SV Europeiska unionens officiella tidning C 228/1

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Skogens och skogsbrukets roll när EU ska uppfylla sina klimatåtaganden” (förberedande yttrande)

2009/C 228/01

Kommissionens vice ordförande Margot WAHLSTRÖM sände den 20 juni 2008 ett brev till Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Dimitris DIMITRIADIS med begäran om att kommittén i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget utarbetar ett förberedande yttrande om

”Skogens och skogsbrukets roll när EU ska uppfylla sina klimatåtaganden” (förberedande yttrande).

Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 3 mars 2009. Föredragande var Seppo KALLIO.

Yttrandet antogs vid Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs 452:a plenarsession den 24–25 mars 2009 (sammanträdet den 25 mars) med 145 röster för, 8 röster emot och 14 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK anser att skogen och det förnybara trä den producerar har en stor betydelse för att tygla klimatförändringen av följande skäl: — Då skogarna växer binder de koldioxid från atmosfären i biomassan och i marken. — Träprodukter utgör ett koldioxidförråd – under förrådets livscykel kommer kolet inte ut i atmosfären. — Användningen av trä som energikälla minskar användningen av fossila bränslen och därmed även utsläppen av växthusgaser. — Användningen av trä i byggnader och möbler minskar indirekt utsläppen från fossila bränslen då träet ersätter andra material (exempelvis betong) som är mer energislukande vid framställningen och som leder till mer betydande utsläpp än vid användningen av trä.

1.2 I Europa används trä i huvudsak som byggmaterial, till energiutvinning, möbler och pappersproduktion. Träprodukterna ger tack vare multiplikationseffekterna i förädlingskedjan stora vinster i form av sysselsättning, inkomster för skogsägarna och stimulans för näringslivet, i synnerhet på landsbygden.

1.3 EESK vill understryka att Europas skogar redan i flera årtionden har fungerat som kolsänkor och bromsat ökningen av koldioxidhalten i luften tack vare att tillväxten varit större än avverkningen. Naturskogens stora betydelse som kolsänka och som garant för mångfald måste tryggas. Uppföljningen av hur hållbart skogsbruk genomförs i de europeiska länderna sker utifrån MCPFE:s (1) kriterier och indikatorer, som kontinuerligt vidareutvecklas.

1.4 EESK förespråkar att EU vidtar följande åtgärder: — Eftersträva ökad användning av trä i olika sammanhang och för olika ändamål, bland annat genom att främja användningen av hållbart producerad skogsbioenergi och genom att öka kunskaperna om byggande i trä utgående från gemensamma byggstandarder och beräkningar av livscykler samt genom att integrera byggande i trä i medlemsstaternas politik för upphandling av trävaror. — Påverka internationell skogspolitik aktivare och inta en ledande ställning i arbetet med att främja hållbart skogsbruk globalt. — Bilda ett europeiskt sakkunnigråd sammansatt av ledande företrädare för skogsbruk på gräsrotsnivå och för skogspolitik samt av forskare, skogsägare och andra viktiga aktörer på området skogs-, miljö-, och klimatskydd. Rådets uppgift vore att diversifiera och förbättra diskussionen, kommunikationen och beslutsfattandet beträffande skogsfrågor. — Eftersträva att komplettera rapporteringen om utsläpp av växthusgaser även efter att Kyotoavtalet löpt ut genom att a) beakta den mängd koldioxid som binds i hållbart producerade trävaror och inkludera den som en obligatorisk faktor vid beräkningen av koldioxidbalansen, b) utveckla REDD-instrumentet (2) till ett fungerande verktyg i koldioxidhandeln samt få det godkänt vid beräkningen av koldioxidhalten vid ändrad markanvändning, i synnerhet i syfte att förebygga avskogning i u-länderna. — Stödja forskning, inventering av skogsresurser, kartläggning av s.k. riskområden som är känsliga för klimatförändringen samt utveckling av system för uppföljning av skogarnas tillstånd och säkerställande av finansiering för detta.

1.5 EESK understryker att EU:s medlemsstater med tanke på eventuella negativa återverkningar av klimatförändringen bör utforma beredskapsplaner för skogsvård för att förebygga skador på skogen i händelse av extrema klimatfenomen (stormar, torka, skogsbränder, insektsangrepp) och för att reparera skador som uppkommit till följd av dem, samt sprida information om skogsvårdens betydelse.

1.6 EESK rekommenderar att EU:s medlemsstater även ökar decentraliseringen av bioenergiproduktionen med hjälp av matningstariffer.

1.7 Kommittén betonar att skogarna utöver klimataspekten har många viktiga samhällsuppgifter och att dessa bör skyddas. Utöver produktion av trä inbegriper syftet med skogsodlingen bland annat skoglig mångfald, grundvattenresurserna, landskapsvård, skogarnas rekreations- och turismpotential, skydd mot trafikbuller, förebyggande av snöskred och erosion samt skogsrelaterade resurser (förutom trä), till exempel bär, svampar och vilt. Dessa många olika funktioner som skogen också har för vår välfärd återspeglas inte i några lönsamhetsberäkningar eller träpriser.

2. EU:s klimatåtaganden i fråga om skogar och skogsbruk

2.1 Europaparlamentet antog i december 2008 ett klimat- och energipaket med följande lagstiftningsbeslut som berör skogar och skogsbruk: — Ändring av EU:s direktiv om utsläppshandel. Direktivet innehåller riktlinjer för markanvändning, ändrad markanvändning och skogsbruk med tanke på rapporteringen om växthusgasutsläpp och på utsläppshandeln. Koldioxid som binds i skogar och träprodukter utgör en viktig del av rapporteringen om växthusgaser. — Cellulosa- och pappersindustrin faller inom ramen för utsläppshandeln, men sektorn uppfyller även kriterierna för att ingå i den s.k. sektorn för koldioxidläckage. Beslut om koldioxidläckagesektorer fattas senare. Framställningen av byggnadsmaterial ur annat än träråvara (betong, stål och aluminium) ingår i utsläppshandeln, vilket innebär att priset för koldioxid återverkar på materialens konkurrenskraft. Detta gynnar indirekt trämaterial och byggande i trä. — Ramdirektivet om förnybar energi (RED). Målsättningen på 20 % förnybar energi år 2020 innebär ett kraftigt ökat behov av skogsbioenergi (värme, el och biobränslen). För att bättre kunna utnyttja potentialen i fråga om biomassa har man som mål för effektiviserad användning av skogsresurserna (punkt 34 i direktivet) satt ökad användning av befintliga träresurser och utveckling av nya skogsvårdsmetoder. Direktivet innehåller många målsättningar som berör hållbart producerad skogsbiomassa samt byggsektorn. Huvudmålet är att spara energi och att minska utsläppen vid framställningen av material. — Drivmedelsdirektivet. Direktivet innehåller krav på hållbart producerad biomassa (inklusive skogsbiomassa som standardvärde) vid framställningen av biobränslen i enlighet med riktlinjerna i RED-direktivet.

2.2 31 % av Europas yta täcks av skogar, och dessa beräknas binda ca 10 % av världsdelens årliga koldioxidutsläpp (3). I en skog som vårdats på ett hållbart sätt är den mängd koldioxid som släpps ut i atmosfären mindre (kolsänka) eller lika stor (kolneutral) som den volym koldioxid som skogarna binder från atmosfären.

3. Skogsresurserna (4) och utnyttjandet av dem i Europa

3.1 Skogsarealen i EU-27 uppgår till 156 miljoner hektar. På grund av naturförhållandena är dock inte hela skogsarealen tillgänglig för avverkning och inkomstbringande verksamhet. Enligt vissa uppskattningar kan i medeltal 80–90 % av arealen användas, men i de östeuropeiska länderna begränsas tillgången till användbar skog ofta till 40–50 % av arealen. Under de senaste 15 åren har skogsarealen ökat med ungefär 10 miljoner hektar i EU:s 27 medlemsstater tack vare skogsplantering och beskogning (artificiell eller naturlig) av mark som tidigare använts för jordbruk. Ökningen av skogsarealen motsvarar storleksmässigt Ungern.

3.2 Ungefär 60 % av skogarna i EU-27 är privata och huvudsakligen familjeägda medan 40 % är i offentlig ägo, till exempel staten, kommunen, religiösa församlingar eller andra sammanslutningar. Det finns över 15 miljoner privata skogsägare och antalet ökar till följd av omorganisering av ägandeförhållandena i östeuropeiska länder samt på grund av omständigheter i anslutning till arvskiften.

3.3 Människan har under århundraden utnyttjat skogen på olika sätt i Europa och påverkat skogens struktur. Därför är de europeiska skogarnas struktur formad och deras artsammansättning påverkad av människan. Sådana skogar kallas seminaturliga. Andelen seminaturliga skogar uppgår till 85 %. Förutom i dessa skogar utövas europeiskt skogsbruk även i trädodlingar, som i huvudsak förekommer i sydvästra Europa och som täcker ca 8 % av världsdelens skogsareal. Det finns orörda naturskogar (5) som inte är föremål för skogsvård. Dessa ligger framför allt i östra Europa, i Baltikum och i Norden och utgör ungefär 5 % av den totala skogsarealen.

