it * EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 15.07.1997 
KOM(97)2007 slutlig 
Kommissionens yttrande 
över Litauens ansökan 
om medlemskap i Europeiska unionen 

Innehåll 
A. INLEDNING 
a) Förord 
Ansökan om medlemskap 
Bakgrund till yttrandet 
Yttrandets innehåll 
b) Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Litauen 
Historiskt och gcopolitiskt sammanhang 
Litauens ståndpunkt beträffande Europeiska unionen 
Avtalsförbindelser 
Strategin inför anslutningen 
Handelsförbindelser 
Allmän bedömning 
B. KRITERIER FÖR MEDLEMSKAP 
1. Politiska kriterier 
1.1 Demokrati och rättsstat 
Parlamentets och den lagstiftande maktens organisation 
Bedömning av hur parlamentet fungerar 
Den verkställande maktens organisation 
Bedömning av hur den verkställande makten fungerar 
Den dömande maktens organisation 
Bedömning av hur den dömande makten fungerar 
1.2 Mänskliga rättigheter och skydd av minoriteter 
Medborgerliga och politiska rättigheter 
Ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter 
Minoriteters rättigheter och skydd 
1.3 Allmän bedömning 
2. Ekonomiska kriterier 
2.1 Den ekonomiska situationen 
Bakgrund 
Liberalisering 
Stabilisering av ekonomin 
Strukturomvandling 
Den finansiella sektorn 
Ekonomisk och social utveckling 
2.2 Ekonomin infor medlemskapet 
Inledning 
Övergången till fungerande marknadsekonomi 
Förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter 
Framtidsutsikter och prioriteringar 
2.3 Allmän bedömning 
3. Förmåga att påta sig skyldigheterna i samband med ett 
medlemskap 
3.1 En gränslös inre marknad 
De fyra friheterna 
- Den allmänna ramen 
- Fri rörlighet för varor 
- Fri rörlighet för kapital 
- Fri rörlighet för tjänster 
- Fri rörlighet för personer 
- Allmän bedömning 
Konkurrens 
3.2 Ny teknik och framtidsfrågor 
Informationssamhäl let 
Utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor 
Forskning och teknisk utveckling 
Telekommunikation 
Den audiovisuella sektorn 
3.3 Ekonomiska och fiskala frågor 
Den ekonomiska och monetära unionen 
Beskattning 
Statistik 
3.4 Politiken inom olika sektorer 
Industri 
Jordbruk 
Fiske 
Energi 
Transport 
Små och medelstora företag 
3.5 Ekonomisk och social sammanhållning 
Sysselsättning och sociala frågor 
Regionalpolitik och sammanhållning 
3.6 Miljö och livskvalitet 
Miljö 
Konsumentskydd 
3.7 Rättsliga och inrikes frågor 
3.8 Utrikespolitik 
Handel och internationella ekonomiska förbindelser 
Utvecklingssamarbete 
Tull 
Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 
3.9 Finansiella frågor 
Finansiell kontroll 
Budgetkonsekvenser 
4. Den offentliga förvaltningens förmåga att tillämpa gemenskapens 
regelverk 
4.1 Den offentliga förvaltningens organisation 
4.2 Administrativ och rättslig kapacitet 
4.3 Allmän bedömning 
C. SAMMANFATTNING OCH SLUTSATS 
Bilagor 
Parlamentets sammansättning 
Den inre marknaden: Åtgärder enligt vitboken 
Statistik 



A. INLEDNING 
a) Förord 
Ansökan om medlemskap 
Litauen lämnade in sin ansökan om medlemskap i Europeiska unionen den 8 december 
1995 och ministerrådet beslutade följaktligen den 29 januari 1996 att tillämpa det 
förfarande som föreskrivs i artikel O i fördraget, enligt vilken kommissionen skall höras. 
Mot denna bakgrund avger kommissionen detta yttrande som svar på den begäran som 
framlades vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 om att kommissionen 
skulle lägga fram sitt yttrande så snart som möjligt efter regeringskonferensen, som 
inleddes i mars 1996 och avslutades i juni 1997. 
Bakgrund till yttrandet 
Litauens ansökan om medlemskap behandlas samtidigt med ansökningar från nio andra 
associerade länder. Litauens anslutning skall ses som ett led i en historisk process i vilken 
länderna i Central- och Östeuropa efter mer än 40 år förenar sig med resten av 
kontinenten och ansluter sig till det område av fred, stabilitet och välstånd som unionen 
utgör. 
Europeiska rådet drog följande slutsats i Köpenhamn i juni 1993: 
"De associerade länder i Central- och Östeuropa som så önskar skall bli medlemmar i 
unionen. Anslutning kommer att äga rum så snart ett land kan påta sig de skyldigheter 
som ett medlemskap medför och uppfyller de ekonomiska och politiska villkoren. Ett 
medlemskap förutsätter att 
- kandidatlandet har uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, 
rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, 
- det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och 
marknadskrafter inom unionen, 
- landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till 
målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. 
Unionens förmåga att ta emot nya medlemmar, utan att takten i den europeiska 
integrationen blir lidande, är också en viktig faktor som ligger i både unionens och 
kandidatländernas allmänna intresse." 
I denna förklaring redogjordes i detalj för de politiska och ekonomiska kriterierna för 
behandlingen av ansökningarna om anslutning från de associerade central- och 
östeuropeiska länderna. 
Europeiska rådet hänvisade vid sitt möte i Madrid i december 1995 till behovet av att 
inom ramen för strategin inför anslutningen "skapa förutsättningar för en gradvis och 
harmonisk integrering av dessa stater, särskilt genom att 
utveckla marknadsekonomin, 
- anpassa de administrativa strukturerna, och 
skapa stabila ekonomiska och monetära förhållanden". 
Kommissionen analyserar i sitt yttrande Litauens ansökan separat men med iakttagande 
av samma kriterier som tillämpas för de andra ansökningar om vilka den skall avge 
yttranden samtidigt. Därigenom respekteras den önskan som Europeiska rådet uttryckte i 
Madrid, nämligen att en likvärdig behandling av alla ansökande länder garanteras. 
