Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Asbest"

(1999/C 138/09)

Den 19-20 mars 1997 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "Asbest".

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 4 mars 1999. Föredragande var Thomas Etty.

Vid sin 362:a plenarsession den 24-25 mars 1999 (sammanträdet den 24 mars) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 55 röster för, 9 emot och 13 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Asbest är redan sedan många år erkänt som ett cancerframkallande ämne av EU. Relevant gemenskapslagstiftning har funnits sedan 1983.

1.2. Ekonomiska och sociala kommittén har i flera tidigare yttranden om asbest - och asbestrelaterad EU-lagstiftning - ställt sig bakom kommissionens uppfattning att alla typer av asbest är cancerframkallande. Man har också hävdat att "det är inte möjligt att fastställa 'säkra' exponeringsnivåer för asbestens skadliga egenskaper ( ). Också mycket låga doser kan orsaka cancer. Den enda verkligt 'säkra' lösningen är därför att förbjuda asbest. De gränsvärden som fastställts för asbest ( ) bör inte betraktas som 'säkra' gränser grundade på vetenskaplig forskning, utan snarare som resultatet av en anpassningsprocess där icke hälsobetingade överväganden har haft betydelse."(1) Nya vetenskapliga rön har systematiskt följts av strängare gränsvärden.

1.3. Merparten av de allvarliga, vanligtvis dödliga, sjukdomar som orsakas av asbest (olika typer av cancer, asbestos) visar sig först många år (5-10 eller mer) efter den första exponeringen. Trots de senaste decenniernas skyddslagstiftning kommer fortfarande vetenskapligt framtagna prognoser om förekomsten av asbestrelaterade sjukdomar som är alarmerande. Av en färsk forskningsrapport beställd av det nederländska arbetsmarknads- och socialministeriet framgår till exempel att man under de närmaste 35 åren räknar med att diagnosticera 40 000 asbestrelaterade sjukdomsfall i Nederländerna. Under perioden 1945-1995 räknar man med att cirka 10 000 personer har exponerats för asbest på fabriker i Nederländerna, vid arbete med rå asbest. Därtill har cirka 330 000 personer exponerats för asbest i samband med hantering och arbete med material och produkter som innehåller asbest. Man räknar med 19 000 fall av pleural bukhinnecancer och 19 000 fall av asbestrelaterad lungcancer(2). I en nypublicerad artikel har doktor J. Peto, som är en ledande expert på området, gjort en prognos som säger att en kvarts miljon människor i Västeuropa kommer att dö av asbestrelaterad bukhinnecancer inom de närmaste 35 åren. Petos forskningsprojekt omfattade sex länder: Tyskland, Storbritannien, Frankrike, Italien, Nederländerna och Schweiz(3).

1.4. I EU är det bara två av de tre kommersiellt använda asbestfibrerna (blå och brun asbest) och produkter som innehåller dessa som är helt förbjudna sedan januari 1986. Vit asbest (krysotil) är förbjuden i fjorton produktkategorier, men den används fortfarande i asbestcementprodukter (t.ex. avloppsrör, takmaterial, väggpaneler - cirka 85 % av den använda mängden), friktionsmaterial (9 %), textilier, förseglingar och packningar (6 %) samt i vissa mycket specialiserade tillämpningar som medicinska filter.

1.5. Nio medlemsstater (Österrike, Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Tyskland, Italien, Nederländerna och Sverige) har infört förbud (med vissa undantag) mot primäranvändning (produktion, bearbetning, försäljning, import och marknadsföring) av asbest. Irland och Luxemburg stöder i princip ett förbud. I Storbritannien pågår för närvarande regeringsförhandlingar om att införa ett förbud. Regeringarna i Grekland, Portugal och Spanien - länder som har en betydande asbestcementindustri - stöder fortfarande ett status quo-läge. De säger sig inte acceptera det vetenskapliga resonemang som ligger bakom de andra medlemsstaternas ställningstagande och pekar på de negativa ekonomiska effekter som ett förbud skulle få.

1.6. Förutom de risker för arbetstagare och konsumenter som sammanhänger med primäranvändning av asbest exponeras också arbetstagare och den stora allmänheten i EU-länderna för befintlig asbest, särskilt i byggnader, i samband med rivningsarbeten, underhåll, reparationer samt el- och rörarbeten. Det finns EU-lagstiftning som gäller i sådana situationer och för sådana aktiviteter.

