4.5 Upprepad marknadsföring via ett distansverktyg – förbjuden affärsmetod nr 26

Artikel 2 c

"Detta direktiv skall tillämpas på otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på det sätt som anges i artikel 5, före, under och efter en affärstransaktion som gäller en produkt."

Direktivet om otillbörliga affärsmetoder är den övergripande EU-rättsakt som reglerar otillbörliga affärsmetoder som tillämpas vid transaktioner mellan företag och konsumenter. Direktivet är tillämpligt på alla affärsmetoder som används före (dvs. inom ramen för reklam eller marknadsföring), under och efter det att en transaktion mellan ett företag och en konsument har ägt rum.

Inköp och återförsäljning av guld kan under vissa omständigheter omfattas av direktivet om otillbörliga affärsmetoder. En näringsidkare som erbjuder konsumenter en professionell utvärdering av deras guld innan köp kan t.ex. anses tillhandahålla en tjänst till konsumenterna. I det fallet är direktivet om otillbörliga affärsmetoder tillämpligt, vilket innebär att näringsidkaren inte får lämna vilseledande information om guldets verkliga värde eller om det pris som erbjuds (t.ex. inte nämna de ”administrationsavgifter” som tas ut).

· UK Office of Fair Trading (numera Competition and Markets Authority – CMA) undersökte affärsmetoder som tillämpas av företag som har specialiserat sig på att köpa begagnade bilar från konsumenter, eftersom sådana metoder omfattas av tillämpningsområdet för direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Den brittiska myndigheten vidtog åtgärder mot ett företag som köpte begagnade bilar på grund av att företagets online-utvärderingar kunde vara vilseledande.

Vissa näringsidkare kan under loppet av sin yrkesverksamhet köpa produkter från konsumenter. Exempel på detta är bilhandlare, antikvitetshandlare och återförsäljare av andrahandsvaror.

Detta tydliggörs också i affärsmetod nr 25 i bilaga I som handlar om metoden att göra personliga besök i konsumentens hem och ignorera dennes anmodan om att lämna hans hem eller inte komma tillbaka, utom under de omständigheter och i den utsträckning som enligt nationell lagstiftning är motiverat för att få en avtalsmässig skyldighet fullgjord.

Enligt artikel 3.1 förekommer affärsmetoder inte bara under marknadsförings- och leveransskedena, utan även efter det att en transaktion har genomförts.

När det gäller nationella bestämmelser om förbud mot rabatter under den period som föregår utförsäljningsperioder har EU-domstolen klargjort att sådana bestämmelser inte är förenliga med direktivet om de syftar till att skydda konsumenternas ekonomiska intressen.

I artikel 3.5 och 3.6 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder fastställs ett tillfälligt undantag från harmonisering under en period av sex år, med början från den 12 juni 2007. Detta undantag gällde nationella bestämmelser som syftar till att genomföra direktiv innehållande bestämmelser om minimiharmonisering. I sin rapport om tillämpningen av direktivet om otillbörliga affärsmetoder från 2013 fastslog kommissionen att det inte fanns något behov av en ytterligare förlängning av detta undantag. Artikel 3.5 och 3.6 i direktivet är därför inte tillämplig sedan den 12 juni 2013.

I det brittiska målet OFT mot Ashbourne Management Services konstaterades att oskäliga villkor i avtal stred mot direktivet om otillbörliga affärsmetoder, och att det också var oskäligt att genomdriva avtalsvillkoret genom att kräva in betalning av sådana belopp.

Slutsatsen att en sådan affärsmetod är oskälig är en faktor som kan spela in i bedömningen av huruvida avtalsvillkor är oskäliga enligt direktivet om oskäliga villkor i konsumentavtal. En sådan slutsats har dock ingen direkt inverkan på bedömningen av huruvida avtalet är giltigt enligt artikel 6.1 i det direktivet.

Enligt direktivet om otillbörliga affärsmetoder avser köperbjudanden både den information som ges under marknadsföringsskedet (reklam) och innan avtalet ingås. I det senare fallet finns det en överlappning mellan informationskraven enligt artikel 7.4 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder och kraven på förhandsinformation innan avtal ingås enligt direktivet om konsumenträttigheter. Skillnaden mellan förhandsinformation och köperbjudanden förklaras närmare i avsnitt 2.7.

Øsamlas in för särskilda och berättigade ändamål, och att senare behandling inte får ske på ett sätt som är oförenligt med dessa ändamål,

i den utsträckning som den ytterligare informationen – med hänsyn till de särskilda omständigheter under vilka uppgifterna samlas in – är nödvändig för att tillförsäkra den registrerade en korrekt behandling.

Direktivet om integritet och elektronisk kommunikation kompletterar dataskyddsdirektivet när det gäller behandling av personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation, eftersom det bidrar till att underlätta den fria rörligheten för sådana uppgifter genom elektroniska kommunikationstjänster. Enligt direktivet om integritet och elektronisk kommunikation krävs användarens samtycke när s.k. cookies eller andra former av tillgång och lagring av information i enskilda personers anordningar (t.ex. surfplattor, smarttelefoner) används.

· En apputvecklare som beslutar om insamling och behandling av personuppgifter är den registeransvarige enligt dataskyddsdirektivet. Apputvecklare måste därför minst informera konsumenterna om vilken typ av personuppgifter som behandlas, av vem och för vilka ändamål. En apputvecklare som behandlar personuppgifter för vidare ändamål som inte är förenliga med de ändamål som konsumenterna har informerats om bryter mot dataskyddsdirektivet. Apputvecklare måste också uppfylla sina skyldigheter enligt direktivet om integritet och elektronisk kommunikation, och försäkra sig om att konsumenten har gett sitt samtycke i förväg i det fall cookies eller andra former för tillgång och lagring av information i den enskilda personens anordning (t.ex. en smarttelefon) används.

Även om sådana metoder under vissa omständigheter är förbjudna enligt konkurrensreglerna betraktas de inte automatiskt som otillbörliga enligt direktivet. Överträdelser av konkurrensreglerna bör dock beaktas vid bedömningen av om affärsmetoder är otillbörliga enligt direktivet. I sådana situationer är den allmänna bestämmelsen i artikel 5.2 i direktivet relevant.

Under vissa omständigheter är ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning förbjudet enligt artikel 102 i EUF-fördraget. Det viktiga i artikeln är att missbruk förbjuds även om det bara är ett enda företag som har en dominerande ställning. Sådant missbruk kan t.ex. bestå i att tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner med vissa handelspartner, varigenom dessa får en konkurrensnackdel, eller direkt eller indirekt påtvinga oskäliga inköps- eller försäljningspriser.

·Nationella konsumentskyddsmyndigheter som agerar via samarbetsnätverket för konsumentskydd genomförde en gemensam verkställighetsåtgärd rörande onlinespel som erbjuder köp inuti en app. De klargjorde att även om ansvaret för innehållet i en app främst ligger hos apputvecklaren kan även app-butiker hållas ansvariga för att se till att de spel som finns på deras plattformar inte innehåller direkta uppmaningar till barn att köpa.

En affärsmetod kan t.ex. ha en direkt relation till marknadsföringen av en produkt om den avser uppgifter om en produkts tillgänglighet till ett fördelaktigt pris under en viss period. Baserat på tillgänglig rättspraxis är det svårt att dra gränsen för när en affärsmetod inte längre anses ha en direkt relation till marknadsföringen av en produkt. Om en näringsidkare t.ex. säljer en gatukarta som inte innehåller reklambudskap och konsumenten därefter använder kartan för att hitta till en viss butik, skulle det emellertid vara orimligt att betrakta försäljningen av gatukartan som en affärsmetod som har en ”direkt relation” till marknadsföringen av en produkt i den butiken.

