Bland de nya inslagen ingår principen ”en in och en ut” för att minimera bördan av ny EU-lagstiftning för privatpersoner och företag och att förbättra hur bättre lagstiftning kan hantera och stödja hållbarhet och den digitala omställningen. En nyhet som direkt berör de nationella parlamenten är åtgärderna för att förenkla offentliga samråd genom att införa en enda ”inbjudan att lämna synpunkter” på den förbättrade portalen ”Kom med synpunkter”. Denna nya metod ersätter den tidigare metoden med flera samråd i olika skeden av lagstiftningsarbetet. De bidrag som nationella och regionala parlament eller nationella, regionala och lokala myndigheter vill lämna identifieras tydligt och skiljs från bidrag från andra berörda parter. Endast ett fåtal nationella parlament använde dock portalen under 2021.

Den skriftliga korrespondensen med de nationella parlamenten och de muntliga politiska dialogerna i alla dess former fortsatte att intensifieras under 2021. Möten hölls i fysiska och virtuella format eller i hybridformat. Antalet möten och kommissionens deltagande i interparlamentariska evenemang ökade ytterligare, delvis tack vare de möjligheter som videokonferenser ger.

Institutionerna anpassade fullständigt sina arbetsmetoder till förhållandena i och med covid-19-pandemin och hur den utvecklades. Samarbetet med de nationella parlamenten intensifierades under detta andra år av restriktioner. De nationella parlamenten inkom med 360 yttranden. Detta är betydligt fler än under de två föregående åren (225 år 2020 och 159 år 2019), vilket delvis beror på att kommissionen har lagt fram fler förslag. Av dessa var totalt 16 motiverade yttranden, där de berörda nationella parlamenten uttryckte farhågor om att subsidiaritetsprincipen hade åsidosatts. De flesta av dessa motiverade yttranden handlade om lagstiftningsförslagen i ”55 %-paketet”. Inget förslag gav upphov till fler än tre motiverade yttranden. Det paket som uppmärksammades mest var 55 %-paketet, och de enskilda förslag som föranledde flest synpunkter var rättsakten om digitala tjänster (tio yttranden), direktivet om tillräckliga minimilöner (nio yttranden) och de två förslagen om EU:s digitala covidintyg (åtta yttranden vardera).

Under 2021 utfärdade Regionkommittén 59 yttranden och 9 resolutioner. Av dessa innehöll 10 lagstiftningsyttranden, 17 yttranden om initiativ som inte avser lagstiftning och 5 resolutioner uttryckliga hänvisningar till efterlevnaden av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna eller konkreta rekommendationer för att förbättra efterlevnaden. Många av dessa baserades på de 30 bidrag om subsidiaritet och proportionalitet som lämnades in via Regpex 2021, ett delnät i nätverket för övervakning av subsidiaritetsprincipen som är öppet för regionala parlament och regeringar med lagstiftningsbefogenheter för att de lättare ska kunna delta i ett tidigt skede av lagstiftningsprocessen (subsidiaritetsprövning).

Under 2021 fortsatte Europeiska unionens råd (rådet) och dess berörda arbetsgrupper att övervaka att de slutsatser om subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna som rådet och Europeiska rådet antagit under tidigare år genomfördes på ett ändamålsenligt sätt. Europeiska rådets slutsatser om fortsatt komplettering av EU:s agenda för den inre marknaden, Europeiska rådets slutsatser om bättre lagstiftning – konkurrenskraft och hållbar tillväxt för alla och Europeiska rådets slutsatser om regulatoriska sandlådor och experimentklausuler som verktyg för ett innovationsvänligt, framtidssäkrat och motståndskraftigt regelverk som hanterar omvälvande utmaningar i en digital tidsålder.