1.7. Slutligen har man det allvarliga problemet med miljöföroreningar (luft, vatten) på grund av avfall som innehåller asbest (från asbestindustrier och rivningar) och som används till vägunderhåll (på landsbygden) samt problemet med korrosion på asbestcementrör. Relevant gemenskapslagstiftning finns också på detta område.

2. Skälen till detta yttrande på eget initiativ

2.1. Det finns allt mer övertygande vetenskapliga bevis för de skadliga, ofta dödliga, effekterna av exponering för asbest (inklusive vit asbest).

2.2. Man kan befara att befintlig gemenskapslagstiftning och tillämpningen av denna inte i tillräckligt hög grad skyddar arbetstagare och den stora allmänheten. För det första gäller den grundläggande synpunkten, som framförts tidigare, att det inte är möjligt att fastställa säkra exponeringsnivåer för asbestens skadliga egenskaper. För det andra anser expertisen att det i många fall är svårt att kontrollera exponeringen av arbetstagare och andra som hanterar eller använder asbest eller produkter som innehåller asbest. De gränsvärden som fastställs genom EU-lagstiftning kan ofta överskridas.

2.3. Kommittén anser också att de befintliga undantagen är alldeles för omfattande och medger onödig import och användning av vit asbest, antingen i fall där man inte behöver använda asbest alls eller där det finns säkrare ersättningsmaterial att tillgå. Kommittén är medveten om att det i många fall bara är ett fåtal medlemsstater som utnyttjar dessa undantag, vilket tyder på att det inte längre finns något behov av sådana, även om de vid en viss tidpunkt behövdes och till en början utnyttjades av ett antal medlemsstater.

2.3.1. Ännu viktigare är emellertid att sådana undantag endast skall förekomma där det inte finns några likvärdiga alternativ att tillgå. Eftersom det i nästan samtliga fall finns sådana alternativ befinner vi oss i en besynnerlig situation så till vida att undantagen inte borde behövas, men i praktiken ändå utnyttjas i högre eller lägre grad (i ett fall har en medlemsstat ett särskilt undantag som man endast har utnyttjat åtta gånger). Kommittén anser att undantag är överflödiga i fall där det finns lämpliga alternativ och att dessa undantag bör avskaffas.

2.3.2. Kommittén är också oroad över att den vetenskapliga metod som använts för att avgöra huruvida undantag skall tillåtas eller inte uppvisar klara brister genom att man endast beaktar tillverkning och primäranvändning av produkter som innehåller asbest, men knappast alls diskuterar vad dessa senare kommer att användas till, eller om de repareras eller står och förfaller. I hela EU-området finns material som innehåller asbest, och som i och för sig är säkert så länge det är i gott skick, men som vittrar sönder och släpper ifrån sig fibrer till den omgivande miljön, oavsett om man vidtar åtgärder eller inte.

2.4. Den nuvarande situationen inom EU, där nio medlemsstater är för ett förbud mot primäranvändning av asbest, innebär att det finns en klar kvalificerad majoritet för en gemenskapslagstiftning som förbjuder vit asbest.

2.5. Industrin har gjort betydande framsteg när det gäller att utveckla och fastställa alternativ till asbest som bedöms vara säkrare(4). Studier som gjorts för Europeiska kommissionens räkning har visat att det numera finns, för praktiskt taget all användning av vit asbest, ersättningsmaterial att tillgå som anses vara mindre farligt än vit asbest, till exempel polykristallina glasfibrer, cellulosa och p-aramid(5).

2.6. Kommittén noterar detta och ser med tillförsikt på att kommissionen aviserat att man har för avsikt att förbjuda primäranvändning av vit asbest inom en mycket snar framtid. Enligt uppgift kommer detta förbud endast att innehålla ett mycket begränsat antal undantag. Det kommer att utformas som ett ändringsförslag till bilaga I i "rådets direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar)" (asbest). Det kommer också att innehålla bestämmelser om övergångsperioder.

2.6.1. Uppenbarligen kommer ett förbud mot primäranvändning av vit asbest att få stora återverkningar för asbestcementindustrin i Grekland, Portugal och Spanien. Kommittén hoppas få tillfälle att utveckla sin syn på detta problem.