Vid sidan av de enskilda yttrandena lägger kommissionen inom ramen för sitt 
meddelande "Agenda 2000" för rådet även fram en allmän bedömning av 
anslutningsansökningarna och sina rekommendationer beträffande en strategi för 
framgångsrik utvidgning av unionen. Samtidigt lägger den fram en bedömning av 
utvidgningens konsekvenser för unionens politik. 
Yttrandets innehåll 
Yttrandet är upplagt med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådets möte i 
Köpenhamn. I yttrandet ingår 
- en beskrivning av förbindelserna mellan Litauen och unionen fram till nu, särskilt 
inom ramen för associeringsavtalet, 
- en analys av situationen vad gäller de politiska förhållanden som Europeiska rådet 
nämner (demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter, skydd av minoriteter), 
- en bedömning av Litauens situation och framtidsutsikter vad gäller de ekonomiska 
förhållanden som Europeiska rådet nämner (marknadsekonomi, förmåga att hantera 
konkurrens), 
- en analys av Litauens förmåga att påta sig de skyldigheter som ett medlemskap 
medför, dvs. att anta unionens regelverk i form av fördraget, sekundärrättcn och 
politiken på olika områden, och slutligen 
- en allmän bedömning av Litauens situation och möjligheter att uppfylla villkoren för 
medlemskap i unionen och en rekommendation beträffande 
anslutningsförhandlingarna. 
I samband med bedömningen av Litauen med hänsyn till de ekonomiska kriterierna och 
till landets förmåga att anta regelverket har kommissionen också gjort en bedömning av 
framtidsutsikterna: den har försökt uppskatta vilka framsteg som Litauen rimligen kan 
förväntas göra under de närmaste åren, före anslutningen, med beaktande av att också 
själva regelverket kommer att fortsätta att utvecklas. Av denna anledning är yttrandet 
inriktat på ett medellångt tidsperspektiv på omkring fem år, utan att detta innebär en 
förhandsbedömning av den faktiska tidpunkten för anslutningen. 
Vid utarbetandet av yttrandet har kommissionen erhållit en mängd upplysningar om 
Litauens situation från de litauiska myndigheterna, och många andra informationskällor 
har också använts, däribland medlemsstaterna och ett stort antal internationella 
organisationer. 
b) Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Litauen 
Historiskt och geopolitiskt sammanhang 
Litauen, ett litet land vid Östersjön, har ungefär lika stor befolkning och yta som Irland 
(3,7 miljoner invånare, 65.200 km ). Det gränsar mot Ryssland (Kaliningrad), Polen, 
Vitryssland och Lettland. • 
Litauen har existerat som stat sedan 1009. Kungariket Litauen grundades är 1251. Under 
medeltiden utvecklades Litauens ekonomi genom handelsförbindelserna mellan de 
nordtyska, preussiska och livländska städerna vid Östersjökusten, och landets kontakter 
med det övriga Europa ökade. Det litauisk-polska samväldet upprättades 1569, men 
upplöstes 1795, när Ryssland intog hela Litauen. Ryssland behärskade sedan Litauen i 
över ett århundrade. Den 16 februari 1918 förklarade sig Litauen självständigt, och 
kämpade sedan både mot sovjetiska och tyska styrkor för att upprätta sin självständighet. 
Mellan världskrigen var Litauen ett självständigt land som var väl integrerat i 
världsekonomin. 
1940 annekterades Litauen med våld av Sovjetunionen. Därefter var landet ockuperat av 
Tyskland mellan 1941 och 1944. Sovjetunionen återtog landet år 1944, men detta 
erkändes inte av de flesta väststaterna. Under den sovjetiska perioden anlades stora 
industrier i landet, inte minst på grund av Litauens relativt goda infrastruktur och 
välutbildade arbetskraft. Trots bristen på naturtillgångar var landets energisektor, och 
särskilt kärnkraften, välutvecklad. Andra viktiga sektorer var jordbruk och 
livsmedelsindustri. 
År 1989 tvingades kommunistpartiet, under trycket från allmänheten, att gå med på ett 
flerpartival. Detta vanns av Sajudis, en nationalistisk rörelse. Litauens högsta råd 
förklarade landets självständighet återupprättad den 11 mars. Efter våldsamma 
konfrontationer med sovjetiska trupper under 1990 röstade över 90% av befolkningen 
för oberoende vid en folkomröstning i februari 1991. I september 1991 erkände 
Sovjetunionen Litauens självständighet, och de sista sovjetiska trupperna lämnade landet 
1992. 
Litauens ståndpunkt beträffande Europeiska unionen 
Sedan Litauen återvunnit sin självständighet 1990, har landet aktivt strävat efter att stärka 
de politiska, ekonomiska och sociala förbindelserna med Europeiska unionen, och att 
förankra sin säkerhet och stabilitet i de transatlantiska säkerhetssystemen. Litauen 
ansökte om medlemskap i EU den 8 december 1995. 1 juni 1996 ratificerade Litauens 
parlament en ändring av artikel 47 i konstitutionen, i syfte att ge utlänningar rätt att äga 
land för kommersiellt bruk. 
Litauens önskan att uppnå europeisk integration illustreras av president Algirdas 
Brazauskas tal till EU:s diplomatkår den 19 april 1997: "De personer som tog initiativet 
till Romfördraget övervann därmed följderna av andra världskriget enbart i Europas 
västra delar. I dag har vi chansen att övervinna följderna av det kalla kriget i ett mycket 
större område. Litauen strävar efter demokrati, fred och välstånd, något som vi med våld 
varit berövade under långvariga årtionden i det förflutna. Litauen ser sin framtid i ett 
enat, säkert och välmående Europa. Fullständigt och oinskränkt medlemskap i 
Europeiska unionen är ett av våra främsta utrikespolitiska mål. Vi anser att antagandet av 
nya medlemsstater skulle vara ett första steg mot upphävandet en av de svåraste följderna 
av andra världskriget och det kalla kriget: Europas delning. Man skulle kunna säga att 
detta skulle vara det avgörande provet på om Europa gjort verkliga framsteg mot enande, 
och på om vårt tänkande verkligen präglas av den västerländska civilisationens sanna 
värden, och inte bara av ren pragmatism. 