[…] det föreligger ett affärsbeslut så snart det rör sig om ”ett beslut som fattas av en konsument om huruvida, hur och under vilka förutsättningar en produkt skall köpas. Begreppet omfattar således inte bara beslut om att förvärva eller inte förvärva en produkt, utan också beslut som har en direkt koppling till sådana beslut, såsom ett beslut att gå in i en butik.

"Eftersom den affärsmetod som är aktuell i det nationella målet avser uppgifter om en produkts tillgänglighet till ett fördelaktigt pris under en viss period, ska det nämligen fastställas huruvida förberedande handlingar, som till exempel att konsumenten tar sig till en butik eller går in i den, kan anses utgöra affärsbeslut i direktivets mening.

EU-domstolen ansåg att ett ”affärsbeslut” inte bara omfattar beslut om att förvärva eller inte förvärva en produkt, utan också beslut som har en direkt koppling till sådana beslut, såsom ett beslut att gå in i en butik:

"affärsbeslut: ett beslut som fattas av en konsument om huruvida, hur och under vilka förutsättningar en produkt skall köpas, om hela eller delar av köpesumman skall betalas, om produkten skall behållas eller överlåtas eller om en avtalsenlig rättighet i samband med produkten skall utnyttjas oavsett om konsumenten beslutar att handa eller att avstå från att handla."

[…] vare sig definitionerna i artiklarna 2 c, 2 d, 3.1 och 6.1 eller direktiv 2005/29, sett i dess helhet, innehåller något som tyder på att näringsidkarens handlande eller underlåtenhet måste upprepas eller beröra mer än en konsument."

·Näringsidkare som tillhandahåller jämförelseverktyg online utan att tydligt informera konsumenterna om vilka annonser som är betalda annonser kan tillämpa en otillbörlig affärsmetod, oavsett om de produkter som konsumenten jämför med hjälp av jämförelseverktyget erbjuds till försäljning direkt via leverantören av jämförelseverktyget eller av andra försäljare. I detta fall kan den otydliga affärsmetod som tillämpas av leverantören av jämförelseverktyget få konsumenterna att fatta ett affärsbeslut som de annars inte skulle ha fattat.

Många konsumenter söker först efter produkter med hjälp av sökmotorer eller jämförelseverktyg eller genom att läsa användarrecensioner online, för att därefter gå in på webbplatserna för de näringsidkare som har de bästa erbjudandena för att göra inköpet.

·I ett beslut av brittiska High Court of Justice anges att begreppet genomsnittskonsument avser konsumenter som är skäligen försiktiga, dvs. inte okunniga och vårdslösa konsumenter som fattar förhastade beslut. Denna domstol fastslog också att man inte kan förutsätta att genomsnittskonsumenten kommer att läsa det finstilta i reklammeddelanden.

Øgår in i en butik,

Detta underbyggs av att genomsnittskonsumenten, när han eller hon exponerades för komplexa erbjudanden i beteendeexperiment, faktiskt inte kunde välja den bästa affären i experiment med aktuella marknadsföringsmetoder inom energisektorn (komplex prissättning), onlinesektorn (kombinationserbjudanden) och mellan sektorer (lockräntor, dvs. i början ligger räntan under marknadsräntan och gäller en kort tid, för att sedan gradvis öka). Genomsnittskonsumenten uppger dessutom att han eller hon aldrig jämför erbjudanden från banker och energileverantörer, och att han eller hon har problem med att jämföra erbjudanden från sådana leverantörer. Genomsnittskonsumenten känner sig även i viss utsträckning sårbar på grund av personliga egenskaper, t.ex. hälsoproblem, ålder eller om de tillhör en minoritetsgrupp osv.

När det gäller frågan om huruvida genomsnittskonsumenten är ”normalt informerad”, fann man i undersökningen att genomsnittskonsumenten, representerad av konsumenternas genomsnittliga svar per indikator, anser att han eller hon är väl informerad om priser och förklarar sig läsa meddelanden på nätet eller från bank- eller energileverantörer (men tillstår att han eller hon endast har kastat en hastig blick eller skumläst det), och uppger att han eller hon inte endast förlitar sig på information från reklamannonser. När det gäller att vara ”skäligen uppmärksam” och ”upplyst” fann man i undersökningen att genomsnittskonsumenten anser sig vara mycket försiktig i kontakter med personer och vid beslut, inte särskilt villig att ta risker och inte håller med om att reklam innehåller objektiva fakta. Genomsnittskonsumenten kunde också korrekt identifiera betydelsen av begrepp som KWh, megabyte/per sekund och ränta, och svara rätt på frågor där man mätte datakunskap och godtrogenhet. De flesta av indikatorerna ovan visar genomsnittet av uppgifter som rapporterats av konsumenterna själva – i motsats till objektiva mått – när det gäller begreppen ”normalt informerad” samt ”skäligen uppmärksam” och ”upplyst”. De bör därför tolkas med försiktighet, eftersom de sannolikt, åtminstone delvis, kan påverkas av förutfattade meningar, t.ex. att konsumenterna har alltför stor tilltro till sig själva .

Tonåringar är en annan konsumentkategori som mindre nogräknade näringsidkare ofta siktar in sig på. Reklam för produkter som är särskilt lockande för tonåringar kan ofta utnyttja deras brist på uppmärksamhet eller omdömesförmåga. Tonåringar är också mer benägna att ta risker på grund av att de är omogna och lättrogna.

c) Omfattningen av näringsidkarens åtaganden, motivet för affärsmetoden och typen av säljförfarande, eventuella uttalanden eller symboler som gäller direkt eller indirekt stöd för eller godkännande av näringsidkaren eller produkten.

·Maltas konsumentdomstol ansåg att för en mobiltelefonoperatörs reklam var vilseledande, eftersom denne påstod sig ha 30 % lägre mobilavgifter än sina konkurrenter, men inte på ett otvetydigt sätt uppgav att den första minuten av telefonsamtalen inte räknades per sekund. Domstolen ansåg att konsumenterna inte kunde fatta ett välgrundat beslut till följd av den tvetydiga utformningen av erbjudandet.

·Följande anges i tillägg 1 till den danska konsumentombudsmannens riktlinjer för bästa praxis inom telekomindustrin: Om priset på bredbandsanslutningar via fast bredband (såsom DSL, koaxialkabel och optisk fiberkabel) inte kan garanteras kan hastigheten i stället anges som ’upp till’. Denna angivelse får dock endast användas om de flesta (dvs. 80 %) av de kunder som reklamen riktas till kan uppnå den angivna hastigheten eller en hastighet som inte skiljer sig väsentligt från en sådan hastighet.

”Upp till-påståenden” kan vara vilseledande om näringsidkarna inte kan styrka påståendet att konsumenterna sannolikt kommer att uppnå de maximala resultat som utlovas under normala omständigheter.

c) Priset inklusive skatter eller, om produktens beskaffenhet innebär att priset rimligen inte kan beräknas i förväg, det sätt på vilket priset beräknats och alla eventuella ytterligare kostnader för frakt, leverans eller porto eller, om dessa rimligen inte kan beräknas i förväg, uppgift om att sådana ytterligare kostnader kan tillkomma.

För det andra är vissa affärsmetoder förbjudna under alla omständigheter enligt bilaga I till direktivet. Syftet med detta är att se till att näringsidkarna använder uppförandekoder på ett ansvarsfullt sätt i sin marknadsföring (bilaga I, punkterna 1 och 3 om uppförandekoder, nr 2 om förtroendemärkningar och nr 4 om uppförandekoder som rekommenderas av ett offentligt eller annat organ). Några exempel på detta ges i avsnitt 5.1. 6 (tillämpningen av bilaga I på miljöpåståenden).

