Meddelande från kommissionen

Svar från medlemsstaterna på revisionsrättens årsrapport för 1999

(2001/C 316/02)

I. INLEDNING

Enligt artikel 276.3 i fördraget och artikel 89.8 i budgetförordningen är syftet med kommissionens uppföljningsrapport att rapportera om de åtgärder som den har vidtagit mot bakgrund av de iakttagelser som åtföljde besluten om ansvarsfrihet och andra iakttagelser från Europaparlamentet om verkställigheten av utgifterna samt de kommentarer som är fogade till rådets rekommendationer om ansvarsfrihet.

Sedan Europeiska rådet i Dublin 1996 har kommissionen krävt att medlemsstaterna, i enlighet med målsättningarna i SEM 2000 om sund och effektiv ekonomisk förvaltning, skall lämna en redogörelse för vilka åtgärder som vidtagits till följd av iakttagelserna i revisionsrättens årsrapport och de särskilda rapporterna. Dessa åtgärder kompletterar kommissionens åtgärder.

I denna rapport presenteras medlemsstaternas svar på iakttagelserna i revisionsrättens årsrapport för 1999 och den innehåller uppgifter om de åtgärder medlemsstaterna har vidtagit med anledning av revisionsrättens iakttagelser. Detta år anmodades medlemsstaterna att lägga tonvikten vid åtgärder som varaktigt råder bot på de brister som upptäckts och som tas upp i revisionsrättens rapport och i dess revisionsförklaring. Huvudsyftet med denna rapport är att bidra till förbättrad finansiell förvaltning av gemenskapens medel.

I årsrapporten för 1999 påpekar revisionsrätten att medlemsstaterna ansvarar för den dagliga förvaltningen av huvuddelen av anslagen i gemenskapsbudgeten. Man lägger till att årsrapporten och de särskilda rapporterna behandlar allvarliga och bestående brister i medlemsstaternas förvaltnings- och kontrollsystem. Revisionsrätten kräver således att medlemsstaterna fullbordar införandet av de nya förvaltnings- och kontrollsystemen för gemenskapsmedel.

I sin rekommendation om ansvarsfrihet för 1999 anmodade rådet kommissionen att intensifiera och befästa det administrativa samarbetet med medlemsstaterna. Man betonade också att det är av avgörande betydelse att kommissionen upprättar effektiva förvaltnings- och övervakningssystem i förebyggande syfte och för att vidta korrigeringsåtgärder, om nödvändigt tillsammans med nationella förvaltningar. Europaparlamentet har också kraftigt betonat den roll medlemsstaterna spelar för en god förvaltning av gemenskapens medel.

Kommissionens anmodan till medlemsstaterna bestod av tre delar. Den första delen bestod av revisionsrättens iakttagelser där de berörda medlemsstaterna namngavs. I den andra delen återfanns revisionsrättens allmänna iakttagelser utan identifiering av medlemsstater. Den sista delen innehöll de felaktigheter som revisionsrätten angivit i revisionsförklaringen och för vilka medlemsstaterna är ansvariga.

Medlemsstaternas svar varierade i omfattning och kvalitet mellan olika länder. Endast Sveriges, Förenade kungarikets, Frankrikes och Nederländernas svar kan betraktas som fullständiga och av hög kvalitet. Nästan samtliga medlemsstater som identifierades i årsrapporten besvarade revisionsrättens anmärkningar när det gäller den första delen av anmodan, även om vissa inte besvarade alla anmärkningar (se punkt II, III och IV nedan). Sju länder lämnade inga svar alls på den andra delen, dvs. revisionsrättens allmänna iakttagelser där inga medlemsstater identifieras, och svaren från övriga medlemsstater var, med vissa undantag, ofullständiga. De flesta länder besvarade den tredje delen, dvs. de felaktigheter revisionsrätten angivit i revisionsförklaringen, även om vissa felaktigheter ibland utlämnades.

Medlemsstaternas svar på revisionsrättens allmänna iakttagelser, där inga medlemsstater identifieras, var i de flesta fall otillräckliga. Endast ett fåtal medlemsstater föreslog strukturella korrigeringsåtgärder. Beskrivningarna av de åtgärder som redan vidtagits, var under genomförande eller ännu inte hade antagits för att avhjälpa enskilda felaktigheter, var i allmänhet detaljerade och svaren var konstruktiva.

Vissa medlemsstater betonade vikten av att medlemsstaterna fullföljer sina åtaganden att förvalta EU:s medel på ett korrekt sätt. Andra länder uttryckte oro för det stora antalet fel som avsåg utbetalningar..

