktionen tycktes 
möjlig att uppnå på kort sikt. 
President Kutjma och premiärminister Martjuk konfronterades dock även i fortsättningen av en 
konservativ majoritet i parlamentet, som lyckades fördröja eller t.o.m. upphäva en del 
reformåtgärder. Dessutom uppstod på sommaren 1995 tvivel över regeringens vilja och 
beslutsamhet att driva omvandlingsprocessen vidare. Regeringen uppmuntrade affärsbankerna 
att öka sina krediter till insolventa företag, företagssubventionerna ökades och staten fortsatte 
att via budgeten betala företagssektorns ackumulerade skulder för gasleveranser. Den monetära 
finansieringen av budgetunderskottet var också större än förväntat. Följaktligen försvagades 
karbovanets återigen och årsslutsmålen för budgeten och inflationen kunde inte uppnås. 
Eftersom strukturreformerna också släpade efter, beslöt IMF i december 1995 att uppskjuta 
utbetalningen av den fjärde delen av sin standby-kredit. 
Fastän Ukraina inte förmådde hålla sig till målen för sitt stabiliseringsprogram under vintern 
1995/96, presterades avsevärda framsteg på detta område under år 1995. Takten i den 
ekonomiska nedgången halverades från -23 % 1994 till -11,8 % 1995, och mellan vissa 
månader före augusti skedde t.o.m. en viss ökning av produktionen. Det förutspås nu att BNP 
kommer att fortsätta att falla under 1996, innan den stabiliseras 1997 på en nivå motsvarande 
omkring 40 % av BNP innan övergångsprocessen inleddes. Det är dock möjligt att de officiella 
66 
siffrorna underskattar den verkliga positiva utvecklingen inom ekonomin, pä grund av den 
informella sektorns ökande betydelse. Inflationstakten på årsbasis minskade från 401 % i 
december 1994 till 182 % ett år senare. 1996 emotses en ytterligare förbättring. Fastän olika 
uppgiftskällor avviker stort från varandra beträffande handelsbalansens förtecken och nivå, visar 
de alla på en förbättring under 1995, som följd av ökande export, framför allt till länder utanför 
f.d. Sovjetunionen, och stagnerande import. 
Den registrerade arbetslösheten i Ukraina förblir på en extremt låg nivå, ungefär en halv 
procent av arbetskraften. Den verkliga arbetslösheten kan dock vara betydligt högre, eftersom 
den dolda arbetslösheten i stora statsföretag och i förvaltningen förblivit hög, och många företag 
som befinner sig i svårigheter undviker att avskeda sina anställda och ger dem i stället obetald 
ledighet. Lönerna steg i allmänhet ganska snabbt under 1995. Reallönerna steg med 12 % och 
den genomsnittliga löneökningen i den statliga sektorn under första halvåret 1995 låg på 
omkring 50 % i reala termer, vilket förde upp lönerna till samma nivåer som i företagssektorn 
och ökade därmed trycket på budgeten och priserna. 
Regeringens budget för 1995 hade som mål att minska kassaunderskottet från 8,6 % av BNP 
1994 till 3 %. I verkligheten torde resultatet snarare ha blivit omkring 4 %, huvudsakligen 
beroende på att de budgeterade offentliga utgifterna överskreds. Överdragningen ter sig ännu 
viktigare om man beaktar att regeringen återigen drog på sig en del till betalning förfallna 
skulder för energiimporten, som inte syns i kassabalansen. 
3. Strukturreformer 
Före 1994 hade Ukraina gjort få eller inga framsteg alls med strukturreformerna. Efter valet av 
Kutjma till president utfärdade denne i november 1994 ett dekret om inledande av ett 
kupongbaserat massprivatiseringsprogram och ställde upp som mål att 8 000 (av 18 000) små 
och medelstora företag skulle privatiseras under 1995. Men på grund av organisationsproblem, 
motstånd från parlamentet och lokala byråkratier, alltför höga reserveringspriser, uteslutning av 
utländska investerare och allmänhetens brist på förtroende bjöds i verkligheten endast 2 700 
företag ut till försäljning och i endast 1 500 av dessa har aktiemajoriteten verkligen sålts. Denna 
brist på framsteg är särskilt bekymrande för den viktiga jordbrukssektorn. Fortsatt oenighet 
mellan presidenten och parlamentet om förfaringssättet har förhindrat alla betydande framsteg. 
Tills nyligen har också privatiseringen av småföretag rönt begränsade framsteg. De positiva 
effekterna av de nya åtgärder som genomfördes i slutet av 1994 visade sig först under tredje 
kvartalet 1995. Följaktligen återstod ett stort antal småföretag att privatisera 1996, fastän denna 
operation enligt de ursprungliga planerna skulle ha varit avslutad i slutet av 1995. 
På grund av de begränsade framstegen i privatiseringen och frånvaron av utländsk 
direktinvesteringar, utvecklas företagsomstruktureringen svagt. Den gamla monopolistiska 
strukturen i ekonomin är fortfarande rådande på många håll, framför allt i den tunga industrin 
och i kemi- och läkemedelssektorerna. Eftersom riktade krediter och betydande 
subventionsflöden fortbestår har budgetrestriktioner för de flesta företagen fortfarande svag 
verkan. Vidare sker en snabb ackumulering av förfallna skulder mellan företagen, och fast en 
konkurslagstiftning finns, tillämpas den ineffektivt. 
67 
4. Genomförande av makroekonomiskt stöd 
EU:s lån på 85 miljoner ecu som beslutades den 22 december 1994 (94/940/EG) skulle 
utbetalas i ett engångsbelopp, förutsatt att det fanns ett standby-avtal med IMF, att EU:s och 
G7:s handlingsplan för kärnkraftssäkerhet för Ukraina genomfördes snabbt och att framsteg 
uppnåddes beträffande strukturreformerna. Efter betydande förseningar från Ukrainas sida, 
utbetalades stödet slutligen i december 1995. 
Med tanke på Ukrainas allvarliga finansieringsbehov och mot bakgrund av ytterligare 
ansträngningar från de ukrainska myndigheternas sida för att driva den ekonomiska 
reformprocessen framåt, beslöt rådet den 23 oktober 1995 att bevilja landet ytterligare 
makroekonomiskt stöd i form av ett andra lån på högst 200 miljoner ecu, som skulle 
komplettera finansiellt stöd från de internationella finansieringsinstitutionerna och andra 
bilaterala bidragsgivare. 
15 Rådets beslut nr 95/442/EG av den 23.10.1995. 

<s s 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 695 slutlig 
DOKUMENT 
SV il 
Katalognummer : CB-CO-96-704-SV-C 
ISBN 92-78-13755-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg