Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Grönbok om innovation"

(96/C 212/12)

Den 12 januari 1996 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i Romfördraget om den Europeiska unionen att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "Grönbok om innovation".

Sektionen för energi, kärnkraft och forskning, som var ansvarig sektion, antog sitt yttrande den 14 maj 1996. Föredragande var Ulla Sirkeinen och medföredragande var Ursula Konitzer.

Vid sin 336:e plenarsession den 29-30 maj 1996 (sammanträdet den 30 maj 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 127 röster för, 5 emot och 3 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Innovationer utgör grunden för bestående ekologisk tillväxt, samhällsekonomisk utveckling och ökad välfärd. Med hjälp av nya och bättre produkter, metoder och tjänster tillgodoser de ännu bättre både enskilda och samhälleliga behov. Tillsammans med nya produkter är innovationer även en förutsättning för till exempel bättre samhällsservice, bättre arbetsförhållanden, ökad konkurrens inom traditionella produktområden, miljöskydd, samt för en rikare fritid.

1.2. Det finns ett starkt positivt samband mellan innovationer och sysselsättning. På kort sikt kan förändringar leda till en del sociala problem som bör beaktas, och man bör försöka lösa dessa genom möjligheter till medinflytande och förhandlingslösningar. Effekterna i sin helhet är dock positiva och nödvändiga för samhällets utveckling.

1.3. Innovationer utgör en mycket mångsidig process. Förutom forskning och teknologisk utveckling krävs att flera andra faktorer samt gynnsamma förhållanden samverkar för ett positivt resultat. Innovationer är i grund och botten en samhällelig process vars utgångspunkt är utvecklingssträvan och konkurrens, samt ett positivt förhållningssätt till förändringar och risktagande, och där slutresultatet är en förstärkning av konkurrenskraften, samt en ökning av ekonomisk och social välfärd och sammanhållning.

1.4. I Europa är innovationsskapandet, mätt på olika sätt, betydligt lägre än i andra långt utvecklade ekonomiska regioner.

1.5. Av Romfördragets artikel 130.1 andra stycket, fjärde punkten, framgår att gemenskapen och dess medlemsländer skall, för att säkerställa nödvändiga förutsättningar för gemenskapsindustrins konkurrensförmåga, "främja ett bättre utnyttjande av de industriella möjligheter som skapas genom politiken inom sektorerna för innovation, forskning och teknisk utveckling".

1.6. Kommissonen har i sin vitbok om tillväxt, konkurrens och sysselsättning konstaterat att företagens innovationsförmåga är en viktig förutsättning för konkurrens och sysselsättning. Innovationsförmågan har en central roll även i 1994 års meddelande om industrins konkurrenspolitik inom EU (An Industrial Competitiveness Policy for the European Union), samt i rapporter från gruppen för rådgivning i konkurrensfrågor (Competitiveness Advisory Group).

1.7. Ekonomiska och sociala kommittén har i ett flertal yttranden framfört sina synpunkter angående innovationer. Här kan särskilt nämnas yttrandet om programmen för det fjärde ramprogrammet för forskning och teknologi (), samt yttrandet om koordinering av forsknings- och utvecklingspolitiken (). Detta yttrande stöder sig i princip på tidigare yttranden från kommittén, men av praxis och för att slippa upprepningar brukar man inte hänvisa till dem i texten.

1.8. Nivån på medlemsländernas forskningsverksamhet är hög, åtminstone i akademiska mått mätt. Den är på samma nivå som hos huvudkonkurrenten USA och högre än i Japan. Finansieringen av forskning och utveckling är dock, som bekant, sämre än hos konkurrenterna. Det huvudsakliga problemet och den största skillnaden jämfört med ovannämnda länder är ändå den tydliga svårigheten att inrikta forskningsresultaten mot framgångsrika innovationer på marknaden, som i sin tur skulle kunna leda till ökad ekonomisk tillväxt och fler arbetstillfällen.

1.9. Små och medelstora företag, där de flesta nya arbetstillfällen skapas, grundar sig i Europa alltför sällan på originella idéer och innovationer. Av denna anledning uteblir till viss del skapandet och utvecklingen av innovationer, och därför även skapandet av nya arbetstillfällen. Många förklaringar tyder på att det finns problem framför allt med marknadsföringen och produktutvecklingen.

1.10. De flesta innovationer skapas på marknaden. Företagen är nyckelfaktorn: även inom den offentliga sektorn är ofta innovationers grund eller "knuff" en produkt- eller tjänsteinnovation från den privata sektorn. Den offentliga sektorns uppgift är att skapa gynnsamma förhållanden för innovationer. Den offentliga sektorn behöver själv innovationer eftersom den bland annat står för förnyelse av offentliga tjänster.