Vissa länder stödjer de idéer som ligger till grund för kommissionens förslag om översyn av budgetförordningen eller betonar att omarbetningen av denna förordning måste fullbordas så snart som möjligt, och i samarbete med revisionsrätten.

Vissa medlemsstater ber revisionsrätten att namnge medlemsstater i sin årsrapport. Andra kritiserar revisionsrättens ovilja att lämna exakta uppgifter om antalet felaktigheter.

I denna rapport ges en övergripande analys av de felaktigheter som anges i revisionsförklaringen (del II), ett urval av de svar medlemsstaterna skickat in med anledning av revisionsrättens årsrapport för 1999 beträffande egna medel, den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturåtgärder (del III, IV och V) samt en del slutsatser (del VI). Ämnena har valts med hänsyn till den relativa vikten av revisionsrättens olika iakttagelser, samt till allmänintresset. De medlemsstater som nämns oftast i detta dokument är inte de som har flest felaktigheter, utan snarare de som har varit mest aktiva när det gäller att lämna svar med anledning av revisionsrättens årsrapport. Hänvisningar till punkter i årsrapporten för 1999 görs inom parentes.

II. ANALYS AV DE FELAKTIGHETER SOM ANGES I REVISIONSFÖRKLARINGEN

a) Kommissionens analys av felaktigheterna

Revisionsrätten lämnade i sin revisionsförklaring ett negativt yttrande om utbetalningarna, vilket står i kontrast till de positiva yttrandena (med vissa reservationer) om åtaganden, inkomster och räkenskapernas tillförlitlighet. Följande analys rör endast felaktigheter beträffande utbetalningar och baseras på revisionsrättens data.

Med utgångspunkt från en extrapolering fann revisionsrätten totalt 85 väsentliga felaktigheter vad gäller betalningar. Felen kunde i regel hänföras till strukturfonderna eller till garantisektionen inom EUGFJ, där medlen förvaltas av medlemsstaterna för kommissionens räkning. Enligt revisionsrätten var medlemsstaterna ansvariga för 78 av dessa fel, motsvarande 84 % av det extrapolerade värdet, och kommissionen således för återstoden. I 22 av fallen, motsvarande 30 % av värdet, invände kommissionen eller den berörda medlemsstaten mot revisionsrättens bedömning.

Dessa resultat förefaller tyda på att medlemsstaternas förvaltnings- och kontrollsystem borde förbättras, men som revisionsrätten också påpekar bör det samtidigt framhållas att de fel som upptäcks hos slutmottagarna i praktiken inte påverkar de belopp som betalas ut från gemenskapen till medlemsstaterna inom ramen för strukturfonderna.

Vad gäller garantisektionen inom EUGFJ konstaterade revisionsrätten 40 felaktigheter, fördelade på elva av medlemsstaterna. Dessa fel utgör cirka 28 % av det totala värdet på felen inom alla områden. 27 av dessa fel, som motsvarade 59 % av det totala belopp som berördes av olika fel, härrörde från slutmottagarna, och 11 fel, eller 28 % av värdet, bedömdes ha begåtts av medlemsstaternas myndigheter. Två fel var av negativt värde, dvs. för små belopp hade betalats ut. Många fel berodde på övervärderingar, i de flesta fall måttliga sådana, av den areal eller det antal djur som skulle berättiga till stöd. Ett fel, som motsvarade 11 % av det totala värdet av konstaterade fel under EUGFJ:s garantisektion, berodde på att ingen tilläggsavgift tagits ut trots att mjölkkvoten överskridits. Kommissionen var ansvarig för två fel, som tillsammans motsvarade 14 % av värdet.

Inom strukturfonderna identifierade revisionsrätten 30 fel fördelade på nio medlemsstater, och cirka hälften av felen bestod i att icke-bidragsberättigande utgifter togs med i ansökningarna. Totalt motsvarade felen inom strukturfonderna 62 % av värdet av de uppmärksammade felen inom samtliga områden, och nästan hälften av dessa fel till antalet, och motsvarande 52 % av värdet, konstaterades hos stödmottagarna. Två fel som tillsammans utgjorde 16 % av värdet tillskrev revisionsrätten kommissionen, och återstoden ansåg man således vara medlemsstaternas myndigheters ansvar (14 av felen eller 32 % av värdet). Generellt sett gällde något mer än två tredjedelar av felen anslag inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden eller Sammanhållningsfonden, och återstoden i huvudsak Europeiska socialfonden.