Vi är medvetna om att förberedandet av Europa inför det tjugoförsta århundradet inte har 
med välgörenhet eller altruism att göra. Det är utmärkt att det Europeiska rådet i 
Köpenhamn fastställde tydliga kriterier för bedömningen av alla kandidatländer. Dessa 
krav har inte bara betydelse för lösningen av problemen i samband med en anslutning till 
EU, utan ger oss också en möjlighet att bedöma oss själva i hänseende till framtida 
utsikter." 
Avtalsförbindelser 
Diplomatiska förbindelser mellan Litauen och EU upprättades den 27 augusti 1991. Ett 
handels- och sam arbetsavtal slöts den 11 maj 1992 och trädde i kraft år 1993. Dagens 
avtalsförbindelser regeras av ett frihandelsavtal som undertecknades den 18 juli 1994 och 
trädde i kraft den 1 januari 1995. Detta avtal syftar till att under en övergångsperiod pä 
upp till sex år upprätta frihandel mellan EU och Litauen, på asymmetrisk grund. Vissa 
sektorer (främst textil, jordbruksprodukter och fiskeriprodukter) regleras av särskilda 
bestämmelser. Avtalet omfattar även bestämmelser om betalningar, konkurrens och 
tillnärmning av lagstiftning. 
Ett Europaavtal med Litauen förhandlades fram under första hälften av 1995 och 
undertecknades den 12 juni 1995. Litauen ratificerade avtalet den 5 augusti 1996. Det 
kommer att träda i kraft så snart det ratificerats av alla medlemsstater. Europaavtalet 
kommer då att ersätta avtalet om handel och samarbete och frihandelsavtalet. 
Så snart Europaavtalet träder i kraft, kommer det att utgöra den rättsliga grunden för 
förbindelserna mellan Litauen och unionen. Avtalet skall utgöra en ram för politisk 
dialog, främja utvecklingen av handelsrelationer och ekonomiska kontakter mellan 
parterna, utgöra grunden för gemenskapens tekniska och finansiella stöd samt bidra till 
att stegvis integrera Litauen i unionen. Avtalets institutionella ram tillhandahåller de 
mekanismer som krävs för att genomföra, förvalta och övervaka alla aspekter av 
relationerna mellan parterna. Underkommittéer behandlar frågor pä teknisk nivå. Pä 
högre nivå utgör associationskommittén ett forum för genomgripande diskussioner, som 
ofta leder till att man finner lösningar på problem som uppkommit i samband med 
avtalet. Associationsrådet skall övervaka relationernas allmänna art och deras 
framtidsutsikter, och kan utvärdera Litauens utveckling i fråga om förberedelserna för 
anslutningen. 
Under 1996 upprättade regeringen en regeringskommission för Europeisk integration, 
med premiärministern som ordförande, för att främja den europeiska 
integrationspolitiken. Samordningen av all verksamhet som berör integrationsfrågor 
utförs av utrikesministeriets byrå för Europeisk integration. 1997 upprättades ett nytt 
ministerium för Europafrågor, som skall övervaka och kontrollera att landets lagförslag 
är förenliga med EG-rätten. Under början av 1997 upprättades en ministerieövergripande 
delegation för förhandling och integration i Europeiska unionen. Denna delegation häller 
för närvarande på att lägga sista handen vid en nationell strategi för Europeisk 
integration, som omfattar mål och tidsplaner. 
Strategin inför en anslutning 
Genomförande av frihandelsavtalet 
Frihandelsavtalet fungerar helt och hållet i enlighet med den avtalade tidsplanen. I väntan 
på antagandet av ett tilläggsprotokoll (som för närvarande håller på att utarbetas) har 
autonoma åtgärder antagits för jordbruksprodukter, bearbetade jordbruksprodukter, 
textilier och fiskeriprodukter i syfte att anpassa avtalet till unionens utvidgning och 
Uruguayrundans resultat. För närvarande utarbetas bestämmelser om företag och statligt 
stöd. Ett nytt protokoll om ursprungsrcgler trädde i kraft den 1 april 1997, vilket 
möjliggör Europaövcrgripandc kumulcring av ursprungsrcgler. För närvarande pägär 
diskussioner om förlängning av protokoll I om textilhandel utöver den 31 december 
1997, när protokollet löper ut. I mars 1997 nåddes en överenskommelse om fastställandet 
av den jordbrukskomponent som skall tillämpas för jordbruksprodukter med ursprung i 
gemenskapen, i enlighet med protokoll 2. 
Andra viktiga frågor som diskuteras i samband med avtalet är tillnärmning av 
lagstiftningen och strategin inför en anslutning, den makroekonomiska utvecklingen, 
Litauens förbindelser med sina grannar, tillträde till gemenskapens program, 
tullsamarbete, certifierings- och standardiseringsfrågor, samarbete inom ramen för tredje 
pelaren samt handels frågor. De gemensamma kommittéerna, den interparlamentariska 
kommittén och de tekniska arbetsgrupperna har sammanträtt regelbundet. 
I kommissionens vitbok från 1995 om den inre marknaden fastställs den lagstiftning som 
kandidatländerna måste införliva och genomföra för att kunna tillämpa gemenskapens 
regelverk, samt nödvändiga förutsättningar för genomförandet av den inre marknaden (de 
s.k. fas l-åtgärderna) som måste prioriteras. Litauen har gjort stora framsteg på detta 
område. Tio arbetsgrupper har upprättats i de berörda ministerierna. Dessa skall behandla 
genomförandet av rekommendationerna i vitboken. 1 september 1996 ratificerade 
parlamentet ett nationellt program för harmonisering av lagar, som omfattar tidsplaner för 
harmonisering av Litauens lagstiftning med EU-rätten. Detta är del av en allmän strategi 
för tillnärmning av lagstiftningen, som går ut på att EG-rätten om den inre marknaden 
skall träda i kraft, senast 2000. På en rad områden, bland annat bankväsen, försäkring, 
tull, beskattning, transport, miljö och konsumentskydd, har framsteg redan gjorts. 