1.11. Av den offentliga sektorn krävs framförallt att få politiska sektorer att rikta in sig och koordineras på så sätt att det gynnar innovationer på alla nivåer. Det behövs täta kontakter mellan den offentliga sektorn och företag och forskningsorganisationer, en öppen dialog med medborgare om framtidsfrågor samt kompromisser om eventuella meningsskiljaktigheter i dessa frågor.

1.12. Den offentliga sektorn skall bara ingripa i marknadsfunktionerna när det finns tydliga brister. Betydelsefulla svagheter på marknadssidan i innovationssammanhang är att det saknas starka incitament för företagen att ta risken att investera i FoU-tillämpningar. Detta gäller särskilt när initialkostnaderna inte kan täckas inom ett par års tid. Uteblivna efterfrågesignaler inom viktiga samhällsområden såsom miljö, hälsa och kollektivtrafik är ytterligare exempel på brister.

2. Det huvudsakliga innehållet i kommissionens förslag

2.1. Kommissionen strävar i grönboken efter att definiera de faktorer - både positiva och negativa - som inverkar på skapandet av innovationer i Europa, samt att utarbeta förslag på åtgärder som kan förbättra innovationsförutsättningarna inom unionen. Med innovationer menas framgångsrikt införande och utnyttjande av förnyelse i ekonomisk och annan samhällelig verksamhet.

2.2. I grönboken är behandlingen av dessa frågor disponerad på följande sätt:

2.2.1. I inledningskapitlet beskrivs innovationernas betydelse och olika samhällssektorers, särskilt företagsvärldens och myndigheternas, roll i skapandet och utnyttjandet av dem.

2.2.2. I kapitel II ges en närmare analys av de faktorer och förhållanden som påverkar skapandet av innovationer, samt innovationernas inverkan på ekonomin och välfärden. Analysen avslutas med en närmare redogörelse av de spelregler som behövs som sporrar för innovationer: en effektiv och innovationsbefrämjande konkurrens samt ett effektivt rättsskydd.

2.2.3. I kapitel III undersöks läget i Europa vad beträffar innovationer. Man konstaterar att det varierar mycket i olika länder, regioner, företag och branscher. Man förklarar även vad unionen bör göra för att främja skapandet av innovationer och för att förstärka harmoniseringen.

2.2.4. I kapitel IV beskrivs de största hindren i Europa för innovationer. Dessa hinder är finansieringsproblem, behov att utveckla en ramlagstiftning som gynnar innovationer, bristen på utveckling av mänskliga resurser samt problem med att kanalisera forskning mot innovationer.

2.2.5. I kapitel V presenteras rekommendationer på åtgärder. Det grundläggande målet med rekommendationerna är följande:

2.2.5.1. En ännu bättre inriktning av forskning mot innovationer. För att uppfylla dessa mål krävs dessutom:

- att man ökar den potentiella kapaciteten för utveckling av teknik, marknaden och konkurrenter, det vill säga utveckla övervakningen av tekniken och de tekniska framtids-möjligheterna (åtgärd 1) och åtgärder som berör "ekonomisk intelligens" (åtgärd 11).

- att man utvecklar och samordnar i synnerhet företagens forskningssträvanden (forskningsindustri enligt arbetsgruppsmodell). Projekt och program borde värderas enligt de omständigheter som är väsentliga för innovationer (åtgärd 2).

- att man underlättar för nya teknologier och förändringar att accepteras i samhället (åtgärd 5).

2.2.5.2. Förstärka de mänskliga resurserna för att stimulera till innovationer. Detta kräver särskilt följande åtgärder:

- Utveckling av grundutbildning och fortbildning. Kontinuerlig utbildning på företag, särskilt i små och medelstora företag, ackrediteringssystem av grundkompetens, ökade kontakter mellan företag och utbildning (åtgärd 3).

- Underlätta rörlighet inom gemenskapen för studerande och forskare, men även i varje land mellan universitet, forskningscentra och företag (åtgärd 4).

2.2.5.3. För att förbättra finansieringen av innovationer bör man:

- Öka det enskilda kapitalets rörlighet för att gynna innovationer och i synnerhet nya högteknologiska företag (åtgärd 6).

- Analysera de metoder medlemsländerna har idag för att kunna besluta om en gynnsam beskattning av innovationer (åtgärd 7).

2.2.5.4. Det borde skapas en rättslig miljö som är lämplig för innovationer. I vissa fall innebär detta en anpassning av nuvarande regler (förenkling av administrativa formaliteter, rättsliga former för samarbete). I vissa fall blir det enbart fråga om att känna till de möjligheter dessa regler erbjuder (standarder, intellektuell och industriell egendom, konkurrens) och arbeta för en tillämpning av dem (åtgärderna 8, 9 och 10).