2.7. Vid rådets (sociala frågor) sammanträde den 7 april 1998 efterlyste man en förstärkning av den nuvarande kontrollen av arbetstagares exponering för asbest. Ett direktiv som helt förbjuder eller drastiskt begränsar marknadsföringen och användningen av asbest kommer att bli ett stort steg i rätt riktning. Direktivet kommer dock inte att beröra det enorma problemet med befintlig asbest inom EU, som vi kommer att få leva med i flera decennier framåt. Detta problem måste få förnyad uppmärksamhet.

2.8. Ett ytterligare skäl för kommittén att utarbeta detta yttrande på eget initiativ är de protester som Kanada, världens största exportör av vit asbest, genom Världshandelsorganisationen (WTO) har riktat mot Frankrike, som en följd av Frankrikes beslut att förbjuda krysotil. De franska åtgärder klagomålen gällde var i synnerhet ett dekret av den 24 december 1996 som avsåg ett förbud mot asbest och produkter som innehåller asbest och som förbjöd import av sådana varor. Kanada anför i ett klagomål (WT/DS 135) av den 28 maj 1998 att dessa åtgärder strider mot artiklarna 2, 3 och 5 i avtalet om tillämpning av åtgärder för hälso- och växtskydd, artikel 2 i avtalet om tekniska handelshinder samt artiklarna II, XI och XIII i GATT-avtalet från 1994. Kanada påpekar också att det innebär ogiltigförklarande eller försämring av fördelar man haft i ovannämnda avtal. Om Kanada skulle ha framgång i sina protester kan detta få synnerligen oönskade följder för den gemenskapslagstiftning som berörs.

2.9. Slutligen motiveras kommitténs initiativ av en oro för situationen i många av, eller kanske rent av alla, kandidatländerna. I länderna i Central- och Östeuropa har man under en mycket lång period fäst föga uppmärksamhet vid hälsoeffekterna av att arbetstagare exponeras för asbest. Sannolikt har stora kvantiteter material som innehåller asbest använts vid byggnads- och anläggningsarbeten. Många av de problem som diskuterats ovan förekommer i dessa länder - i stor omfattning. Enligt Europeiska kommissionen har några av kandidatländerna nyligen börjat vidta lagstiftningsåtgärder som avser att skydda arbetstagare mot effekterna av exponering för asbest.

3. Den aktuella lagstiftningen i EU:s medlemsstater (särskilt med avseende på undantag)

3.1. De huvudsakliga undantag som medges av gemenskapslagstiftningen gäller för asbestcementprodukter; förseglingar och packningar samt friktionsmaterial. Det finns många detaljerade undantag för specifika produkter i varje medlemsstat, men generellt sett ser bilden ut på följande sätt: om ett land inte nämns har man ett generellt undantag för sådana produkter där det inte finns något lämpligt och bättre alternativ. Nedanstående länder har antingen förbjudit användningen helt eller tillåter bara mycket begränsade undantag.

3.2. Undantagen från lagstiftningen om asbestcement löpte ut 1994 och 1995 i Tyskland, Italien och Österrike (med undantag för vattenledningsrör). Användningen av asbestcement har varit förbjuden betydligt längre i Danmark, Finland, Nederländerna och Sverige. I Frankrike förbjöd man användningen 1997. Sju medlemsstater har fortfarande generella undantag för asbestcement.

3.3. Undantag för förseglingar och packningar tillåts i flera medlemsstater: i Danmark (vid en kombination av högt tryck och höga temperaturer), Finland, Nederländerna (samma villkor som i Danmark) och Sverige (dito), men inte längre i Österrike (1993), Tyskland (utom för skiljeväggar i klor-alkali-elektrolyser vid befintliga anläggningar) och Italien. Också där man har undantag måste man använda alternativa material om sådana finns att tillgå. Endast i åtta medlemsstater förekommer en generell dispens.

3.4. Undantag för friktionsmaterial (förbjudna från den 1 januari 1999) förekom i Danmark (men endast där det inte finns något ersättningsmaterial och då enbart i fordon registrerade före 1988), Finland (om det inte finns några likvärdiga ersättningsmaterial), Frankrike, Nederländerna (vissa fordon för tunga transporter) och Sverige (om det inte finns några likvärdiga ersättningsmaterial), Tyskland (där man endast tillämpade det för bromsbelägg inom järnvägstrafiken) och Italien. Tills helt nyligen hade sju medlemsstater generell dispens från detta.

3.5. Utöver vad kommittén har anfört som motivering till detta yttrande i punkt 2.3 ovan är man också oroad över det praktiska genomförandet av befintlig gemenskapslagstiftning. Man fruktar att den i praktiken inte genomförs fullt ut och att medlemsstaternas möjligheter att övervaka och kontrollera genomförandet i många fall inte är tillräckliga.