Den urvalsmetod som används av revisionsrätten i samband med revisionsförklaringen är utformad för att ge en överblick över situationen på de många olika områden som ingår i budgeten. Enskilda medlemsstater kan därför vara över- eller underrepresenterade i urvalet jämfört med det totala antalet transaktioner eller det totala värdet på de transaktioner som berör varje medlemsstat. Resultaten i revisionsförklaringen skall därför inte läsas som en representativ översikt över kvaliteten på förvaltningen av enskilda program eller som ett mått på enskilda medlemsstaters förvaltnings- och kontrollsystem.

b) Medlemsstaternas svar och kommentarer till felen

I de svar som medlemsstaterna lämnar på kommissionens begäran medger de som regel att de är ansvariga för de fel som hänförs till dem i revisionsförklaringen, och de förklarar i allmänhet vilka rättelser de vidtagit. Men det finns också en lång rad fall där medlemsstaten invänder mot revisionsrättens bedömning. De vanligaste fallen är följande:

- Medlemsstaten delar inte revisionsrättens tolkning av den bestämmelse som åberopas.

- Medlemsstaten delar bedömningen av vilken typ av fel det rör sig om men är oenig med revisionsrätten om omfattningen (kvantitet, belopp). I vissa fall är medlemsstaten inte heller ense med rätten om typen av fel.

- Medlemsstaten tolkar fakta på ett annat sätt än revisionsrätten.

- Medlemsstaten invänder mot revisionsrättens metod.

Det finns också en del fall där de berörda medlemsstaterna inte alls kommenterade de fel som påpekades i revisionsförklaringen.

III. EGNA MEDEL (kapitel 1 i årsrapporten för 1999)

- Revisionsrätten kritiserar det faktum att medlemsstaterna använder sig av två olika nationalräkenskapssystem vid beräkningen av BNI-underlagen, nämligen ENS 79 och ENS 95. Revisionsrätten påpekade redan i en tidigare rapport att ENS 79 inte ger en lika rättvisande bild av medlemsstaternas faktiska förmåga att bidra till budgeten som ENS 95 (punkt 1.33-1.35).

Frankrike svarar att det enligt det beslut om egna medel som rådet antog den 29 september 2000 kommer att bli obligatoriskt att använda ENS 95 vid beräkningen av BNI-medlen, vilket alltså ligger i linje med revisionsrättens anmärkning, men att detta beslut inte börjar gälla förrän det har ratificerats av medlemsstaterna.

Förenade kungariket delar revisionsrättens bedömning och framhåller att man länge argumenterat för en snabb övergång till ENS 95 vad gäller beräkningen av BNI-medlen, just för att minska de risker som är förknippade med ENS 79 och som här uppmärksammas av revisionsrätten.

De svenska myndigheterna anser att det är naturligt att två parallella system används, så att det faktum att ENS 95 införs inte leder till att BNI-medlen till EU automatiskt växer utan att detta har varit avsikten. I det nya beslutet om egna medel anges mycket riktigt att BNI-medlen inte får förändra balansen i finansieringen av EU-medlen. När samtliga medlemsstater har ratificerat det nya beslutet om egna medel skall ENS 79 helt ersättas av ENS 95.

- Revisionsrätten har också invändningar i fråga om de särskilda räkenskaperna (B-räkenskaperna), både av principiell natur och vad gäller räkenskapernas faktiska tillförlitlighet. Medlemsstaterna skall under dessa konton bokföra alla utestående fordringar som berör EU-medel och som inte täcks av någon säkerhet. I B-räkenskaperna bokförs också belopp som visserligen täcks av säkerheter men där invändningar har gjorts mot beloppen, och de således kan komma att ändras efter det att tvisten avgjorts. Revisionsrätten påpekar att medlemsstaterna i en del fall inte uppfyllt sin förpliktelse att införa belopp i B-räkenskaperna (punkt 1.12-1.15). I rådets rekommendationer i samband med förfarandet för ansvarsfrihet för 1999 års budget uppmanar rådet kommissionen att i nära samarbete med medlemsstaterna fortsätta arbetet med att öka dessa räkenskapers tillförlitlighet.

Frankrike påpekar att man avser att ändra sina bokföringsrutiner i den riktning som gemenskapens myndigheter föreslagit, och att man redan vidtagit en rad åtgärder för detta ändamål. Kommissionen har underrättats om vilka förändringar som införts.

Italien anser att de flesta oregelmässigheterna uppkommer därför att dessa räkenskaper förs manuellt, och att ett sådant system alltid för med sig en större felpotential än ett datoriserat redovisningssystem. Man tillägger samtidigt att kvartalsräkenskaperna hos de italienska myndigheterna nu i stort sett helt överförts till datoriserad form, och att de nya systemen bör kunna tas i bruk under det första kvartalet innevarande år.

De irländska myndigheterna svarar att de är fullt medvetna om vikten av att föra de särskilda räkenskaperna på ett så korrekt sätt som möjligt och vidtar alla åtgärder för att uppfylla detta krav.

