EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 14.12.2022 COM(2022) 516 final RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om den europeiska koldioxidmarknadens funktion år 2021 i enlighet med artiklarna 10.5 och 21.2 i direktiv 2003/87/EG (i dess ändrade lydelse enligt direktiv 2009/29/EG och direktiv (EU) 2018/410) {SWD(2022) 407 final}



Förteckning över förkortningar CO2e koldioxidekvivalent Corsia system för kompensation för och minskning av koldioxidutsläpp från internationell luftfart EES Europeiska ekonomiska samarbetsområdet EEX European Energy Exchange Esma Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten EU Europeiska unionen EU:s utsläppshandelssystem system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom unionen EU27 EU-medlemsstaterna EUTL EU:s transaktionsförteckning Icao Internationella civila luftfartsorganisationen IPCC Mellanstatliga panelen för klimatförändringar NER reserv för nya deltagare



Innehåll Förteckning över förkortningar 1. Inledning 2. Omfattningen av EU:s utsläppshandelssystem 3. Ramen för koldioxidmarknaden 3.1. Utsläppstak 3.2. Auktionering av utsläppsrätter 3.3. Gratis tilldelning 3.3.1. Undantag från fullständig auktionering för el- och värmeproduktion. 3.4. Auktionsintäkter 3.4.1. NER300-programmet 3.4.2. Innovationsfonden 3.4.3. Moderniseringsfonden 3.4.4. Kompensation för indirekta koldioxidkostnader 3.5. Utsläppsminskningar i EU:s utsläppshandelssystem 3.6. Balans mellan utbud och efterfrågan

4. Luftfart 5. Marknadstillsyn 5.1. Slutsatserna i Esmas rapport 5.1.1. Esmas politiska rekommendationer 6. Övervakning, rapportering och verifiering av utsläpp 6.1. Övervakning av utsläpp 6.2. Ackreditering och verifiering 6.3. Behöriga myndigheter 6.4. Efterlevnad och verkställighet 7. Sammankopplingen av EU:s utsläppshandelssystem och det schweiziska utsläppshandelssystemet 8. EU:s utsläppshandelssystem och energieffektivitetsdirektivet 9. Slutsatser och framtidsutsikter



1.Inledning EU:s utsläppshandelssystem är en hörnsten i EU:s klimatpolitik. I linje med principen om att förorenaren betalar sätts ett koldioxidpris på utsläppen från el- och värmeproduktion, energiintensiv industri och luftfart i Europa. Genom att utnyttja marknadskrafterna skapar EU:s utsläppshandelssystem ett incitament att minska utsläppen där det kostar minst att göra det. Samtidigt genererar det intäkter som kan investeras i klimatåtgärder och energiomställning. Sedan lanseringen 2005 har EU:s utsläppshandelssystem bidragit till att minska utsläppen från el- och värmeproduktion och industriproduktion med 34,6 %. Under perioden 2013–2021 genererade systemet över 100 miljarder euro i auktionsintäkter för distribution till medlemsstaterna. Det krävs dock ytterligare utsläppsminskningar för att uppnå den högre klimatambitionen i den europeiska klimatlagen. För att uppnå klimatneutralitet före mitten av århundradet har EU åtagit sig att minska utsläppen med minst 55 % fram till 2030 jämfört med 1990 års nivåer. EU:s utsläppshandelssystem spelar en avgörande roll för att uppnå detta mål. I juli 2021 lade Europeiska kommissionen fram ett paket med politiska reformer för att genomföra den europeiska gröna given, inklusive en översyn av EU:s utsläppshandelssystem. Kommissionen föreslog att de sektorer som omfattas av systemet skulle uppnå utsläppsminskningar på 61 % jämfört med 2005. Utsläppstaket borde därför skärpas och kurvan för den årliga minskningen göras brantare. Vidare föreslogs en reform av reglerna för att bevilja gratis utsläppsrätter till industrin och en utfasning av tilldelningen av gratis utsläppsrätter till luftfarten. Samtidigt föreslog kommissionen att EU:s utsläppshandelssystem skulle utvidgas till att omfatta utsläpp från sjötransporter och att ett nytt system skulle inrättas för att minska utsläppen från vägtransporter och byggnader. Sammantaget syftade förslaget till att satsa mer resurser på den gröna omställningen, dels genom att ålägga medlemsstaterna att investera alla auktionsintäkter i klimat- och energirelaterade projekt, dels genom att öka resurserna i innovations- och moderniseringsfonderna. Sedan dess har Europaparlamentet och rådet övervägt kommissionens förslag. I mitten av 2022 antog de båda institutionerna sina ståndpunkter om översynen av EU:s utsläppshandelssystem, som omfattade flera ändringar, och i juli 2022 inleddes de interinstitutionella förhandlingarna mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Under tiden fortsätter EU:s utsläppshandelssystem att fungera i enlighet med gällande lagstiftning. År 2021 gick systemet in i sin fjärde fas (2021–2030) och i och med detta trädde flera ändringar av systemet i kraft. Utsläppstaket minskar nu snabbare, närmare bestämt med 2,2 % per år. Volymen utsläppsrätter som tilldelas gratis till industrin anpassades för att återspegla den tekniska utvecklingen och förändringar i produktionen. De första ansökningsomgångarna för projekt inom ramen för innovationsfonden slutfördes och de första besluten om utbetalning för investeringar inom ramen för moderniseringsfonden godkändes. Systemets täckning justerades också 2021 för att återspegla Förenade kungarikets utträde ur EU.

Under 2021 fortsatte verksamheten vid de anläggningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem att återhämta sig från effekterna av covid-19-pandemin. Återhämtningen gjorde att utsläppen ökade något jämfört med 2020, men de låg ändå kvar under nivåerna före pandemin. Detta ledde till en ökad efterfrågan på utsläppsrätter i EU:s utsläppshandelssystem och ett högre koldioxidpris under 2021. Stigande koldioxidpriser föranledde vissa intressenter att ifrågasätta om det har förekommit överdriven spekulation i EU:s utsläppshandelssystem. Några ifrågasatte även om de högre priserna påverkade energipriserna. Kommissionen tog upp dessa frågor i meddelandet om att ta itu med stigande energipriser. Kommissionen drog slutsatsen att de högre gaspriserna hade nio gånger större inverkan på energipriset än de högre koldioxidpriserna. Kommissionen bad också Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) att analysera beteendet på koldioxidmarknaden. I Esmas slutliga rapport som offentliggjordes 2022 avfärdas påståenden om överdriven spekulation. Esma drog slutsatsen att EU:s koldioxidmarknad fungerade väl och att prissignalen för koldioxidutsläpp låg i linje med grundläggande marknadsfaktorer. I denna rapport granskas hur EU:s utsläppshandelssystem fungerade under 2021 och första halvåret 2022. Den ger en uppdaterad översikt över systemets täckning och infrastruktur och en inblick i viktiga delar av systemets ram. Rapporten är förenlig med artiklarna 10.5 och 21.2 i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem. Den baseras främst på uppgifter från unionsregistret, EU:s transaktionsförteckning (EUTL) samt rapporter från medlemsstaterna enligt artikel 21 i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem. 2.Omfattningen av EU:s utsläppshandelssystem Sedan fas 4 (2021–2030) inleddes omfattar EU:s utsläppshandelssystem 27 EU-medlemsstater och Eftaländerna Island, Liechtenstein och Norge (länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem) samt kraftverk i Nordirland. Sedan den 1 januari 2020 är EU:s utsläppshandelssystem kopplat till Schweiz utsläppshandelssystem. Sammanlagt reglerar EU:s utsläppshandelssystem utsläpp från 8 757 kraft- och värmeverk och tillverkningsanläggningar samt 371 luftfartygsoperatörer som flyger mellan flygplatser i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och från EES till Schweiz och Förenade kungariket. Dessa står för omkring 36 % av alla utsläpp i EU. Liksom tidigare år släpper de flesta anläggningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem ut mindre än 50 000 ton koldioxidekvivalenter per år (70,5 %). Av dessa klassificeras 4 725 som anläggningar med låga utsläpp (54 % av det totala antalet). Av alla anläggningar släpper 22 % ut mellan 50 000 och 500 000 ton koldioxidekvivalenter per år, och 7,5 % av anläggningarna tillhör den högsta kategorin och släpper ut mer än 500 000 koldioxidekvivalenter per år. De länder som omfattas av utsläppshandelssystemet rapporterade att 199 anläggningar stängdes 2021, främst på grund av att verksamheten upphörde helt eller på grund av att kapaciteten minskade, vilket ledde till att anläggningen hamnade under tröskelvärdet för att omfattas av systemet. Figur 1.1 i tillägg 1 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport visar uppdelningen av anläggningar enligt utsläppskategori 2021. Inom vissa sektorer är det endast anläggningar som överskrider en viss storlek och produktionsnivå som ingår i EU:s utsläppshandelssystem. Länder kan undanta anläggningar med låga utsläpp från systemet om alternativa åtgärder vidtas för att minska utsläppen. Sedan 2021 är det också möjligt att undanta sådana anläggningar från EU:s utsläppshandelssystem som släpper ut mindre än 2 500 ton koldioxidekvivalenter per år samt reservenheter som är i drift högst 300 timmar per år. Under 2021 valde 14 länder att undanta anläggningar från systemet. Dessa anläggningar stod för totalt 4,9 ton koldioxidekvivalenter, eller 0,37 % av utsläppen från de anläggningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. Sex medlemsstater har fortsatt att tillåta stationära anläggningar att använda förenklade övervakningsplaner under 2021 i de fall risken bedöms vara låg. När det gäller luftfart rapporterade endast Belgien att man tillämpat denna bestämmelse på anläggningar med låga utsläpp. Förutom koldioxid från elproduktion, industriproduktion och luftfart omfattar EU:s utsläppshandelssystem dikväveoxid från produktion av salpetersyra, adipinsyra, glyoxalsyra och glyoxal samt perfluorkolväten från aluminiumproduktion. Under 2021 rapporterade 22 länder att de beviljat tillstånd för verksamheter som omfattas av utsläppshandelssystemet och som ger upphov till andra utsläpp än koldioxid. Endast Norge rapporterade verksamhet för avskiljning och lagring av koldioxid. I tabell 1.1 i tillägg 1 till det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar förtecknas länder som rapporterar andra utsläpp än koldioxid från verksamheter inom EU:s utsläppshandelssystem 2021. Inom luftfarten var de flesta reglerade operatörer under 2021 kommersiella operatörer (71 %, 262 operatörer). Totalt 160 operatörer (43 %) utgjorde små utsläppskällor. 3.Ramen för koldioxidmarknaden 3.1.Utsläppstak Taket i EU:s utsläppshandelssystem utgör den högsta absoluta mängd utsläpp som reglerade enheter får släppa ut. Det motsvarar antalet utsläppsrätter som utfärdas under en handelsfas. Taket sänks årligen för att säkerställa att EU uppfyller sitt övergripande utsläppsminskningsmål. För utsläpp från stationära anläggningar och luftfartygsoperatörer gäller separata utsläppstak. Under 2021 utgjorde utsläppstaket för stationära anläggningar 1 571 583 007 utsläppsrätter. Samma år utfärdades 28 306 545 utsläppsrätter för luftfart. Från och med 2021 minskar båda taken med 2,2 % per år. För stationära anläggningar innebär detta en minskning av taket med 43 003 515 utsläppsrätter per år. I enlighet med artikel 12.3 i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem kan stationära anläggningar också använda utsläppsrätter för luftfart för efterlevnad från och med den 1 januari 2021. Tabell 1 visar de årliga taken inom EU:s utsläppshandelssystem sedan 2013. När dessa uppgifter jämförs bör det noteras att EU:s utsläppshandelssystem från och med 2021 inte längre omfattar anläggningar i Förenade kungariket. Enligt protokollet om Irland/Nordirland till utträdesavtalet och handels- och samarbetsavtalet mellan EU och Förenade kungariket fortsätter elproducenter i Nordirland att omfattas av EU:s utsläppshandelssystem och av de rättigheter och skyldigheter det medför. EU:s utsläppshandelssystem fortsätter också att omfatta utsläpp från flygningar som avgår till Förenade kungariket. Utsläppstaken ändrades för att återspegla detta.

År Årligt tak (stationära anläggningar) Volym utsläppsrätter för luftfart som årligen satts i omlopp 2013 2 084 301 856 32 455 296 2014 2 046 037 610 41 866 834 2015 2 007 773 364 50 669 024 2016 1 969 509 118 38 879 316 2017 1 931 244 873 38 711 651 2018 1 892 980 627 38 909 585 2019 1 854 716 381 38 830 950 2020 1 816 452 135 42 803 537 2021 1 571 583 007 28 306 545 Figur 1 visar förändringarna av taket under alla faser av EU:s utsläppshandelssystem, inklusive den beräknade minskningen fram till 2030.







3.2.Auktionering av utsläppsrätter Auktionering är fortfarande den primära metoden för att fördela utsläppsrätter i fas 4 i EU:s utsläppshandelssystem och 57 % av taket fördelas så. Auktionsförordningen innehåller regler som säkerställer att auktionerna äger rum på ett öppet, transparent, harmoniserat och icke-diskriminerande sätt. Vidare fastställs tidsschema, administration och övriga aspekter av auktioneringen av utsläppsrätter. Under 2021 fortsatte auktionerna att hållas av European Energy Exchange AG (EEX) ·för de 25 medlemsstater som deltar i den gemensamma auktionsplattformen, ett gemensamt upphandlingsförfarande, ·för Polen, som valt bort det gemensamma upphandlingsförfarandet, men ännu inte har förordnat en egen auktionsplattform, ·för Island, Liechtenstein och Norge, efter det att EES-avtalet i juni 2019 ändrades för att göra det möjligt för dem att delta i avtalet om gemensam upphandling för den gemensamma auktionsplattformen, ·för Förenade kungariket, vad gäller auktionering av utsläppsrätter till elproducenter i Nordirland. EEX fungerade även som fristående auktionsplattform för Tyskland. EEX förordnades på nytt som gemensam auktionsplattform från och med 2021, utan några större förändringar när det gäller deltagarna i auktionerna. Totalt hölls 230 auktioner under 2021 och 109 under första halvåret 2022. I tabell 2 ges en översikt över den årliga volym utsläppsrätter som auktionerats ut av EEX från och med fas 3.

År Allmänna utsläppsrätter Utsläppsrätter för luftfart 2013 808 146 500 0 2014 528 399 500 9 278 000 2015 632 725 500 16 390 500 2016 715 289 500 5 997 500 2017 951 195 500 4 730 500 2018 915 750 000 5 601 500 2019 588 540 000 5 502 500 2020 778 505 000 7 505 000 2021 582 952 500 3 785 500 Inga auktioner ställdes in 2021. I början av 2022 ställdes dock två auktioner in. Den 1 februari ställdes auktionen för den gemensamma auktionsplattformen in på grund av ett tekniskt fel. I enlighet med artikel 9 i auktionsförordningen fördelades därefter motsvarande volym utsläppsrätter på de följande fyra auktionerna. Den 2 mars ställdes auktionen för Polen in eftersom den totala budvolymen var lägre än volymen utauktionerade utsläppsrätter. Auktionen ställdes in i enlighet med artikel 7.5 i auktionsförordningen och återigen fördelades volymen på de kommande fyra auktionerna. Figur 2 innehåller en översikt över auktionspriserna på EU:s koldioxidmarknad från och med 2013 till och med september 2022. Auktionsplattformarna offentliggör regelbundet detaljerade resultat av varje auktion på sina webbplatser. Ytterligare upplysningar om auktionsresultaten, bland annat deltagande, täckningsgrader och priser, finns i auktionsrapporterna från de länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. 3.3.Gratis tilldelning Även om auktionering är den primära metoden för fördelning av utsläppsrätter i EU:s utsläppshandelssystem, tilldelas en betydande volym utsläppsrätter gratis för att hantera risken för koldioxidläckage. Detta är en övergångsåtgärd. I en särskild förteckning över koldioxidläckage anges vilka sektorer som kan få gratis tilldelning, eftersom de löper större risk för koldioxidläckage. I förteckningen för fas 4 ingår 63 sektorer och delsektorer som täcker omkring 94 % av industriutsläppen i EU:s utsläppshandelssystem. Gratistilldelningen till specifika sektorer baseras på prestandariktmärken. Riktmärkena återspeglar en genomsnittlig utsläppsintensitet per produktenhet för de 10 % mest effektiva anläggningarna i varje sektor. Riktmärkena sänks stegvis för att öka incitamenten att fasa ut fossila bränslen och främja innovation. År 2021 uppdaterade kommissionen riktmärkesvärdena i utsläppshandelssystemet. Dessa gäller under den första tilldelningsperioden i fas 4 (2021–2025). Den snabbaste minskningstakten 24 % tillämpades på totalt 31 av 54 riktmärken. Återstoden minskades med 3–24 %. Detta återspeglar de senaste årens framsteg inom de flesta industrisektorer när det gäller att minska utsläppsintensiteten per produktenhet. I samband med beslutet publicerade kommissionen ett faktablad med en närmare beskrivning av den databehandling och analys som ligger till grund för uppdateringen av riktmärkena. Från och med fas 4 sker justeringen av den volym utsläppsrätter som tilldelas gratis vid förändringar i industriproduktionen enligt reviderade regler. Justeringströskeln är fastställd till en ökning eller minskning av produktionen med 15 %. Verksamhetsutövare är skyldiga att lämna in årliga rapporter med produktionsdata till nationella behöriga myndigheter. På grundval av dessa rapporter kan volymen utsläppsrätter som tilldelas gratis justeras. Mot bakgrund av de ekonomiska effekterna av covid-19-pandemin har denna stringens lett till en ökning av antalet årliga justeringar av volymen utsläppsrätter som tilldelas gratis. Omkring 3 700 ansökningar lämnades in 2021, vilket var tre gånger fler än det årliga genomsnittet i fas 3. Den volym som skulle tilldelas gratis under perioden 2021–2025 hade ursprungligen fastställts till 2 791 miljoner utsläppsrätter för 7 430 anläggningar. I mitten av 2022 antog kommissionen fem beslut för att justera volymen utsläppsrätter för gratis tilldelning. Till följd av detta minskade volymen med 77,5 miljoner utsläppsrätter. Samtidigt antog kommissionen emellertid två beslut om att korrigera den ursprungliga volymen utsläppsrätter för gratis tilldelning och lägga till 3,3 miljoner utsläppsrätter. Detta var nödvändigt på grund av fel i de uppgifter som lämnats in av anläggningarna och för att genomföra domstolsbeslut. Justeringar av nivån för gratis tilldelning görs från reserven för nya deltagare (NER). Dessa justeringar omfattar även förändringar i tilldelningen på grund av att anläggningar öppnas eller stängs ned. I början av fas 4 uppgick reserven för nya deltagare till 331,3 miljoner utsläppsrätter. I detta antal ingick utsläppsrätter från fas 3 som inte hade tilldelats och 200 miljoner utsläppsrätter från reserven för marknadsstabilitet. I tabell 3 sammanfattas de årliga nivåerna för gratis tilldelning under den första perioden i fas 4 (2021–2025) – både ursprungliga och justerade nivåer. År 2021 2022 2023 2024 2025 Totalt Ursprunglig gratis tilldelning (EU-27 + Island, Liechtenstein och Norge) 559,6 558,9 558,2 557,5 556,8 2 791,1 Faktisk gratis tilldelning 545,0 544,1 543,3 542,6 541,9 2 716,8 Justerad och korrigerad gratis tilldelning –14,6 –14,8 –14,9 –14,9 –14,9 –74,2 3.3.1.Undantag från fullständig auktionering för el- och värmeproduktion. Artikel 10c i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem medger ett undantag från den allmänna regeln om auktionering av utsläppsrätter. Berättigade medlemsstater får tilldela gratis utsläppsrätter i syfte att främja investeringar i modernisering och diversifiering inom el- och värmesektorn. De utsläppsrätter som tilldelas gratis enligt artikel 10c dras av från den mängd som medlemsstaten annars skulle ha auktionerat ut. Nationella ordningar som inrättas för att genomföra undantaget enligt artikel 10c behöver dock godkännas enligt reglerna om statligt stöd och omfattas av kraven i riktlinjerna för statligt stöd.