4. Alternativ till asbest

4.1. Om det finns säkrare ersättningsmaterial att tillgå finns det inget behov av att behålla undantagen (särskilt som många undantag redan förutsatte att sådana ersättningsmaterial skulle införas stegvis).

4.2. "Ersättningen" för asbest är ofta att helt enkelt inte använda produkten alls eller att tillverka den utan asbest. Man har varit alltför benägen att använda asbest som en säkerhetslösning när det gällt risker (t.ex. brandrisk) som i praktiken varit obefintliga. När man kartlägger behovet av att använda asbestprodukter bör man även beakta och utvärdera de risker det innebär att inte använda dessa produkter.

4.3. Således är många tak byggda med material som innehåller asbest utan att det egentligen finns något behov av detta, och inget behov av att använda några alternativ till asbest heller. På liknande sätt kan man genom teknisk utveckling komma ifrån material som innehåller asbest (eller något ersättningsmaterial) i byggnader och processer där asbest eller ett lämpligt ersättningsmaterial för närvarande anses nödvändigt.

4.4. Kommittén är övertygad om att det finns alternativa produkter på marknaden för nästan alla användningsområden för vit asbest i EU-länderna. Vissa avviker marginellt i fråga om tekniska prestanda, och många avviker väsentligt när det gäller pris (men prisskillnaden beror delvis på huruvida det finns ett förbud eller inte). Sämst tillgång på ersättningsmaterial gäller för förseglingar och packningar av asbest som används vid en kombination av högt tryck och höga temperaturer.

4.5. Det finns ofta flera alternativ till en produkt som innehåller asbest, och i vissa fall är några alternativ naturprodukter (ofta växtbaserade) i stället för de syntetiska mineralfibrer som ofta står i fokus för diskussionen om ersättningsmaterial för asbest.

4.6. Kommittén accepterar att några av alternativen till asbest, särskilt när det gäller syntetiska mineralfibrer, möjligen kan vara hälsovådliga, ibland till och med mycket hälsovådliga, och noterar vad som sägs om detta i yttrandet från GD XXIV:s vetenskapliga kommitté för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE). Det måste bedrivas mer forskning om dessa ersättningsmaterial. Kommittén välkomnar den viktiga slutsatsen att de tre alternativa produkterna till krysotil, som tas upp i punkt 2.5 ovan, medför en risk som, med avseende på cancer och lungfibros, sannolikt är lägre. Kommittén instämmer till fullo i rekommendationerna från SCTEE om att utöka forskningen inom områdena toxikologi och epidemiologi såväl beträffande ersättningsfibrer som när det gäller tekniken för att utveckla nya tjockare/mindre genomsläppliga fibrer. Kommittén stöder också SCTEE:s uppmaning att man inte bör minska på miljökontrollerna av ersättningsfibrer på arbetsplatser.

4.7. Kommittén förkastar det förslag som lagts fram av grupper med egenintresse i denna fråga om att arbetstagare, i avvaktan på nya forskningsrön, även i fortsättningen skall exponeras för de kända riskerna med vit asbest. Vid en konferens med kanadensiska och brittiska forskare som hölls den 30 september 1997, och som arrangerats för att ge kanadensarna tillfälle att lägga fram bevis för hälsoriskerna med krysotil, fastslog man att vit asbest kan orsaka lungcancer, bukhinnecancer och asbestos(6). Under dessa omständigheter måste man först ta itu med de kända riskerna innan man börjar spekulera i vilka risker det kan finnas med andra produkter. Men kommittén instämmer i att dessa mindre välbeprövade produkter bör användas med stor försiktighet.

5. Relevanta internationella instrument

5.1. ILO har en konvention nr 162 om säkerhet vid användning av asbest (1986) och en rekommendation nr 172 om samma fråga. Konventionen handlar om kontrollerad användning av asbest, även alla de sorter som redan är förbjudna inom EU, och den medger undantag. Den förbjuder användningen av blå asbest samt alla former av asbest vid sprutning. I konventionen behandlas samma frågor som i relevant EU-lagstiftning när det gäller skyddsåtgärder och förebyggande åtgärder, men i allmänhet på ett mer procedurmässigt och inte lika strängt och detaljerat sätt. Detta gäller även för de föreskrivna reglerna för övervakning av arbetsmiljön och de anställdas hälsa, för de anställdas och arbetsgivarnas information och utbildning om hälsorisker vid exponering för asbest, samt för förebyggande åtgärder och kontroll.