Enligt bilaga I i direktivet är vissa affärsmetoder förbjudna under alla omständigheter, dvs. metoder som medför vilseledande marknadsföring när det gäller varumärken, märken och relaterade kännetecken:

"(…) Om näringsidkaren kontaktar konsumenten per telefon i syfte att ingå ett distansavtal ska näringsidkaren (…), i början av samtalet med konsumenten upplysa om vem han är och i förekommande fall på vems vägnar telefonsamtalet görs och det kommersiella syftet med telefonsamtalet."

"Under alla omständigheter skall det vara förbjudet att skicka elektronisk post för direkt marknadsföring om identiteten på den avsändare för vars räkning meddelandet skickas döljs eller hemlighålls eller om det inte finns en giltig adress till vilken mottagaren kan skicka en begäran om att sådana meddelanden upphör."

"Medlemsstaterna ska se till att audiovisuella kommersiella meddelanden som tillhandahålls av leverantörer av medietjänster under deras jurisdiktion uppfyller följande krav:

·Den polska konkurrens- och konsumentskyddsmyndigheten agerade mot en näringsidkare som erbjöd livförsäkringsprodukter utan att ta med väsentlig information i reklamen. Näringsidkaren påstod att försäkringstagarens släktingar skulle erhålla alla försäkringsförmåner om personen avled. Om försäkringstagaren under de första 24 månaderna av försäkringsavtalets löptid avled av andra orsaker än en olycka skulle släktingarna dock endast erhålla begränsade försäkringsförmåner, vilket näringsidkaren däremot inte informerade konsumenterna om.

·En av Sveriges största kvällstidningar gick ihop med en telekomoperatör som finansierar en viss del av tidningen under titeln ”Digitala livet”. Denna del och allt material, inklusive reklam för produkter som telekomoperatören skulle lansera, visas som redaktionellt innehåll. Den enda informationen till allmänheten om det presenterade materialets kommersiella karaktär är ett diskret omnämnande med texten ”i samarbete med”, följt av telekomoperatörens varumärke. Det svenska konsumentverket ansåg att affärsmetoden stred mot punkt 11 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder.

Förutom artikel 7.2 är vissa affärsmetoder förbjudna under alla omständigheter enligt direktivet, nämligen underlåtande att informera om kommersiellt innehåll.

·Att en tjänst tillhandahålls under en mycket begränsad period.

·I målet Ving Sverigeansåg domstolen att det kan räcka att endast vissa av en produkts utmärkande egenskaper anges och att näringsidkaren i övrigt hänvisar till sin webbplats, under förutsättning att det på webbplatsen finns väsentlig information om produktens utmärkande egenskaper, pris och övriga villkor enligt kraven i artikel 7 i detta direktiv.

Vid s.k. drip pricing lägger näringsidkarna till kostnader under köpprocessen, t.ex. genom att först visa priset utan skatter eller avgifter, eller genom att lägga till oundvikliga avgifter som först har angetts som ”valfria”. Detta kan få konsumenterna att fatta affärsbeslut som de annars inte skulle ha fattat om hela priset hade angetts som det ”första köperbjudandet”. En sådan affärsmetod kan därför anses utgöra en vilseledande handling eller underlåtenhet i strid mot direktivet om otillbörliga affärsmetoder.

Enligt artikel 7.4 c ska näringsidkarna ange totalt (eller slutligt) pris i köperbjudanden. Priset måste inkludera alla tillämpliga skatter (t.ex. mervärdesskatt) och avgifter. Det slutliga priset måste inkludera tillämpliga avgifter och skatter som är oundvikliga och förutsebara när erbjudandet publiceras. Om produktens beskaffenhet innebär att priset rimligen inte kan beräknas i förväg ska konsumenterna informeras på lämpligt sätt om det sätt på vilket priset beräknats och alla eventuella ytterligare kostnader för frakt, leverans eller porto eller, om dessa rimligen inte kan beräknas i förväg, uppgift om att sådana ytterligare kostnader kan tillkomma (se även artiklarna 5.1 och 6.1 i direktivet om konsumenträttigheter).

Enligt 5.1 c i e-handelsdirektivet ska online-tjänsteleverantörer tillse att det för tjänstemottagaren och de behöriga myndigheterna ska vara möjligt att enkelt, direkt och stadigvarande ha tillgång till information om uppgifter om tjänsteleverantören, inbegripet hans e-postadress, vilket gör det möjligt för honom att snabbt bli kontaktad och nådd på ett direkt och effektivt sätt.

·Ett snabbmatsföretag behöver inte ange sin rättsliga status i reklammaterial, t.ex. Ltd, SA, SARL, Inc.

Säkerhetsvarningar kan, beroende på en bedömning från fall till fall, utgöra en huvudsaklig egenskap hos en produkt i den mening som avses i artikel 7.4. Enligt sektorsspecifik EU-lagstiftning om produktsäkerhet är näringsidkarna för närvarande vanligtvis skyldiga att placera säkerhetsinformation på själva produkten och/eller dess förpackning. När det gäller onlineförsäljning kan det därför vara svårt för konsumenterna att fatta verkligt välgrundade affärsbeslut om den relevanta webbplatsen inte tillhandahåller en läslig bild av produkten/förpackningsmärkningen. Ett viktigt undantag från dessa regler är artikel 11.2 i direktiv 2009/48/EG om leksakers säkerhet, som innehåller ett uttryckligt krav på att säkerhetsvarningar för leksaker, t.ex. användarnas minimi- och maximiålder, ska vara klart synliga före köpet, inklusive när köpet görs via internet. För de flesta andra produkter kan direktivet om otillbörliga affärsmetoder användas som rättslig grund för att kräva att näringsidkarna, särskilt när de gör reklam för produkter online, informerar konsumenterna om sådana säkerhetsaspekter som med hänsyn till produktens beskaffenhet kan anses utgöra huvudsakliga egenskaper i den mening som avses i artikel 7.4.

Att utelämna information om de verkliga kostnaderna för erbjudanden med gratisprover/gratis provperioder eller att lämna sådan information på ett oklart sätt kan strida mot artiklarna 6.1 d och/eller 7.1, 7.2 och 7.4 c i direktivet om otillbörliga affärsmetoder.

Om en näringsidkare underlåter att ange sin geografiska adress och identitet i ett köperbjudande kan detta strida mot artikel 7.4 b i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Enligt artikel 6.1 i direktivet om konsumenträttigheter och artikel 5.1 c i e-handelsdirektivet ska onlinehandlare dessutom tillse att uppgifter finns tillgängliga så att konsumenterna kan kontakta dem. Kraven i dessa direktiv utgör väsentlig information enligt artikel 7.5 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder.

I direktivet om konsumenträttigheter fastställs fler bestämmelser om den förhandsinformation som ska ges konsumenten innan avtal ingås, t.ex. om e-handelswebbplatser, under en säljares hembesök eller vid telefonsamtal med en säljare.

·Ett företag gjorde reklam för försäljning av lägenheter med hjälp av påståenden som ”Billigare än du tror. Utgångspriser från 2 150 euro per kvadratmeter” Det visade sig dock att inga lägenheter fanns tillgängliga till det angivna priset. Dessutom ingick inte mervärdesskatt i priset. Den polska konkurrens- och konsumentskyddsmyndigheten ansåg att denna affärsmetod var vilseledande.