Nacho Sánchez Amor (S&D/Spanien) och Gilles Lebreton (ID/Frankrike) var ständiga föredragande för subsidiaritet i utskottet för rättsliga frågor (JURI) under första respektive andra halvåret 2021. Under sin mandatperiod lade utskottet – som enligt bilaga VI till Europaparlamentets arbetsordning har det fulla ansvaret för att säkerställa att EU:s lagstiftning följer subsidiaritetsprincipen – fram ett betänkande om kommissionens årsrapporter om subsidiaritet och proportionalitet 2017–2019. Föredragande var Mislav Kolakušić (NI/Kroatien). Utskottet bidrog också till den 35:e och 36:e halvårsrapporten om parlamentarisk praxis som utarbetas av Konferensen mellan de parlamentariska organen för EU-frågor vid Europeiska unionens parlament (Cosac).

Under 2021 mottog Europaparlamentet formellt 227 inlagor från nationella parlament enligt protokoll nr 2. Av dessa var 24 motiverade yttranden och 203 bidrag (inlagor som inte avsåg förenligheten med subsidiaritetsprincipen). Som jämförelse tog Europaparlamentet emot 134 inlagor under 2020, varav 13 var motiverade yttranden.

Under 2021 granskade nämnden för lagstiftningskontroll 15 större utvärderingar, inbegripet 2 kontroller av ändamålsenligheten, jämfört med 13 under 2020. Några av de aspekter som utvärderingarna omfattar är särskilt relevanta när det gäller subsidiariteten och proportionaliteten. I utvärderingen av förordning (EU) nr 1315/2013 om unionens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet (TEN-T) undersöktes bland annat de ändringar som rimligen kan anses bero på EU-åtgärder och som går längre än vad som kunde ha förväntats om medlemsstaterna hade vidtagit nationella åtgärder. Utvärderingen visade att den ändamålsenliga anpassningen och det ändamålsenliga genomförandet av åtgärder på nationell, regional och lokal nivå berodde på en gemensam och kraftfull EU-politik. Utvärderingen visade också att ett betydande mervärde hade skapats via samarbete kring TEN-T med tredjeländer, som inte skulle ha uppnåtts om medlemsstaterna hade agerat individuellt.

Irish Houses of the Oireachtas hävdade att det föreslagna utsläppshandelssystemet sannolikt inte skulle ge en jämförbar intäktsnivå jämfört med den nationella koldioxidskatten, och att förslaget därför skulle påverka Irlands möjligheter att vidta klimatåtgärder för att minska växthusgasutsläppen och uppfylla det nationella målet för klimatneutralitet. Åtgärder i medlemsstaterna skulle vara mer effektiva än åtgärder på EU-nivå. Kommissionen svarade att det nya utsläppshandelssystemet inte skulle förhindra medlemsstaterna att införa en mer långtgående nationell koldioxidprissättning genom beskattning om de ville göra det.

I sitt förslag förklarade kommissionen att det politiska scenariot, som kombinerar de olika politiska förslagen, bygger på allmänt tillgängliga landsspecifika uppgifter. Anledningen till kommissionens förslag om att införa ett koldioxidpris utöver de politiska åtgärderna på nationell nivå var det under tidigare år hade visat sig att de politiska åtgärderna på EU-nivå och nationell nivå för att minska utsläppen inom vägtransport- och byggnadssektorerna inte var tillräckliga för att nå utsläppsminskningsmålet på 55 % till 2030. Om koldioxidprissättningen tillämpas på utsläpp av växthusgaser från byggnader och vägtransport skulle få en ojämn social effekt både inom och mellan medlemsstaterna skulle dessa effekter på de mest ekonomiskt utsatta människorna och hushållen hanteras via den sociala klimatfonden.