3.4 Naturskogarna och skyddade skogsområden är den viktigaste kategorin av skogar för att säkerställa mångfalden. Naturskogarna utgör även stabila ekosystem som motverkar återverkningarna av klimatförändringen. Av skogsarealen i Europa har cirka 8 % skyddats för att bevara mångfalden, medan 10 % har skyddats för att bevara landskapet. Sammanräknat motsvarar dessa 18 % 34 miljoner hektar. Områden som skyddas av lagar eller andra bestämmelser har ökat under de senaste åren. De mest sällsynta och värdefulla skogsområdena i Europa – samt skogsområden som är lämpliga att skydda – är till större delen skyddade redan i dag. Skyddsområdena är ofta belägna i bergstrakter eller långt från mänsklig bosättning. Det är fråga om områden som inte utsätts för mänsklig påverkan och som uppvisar en värdefull artrikedom. Dessutom omfattas 10 % av skogen av miljöskydd med målet att skydda vattendrag, grundvattenresurser eller marken samt för att hindra uppkomsten av snöskred eller erosion. Mångfalden gynnas även i samband med vården av kulturskog genom att murkna träd och livsmiljöer för mikroorganismer lämnas kvar i skogen i syfte att bevara sällsynta arter.

3.5 I Europa är skogstillväxten i kulturskogar avsevärt snabbare än avverkningen. Trädbeståndets nettotillväxt år 2005 i EU-27 var 687 miljoner kubikmeter per år i fråga om skog där naturförhållandena tillåter avverkning. Avverkningen resulterade å sin sida i 442 miljoner kubikmeter. Detta innebär att användningsgraden för skog, dvs. tillväxten i förhållande till avverkningen, i genomsnitt uppgick till 60 % (variationsbredd: 30–80 %). Användningsgraden för skogar överstiger 50 % i de nordiska länderna och i Centraleuropa, men stannar under 50 % i medlemsstaterna i södra och sydöstra Europa. Användningsgraden för skog har ökat under de senaste 10 åren, men har ännu inte uppnått samma nivå som 1990. Skogsavverkningen har delvis ökat på grund av en rad kraftiga stormar på 2000-talet. Till följd av stormarna har man på sina håll varit tvungen att med kort varsel avverka träd i en mängd som normalt motsvarar flera avverkningsår. Importen av råvirke, flis och utskottsvirke till EU-27 uppgick 2006 till 83 miljoner kubikmeter (exklusive papper och cellulosa), och exporten till länder utanför EU till 54 miljoner kubikmeter (6).

3.6 Tack vare att avverkningen är mindre än tillväxten förblir nästan 40 % av tillväxten i dagens kulturskogar outnyttjad (dvs. ca 250 miljoner kubikmeter). Därför har skogstillgångarna i EU-27 ökat kontinuerligt under de senaste 50 åren. Trädbeståndets totala volym uppgår till ca 30 miljarder kubikmeter, vilket motsvarar 9,8 miljarder ton kol. En del av den koldioxid som träden binder lagras i marken, men i avsaknad av forskning finns det inga uppskattningar om koldioxidhalten i marken för EU som helhet. Det finns en viktig skillnad mellan kultur- och naturskogar om man ser till förmågan att binda kol: Naturskogarna är i sitt ”sluttillstånd” ur klimatskyddsperspektiv rena kolsänkor, där kol binds (genom att ny biomassa bildas) och frigörs (genom att biomassa bryts ned). I kulturskogarna gör avverkningen att det hela tiden uppstår nya möjligheter att binda kol. Kommittén vill dock betona att detta inte innebär att kulturskogarna därför bör betraktas som mer värdefulla än naturskogarna.

3.7 Det vore värdefullt att reda ut vilken användnings- och avverkningspotential det ligger i Europas skogar. Resultatet skulle kunna öka kunskapen och bedömningsmöjligheterna avseende upptag av koldioxid, produktion av bioenergi från skogen samt kretsloppet för koldioxid som binds i trävaror. För närvarande finns det dock inga enhetliga uppgifter om avverkningsmöjligheterna i EU-27 som helhet. Flera länder har nationella skogsprogram som anger avverkningsmöjligheterna med hänsyn till behovet av skogsskydd, tryggad mångfald och andra, varierande användningsmöjligheter.