Gratis tilldelning under en övergångsperiod enligt artikel 10c i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem är fortfarande möjlig under fas 4, men med strängare bestämmelser om insyn och urvalsprocess. Alternativt kunde berättigade medlemsstater ha valt att auktionera ut hela eller delar av sin tilldelning enligt artikel 10c eller att använda den för att finansiera investeringar inom ramen för moderniseringsfonden. Endast Bulgarien, Rumänien och Ungern fortsätter att tillämpa artikel 10c under fas 4, men de håller fortfarande på att utarbeta nationella ramar för att genomföra bestämmelsen. Dessa måste godkännas av kommissionen enligt reglerna om statligt stöd. Under tiden har Bulgarien, i enlighet med artikel 14f i auktionsförordningen, begärt att få auktionera ut en del av de utsläppsrätter enligt artikel 10c som avsatts för 2021 och 2022. Andra medlemsstater som var berättigade att använda undantaget enligt artikel 10c valde 2020 att antingen auktionera ut dessa utsläppsrätter eller överföra dem till moderniseringsfonden. Tabell 2.5 i tillägg 2 till det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar visar det totala antalet utsläppsrätter i moderniseringsfonden per stödmottagande medlemsstat i fas 4. 3.4.Auktionsintäkter Auktioneringen av utsläppsrätter genererar betydande intäkter för medlemsstaterna som de kan spendera på klimatåtgärder, energiomställning och teknisk innovation. Ett högre koldioxidpris leder till högre intäkter. En del av utsläppsrätterna i fas 4 auktioneras ut i syfte att förse innovations- och moderniseringsfonderna med medel. Enligt direktivet om EU:s utsläppshandelssystem bör medlemsstaterna använda minst 50 % av sina auktionsintäkter, och alla intäkter från luftfart, till klimat- och energirelaterade ändamål. Medlemsstaterna rapporterar årligen om hur de använder sina auktionsintäkter. De totala auktionsintäkterna under de 18 månaderna sedan 2020 (januari 2021–juni 2022) uppgick till 51,7 miljarder euro. Bara under 2021 genererade auktionerna intäkter på över 31 miljarder euro. Detta innebär att intäkterna nästan har fördubblats sedan 2020. Av 2021 års intäkter gick 25 miljarder euro direkt till medlemsstaterna. Enligt medlemsstaternas rapporter spenderade de i genomsnitt 76 % av sina auktionsintäkter på klimat- och energirelaterade projekt under 2021 (19,4 miljarder euro). Detta är i linje med genomsnittet på 75 % i fas 3. De flesta intäkterna gick till projekt för förnybar energi (30 %) och transport (20 %). Dessutom finansierade medlemsstaterna energieffektivitet, nationella och internationella projekt samt forskning och utveckling. Omkring 25 % av intäkterna rapporterades ha finansierat andra utsläppsminskande åtgärder. Dessa omfattar åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att mildra effekterna av energikrisen, t.ex. skattelättnader och socialt stöd. En närmare analys av medlemsstaternas rapportering om dessa utgifter återfinns i EU:s rapport om klimatåtgärder 2022. 3.4.1.NER300-programmet NER300, som finansierades av EU:s utsläppshandelssystem, var ett storskaligt finansieringsprogram som inrättades för fas 3 och avsåg innovativa demonstrationsprojekt för koldioxidsnål energi. Syftet var att demonstrera miljösäker avskiljning och lagring av koldioxid och innovativ teknik för förnybar energi i kommersiell skala. Programmet samlade resurser från auktionering av 300 miljoner utsläppsrätter från reserven för nya deltagare. Finansieringen fördelades till projekt som valdes ut genom två ansökningsomgångar i december 2012 och juli 2014. Projekten håller fortfarande på att genomföras. Sammanlagt 38 projekt för förnybar energi och ett projekt för avskiljning och lagring av koldioxid i 20 medlemsstater tilldelades stöd från NER300. Stödet uppgick till 2,1 miljarder euro. Den 30 september 2022 hade elva projekt tagits i drift. Tre projekt anses vara slutförda: bioenergiprojektet BEST i Italien, det landbaserade vindprojektet Blaiken vindkraftpark i Sverige och bioenergiprojektet Verbiostraw i Tyskland. De återstående projekten övervakas fortfarande inom ramen för programmet: det landbaserade vindkraftsprojektet Windpark Handalm i Österrike, de havsbaserade vindkraftsprojekten Veja Mate och Nordsee One i Tyskland, projektet Puglia Active Network om smarta nät i Italien, de flytande havsbaserade vindkraftsprojekten Vertimed i Frankrike och Windfloat i Portugal, projektet Minos om koncentrerad solenergi i Grekland och bioenergiprojektet TORR i Estland. På grund av svårigheter att säkra samfinansiering (privat eller offentlig sektor) och stränga ekonomiska och politiska villkor misslyckades 28 projekt med att få tillräcklig ytterligare finansiering och måste dras tillbaka från programmet. Därmed blev över 1,6 miljarder euro tillgängliga. De outnyttjade medlen från NER300 håller på att omfördelas. Medel som inte använts i den första ansökningsomgången (för närvarande 724,8 miljoner euro) återinvesteras i befintliga finansiella instrument som förvaltas av Europeiska investeringsbanken. Energidemonstrationsprojekten inom ramen för InnovFin måste undertecknas senast i slutet av 2022. Projekt som får finansiellt rådgivningsstöd inom ramen för InnovFin på energiområdet och projekt som får stöd enligt skuldinstrumentet för Fonden för ett sammanlänkat Europa måste undertecknas senast i slutet av 2023. Tabell 2.4 i bilaga 2 till det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar innehåller ytterligare uppgifter om de projekt som fått stöd inom ramen för InnovFin på energiområdet och skuldinstrumentet för Fonden för ett sammanlänkat Europa sedan juni 2020. Den mekanism för blandfinansiering som införts har redan visat sig vara ändamålsenlig. När det gäller det finansiella rådgivningsstödet inom ramen för InnovFin på energiområdet kan nämnas att tio projekt redan slutförts och fler håller på att genomföras. Dessa avser främst förnybar energi (hav, koncentrerad solenergi och väte) samt projekt för avskiljning och användning/lagring av koldioxid. De återstående outnyttjade medlen från NER300 förs över till innovationsfonden. Det rör sig om outnyttjade medel från den andra ansökningsomgången och medel som medlemsstaterna lämnat tillbaka på grund av att projekt misslyckats. Hittills har 770,2 miljoner euro förts över till innovationsfonden. 3.4.2.Innovationsfonden Innovationsfonden inom ramen för EU:s utsläppshandelssystem syftar till att finansiera kommersiell demonstration av innovativ koldioxidsnål teknik och industriella lösningar för att fasa ut fossila bränslen i Europas energiintensiva industrier samt till att utveckla förnybar energi, energilagring samt avskiljning, användning och lagring av koldioxid. För perioden 2020–2030 beräknas fonden samla omkring 33,8 miljarder euro från auktionering av 450 miljoner utsläppsrätter. Detta gör fonden till ett av de största bidragsfinansieringsprogrammen i världen och den finansieras helt och hållet av EU:s utsläppshandelssystem. Sedan 2020 har kommissionen tillsammans med Europeiska genomförandeorganet för klimat, infrastruktur och miljö inlett fyra ansökningsomgångar inom ramen för innovationsfonden. Två av dessa ansökningsomgångar slutfördes 2021. I den första ansökningsomgången för storskaliga projekt beviljades bidrag till sju förslag i sex medlemsstater. Totalt beviljades 1 145 miljoner euro i stöd till projekt inom olika sektorer som omfattas av utsläppshandelssystemet, nämligen kemikalier, stål, cement, raffinaderier och el och värme. I den första ansökningsomgången för småskaliga förslag fick 30 projekt bidrag på totalt 109 miljoner euro. De kommer att bidra till åtgärder för utfasning av fossila bränslen i elva medlemsstater samt Island och Norge. Målet är att projekten tillsammans minskar utsläppen med 77,4 ton koldioxidekvivalenter under de första tio år som de är i drift. Dessa minskningar förväntas bli märkbara redan 2023 när de första projekten tas i drift.