5.2. Hittills har 22 medlemsstater i ILO ratificerat konventionen, bland dessa endast fem EU-länder: Belgien, Finland, Tyskland, Spanien och Sverige. Portugal har ratificerat konventionen genom presidentens dekret nr 56/98 av den 2 december 1998; emellertid har ratificeringsinstrumentet ännu inte blivit inlämnat. Det nederländska parlamentet gav sitt godkännande i början av 1999, vilket innebär att en ratificering snart kommer att ske där.

5.3. Detta är den enda direkt relevanta internationella konventionen, och det är av största vikt att så många länder som möjligt ansluter sig till den. Det är beklagligt att flertalet EU-länder ännu inte har ratificerat konventionen. Detta beror inte på att konventionen strider mot befintlig EU-lagstiftning, utan snarare på att Europeiska kommissionen under en tid gjorde anspråk på ensam behörighet i fråga om vissa viktiga aspekter av ILO:s normgivning och genomförandeprocess inom områdena säkerhet och hälsa.

5.4. Om alla EU-länder ratificerade konventionen skulle detta inte bara bidra till att förbättra ILO-konventionens rykte som ett grundläggande instrument när det gäller skydd för de anställdas säkerhet och hälsa världen över. Vad som är ännu viktigare är att detta också skulle leda till att få bort det (felaktiga) argument som används av många utvecklingsländer, och enligt vilket dessa inte kan förväntas ratificera konventionen eftersom det enkla faktum att tydligen bara ett fåtal av EU:s medlemsstater kan ratificera den är ett övertygande bevis på att kraven i detta instrument är för höga. Detta är absolut inte fallet. Som tidigare nämnts är EU-lagstiftningen mycket mer detaljerad och strängare än normerna i ILO:s konvention nr 162. (Det förtjänar att påpekas att syftet med ILO:s konventioner och rekommendationer är att ge allmängiltiga miniminormer som alla länder, oavsett ekonomisk utveckling, kan bygga vidare på. Det är alltså inte fråga om bindande krav i form av maximinormer som inte får skärpas i den nationella lagstiftningen i de länder som har ratificerat ILO-instrumenten.)

6. Förslag till EU-åtgärder

6.1. Kommittén anser att EU som en princip borde införa ett totalförbud mot primäranvändning av alla asbestsorter. Vi välkomnar därför kommissionens avsikt att anpassa rådets direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (asbest) genom att förbjuda marknadsföring och användning av alla former av asbest.

6.2. Kommittén medger att ett förbud utan undantag i dagsläget inte utgör ett realistiskt politiskt alternativ. Vi rekommenderar därför starkt att om EU skall tillåta undantag så bör dessa i största möjliga utsträckning begränsas i omfattning och tid, och bör inte gå längre än de strängaste befintliga reglerna för just det speciella ändamålet inom EU.

6.3. För att förhindra lagring av farliga produkter anser kommittén att man med mycket kort varsel bör införa ett förbud mot produkter som innehåller krysotil och som inte har tagits i bruk då förbudet mot primäranvändning av asbest träder i kraft.

6.4. När det gäller de ekonomiska konsekvenserna av ett förbud av krysotilasbest för Grekland, Portugal och Spanien, och särskilt inom asbestcementindustrin, hänvisar kommittén till det som sägs i rapporten från Environmental Resources Management, vilken beställts av Europeiska kommissionen: en övergångsperiod på fem år skulle kunna vara tillräcklig för att anpassa asbestcementindustrin när det gäller att investera i asbestfri produktionsteknik (och därmed bibehålla sysselsättningen) och att absorbera arbetstagare som blir arbetslösa i den lokala ekonomin(7). Kommittén påpekar också att dessa tre länder kommer att få finansiellt stöd från EU:s strukturfonder för att lösa de problem som orsakas av förbudet i samband med omstruktureringen av sysselsättningen och ekonomin, medan de andra medlemsstaterna, som redan har infört ett förbud mot vit asbest, har fått lösa dessa problem på egen hand.

6.5. Ett totalförbud (eller ett förbud med mycket begränsade undantag) kommer att kräva att medlemsstaterna gör en extra ansträngning för att övervaka och kontrollera att lagstiftningen efterlevs. Kommittén uppmanar kommissionen att inom en mycket snar framtid undersöka om den redan befintliga lagstiftningen efterlevs, och att gå vidare med förslag till åtgärder för att främja en effektiv efterlevnad och effektiva påtryckningsåtgärder.