2.2.5.5. Utveckling av den offentliga sektorns roll och genomförandemetoder för att gynna innovationer kräver:

- Kraftiga åtgärder för att främja användning av innovationer och ny teknologi inom små och medelstora företag. Man borde stärka innovationers regionala dimension (åtgärd 12).

- Klara strävanden efter att förenkla administrationen och lätta på formaliteterna (åtgärd 9).

- Ökad samordning och kombination av offentliga och enskilda åtgärder, stöd för dialog, utformning av allmänna ståndpunkter och spridning av välbeprövade metoder (åtgärd 13).

2.3. Grönboken är kompletterad med fyra bilagor. I bilaga 1 beskrivs kommissionens sju arbetsgrupper. I bilaga 2 finns förteckning över innovationscentra (Innovation Relay Centres). I bilaga 3 finns en förenklad mall över kontraktet för fjärde ramprogrammet. I bilaga 4 finns tillhörande tabeller och statistik.

2.4. Målet med grönboken är att få igång en bred diskussion i ämnet mellan enskilda och offentliga organisationer, mellan aktörer i regioner och medlemsstater. Syftet är att beskriva läget och rangordna problemen i prioritetsordning, bestämma och noggrant formulera de föreslagna åtgärderna. Som ett resultat av förhandlingarna utarbetar kommissionen ett handlingsprogram som sedan förmedlas till övriga institutioner. Kommissionen utgår från att budgeten i handlingsprogrammet inte överskrids.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Kommissionens omfattande försök att kartlägga alla faktorer som påverkar skapandet av innovationer, dvs hela innovationssystemet, är viktigt och välkommet om än mycket utmanande. På grund av olika problem som hör ihop med den europeiska konkurrenskraften, sysselsättningen, miljön och andra utmaningar i samhället, är det brådskande med åtgärdsprogrammet.

3.2. Grönboken innehåller många synpunkter och förslag som kommissionen har presenterat tidigare i olika sammanhang. Ofta har de berörda parternas snäva synsätt påverkat både presentationen och bearbetningen av den. Grönbokens omfattande granskning ger en möjlighet att undersöka frågorna ur ett mer omfattande perspektiv, vilket samtidigt är den största utmaningen. Ett horisontellt, integrerat närmande är en förutsättning för en lyckad innovationspolitik. Att arbeta för innovationer skall vara de politiska beslutsfattarnas viktigaste mål, eftersom det är nyckeln till förbättrad konkurrens och utveckling av sysselsättning och välfärd. Ur denna prioritetssynvinkel skall man undersöka alla politiska beslut som rör skapandet av innovationer. I samband med att beslut fattas borde man utreda beslutens eventuella negativa inverkan på innovationer. Om man till exempel gör förändringar i skattesystemet, bör man utreda om det kan leda till negativa eller positiva effekter på företagens vilja och förmåga att ta risker.

3.3. För att öka antalet innovationer bör det utvecklas en europeisk metod. För att klara sig i världskonkurrensen måste européer, trots den europeiska heterogeniteten, samarbeta och bilda alleuropeiska nätverk. Arbetsfördelning och samarbete på region-, nations- och EU-nivå, det vill säga subsidiaritet, är ytterst viktiga aspekter eftersom innovationer till sin natur är verksamhet som är utspridd på flera håll. Innovationer är dessutom nyckelfaktorn för ekonomisk och social sammanhållning. Det går inte direkt att utforma metoder för Europa med andra metoder som förebild. Däremot kan man ta lärdom av andras erfarenheter genom att analysera vilka metoder de använt samt resultaten av de olika metoderna.

3.4. Innovationssystemets viktigaste områden kan grupperas på följande sätt:

3.4.1. Forskningen och dess resurser borde inriktas på områden som är viktiga för innovationer och som uppfyller de behov som finns. Viss "nyfikenhetsforskning" (curiosity oriented research) är nödvändig dels som utgångspunkt för nya uppfinningar, dels för att utveckla människors fantasi. En viktig fråga är annars hur forskningen kan inriktas på områden och branscher som har relevans och nytta för en fungerande gemenskap.

3.4.1.1. Teknologins och marknadens framtida utveckling är i detta sammanhang mycket viktig.

3.4.1.2. Det är nödvändigt att gå mot ett förfarande "nedifrån och upp" och en planering där potentiella användares synpunkter beaktas vid fördelningen av resurserna. Detta innebär även en strävan att inrikta EU:s utvecklingsprogram mot konkurrenskraftig forskning. Dessa frågor har kommittén behandlat i sitt yttrande om koordinering av forskningsverksamheten och föreslagit att man borde ha stora industriella samarbetsprojekt som modell.