I juli 2022 gjordes ett förberedande urval av 17 projekt, för vilka bidragsavtal utarbetades inom ramen för den andra ansökningsomgången för storskaliga förslag. Totalt kommer 1,8 miljarder euro att gå till finansiering av innovativa projekt i bland annat cement-, väte-, kemikalie- och tillverkningssektorerna. Därmed främjar medlen åtgärder för utfasning av fossila bränslen i nio länder som omfattas av utsläppshandelssystemet. Den 31 augusti 2022 avslutades den andra ansökningsomgången för småskaliga projekt, i vilken 66 förslag togs emot. Utvärderingen pågår fortfarande. Samtidigt har 25 misslyckade projekt från de första två ansökningsomgångarna (både storskaliga och småskaliga) valts ut för projektutvecklingsstöd inom ramen för innovationsfonden. Detta stöd uppgår till 6,1 miljoner euro och tillhandahålls av Europeiska investeringsbanken. Den 3 november 2022 inleddes den tredje ansökningsomgången för storskaliga projekt med en budget på 3 miljarder euro, vilket är den mest omfattande budgeten någonsin. Ansökningsomgången kommer särskilt att inriktas på projektområden som är kopplade till EU:s plan REPowerEU – vätgas och elektrifiering, ren teknik och medelstora pilotprojekt. Kommissionen ger ut särskilda rapporter med mer ingående upplysningar om genomförandet av innovationsfonden. Den första lägesrapporten antogs den 26 augusti 2022. 3.4.3.Moderniseringsfonden Moderniseringsfonden är en av solidaritetsmekanismerna inom ramen för EU:s utsläppshandelssystem – den stödjer investeringar i minskade koldioxidutsläpp i tio medlemsstater med lägre inkomster. Under perioden 2021–2030 väntas fonden samla omkring 48,2 miljarder euro från auktionering av 643 miljoner utsläppsrätter. Minst 70 % av dessa resurser bör stödja prioriterade investeringar som främjar omställningen till klimatneutralitet i de stödmottagande medlemsstaterna. Fonden togs i drift i januari 2021 och de flesta stödmottagande medlemsstaterna har sedan dess börjat genomföra den på nationell nivå. Totalt har 3,3 miljarder euro från fonden ställts till förfogande för Estland, Kroatien, Litauen, Polen, Rumänien, Slovakien, Tjeckien och Ungern. Dessa resurser omfattar 71 investeringar, bland annat i förbättrad energieffektivitet inom olika sektorer (Litauen, Polen), solcellsanläggningar (Tjeckien, Rumänien), energilagring (Ungern) och modernisering av elnät (Slovakien). Den första serien rapporter om genomförandet av moderniseringsfonden finns redan tillgängliga, bland annat investeringskommitténs årsrapport och medlemsstaternas nationella rapporter. 3.4.4.Kompensation för indirekta koldioxidkostnader Medlemsstaterna kan bevilja statligt stöd för att kompensera vissa energiintensiva industrier för koldioxidkostnader som uppstår till följd av indirekta utsläpp, närmare bestämt de höga elpriser som följer av att elproducenter överför kostnaderna för utsläppsrätter till konsumenterna. För att harmonisera genomförandet av kompensationen för indirekta koldioxidkostnader mellan medlemsstaterna och minimera snedvridningen av konkurrensen på den inre marknaden antog kommissionen riktlinjerna för statligt stöd inom ramen för EU:s utsläppshandelssystem. Dessa riktlinjer började tillämpas på de indirekta kostnader som uppstod mellan 2013 och 2020. År 2020 gjordes en översyn av riktlinjerna inför perioden 2021–2030. Under 2021 betalade medlemsstaterna ut kompensation för anläggningarnas indirekta kostnader under 2020. Dessa utbetalningar omfattas fortfarande av de tidigare riktlinjerna för statligt stöd. Ännu finns inga uppgifter tillgängliga om kompensation för indirekta kostnader som uppstått 2021. De flesta medlemsstater som valde att börja eller fortsätta kompensera för indirekta kostnader efter 2021 har redan anmält sina stödordningar till kommissionen och fått dem godkända enligt de reviderade riktlinjerna. Nästa års rapport kommer att vara den första som tar upp kompensation för indirekta kostnader som betalats ut enligt de nya riktlinjerna. När koldioxidpriset ökade, ökade även de indirekta kostnaderna. Till följd av detta valde fler medlemsstater att kompensera för indirekta kostnader. Under 2021 betalade Tjeckien och Italien ut kompensation för första gången, vilket innebär att det nu är 14 medlemsstater som har kompensationssystem. Inom tre månader från utgången av varje år ska medlemsstater som har infört ett kompensationssystem för indirekta kostnader offentliggöra den totala kompensationens storlek uppdelad på de sektorer och delsektor som fått stöd. I tabell 4 sammanfattas de uppgifter som medlemsstaterna offentliggjort om den kompensation som betalades ut 2021 (för indirekta kostnader som uppstod 2020). Kompensationsbeloppen jämförs också med 2020 års auktionsintäkter. Medlemsstat Kompensation för indirekta kostnader under 2020(miljoner euro) Antal stödmottagare Auktionsintäkter 2020(miljoner euro) Andel av auktionsintäkterna som användes till kompensation för indirekta kostnader Belgien (FL) 137,1 108 353,0 44,5 % BE (VL) 20,0 34 CZ 41,5 30 718,1 5,8 % DE 833,0 893 2 641,8 31,5 % EL 68,3 50 501,2 13,6 % ES 179,0 210 1 222,3 14,6 % FI 106,3 59 218,2 48,7 % FR 391,0 325 714,7 54,7 % IT 90,0 187 1 274,6 7,1 % LT 1,0 1 86,3 1,2 % LU 15,9 3 16,8 94,9 % NL 172,2 92 437,3 39,4 % PL 183,3 70 3 155,4 5,8 % RO 131,8 43 801,3 16,4 % SK 11,0 10 241,9 4,6 % Totalt betalade de 14 medlemsstaterna ut cirka 2,38 miljarder euro i kompensation för indirekta kostnader under 2021, vilket är nästan 1 miljard euro mer än 2020. Detta beror främst på ökningen av det koldioxidpris som används för att beräkna kompensationerna. Det koldioxidpris som användes för 2021 var 25,20 euro, medan ett pris på 16,15 euro användes för 2019. De flesta stödordningar saknar fast budget, utan kompenserar upp till ett maximum som bestäms av de indirekta koldioxidkostnaderna och de gränser som fastställs i riktlinjerna för statligt stöd. I allmänhet betalar medlemsstater som inte har något fast tak för utbetalningarna, som Litauen eller Slovakien, ut mindre kompensation. Kompensationen för indirekta kostnader ökade även i relativa termer. Den totala kompensationen för indirekta kostnader under 2020 utgjorde 19,2 % av de 14 medlemsstaternas auktionsintäkter under samma år. Under 2021 gick i genomsnitt 27,3 % av deras auktionsintäkter till att kompensera för indirekta koldioxidkostnader. Medlemsstater som spenderar mer än 25 % av sina auktionsintäkter på kompensation för indirekta kostnader under något år måste också offentliggöra en rapport som förklarar varför de överskridit det tröskelvärdet. Under 2021 spenderade sex medlemsstater mer än 25 % av sina auktionsintäkter på kompensation för indirekta kostnader: Belgien, Finland, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna och Tyskland. Detta berodde främst på att ökningen av koldioxidpriset (och därmed av de indirekta kostnaderna) relativt sett var högre än ökningen av auktionsintäkterna, eftersom reserven för marknadsstabilitet fortfarande gjorde att auktionsvolymerna minskade. Andelen utsläpp från energiintensiva industrier i några av de 14 medlemsstaterna ökade också jämfört med deras historiska utsläpp, vilka ligger till grund för beräkningen av deras auktionsandelar. 3.5.Utsläppsminskningar i EU:s utsläppshandelssystem Under 2021 uppgick utsläppen från stationära anläggningar till 1 335 miljoner ton koldioxidekvivalenter. Detta var 6,6 % mer än 2020, men ändå 5,6 % mindre än 2019.

Hittills har utsläppsminskningar från stationära anläggningar främst skett inom energisektorn (el- och värmeproduktion, inklusive en del av industrivärmen). Under 2021 ökade dock utsläppen inom energisektorn med 8,4 %. Detta berodde främst på en ökad efterfrågan på el i samband med den ekonomiska återhämtningen efter covid-19-pandemin och en ökad användning av kol till följd av höjda priser på fossila bränslen. Ändå låg de totala utsläppen från energisektorn 2021 fortfarande 8,1 % under 2019 års nivåer, även om efterfrågan på el under dessa två år var mycket likartad. Även utsläppen från industrianläggningar ökade under 2021, med 4,6 % jämfört med 2020. Stora ökningar observerades i de flesta sektorer, däribland järn- och stålsektorn samt kemikaliesektorn. Ökningarna utlöstes av den ekonomiska återhämtningen efter pandemin, som kännetecknades av en BNP-ökning på 5,3 % i EU-27 mellan 2020 och 2021. Industriutsläppen var dock 2,6 % lägre under 2021 än under 2019, trots att de totala industriproduktionsnivåerna var mycket likartade under de åren. I tabell 5 visas trenden för utsläppen från stationära anläggningar i utsläppshandelssystemet sedan 2013.



