A4-0073/96

Resolution om den ekonomiska och monetära unionen och den ekonomiska och sociala sammanhållningen

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av diskussionerna under de offentliga utfrågningarna den 17 oktober 1995, den 29 november 1995 och den 24 januari 1996 i detta ämne,

- med beaktande av kommissionens interimsrapport till Europeiska rådet i Madrid om «växelkursrelationerna mellan de medlemsstater som deltar i den ekonomiska och monetära unionens tredje etapp och de övriga medlemsstaterna»,

- med beaktande av arbetsdokumentet från Europaparlamentets IV generaldirektorat om «den ekonomiska och monetära unionens sociala konsekvenser»,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för regionalpolitik och yttrandena från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik samt utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi (A4- 0073/96).

Prioritering av målsättningarna för den ekonomiska och sociala sammanhållningen

1. Parlamentet understryker att den ekonomiska och sociala sammanhållningen enligt artiklarna 2 och 130 a i Romfördraget hör till de grundläggande målsättningarna för Europeiska unionen och att den ekonomiska och monetära unionen bör upprättas med hänsyn till prioritering av denna sammanhållningsmålsättning,

2. fastställer att de regionala skillnaderna inom unionen vad gäller inkomster, infrastruktur och sysselsättningsnivå, trots de ansträngningar och framsteg som skett, fortfarande är mycket omfattande i jämförelse med de tio rikaste regionerna inom EMU kan man notera att de tio fattigaste regionerna har en inkomst per capita som i genomsnitt är tre och en halv gånger lägre samt en arbetslöshetsnivå som är sex gånger högre (28 % mot 4,5 %),

3. understryker att dessa siffror bekräftar att förvaltningen av en marknad utan inre gränser nödvändiggör en ambitiösare gemenskapsbudget som är anpassad till denna verklighet,

4. erkänner dock att de mindre gynnade regionerna kommer att gynnas av den gemensamma valutans fördelar på samma sätt som de utvecklade regionerna: lägre transaktionsutgifter, eliminerade växelkursrisker, enhetliga räntesatser, tillväxt och sysselsättning utan inflation och utan störningar på grund av kriser på penning- och valutamarknaderna, ekonomisk utveckling baserad på det fulla utnyttjandet av valutastabilitet och åtföljande ökning av konkurrenskraften i europeiska åtaganden,

5. understryker avsikten av att den ekonomiska och monetära unionen genom fullbordandet av den inre marknaden och förbättringen av investerings- och sysselsättningsklimatet skall stödja den ekonomiska och sociala sammanhållningen, och eliminera de destruktiva konsekvenserna på sysselsättningen av växelkursfluktuationer och spekulation, den ekonomiska och sociala sammanhållningen är särskilt viktig för de perifera regionerna, eftersom riskpremierna i randområdena faller bort och räntorna faller, vilket förbättrar investeringsklimatet samt eventuellt tillväxt och sysselsättning, den inre marknadens funktion får inte äventyras av någon oro mellan de medlemsstater som deltar och de som inte deltar i EMU.

6. är likaledes övertygad att de nominella konvergenskriterierna för övergång till en gemensam valuta, dvs. prisstabilitet och sänkning av de offentliga underskottet, kan skapa ett gynnsamt klimat för effektivare strukturfonder,

7. betonar det faktum att de långfristiga målsättningarna för den ekonomiska och sociala sammanhållningen och EMU inte strider mot varandra. Endast en ekonomisk politik som bygger på en hållbar nominell och reell konvergens inom ett integrerat ekonomiskt och monetärt område kan upprätthålla (och till och med stärka) gemenskapens konkurrenskraft i förhållande till tredje land och bidra till att övervinna de strukturella svagheterna i de nationella ekonomierna. Härvid bör man säkerställa att den nominella konvergensen är grundvalen för den reella konvergensen,

8. fruktar dock att en rent nominell uppfattning av konvergens ytterligare kan öka de existerande skillnaderna mellan dem som deltar nu i EMU och dem som förbereder sig för att delta,

9. utesluter inte möjligheten att en nödvändig förstärkning av de offentliga finanserna tidvis kan leda till skatteökningar och nedskärningar i de offentliga utgifterna, vilket under en övergångsperiod kan ge återslag i form av långsammare tillväxt, ökad arbetslöshet och indragningar i de sociala utgifterna; stödjer däremot en sådan budgetpolitik i medlemsstaterna som undviker nedskärningar i investeringsutgifter i missgynnade regioner och inte rör vid, utan i mån av möjlighet ökar, de offentliga utgifterna för skol- och yrkesutbildning samt basinfrastrukturen,

10. anser således att angränsande åtgärder måste vidtas för att den ekonomiska och monetära unionen och den ekonomiska och sociala sammanhållningen inte skall bli till förfång för varandra,

11. bekräftar att gemenskapens strukturpolitik är en fristående politik som bedriver egna politiska mål utöver EMU:s mål,

12. anser att en utveckling som kan leda till en bestående indelning i «de utvaldas klubb» å ena sidan och «de uteslutna» å andra sidan strider mot själva tanken om Europeiska unionen och vore politiskt oacceptabel och ekonomiskt sett katastrofal för unionens framtid,