Enligt artikel 7.4 c i direktivet om otillbörliga affärsmetoder är det tillåtet att använda ”frånpriser”, dvs. att ange pris ”från” ett visst minimibelopp, om slutpriset rimligen inte kan beräknas i förväg på grund av produktens beskaffenhet.

Om en vara inte är avtalsenlig, dvs. har en defekt, och detta framkommer inom två år efter det att varan har levererats kan konsumenterna åberopa den rättsliga garantin enligt direktivet om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier. Detta gäller även när defekten orsakas av planerat åldrande, om detta inte överensstämmer med avtalet. Enligt direktiv 99/44/EG är det säljaren som under de första sex månaderna efter leveransen måste bevisa att avtalsenligheten inte var bristande vid tidpunkten för leveransen.

Enligt direktivet om konsumenträttigheter får medlemsstaterna kräva att avtalsinformation ska lämnas på det nationella språket. I artikel 7.5 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder bekräftas också att andra EU-medlemsstaters informationskrav rörande kommersiella meddelanden ska anses som väsentlig. I länder som utnyttjar detta alternativ kan näringsidkarna bryta mot både direktivet om konsumenträttigheter och direktivet om otillbörliga affärsmetoder om de t.ex. inte bekräftar avtalet på konsumentens hemlandsspråk. I dessa situationer har direktivet om konsumenträttigheter företräde som sektorsspecifik lagstiftning när det gäller underlåtande att ge information på relevant språk i skedet innan transaktionen genomförs, medan direktivet om otillbörliga affärsmetoder gäller under reklamskedet.

Leverans utan föregående beställning (kräva betalning för eller återsändande eller förvaring av produkter som konsumenten inte beställt) är också en affärsmetod som är förbjuden under alla omständigheter enligt direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Detta framgår av affärsmetod nr 29 i bilaga I till direktivet.

Att beskriva en produkt som ”gratis”, ”kostnadsfri”, ”utan avgift” eller liknande om konsumenten måste betala annat än den oundvikliga kostnaden för att svara på affärsmetoden och hämta eller betala för leverans av produkten är dessutom en affärsmetod som anses otillbörlig under alla omständigheter och den är således förbjuden enligt direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Detta framgår av affärsmetod nr 20 i bilaga I till direktivet, som förklaras närmare i avsnitt 4.4.

De allmänna reglerna i artiklarna 8 och 9 kompletteras av åtta särskilda aggressiva affärsmetoder som beskrivs i den ”svarta listan”, och är förbjudna under alla omständigheter. Några av dessa affärsmetoder diskuteras närmare i kapitel 4 om den svarta listan för affärsmetoder. Vissa affärsmetoder som riktas till äldre personer, t.ex. aggressiva hemförsäljningsmetoder, diskuteras i kapitel 2.6 om sårbara konsumenter.

Artikel 9 e behandlar hot om att vidta åtgärder som inte lagligen kan genomföras. Aggressiva affärsmetoder förekommer ofta vid hemförsäljning och annan försäljning utanför fasta affärslokaler samt inom tidsdelat boende. Aggressiva affärsmetoder kan även förekomma inom ramen för inkassoverksamhet, där tredje parter får i uppdrag att kräva in skulder. Betungande eller oproportionerliga hinder för byte bör också betraktas som aggressiva affärsmetoder.

I artikel 9 c förbjuds affärsmetoder som innebär att näringsidkaren utövar otillbörlig påverkan på konsumenterna, t.ex. genom att utnyttja en särskild motgång eller omständighet som näringsidkaren vet kan påverka konsumentens beslut om en produkt.

Aggressiva affärsmetoder är metoder med inslag av trakasseri, tvång, fysiskt våld, och otillbörlig påverkan. Det kan avse beteenden i marknadsföringsfasen eller beteenden som äger rum under eller efter transaktionen.

c) Om näringsidkaren för att påverka konsumentens beslut avseende produkten utnyttjar ett speciellt missöde eller omständigheter som näringsidkaren känner till och som är av sådan vikt att de försämrar konsumentens omdöme.

Denna affärsmetod har förbjudits för att förhindra näringsidkare att lura konsumenter att delta i ett spel genom att utlova ersättning när konsumenten i själva verket främst kommer att få ersättning för att värva nya medlemmar till spelet, snarare än från försäljning eller konsumtion av en produkt. Spelets pyramidstruktur är vanligen utformad på ett sådant sätt att det endast ger fördelar för organisatörerna i spelets topp, medan de värvade konsumenterna oftast inte har en rimlig chans att få tillbaka sin investering. EU-domstolen har klargjort under vilka förutsättningar ett marknadsföringssystem kan anses utgöra ett ”pyramidspel” i den mening som avses i punkt 14 i bilaga I. Domstolen konstaterade följande:

Denna affärsmetod har förbjudits för att förebygga situationer där en näringsidkare marknadsför en produkt eller tjänst, men underlåter att tydligt förklara för kunden att det finns rättsliga regler som kan begränsa försäljning, innehav eller användning av en viss produkt. Detta omfattar produkter eller tjänster som det är förbjudet eller olagligt att sälja under alla omständigheter, t.ex. försäljning av olagliga droger. Eftersom sådana affärsmetoder ofta omfattar brottslig verksamhet och/eller oärliga aktörer, är de lätta att identifiera.

"Det är önskvärt att, för större rättssäkerhet, fastställa vilka affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga. Bilaga I innehåller därför en fullständig förteckning över sådana metoder. Endast dessa affärsmetoder skall kunna bedömas som otillbörliga utan prövning från fall till fall utifrån bestämmelserna i artiklarna 5–9. Förteckningen kan ändras endast genom en översyn av detta direktiv."

"Bilaga I innehåller förteckningen över de affärsmetoder som under alla omständigheter skall betraktas som otillbörliga. Samma förteckning skall gälla i alla medlemsstater och får ändras endast genom en översyn av detta direktiv."

"ett pyramidspel endast utgör en affärsmetod som under alla omständigheter är otillbörlig om konsumenten för att delta måste betala en ekonomisk insats, oavsett storlek, i utbyte mot möjligheten att få ersättning som främst grundas på att andra konsumenter värvas till spelet, snarare än på försäljning eller konsumtion av produkter".

a)ger ett intryck av att det inte är nödvändigt att söka läkare eller genomgå en kirurgisk operation, i synnerhet om diagnos eller behandlingsförslag erbjuds per korrespondens,

Förbudet hindrar inte näringsidkarna från att använda ordet ”kostnadsfri” i villkorade köperbjudanden där kunderna måste köpa andra varor (dvs. erbjudanden av typen ”en på köpet”), under förutsättning att

Detta förbud bygger på tanken att konsumenterna förväntar sig att ett påstående om ett ”kostnadsfritt” erbjudande är just det, dvs. att de får något utan att behöva betala i gengäld. Det innebär att ett erbjudande endast kan beskrivas som kostnadsfritt om konsumenterna inte betalar mer än

Det faktum att bevisbördan ligger på näringsidkaren avspeglar den princip, som formuleras mer allmänt i artikel 12 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, som anger att medlemsstaterna ska ge domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenheter [...] att a) kräva att näringsidkaren lägger fram bevis för riktigheten av faktapåståenden om en affärsmetod under förutsättning att ett sådant krav, med beaktande av det rättmätiga intresse näringsidkaren eller annan part i förfarandet har, förefaller lämpligt mot bakgrund av omständigheterna i det särskilda fallet.