År 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 Verifierade utsläpp från stationära anläggningar 1 908 1 814 1 803 1 751 1 755 1 683 1 530 1 356 1 335 Förändring jämfört med föregående år – –4,9 % –0,6 % –2,9 % 0,2 % –4,1 % –9,1 % –11,4 % 6,6 % Verifierade utsläpp från el- och värmeprod. 1 191 1 100 1 091 1 046 1 036 964 822 696 707 Förändring jämfört med föregående år – –7,7 % –0,8 % –4,1 % –1,0 % –7,0 % –14,7 % –15,3 % 8,4 % Verifierade utsläpp från industriprod. 717 714 712 705 719 719 708 659 631 Förändring jämfört med föregående år – –0,4 % –0,3 % –1,0 % 2,0 % 0,1 % –1,6 % –6,9 % 4,6 % Figur 3 visar trenden för utsläppen per bränsletyp 2021 jämfört med fas 3 i EU:s utsläppshandelssystem. Till de viktigaste energikällorna i EU:s utsläppshandelssystem 2021 hörde stenkol, brunkol (och subbituminöst kol) samt naturgas. Under tidigare år har andelen naturgas gradvis ökat och ersatt stenkol och, i mindre utsträckning, brunkol. Under 2021 ökade dock andelen utsläpp från stenkol med 3,4 % jämfört med 2020. Samtidigt minskade andelen både brunkol och naturgas, vilket berodde på de stigande priserna på fossila bränslen. Totalt rapporterades 2 153 anläggningar ha använt biomassa under 2021. Detta motsvarar 24,6 % av alla rapporterande anläggningar i EU:s utsläppshandelssystem, en ökning från 22,5 % år 2020. Utsläppen skiljer sig dock åt per bränsletyp, men utsläpp för vilka utsläppsrätter måste överlämnas skulle ha varit 15,8 % högre om utsläppen från biomassa med emissionsfaktor noll hade räknats som fossila utsläpp. Från och med den 1 januari 2023 gäller nya hållbarhetskriterier och kriterier för minskade utsläpp av växthusgaser, enligt direktivet om förnybar energi, för utsläpp från biomassa med emissionsfaktor noll i EU:s utsläppshandelssystem. Kriterierna för biodrivmedel och flytande biobränslen har skärpts och nya kriterier för fast och gasformig biomassa införts. Biomassabränslen som uppfyller de tillämpliga hållbarhetskriterierna eller som inte omfattas av dessa kriterier kan anses ha emissionsfaktor noll. Detta innebär att deras koldioxidutsläpp inte räknas som fossila koldioxidutsläpp. Verksamhetsutövare behöver inte överlämna utsläppsrätter för dessa utsläpp med emissionsfaktor noll. I figur 3 visas därför utsläppen från biomassa med emissionsfaktor noll ovanpå utsläppen från de fossila bränslena. I figur 4 visas hur utsläpp från biomassa med emissionsfaktor noll är fördelade mellan anläggningar i kategorierna A, B och C i EU:s utsläppshandelssystem. Uppdelningen omfattar inte upptagningsfasen och utsläppens nettovärde. Utsläppen från biomassa med emissionsfaktor noll ökade märkbart, från 142 ton 2020 till 172 ton 2021. Utsläppen från biomassa som inte har emissionsfaktor noll är fortfarande ytterst små, omkring 1,5 ton koldioxidekvivalenter, och står för lite drygt 0,1 % av de totala utsläppen från stationära anläggningar i EU:s utsläppshandelssystem. Även om andelen är nästan samma som 2020 förväntas den öka på grund av att kraven för biomassa med emissionsfaktor noll skärps, särskilt efter 2023. Fram till den 1 januari 2023 fick de nationella myndigheterna tillåta anläggningar att tillämpa emissionsfaktor noll på utsläpp från biomassa utan att visa att de uppfyllde hållbarhetskriterierna och kriterierna för minskade utsläpp i det omarbetade direktivet om förnybar energi. 3.6.Balans mellan utbud och efterfrågan Det rådde en betydande strukturell obalans mellan utbudet av och efterfrågan på utsläppsrätter i EU:s utsläppshandelssystem när fas 3 inleddes 2013. Överskottet på koldioxidmarknaden uppgick till 2,1 miljarder utsläppsrätter. Kommissionen har vidtagit åtgärder på både kort och lång sikt för att avhjälpa denna obalans. En kortsiktig åtgärd var att skjuta upp auktioneringen av 900 miljoner utsläppsrätter från 2014–2016 till 2019–2020. Som en långsiktig lösning skapades reserven för marknadsstabilitet 2015. Reserven för marknadsstabilitet justerar auktionsvolymerna i enlighet med fördefinierade tröskelvärden för det totala antalet utsläppsrätter i omlopp. Detta främjar balansen och motståndskraften på EU:s koldioxidmarknad. Reserven för marknadsstabilitet började användas 2019 och sedan dess har utsläppsrätter tagits ur omlopp varje år genom att medlemsstaternas auktionsvolymer minskats. De 900 miljoner utsläppsrätter vars auktionering ursprungligen hade skjutits upp placerades också i reserven.

Under 2021 ökade utsläppen jämfört med 2020, men låg fortfarande under 2019 års nivå, dvs. nivån före pandemin. Detta ledde till ett överskott på 1 449 miljoner utsläppsrätter – mindre än 2020, men något mer än 2019. Figur 1 visar överskottet av utsläppsrätter i EU:s utsläppshandelssystem sedan 2013. Sedan mitten av maj 2017 offentliggör kommissionen regelbundet det totala antalet utsläppsrätter i omlopp för föregående år. I maj 2022 offentliggjorde kommissionen för sjätte gången det totala antalet utsläppsrätter i omlopp, som uppgick till 1 449 214 182 utsläppsrätter. Eftersom överskottet översteg det fördefinierade tröskelvärdet placerades utsläppsrätter återigen i reserven för marknadsstabilitet, vilket minskade auktionsvolymerna för 2022 och 2023. Reserven för marknadsstabilitet minskade därmed auktionsvolymerna med nästan 350 miljoner utsläppsrätter från september 2022 till augusti 2023. I tabell 3.1 i tillägg 3 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport anges bidragen till reserven för marknadsstabilitet per land som omfattades av utsläppshandelssystemet under 2022. Som en del av arbetet med att genomföra den europeiska gröna given genomförde kommissionen under 2021 den första översynen av reserven för marknadsstabilitet. Av översynen framgick att reserven för marknadsstabilitet fungerar väl och tjänar sitt syfte. Den har bidragit till att minska överskottet och ge en robust prissignal för koldioxidutsläpp, även under covid-19-pandemin. Sedan 2019 har över 1,4 miljarder utsläppsrätter placerats i reserven. Varje år placerades 24 % av föregående års överskottsutsläppsrätter i reserven, liksom 887 miljoner utsläppsrätter som inte tilldelades under 2013–2020. I den första översynen föreslog kommissionen att reserven för marknadsstabilitet borde fortsätta att hantera obalanser som byggs upp på EU:s koldioxidmarknad samt eventuella efterfrågechocker (som den som orsakades av covid-19-pandemin). Kommissionen föreslog därför att intagsnivån på 24 % skulle bibehållas och att reservens operativa parametrar skulle justeras. 4.Luftfart Utsläppen från luftfartssektorn har ingått i EU:s utsläppshandelssystem sedan 2012. Rättsligt sett omfattar systemet alla flygningar som avgår från och, om de inte är undantagna, alla flygningar som inkommer till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). År 2013 beslutade EU dock att tillfälligt begränsa skyldigheterna enligt utsläppshandelssystemet till flygningar inom EES, i syfte att stödja Internationella civila luftfartsorganisationens (Icao) utveckling av en global marknadsbaserad åtgärd för att minska utsläppen från luftfarten. Detta beslut förlängdes därefter två gånger till 2023. Från och med den 1 januari 2020 omfattar EU:s utsläppshandelssystem även utsläpp från flygningar som avgår till Schweiz. Schweiz utsläppshandelssystem är i sin tur tillämpligt på flygningar som avgår till flygplatser i EES. Detta säkerställer lika villkor i båda riktningarna. Från och med den 1 januari 2021 fortsatte EU:s utsläppshandelssystem att gälla för avgående flygningar till Förenade kungariket, medan Förenade kungarikets utsläppshandelssystem gäller för flygningar som avgår till flygplatser i EES. På så vis upprätthålls koldioxidprissättningen av utsläpp från luftfart trots Förenade kungarikets utträde ur EU. År 2021 utfärdades 28,3 miljoner utsläppsrätter för luftfart i linje med den uppdaterade omfattningen av EU:s utsläppshandelssystem. Drygt 24 miljoner utsläppsrätter tilldelades gratis. Dessutom fick luftfartygsoperatörer som administreras av nationella administratörer i EES omkring 0,5 miljoner schweiziska utsläppsrätter för luftfart gratis enligt Schweiz utsläppshandelssystem. Som jämförelse auktionerades omkring 3,8 miljoner utsläppsrätter för luftfart ut 2021. Från och med 2021 kommer utsläppstaket för luftfarten att minska med 2,2 % per år. Under 2019 nådde utsläppen från luftfarten en topp, för att sedan minska kraftigt 2020 på grund av reserestriktionerna i samband med covid-19-pandemin. Under 2021 uppgick utsläppen från luftfartygsoperatörer till 27,9 miljoner ton koldioxidekvivalenter (inklusive cirka 0,3 miljoner ton i Schweiz utsläppshandelssystem). Detta är ungefär 30 % mer än 2020, men fortfarande 50 % mindre än före pandemin 2019. Här är det viktigt att notera att denna jämförelse görs med hjälp av justerade värden för 2020 och 2019 års utsläpp för att ta hänsyn till det ändrade tillämpningsområdet för luftfart inom EU:s utsläppshandelssystem från och med 2021. Justeringen innebär att flygningar från Förenade kungariket inte tas med. I tabell 6 anges volymen utsläppsrätter som tilldelas gratis och auktioneras ut inom luftfartssektorerna, samt de verifierade utsläppen från luftfartygsoperatörer.



År 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 Verifierade utsläpp (miljoner ton koldioxidekvivalenter) 53,5 54,8 57,1 61,5 64,4 67,5 68,2 25,2 27,9 Förändring jämfört med föregående år – 2,5 % 4,1 % 7,7 % 4,8 % 4,8 % 1 % –63 % 30 % Gratis tilldelning (EU27 + Island, Liechtenstein och Norge + Förenade kungariket + Schweiz),. 32,4 32,4 32,1 32,0 33,1 31,3 31,3 32,5 24,0 Gratis tilldelning från den särskilda reserven för snabbväxande operatörer och nya aktörer 0 0 0 0 1,1 1,1 1,0 0,8 0,3 Volymer utauktionerade utsläppsrätter 0 9,3 16,4 6,0 4,7 5,6 5,5 9,2 3,8 I oktober 2016 antog Icaos församling en resolution om ett system för kompensation för och minskning av koldioxidutsläpp från internationell luftfart (Corsia). Dess huvudsakliga syfte är att kompensera för sådana utsläpp från internationell luftfart som överskrider ett visst referensvärde. Systemet lanserades officiellt 2021 och är uttryckligen frivilligt fram till 2026. Det är ännu inte klart om alla deltagande länder kommer att fortsätta att tillämpa det därefter – vissa har lämnat in reservationer om systemet (t.ex. Kina). Det var mot bakgrund av Corsia-resolutionen som begränsningen av EU:s utsläppshandelssystem till luftfart inom EU hade förlängts till slutet av 2023. Enligt Corsia bör de deltagande staterna ålägga flygbolag som är baserade i dessa länder att kompensera för utsläpp som överstiger ett referensvärde, ursprungligen definierat som genomsnittet av 2019 och 2020 års utsläppsnivåer, genom att köpa och annullera internationella reduktionsenheter. I oktober 2021 beslutade Icaos församling att ändra systemets referensvärde för perioden 2024–2035 till 85 % av 2019 års utsläppsnivå. Som en del av det politiska paketet med åtgärder för att genomföra den europeiska gröna given föreslog kommissionen en reform av EU:s utsläppshandelssystem för luftfart,. Förslaget syftar till att införliva Corsia i EU-rätten på ett sätt som är förenligt med EU:s klimatmål för hela ekonomin för 2030 och att öka klimatåtgärderna över tid. I detta syfte föreslog kommissionen att ramen för EU:s utsläppshandelssystem och prissignalen för flygningar skulle bibehållas inom EES och att Corsia-ordningen i förekommande fall skulle tillämpas på flygningar utanför EES.