3.4.1.3. Kommissionen fäster stor vikt vid att man överför de färdiga forskningsresultaten till företag och andra användare. Detta problem blir lätt att lösa om man lyckas lösa problemet med att inrikta forskningen på rätt områden.

3.4.2. Samspel mellan forskare och användare. Som hinder finns många olika både formella och intellektuella hinder och kulturskillnader. Mottagarpartens, dvs i första hand företagens, användarkapacitet måsta vara god, vilket närmast kan uppnås genom egen FoU. Även utbildning är viktig.

3.4.3. Kommersiella faktorer. Hit hör faktorer som underlättar företagsbildning, anskaffande av riskkapital, skydd av industriella rättigheter, öppenhet på marknaden och fri konkurrens.

3.5. I EU som helhet används färre resurser på forskning och utvecklingsverksamhet än i de viktigaste konkurrerande industrinationerna. Den globala konkurrensen leder även till en kamp att först få ut en ny produkt på marknaden, vilket leder till ytterligare press på utvecklingsarbetet.

3.6. En ännu viktigare fråga än den om resursernas nivå, är hur de skall användas på bästa sätt. Även i detta avseende är situationen dålig i Europa. Resultatet av användningen av resurser för konkurrensinriktad forskning blir dåligt, sett ur innovationssynpunkt, om resurserna alltför ofta satsas på områden och projekt vilkas nyttopotential är dålig. Att döma av resultaten tycks detta vara fallet i Europa.

3.7. Resurserna måste satsas på områden och projekt som är viktiga för utvecklingen i Europa. Genom att öka samspelet mellan olika organisationer kan större effektivitet uppnås. I detta avseende är kommissionens försök med arbetsgrupper välkommet. Det finns dock en fara med utvecklingen, dels i valet av projektområde, dels i fråga om förfarande. Projektområdena borde vara genuint "gemenskapseuropeiska" och inte projektområden som är av betydelse för endast vissa medlemsstater.

3.8. Gynnsamma förhållanden för innovationsskapande uppnås genom att företag, forskningsenheter och andra aktörer förenas lokalt, och utgör en tillräckligt omfattande enhet för att bilda en så kallad kritisk massa. Framgångar med olika teknologibyar och forskningsbyar är exempel på denna typ av innovationsnätverk. Detta är ett tydligt verksamhetsmål för EU och dess strukturfonder. Man bör använda sig av de mer framgångsrika områdenas metoder och erfarenheter.

3.9. I små och medelstora företag finns en stor innovationspotential, men deras resurser är otillräckliga och kunskaperna begränsas till alltför snäva områden. Innovationspolitiken måste leda till att företag med sämre resurser får större möjligheter att ansluta sig till innovationsnätverken.

3.10. Oberoende av företagens eller andra enheters storlek, behövs hela personalens engagemang i innovationsprocessen. Nyckelfaktorer är fortbildning och en öppen, samarbetspräglad arbetsmiljö samt flexibilitet och uppmuntran.

3.11. Kommissionen gör i texten en mycket omfattande kartläggning av de olika faktorer som påverkar innovationer. Kommittén vill ändå fästa uppmärksamhet vid ytterligare tre frågor:

3.11.1. Systematisk värdering av ramlagstiftning (regulatory framework). Alltför många olika lagstiftningssystem, framförallt normgivande sådana, inverkar på förutsättningarna för innovationer. Alla nya författningsförslag borde värderas särskilt med tanke på dessa effekter.

3.11.2. Aktivt skapande av efterfrågan inom områden som är viktiga för samhället och där marknaden inte själv åstadkommer detta. Exempel på detta är miljön, kollektivtrafiken och sjukvården. Frågan nämns i förbifarten, men den förtjänar större uppmärksamhet. Kommittén anser att man i dessa frågor bör sträva efter en europeisk strategi och tillämpa en modell med arbetsgrupper som nämns i det fjärde ramprogrammet.

3.11.3. Stelhet på produktmarknaden. Marknader skyddade från konkurrens, samt andra konkurrensbegränsningar och brister inom den inre marknaden, utgör hinder för en dynamisk tillämpning av nya produkter och tjänster. Kommittén har i flera yttranden noggrant behandlat problemen med den inre marknaden och kommer att fortsätta med detta.

3.12. Det är viktigt att ha innovationssystemet i hela dess omfattning som referensram. När man utarbetar ett åtgärdsprogram är det dock nödvändigt att ta fram enskilda åtgärder och rangordna dem i prioritetsordning. Kommittén anser att man bör utgå från hur betydelsefullt och akut problemet är. Å andra sidan borde EU:s program i första hand koncentreras på de frågor som hör till den offentliga sektorns verksamhetsområde och där åtgärder på EU-nivå har störst verkan.