Frihandelsavtalet mellan EG och Litauen fungerar väl. Alla problem som uppstått har 
kunnat lösas smidigt och konstruktivt. Samarbetet inom vissa sektorer går redan längre 
än vad som avses i avtalet. Detta utgör en god grund för det ökade samarbete och det 
tilltagande genomförande av EG-lagstiftningen som kommer att krävas inom ramen för 
Europaavtalet. 
Den strukturerade dialoeen 
Litauen har deltagit i den strukturerade dialogen sedan Europeiska rådets möte i Cannes 
1995. Litauen har deltagit aktivt både i den politiska dialogen och i övriga delar av den 
strukturerade dialogen. 
Phare 
EU:s tekniska och finansiella stöd till Litauen inleddes i samband med 1991 års Tacis-
program, och har sedan 1992 genomförts inom ramen för Pharc-programmct. Under 
perioden 1992-1996 erhöll landet 179 miljoner ecu frän Phare, och för 1997 anslogs 46 
miljoner ecu. Reformer av rättsväsende och förvaltning, infrastruktur, omstrukturering 
och privatisering samt frågor rörande tredje pelaren har hört till de viktigaste sektorerna 
för programverksamheten. Phare har haft särskilt stort inflytande på utvecklingen av små 
och medelstora företag samt på reformen av skatte- och tullsystemet. 
I samband med genomförandet av det gränsöverskridande samarbetsprogrammet har över 
15 miljoner ecu anslagits sedan 1994, främst för investeringar i infrastruktur och 
förvaltningen av den östra gränsen med Vitryssland. I fråga om kontraktsslutande och 
utbetalningar har Litauen visat en hög absorptionsförmåga. 
Deltagande i gemenskapens program 
Litauen kommer att få rätt att delta i gemenskapens program så snart Europaavtalet träder 
i kraft. Landet har redan ansökt om att få delta i Socrates, Leonardo, Media, Ungdom för 
Europa, Save II, Raphael, Kaleidoscope, Life och Ariane. I sin budget för 1998 har 
Litauen avsatt medel för att klara de finansiella åtaganden som ett deltagande skulle 
medföra. 
Handelsförbindelser 
Handeln mellan Litauen och unionen har utvecklats raskt. Mellan 1992 och 1994 mer än 
tredubblades unionens export, till 724 miljoner ecu. Under samma period ökade Litauens 
export till unionen med 30 %, till 750 miljoner ecu. EU:s viktigaste exportprodukter är 
maskiner och elektrisk utrustning, jordbruksprodukter och textilier. Litauens främsta 
exportvaror är mineraler, basprodukter och kemikalier. Litauens handel med f.d. 
Sovjetunionen är i dag ungefär jämförbar med landets handel med EU. 
Sedan frihandelsavtalet mellan Litauen, Lettland och Estland trädde i kraft för 
industriprodukter, i januari 1996, och för jordbruksprodukter, år 1997, väntas handeln 
mellan dessa tre länder öka avsevärt. Handeln med Polen har ökat markant sedan avtalet 
om vänskap och samarbete mellan Litauen och Polen och ett frihandelsavtal slöts år 
1996. Litauen planerar dessutom att gå med i CEFTA under 1997. 
Allmän bedömning 
Sedan landet återvann sin självständighet har förbindelserna mellan Litauen och unionen 
utvecklats väl. Inga förseningar väntas i samband med införandet av frihandel senast år 
2000, i överensstämmelse med frihandelsavtalet. De olika frågor som behandlats inom 
ramen för frihandelsavtalet har lösts på ett tillfredsställande sätt. Samarbetet kommer att 
öka ytterligare när Europaavtalet med Litauen träder i kraft. 
10 
B. KRITERIER FÖR MEDLEMSKAP 
1. Politiska kriterier 
Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn fastställdes ett antal "politiska" kriterier för de 
central- och östeuropeiska kandidatländernas anslutning: länderna skall ha "stabila 
institutioner som utgör en garanti för demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och 
respekt för och skydd av minoriteter". 
För att kunna utföra den begärda bedömningen har Europeiska kommissionen använt sig 
av ett flertal informationskällor: de litauiska myndigheternas svar pä det frågeformulär 
som kommissionen skickade ut i april 1996, uppföljning av bilaterala möten, analyser 
från medlemsstaternas ambassader och kommissionens delegation, bedömningar som 
gjorts av internationella organisationer (särskilt Europarådet och OSSE), rapporter från 
icke-statliga organisationer osv. 
I denna analys görs en systematisk undersökning av de viktigaste aspekterna av 
statsmakternas organisation och sätt att fungera och av mekanismerna för skydd av de 
grundläggande rättigheterna. Analysen är inte enbart en rent formell beskrivning utan ett 
försök att bedöma hur demokratin och rättsstaten i själva verket fungerar. 
Denna bedömning avser situationen i juni 1997. Det görs ingen grundlig genomgång av 
tidigare förändringar eller förändringar som eventuellt aviserats för framtiden, även om 
avsikten att reformera en viss sektor oftast har tagits i beaktande vid bedömningen. Läget 
inom förvaltningen nämns bara kort här och utvecklas vidare i kapitel 4. 
1.1 Demokrati och rättsstat 
Litauen antog genom folkomröstning i oktober 1992 en ny konstitution som innebar 
inrättandet av en parlamentarisk demokrati. De litauiska institutionerna fungerar på ett 
regelrätt sätt, och de olika myndigheterna är angelägna om att hålla sig inom sina 
kompetensområden och att samarbeta med varandra. 