- Revisionsrätten uppmanar också kommissionen att avkräva medlemsstaterna en mer detaljerad analys av saldona i B-räkenskaperna. Genom denna analys skulle det bli möjligt att föra in beräkningar av de utestående anspråken i redovisningarna och förbättra skuldförvaltningen. Ett sådant system skulle vara att föredra framför det förfarande som användes 1999, då kommissionen gjorde avsättningar motsvarande 100 % av de utestående anspråken (punkt 1.16).

Sverige svarar att den allmänt vedertagna redovisningsprincipen i sådana fall är att betrakta alla osäkra fordringar som belopp som sannolikt inte kommer att kunna återvinnas, och det är därmed inte uppenbart fel att göra en hundraprocentig avsättning för dessa belopp, så länge det inte är orimligt att anta att summan av de belopp som till sist uppbärs kan bli noll. Detta förfarande förefaller dock inte sunt om kommissionen menar att orsaken till bedömningen är en brist på detaljerad information om B-räkenskapernas innehåll. Om så är fallet skulle således revisionsrättens bedömning att det behövs en mer detaljerad analys av B-räkenskaperna vara välgrundad. Sverige anser således att den bästa lösningen skulle var en kombination av individuella bedömningar och uppgifter om vilka belopp som återstår att uppbära. Det bör alltså enligt Sveriges ståndpunkt vara möjligt att vid beräkningen av vilken avsättning som krävs göra enskilda bedömningar av de största beloppen i B-räkenskaperna. I Sveriges eget fall utgörs t.ex. 70 % av totalbeloppet i B-räkenskaperna av transaktioner som kan hänföras till endast fem olika marknadsaktörer. Däremot skulle återstoden (30 %), som fördelas mellan hundratals olika aktörer, vara orimligt tidskrävande att bedöma i detalj.

- Revisionsrätten kritiserade det faktum att flera medlemsstater lade fram giltiga beräkningsunderlag för BNI 1999 så sent att detta minskade den tid som återstod för kommissionens kontroller (punkt 1.21).

Som svar på denna kritik åtar sig Frankrike att respektera tidsgränserna när det gäller att lägga fram uppgifterna för 2000 och övriga år.

Enligt de svenska myndigheternas uppfattning är det av stor vikt att medlemsstaterna sänder in sina årliga BNI-uppgifter så tidigt som möjligt, så att kommissionen ges tillräckligt med tid för kontroller, och så att jämförbarheten förbättras.

- Revisionsrätten anser vidare att samtliga medlemsstaterna borde tillämpa den metod som idag används av två medlemsstater vid jämförelse av uppgifter om insatsförbrukning i samband med beräkningen av mervärdesskatteunderlaget (nedan används kortformen moms synonymt med mervärdesskatt). En sådan generell tillämpning måste dock föregås av nödvändiga anpassningar och förbättringar. Syftet med den metod som beskrivs i revisionsrättens rapport är att identifiera de sektorer inom ekonomin där mera storskaliga momsbedrägerier kan misstänkas genom att jämföra skattekällor med andra statistiska uppgifter. Revisionsrätten anser att denna metod visat sig mycket nyttig i praktiken, även om en del praktiska anpassningar blivit nödvändiga på grund av uppgifternas särskilda beskaffenhet (punkt 1.65-1.72). Rådet framhöll för övrigt i sina rekommendationer i samband med förfarandet för ansvarsfrihet för 1999 att man fäster stor vikt vid kampen mot momsbedrägerier och välkomnade alla initiativ för att effektivisera detta arbete. Rådet tillade också att den mera detaljerade riskanalys inom mervärdesskatteområdet som revisionsrätten föreslagit i sin årsrapport skulle kunna skötas inom ramen för Rådgivande kommittén för egna medel.

Frankrike delar uppfattningen att denna metodfråga bör tas upp i Rådgivande kommittén för egna medel, men poängterar samtidigt att det föreslagna nya förfarandet inte får innebära en ökad arbetsbörda för de nationella myndigheter som ansvarar för att beräkna momsunderlagen. Enligt de franska myndigheternas uppfattning skulle en ökad arbetsbörda riskera att medföra ökade förseningar när det gäller överföringen av skattedata till kommissionen - ett problem som också tas upp av revisionsrätten. Metoden med jämförelse av skattekällor och statistiska källor har för övrigt använts av Frankrike sedan 1993 i syfte att bekämpa momsbedrägerier inom gemenskapen.

Österrike förhåller sig kritiskt till den föreslagna metoden. Orsaken är att man anser att kvaliteten på de uppgifter som krävs är så varierande att det skulle vara oförsiktigt att dra några bestämda slutsatser om momsbedrägerier eller bedrägerier rörande ingående moms inom enskilda sektorer genom att jämföra statistiska uppgifter (nationalräkenskaper) med skattekällor.