Irlands Houses of the Oireachtas ifrågasatte kommissionen metod för att beräkna de finansiella anslagen till medlemsstaterna från den sociala klimatfonden, eftersom det saknas relevanta nationella uppgifter. I sitt svar förklarade kommissionen att medlemsstaternas särskilda behov beaktades i fördelningsmetoden. Fonden skulle dessutom förvaltas på ett sådant sätt att medlemsstaterna kan vidta egna åtgärder för att komplettera klimatåtgärderna på EU-nivå. Medlemsstaterna är bäst lämpade att utforma och välja de åtgärder och investeringar som är lämpligast utifrån de nationella förhållandena.

Irlands Houses of the Oireachtas översände två motiverade yttranden om detta paket, som vardera omfattade sex förslag. I det första yttrandet hävdade de att förslagen inte uppfyller subsidiaritetsprincipen eftersom kommissionen inte på ett tillfredsställande sätt hade uppfyllt förfarandekravet att tillhandahålla en detaljerad redogörelse med tillräckliga kvantitativa och kvalitativa indikatorer för att de nationella parlamenten skulle kunna göra en fullständig bedömning av alla konsekvenser av EU-omfattande förslag av denna typ. I det andra yttrandet, som avsåg andra punkter i paketet, var Houses of the Oireachtas främst oroliga över att förslagens ”nödvändighet” och ”större nytta” i motsats till de åtgärder som vidtas i medlemsstaterna inte hade fastställts på lämpligt sätt och att förslagen därmed varken var proportionerliga eller uppfyllde subsidiaritetsprincipen. De uttryckte även särskilda farhågor angående förslaget om ett nytt separat utsläppshandelssystem för vägtransportsektorn och byggnadssektorn och fördelningen av intäkter via den sociala klimatfonden, som behandlas i motsvarande punkter nedan.

Under 2021 mottog kommissionen 16 motiverade yttranden från de nationella parlamenten. Det är fler än under senaste två åren (nio motiverade yttranden 2020 och inga alls under 2019), men färre jämfört med tidigare år (2016–2018), både i absoluta tal och i förhållande till det sammanlagda antal yttranden som översänts av nationella parlament (se även diagrammet ”Typer av yttranden” i avsnitt 4).

Under 2021 översände de nationella parlamenten 360 yttranden till kommissionen. Detta utgör en betydlig ökning jämfört med de två föregående åren (255 under 2020 och 159 under 2019), men antalet yttranden var ändå mindre jämfört med åren i mitten av kommissionens tidigare mandat (569 år 2018, 576 år 2017 och 620 år 2016).

I sitt förslag förklarade kommissionen att den hade föreslagit ett mål för 2030 i linje med en utveckling mot en klimatneutral marksektor 2035 och att den föreslagna fördelningen mellan medlemsstaterna grundade sig på två faktorer: i) varje medlemsstat bibehåller sina senaste upptag och rapporterade utsläpp (t.ex. genomsnittet för perioden 2016–2018) – vilket motsvarar samma utgångspunkt som i förordningen om ansvarsfördelning, ii) den lucka som måste fyllas för att nå EU:s mål 2030 kommer att fördelas i förhållande till arealen förvaltad mark i varje medlemsstat. Kommissionen klargjorde att förslaget inte går utöver vad som är nödvändigt för att nå målen. Vad gäller styrning förklarade kommissionen att liknande principer som i efterlevnadsramen i förordning (EU) 2018/842 om ansvarsfördelning kommer att införas i och med omställningen till årliga nationella mål för markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk under perioden 2026–2030. Medlemsstaterna kommer att uppmanas att lämna in nationella planer där de redogör för sitt bidrag till insatserna för att uppnå målet för 2035. Vad beträffar kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter påpekade kommissionen att den bistås av kommittén för klimatförändringar där samtliga medlemsstater är företrädda.