Såsom konstateras i avsnitt 1.4.9 om samspelet med EU:s dataskyddsdirektiv, ökar medvetenheten om det ekonomiska värdet av information när det gäller konsumenters preferenser, personuppgifter och annat användargenererat innehåll. Att marknadsföra sådana produkter som ”kostnadsfria” utan att informera konsumenterna om hur deras preferenser, personuppgifter och annat användargenererat innehåll kommer att användas kan under vissa omständigheter betraktas som en vilseledande affärsmetod.

Anslutningsavgifter som betalas till en tredje part för att aktivera en internettjänst motsäger inte heller påståenden om att internettjänsten är kostnadsfri, under förutsättning att anslutningsavgiften inte har höjts för att återvinna kostnaden för att tillhandahålla den kostnadsfria internettjänsten. Näringsidkarna måste alltid informera konsumenterna på lämpligt sätt om kraven för sådana engångsbetalningar. Produkter som presenteras som kostnadsfria är särskilt vanliga inom onlinesektorn. Många sådana tjänster finns dock endast tillgängliga för konsumenterna på villkor att de lämnar personuppgifter, t.ex. identitet och e-postadress. Detta är ett område där EU:s dataskyddslagstiftning och direktivet om otillbörliga affärsmetoder samspelar.

Under dessa omständigheter betraktar konsumenterna sannolikt den del som har lagts till paketet som ”extra” under en period efter införandet. Om priset på paketet höjs eller kvaliteten eller sammansättningen försämras efter det att en ny del lagts till kan den nya delen inte beskrivas som ”kostnadsfri”.

·Påståendet ”kostnadsfri reseförsäkring för kunder som bokar sin semester på nätet” är lagligt om de konsumenter som bokar samma resa per telefon erbjuds samma pris, men inte en kostnadsfri reseförsäkring.

Det finns inga liknande sektorsspecifika EU-bestämmelser om marknadsföring per post och annan tryckt reklam. Dessa metoder regleras enbart via direktivet om otillbörliga affärsmetoder, särskilt punkt 26 i bilaga I. Nationella bestämmelser om förbud mot alla slag av oadresserad tryckt reklam går därför utöver de fullständigt harmoniserade bestämmelserna i direktivet, om inte konsumenterna ger sitt uttryckliga samtycke i förväg (”opt-in”).

Särskilda bestämmelser om oönskade kontakter via elektroniska kommunikationsnät (t.ex. via telefon eller e-post) fastställs i artikel 13 i direktiv 2002/58/EG om integritet och elektronisk kommunikation. Automatiska uppringningssystem, fax eller e-post får endast användas för direkt marknadsföring i syfte att kontakta användare som har gett sitt samtycke i förväg. Dessa sektorsspecifika bestämmelser har företräde framför direktivet om otillbörliga affärsmetoder, vilket innebär att kontakterna inte måste vara upprepade och att medlemsstaterna måste ingripa mot sådana kontakter från det första samtalet eller e-postmeddelandet.

·En försäkringsrådgivare sökte efter olycksrapporter både on- och offline och skickade sedan standardbrev till offren, med ett erbjudande om rådgivning och hjälp med ersättningsfrågor. Österrikes högsta domstol ansåg att det faktum att försäkringsrådgivaren hade skickat ett enda brev till en person utgjorde ”upprepade och oönskade kontakter” i den mening som avses i punkt 26 i bilaga I.

Syftet med detta förbud är att skydda konsumenterna mot besvärande marknadsföring via distansverktyg. Punkt 26 i bilaga I innebär inte ett förbud mot distansmarknadsföring i sig, utan förbudet rör snarare upprepade och oönskade kontakter.

"Ta upprepade och oönskade kontakter per telefon, fax, e-post eller annat medium utom under de förhållanden och i den utsträckning som enligt nationell lagstiftning är motiverat för att få en avtalsmässig skyldighet fullgjord. Detta skall inte påverka tillämpningen av artikel 10 i direktiv 97/7/EG och direktiven 95/46/EG och 2002/58/EG."

4.5Upprepad marknadsföring via ett distansverktyg – förbjuden affärsmetod nr 26

”Ett spel som sannolikt kan vara lockande för barn kräver att konsumenten ”använder” spelvaluta, som antingen kan tjänas in genom att spela eller köpas för verkliga pengar. När konsumenten får slut på spelvaluta uppmanas han eller hon – eller uppmuntras eller sporras, att köpa mer spelvaluta genom påståenden eller bilder i spelet – t.ex. ”köp mer”, besök butiken för att ”få mer” eller ”bli medlem”.

Som ett exempel innehåller principerna för online- och appbaserade spel, som publicerades av UK Office of Fair Trading i januari 2014, följande exempel på affärsmetoder som ”mindre sannolikt eller sannolikt omfattas av förbudet motdirekta uppmaningar att köpa till barn:

·Ett postorderföretag skickade reklam per post med påståendet att kunderna ”garanteras 100 % att de är en av de utvalda personerna för att få en elektronisk produkt. Produkten är kostnadsfri!” I själva verket måste konsumenterna svara inom två dagar och betala 19,99 euro för att täcka ”administrations- och transportkostnader”. Nederländernas konsument- och marknadsmyndighet ansåg att affärsmetoder där konsumenterna ges det falska intrycket att de redan har vunnit ett pris, samtidigt som de uppmanas att betala en avgift inom två dagar efter att ha mottagit reklammeddelandet, omfattades av punkt 31 i bilaga I (och även andra förbjudna affärsmetoder, t.ex. nr 20, på grund av att ordet ”kostnadsfri” användes).

Under 2013 och 2014 genomförde europeiska nationella konsumentskyddsmyndigheter via samarbetsnätverket för konsumentskydd (CPC) en gemensam verkställighetsåtgärd avseende onlinespel som erbjuder möjligheter att köpa medan konsumenten spelar (köp inuti en app), och som sannolikt kan vara lockande för eller spelas av barn.

•Hur reklamen riktas till barn. Har reklamen t.ex. skickats via ett medium som direkt och individuellt inriktas på barn?

Grönmålning kan avse alla former av affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter rörande varors eller tjänsters miljöegenskaper. Alltefter omständigheterna kan sådana affärsmetoder inbegripa alla typer av påståenden, information, symboler, logotyper, grafiker och märkesnamn samt deras samverkan med färger, förpackningar, märkningar och reklam i alla medier (inklusive webbplatser) från alla organisationer, om de kvalificeras som ”näringsidkare” och tillämpar affärsmetoder gentemot konsumenter.

·Nokian Tyres hade använts företagets egen däcksmärkning för att marknadsföra däck. Märkningen är avsedd att avbilda ett däcks körförmåga under vinterförhållanden. Företagets egen märkning är mycket lik EU:s officiella däcksmärkning, som är obligatorisk sedan november 2012. Nokian Tyres har marknadsfört sina däck med en egen märkning, vilken kan ha gett konsumenterna det vilseledande intrycket att däcken uppfyllde de testnings- och klassificeringskrav som krävs enligt EU:s däcksmärkning. Nokian Tyres däcksmärkning gav inte heller en tillförlitlig bild av däckens egenskaper jämfört med andra tillverkares däck som bar EU-märkningen. Den finska marknadsdomstolen förbjöd Nokian Tyres att använda företagets egen däcksmärkning i marknadsföring riktad mot konsumenter, om inte företaget gjorde en tydlig åtskillnad mellan denna märkning och EU:s däcksmärkning.

·En tillverkare hävdar att dess produkt har låg vattenförbrukning. Samtidigt förbrukar dock produkten mer energi än en jämförbar produkt i samma kategori, vilket avsevärt ökar produktens totala miljöpåverkan. Under sådana omständigheter kan påståendet vara vilseledande antingen i förhållande till produktens beskaffenhet (artikel 6.1 a) eller dess huvudsakliga egenskaper (artikel 6.1 b).