6.6. När det gäller rivnings- och underhållsarbete noterar kommittén att de yrkesgrupper som för tillfället löper störst risk, är de som måste arbeta med asbest i samband med reparations-, underhålls-, renoverings-, rivnings- och saneringsarbete. De exponeras ofta snarare slumpmässigt än planerat, och i motsats till dem som tillverkar och installerar sådana produkter, och som redan lider av höga siffror i fråga om dödlighet och sjukdom, exponeras arbetare inom underhåll och sanering för material i allt annat än perfekt tillstånd. Många av dem är egna företagare. På grund av arbetets rörlighet ser de nästan aldrig en yrkesinspektör. För att säkerställa dessa arbetares hälsa och säkerhet, krävs en effektiv reglering av deras arbetsgivare (inklusive effektiv licensgivning och kvalitetsbedömning), en lämplig reglering av deras arbetsförhållanden, samt en effektiv tillämpning av dessa bestämmelser, vilket också innebär en tillräcklig kontroll från de offentliga myndigheternas sida. Kommittén är inte nöjd med den befintliga tillämpningen av EU:s säkerhetsbestämmelser inom detta område. Vi uppmanar kommissionen att nära samarbeta med nationella myndigheter för att få till stånd en förbättring av situationen samt - i de fall då ett sådant samarbete inte leder till någon påtaglig förbättring inom en nära framtid - komma med förslag på hur dessa problem skall lösas.

6.7. Vissa medlemsstater har redan infört register över byggnader som innehåller asbest (Frankrike, Tyskland och Nederländerna) eller samlat ihop relevant information. Som ett första steg skulle kommissionen kunna undersöka de underliggande motiven och de erfarenheter man gjort i samband med dessa ansträngningar på nationell nivå, samt göra en uppskattning av ett sådant registers praktiska användbarhet och betydelse. Mot bakgrund av detta anmodar kommittén kommissionen att undersöka om det är praktiskt genomförbart att i varje medlemsstat inrätta ett register över byggnader och installationer som innehåller asbest.

6.8. Det behövs även nationella lagar som kräver att fastighetsägaren i samråd med de som bor/vistas i byggnaden utvecklar en plan för att spåra all förekomst av asbest, vilket med hjälp av t.ex. undersökningar skulle säkerställa att ingen arbetare måste börja arbeta utan kännedom om förekomsten av asbest.

6.9. När det gäller avlägsnande och hantering av asbest medger kommittén att det finns mycket asbest i EU:s arkitektoniska miljö, bland annat på arbetsplatser och i bostäder. Vid förekomst av asbest bör större prioritet ges åt de former av asbest som innehåller material i dåligt skick, och där det finns en betydlig risk för att arbetare eller allmänheten exponeras för fibrerna. Avlägsnande eller reparation av skadad asbest måste därför ges absolut prioritet, medan avlägsnande av asbest som ännu sitter på plats bör vänta till dess att man har tagit hand om de farligaste källorna. Detta innebär att orörd asbest för tillfället inte bör tas bort eftersom riskerna i samband med denna operation kan uppväga de risker som kommer av att man lämnar asbesten orörd.

Det är emellertid av vikt att asbest avlägsnas på ett säkert sätt, och att man på ett lämpligt sätt beaktar arbetarnas och omgivningens säkerhet. Vid avlägsnande av asbest bör man alltid evakuera personal som inte deltar i saneringsprocessen, använda ett system med arbetstillstånd både före, under och efter avlägsnandet, använda sig av licensgivning, övervaka kvaliteten och saneringsföretagens arbete, samt införa starkare praktiska skyddsåtgärder för saneringsarbetarna än de som finns för underhållsarbetare som beskrivs ovan.

6.10. Det är önskvärt att man utvecklar effektiva åtgärder för att förhindra återförsäljning och andrahandsanvändning av material som innehåller asbest.

6.11. Förutom det förslag som nämnts i punkt 6.5 vill kommittén att kommissionen vidtar följande nya åtgärder för att minska riskerna för arbetstagare:

- Skärpning av gränsvärden.

- Utbildning och information riktad till arbetsgivare, arbetare och allmänheten (inklusive ungdomar).

- Obligatoriskt krav för fastighetsägare att undersöka förekomsten av asbest vid rivning eller underhåll.