Vad gäller förslagen om direktivet om förnybar energi och energieffektivitetsdirektivet inkom generellt positiva yttranden från tre kammare utöver de motiverade yttranden som kommenteras i föregående avsnitt. Liksom i de motiverade yttrandena framfördes viss kritik mot målen med tanke på tidsfristerna i förslagen, särskilt när det gällde uppvärmningssektorn. Vad beträffar förnybar energi ansåg en kammare att kärnenergi borde anses vara hållbar i EU:s taxonomi och även gas under en övergångsperiod. Vad gäller målen och deras följder betonade kommissionen att den hade tagit hänsyn till medlemsstaternas olika utgångspunkter när den utarbetade förslaget, i synnerhet i förslagen om mål och riktmärken för förnybar energi överlag och inom enskilda sektorer. Kommissionen påpekade att kostnaden för produktion av förnybar energi hade minskat kraftigt under det senaste årtiondet tack vare tekniska framsteg, och att det föreslagna 40 %-målet för andelen förnybar energi i EU senast 2030 var ekonomiskt genomförbart. Vad beträffar kärnenergi och naturgas påpekade kommissionen att den kompletterande delegerade (klimat)akten inom ramen för EU-taxonomin omfattar vissa kärnenergi- och gasverksamheter i kategorin omställningsverksamheter i artikel 10.2 i taxonomiförordningen enligt stränga kriterier.

De tolv nationella parlament eller kammare som översände det högsta antalet yttranden under 2021 var Spaniens Cortes Generales (57 yttranden), Portugals Assembleia da República (54 yttranden), Tjeckiens Senát (47 yttranden), Rumäniens Camera Deputaților (27 yttranden), Tysklands Bundesrat (24 yttranden), Rumäniens Senat (18 yttranden), Frankrikes Sénat (17 yttranden), Nederländernas Eerste Kamer (17 yttranden), Tjeckiens Poslanecká sněmovna (12 yttranden), Italiens Camera dei Deputati (12 yttranden), Polens Senat (12 yttranden) och Sveriges riksdag (12 yttranden). De hör också till de kammare som har varit mest aktiva under tidigare år. I bilaga 2 anges antalet yttranden som varje kammare översände.

Liksom under tidigare år varierade antalet yttranden som överlämnades till kommissionen kraftigt från ett nationellt parlament till ett annat. De tio kammare som var mest aktiva avgav 285 yttranden. Det utgör 79 % av det totala antalet och ligger i linje med genomsnittet för de senaste åren. Antalet nationella parlament eller kammare som inte utfärdade några yttranden minskade till 8 kammare (av totalt 39). Detta innebär att fem medlemsstater – som utgör mindre än en femtedel av det totala antalet – inte deltog i den skriftliga politiska dialogen under 2021. Detta visar i sin tur på ett ökat intresse från de nationella parlamenten att delta i subsidiaritetsprövningar och i den politiska dialogen.

Förslaget om en ny EU-skogsstrategi för 2030, som också ingår i 55 %-paketet, gav upphov till tre yttranden. De nationella parlamenten bekräftade skogarnas betydelse i kampen mot klimatförändringarna, men var oroliga över ökad centralisering och fler överstatliga inslag i strategin, eftersom fördraget inte omfattar en gemensam skogspolitik. De nationella parlamenten kritiserade även konsekvensbedömningen eftersom den inte omfattade en bedömning av de planerade åtgärdernas konsekvenser för medlemsstaterna. De undrade hur strategin var kopplad till den gemensamma jordbrukspolitiken och om de föreslagna åtgärderna, särskilt produktomfattningen, var tillräckliga för att bekämpa global avskogning och olaglig avverkning.