4. Klimatförändringens återverkningar på skogen

4.1 Skogarna upptar koldioxid (CO2) från luften i samband med fotosyntesen och förvandlar den till biomassa (huvudsakligen trä) och avger samtidigt syre, som är ett livsvillkor för djur och människor. Därför innebär klimatförändringen omedelbart eller med viss fördröjning en fara för skogarnas hälsotillstånd, tillväxt och struktur, i synnerhet till följd av ökade mängder växthusgaser i luften samt temperaturhöjningar, men även som ett resultat av ozonhalten vid markytan, kväverik nederbörd och försurning av marken.

4.2 Klimatförändringen återverkar på skogen på två olika sätt. Om klimatet så småningom blir t.ex. varmare eller torrare, måste träden anpassa sig till detta. Det är fråga om en gradvis anpassning som kan planeras såväl i fråga om dess förlopp som i fråga om åtgärder som inverkar på den. De allvarligaste omedelbara hoten mot skogarnas utveckling består i extrema klimatfenomen. Utgående från statistik som insamlats sedan 1850 kan man dra slutsatsen att stormskadorna ökat kraftigt i Europa under de senaste 20 åren. Under det senaste årtiondet har det även förekommit ett stort antal skogsbränder i Medelhavsländerna. Det är omöjligt att exakt förutspå extrema väderfenomen, men det är möjligt att förebygga dem.

4.3 Om den befintliga kulturskogen inte anpassar sig i tillräcklig mån till gradvisa förändringar av klimatet är resultatet bland annat försvagad livskraft för träden, minskad produktionsförmåga, enskilda döda träd, försvagad motståndskraft för träden och därmed en ökning av sjukdomar och skadeinsekter, samt en förändring av artförekomsten. I de nordliga områdena kan trädens anpassning också äventyras genom att trädens tillväxttakt ändras till följd av den förlängda växtperioden och att de därmed inte anpassar sig i tillräcklig mån inför viloperioden, dvs. vintern. Extrema väderfenomen såsom torka, skogsbränder, stormar och snöskador kan leda till träddöd på stora områden och förhindrad skogsåterväxt. Förekomsten av dött trämaterial kan dessutom orsaka en massutbredning av skadeorganismer även till omgivande friska skogar.

4.4 Klimatförändringen inverkar på olika sätt i olika vegetationszoner. I de europeiska vegetationszonerna (den boreala zonen, den tempererade zonen, Medelhavszonen samt de alpina zonerna och polarzonerna) och länderna bedöms de huvudsakliga återverkningarna bli följande: — I Medelhavsområdet blir de torra och heta perioderna förmodligen fler, vilket leder till brist på sötvatten, ökad fara för skogsbrand och ökenspridning. — I Centraleuropa förlängs vegetationsperioden, skogstillväxten ökar, andelen lövträd ökar, regnmängderna kan minska, torka förekommer, extrema klimatfenomen uppstår och i synnerhet stormskador blir vanligare. — I norr förlängs vegetationsperioden i barrträdszonen, skogstillväxten ökar, stormskador blir vanligare, den tempererade zonens skadeinsekter tros flytta norrut och möjligen förorsaka massförstörelse. I bergsområdenas alpina zoner och vid de nordliga polarzonernas skogsgränser kan klimatförändringen leda till en förskjutning av skogsgränsen högre upp eller längre norrut samt till att vissa arter så småningom utrotas.

5. Skogsvården och anpassningen till klimatförändringen

5.1 En god skötsel av skogen ligger till grund för dess möjligheter att anpassa sig till klimatförändringar. Inom skogsvården bör man fästa uppmärksamhet vid förebyggande åtgärder, t.ex. att lokalisera och avlägsna döende träd i tid samt att minska risken för skogsbrand genom att avlägsna lättantändligt material. Allmänheten, skogsägarna och personer med ansvar för skogsvård bör få mer kunskap om skogsvårdens betydelse för en anpassning till klimatförändringen. EU:s skogar är till största delen under ständig skötsel och bibehåller därmed i allmänhet en stor produktion och vitalitet. Skogsbrukets omloppstider på mellan 15 och 150 år gör att det krävs långsiktig planering, och eventuella anpassningsåtgärder bör påbörjas redan nu och fortgå framöver.

5.2 Vid skogsförnyelse bör varje enskild växtplats planteras med trädslag som är lämpliga i den ifrågavarande miljön. Inhemska trädslag bör gynnas, eftersom ursprungliga trädslag på en växtplats har bättre förmåga att acklimatisera sig till lokala klimatförändringar p.g.a. sin genuppsättning. Även blandskogar bör gynnas eftersom de olika hoten mot skogen därmed minskas och fördelas på ett flertal trädslag med olika egenskaper.