En relevant aspekt i bedömningar av miljöpåståenden är produktens mest betydande miljöpåverkan under livscykeln, inklusive försörjningskedjan. Miljöpåståenden bör avse aspekter som är väsentliga när det gäller produktens miljöpåverkan.

b) betrakta faktapåståenden som oriktiga, om de bevis som begärts in enligt a inte läggs fram eller bedöms otillräckliga av domstolen eller förvaltningsmyndigheten."

a) kräva att näringsidkaren lägger fram bevis för riktigheten av faktapåståenden om en affärsmetod under förutsättning att ett sådant krav, med beaktande av det rättmätiga intresse näringsidkaren eller annan part i förfarandet har, förefaller lämpligt mot bakgrund av omständigheterna i det särskilda fallet.

·Den svenska marknadsdomstolen har behandlat marknadsföringen av en oljeprodukt vid namn Hydro Miljö Plus. Marknadsdomstolen ansåg att termen ”miljö” tillsammans med ”plus” i produktnamnet gav intrycket att produkten hade vissa miljöfördelar, trots att bränsleolja alltid är skadlig för miljön. I detta avseende beslutade marknadsdomstolen att termen ”miljö” inte fick användas i produktnamnet.

"1. Medlemsstaterna skall se till att en tjänsteleverantör som levererar någon av informationssamhällets tjänster bestående av lagring av information som tillhandahållits av tjänstemottagaren inte skall vara ansvarig för information som lagrats på begäran av en tjänstemottagare av tjänsten, under förutsättning att

·I ett avgörande av den 19 mars 2015 beslutade den tyska federala domstolen att en webbplats för hotellrecensioner inte var ansvarig för en recension som lagts upp av en användare, där användaren skrev att ”för 37,50 euro per person per natt hade vi vägglöss” på ett visst hotell. Hotellägaren vidtog rättsliga åtgärder mot webbplatsen och begärde skadestånd. Domstolen fann emellertid att webbplatsen för recensioner inte aktivt hade främjat eller spritt användarrecensionen, utan i stället hade en neutral roll i förhållande till recensionen. Med tanke på denna situation ansåg domstolen att webbplatsen för recensioner endast skulle ha varit ansvarig för innehållet i användarrecensionen om den hade brutit mot särskilda skyldigheter att utföra kontroller.

·I ett avgörande av den 18 november 2015 ansåg Danmarks högsta domstol att en resebyrå på nätet, som hade agerat som mellanhand mellan en konsument som köpte en flygbiljett och flygbolaget, att resebyrån var säljaren av biljetten och därmed var ansvarig för att ersätta konsumenten när flygbolaget inte tillhandahöll flygningen. Domstolen ansåg att konsumenten hade skäl att förutsätta att han hade köpt biljetten direkt från resebyrån, eftersom den hade varit hans enda kontaktpunkt under köpet, hade tagit emot betalningen och tillhandahållit biljetterna. Det allmänna intrycket av resebyråns webbplats gjorde det också rimligt för konsumenten att förutsätta att han köpte biljetten direkt från dem. Detta avgörande grundades på dansk avtalsrätt.

En viktig fråga för marknadsplatser är huruvida de är ansvariga i händelse av bristande överensstämmelse när det gäller varor som tillhandahålls av externa säljare, inbegripet utebliven leverans. Bristande överensstämmelse täcks av direktivet om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier. Enligt artiklarna 3 och 5 i detta direktiv ska säljaren vara ansvarig för all bristande avtalsenlighet som föreligger när varan levereras och som visar sig inom två år från leveransen, dvs. inom den tvååriga garantiperioden. Ansvaret för bristande överensstämmelse med avtalet ligger på ”säljaren”. Enligt artikel 1.2 c i direktivet om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier är en säljare en fysisk eller juridisk person som enligt avtal säljer konsumentvaror inom ramen för sin närings- eller yrkesverksamhet.

När det gäller information om näringsidkarnas e-postadresser tillämpade CPC-myndigheterna artikel 5.1 c i e-handelsdirektivet, enligt vilken, i kombination med artikel 7.5 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, denna information anses vara väsentlig i den mening som avses i direktivet om otillbörliga affärsmetoder.

CPC-myndigheterna konstaterade att standardinställningar för betalningar inte får möjliggöra köp utan konsumentens uttryckliga samtycke (t.ex. via ett lösenord). När systemet har tidsintervaller för samtyckets giltighet (t.ex. ett intervall på 15 minuter) ska näringsidkarna inhämta konsumenternas uttryckliga samtycke i förhållande till den tillämpliga varaktigheten.

När det gäller vilseledande framställningar av spel som kostnadsfria, ansåg CPC-myndigheterna att punkt 20 i bilaga I och artikel 7.4 c i direktivet om otillbörliga affärsmetoder samt artikel 6.1 e i direktivet om konsumenträttigheter är den huvudsakliga rättsliga grunden för bedömningar av näringsidkares efterlevnad av EU:s konsument- och marknadsföringslagstiftning.

Under 2013 och 2014 genomförde europeiska nationella konsumentskyddsmyndigheter via samarbetsnätverket för konsumentskydd (CPC) en gemensam verkställighetsåtgärd avseende onlinespel (appar) som erbjuder köp inuti en app, och som sannolikt kan vara lockande för eller spelas av barn. I denna gemensamma åtgärd tillämpade de nationella tillsynsmyndigheterna (CPC-myndigheter) direktivet om otillbörliga affärsmetoder och annan relevant EU-lagstiftning på digitala spel som erbjöd köp inuti en app. Åtgärden utlöstes av nationella utredningar, där följande problem hade påvisats med avseende på sådana spel:

Under de senaste åren förefaller de funktioner som har införts av vissa allmänt använda sökmotorer för att skilja mellan reklam och autentiska sökresultat ha blivit mindre märkbara för konsumenterna. Detta gäller särskilt reklam som är placerad omedelbart över de autentiska sökresultaten (”toppannonser”). Färska belägg visar att sökare ofta inte kan skilja mellan toppannonser och autentiska sökresultat, särskilt om den kontrast och bakgrundsskuggning som används för att särskilja annonsen är svag.

Enligt artikel 6.1 c förbjuds näringsidkare att vilseleda konsumenterna om motivet för affärsmetoden och typen av säljförfarande samt direkt eller indirekt stöd för eller godkännande av näringsidkaren eller produkten. Enligt artikel 7.2 förbjuds näringsidkarna dessutom att dölja det kommersiella syftet med en affärsmetod.

För att undvika att utelämna väsentlig information ska samarbetsplattformar enligt artiklarna 6.1 f och 7.1 och 7.2 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder ge berörda externa näringsidkare möjlighet att informera användarna om att de är näringsidkare. Om så är fallet ska plattformen även informera konsumenterna om vilka kriterier som tillämpas för att välja de leverantörer som är verksamma via plattformen och om vilka kontroller plattformen gör av leverantörernas tillförlitlighet.

Sedan direktivet om konsumenträttigheter trädde i kraft i juni 2014 är näringsidkarna också skyldiga att lämna sina e-postadresser till konsumenterna på grundval av direktivets artikel 6.1 c.