De nederländska myndigheterna antar en försiktig hållning, och anser att de experiment som pågår inom området bör utvärderas innan något beslut fattas.

Sverige anser att den metod som revisionsrätten beskriver är värd att överväga, men att en lyckad tillämpning av metoden förutsätter att ett antal frågor som rör statistiksystemens struktur först är lösta.

IV. DEN GEMENSAMMA JORDBRUKSPOLITIKEN (kapitel 2 i årsrapporten för 1999)

- Revisionsrätten konstaterar här att de huvudsakliga formella felen på medlemsstatsnivå avsåg brister vad gäller genomförandet av de granskningar som krävs enligt reglerna. I fråga om Frankrike och Finland påpekade rätten t.ex. att den i bestämmelserna angivna minimiprocenten för granskningar på platsen för arealstöd inte alltid hade förstärkts när det antal fel som upptäckts vid den första granskningen av ärenden var alltför högt, såsom krävs enligt kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 (punkt 2.34).

Frankrike framhåller att det faktum att ett stort antal oregelmässigheter upptäcks vid kontroller på platsen inte nödvändigtvis är ett tecken på bristande förvaltning eller bedrägerier, utan snarare återspeglar ett tillförlitligt och ändamålsenligt system för riskanalys och väl valda urvalskriterier på departementsnivå. De franska myndigheterna tillägger att antalet kontroller inom varje departement 1999 fastställdes med utgångspunkt från det arbetsdokument från kommissionen där det formaliseras att kontrollnivån skall bestämmas av två kriterier, nämligen den relativa omfattningen av oregelmässigheterna samt hur stor areal som berörs av dessa oregelmässigheter. Enligt kriterierna i detta dokument krävde inte resultaten i de departement som granskades inom ramen för 1999 års revisionsförklaring någon ökning av kontrollfrekvensen.

Enligt de finska myndigheterna har inga formella fel av den typ som avses i årsrapporten begåtts. De anser vidare att kontrollnivån uppfyller kraven i kommissionens arbetsdokument.

- Revisionsrätten anser att det skett alltför många överföringar av anslag mellan olika EUGFJ-poster i budgeten, och tillägger att det stora antalet anslagsöverföringar delvis orsakats av den varierande kvaliteten på medlemsstaternas beräkningar. Enligt revisionsrätten mening bör dessa beräkningar kunna förbättras om de beläggs med striktare tidsgränser och kontrolleras genom ett mera tvingande uppföljningssystem. Enligt rätten bör kommissionen och medlemsstaterna kunna förbättra kvaliteten på beräkningarna på såväl inkomst- som utgiftssidan (punkt 2.20). I rådets rekommendationer i samband med förfarandet för ansvarsfrihet för 1999 uppmanades medlemsstaterna att förkorta såväl de administrativa tidsfristerna som tidsfristerna för att översända de nödvändiga uppgifterna.

Sverige bedömer att det inte finns behov av några ytterligare förbättringar av budgetprognoserna för åtgärder på jordbruksområdet utöver de förbättringar som redan införts.

De nederländska myndigheterna delar de bedömningar som framgår av slutsatserna av kommissionens undersökning om tillförlitligheten hos medlemsstaternas prognoser. Enligt denna undersökning skulle det vara mycket svårt att på något påtagligt sätt förbättra prognoserna, förutom vad gäller utgifterna för kompletterande åtgärder och landsbygdsutveckling.

- Revisionsrätten tar vidare upp de problem som redovisades i den särskilda rapporten nr 4/98 gällande import av smör från Nya Zeeland. Detta smör kan på vissa villkor få importeras till förmånstull. Det har uppstått problem vid en rad tillfällen inom EU för att smöret inte uppfyllt de fastställda villkoren. Revisionsrätten anser att några av medlemsstaterna har underlåtit att vidta tillräckliga åtgärder i detta avseende (punkt 2.113-2.129).

Nederländerna hävdar i sitt svar att deras tullmyndigheter konstaterat att fettinnehållet i smöret inte uppfyllde bestämmelserna, och att de utfärdat ett nytt krav på grund av detta, varefter ett rättsligt förfarande har inletts.

Förenade kungariket godtar slutsatsen att oegentligheterna kunde ha upptäckts i ett tidigare skede om lämpliga fysiska kontroller hade genomförts, men hävdar samtidigt att den viktigaste aspekten på ärendet är att det inte skadade gemenskapsbudgeten vad gäller inkomstsidan och endast i mycket begränsad utsträckning vad gäller utgiftssidan. Man framhåller samtidigt att den brittiska tullen snabbt fastställde de utestående tullbeloppen (250 miljoner pund sterling) och vidtog åtgärder för att återvinna beloppen från de berörda företagen.