5.3 I barrskogar med ett enda trädslag som odlats utanför sin naturliga växtzon bör man eftersträva en återgång till den ursprungliga fördelningen av trädslag. Odlade skogar med bara en typ av trädslag är ofta känsligare för stormar och för efterföljande angrepp från skadeinsekter än blandskogar.

5.4 Risken för plötsliga extrema väderfenomen till följd av klimatförändringen och för den skogsförstörelse och de skadliga återverkningar som förändringen förorsakar måste minskas genom beredskapsplaner för skogsvård samt genom finansieringsalternativ och handlingsplaner för återställande av skogen. Man bör kartlägga vilka områden som troligast kan utsättas för sådana extrema fenomen. Handlingsplaner måste utformas för plötsliga behov av ökad avverkning och för att säkerställa att trävarumarknaden fungerar.

5.5 Klimatförändringen och den internationella handeln med växtmaterial ökar spridningen av främmande arter och växtskadegörare. EU:s växtskyddsdirektiv innehåller bestämmelser om bekämpning av växtskadegörare, om hinder mot spridning av skadegörare och om krav som ska gälla inom internationell handel med trävaror och plantor. För att skogen ska förbli frisk och för att skadegörarnas (till exempel tallvedsnematodens) utbredning ska stoppas på EU:s territorium behövs det tillräckligt stränga växtskyddsbestämmelser samt en effektiv övervakning. Nationella strategier och program är en förutsättning för bekämpning av skadliga, främmande arter.

5.6 Skogsvård behöver inte stå i strid med målen om mångfald. Mångfalden bör tas i beaktande vid vård av seminaturliga kulturskogar genom att man lämnar kvar rötträd och orörda småbiotoper i kulturskogen i syfte att bevara artrikedomen. Frivilligt skogsskydd i privatägda skogar stöds finansiellt i flera EU-länder som en åtgärd för att bevara mångfalden. En förutsättning för skogscertifiering är även att skogsvården har beaktat de mångfaldsrelaterade kraven.

5.7 I Europas kulturskogar finns det i dag ett stort antal stående eller liggande rötträd som utgör kolsänkor och samtidigt är en nödvändig livsmiljö för många levande organismer. Den genomsnittliga mängden murkna stammar är 10 m3/ha. Förekomsten av ett stort antal döende träd kan leda till massiv spridning av insektangrepp eller till ökad risk för skogsbrand. Vinsterna i fråga om mångfald är dock betydande och därför är det viktigt att man inte röjer bort alla murkna stammar från ståndorten till exempel i samband med utvinning av energiträ.

5.8 Naturskogar och skyddade områden behövs för att mångfalden ska kunna garanteras. När det gäller bindning av koldioxid förvandlas naturskogen då den åldras från kolsänka till kollager. Då en skog inte längre vårdas aktivt efter att ha ålagts totalskydd innebär det alltså en minskning av den areal som lämpar sig för skogstillväxt, dvs. den areal som kunde öka skogens bindning av koldioxid och vara en källa för träprodukter som kan ersätta andra energikällor och material.

5.9 Integrerat skydd (rötträd och småbiotoper) inom skogsvården är med tanke på kampen mot klimatförändringen effektivare än ett allmänt skydd av skog.

6. Träprodukter som broms för klimatförändringen

6.1 Skogarna inverkar på klimatförändringen vid beståndsvård och förädling på följande fyra sätt: — Då skogarna växer binder de koldioxid från atmosfären i biomassan och i marken. — Produkter av trä utgör lager för koldioxid. — Energianvändningen av trä minskar användningen av fossila bränslen och därmed även utsläppen av växthusgaser. — Användningen av träprodukter bland annat i byggnader och möbler minskar indirekt utsläppen från fossila bränslen då träet ersätter andra material (exempelvis betong) som är mer energislukande vid framställningen och som leder till mer betydande utsläpp än användningen av trä.

6.2 Europas skogar har redan i flera årtionden fungerat som kolsänkor och bromsat ökningen av koldioxidhalten i atmosfären tack vare överskottet av oavverkad skog. Den oavverkade kulturskogen får inte öka obegränsat eftersom träden i takt med långsammare tillväxt slutar lagra koldioxid. Därför måste kulturskogarna vårdas kontinuerligt.