Jämförelseverktyg visar ibland priser som konsumenterna inte kan hitta när de går in på webbplatsen för den näringsidkare som tillhandahåller produkten i fråga. Om jämförelseverktyg visar priser eller produkter som inte finns tillgängliga kan detta utgöra en överträdelse av artiklarna 6 och 7 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Alltefter omständigheterna kan även flera bestämmelser i svarta listan i bilaga I till direktivet överträdas, som under alla omständigheter förbjuder lockerbjudanden (punkt nr 5), försök att sälja en annan produkt (punkt 6) och att förmedla i sak oriktig information om marknadsvillkor eller möjligheten att finna produkten i avsikt att förmå konsumenten att förvärva produkten på mindre fördelaktiga villkor än de marknaden normalt kan erbjuda (punkt nr 18). Denna prövning påverkar inte artiklarna 14 och 15 i e-handelsdirektivet.

"Jämförelseverktyg bör säkerställa att all information de ger är korrekt, särskilt att informationen om pris och tillgänglighet exakt motsvarar de erbjudande som görs av säljaren av produkten eller tjänsten. Information om tillgänglighet får under inga omständigheter ge ett falskt intryck av ringa tillgång."

Enligt artiklarna 6.1 d och 7.4 c i direktivet ska det sammanlagda priset eller det sätt på vilket priset beräknats anges tydligt, inklusive eventuella ytterligare kostnader för frakt, leverans eller porto. Om en webbplats för jämförelseverktyg inte själv säljer direkt och därmed inte hanterar sådana leveransavgifter behöver de inte heller visas.

I en färsk undersökning som utförts på uppdrag av Europeiska kommissionen fann man att de mest populära typerna av onlineplattformar vanligen erbjuder någon form av jämförelsetjänster, även om deras jämförelsefunktion ofta inte täcker så många produkter eller tjänster som rena jämförelsewebbplatser gör. Dessa omfattar resebokningswebbplatser som Expedia, Tripadvisor, Booking.com och Opodo samt sökmotorer som Google och Yahoo. E-handelsplattformar där många näringsidkare är verksamma, såsom Amazon and eBay, erbjuder även en begränsad jämförelsefunktion för erbjudanden som anges på deras webbplatser.

·Den 19 juni 2015 lade den brittiska konkurrens- och marknadsmyndigheten fram en rapport om nätrecensioner och reklam i Storbritannien efter en informationsförfrågning till näringsliv och konsumenter. Rapporten gav bland annat följande slutsatser: Konsumenterna använder nätrecensioner och finner dem värdefulla. Vi uppskattar att över hälften av Storbritanniens vuxna använder nätrecensioner. Bland de sex breda branscher vi tittade på uppskattar vi att 23 miljoner pund av de brittiska konsumenternas avgifter per år kan påverkas av nätrecensioner. Konsumenter som använder nätrecensioner verkar lita på dem, och nätrecensioner förefaller vara en viktig informationskälla för konsumenternas köpbeslut. De flesta konsumenter uppger dessutom att den produkt eller tjänst som de köpte efter att ha läst recensioner motsvarar deras förväntningar.

Såsom diskuteras i avsnitt 5.2.6 om sökmotorer ska alla näringsidkare enligt direktivet om otillbörliga affärsmetoder skilja tydligt mellan autentiska sökresultat och betalda annonser. Detta gäller även operatörer av jämförelseverktyg. De relevanta bestämmelserna i detta avseende är artikel 6.1 c och f och artikel 7.2 i direktivet.

·I april 2014 ansåg den nederländska kommittén för marknadsföringslagen att annonser på en stor hotellbokningsplattform var vilseledande. Påståendena var ”vi har bara ett rum kvar!” och ”bara ett rum kvar!” till ett visst pris. Myndigheten ansåg att det inte stod klart för genomsnittskonsumenten att dessa påståenden endast rörde de rum som ett hotell hade gjort tillgängliga via den plattformen. Plattformen informerade inte konsumenterna om att dess påståenden endast rörde dessa rum, vilket innebar att konsumenterna kunde vilseledas att tro att hotellen var fullbokade, medan samma hotell i själva verket kunde ha rum tillgängliga via andra bokningskanaler. Detta beslut bekräftades av appellationsnämnden i juli 2014.

-artikel 6.1 c i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, enligt vilken det är förbjudet för näringsidkare att vilseleda konsumenterna i fråga om motivet för affärsmetoden och typen av säljförfarande, och

Øaffärsmetoder som tillämpas av externa näringsidkare via plattformar för sociala medier, bland annat dold marknadsföring, falska eller vilseledande användarrecensioner, direkta uppmaningar att köpa till barn, spam och abonnemangsfällor.

Vissa sociala medier har blivit plattformar för reklam, produktplacering och konsumentrecensioner. De kan därför medföra ökade risker för dold och vilseledande reklam, eftersom de kommersiella inslagen ofta är blandade med socialt och kulturellt användargenererat innehåll. Konsumenterna kan dessutom uppleva sociala medier just som tjänster för informationsutbyte mellan konsumenter, och kanske inte är medvetna om att näringsidkare använder sociala medier för marknadsföringssyften. Därför är förbuden i artikel 7.2 och punkt 22 i bilaga I i direktivet om otillbörliga affärsmetoder mot dold marknadsföring särskilt relevanta. Ett liknande krav finns i artikel 6 a i e-handelsdirektivet.

Enligt direktivet om otillbörliga affärsmetoder får näringsidkarna fritt bestämma vilka priser de tar ut för sina produkter, så länge de på lämpligt sätt informerar konsumenterna om de sammanlagda kostnaderna och hur de beräknas (artiklarna 6.1 d och 7.4 c i direktivet). Under vissa omständigheter kan dynamiska prissättningsmetoder dock uppfylla definitionen av ”otillbörlig” enligt direktivet.

Onlineplattformar som erbjuder gruppköpstjänster ska tillhandahålla klar och korrekt information om erbjudandets innehåll och pris och om leverantören av produkten/tjänsten i fråga. Villkoren för att konsumenterna ska kunna köpa produkten (t.ex. minsta antal köpare, erbjudandets varaktighet) ska anges tydligt. Dessutom får inte konsumenterna vilseledas i fråga om den särskilda fördel som erbjuds av plattformen, dvs. den produkt eller tjänst som erbjuds bör vara av samma kvalitet som en produkt eller tjänst som köps under normala förhållanden.

Enligt artiklarna 8 och 9 i direktivet får marknadsföring som grundas på spårning och profilering inte heller omfatta aggressiva affärsmetoder. Enligt punkt 26 i bilaga I (se även avsnitt 4.5 om upprepad marknadsföring via ett distansverktyg) är det förbjudet att ta upprepade och oönskade kontakter med konsumenter (”spam”).

·Om information som samlas in genom profilering används för att utöva ett otillbörligt inflytande, t.ex. att näringsidkaren får reda på att konsumenten snart inte har tid på sig att köpa en flygbiljett och oriktigt anger att det endast finns ett fåtal biljetter tillgängliga. Detta kan utgöra en överträdelse av artikel 6.1 a och affärsmetod nr 7 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder.

Om näringsidkarna skickar direkt marknadsföring och kommersiella meddelanden via elektroniska kommunikationsnät måste de också uppfylla artiklarna 6, 9 och 13 i direktivet om integritet och elektronisk kommunikation. Detta omfattar kravet att den registeransvarige måste sluta att skicka direkt marknadsföring om den enskilda person som mottar den drar tillbaka sitt samtycke.