Den globala luftfartens övergripande påverkan på klimatet är betydligt större än enbart koldioxidkomponenten, som för närvarande regleras av EU:s utsläppshandelssystem. Luftfartens totala påverkan uppskattas vara 2–4 gånger större när även icke koldioxidrelaterade effekter beaktas. Att ta itu med dessa utsläpp är relevant eftersom FN:s klimatpanel (IPCC) i sin sjätte utvärderingsrapport om begränsning av klimatförändringar har pekat ut internationell luftfart (och sjöfart) som sektorer vars klimatmål inte når upp till vad som skulle krävas för att begränsa den globala temperaturökningen i linje med Parisavtalet. 5.Marknadstillsyn EU:s koldioxidmarknad styrs av en robust rättslig ram för marknadstillsyn. Både utsläppsrätter på spotmarknaden och derivat av utsläppsrätter klassificeras som finansiella instrument i enlighet med direktivet om marknader för finansiella instrument (Mifid-direktivet). Denna klassificering återspeglas också i sekundärlagstiftningen, inklusive auktionsförordningen, som styr primärmarknaden (auktioner för utsläppsrätter). Därmed omfattas handeln på EU:s koldioxidmarknad av samma regelverk som de finansiella marknaderna i EU. Tillsynen över EU:s koldioxidmarknad delas mellan finansmyndigheterna i samtliga 27 medlemsstater och samordnas av Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma), som är den europeiska tillsynsmyndigheten. Dessa myndigheter övervakar marknadsaktörernas beteende genom omfattande krav på rapportering och insyn. Vidare är marknadsaktörerna enligt marknadsmissbruksförordningen skyldiga att omedelbart rapportera misstänkta handelsorder och transaktioner. Nationella myndigheter har i sin tur befogenhet att vidta korrigerande åtgärder eller besluta om sanktioner om de konstaterar marknadsmissbruk. Reglerna om finansiell tillsyn skyddar integriteten och insynen på EU:s koldioxidmarknad. Den etablerade ramen har fungerat väl. I takt med att koldioxidpriset steg 2021 påstod vissa intressenter dock att det förekom överdriven prisspekulation. För att undersöka dessa farhågor gav kommissionen Esma i uppdrag att analysera handelsbeteendet på EU:s koldioxidmarknad. Efter den preliminära bedömningen offentliggjorde Esma slutrapporten om utsläppsrätter och tillhörande derivat i mars 2022. Det är en av de mest omfattande bedömningarna av EU:s koldioxidmarknad sedan starten 2005, och den bygger på uppgifter som samlats in direkt från de myndigheter som utövar tillsyn på de finansiella marknaderna. Dessutom innehåller rapporten politiska rekommendationer för att förbättra marknadens funktion. Rapportens huvudsakliga slutsats är att koldioxidmarknaden fungerar korrekt och att de observerade prisrörelserna överensstämmer med grundläggande marknadsfaktorer. Denna slutsats bekräftades också av Europeiska centralbankens oberoende analys, som offentliggjordes i april 2022. 5.1.Slutsatserna i Esmas rapport Koldioxidpriset steg under 2021 och första halvåret 2022. I sin rapport bekräftar Esma att denna utveckling och den därmed förknippade volatiliteten överensstämmer med grundläggande marknadsfaktorer. Även om många faktorer kan påverka priset på utsläppsrätter, håller Esma med de flesta analytiker om vilka som är de viktigaste faktorerna bakom prisökningen 2021–2022. Efterfrågan på utsläppsrätter har ökat, först till följd av den ekonomiska återhämtningen efter covid-19-pandemin och sedan till följd av övergången från naturgas till andra fossila bränslen till följd av de stigande gaspriserna. Dessutom kalkylerar marknaden redan in de politiska reformer som kommer att antas inom ramen för det föreslagna lagstiftningspaketet för att genomföra den europeiska gröna given och som bland annat kommer att leda till ett mindre utbud av utsläppsrätter i framtiden. Även på kort sikt har EU:s koldioxidmarknad reagerat på plötsliga chocker, som covid-19-pandemin och dess effekter på ekonomin samt kriget i Ukraina och den relaterade energikrisen. I Esmas rapport konstateras inga större avvikelser i marknadens funktion som skulle kunna vara relevanta ur tillsynsperspektiv. Både primärmarknaden och andrahandsmarknaden för derivatkontrakt fungerar i stort sett som avsett. Merparten av handeln sker i derivatkontrakt på andrahandsmarknader (90 % av volymen). Dessa kontrakt gör det möjligt för enheter som omfattas av skyldigheter enligt utsläppshandelssystemet och andra icke-finansiella enheter (kommersiella enheter) att säkra sin prisrisk. Esma har inte heller funnit några bevis på alltför stora prisspekulationer från finansiella enheters sida till nackdel för enheter som omfattas av skyldigheter enligt utsläppshandelssystemet. Verksamhetsutövare utgör fortfarande den dominerande deltagarkategorin, både på primärmarknaden och på andrahandsmarknaden. Även om investeringsfonder och andra finansiella enheter som i allmänhet skulle kunna förknippas med spekulativt beteende är närvarande på marknaden, har deras andel endast ökat lite sedan 2018 och är fortfarande låg (under 8 %). Nationella behöriga myndigheter har inte heller rapporterat att det förekommit marknadsmissbruk eller insiderhandel. Esmas rapport bekräftar den viktiga roll som finanssektorn spelar för koldioxidmarknadens funktion – den tillhandahåller likviditet och erbjuder tjänster till enheter som omfattas av skyldigheter enligt utsläppshandelssystemet och behöver tillgång till utsläppsrätter. Verksamhetsutövare som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem hanterar oftast sina skyldigheter genom att köpa derivatkontrakt, särskilt ”terminer”. Dessa ger dem rätt till en framtida leverans av utsläppsrätter till ett förutbestämt pris. Motparterna i dessa transaktioner är huvudsakligen finansiella enheter (värdepappersföretag och banker). Deras närvaro på marknaden ger således verksamhetsutövare inom utsläppshandelssystemet större möjligheter att hantera prisrisker och frigöra ytterligare kapital för långsiktiga investeringar. Finansiella enheter spelar också en viktig roll när det gäller att sprida utsläppsrätter till andra marknadsaktörer, särskilt små och medelstora verksamhetsutövare inom utsläppshandelssystemet, som handlar på andrahandsmarknader. Esma konstaterade att deltagandet på andrahandsmarknaderna generellt sett var större än på auktionerna. Esma bekräftade också att de största deltagarna dels var aktiva på auktioner, dels sålde utsläppsrätter till andra deltagare på andrahandsmarknader. För många verksamhetsutövare inom utsläppshandelssystemet kan det vara bekvämare och mer kostnadseffektivt att erhålla utsläppsrätter för efterlevnad genom sådana mellanhänder, däribland finansiella enheter. 5.1.1.Esmas politiska rekommendationer I Esmas rapport ges flera politiska rekommendationer för att förbättra övervakningen och öka insynen på EU:s koldioxidmarknad. Kommissionen överväger nu noggrant dessa rekommendationer samt de riktade åtgärder och justeringar som kan krävas för att genomföra dem. I rapporten ställs dessutom två frågor som beslutsfattarna bör överväga, utan att några rekommendationer lämnas, nämligen införande av positionslimiter och centraliserad marknadsövervakning. Som uppföljning föreslår Esma att ytterligare en fördjupad bedömning görs för att undvika eventuella negativa effekter. Kommissionen kommer att fortsätta att noga övervaka hur koldioxidmarknaderna fungerar, utvärdera Esmas rekommendationer och ha ett nära samarbete med de nationella myndigheterna för att säkerställa marknadens integritet. 6.Övervakning, rapportering och verifiering av utsläpp Under fas 4 (2021–2030) fortsätter den etablerade ramen för EU:s utsläppshandelssystem med krav på övervakning, rapportering, verifiering och ackreditering att gälla. Dessa krav harmoniseras i förordningen om övervakning och rapportering och förordningen om ackreditering och verifiering.