Parlamentets och den lagstiftande maktens organisation 
Parlamentet har en enda kammare, seimas, med 141 ledamöter. De väljs för fyra år i taget 
genom ett blandat valsystem: 71 ledamöter väljs enligt majoritetsprincipen i 
enmansvalkretsar i två omgångar, och de resterande 70 genom proportionell fördelning 
av hela rikets röster med en småpartigräns på 5 % (4% före 1996). De etniska 
minoriteterna är inte längre garanterade representation genom speciella regler (före 1996 
krävdes bara 2 % av rösterna för att en minoritetslista skulle bli representerad i 
parlamentet). 
Seimas kan besluta att anordna nyval om två tredjedelar av ledamöterna så begär. 
Presidenten kan likaså upplösa parlamentet om det vägrar att godkänna en ny regering, 
eller om seimas i en förtroendeomröstning begärd av regeringen beslutar att avsätta 
densamma. En upplösning av parlamentet far inte ske under de sex sista månaderna av 
presidentens mandattid eller om nyval till parlamentet har ägt rum under de sex senaste 
månaderna. 
11 
Parlamentsledamöterna åtnjuter sedvanlig immunitet. Oct är vedertaget att oppositionen 
deltar i de parlamentariska institutionernas verksamhet. Detta deltagande har bland annat 
tagit sig uttryck i inrättandet av parlamentariska undcrsökningsutskott där samtliga 
politiska grupperingar är företrädda. 
Det stora antalet politiska partier (i det senaste parlamentsvalet i november 1996 ställde 
24 partier upp med kandidater) vittnar om att det råder ett reellt flerpartisystem i Litauen. 
Partierna får inget ekonomiskt stöd från staten, men ett förslag om detta håller för 
närvarande på att diskuteras i seimas. 
Seimas utövar den lagstiftande makten men delar sin initiativrätt med presidenten, 
regeringen och minst 50 000 väljare, vilka samtliga har rätt att lägga fram lagförslag som 
seimas är skyldigt att behandla. Regeringen äger rätt att utfärda förordningar, men 
uteslutande för att trygga tillämpningen av lagarna. Presidenten har makt att vidta de 
åtgärder som är nödvändiga vid angrepp utifrån eller vid undantagstillstånd, dock med 
skyldighet att underställa dem seimas nästkommande möte. 
Folkomröstning kan anordnas pä begäran av parlamentet eller av minst 300 000 väljare "i 
viktigare frågor för rikets och folkets fortlevnad" (artikel 9 i konstitutionen). Detta 
förfarande har hittills utnyttjats vid sju tillfällen. 
Bedömning av hur parlamentet fungerar 
1992 och 1996 års val var fria och rättvisa, och båda gångerna skedde en maktväxling 
(första gången till demokratiska arbetarpartiet och andra gången till en konservativ 
koalition). 
Parlamentet fungerar under tillfredsställande förhållanden: dess maktbefogenheter 
respekteras, och oppositionen deltar på sedvanligt sätt i verksamheten. 
Den verkställande maktens organisation 
Presidenten väljs i allmänna och direkta val för en ämbetstid av fem år med möjlighet till 
återval för ytterligare en period. Om presidenten förklarar seimas upplöst kan det nyvalda 
parlamentet genom tvä tredjedelars majoritet av ledamöterna utlysa nyval till 
presidentämbetet. Presidenten utövar de maktbefogenheter som traditionellt tillkommer 
en statschef. 
Regeringen är ansvarig inför seimas och består av en premiärminister och ministrar, vilka 
tillsätts av presidenten sedan regeringen erhållit parlamentets förtroende. Presidenten kan 
också, på begäran av premiärministern, avsätta en minister. 
Ministrarna är individuellt ansvariga inför parlamentet. Deras straffansvar får utredas 
enbart efter godkännande av seimas eller, vid tidpunkter då parlamentet inte är 
sammankallat till session, av presidenten. 
Landets förvaltning är baserat på ett system där den centrala statsförvaltningen har 
regionala förvaltningar på motsvarande länsnivå (tio stycken). Dessa förvaltningar 
ansvarar för genomförandet av de beslut och den politik som antagits centralt. Varje 
12 
sådant län leds av en guvernör som tillsätts av regeringen. Han bistås av en församling av 
ordförandena och vice ordförandena för kommunfullmäktige i sitt län. 
I Litauen finns bara en nivå av lokala förvaltningsenheter: kommunerna (56 stycken 
fördelade pä 44 landsbygdskommuner och 12 städer). De styrs av kommunfullmäktige, 
som väljs i allmänna val för en treårsperiod, och av en ordförande, som utses av 
kommunfullmäktige. Deras verksamhet kontrolleras av en regeringsrepresentant utsedd 
på länsnivå, men denne står inte under guvernörens makt. 
De litauiska lokala förvaltningsenheterna har ganska stort självstyre och är ekonomiskt 
självständiga. 
För Litauens offentliga förvaltning gäller en lag antagen 1995 som gör åtskillnad mellan 
tjänstemän utnämnda av den sittande regeringen (vilka saknar anställningsskydd) och fast 
anställda tjänstemän. Litauen har en offentlighetslag för förvaltningen. 
Försvarsmakten, de hemliga organen och polisen står under offentlig kontroll. Polisen har 
omorganiserats för att bättre passa sina nya uppgifter (särskilt i fråga om bekämpandet av 
den organiserade brottsligheten). 
Bedömning av hur den verkställande makten fungerar 
Den verkställande makten fungerar under tillfredsställande förhållanden. 
De lokala förvaltningsenheterna åtnjuter visst självstyre även om statsförvaltningen på 
länsnivå tycks förfoga över viktiga befogenheter i fråga om den lokala förvaltningen. 