Kommissionen svarade att skogar och skogsbruk omfattas av EU:s delade befogenheter och att EU hade utövat dessa befogenheter i flera fall, till exempel i habitatdirektivet och timmerförordningen, alltid med full respekt för subsidiaritetsprincipen. Kommissionen påtalade den allmänna konsekvensbedömningen om en förstärkning av EU:s mål för en minskning av nettoutsläppen 2030 och lagstiftningsförslagen i 55 %-paketet, där de landsspecifika effekterna analyserades utifrån ett EU-referensscenario som medlemsstaterna hade rådfrågats om. Kommissionen tillade att ökad hållbarhet och hänsyn till lokala förhållanden och behov är gemensamma prioriteringar både för den nya skogsstrategin och för den nya gemensamma jordbrukspolitiken. Vad gäller medlemsstaternas behörighet att införa kontrollåtgärder mot olaglig avverkning kommer kommissionen att stödja de nationella myndigheterna och främja en allmän användning av geospatiala upplysningar. Framtida lagstiftning kommer att omfatta en progressiv produktomfattning, vilket gör det möjligt att fokusera på de produkter och råvaror där effekterna av avskogning och skogsförstöring är störst.

Under 2021 inkom fler yttranden till kommissionen om den nya migrations- och asylpakten som antogs den 23 september 2020. Åsikterna varierade i de olika yttrandena, främst rörande solidaritetsmekanismen. En del kammare avgav positiva yttranden, varav en efterfrågade ytterligare information om det rättsliga skyddet för flyktingar och de tidsramar som anges i förslaget. I ett annat yttrande ifrågasattes mekanismens ändamålsenlighet och kammaren efterfrågade obligatorisk omplacering i stället för återvändandesponsring. Andra kammare var oroliga över att eventuella obligatoriska omplaceringar baserat på kvoter kunde leda till nationella obalanser om den objektiva situationen i de respektive medlemsstaterna inte beaktades. Några kammare var oroliga över att gränsförfarandet skulle innebära en ytterligare börda för medlemsstaterna och en del varnade för att förslaget skulle kräva ytterligare investeringar i infrastrukturer och personal för att kunna genomföras. Mer allmänt efterfrågade kamrarna även ett tillvägagångssätt där hänsyn tas till flyktingars rättigheter i alla procedursteg, inbegripet dataskydd och möjligheter till överklagande.

I sina svar betonade kommissionen att det är viktigt att återvändandesponsring organiseras på ett ändamålsenligt sätt. Syftet med detta är att genom väl samordnade gemensamma insatser från alla berörda aktörer, t.ex. Frontex, säkerställa att återsändanden genomförs så snabbt som möjligt och att den gynnade medlemsstaten erbjuds verkligt stöd. Medlemsstaterna kan alltid kunna välja mellan minst två typer av solidaritetsåtgärder så att omplacering varken är automatisk eller obligatorisk. Medlemsstaterna kommer att kunna använda de medel som anslagits inom ramen för deras nationella program inom ramen för både den befintliga asyl-, migrations- och integrationsfonden och den nya asyl- och migrationsfonden för att stödja nödvändiga investeringar för att underbygga gränsförfarandet. Vad beträffar rättsligt skydd och grundläggande rättigheter framhöll kommissionen att alla skyddsåtgärder kommer att garanteras i alla skeden av screeningen, vilket säkerställs av kravet att medlemsstaterna ska inrätta en oberoende övervakningsmekanism.

Kommissionen tog emot 17 yttranden från 10 kammare om paketet för digitala tjänster (rättsakten om digitala tjänster och rättsakten om digitala marknader). De nationella parlamentens synpunkter handlade främst om konsumentskydd och beteckning som grindvakt i stora plattformar. Flera kammare efterfrågade klargöranden om samordningen mellan de föreslagna akterna och sektorsregler och annan befintlig lagstiftning. En kammare påpekade att det är viktigt att skydda medlemsstaternas rättigheter att bevara mediepluralism. Flera kammare uttryckte farhågor om definitionen av olagligt innehåll och avlägsnande av sådant innehåll, och efterlyste antingen ytterligare lagstiftningsförslag om lagligt men skadligt innehåll eller om att beslut i sådana frågor skulle fattas av oberoende domstolar. Flera kammare ville även att förslaget till paket skulle omfatta åtgärder för att hantera spridningen av desinformation.