- Informationskampanjer om säkrare ersättningsmaterial och aktivt främjande på olika sätt av deras användning.

- Informationskampanjer om riskerna i samband med användning av ersättningsmaterial.

Kommittén hoppas och förväntar sig att de berörda avdelningarna inom kommissionen kommer att få tillräckligt med resurser för att kunna utföra sina uppgifter.

6.12. Kommittén uppmärksammar den militära personalens speciella situation. Vi fruktar att den befintliga EU-lagstiftningen inte ger tillräckligt skydd åt denna kategori, och uppmanar kommissionen att utveckla idéer för att förbättra situationen.

6.13. Kommissionen borde aktivt stödja forskning i samband med de risker för arbetarnas och allmänhetens hälsa och säkerhet som orsakas av användningen av ersättningsmaterial för asbest.

6.14. En intressant utveckling har ägt rum i vissa medlemsstater när det gäller att erkänna asbestrelaterade sjukdomar som arbetsskador, och när det gäller ersättningssystem för de drabbade eller deras efterlevande familjemedlemmar. Bukhinnecancer har av EU, WHO och de flesta medlemsstater erkänts som en arbetsskada. Andra asbestrelaterade sjukdomar erkänns allmänt som arbetsskada. I en del medlemsstater finns det register över dem som drabbats av bukhinnecancer, men det är endast i ett fåtal medlemsstater som det finns något liknande för andra typer av cancer orsakade av asbest. Mot denna bakgrund anmodar kommittén kommissionen att granska kommissionens rekommendation av den 22 maj 1990 till medlemsstaterna om antagandet av den Europeiska förteckningen över arbetssjukdomar, för att besluta om det är nödvändigt att uppgradera de befintliga kraven(8).

6.15. Ansträngningar som på senare tid gjorts av medlemsstaterna för att förbättra lagstiftningen när det gäller arbetares säkerhet har inte bara resulterat i strängare rättsliga instrument, men också i utvecklingen av "mjuk lag " och uppförandekoder. Exempel är praktiska "steg för steg"- handledningar för avlägsnande av material som innehåller asbest från byggnader, och som behandlar säkerhet och hälsa både ur teknisk synpunkt och ur yrkessynpunkt. Dessa har utvecklats av arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer på branschnivå. Kommittén rekommenderar att kommissionen vid sidan av lagstiftning uppmuntrar en liknande utveckling på europeisk nivå.

6.16. Kommittén är mycket orolig för de möjliga följderna av den protest som Kanada, genom Världshandelsorganisationen, har riktat till Frankrike som en följd av Frankrikes förbud mot krysotil. Vi är ytterst förvånade över att det i denna fråga hittills inte har funnits någon allmän debatt över huvud taget inom EU. Kommittén anmodar kommissionen att ta initiativ till en debatt med en kritisk utvärdering av den kanadensiska protesten, samt uppmanar ministerrådet att göra ett starkt uttalande till stöd för Frankrike.

6.17. Med hänvisning till kommitténs yttrande från 1995 om relationerna mellan EU och ILO, föreslår man att kommissionen snabbt tar initiativ till samarbete med medlemsstaterna för att uppmuntra de 10 medlemsstater som ännu inte har ratificerat ILO:s konvention nr 162 om säkerhet vid användning av asbest, att inom en mycket snar framtid ratificera den. Vissa delar av ILO:s rekommendation nr 172 skulle kunna användas för framtida europeisk lagstiftning och/eller mjuk lag.

6.18. Kommittén anser att det är logiskt att kommissionen vid denna tidpunkt och med hänsyn till en ny utveckling inom europeisk lagstiftning (det förbudsförslag som skall läggas fram) ser över de relevanta miljöpolitiska instrumenten med friska ögon.

6.18.1. Ett problem är främjandet av alternativ teknik för att hantera avfall som innehåller asbest. Det vanliga tillvägagångssättet vid hantering av sådant avfall är kontrollerad dumpning. I vissa länder använder man eller håller man på att ta fram metoder som innebär att asbesten utsätts för höga temperaturer eller olika kemiska processer för att bryta ned fibrernas struktur. Dessa metoder är än så länge mycket dyrare än dumpning. Vissa medlemsstater subventionerar forskning och utveckling när det gäller denna miljöteknik. Kommittén anser att det är viktigt att även kommissionen medverkar inom detta område.