3.13. Viktigare sektorer är enligt kommittén målinriktning av forskning som stöds av framtida teknologisk utveckling samt utbildning, finansiering, beskattning och öppenhet på marknaden och spridning av innovationer till små och medelstora företag.

3.14. Kommittén stöder kommissionens utgångspunkt att genomförandet av åtgärdsprogrammet, som beskrivs i grönboken, inte nödvändigtvis behöver extra anslag. Både på nations- och EU-nivå är det fråga om nyinriktning, prioritering och koordinering av befintliga åtgärder, och inte om nya, separata verksamhetsprogram eller åtgärder. Däremot anser kommittén att man måste anslå extra resurser till spridning av FoU-erfarenheterna och dra nytta av dem inom fjärde ramprogrammet.

3.15. Kommittén anser det vara nödvändigt att kommissionen genom organisatoriska lösningar av sin egen verksamhet garanterar en nödvändig samverkan mellan forsknings- och industripolitiken och annan politik, för att styra politiken och rikta åtgärder på ett sådant sätt att det gynnar innovationer.

3.16. Kommittén anser att man fäster stor vikt vid samarbetet mellan forskningsinrättningar och företag i grönboken. Detta är i sig korrekt, men man glömmer dock bort några viktiga frågor.

3.16.1. Samarbetet mellan olika avdelningar inom ett företag är av stor betydelse för ett företags innovativa kapacitet. Samarbetet mellan produktutvecklingsavdelningen och marknadsföringsavdelningen är exempelvis avgörande.

3.16.2. Ett företags innovativa kapacitet ökar med högre "livskvalitet" på arbetsplatsen. Möjligheter till fortbildning, tillräckliga befogenheter för arbetstagarna att fatta beslut och även ta ansvar för dem - på arbetsrättslig grund - är nödvändiga ramvillkor som bidrar till att öka innovationsförmågan.

3.16.2.1. Företagens personalpolitik, som skall omfatta personalplanering, personalutveckling och personalvård, kommer med anledning av företagens innovativa kapacitet att få en större betydelse i framtiden än vad som hittills varit fallet.

3.16.3. I grönboken konstateras att rörlighet bidrar till nyskapande. I detta hänseende vill kommittén uppmärksamma att man på detta område måste göra en åtskillnad mellan intern och extern rörlighet. I EU är den externa rörligheten relativt hög i jämförelse med till exempel Japan och USA. Den interna rörligheten är dock mycket låg. Det är därför av stor betydelse att man riktar stor uppmärksamhet mot att förbättra arbetskvaliteten, så att arbetstagarnas behov att söka arbete utanför företaget avtar.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Kommittén stöder i stort kommissionens beskrivningar och analyser i kapitlen I-IV i grönboken. Som tidigare konstaterats, stöder kommittén kommissionens omfattande granskning och anser att kommissionen lyckats ge en bra presentation av grönboken, som trots sin kompakta form ger en konsekvent bild av innovationers många former. De nämnda exemplen ger nyttig tilläggsinformation om de behandlade frågorna.

4.2. Kommittén koncentrerar sig i sina enskilda kommentarer på kapitel V, Rekommendationer, främst för att slippa upprepningar. I fortsättningen berör de presenterade synpunkterna i tillämpliga delar även motsvarande frågor i övriga kapitel.

4.3. Åtgärd 1 (De tekniska framtidsmöjligheterna)

- I ett yttrande som kommittén utarbetat på eget initiativ (), har de här framlagda problemen med samordning av forskning behandlats.

- När man berör frågan om de tekniska framtidsmöjligheterna finns det anledning att betona att, förutom den verksamhet som bedrivs på Institutet för tekniska framtidsstudier i Sevilla, unionen måste satsa på de organisationer på hög nivå i olika medlemsstater som arbetar med frågor om de tekniska framtidsmöjligheterna. Dessutom måste unionen verka för ett samarbete mellan dessa organisationer. Kommissionens uppgift skulle kunna vara att skapa ett forum för informationsutbyte och samarbete mellan de olika organisationerna.

4.4. Åtgärd 2 (Inriktning av forskning)

- Kommittén vill än en gång understryka det som redan nämnts i punkterna 3.4.1, 3.5 och 3.6, att inriktningen av forskningen är en av innovationssystemets väsentligaste frågor. Kommissionens förslag för både nations- och EU-nivå bör stödjas.

- Inriktningen av forskningen skall ske genom samarbete mellan olika aktörer. Kommittén förväntar sig att det förslag om stora industriella samarbetsprojekt, som föreslås i yttrandet om koordinering av forskningen skall vara kommissionens utgångspunkt när man i fortsättningen utvecklar metoder för hur användare kan påverka inriktningen av forskning och själva genomförandet.