6.3 Att använda trä (HWP) (7) i stället för andra material i olika produkter har stor betydelse i kampen mot klimatförändringen. Koldioxid från atmosfären som binds i skogens träd överförs och lagras i träbaserade produkter såsom papper, möbler, plankor och träbyggnader. Exempelvis ett trähus håller i bästa fall koldioxid borta från atmosfären i flera århundraden. I slutet av träproduktens kretslopp kan den återvinnas och sedan brännas och på detta sätt alstra energi. Rapporteringen om koldioxid i träprodukter är frivillig i Kyotoavtalets beräkningar av växthusgas, och den har tills vidare varit bristfällig bland annat på grund av att hänsyn tagits till internationell handel.

6.4 De kunskaper vi har i dag såväl nationellt som internationellt gör det möjligt att räkna ut hur mycket koldioxid som binds av träbaserade produkter. Beräkningsmatriser håller på att utarbetatas med målet att de ska fungera vid beräkning av kolbalansen i skogar. Vid miljökonferensen i Köpenhamn 2009 bör EU föreslå att uppgifter och rapportering om mängden koldioxid som binds i träprodukter ska bli obligatoriskt vid beräkning av kolbalansen efter att Kyotoavtalet löpt ut 2012.

6.5 Om träets bindning av koldioxid inkluderas i beräkningen av kolbalansen kan detta ytterligare sporra till naturnära och effektiv skogsvård. Kontinuerlig skogsvård har stor betydelse för skogens fortsatta livskraft trots klimatförändringen.

7. Användning av trä för byggnation

7.1 Byggnadssektorn spelar en viktig roll i kampen mot klimatförändringen eftersom 40–50 % av primärenergin i världen används för uppvärmning och nedkylning av byggnader (8). Framställningen av byggnadsmaterial, byggnadsverksamheten samt användningen av byggnaden beräknas stå för närmare 40 % av koldioxidutsläppen. I EU-27 förbrukades 2005 sammanlagt 1 170,2 ton oljeekvivalenter, 28 % av industrin, 30,9 % av transportsektorn och 41,1 % av hushållen. Uppvärmningen eller nedkylningen av byggnader står för 8 % av koldioxidutsläppen. En beaktansvärd del av dessa koldioxidutsläpp kan minskas genom fackmannamässigt byggande och nya lösningar samt genom att öka användningen av trä i byggandet.

7.2 Träet är ett energisnålt, förnybart och kolneutralt byggnadsmaterial under hela sin livscykel. Inget annat vanligt byggnadsmaterial kräver så lite energi vid framställningen som träet. En kubikmeter trä som ersättning för andra byggnadsmaterial innebär en minskning av koldioxidutsläppen i atmosfären med i medeltal 1,1 ton.

7.3 En ökad konstruktion av träbyggnader även internationellt och användningen av trä som byggnadsmaterial bromsas eftersom det saknas enhetliga standarder, regelverk och certifieringskriterier. Byggnadssektorn måste erbjudas analyser av produkters livscykler och växthusgasutsläpp, utförda enligt vetenskapliga beräkningar, för att det ska vara möjligt att objektivt jämföra olika material. EU:s medlemsländer bör inbegripa ”grönt byggande” i trämaterial i medlemsstaternas träupphandlingspolitik och på detta politikområde i högre grad tillämpa skogscertifieringskriterier som står i samklang med den internationellt vedertagna synen på hållbarhet.

8. Bioenergi från skogen

8.1 Skogsbiomassa är den viktigaste direkt tillgängliga förnybara råvaran för bioenergi i Europa. Skogsbiomassa kan användas som energi på tre olika sätt, nämligen — vid produktion av värme och industriånga, — vid elproduktion, och — som biodrivmedel. Värme- eller elproduktion på basis av skogsbiomassa samt kombinationen av båda har ökat i snabb takt i Europa under de senaste åren. Värme och el produceras för enskilda småhus och i anläggningar av varierande storlek för värme – eller värme kombinerat med el – för skolor, myndigheter, sjukhus, byar och städer. Tekniken för utvinning av biobränslen ur skogsbiomassa och träråvara är i ett försöks- och utvecklingsskede och kräver ytterligare insatser. Pyrolys av biomassa, varvid man tar fram träkol som är lämpligt som jordförbättringsmedel, är en ny möjlighet att förbättra träets energivärden och markens betydelse som kolsänka.