Mot en integrerad sammanhållningsstrategi

13. betonar således eftertryckligen nödvändigheten av att, med beaktande av dessa risker, utarbeta och genomföra en integrerad sammanhållningsstrategi som gäller för både den ekonomiska och monetära unionen och regionalpolitiken samt all relevant gemenskapspolitik,

14. anser att, utan att vilja ifrågasätta de nominella konvergenskriterierna, de kriterier som nämns i artikel 104 c i fördraget samt åberopandet av andra indikatorer som omnämns i artikel 109 j, omgående måste klart preciseras; detta klargörande blir allt nödvändigare, eftersom dessa konvergenskriterier är oupplösligt förbundna med den ekonomiska och monetära unionens föreskrivna funktioner och därför måste följas även efter år 1999,

15. anser det vara nödvändigt att skapa ett stabilitetsområde enligt modellen för det europeiska valutasystemet för de länder som förbereder sig för att delta i EMU, och därefter ansluta detta till euro-området; en solidaritetsmekanism som skydd av finansmarknaderna mot extern spekulation bör införas mellan de länder som har inträtt i valutaunionen och de länder som förbereder sig för att inträda, om de senare uppfyller sina plikter i konvergensprocessen,

16. begär, med tanke på den straffkaraktär som villkorsklausulen för tillämpning av sammanhållningsfonden har, att kommissionen och medlemsstaterna uppmuntrar de länder som erhåller stöd från sammanhållningsfonden att uppfylla konvergenskriterierna,

17. anser det likaledes vara nödvändigt att upprätta ett solidaritetsinstrument (en «stabilitetsfond») som vidareutveckling av sammanhållningsfonden för de länder som inträder senare i EMU, om dessa iakttar sina plikter i konvergensprocessen,

18. anhåller om att, inom ramen för regeringskonferensen, ekonomisk och social sammanhållning definieras som en integrerad del av gemenskapens regelverk och följaktligen som obligatorisk målsättning för de länder som idag utgör unionen och de länder som önskar ansluta sig till den,

19. begär att rådet överväger möjligheten att inrätta en europeisk investeringsfond, särskilt möjligheten att ge lån med låg ränta som stöd till medlemsstaternas ansträngningar att uppfylla konvergenskriterierna för EMU, samtidigt som den ekonomiska och sociala sammanhållningen stärks,

20. anser att regeringskonferensen bör överväga att stärka de ekonomipolitiska instrumenten inom unionen; då samordningen av den ekonomiska politiken enligt de nuvarande bestämmelserna i fördraget varken är tillräcklig eller fullständig eftersom den ekonomiska och monetära unionens förverkligande, det vill säga alla medlemsländers deltagande några år efter 1999, förutsätter en europeisk ekonomisk politik som grundar sig på nära samarbete och som kan ge tillväxten och sysselsättningen ett nytt uppsving,

21. uppmanar kommissionen att i samband med framläggandet av den första treårsrapporten om sammanhållningsläget, som kommissionen inom en snar framtid skall lägga fram,

- att definiera begreppet ekonomisk och social sammanhållning på ett entydigare sätt,

- att beakta mindre konstgjorda och restriktiva sammanhållningsindikatorer än tidigare (inte endast BNI per capita, utan även sysselsättningsnivå, arbetslöshetsnivå, bestående tillväxt, den ekonomiska utvecklingens dynamik, kampen mot utslagning samt infrastrukturläget, inklusive de sociala och kulturella infrastrukturerna),

- att utarbeta ett tidsschema för genomförande av de viktigaste åtgärderna för en sammanhållningsstrategi på lång sikt samt deras resultat,

- att sörja för systematisk och regelbunden kontroll av sammanhållningens utveckling samt lämplig rapportering till parlamentet,

22. anmodar rådet att i nära samarbete med kommissionen upprätta parallellrapporter till EMI:s om den ekonomiska och monetära unionens effekter på sammanhållningen,

23. anser att regeringskonferensen i detta avseende bör omformulera och konsolidera avdelning XIV i fördraget om den ekonomiska och sociala sammanhållningen, så att detta område blir ett självständigt politiskt område och inte något bihang till den ekonomiska och monetära politiken,

24. anser att regionalpolitiken bör utgöra nyckelområdet för denna sammanhållningsstrategi på lång sikt; fastställer att även om strukturfondernas bidrag utgör en väsentlig del av de viktigaste mottagarländernas BNI (cirka 3 % av BNI i Portugal, Grekland, Irland och 1,5 % i Spanien), så går inhämtningsprocessen dock fortsättningsvis för långsamt; drar därav slutsatsen att EU:s budget måste omarbetas på det kvalitativa och kvantitativa planet i syfte att öka strukturfondernas medel i samband med revisionen av finansieringsplanen år 1999,

25. anser att den framtida utvidgningen av unionen till de central- och östeuropeiska länderna samt Malta och Cypern tydligt kommer att förändra begreppet regionalpolitik och dess dimension, anser dock att de regioner som idag behöver, bidrag från strukturfonderna och sammanhållningsfonden för att uppnå målet oinskränkt ekonomisk och social sammanhållning inte får påverkas negativt,