I sina förslag förklarade kommissionen att det nya paketet har utformats noggrant för att passa in i den befintliga rättsliga ramen. Kommissionen betonade att medlemsstaternas myndigheter kommer att delta i genomförandet och kunna begära att kommissionen inleder undersökningar om beteckning som grindvakt. Mekanismen för beteckning grundar sig på kvantitativa och kvalitativa kriterier och det finns möjligheter att reagera på snabba förändringar inom den digitala sektorn genom att justera tröskelvärdena. Vad gäller mediefrihet framhöll kommissionen att förslagen inte hämmar mediepluralism på något sätt, utan tvärtom kommer att bidra till att stärka mediernas roll i Europas samhällen. Rättsakten om digitala tjänster utgör ett regelverk för att hantera olagligt innehåll, med en lämplig avvägning mellan införandet av tydliga skyldigheter för digitala förmedlingstjänster och skyddet av yttrandefrihet och informationsfrihet. Det är domstolarna som avgör huruvida innehåll är olagligt och de ska även skydda alla berörda parters rättigheter och berättigade intressen. Vad gäller skadligt innehåll, inbegripet desinformation, kommer mycket stora onlineplattformar att vara skyldiga att bedöma och begränsa de systemrisker som deras system kan ge upphov till.

Förslagen om EU:s digitala covidintyg gav upphov till yttranden från sju kammare, samtliga positiva. En kammare uttryckte dock farhågor kring behandlingen av personuppgifter och covidintygets giltighetstid. Italiens Senato påpekade att medlemsstaterna har rätt att tillåta inresa till sina territorier enligt nationell lagstiftning, även för personer som inte kan visa upp EU:s digitala covidintyg. I sina svar framhöll kommissionen att förordningen följer principen om dataminimering i dataskyddsförordningen. En EU-databas om vaccinering, testning eller tillfrisknande från covid-19 kommer inte att inrättas, men decentraliserad verifiering av digitalt signerade kompatibla intyg kommer att vara möjlig. Huvudförordningen är dessutom tillräckligt flexibel för att kunna anpassas till nya vetenskapliga belägg och riktlinjer. Förordningen kommer inte att påverka medlemsstaternas behörighet att besluta om de lämpligaste åtgärderna för att skydda folkhälsan. Eventuella inskränkningar i den fria rörligheten får dock inte gå utöver vad som är absolut nödvändigt för att skydda folkhälsan.

Förutom de motiverade yttranden som anges ovan gav förslaget om tillräckliga minimilöner i EU upphov till sju andra yttranden. Några yttranden var kritiska, andra var allmänt positiva till förslagets mål att förbättra nivån på minimilönerna och utöka arbetstagarnas tillgång till minimilöneskydd och innehöll ytterligare förslag. Ett parlament ansåg att den valda rättsliga grunden gav EU en kompletterande och stödjande befogenhet som inte kan tillämpas på löner. Det ansåg att en rekommendation från rådet skulle ha varit ett lämpligare rättsligt instrument än ett direktiv. Två parlament motsatte sig att olika villkor föreslås för medlemsstater med lagstadgade minimilöner och medlemsstater som tillämpar kollektivförhandlingssystem, och ansåg att detta strider mot proportionalitetsprincipen. Några kammare framhöll behovet av specifika åtgärder som anpassas till varje medlemsstat för att hantera löner och social dumpning. En kammare efterfrågade en ändamålsenlig tillämpning av lagstadgade minimilöner genom åtgärder för att stärka tillsynen och systemet med kontroller och fältinspektioner. Ett annat parlament ansåg att det var nödvändigt att titta närmare på skyddet av sjöfolk som arbetar på fartyg som seglar under EU:s flagga men är fast bosatta i tredjeländer.