- Kommittén upprepar den synpunkt som presenterades redan i punkten 3.9.2, att den offentliga sektorn har både rättighet och skyldighet att ingripa i frågor som berör inriktningen av forskning, särskilt på områden som är viktiga för samhället och där marknaden inte själv skapar efterfrågan, såsom miljö, kollektivtrafik och hälsovård. På dessa specifika områden borde man fundera över att i första hand använda arbetsgrupper.

- För att effektivisera utarbetandet och inriktningen av EU:s ramprogram för forskning och för att uppnå en tillräcklig flexibilitet, borde man fundera på att förnya beslutsfattandeproceduren. För att underlätta för små och medelstora företag att delta i programmen, samt för att förbättra användningen av resultaten, måste de olika förfarandena målmedvetet förenklas och skyndas på. Kommittén hänvisar även i detta yttrande till sina synpunkter angående det fjärde ramprogrammet för forskning och teknologi ().

4.5. Åtgärd 3 (Grundutbildning och fortbildning)

- Kommittén upprepar sin ståndpunkt under punkt 1.3, att innovationer huvudsakligen är en samhällsprocess som inte är en teknologisk-organisatorisk fråga utan bygger på mänskliga resurser. För att utveckla dessa bör man verka för innovationer även inom utbildningen. Betoningen bör ligga på innovativt beteende och på utveckling av nyskapande, samt på den strategiska betydelsen av att förstå innovationer. Undervisning i de exakta vetenskaperna bör ges större uppmärksamhet.

- Utbildningens största utmaning är en fråga om hur man skall få ett växande antal människor att snabbt ta till sig ny kunskap, som är en förutsättning för förändringar av arbetsuppgifter, när det inte går att förutse kunskapsbehoven för en längre tid.

- Yrkesstrukturerna och arbetsuppgifterna förändras snabbt vilket förutsätter en större förändringsbenägenhet. Allt fler bör få förutsättningar för och möjlighet till fortbildning efter grundutbildningen.

- Innovationer kräver att arbetstagare på alla nivåer deltar aktivt. Nyckelfrågor är innovativa, delaktiga arbetsorganisationer och utveckling av arbetstagarnas skapandeförmåga. Man bör sträva efter en kultur som syftar till bestående förbättringar.

- Undervisningssituationerna blir alltmer varierande, varför man bör gå över från den institutionaliserade utbildningen till självständiga kompetenssystem (qualification systems). Kommissionens uppgift borde här bli att ansvara för jämförbarheten mellan medlemsstaterna och erbjuda ett samarbetsforum för dem som arbetar med att utveckla frågan på nationell nivå.

- Kommittén anser att man borde starta försök med "kunskapscentra" (Knowledge Resource Centres) som gruppen för rådgivning i konkurrensfrågor har föreslagit, och vilkas syfte är att fungera som länk mellan utbud och efterfrågan av information på utbildningsnivån. Under en försöksperiod skulle kommissionen kunna finansiera projektet.

- I utvecklandet och genomförandet av utbildningsprogram för i synnerhet små och medelstora företag, bör man som utgångspunkt ha ovannämnda behov av förändringar av arbetet. Utbildningen skall även förbättra arbetstagarens förutsättningar för variation av arbetsuppgifter, och den får inte försämra arbetstagarens möjligheter till rörlighet på marknaden.

4.6. Åtgärd 4 (Öka rörligheten för studerande och forskare)

- Det finns för lite rörlighet mellan olika sektorer - till exempel mellan universitet och företag samt mellan olika verksamhetsområden, även inom samma land. Detta beror till största delen på medlemsstaternas olika inre strukturer och traditioner, men kommissionen borde ta det i beaktande åtminstone i utformandet av sina egna program.

- Det behövs mer än ett ömsesidigt erkännande av kunskap som man uppnått genom formell utbildning.

- Kommittén är inte övertygad om att utmärkelser såsom "årets forskare", med flera, verkligen sporrar människor idag, men de kan förstärka allmänhetens uppskattning av och kunskaper om forskningen.

4.7. Åtgärd 5 (Främjande av den allmänna förståelsen för innovationer)

- Kommittén stöder i stort kommissionens förslag. I denna fråga finns det skillnader i de olika medlemsstaternas kulturer och traditioner, och därmed blir utgångspunkterna olika. I vissa länder och regioner har ny teknologi mottagits väl och framåtskridandet och tillämpningen av innovationer har därför skett snabbt, medan det varit tvärtom i andra länder. Eventuella kampanjer borde som utgångspunkt ha den grundläggande förståelsen av de faktorer som hör till denna fråga.