Trots att de offentliga tjänstemännen skyddas av en lag, där deras rättigheter och 
skyldigheter är fastlagda, existerar det än i dag en obalans mellan rättigheterna, som i 
praktiken har utvidgats, och skyldigheterna, som fortfarande i stor utsträckning är 
formella. Framför allt saknas en lämplig mekanism för att kunna omsätta de offentliga 
tjänstemännens ansvar i praktiken, och den omständigheten försvårar ett effektivt 
bekämpande av korruptionen. Icke desto mindre pågår för närvarande en diskussion i 
seimas om en etiklag för den offentliga förvaltningen, och regeringen har deklarerat sin 
avsikt att inrätta kontrollmyndigheter med uppdrag att behandla klagomål som framställs 
mot myndigheterna. 
Polisen är sedan början av 1997 indragen i en reformprocess som skall göra den bättre 
lämpad att genomföra sina traditionella uppgifter och ge den kapacitet att tackla nya 
(bekämpande av organiserad brottslighet och kontroll av skatteuppbörd). För närvarande 
håller man på att införa system för utvärdering av polisens verksamhet och metoder för 
att ställa polismän inför ansvar. 
Den dömande maktens organisation 
De litauiska domstolarnas situation är sådan att de kan hävda sitt oberoende. Förvisso 
använder den verkställande och lagstiftande makten sitt inflytande vid tillsättningen av 
domarna (för appellationsdomstolen tillsätter presidenten dem med parlamentets 
samtycke, för distriktsdomstolar och lokala domstolar presidenten ensam och för 
domarna i högsta domstolen parlamentet pä presidentens rekommendation). Dock finns 
en särskild ämbetsmannanämnd som lägger fram rekommendationer till presidenten för 
alla beslut som rör domarkåren (tillsättningar, befordringar, förflyttningar eller 
13 
entlediganden). Ämbetsmännen äger inte rätt att delta i partiers eller politiska 
organisationers verksamhet. 
Åklagarväsendet leds av riksåklagaren som tillsätts och avsätts av parlamentet och som är 
ansvarig inför detta. Åklagarna är ansvariga inför domstolarna för de handlingar de utför 
under loppet av rättegångsprocesserna. 
I fråga om myndighetsbeslut har, om minst en femtedel av parlamentsledamöterna begär 
det, författningsdomstolen befogenhet att granska huruvida presidentens och regeringens 
handlingar är förenliga med konstitutionen. De litauiska myndigheterna häller för 
närvarande också på att utarbeta en lag om förvaltningens lagöverträdelser och om det 
administrativa förfarandet slag så att man skall kunna dra den offentliga förvaltningens 
handlingar inför domstol. Konstitutionen ger också möjlighet att inrätta specialdomstolar 
för denna typ av mål (artikel 111). 
Litauen inrättade i mars 1994 parlamentariska ombudsmän (fem "kontrollörer" 
utnämndes för en fyraårsperiod av seimas i december 1994). De har befogenhet att utreda 
de klagomål som inlämnats mot förvaltningen, försvarsmakten och kommunerna, och de 
kan på grundval av sina utredningar ta till rättsliga medel för att begära den anklagade 
offentliga tjänstemannens avsked. Däremot får ombudsmännen inte anhängiggöra några 
klagomål beträffande presidenten, regeringen eller domstolarna. 
Författningsdomstolen, som inrättades 1993, består av nio domare utnämnda för en tid av 
nio år som inte kan förlängas. Parlamentet utnämner domarna på förslag av presidenten, 
seimas talman och ordföranden i högsta domstolen (var och en av dessa lämnar förslag på 
en tredjedel av ledamöterna i domstolen). Författningsdomstolen ansvarar för 
övervakningen av att fördrag och lagar är förenliga med konstitutionen. Talan vid 
domstolen kan väckas av presidenten, av regeringen, av en femtedel av 
parlamentsledamöterna eller av domstolarna. Domstolen prövar också frågor rörande 
president- och parlamentsval och presidentens eventuella oförmåga att utöva sitt ämbete 
samt prövar riksrättsåtal (impeachment), som kan riktas mot ledamöter i seimas eller mot 
andra personer som innehar offentliga ämbeten. Författningsdomstolens beslut är 
slutgiltiga, utom i fråga om ett internationellt fördrags förenlighet med konstitutionen, i 
vilket fall seimas kan upphäva domstolens "slutsatser" (artikel 107 tredje stycket i 
konstitutionen). 
Bedömning av hur den dömande makten fungerar 
Det största problemet med det litauiska domstolsväsendet är den långa tid som det tar att 
avkunna domar. Bristen på kvalificerade jurister liksom 1995 års reform av 
domstolsväsendet, som ledde till ett system med fyra instanser, är de huvudsakliga 
anledningarna till denna situation. Situationen är särskilt akut i handelsdomstolarna, där 
överbelastningen utgör ett hinder bl.a. för behandlingen av konkursmål. 
Åklagarmyndigheten tycks i dag också vara överbelastad på grund av avsaknaden av en 
tydlig beskrivning av dess uppgifter. Detta bidrar i sin tur till längre handläggningstider, 
särskilt i fråga om häktningsbeslut (se nedan). 
1.2 Mänskliga rättigheter och skydd av minoriteter 
14 
Litauen har infört inhemsk lagstiftning för att säkerställa att mänskliga rättigheter och 
minoriteters rättigheter respekteras. Dessa rättigheter skyddas ocksä genom 
internationella konventioner, främst Europeiska konventionen om skydd lör de mänskliga 
rättigheterna och de grundläggande friheterna, samt de viktigaste tilläggsprotokollen till 
denna konvention. Denna konvention med protokoll tillhör gemenskapens regelverk 
enligt artikel F i Fördraget om Europeiska unionen; varje stat som önskar ansluta sig till 
Europeiska unionen måste först ha ratificerat konventionen. 
Litauen har varit medlem av Europarådet sedan maj 1993 och ratificerade i juni 1995 
Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande 
friheterna samt de flesta av tilläggsprotokollen (med undantag för protokoll nr 6 om 
dödsstraff). Litauen ger också enskilda rätt att vända sig till Europadomstolen för de 
mänskliga rättigheterna om de anser att deras rättigheter enligt konventionen har kränkts. 