- Revisionsrätten kritiserar några av medlemsstaterna för att man i deklarationerna fortfarande tenderar att övervärdera såväl bidragsberättigande areal som antalet bidragsberättigande djur (punkt 2.26).

De danska myndigheterna tillbakavisar kritiken och framhåller att det danska åkerskiftesregistret och de övriga förfaranden som används för att förvalta arealstödet generellt sett bedöms fungera väl, och att deras system i praktiken även tagits över av andra medlemsstater och av kommissionen som en modell.

Förenade kungariket godtar revisionsrättens iakttagelser och tillägger att man nu infört betydande förbättringar i förvaltningen av de aktuella stöden, och hoppas att dessa förbättringar också kommer att leda till färre fel.

- Revisionsrätten invänder mot procentsatsen (2 %) för den finansiella korrigering som tillämpats på Frankrike i fråga om arealstödsutgifterna under regleringsåret 1994. Enligt revisionsrättens uppfattning borde kommissionen ha använt en korrigeringssats på 5 % (punkt 2.50-2.51).

De franska myndigheterna invänder även mot den schablonsats på 2 % som tillämpades av kommissionen. De har därför överklagat korrigeringen inför EG-domstolen med motiveringen att den inte står i proportion till den faktiska oegentligheten, som i sig inte verkade till skada för gemenskapslagstiftningens syfte.

- Revisionsrätten invänder också mot den finansiella korrigering som tillämpats på Grekland (2 %). Rätten påpekar att den lagstadgade dubbelkontrollen (eller korsvisa kontrollen) i sektorn för jordbruksgrödor inte genomförts förrän efter betalningarna: detta borde ha betraktats som en brist som påverkar nyckelkontrollerna och ha lett till en korrigering med 5 % (punkt 2.52).

De grekiska myndigheterna invänder mot revisionsrättens bedömning och hävdar att de föreskrivna kontrollerna faktiskt utfördes vid rätt tidpunkter och med tillräcklig frekvens, och att kommissionen och de nationella myndigheterna varit ense på denna punkt. Man tillägger också att det pågår ett kontinuerligt arbete för att förbättra kontrollrutinerna.

- Revisionsrätten kritiserar det faktum att man - vilket upptäcktes vid en granskning som utförts vid ett regionalt organ i Sverige - fördelat de övergripande kostnaderna för en åtgärd på så sätt att en större del av dessa kostnader fördelades på de projekt som samfinansierades av EU än på de projekt som Sverige finansierade på egen hand (punkt 2.38).

Sverige motsätter sig kritiken och framhåller att de EU-finansierade åtgärderna omfattas av betydligt mer detaljerade regler än många andra delar av samma organs verksamhet. Den större ekonomiska börda som hänfördes till de EU-finansierade projekten var ett resultat av att ledningen krävde att få mera tid för förvaltningen av dessa projekt, och den fördelning av omkostnader som revisionsrätten tar upp följer således av detta.

- Revisionsrätten konstaterar att vissa kooperativa föreningar i Grekland gjort otillåtna avdrag från belopp som var avsedda för stöd till produktion av olivolja, tobak och bomull (punkterna 2.27 och 2.29).

De grekiska myndigheterna medger att dessa fakta är riktiga men framhåller att det i det skede då betalningarna gjordes inte fanns någon gemenskapsförordning som uttryckligen krävde att hela beloppet måste gå till slutmottagarna. Det var först senare, när förordning (EG) nr 1259/1999 trädde i kraft den 1 januari 2000, som det blev fullständigt klart att inga avdrag får göras från gemenskapsstöd. Det grekiska jordbruksministeriet vidtog som en följd därav åtgärder för att se till att stöden betalas ut direkt och oavkortat till slutmottagarna.

V. STRUKTURÅTGÄRDER (Kapitel 3 i 1999 års årsrapport)

- Revisionsrätten påpekar att programmen inom mål 2 för perioden 1994-96 avslutades med stora förseningar (punkt 3.30-3.32). I sin rekommendation om ansvarsfrihet för år 1999 påpekar rådet att särskild uppmärksamhet måste ägnas åt att övervaka och kontrollera avslutandet av programmen.

Frankrike svarar att det i den nya strukturfondsförordningen anges när anslag skall frigöras som har anslagits för åtgärder för vilka medlemsstaten ännu inte har ansökt om slutbetalning. Dessa datum är den 31 mars 2001 för programmen före 1994 och den 31 mars 2003 för programmen mellan 1994 och 1999.