Näringsidkare som spårar och samlar in konsumentpreferenser genom att använda personuppgifter online anses utgöra ”registeransvariga” enligt dataskyddsdirektivet, och måste uppfylla EU:s dataskyddsregler. Detta omfattar kravet att den registeransvarige måste sluta att skicka direkt marknadsföring om den enskilda person som mottar den invänder mot att hans/hennes personuppgifter samlas in för detta ändamål (artikel 14 b). Enligt artikel 15 i dataskyddsdirektivet ska medlemsstaterna dessutom ge varje person rätten att i princip inte bli föremål för ett beslut som har rättsliga följder för honom eller som märkbart påverkar honom och som enbart grundas på automatisk behandling av uppgifter som är avsedda att bedöma vissa personliga egenskaper hos honom, exempelvis hans arbetsprestationer, kreditvärdighet, pålitlighet och uppträdande.

·En onlinehandlare bygger upp ”shoppingprofiler” baserat på sina nätkunders köpkraft, vilket gör att handlaren kan anpassa sina priser. En kund som kategoriseras som att den har ”högre köpkraft” kan kännas igen antingen på datorns IP-adress eller via andra kanaler, såsom kakor, när konsumenten besöker näringsidkarens webbplats från sin hemdator. De priser som föreslås till denna kund kan t.ex. i genomsnitt vara 10 % högre än för en ny kund eller en kund som hamnar i kategorin ”lägre köpkraft”.

Individanpassade prissättningspolicyer som t.ex. grundar sig på konsumentens köpkraft/välstånd enligt näringsidkarens uppfattning förefaller för närvarande inte vara en utbredd metod utanför bonusprogram och förmåner i form av priser, som är normala affärsmetoder, och priser som varierar efter använd distributionskanal (t.ex. online jämfört med vanliga butiker). I de få fall som har rapporterats ändrade de berörda företagen sina metoder eftersom konsumenterna började misstro dem eller märket i fråga. Den 17 maj 2013 publicerade t.ex. UK Office of Fair Trading (numera Competition and Markets Authority – CMA) en rapport om individanpassad prissättning på nätet. I rapporten fann man att prissättningsbeslut påverkas av analyser av sammanställd information som samlats in från konsumenter, men även att våra belägg visar att företagen inte använder information om enskilda personer för att höja priserna för dem.

Den brittiska rapporten innehåller följande fallstudie om individanpassad prissättning: ·Många svarande hänvisade till vad som hade hänt med Amazon.com i USA år 2000. Vid den tidpunkten beskrevs detta av en talesman för företaget som ”ett mycket kortvarigt test för att se hur konsumenterna reagerar på olika priser”. En person berättade hur han beställde en dvd och betalade 24,49 US-dollar. När han gick tillbaka till Amazon följande vecka såg han att priset hade höjts till 26,24 US-dollar. Som ett experiment rensade han sin dator på de elektroniska taggar som identifierade honom för Amazon som en återkommande kund. Då sänktes priset till 22,74 US-dollar. Det är allmänt känt att kundkritiken ledde till att Amazon erbjöd återbetalning till köpare som hade köpt dvd:n till det högre priset. I våra egna undersökningar fann vi inga belägg för att priser fastställs på grundval av individuella konsumentprofiler av Amazon eller något annat företag, i förhållande till en bredare grupp, eller typ, av konsumenter. Vi har dock sett att tekniken finns för att göra detta.

5.2.14Användning av geolokaliseringstekniker

När konsumenterna handlar i/från en annan medlemsstat erfar de ibland att näringsidkarna helt enkelt nekar försäljning, eller säljer till prisdiskriminering, baserat på konsumentens bosättningsort eller nationalitet. Sådana affärsmetoder kan tillämpas både på nätet och över butiksdisken. Näringsidkare kan använda geolokaliseringstekniker, t.ex. på grundval av konsumentens IP-adress, hemadress, land som utfärdar kreditkort osv., för att antingen neka att sälja en produkt till konsumenten, automatiskt omdirigera honom/henne till en lokal webbutik eller av prisdiskrimineringsskäl.

Näringsidkarna kan ha olika skäl att neka tillgång till en produkt eller tillämpa olika priser baserat på geografisk information. När det gäller nekad försäljning eller omdirigering måste näringsidkarna enligt artikel 8.3 i direktivet om konsumenträttigheter informera konsumenterna om leveransbegränsningar senast i början av beställningsprocessen. Enligt artikel 7.5 i direktivet om otillbörliga affärsmetoder anses detta informationskrav utgöra ”väsentlig” information. Om näringsidkaren uppfyller informationskravet i artikel 8.3 i direktivet om konsumenträttigheter utgör nekad försäljning eller omdirigering i sig inte en otillbörlig affärsmetod enligt direktivet om otillbörliga affärsmetoder. Beroende på omständigheterna i det individuella fallet kan sådana metoder dock leda till otillbörliga affärsmetoder.

Den 25 maj 2016 antog Europeiska kommissionen ett lagstiftningsförslag för att få slut på omotiverad geografisk blockering och på bred front bekämpa diskriminering på grundval av bosättningsort eller nationalitet.

Sådana metoder kan dessutom bryta mot annan EU-lagstiftning (t.ex. artikel 20 i direktivet om tjänster samt konkurrenslagstiftningen). Såsom konstateras i avsnitt 5.2.3 om prisdiskriminering är medlemsstaterna enligt artikel 20 i direktivet om tjänster skyldiga att se till att företagen inte behandlar konsumenter olika på grundval av nationalitet eller bosättningsort om detta inte är direkt motiverat av objektiva faktorer. Detta rör både direkt nekad försäljning, inklusive automatisk omdirigering, och användning av olika priser, såväl offline som online.



5.3Rese- och transportsektorn

Oegentligheter inom transportsektorn påträffades särskilt under CPC-myndigheternas samordnade tillsynsåtgärd 2007 av webbplatser som säljer flygbiljetter, i 2012 års undersökning om pristransparens inom lufttransportsektorn och CPC-myndigheternas samordnade tillsynsåtgärd 2013 av webbplatser som säljer flygresor och hotellboende.

Bland de oegentligheter som påträffades fanns bland annat vilseledande prisangivelser (t.ex. priser utan oundvikliga avgifter) och brist på information om tillgängligheten för erbjudanden.

Mer nyligen har problem rapporteras inom biluthyrningsbranschen, särskilt när det gäller presentation av erbjudanden, produktens huvudsakliga egenskaper samt försäkringspolicyer.

5.3.1Övergripande frågor

Direktivet om otillbörliga affärsmetoder är inte tillämpligt på näringsidkare som faktiskt tillhandahåller resor och transporter. I definitionen av begreppet näringsidkare i artikel 2 b i direktivet nämns även uttryckligen den som handlar i näringsidkarens namn eller för dennes räkning. Detta innebär att informationskraven i artiklarna 6 och 7 inte bara är tillämpliga på flygbolag, hotell eller biluthyrningsföretag, utan även kan gälla mellanhänder – t.ex. jämförelseverktyg eller webbplatser för metasökningar – som verkar mellan dem och konsumenterna i näringsidkarens namn eller för dennes räkning och tillhandahåller produkten.

Exempel: ·Det är inte bara flygbolaget i sig utan även nätresebyråer som erbjuder flygbiljetter till konsumenter i näringsidkarens namn eller för dennes räkning som bör informera konsumenterna om huruvida bagage ingår i flygpriset eller om det omfattas av en extra avgift. Båda parter bör också informera passagerarna om eventuella möjligheter till ombokning och återbetalning av flygningar.

I artikel 7.4 anges vissa uppgifter som ska betraktas som väsentliga i köperbjudanden, t.ex. för en flyg- eller tågbiljett, boende eller bilhyra, om informationen inte redan framgår av sammanhanget. Underlåtande att lämna sådan information kan i vissa fall anses vara vilseledande. Den typ av information som omfattas av denna artikel är särskilt följande:

-Produktens huvudsakliga egenskaper.

-Näringsidkarens identitet.