I sina svar försäkrade kommissionen parlamenten om att förslaget till direktiv inte innebär att särdragen hos nationella system och traditioner ifrågasätts. Nationella befogenheter och arbetsmarknadens parters självständighet beaktas fullständigt i linje med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna och inom gränserna för EU:s behörighet på löneområdet. Kommissionen betonade att alla medlemsstater, dvs. såväl medlemsstater med lagstadgad minimilön som medlemsstater som tillämpar kollektivförhandlingssystem, måste försäkra sig om att det verkligen finns behov av politiska och lagstiftningsmässiga ändringar. Medlemsstaterna är dock fria att besluta om hur de ska uppfylla de minimikrav som fastställs i förslaget. Vad beträffar skärpta kontroller konstaterade kommissionen att medlemsstaterna har ansvaret för lagstadgade minimilöner. Detsamma gäller utformningen av konkreta åtgärder i samband med kollektivförhandlingar.

I bilaga 3 ges en översikt över de enskilda kommissionsinitiativ som gav upphov till minst fem yttranden.

5.Kontakter, besök, möten, konferenser och annan verksamhet

Kommissionens besök hos och möten med de nationella parlamenten

Den muntliga politiska dialogen mellan kommissionen och de nationella parlamenten har olika former. Kommissionsledamöter besöker nationella parlament och delegationer från nationella parlament besöker kommissionen. Kommissionen deltar även i interparlamentariska möten och konferenser (bland annat Konferensen mellan de parlamentariska organen för EU-frågor vid Europeiska unionens parlament (Cosac)) och håller presentationer för de ständiga representanterna för de nationella parlamenten i Bryssel. Dessutom pågår löpande dialoger om kommissionens arbetsprogram och dialoger inom ramen för den europeiska planeringsterminen.

Antal besök av kommissionsledamöter hos och deras möten med de nationella parlamenten

under 2021 (totalt antal för samtliga medlemsstater: 130) ,

Under 2021 genomförde kommissionsledamöterna 130 besök hos de nationella parlamenten eller möten med de nationella parlamentens delegationer. Kommissionen nådde ut till nästan alla nationella parlament och kamrar, vilket utgör en betydlig ökning jämfört med de två föregående åren (101 under 2020 och 55 under 2019). Formatet för besöken och mötena (72 fysiska och 58 på distans via videokonferens) avspeglade covid-19-pandemins utveckling. De flesta virtuella möten hölls under första halvåret och de flesta fysiska möten genomfördes under det andra halvåret. Rapporten om rättsstatsprincipen var det vanligaste samtalsämnet under dessa evenemang. Andra återkommande frågor var den europeiska pelaren för sociala rättigheter, konferensen om Europas framtid och kommissionens arbetsprogram för 2022.

Under 2021 höll tjänstemän från kommissionen 36 presentationer (samtliga via videokonferens) för företrädare för de nationella parlamenten i Bryssel. Presentationerna omfattade olika ämnen, t.ex. programmet EU för hälsa, EU:s vaccinstrategi, förbindelserna mellan EU och Förenade kungariket, handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter, Europeiska myndigheten för beredskap och insatser vid hälsokriser (Hera), 55 %-paketet, konferensen om Europas framtid, bättre lagstiftning och den årliga strategiska framsynsrapporten om Arktis. Att presentationerna skedde via videokonferens gjorde det möjligt att även inkludera tjänstemän vid de nationella parlamenten i huvudstäderna och därigenom öka deltagarantalet och förbättra kommissionens möjligheter att nå ut till de nationella parlamenten. Dessutom kunde många fler presentationer anordnas än tidigare år (jämfört med 23 under 2020 – då presentationerna var både fysiska och skedde genom videokonferens – och 13 under 2019 – då samtliga presentationer var fysiska).

Interparlamentariska möten och konferenser

Det interparlamentariska samarbetet byggde vidare på erfarenheten från föregående år och fortsatte i form av videokonferenser, vanligen med deltagande av kommissionsledamöter, bland annat

-Konferensen mellan de parlamentariska organen för EU-frågor vid Europeiska unionens parlament (Cosac),