Förenade kungariket instämmer i att gamla program måste avslutas snabbt. I vissa fall har det dock tagit längre tid än väntat att lösa utestående finansiella problem med ansökarna.

- Revisionsrätten anser att antalet konstaterade oregelmässigheter i deklarationerna av de utgifter som samfinansieras av gemenskapen fortfarande är högt. Den påpekar att så gott som samtliga väsentliga fel som direkt påverkar de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet återfinns i medlemsstaterna på stödmottagarnivå (punkt 3.42 och 3.43). I sin rekommendation om ansvarsfrihet för 1999 erkänner rådet den vikt som ett effektivt genomförande av bestämmelserna i förordning (EG) nr 2064/97 har för stärkandet av bestämmelserna om medlemsstaternas finansiella kontroller och de protokoll som slutits mellan de nationella revisionstjänsterna och kommissionen. Med tanke på den stora andel av gemenskapens budget som strukturfonderna utgör betonar rådet också vikten av de åtgärder medlemsstaterna och kommissionen har vidtagit för att förbättra förvaltning, uppföljning och kontroll på området.

För att de slutliga stödmottagarna skall göra färre misstag har Förenade kungariket reviderat och förtydligat ansökningsblanketten och anslagsmeddelandet för 2000-2006 års program för att mer i detalj förklara ansökarnas skyldigheter.

Frankrike anser att kommissionen inledde arbetet för förstärkt finansiell kontroll över strukturfonderna i och med införandet av förordning (EG) nr 2064/97 om kontrollen av strukturfonderna. Processen har fortsatt under 2000 med antagandet av två nya förordningar om förvaltningen och kontrollen av fonderna och om finansiella korrigeringar vid brott mot reglerna. De franska myndigheterna påpekar dock att det krävs ganska lång tid att genomföra dessa förordningar i medlemsstaterna. Man välkomnar de ansträngningar som kommissionen har gjort sedan 1997 för att förstärka den finansiella kontrollen över strukturfonderna genom lagstiftning. Frankrike stödjer helt revisionsrättens rekommendation att kommissionen bör ägna större uppmärksamhet åt de nya bestämmelser om finansiell kontroll som skall införas i medlemsstaterna. Enligt de franska myndigheternas syn är det viktigt att kommissionen vidtar sådana åtgärder så snart dessa förordningar har antagits, så att genomförandet blir snabbt, effektivt och enhetligt i unionen.

I Sverige har de myndigheter som har ansvar för utbetalningarna anordnat utbildnings- och informationsmöten för handläggare på alla nivåer i den organisation som förvaltar anslagen, för att misstag skall undvikas. Man har också ställt samman kontrollistor och sänt ut information om revisionsbesök för att minimera antalet fel. I Sverige betalas stöd normalt inte ut till projektanordnare i förväg utan först när kostnaderna har redovisats, något som enligt de svenska myndigheternas åsikt minskar risken för allvarliga fel.

Delvis med tanke på de oegentligheter som uppdagades i Europeiska socialfonden 1999 har den nederländska regeringen beslutat att företa en landsomfattande undersökning av om förvaltning, inspektion och kontroll av andra strukturfonder också behövde förbättras. Flera ministerier (utrikes, ekonomi, jordbruk, naturvård och fiske, social och sysselsättning) har också granskat om de måste eller bör förbättra sitt arbete på de områden som berör strukturfonderna. Olika ministerier har vidtagit lämpliga åtgärder.

För att ministrarna aktivt skall vara delaktiga i de delar av EU:s strukturpolitik som genomförs regionalt måste de ha tillräckliga befogenheter. Lagen om övervakning av EU-bidrag är i detta sammanhang av stor betydelse. Förslaget till denna lag förelades Andra kammaren i Nederländerna den 2 januari 2001.

- Revisionsrätten framhåller att dess granskning uppdagade ett antal fall där åtagandena borde ha dragits tillbaka före utgången av budgetåret 1999 (så kallade vilande projekt), och anser att kommissionen borde vidta åtgärder för att dra tillbaka dessa belopp (punkt 3.53).

Beträffande vilande åtaganden anser Sverige att det i gemenskapens lagstiftning bör slås fast att ett projekt för vilket det inte kommer in tillräckliga betalningskrav bör avslutas och inga utbetalningar göras.

- I kommissionens beslut av den 23 april 1997 (informationsblad nr 5 om stödberättigande utgifter) fastställs att allmänna omkostnader skall fördelas på ett rättvist och rimligt sätt. Revisionsrätten har konstaterat stora variationer i hur allmänna omkostnader beaktas och anser att beräkningsmetoderna för allmänna omkostnader bör fastställas före programplaneringsperioden 2000-2006 (punkt 3.64-3.67). Beträffande allmänna omkostnader och schablonbelopp pekar rådet i sin rekommendation om ansvarsfrihet för 1999 på vikten av att gällande regler följs.

