Det är uppenbart att under våren 2017 kommer de okontrollerade irreguljära migrationsströmmarna längs den centrala Medelhavsrutten att fortsätta, om inga ytterligare åtgärder vidtas. Som den maltesiske premiärministern Joseph Muscat sade i sitt tal i Europaparlamentet: ”Nästa vår kommer Europa att stå inför ett starkt inflöde av migranter via centrala Medelhavet. [...] Jag kan inte se hur någon enskild medlemsstat kan förvalta eller absorbera denna nya våg. Därför kommer själva kärnan i Europeiska unionens principer att sättas på prov om vi inte agerar nu”.

Det finns många orsaker till den ökande tillströmningen av migranter via den centrala Medelhavsrutten, som instabiliteten i Libyen men också mer övergripande faktorer som väpnade konflikter och den ekonomiska situationen i Afrika söder om Sahara. Dessa faktorer lär knappast mattas av under den närmaste framtiden, och det leder till ett ökat tryck som drabbar de mest utsatta EU-länderna Italien och Malta.

Under 2016 försökte rekordmånga flyktingar och migranter nå den europeiska kusten genom att korsa centrala Medelhavet. Över 181 000 personer upptäcktes på den rutten 2016, varav de allra flesta nådde Italien. 2016 var också ett rekordår för antalet omkomna till havs: över 4 500 personer drunknade när de försökte korsa havet. Den centrala Medelhavsrutten är åter den dominerande vägen för migranter och flyktingar till Europa, precis som före den plötsliga ökningen av antalet anländande via den östra Medelhavsrutten i slutet av 2015 och början av 2016. Det mänskliga lidandet och kostnaden i människoliv för detta kan inte accepteras.

Eftersom smugglarna i allt högre grad använder småbåtar och uppblåsbara gummifarkoster i stället för träbåtar, är ett effektivt sätt att störa deras verksamhet att mer specifikt rikta in sig på smugglarnas logistik (båtar, motorer, fordon). Att nå detta mål är svårt och kräver en samordnad strategi, och EU är berett att överväga det genom sina insatser, organ och instrument tillsammans med medlemsstaterna, Interpol och andra partner i regionen. Underrättelser och övervakning bör användas gemensamt för att bättre kontrollera och rikta in sig på platser och rutter och identifiera de människosmugglare som utnyttjar dem. Närmare bestämt kan tjänsterna inom Eurosur Fusion möjliggöra regelbunden övervakning av avreseorter i tredjeländer och upptäckt och spårning av misstänkta fartyg i hela Medelhavet med hjälp av fartygsrapporteringssystem, satelliter och spaningsflygplan. Dessa åtgärder kompletterar insatser på öppet hav, av Sophia för att störa ut människosmugglarnas och människohandlarnas verksamhet. Fortsatt tillgång till resurser för insatsen Sophia bör därför säkerställas, och ytterligare hänsyn bör tas till dess vidare bidrar till sjöfartssäkerheten. Ett viktigt bidrag kommer också att lämnas av gemensamma operativa gruppen Mare, som verkar inom Europol och som startade i mars 2015 för att bekämpa organiserad brottslighet som underlättar irreguljär migration i Medelhavsområdet. I februari 2016 införlivades gemensamma operativa gruppen Mare i Europeiskt centrum för bekämpning av människosmuggling vid Europol. Den består av specialister från sju medlemsstater. Dessa medlemsstater utbyter information i realtid för att störa ut nätverk för människosmuggling.

När gemensamma åtgärder vidtas tillsammans med Libyen behöver risken att andra rutter uppstår i grannländerna minimeras genom mer dialog och samarbete om migration inom regionen. Länder som Algeriet, Egypten och Tunisien, som tar emot ett stort antal migranter, kan komma i fråga för stöd till självmant återvändande. Ytterligare bistånd till dessa länder att utveckla sina egna fungerande asylsystem och att hjälpa dem som behöver internationellt behövs också. Samarbetet med Förenta nationerna och EU:s organ kan också sättas på mer permanent fot, något som också gäller deras medverkan i gemensamma initiativ som Seahorse-programmets Medelhavsnätverk. Detta skulle främja både praktiskt samarbete och en gemensam inställning till bättre migrationshantering, och skulle rädda liv till sjöss med full respekt för de mänskliga rättigheterna i enlighet med internationella krav och EU:s krav.

EU:s associeringsavtal med Egypten från 2004 innehöll bestämmelser om samarbete i migrationsfrågor, men det följdes endast upp i begränsad omfattning. Den formella dialogen mellan EU och Egypten har återupplivats inom den reviderade europeiska grannskapspolitiken och prioriteringarna för partnerskapet mellan EU och Egypten, den övergripande politiska ramen för relationerna framöver som ska få ett särskilt kapitel om ökat samarbete i fråga om alla aspekter av migration och rörlighet. Detta är nu ett viktigt inslag i kontakter på politisk nivå, senast då flera kommissionsledamöter besökte Kairo hösten 2016 och uppföljningen då ett antal högre tjänstemän besökte landet den 22 januari, vilket ledde till att EU ser fram emot att snart inleda ett heltäckande migrationssamarbete med Egypten. En snabb utplacering av europeiska sambandsmän för migration till EU:s delegation i Egypten kommer också att intensifiera samarbetet.