26. anser att en mer målinriktad vidareutveckling av strukturfonderna, som baserar sig på ovannämnda indikatorer är mer selektiv och som bättre motsvarar principerna för koncentrering, komplettering, planering och partnerskap bör utarbetas med hänsyn till dessa utmaningar,

27. anser dessutom att den nya fondförvaltningen skall innefatta närmare samordning mellan medlemsstaterna, regionerna, kommunerna och arbetsmarknadens parter samt insisterar på att strukturfonderna skall utnyttjas på ett effektivare sätt för att maximera deras effekt,

28. anser att man med avseende på en bättre sammanhållning och effektivare regionala åtgärder bör stegvis upprioritera dialogen mellan regionala och/eller lokala myndigheter och europeiska institutioner, eftersom detta utgör den enda möjligheten att lyckas uppnå bättre förståelse och bättre åtgärder för de gränsöverskridande regionala problemen samt problemen med de stora, regionala samarbetsområdena,

29. anmodar regeringskonferensen att i fördraget uttryckligen erkänna den speciella situationen vad gäller öområden, ytterområden samt de arktiska och subarktiska regionerna i Europeiska unionen och deras behov av att bedriva en egen politik och vidta lämpliga åtgärder som syftar till att hjälpa dem komma ur sin isolering,

30. fastställer att regionerna nu står inför ett flertal utmaningar, eftersom de snabbt måste anpassa sig till nya tekniker, till exempel skaffa höghastighetsnät för trafik samt telekommunikationsnät, eller dra den största nyttan av informationssamhället och dess konsekvenser för valet av säte för den ekonomiska verksamheten,

31. anser därför att endast införande av en europeisk regionplaneringspolitik kan motsvara kraven på en långsiktig sammanhållningsstrategi; anmodar således regeringskonferensen att uttryckligen erkänna detta koncept samt fastställa dess innehåll och instrument i det kommande fördraget,

32. anser att en beslutsam aktion för sysselsättningen inom Europeiska unionen, vars nödvändighet återigen bekräftades av Europeiska rådet under det senaste toppmötet i Madrid, för att kunna lyckas måste innefatta ett regionalt koncept för stöd till alla lokala initiativ på områdena utbildning och yrkesutbildning, arbetstidsutveckling eller stöd till små och medelstora företag, baserat på den av kommissionen utarbetade europeiska strategin för främjande av lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ,

33. anmodar regeringskonferensen att med beaktande av de sociala och regionala kostnaderna för arbetslösheten ägna kampen för sysselsättning en speciell avdelning i fördraget,

34. anser det nödvändigt att regeringskonferensen i detta sammanhang vidtar alla de åtgärder som krävs för att förhindra utbredning av social dumpning och dess konsekvenser vad gäller utlokalisering av ekonomiska verksamheter, genom att förstärka de sociala bestämmelserna i fördraget och förpliktiga alla medlemsstater att anta den sociala stadgan,

35. anser att en aktiv, varaktig miljöskyddspolitik spelar större roll för livskvaliteten i regionerna och för deras attraktionskraft (sanering av nedlagda industriområden, upprustning av stadsområden osv.) samt kan skapa arbetstillfällen, och att miljödimensionen därmed utgör ett väsentligt element för sammanhållning och säkerställande av ett Europa, där det är värt att leva även för kommande generationer,

36. betonar nödvändigheten av att mer aktivare än för närvarande, men med hänsyn till effekterna på både miljön och lokala och regionala ekonomiska strukturer också omsorgsfullare, driva på arbetet för att skapa större transeuropeiska trafik-, telekommunikations- och energinät såsom fastställs i vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning; betonar att sekundära nät bör skapas parallellt med detta för att undvika vidare koncentration av mänsklig verksamhet till storstadsområdena och att avlägsna områden och landsbygderna blir isolerade,

37. anser att en konsekvent europeisk industripolitik skulle kunna ha positivt inflytande på den ekonomiska utvecklingen och specialiseringen i de mindre utvecklade regionerna; fastställer däremot att den europeiska industripolitiken för närvarande har överlåtits åt de stora företagen och multinationella bolagen, vilkas beslut om placering och åtgärder för koncentrering kan tillfoga den regionala utvecklingen svåra skador,

38. anmodar således regeringskonferensen att komplettera kapitlet om industripolitik i fördraget, som för närvarande ännu är alltför fragmentariskt, för att äntligen få en äkta, europeisk industripolitik, som kan bidra speciellt till att förstärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen,

39. är bekymrat över de faror som för närvarande i avregleringens namn hotar den offentliga servicens framtid inom unionen; betonar den offentliga servicens framträdande roll för att upprätthålla en hög grad av ekonomisk och social sammanhållning (lika behandling för av användarna, uppgifter inom den offentliga servicen) och anmodar regeringskonferensen att i fördraget uttryckligen erkänna den offentliga servicens oersättliga funktion samt nödvändigheten av att den offentliga servicen bevaras,

40. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, regeringskonferensen, kommissionen samt medlemsstaternas regeringar och parlament.