Under programperioden 1995-1999 utvecklade man i Sverige metoder för beräkning av allmänna omkostnader, och man har en strikt bedömning av sådana. Sverige ser postitivt på den nya förordning (EG) nr 1685/2000 om stödberättigande utgifter, men anser det inte lämpligt att införa procenttal för beräkningen av indirekta omkostnader eftersom projekten skiljer sig åt från land till land.

- Revisionsrätten kritiserar vissa sidor av genomförandet av förordning (EG) nr 2064/97, som syftar till att stärka den finansiella kontroll som medlemsstaterna är skyldiga att utöva beträffande verksamhet som samfinansieras av strukturfonderna (punkt 3.69-3.74).

Irland framhåller att landets finansministerium 1998 utfärdade en rundskrivelse med riktlinjer för hur förordningen skulle genomföras för att hjälpa ERUF:s utbetalande organ att följa den.

- Revisionsrätten anser att kommissionen bör se över bestämmelserna om stödberättigande för att användningen av medlen bättre skall kunna riktas in på den verksamhet som budgetmyndigheten avsåg (punkt 3.80).

Förenade kungariket svarar att kommissionen redan har gjort detta och att de nya informationsbladen har antagits av medlemsstaterna.

Sverige påpekar att kommissionen tillsammans med medlemsstaterna har tagit fram den nya förordning (EG) nr 1685/2000 om stödberättigande utgifter, vilket Sverige anser vara ett positivt steg. Tolkningsproblem kommer det dock alltid att finnas, och de svenska myndigheterna skulle vilja ha ett närmare samarbete med kommissionen för att lösa frågor som kan uppstå.

Irland svarar att reglerna om stödberättigande utgifter alltid är öppna för tolkning. Det är omöjligt att förutse alla tänkbara situationer.

- Revisionsrätten anser att förfarandena för korrigerande åtgärder i fall där kommissionen har godtagit revisionsrättens påpekanden bör förbättras (punkt 3.85).

Förenade kungarikets granskningsmyndigheter ämnar uppmana de regionala myndigheterna att lösa uppdagade oegentligheter inom sex månader. Dessutom skall riktlinjerna för hur oegentligheter skall rapporteras och förebyggas av myndigheterna förbättras.

- Revisionsrätten kritiserar det faktum att kommissionen för Sammanhållningsfonden inte alltid hade tillgång till alla väsentliga uppgifter som föreskrivs enligt bestämmelserna (punkt 3.114).

Irland avvisar kritiken och svarar att kommissionen på Irland har obegränsad tillgång till alla väsentliga uppgifter den begär om projekt för vilka bidrag har sökts från Sammanhållningsfonden.

VI. SLUTSATSER

I de svar medlemsstaterna lämnat på kommissionens uppmaning godtar de många av de misstag som revisionsrätten påpekar, men i ett avsevärt antal fall avvisar de revisionsrättens påpekanden.

I allmänhet föreslår medlemsstaterna åtgärder för rättelse av de misstag som har påpekats av revisionsrätten i revisionsförklaringen och som den enskilda medlemsstaten är ansvarig för. Däremot redovisas mycket få åtgärder med anledning av revisionsrättens allmänna iakttagelser där ingen medlemsstat pekas ut. Detta är problematiskt med tanke på att 80 % av utgifterna delegeras till medlemsstaterna. I sitt beslut om ansvarsfrihet för år 1999 rekommenderade rådet också att det administrativa samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaterna skulle förstärkas.

För att antalet fel som påpekas av revisionsrätten skall kunna minskas kraftigt måste medlemsstaternas förvaltning av gemenskapens medel förbättras. Detta är till stor del medlemsstaternas ansvar, men åligger också kommissionen som kan föreslå lämpliga ändringar i Europeiska unionens förordningar.

I framtiden kommer man att försöka offentliggöra medlemsstaternas svar på revisionsrättens årsrapport i ett tidigare skede av förfarandet för ansvarsfrihet. Kommissionens rapport bör stå färdig när rådet börjar diskutera sin rekommendation i frågan om ansvarsfrihet.

Inför rapporten för budgetåret 2000 ämnar kommissionen därför så tidigt som möjligt i november 2001 diskutera med medlemsstaterna vilka allmänna och särskilda frågor dessa bör ta upp i sina bidrag. De kommer att uppmanas att sända in sina bidrag senast den 20 december 2001. Dessa kommer sedan att sammanfattas i en övergripande rapport, som kommissionen kommer att lägga fram inför den ansvarsfrihetsbeslutande myndigheten mot slutet av februari 2002.