I enlighet med artikel 21 i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem rapporterar länderna årligen om genomförandet av EU:s utsläppshandelssystem. Dessa uppgifter ger insikter om den ram för övervakning, rapportering, verifiering och ackreditering som är grundläggande för att systemet ska fungera ändamålsenligt. 6.1.Övervakning av utsläpp Systemet för övervakning av utsläpp i EU:s utsläppshandelssystem består av olika byggstenar. Detta ger verksamhetsutövarna stor flexibilitet och säkerställer därmed både kostnadseffektivitet och tillförlitliga utsläppsdata. Verksamhetsutövarna kan använda flera övervakningsmetoder (”beräkningsbaserade” eller ”mätningsbaserade” och i undantagsfall den ”alternativa metoden”), inbegripet en kombination av metoder för enskilda delar av en anläggning. När det gäller luftfartygsoperatörer är endast beräkningsbaserade metoder tillåtna och bränsleförbrukningen är den centrala parametern. Enligt förordningen om övervakning och rapportering ska både anläggningar och luftfartygsoperatörer ha en övervakningsplan som är godkänd av den tillämpliga nationella behöriga myndigheten. Detta förhindrar att övervakningsmetoder väljs på ett godtyckligt sätt och varierar över tid. Under 2021 fastställde de flesta anläggningar sina utsläpp med den beräkningsbaserade metoden. Endast 154 anläggningar (1,8 %) i 22 länder rapporterade med hjälp av system för kontinuerlig mätning av utsläpp, vilket var nästan lika många som 2020. System för kontinuerlig mätning av utsläpp används främst i Tyskland och Tjeckien. I 30 anläggningar innehöll de uppmätta utsläppen även biogent koldioxid. Ungefär hälften av de anläggningar som använder system för kontinuerlig mätning av utsläpp använder metoden för mer än 95 % av sina utsläpp. Den andra hälften kombinerar denna metod och den beräkningsbaserade metoden. Endast elva länder angav att de använder den alternativa metoden. Den användes för 31 anläggningar med utsläpp på runt 2,5 miljoner ton koldioxidekvivalenter (4 fler anläggningar än 2020, men 0,4 miljoner ton färre koldioxidekvivalenter). Enligt rapporteringen står en anläggning i Nederländerna för 52 % av de totala utsläpp som fastställts med den alternativa metoden. Under 2021 uppnådde de flesta anläggningar de lägsta nivåkrav som ställs i förordningen om övervakning och rapportering. Endast 98 kategori C-anläggningar (en ökning från 80 år 2020) rapporterades för minst en parameter ha avvikit från kravet på att tillämpa den högsta nivå som kan uppnås för bränsle-/materialmängder av större omfattning. Anläggningarna låg i 18 olika länder och utgjorde 13,6 % av alla anläggningar i kategori C. Sådana avvikelser är endast tillåtna om verksamhetsutövaren kan visa att den högsta nivån inte är tekniskt möjlig eller leder till orimliga kostnader. När dessa villkor inte längre gäller måste verksamhetsutövarna förbättra sina övervakningssystem. År 2021 tilläts 405 kategori B-anläggningar i 23 länder att drivas med någon form av avvikelse från standardkraven i förordningen om övervakning och rapportering. Dessa utgjorde 21 % av alla anläggningar i kategori B, vilket var samma andel som 2020. 6.2.Ackreditering och verifiering De som kontrollerar övervakningen av utsläpp inom EU:s utsläppshandelssystem måste vara ackrediterade av ett nationellt ackrediteringsorgan för att få utföra bedömningar i enlighet med förordningen om verifiering och rapportering. Därmed kan kontrollörer verka med ömsesidigt erkännande i alla länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem och dra full nytta av den inre marknaden, vilket säkerställer en tillräcklig tillgång till verifieringstjänster. Under 2021 fanns 106 ackrediterade kontrollörer för stationära anläggningar och 23 för luftfart. Dessutom rapporterade 26 länder att minst en utländsk kontrollör var verksam på deras territorium 2021, medan sex länder rapporterade att de enbart hade utländska kontrollörer. Detta visar att det ömsesidiga erkännandet av kontrollörer mellan länder fortsätter att fungera framgångsrikt. Kontrollörernas efterlevnad av förordningen om verifiering och rapportering befinns vara hög. Norge var det enda land som rapporterade att ackrediteringen upphävts i två fall och endast Frankrike rapporterade ett en kontrollörs ackreditering återkallats. Detta ska jämföras med att ingen ackreditering upphävdes och endast en återkallades under 2020. Sex länder minskade omfattningen av sju kontrollörers ackreditering. Under 2020 var det bara Tyskland som gjorde det, i fråga om två kontrollörer. Sex länder rapporterade att de hade mottagit klagomål om kontrollörer 2021 (ett mer än 2020). Det totala antalet klagomål (28) var dock bara 57 % av antalet klagomål 2020. De flesta klagomål (93 %) hade redan avhandlats vid tidpunkten för rapporteringen (jämfört med 86 % år 2020). Dessutom rapporterade ett land att elva klagomål från tidigare år hade lösts. Under 2021 rapporterade åtta länder att de hade identifierat 64 avvikelser från kontrollörernas roll i informationsutbytet mellan nationella ackrediteringsorgan och behöriga myndigheter (en ökning från sju länder 2020). Av dessa hade 72 % åtgärdats vid tidpunkten för rapporteringen. Dessutom rapporterade tre länder att 24 avvikelser från tidigare år hade åtgärdats sedan förra året. En översikt över de ackrediterings- och verifieringsrelaterade aspekterna ges i tabell 4.1 i tillägg 4 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport. 6.3.Behöriga myndigheter De nationella behöriga myndigheter som ansvarar för genomförandet av EU:s utsläppshandelssystem är organiserade på olika sätt i olika länder. I vissa länder deltar flera lokala myndigheter, medan andra länder har en mer centraliserad organisation. Länderna väljer strategier på grundval av kostnads- och tidseffektivitet. Totalt 69 centrala, 147 regionala, 644 lokala och 27 andra behöriga myndigheter rapporterades delta i genomförandet av EU:s utsläppshandelssystem 2021. Länder rapporterade att de använde olika verktyg för att samordna mellan myndigheter, exempelvis en central behörig myndighet med ansvar för arbete med övervakning, rapportering och verifiering (elva länder) eller för samordning (tio länder), bindande instruktioner och vägledning från en central behörig myndighet till lokala myndigheter (fem länder), gemensam utbildning för behöriga myndigheter (åtta länder) och regelbundna arbetsgrupper eller möten mellan myndigheter (elva länder). Under 2021 var det 14 länder som inte använde några sådana verktyg. Dessa länder har en mer centraliserad organisation och behöver därför färre samordningsverktyg. En mer detaljerad översikt över samordningen mellan länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem finns i tabell 4.2 i tillägg 4 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport. Under 2021 tog 15 länder inte ut administrativa avgifter av verksamhetsutövare för att utfärda tillstånd och godkänna övervakningsplaner (en ökning från 13 länder 2020). Luftfartygsoperatörer i 18 länder betalade inte heller några avgifter (16 länder 2020). Avgifterna varierade avsevärt mellan olika länder och typer av tjänster – allt från 5 euro till 7 729,20 euro för tillstånd och godkännande av en övervakningsplan för anläggningar och från 2,13 euro till 3 100 euro för luftfartygsoperatörer. Från 13 länder rapporterades att de tog ut administrativa avgifter för att godkänna övervakningsmetodplaner eller betydande ändringar och även här varierade beloppen.

I tabell 4.3 i tillägg 4 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport ges en detaljerad översikt över de administrativa avgifterna i länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. 6.4.Efterlevnad och verkställighet Efterlevnaden av EU:s utsläppshandelssystem kontrolleras i årliga cykler. För varje verksamhetsår ska verksamhetsutövarna lämna in en utsläppsrapport senast den 31 mars följande år. När rapporten har verifierats måste verksamhetsutövarna överlämna det överenskomna antalet utsläppsrätter senast den 30 april samma år. För varje ton koldioxid som släppts ut utan att en utsläppsrätt har överlämnats i tid ska enligt direktivet om EU:s utsläppshandelssystem en avgift på 100 euro betalas, utöver kostnaden för de utsläppsrätter som måste överlämnas. Andra påföljder kan också tillämpas vid överträdelser av nationella bestämmelser som fastställts av varje land för genomförandet av EU:s utsläppshandelssystem. Under 2021 års verifieringsomgång var efterlevnaden av EU:s utsläppshandelssystem fortfarande mycket hög. Verksamhetsutövare som stod för över 99 % av utsläppen från stationära anläggningar och luftfart uppfyllde sina rättsliga skyldigheter i tid under de flesta åren. Efterlevnadssystemets effektivitet har förbättrats tack vare en mer utbredd användning av elektronisk rapportering. Under 2021 använde elva länder automatiserade it-system och elektroniska mallar för övervakningsplaner, utsläppsrapporter, verifieringsrapporter och/eller förbättringsrapporter. Åtta länder använde också automatiserade it-system för att hantera arbetsflödet för övervakningsmetodplaner, årliga verksamhetsnivårapporter och annat informationsutbyte om tilldelningsuppgifter. På grund av covid-19-pandemin, som begränsade möjligheterna till besök på plats, gjorde 18 länder det möjligt för kontrollörer att genomföra virtuella platsbesök. Berörda myndigheter godkände virtuella platsbesök för 460 anläggningar och 64 luftfartygsoperatörer. De behöriga myndigheterna utför olika efterlevnadskontroller av de årliga utsläppsrapporterna. Under 2021 kontrollerade alla behöriga myndigheter att rapporterna från stationära anläggningar var fullständiga, och de flesta kontrollerade även rapporterna från luftfartygsoperatörerna. Undantagen är de behöriga myndigheterna i Ungern och Lettland (med 3 respektive 2 luftfartygsoperatörer) samt Liechtenstein, Nordirland och Slovenien, eftersom de inte administrerar några luftfartygsoperatörer. I tabell 4.4 i tillägg 4 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport ges en detaljerad översikt över de efterlevnadskontroller som utförts i länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. De behöriga myndigheterna i tolv länder gjorde konservativa uppskattningar för 55 anläggningar (cirka 0,6 % av det totala antalet anläggningar), jämfört med 58 anläggningar år 2020. Sådana uppskattningar görs i enlighet med artikel 70 i förordningen om övervakning och rapportering om årliga utsläppsrapporter inte lämnades in i tid, ett negativt verifieringsutlåtande utfärdades eller en utsläppsrapport inte överensstämde med förordningen om övervakning och rapportering. Konservativa uppskattningar gjordes för alla utsläpp från 14 anläggningar. För 17 anläggningar omfattade den konservativa uppskattningen endast en del av utsläppen, och 24 anläggningar uppskattades inte ha haft några utsläpp. Totalt uppgick de konservativt uppskattade utsläppen till 0,8 ton (en minskning från 3,3 ton 2020) av de 5 ton som rapporterades av de 55 anläggningarna (en minskning från 18 ton 2020). Skälen till att konservativa uppskattningar gjordes var i de flesta fall att utsläppsrapporterna inte helt överensstämde med kraven för övervakning och rapportering eller hade lämnats in för sent. Sex länder rapporterade konservativa uppskattningar för luftfarten (två färre än 2020) avseende 28 luftfartygsoperatörer (fem fler än 2020) och 0,09 ton utsläpp (0,14 ton 2020). De behöriga myndigheternas kontroller är fortfarande viktiga för att komplettera kontrollörernas arbete. Förutom att kontrollera utsläppsrapporterna rapporterade 16 länder att de hade utfört inspektioner på plats vid anläggningar. Inga länder rapporterade inspektioner på plats för luftfart, jämfört med 13 länder 2020. Denna minskning, särskilt för luftfarten, kan tillskrivas effekterna av covid-19-pandemin. Det var omöjligt för behöriga myndigheter att besöka anläggningar eller luftfartygsoperatörer under en stor del av första halvåret 2021. I tabell 4.5 i tillägg 4 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport ges en översikt över de efterlevnadsåtgärder som administreras i länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. Under 2021 fick 29 verksamhetsutövare i åtta länder betala en avgift för överskridande utsläpp. När det gäller luftfarten rapporterade fyra länder att nio luftfartygsoperatörer fått betala avgifter för överskridande utsläpp. Elva länder rapporterade 41 andra överträdelser än överskridande utsläpp och att de hade utfärdat påföljder, formella varningar eller formella meddelanden. De 30 böter som rapporterades (antingen redan utfärdade eller som skulle komma att utfärdas, exempelvis på grund av pågående rättsliga förfaranden) uppgick till 17,9 miljoner euro. Detta belopp inkluderar luftfarten, där fem överträdelser ägde rum i fyra länder, vilket ledde till tre böter på totalt 36 000 euro. I tabell 4.6 i tillägg 4 till det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer denna rapport ges en översikt över de avgifter för överskridande utsläpp som administrerades i länder som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. De vanligaste överträdelser som rapporterades för 2021 var drift utan utsläppstillstånd, underlåtenhet att övervaka utsläpp i enlighet med den godkända övervakningsplanen och förordningen om övervakning och rapportering samt underlåtenhet att lämna in en utsläppsrapport i tid. I och med fas 4 i utsläppshandelssystemet införs ytterligare överträdelser och påföljder: underlåtenhet att anmäla att verksamheten upphört vid en anläggning, underlåtenhet att lämna in de handlingar som krävs för gratis tilldelning, exempelvis en övervakningsmetodplan, underlåtenhet att uppfylla de övervakningskrav som fastställs i den planen eller att lämna en rapport om den årliga verksamhetsnivån. 7.Sammankopplingen av EU:s utsläppshandelssystem och det schweiziska utsläppshandelssystemet Sedan år 2020 är EU:s utsläppshandelssystem och Schweiz utsläppshandelssystem sammankopplade. Detta innebär att utsläppsrätter som utfärdas i ett system kan överlämnas för utsläpp i endera av de två systemen. Tillgången till en större marknad ger verksamhetsutövarna kostnadseffektivitetsvinster och fler möjligheter att minska utsläppen. I avtalet om koppling fastställs de villkor och krav som ligger till grund för sammankopplingen av de två systemen. Genom avtalet inrättas också en mekanism för att säkerställa att kopplingsvillkoren i artikel 25 i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem uppfylls. Att luftfarten skulle ingå i avtalet om koppling var ett avgörande krav för EU. I enlighet med artikel 6 i avtalet tillämpar Schweiz och EU samma principer i fråga om reglerna för tillämpningsområde, utsläppstak och fördelning av utsläppsrätter i sina respektive utsläppshandelssystem. Schweiziska inrikesflygningar och flygningar från Schweiz till EES omfattas av Schweiz utsläppshandelssystem, medan flygningar till Schweiz omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. På så vis skyddas båda systemens miljöintegritet. Luftfartygsoperatörer som utför flygningar i båda riktningarna mellan EU och Schweiz omfattas av efterlevnadsskyldigheter enligt båda systemen. För att begränsa den administrativa börda detta innebär inrättas en gemensam kontaktpunkt genom avtalet om koppling. Detta innebär att verksamhetsutövarna endast behöver vända sig till en behörig myndighet när det gäller tilldelning, depåkonton och efterlevnad. I tabell 7 och tabell 8 jämförs nyckeltal för de båda systemen 2021 – utauktionerade utsläppsrätter, gratis tilldelning och verifierade utsläpp, både för stationära anläggningar och luftfartygsoperatörer. Det framgår att de två systemens kompatibilitet inte är en fråga om storlek utan om kvalitativa krav, lika villkor och åtgärder som skyddar marknadens integritet.