Bland övriga viktiga konventioner om skydd för mänskliga rättigheter och minoriteters 
rättigheter har Litauen undertecknat, men inte ratificerat, konventionen mot tortyr samt 
ramkonventionen om minoriteters rättigheter. Landet har ännu inte undertecknat 
Europeiska sociala stadgan. Däremot har del ratificerat de viktigare FN-konventioncrna 
om mänskliga rättigheter. 
Artikel 138 i konstitutionen föreskriver att internationella fördrag som ratificerats av 
seimas omedelbart blir en del av intern litauisk rätt. 
Medborgerliga och politiska rättigheter 
I den litauiska konstitutionen finns inskrivet att alla medborgare har rätt att vända sig till 
domstol. Trögheten i domstolssystemet och avsaknaden fram till nu av riktiga 
förfaranden för att ställa offentliga tjänstemän och poliser inför ansvar utgör allvarliga 
hinder för en effektiv tillämpning av denna rätt. Dessutom är bristen på jurister ett hinder 
när det gäller alla medborgares rätt till juridisk hjälp (artikel 31 i konstitutionen). 
Litauen har inte avskaffat dödsstraffet, som senaste gången verkställdes under 1995. Efter 
denna tidpunkt har presidenten beslutat om ett moratorium, och inför seimas har nyligen 
lagts fram ett nytt förslag till strafflag där dödsstraffet inte finns med. Förslagen om att 
avskaffa dödsstraffet stöter emellertid på ett kraftigt motstånd från den allmänna 
opinionen. 
Rätten att inte hållas godtyckligt frihetsberövad är införd genom att anhållningstiden är 
begränsad till 72 timmar varefter den misstänkte skall åtalas eller försättas på fri fot. 
Denna frist får emellertid förlängas till två månader om personen är misstänkt för att ha 
begått ett "grövre brott". Men i så fall skall den misstänkte ställas inför en domare inom 
loppet av 48 timmar efter gripandet för beslut om anhållningstiden. De litauiska 
myndigheterna medger själva att denna bestämmelse har karaktär av 
undantagsbestämmelse: den finns kvar interimistiskt och får inte tillämpas efter den 30 
juni 1997. 
Alla medborgare över 18 år är tillförsäkrade rösträtt. 
Föreningsfriheten och rätten till fredliga sammankomster är också garanterad genom 
konstitutionen och utövas utan svårighet. För närvarande finns över 300 
15 
sammanslutningar verksamma, vilka pä grund av sin karaktär av ideella organisationer är 
befriade från samhälleliga skatter. 
Att det råder reell yttrandefrihet i Litauen framgår av den stora mångfalden inom media, 
såväl tryckta som audiovisuella (en statlig TV-kanal och fyra privata, plus åtskilliga 
lokala kanaler). Lagen från juli 1996 garanterar medias och journalisters oberoende 
gentemot de offentliga myndigheterna. Således består de tre reglerande organ som 
inrättats genom denna lag och som har i uppdrag att reglera denna sektor till övervägande 
del av företrädare för branschen. På samma sätt har en ombudsman inrättats för att 
handha förtalsärenden och alla klagomål som framkommer på grund av medias 
verksamhet. Lagen ger också rätt till spridning av uppgifter om offentliga personers 
privatliv om uppgifterna är av sådan karaktär att de kan beröra befolkningens situation. 
Äganderätten är i dag garanterad, och expropriation får inte tillgripas annat än när det 
ligger i allmänt intresse och i så fall mot rimlig och pä förhand bestämd ersättning. 
Likaså har det litauiska parlamentet i juni 1996 ändrat artikel 47 i konstitutionen så att 
medborgare i medlemsstaterna i Europeiska unionen och i G 24 kan förvärva fast 
egendom. Parlamentet har nyligen antagit en lag om ett system för ersättning till de 
personer som berövats egendom av nazisterna under andra världskriget eller av 
kommunistregimen. Presidenten har nyss begärt att seimas skall ompröva detta lagförslag 
i syfte att garantera rättigheterna hos de nuvarande besittningshavama av vissa 
egendomar som är föremål för återlämnande. Slutligen är fastighetsregistret inte alltid 
fullständigt och är behäftat med en osäkerhet rörande äganderätten till jord i vissa 
områden. 
Privatlivets helgd är normalt garanterad såtillvida att husrannsakan och åtgärder i form av 
brevkontroll och avlyssning kräver tillstånd i förväg från åklagarmyndigheten eller en 
domare. För närvarande kan man emellertid konstatera att användningen av detta slags 
åtgärder utan föregående tillstånd håller på att öka inom ramen för bekämpandet av den 
organiserade brottsligheten. Det måste fastställas en ordentlig rättslig grund som gör att 
dessa åtgärder kan genomföras med tillfredsställande rättssäkerhet och verkan. 
När det gäller asylsökande ratificerade Litauen i januari 1997 1951 års 
Genèvekonvention om flyktingar, och därigenom kunde man börja tillämpa 1995 års lag 
med bestämmelser och förfaranden för dessa personer. De första asylansökningarna som 
underkastades denna nya ordning behandlades i maj 1997. När det gäller inhysning av 
och bistånd till asylsökande är förhållandena i dag tillfredsställande. 
Situationen i fängelserna framstår som mer bekymmersam. En reform av 
kriminalvårdssystemet, vars nuvarande tillstånd är sådant att det hindrar Litauen från att 
ratificera Europakonventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande 
behandling, skall genomföras under 1997. Reformen består i huvudsak av införandet av 
en lag om verkställighet av påföljder och en kriminalvårdslag samt av inrättandet av nya 
kriminalvårdsanstalter (två nya är planerade i år). 
Litauen saknar ändamålsenlig lagstiftning mot barnpornografi och barnprostitution 
liksom mot sexuella övergrepp som begås mot barn. De icke-statliga organisationer som 
finns på det här området har därför med statligt stöd vidtagit konkreta åtgärder för skydd 
av barn som är utsatta för övergrepp. 