8.2 I EU-25 producerades år 2006 110 Mtoe energi utgående från förnybara energikällor, vilket utgör ca 14 % av den totala energiförbrukningen (Eurostat 2008). Större delen (65 %) av den förnybara energin utvanns från biomassa, som i sin tur huvudsakligen (till 60 %) är skogsenergi. Skogsenergins andel av den totala mängden förbrukad energi varierar kraftigt från ett land till ett annat i EU-27.

8.3 Träflis, småved, träpellets, briketter, stubbved, rotved, träkol, trägas och energiträdslag som odlas med kort omloppstid (exempelvis vide) är biobränslen som utvinns ur skogen. Skogsindustrins biprodukter innehåller en stor energipotential (avfallsslam från industrin och trärester såsom svartlut, bark, spån, processrester och återvinningsträ) som används för produktion av värme och energi särskilt inom integrerad skogsindustri. Användningen av biprodukter och återvinningsträ för energiproduktion kan uppgå till 30–50 % i förhållande till användningen av råvirke.

8.4 Användningen av skogsbaserad bioenergi kan ökas kraftigt i Europa från den nuvarande nivån. Enligt preliminära bedömningar är utvinningspotentialen för biomassa i Europa 100–200 miljoner kubikmeter årligen, och samtidigt bör man beakta att utvinningen inte skadar miljön och inte heller utgör något hot mot mångfalden eller mot skyddade områden. Man uppskattar att mängden biomassa som insamlas separat och i samband med avverkning av stamved uppgår till 10–15 % av den totala utvinningspotentialen.

8.5 Ökad användning av skogsbaserad biomassa skapar nya möjligheter för skogsägare genom att den leder till större trämarknader och till priskonkurrens, men även för sågindustrin som kan sälja mer av sina biprodukter. En god efterfrågan på skogsbiomassa kan förändra marknadsföringen av råvirke genom att öka konkurrensen om träråvara mellan bioenergisektorn och industri som använder stamved. Stöd till slutanvändning, dvs. matningstariffer för produktion av ”grön energi”, är ett viktigt instrument vid utveckling av olika bioenergistrategier på såväl lokal som regional nivå. Ökningen av bioenergi bör även i fortsättningen vara en framskjuten stödform inom regional utveckling i EU.

8.6 Marknaderna för vedbränslen och i synnerhet brännved är i huvudsak lokala, men i takt med en ökad användning av vedenergi i EU ökar företagsverksamheten och arbetstillfällena på marknaden för maskiner och anläggningar. För att producera pellets, briketter och andra förädlade trädbränslen behövs specialmaskiner och utrustning. För energiproduktion behövs en omfattande mängd pannor och annan utrustning som har ett stort ekonomiskt värde och en stor tillväxtpotential. En ökad användning av vedenergi innebär betydande möjligheter att sprida teknologin även utanför EU:s gränser.

8.7 Arbetet med att utforma standarder för en hållbar produktion av biomassa har inletts i anslutning till EU:s ramdirektiv om förnybar energi. Standarderna är viktiga när det gäller att säkerställa hållbar anskaffning och produktion av skogsbioenergi och för att garantera enhetliga förfaranden. Standarderna för skogsbiomassa som utvunnits på ett hållbart sätt bör kopplas till de alleuropeiska MCPFE-kriterierna för att undvika onödigt och överlappande arbete.

9. Skogspolitiska synpunkter

9.1 Att skapa nya skogar genom plantering är en av de effektivaste metoderna för att ta upp koldioxid ur atmosfären. EU bör som en del av utvecklingspolitiken stödja skogsplanteringsprojekt i utvecklingsländerna eftersom klimatförändringen med största sannolikhet kommer att öka de ekonomiska skillnaderna mellan industriländer och utvecklingsländer. I planteringsprojekten bör det ingå anpassningsstrategier som stöder kapacitetsuppbyggnad, en ökning av mängden mångsidigt användbar skog samt goda styresformer i utvecklingsländerna. EU bör även eftersträva att hindra olaglig avverkning i utvecklingsländerna samt att främja hållbart skogsbruk och utformning av nationella skogsprogram i samarbete med andra sektorer.

9.2 Kolbalansberäkningarna vid ändring av markanvändning enligt Kyotoprotokollet innehåller inga regler när det gäller utvecklingsländernas insatser för att hindra en minskning av de koldioxidutsläpp som uppstår vid förlusten av skogar. Eftersom avskogningen ökar koldioxidutsläppen bör EU stödja utvecklingen av det så kallade REDD-instrumentet och arbeta för att det ska godkännas vid beräkningen av växthusgasutsläpp vid markanvändning från och med år 2012 då Kyotoavtalet löper ut. Detta förutsätter samtidigt att man fastställer ett pris för koldioxidbindning, varvid EU-länderna via utsläppshandeln kan förebygga att de tropiska skogarna utrotas.