System EU:s utsläppshandelssystem Schweiz utsläppshandelssystem Utauktionerade allmänna utsläppsrätter 582 952 500 175 000,

rest från 2020 Gratis tilldelade allmänna utsläppsrätter 544 947 793 4 436 126 Verifierade utsläpp från stationära anläggningar 1 335 460 461 4 904 027



System EU:s utsläppshandelssystem Schweiz utsläppshandelssystem Utauktionerade utsläppsrätter för luftfart 3 785 500 160 850 Gratis tilldelade utsläppsrätter för luftfart EU:s utsläppsrätter för luftfart för EU:s system Schweiz utsläppsrätter för luftfart för Schweiz system Schweiz utsläppsrätter för luftfart för Schweiz system EU:s utsläppsrätter för luftfart för EU:s system 24 060 563 380 246 496 960 397 327 Verifierade utsläpp från luftfartygsoperatörer EU:s system Schweiz system Schweiz system EU:s system 27 699 555 274 931 328 191 434 349 För att genomföra avtalet om koppling på ett effektivt sätt upprättades en direkt länk mellan de båda systemens register, vilket gör det möjligt för reglerade enheter att överföra utsläppsrätter från ett konto i det ena systemet till ett konto i det andra systemet. Överföringarna planeras och sker i allmänhet två gånger i månaden. I tabell 9 och tabell 10 beaktas effekterna av sammankopplingen av EU:s och Schweiz utsläppshandelssystem under 2021. Tabellerna visar i vilken utsträckning de reglerade enheterna i de båda systemen använde utsläppsrätter som utfärdats i det andra systemet för efterlevnad.



Stationära

anläggningar Gratis tilldelning

och auktionering Verifierade utsläpp Överlämnade enheter Utsläppsrätter i EU Utsläppsrätter i Schweiz Allmänna Luftfart Allmänna Luftfart 1 128 900 293 1 335 460 461 1 332 192 792 1 323 252 959 8 480 001 396 422 63 410 % av totalt antal 99,3 % 0,6 % 0,03 % 0,005 % Luftfartygs-operatörer Gratis tilldelning (inkl. i Schweiz) och auktionering Verifierade utsläpp (inkl. iSchweiz) Överlämnade enheter Utsläppsrätter i EU Utsläppsrätter i Schweiz Allmänna Luftfart Allmänna Luftfart 28 223 342 27 944 486 28 007 345 7 677 636 19 901 550 487 427 672 % av totalt antal 27,4 % 71,1 % 0,002 % 1,5 % Stationära

anläggningar Gratis tilldelning

och auktionering Verifierade utsläpp Överlämnade enheter Utsläppsrätter i EU Utsläppsrätter i Schweiz Allmänna Luftfart Allmänna Luftfart 4 611 126 4 904 027 4 858 105 398 715 0 4 433 068 26 322 % av totalt antal 8,2 % – 91,3 % 0,5 % Luftfartygs-operatörer (administreras av Schweiz) Gratis tilldelning (inkl. i EU) och auktionering Verifierade utsläpp (inkl. iEU) Överlämnade enheter Utsläppsrätter i EU Utsläppsrätter i Schweiz Allmänna Luftfart Allmänna Luftfart 1 055 137 762 540 762 540 302 279 336 0 482 902 % av totalt antal 0,04 % 36,6 % – 63,3 % Sammanlagt använde reglerade enheter i EU:s utsläppshandelssystem (både stationära anläggningar och luftfartygsoperatörer) 887 991 utsläppsrätter som utfärdats i det schweiziska utsläppshandelssystemet för efterlevnad 2021. Detta är nästan 246 000 fler utsläppsrätter än 2020, vilket innebär att utnyttjandet av den flexibilitet som kopplingen ger ökat med mer än 38 %. Detta uppnåddes trots att EU:s luftfartygsoperatörer i relativa termer använde färre utsläppsrätter från det schweiziska utsläppshandelssystemet (1,5 % 2021 jämfört med 2,3 % 2020). I linje med regelverket var 2021 första året som stationära anläggningar i EU kunde använda utsläppsrätter för luftfart från det schweiziska utsläppshandelssystemet för efterlevnad. Att kopplingen mellan EU:s utsläppshandelssystem och det schweiziska utsläppshandelssystemet har blivit mer känd och accepterad framgår även tydligt av de stationära anläggningarnas ökade användning av schweiziska allmänna utsläppsrätter, som gick från noll till omkring 396 422. I relativa termer stod allmänna utsläppsrätter som utfärdats i det schweiziska utsläppshandelssystemet för mindre än 0,03 % av det totala antal som överlämnades i EU:s utsläppshandelssystem 2021. Detta utgjorde dock en mer betydande andel på 8,6 % av det sammanlagda antalet schweiziska allmänna utsläppsrätter som tilldelats gratis och auktionerats ut det året. I Schweiz utsläppshandelssystem använde stationära anläggningar en liknande andel av de allmänna utsläppsrätterna i EU:s utsläppshandelssystem för efterlevnad 2021 (8,2 %). Jämfört med 0,19 % år 2020 är detta en märkbar ökning. Även här kan ökningen tillskrivas en växande medvetenhet om den flexibilitet som de sammankopplade koldioxidmarknaderna erbjuder. Under 2021 kunde stationära anläggningar i det schweiziska utsläppshandelssystemet också använda utsläppsrätter för luftfart för efterlevnad. De använde dock endast utsläppsrätter för luftfart som utfärdats i det nationella systemet. I tabell 11 sammanfattas de sammanlagda volymer utsläppsrätter (både allmänna och för luftfart) som överförts mellan EU:s utsläppshandelssystem och Schweiz utsläppshandelssystem via den direkta kopplingen sedan 2020. Saldot visar ett utflöde på 3 269 utsläppsrätter från EU:s utsläppshandelssystem till det schweiziska systemet. Det bör dock noteras att siffrorna kan omfatta återöverföringar av samma utsläppsrätter. År 2020 2021 Totalt Överföringar av utsläppsrätter mellan EU:s system och Schweiz system Från EU:s system till Schweiz system 475 679 1 051 360 1 527 039 Från Schweiz system till EU:s system 0 1 523 770 1 523 770 Saldo 3 269 8.EU:s utsläppshandelssystem och energieffektivitetsdirektivet