4.8. Åtgärd 6 (Bättre finansiering av innovationer)

- Kommittén anser att finansieringen har en central betydelse för främjandet av innovationer. Ju närmare i utvecklingsskedet man befinner sig den färdiga produkten, desto viktigare är det att finansieringen på den enskilda marknaden sker på sådana villkor att man undviker snedvriden konkurrens. Därför bör den offentliga sektorn, inklusive kommissionen, skapa en ram för gynnsam finansiering av innovationer. Redan i ett tidigare skede behövs det ett visst direkt och indirekt stöd av den offentliga sektorn, då marknadskrafterna inte fungerar på ett sådant sätt att hela samhället beaktas. Eftersom i synnerhet små företag i Europa har problem med finansieringen, bör man på olika sätt sträva efter att små och medelstora företag har samma möjligheter som stora företag på finansmarknaden. Kommittén instämmer här med kommissionens förslag.

- Utveckling av system för riskbedömning av immateriella investeringar samt utveckling av mekanismer för risktagande och riskfördelningar bland finansiärer är grundförutsättningar för att kunna förbättra de innovativa företagens finansieringsmöjligheter.

- När det gäller förslagen är det viktigt att de täcker alla nivåer: Nystartade småföretag har oftast bara möjlighet att få lokalt ekonomiskt stöd enligt EU:s lagstiftning. Man bör underlätta bildandet av enheter och nätverk mellan olika nivåer och på olika håll.

4.9. Åtgärd 7 (Innovationsvänlig beskattning)

- Kommittén håller med kommissionen om att det behövs en grundlig redogörelse av möjliga åtgärder. Dessutom vill kommittén här särskilt understryka behovet av att alltid redogöra för eventuella negativa effekter av ett politiskt beslut, till exempel ändringar av beskattningsregler, som inverkar på innovationer (som nämnts under 3.2).

- Företagens starka kapitaluppbyggnad och tillräckliga inkomstfinansiering bör prioriteras i första hand, eftersom ett tungt skuldsatt företag inte kan investera i långsiktiga innovativa projekt som innebär ett visst risktagande. Ökning av flexibla reserveringsmöjligheter är en åtgärd som är fördelaktig både för skattemyndigheter och företag, då det inte är fråga om skattelättnader utan förskjutning av beskattningstillfället.

4.10. Åtgärd 8 (Främjande av industriella rättigheter)

- Man borde skapa ett europeiskt patent, eftersom patentkostnaderna för närvarande är högre i Europa i än i konkurrentländerna. Krav som kan ställas på detta är att det, bland annat ur utnyttjandesynpunkt, är ekonomiskt fördelaktigt för användaren, till exempel genom att man tillämpar den offentliga sektorns metoder. Det juridiska handläggningssystemet bör dessutom vara klart och tydligt och ge ett betryggande skydd.

- För att man skall kunna dra nytta av forskningsresultaten, måste man redogöra för hur man på ett enhetligt sätt kan garantera överlåtelse av rättigheter.

4.11. Åtgärd 9 (Förenkling av administrativa åtgärder)

- Frågan har ofta diskuterats, många planer har utformats och många politiska löften getts. Det vore hög tid att gå vidare med konkreta åtgärder både på nations- och på EU-nivå.

- Kommittén har i punkten 4.4 behandlat frågan om förenkling av åtgärder för ramprogrammet för forskning.

4.12. Åtgärd 10 (Gynnsam författningsram)

- Kommittén uppmanar kommissionen att i högre grad beakta behovet av innovationer i konkurrenspolitiken. En fungerande konkurrens och fungerande inre marknad samt globala marknadskrav är förutsättningar för innovationer.

- Kommittén stöder kommissionens förslag om att utnyttja den offentliga sektorn för att främja innovationer.

- Kraven på hur hög nivå man skall ha för hälsa, säkerhet och miljö, skall vara höga och bindande inom EU. Vad beträffar genomförandet av detta instämmer kommittén med kommissionen om att "new approach", som ger möjligheter till frivillig standardisering, frivilliga avtal och kvalitetsvägledning är utmärkta förslag när det gäller att främja innovationer jämfört med särskilda föreskrifter och kontroll.

4.13. Åtgärd 11 (Utveckling av åtgärder för "ekonomisk intelligens")

- Detta är främst en fråga om företagsledningens och nyckelpersoners yrkesskicklighet. Kommittén anser därför att den offentliga sektorns uppgift närmast är att ge upplysning i frågan.

4.14. Åtgärd 12 (Främjande av innovationer i företag, i synnerhet i små och medelstora företag, och stärka innovationers regionala dimension)

- Detta är en kärnfråga för funktionen av hela innovationssystemet, vilket kommittén hänvisat till upprepade gånger i de allmänna kommentarerna. Här bör man förverkliga ekonomisk och social sammanhållning som unionens centrala mål och subsidiaritetsprincipen som grundprincip.