9.3 Den så kallade FLEGT-metoden (9) har tagits fram inom EU. Den syftar till att förebygga att olagligt avverkat virke och olagliga träprodukter säljs på EU-marknaden. Systemet med Flegtlicenser främjar och stöder via landsvisa partnerskapssystem ett hållbart skogsbruk i utvecklingsländerna och effektiviserar samarbetet mellan EU och utvecklingsländerna. EU bör stödja vidareutvecklingen av Flegtsystemet och dess globala spridning. Genom att förebygga olaglig avverkning kan man minska förlusten av tropiska skogar och därmed även hindra den ökning av koldioxidutsläppen som blir följden av detta. En minskning av olaglig avverkning eftersträvas även i frivilliga skogscertifieringssystem som PEFC (10) och FSC (11).

9.4 Uppgifter om Europas skogsresurser, kolsänkor, kolkretsloppet, skogarnas mångfald och produkter samt resultaten av skogsskydd samlas in redan nu via internationella avtal, FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation FAO, trävarukommittén inom FN:s ekonomiska kommission för Europa, Eurostat och MCPFE. Men det finns ett skriande behov av mer fakta och forskning. Vid utvecklingen av gemenskapens uppföljningssystem, till exempel det nya FutMon-projektet, bör man dra nytta av och utveckla befintliga nationella, alleuropeiska och globala uppföljningssystem och säkerställa att dataskyddet för markägare tryggas när uppgifterna behandlas och offentliggörs. EU bör via sina ramprogram för forskning stödja forskning i dessa frågor och överföra information med hjälp av såväl grundforskning som tillämpad forskning samt utvecklingsprojekt.

Bryssel den 25 mars 2009 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs Mario SEPI Ordföranden

(1) MCPFE (Ministerial Conference on the Protection of Forest in Europe) = Europeiska skogsministerkonferensen, sedan 1990.

(2) REDD = Reduction Emissions from Deforestation and Forest Degradation.

(3) Nabuurs, G.J. et.al. 2003. Temporal evolution of the European Forest sector carbon sink 1950-1999. Global Change Biology 9.

(4) State of Europe's Forests 2007. The MCPFE Report on sustainable forest management in Europe. MCPFE, UNECE and FAO. Warsaw 2007, 247 s.

(5) Definitioner: Orörda naturskogar (undisturbed by man) uppvisar egenskaper som är typiska för skogarnas naturliga utvecklingsförlopp, till exempel naturliga träslag, åldersstrukturer och rötträd. I dessa skogar syns inga spår av mänsklig verksamhet. Trädodlingar (plantation) innebär att utländska trädslag odlas eller att skogen formats systematiskt av odlade träd av ett eller två inhemska trädslag och trädbeståndet i sin helhet är i samma ålder. Seminaturliga skogar (semi-natural) avser skogar som inte kan betraktas som naturskogar eller som planterade skogar. Denna definition har tillämpats i EU:s RED-direktiv (punkt 72) vid definitionen av skogsområden som kan avverkas hållbart för att utvinna skogsbiomassa (avverkning får inte ske i naturskogsområden [undisturbed/primary forest], däremot är det tillåtet i alla övriga skogstyper).

(6) Källa: ForeSTAT, FAO 2007.

(7) HWP (Harvested Wood Products) omfattar allt slags trämaterial (inklusive barken) som forslas bort från avverkningsplatsen. Avverkningsspill och annat material som lämnas kvar på avverkningsplatsen betraktas som dött organiskt material och omfattas inte av HWP (riktlinjer från IPCC 2006).

(8) Källa: UNECE/FAO Forest Products Annual Market Review 2007-2008 på adressen http://www.unece.org/tarde/timber/docs/fpama/2008 och http//www.iisd.ca/ymb/efw/20october.html.

(9) Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Skogslagstiftningens efterlevnad, styrelseformer och handel (FLEGT) - Förslag till en handlingsplan för EU, (KOM(2003) 251 slutlig), och Kommissionens förordning (EG) nr 1024/2008 av den 17 oktober 2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 2173/2005 om upprättande av ett system med Flegtlicenser för import av timmer till Europeiska gemenskapen, EUT L 277, 18.10.2008, s. 23–29.

(10) PEFC = Programme for the Endorsement of Forest Certification Schemes; www.pefc.org.

(11) FCS = Forest Stewardship Council; www.fsc.org.