Transiteringarna genom och avfärderna från Tunisien är få. Icke desto mindre har det partnerskap för rörlighet som ingicks i mars 2014 lett till bättre hantering av operativt och ekonomiskt stöd. Förbindelserna på detta område håller på att utvecklas i enlighet med partnerskapsramen. I det gemensamma meddelandet om ökat EU-stöd till Tunisien föreslogs mer EU-stöd för att ta itu med de underliggande orsakerna till irreguljär migration och utveckla och genomföra en omfattande och effektiv nationell migrations- och asylpolitik. Detta är tänkt att inbegripa det praktiska samarbetet om återvändande, möjligheter till laglig migration och stöd till Tunisiens kapacitet att förhindra irreguljär invandring. Ett projekt för reform av säkerhetssektorn till ett värde av 23 miljoner euro ger stöd till kapacitetsuppbyggnad på området gränsförvaltning. Den nära förestående utplaceringen av en europeiska sambandsman för migration till EU:s delegation i Tunisien kommer att fungera som ett permanent stöd för att intensifiera samarbetet.

I oktober 2016 höll Tunisien och EU även en första omgång förhandlingar om avtal om viseringslättnader och återtagande. Ett snabbt slutförande av dessa förhandlingar skulle göra Tunisien till det första landet i EU:s södra grannskap som får ett verkningsfullt och ambitiöst avtal om förenklade viseringsförfaranden. Återtagandeavtalet skulle ge en stadig grund för migrationssamarbetet och bör avskräcka potentiella transiterande migranter. Det förbättrade praktiska samarbetet om återtagande kan omfatta snabbare identifiering av migranter och ett effektivare utfärdande av nödvändiga resehandlingar.

Prioriteringarna för partnerskapet mellan EU och Algeriet kommer att inbegripa ett närmare samarbete om migration och rörlighetsfrågor, medan det pågår diskussioner med de algeriska myndigheterna för ett första projekt som ska finansieras av EU:s förvaltningsfond för Afrika. Om man utvecklar detta samarbete kan man ta hänsyn till att Algeriet är både ursprungs- och transitland.

Viktiga åtgärder: Fördjupa dialogen och det operativa samarbetet kring hantering av migrationsströmmar med Egypten, Tunisien och Algeriet. Förbättra det praktiska samarbetet med Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån, bland annat i fråga om återvändande.

7. MOBILISERING AV FINANSIERING FÖR NORDAFRIKA

Den viktigaste frågan när det gäller att åtgärda migrationsflödena längs den centrala Medelhavsrutten är inte främst brist på pengar, utan snarare att hitta partner på fältet som kan genomföra åtgärderna, men det krävs finansiering för ett antal åtgärder i detta gemensamma meddelande, såsom utbildning av och materiel till den libyska kustbevakningen, bättre villkor i migrantförvar, ökade självmana återvändanden samt gränsöverskridande och regionalt samarbete.

En del av dessa åtgärder kan finansieras inom det breda utbud av projekt som redan påbörjats: över 50 miljoner euro har redan anslagits till Libyen för migrationsrelaterade projekt. Ytterligare medel kommer att göras tillgängliga från flera olika källor. EU:s förvaltningsfond för Afrika utgör genom sin Nordafrikadel det främsta och särskilda instrumentet för det, med särskild inriktning på den centrala Medelhavsrutten. Ett totalanslag på 200 miljoner euro kommer att göras tillgängligt för Nordafrikadelen inom denna fond under 2017. Migrationsrelaterade projekt som rör Libyen kommer att prioriteras. Kommissionen kommer på nytt att undersöka ytterligare finansieringsbehov senare under 2017, mot bakgrund av de framsteg som gjorts med att genomföra åtgärderna i detta gemensamma meddelande och deras resultat i praktiken och med siktet inställt på ytterligare åtgärder under 2018. EU:s förvaltningsfond för Afrika har utformats för att möjliggöra finansiering inte bara ur EU:s budget utan även från medlemsstaterna. De nationella bidragen uppgår till 152 miljoner euro för förvaltningsfonden. Medlemsstaterna har också gett omfattande stöd, särskilt genom att sätta in resurser som fartyg, och genom bilaterala program. Medlemsstaterna uppmanas att matcha EU:s bidrag till Nordafrika, att utvidga omfattningen av insatserna och maximera effekterna på fältet.

EU:s förvaltningsfond för Afrika har visat sig vara effektiv för att snabbt nå resultat. Kommissionen kan redan nu konstatera att den kommer att fortsätta att vara ett värdefullt verktyg för åtgärderna i detta gemensamma meddelande.

Viktiga åtgärder: Mobilisera 200 miljoner euro för Nordafrika-delen av EU:s förvaltningsfond för Afrika för projekt under 2017, med fokus på migrationsrelaterade projekt som rör Libyen. Medlemsstaterna matchar EU-budgetens bidrag till förvaltningsfonden för Afrika.

8. SLUTSATSER

Det är uppenbart att under våren 2017 kommer de okontrollerade irreguljära migrationsströmmarna längs den centrala Medelhavsrutten att fortsätta på samma synnerligen höga nivå som 2016, om inga ytterligare åtgärder vidtas. Då den stora merparten av invandrare som försöker ta sig över Medelhavet ger sig av från Libyens kust, samarbetar EU:s medlemsstater, i synnerhet de medlemsstater som påverkas mest av inflödet, Italien och Malta, nära med de libyska myndigheterna för att kontrollera flödena och rädda människoliv till sjöss. Dessa ansträngningar förtjänar att stödjas fullt ut av Europeiska unionen som helhet. Under de senaste två åren har EU, enligt den europeiska agendan för migration, infört åtgärder, strategier och finansiering för att hjälpa till att hantera flykting- och migrationskrisen på ett effektivt sätt, bl.a. längs den centrala Medelhavsrutten, i alla former och i en anda av solidaritet.