- Kommittén stöder kommissionens förslag om åtgärder.

- Kommittén vill dessutom påpeka att ett stort problem för små och medelstora företag är brist på resurser för marknadsföring och produktutveckling. Överföring av teknologi eller utnyttjande av teknologi som utvecklats på annat håll är den mest fördelaktiga och användbara metoden för de flesta små och medelstora företag. Den offentliga sektorn bör uppmuntra överföring av teknologi genom att till exempel erbjuda företag tjänster så att de kan analysera vilka behov de har och hitta lösningar på olika problem.

- Små företags samarbete med större innebär inte bara risker, utan ger även möjligheter till att kompensera brister till exempel marknadsföring.

4.15. Åtgärd 13 (Förnyelse av offentliga insatser)

- Kommissionen upprepar här de åtgärder som föreslagits på andra ställen varför kommittén hänvisar till tidigare kommentarer.

- Rent allmänt kan man konstatera att de europeiska myndigheternas roll i dag inte har minskat utan i stället förändrats, vilket innebär att deras verksamhet också förändras. I stället för normgivning och kontroll utgör myndigheternas verksamhet alltmer av samarbete på olika håll i samhället.

5. Slutsatser

5.1. Kommittén anser det viktigt att publicera grönboken om innovation eftersom:

- innovationer utgör grunden för konkurrenskraft och sysselsättning samt för ekonomisk och social utveckling och välfärd;

- innovationer skapar grund för fortsatt sammanhållning;

- arbete med innovationer innebär omfattande och utspridd verksamhet, det är en process som består av flera aktörer, där man skall ha subsidiaritet och koordinering som grund.

5.2. Innovationer är principiellt en samhällelig process som grundar sig på människors kreativitet och kunnande samt konkurrens och som förutsätter alla parters deltagande. Viktiga områden är innovativ utbildning och arbetsorganisation.

5.3. Innovationer skapas huvudsakligen i företag. Olika åtgärder på olika politiska håll inverkar på skapandet av innovationer. Den offentliga sektorns viktigaste uppgift är att skapa gynnsamma förhållanden för innovationer, och vid behov stödja skapandet av innovationer när marknadskrafterna inte gör detta i tillräckligt stor skala. För att man skall lyckas med att skapa gynnsamma förhållanden för innovationer måste enskilda regeringar och kommissionen ha innovationer som första prioritet och därmed värdera, inrikta och koordinera sina beslut på ett sådant sätt att de främjar möjligheter till innovationer i stället för att minska dem.

5.4. Enligt kommittén är de viktigaste frågorna för innovationssystemet följande:

- Inriktning av forskning mot områden och projekt där det finns potential för innovationer.

- Förbättra förutsättningarna för små och medelstora företag på så sätt att de fullt ut kan delta i innovations- och marknadsföringsnätverk samt tilllämpa forskningsresultat, vilket är en viktig fråga för sammanhållningens utveckling.

- Systematisk värdering av administrativa åtgärder.

- Fungerande inre marknad.

- Utbildning enligt ovan nämnda metoder samt finansiering och beskattning.

5.5. Kommittén uppmanar kommissionen att omedelbart börja agera enligt de föreslagna åtgärderna. Insatserna och resurserna bör inriktas på att stimulera det europeiska systemet och nätverket för innovationer. Av den stora mängden förslag på åtgärder bör man prioritera dem som är mest brådskande och där den offentliga sektorn och kommissionen har störst inflytande. För att nå goda resultat är det nödvändigt med samverkan mellan de olika politiska sektorerna.

Bryssel den 30 maj 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 393, 31. 12. 1994, s. 117; EGT nr C 388, 31. 12. 1994, s. 29; EGT nr C 295, 22. 10. 1994, s. 74, 77, 80.

() EGT nr C 18, 22. 1. 1996, s. 54.

() EGT nr C 18, 22. 1. 1996, s. 54.

() EGT nr C 393, 31. 12. 1994, s. 117; EGT nr C 388, 31. 12. 1994, s. 29; EGT nr C 295, 22. 10. 1994, s. 71, 74, 80.

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag till sektionsyttrandet förkastades under debatten:

Punkt 3.4.1.2

Ersätt första meningen med följande text:

"Vid fördelning av forskningsresurser måste förstahandsmålet vara att se till att det är de potentiella användarna eller kunderna som gynnas. Man bör också väga in i vilken mån producenterna tjänsteleverantörerna kan vinna i konkurrenskraft."

Motivering

Man bör understryka inriktningen på kundsidan samtidigt som man accepterar att tillverkare eller tjänsteleverantörer erbjuds incitament.

Resultat av omröstningen

För: 23, emot: 48, nedlagda 10.