6.18.2. Kommittén önskar också uppmärksamma kommissionen på problemen i samband med tillverkningen av finfördelat rivningsavfall, som används i stora mängder vid vägbyggen. Detta material innehåller ofta asbest, trots att det finns stränga rivningsregler. Kommittén hoppas att kommissionen kommer att stödja forskning om hälsoriskerna och om utvecklingen av normaliserade och godkända mätmetoder för asbest i vanligt rivningsavfall och i finfördelat rivningsavfall. Om resultaten visar på att det finns behov av åtgärder på gemenskapsnivå förväntar sig kommittén att kommissionen kommer med förslag, även beträffande regler för importerat material.

6.18.3. I flera EU-länder har asbestavfall i många år använts (och används kanske fortfarande) vid underhåll av landsbygdsvägar i närheten av cementfabriker. Kommissionen borde uppmuntra medlemsstaterna att undersöka situationen och vidta lämpliga åtgärder.

6.19. Med tanke på anslutningen av nya medlemsstater till EU, önskar kommittén slutligen uppmärksamma kommissionen på de asbestrelaterade problem dessa står inför, detta gäller i synnerhet situationen i de central- och östeuropeiska länderna. Kommissionen borde påbörja en diskussion med regeringarna i dessa länder om de problem och synsätt som diskuterats ovan, i syfte att göra en förteckning över deras asbestrelaterade problem och över relevant befintlig praxis. På grundval av en sådan förteckning, skulle vissa former av samarbete kunna utvecklas mellan EU och kandidatländerna, till exempel för att utforma ny lagstiftning och särskilt för att genomföra den nya lagstiftningen i praktiken.

Bryssel den 24 mars 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) "Yttrande om förslag till rådets andra förordning (EG) om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för medel i arbetet: asbest", i EGT C 310, 1.9, 30.11.1981, s. 44, upprepat i kommitténs "Yttrande om förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 83/477/EEG om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för asbest i arbetet" i EGT C 332, 31.12.1990, s. 162.

(2) A. Burdorf et al Schatting van asbest-gerelateerde ziekten in de periode 1996-2030 door beroepsmatige blootstelling in het verleden, Den Haag, mars 1997.

(3) British Journal of Cancer, vol. 79 (3/4). Antalet dödsfall i lungcancer orsakad av asbest är minst lika stort som antalet fall av lungsäckscancer. Därmed kommer det totala antalet asbestrelaterade dödsfall i Västeuropa under de närmaste 35 åren sannolikt att överskrida 500 000.

(4) Samtliga ersättningsfibrer regleras genom rådets direktiv 80/1107/EEG av den 27 november 1980 om skydd för arbetstagare mot risker vid exponering för kemiska, fysikaliska och biologiska agenser i arbetet (EGT L 327, 3.12.1980 - Sv. specialutg. omr. 5, volym 2, s. 126) och rådets direktiv 98/24/EG av den 7 april 1998 om skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet mot risker som har samband med kemiska agenser i arbetet (EGT L 131, 5.5.1998, s. 11-23).

(5) Environmental Resources Management (ERM) forskningsstudie som låg till grund för yttrandet av den 15 september 1998 om CSTEE (Den vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö).

(6) Sammanträde med representanter för hälsovårdsmyndigheterna i Kanada och Storbritannien den 30 september 1997 (en rapport publicerad av den brittiska hälsovårdsmyndigheten (Health and Safety Executive - HSE) den 12 december 1997).

(7) I dessa tre länder driver 13 företag 15 asbestcementanläggningar som sammanlagt står för 2 480 arbetstillfällen. ERM har beräknat att det finns 5 695 indirekta och "sekundära" arbetstillfällen (statistik för 1997). Produkterna utgörs av takläggningsmaterial och tryckrör. Grekland har den enda asbestgruvan i EU som är i bruk sedan Italien 1991 avskaffade sin gruvverksamhet. Enligt ERM:s beräkning kommer lite över en tredjedel av de direkta jobben att finnas kvar om Grekland, Italien och Spanien får en övergångsperiod på fem år. Arbetstillfällen som går förlorade inom asbestcementindustrin kommer i stor utsträckning att kompenseras av att nya arbetstillfällen förmodligen kommer att skapas i företag som tillverkar PVC-rör och stålplattor. Det är möjligt att dessa företag skapar upp till 1 000 arbetstillfällen.

(8) Se även ESK:s yttrande på eget initiativ om yrkesmedicin, EGT C 307, 19.11.1984.