16 
Det finns slutligen anledning att påminna om den kritik som riktats mot de litauiska 
myndigheterna för deras förhållningssätt beträffande de litauiska nazistiska 
krigsförbrytare som lever i landet (se t.ex. fallet Alexandras Lileikis). Ej heller har 
myndigheterna i Vilnius hållit sitt löfte att upphäva de bestämmelser om upprättelse av 
personer misstänkta för brott mot mänskligheten vilka oegentligt beviljades av 
sovjetmakten. Riksåklagaren har dock till Högsta domstolen hänskjutit ett fall med 20 
personer som omfattas av sådana bestämmelser. 
Ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter 
Rätten till existensminimum och social trygghet är inskriven i konstitutionen. 
Den fackliga friheten är erkänd. Den fackliga mångfalden är också tryggad med omkring 
80 organisationer i nuläget. Däremot förefaller organisationsgraden inte vara sä hög. 
Strejkrätten är garanterad, utom för offentliga tjänstemän med funktioner som är av 
särskild betydelse för befolkningen. Det förfarande som lagen föreskriver för utövandet 
av denna rätt är emellertid så komplicerat att bara ett begränsat antal av dessa 
kravyttringar har ägt rum på de villkor som lagen kräver. 
Utbildningsfriheten och religionsfriheten är garanterade i Litauen. Det är dock 
nödvändigt med åtgärder för polisiärt skydd av den judiska befolkningsgruppens 
kultplatser mot bakgrund av de sporadiska vandaliseringsdåd som har begåtts mot de 
judiska begravningsplatserna i Kaunas, Vilnius och Klaipeda. 
Minoriteters rättigheter och skydd 
De etniska minoritetsgrupperna utgör nära 20 % av Litauens befolkning; de största är 
polacker (9 %) och ryssar (8 %). 
Minoriteterna kan skyddas först och främst genom olika internationella normer. Litauen 
har inte ratificerat Europarådets ramkonvention om minoriteter. Vad gäller Europarådets 
rekommendation 1201 är den inte juridiskt bindande. 
Den litauiska konstitutionen erkänner de individuella rättigheterna för personer som 
tillhör minoritetsgrupper (språk, kultur och traditioner) men inga kollektiva rättigheter 
som gör att grupperna blir erkända som politiskt organiserade gemenskaper. Således 
saknas det särskilda bestämmelser för minoritetemas representation i parlamentet: ett 
parti som företräder den polska minoriteten fick ett mandat i det senaste valet i november 
1996 efter att ha klarat den vanliga femprocentsgränsen, och fem ledamöter från 
minoritetsgrupperna blev valda på rikspartiemas listor (tre för de konservativa, en för 
arbetarpartiet och en för socialdemokraterna). Likväl äger minoriteterna rätt att sköta sina 
kultur- och utbildningsfrågor, och inom regeringen bevakas dessa frågor av byrån för 
etniska minoriteter och regionala problem. 
Situationen för minoriteterna i Litauen är på det hela taget tillfredsställande. Härtill har 
1991 års medborgarskapslag bidragit starkt. Genom den beviljas medborgarskap till alla 
personer som har hemvist på litauiskt territorium, utan några begränsningar baserade pä 
nationellt ursprung, på hur länge man bott i landet eller på kunskaperna i litauiska. Därför 
innehar i dag nära 90 % av de personer som tillhör någon etnisk minoritet litauiskt 
medborgarskap. 
17 
När det gäller medborgarnas möjlighet att uttrycka sig pä sitt eget språk i sitt umgänge 
med myndigheterna existerar denna i de områden där den aktuella minoriteten utgör en 
betydande del av befolkningen. I sädana områden har vägskyltarna ocksä text pä bägge 
språken. Däremot är det inte möjligt att begagna sig av ett minoritetsspråk inför domstol 
utan anlitande av tolk. 
Det offentliga ger stöd till de etniska minoritetemas språk och kultur. Regeringen ger 
bidrag till etniska minoriteters skolor och har inrättat ett program för långsiktigt stöd till 
dessa skolor. Sålunda fullgör 14,6 % av eleverna sin skolgång i skolor med undervisning 
på ett minoritetsspråk. På samma sätt finns speciella antagningskvotcr för elever frän 
minoritetsgrupper som söker till högre utbildning. Minoriteterna har dessutom tillgäng 
till en mängd media på det egna språket, och rikskanalcrna sänder ocksä program för de 
olika nationaliteterna. 
De klagomål som har framförts av minoriteter kommer nästan uteslutande från polacker. 
De kritiserar svårigheten att få tillträde till offentliga jobb, i synnerhet på höga 
befattningar, hindren för att använda polska språket samt den nya indelningen i 
förvaltningsdistrikt i Vilniusområdet, vilken har reducerat den polska minoritetens 
betydelse. Dessa problem är isolerade och ger inte anledning att ifrågasätta en situation 
som på det hela taget är gynnsam. 
18 
1.3 Allmän bedömning 
Litauens politiska institutioner fungerar normalt och på ett stabilt sätt. De respekterar 
gränserna för sina befogenheter och samarbetar med varandra. Valen 1992 och 1996 var 
fria och rättvisa och medgav båda gångerna maktskifte i ordnade former. Oppositionen 
deltar på normalt vis i institutionemas arbete. Arbetet med att förbättra det sätt på vilket 
rättsväsendet fungerar och att intensifiera kampen mot korruption måste fortsätta i 
oförminskad takt. 
Det finns inga större problem vad beträffar respekten för de grundläggande rättigheterna. 
Litauen uppvisar en demokratisk stats kännetecken, med stabila institutioner som 
garanterar rättsstatliga principer och de mänskliga rättigheterna samt respekten för och 
skyddet av minoriteter. 
19 
2. Ekonomiska kriterier 
Vid bedömningen av Litauens ekonomiska situation och framtidsutsikter utgår 
kommissionen särskilt från Europeiska rådets slutsatser från mötet i Köpenhamn i juni 
1993, i vilka det anges att ett medlemskap i unionen förutsätter att "det finns en 
fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter 
inom unionen". 
I denna del av yttrandet ges således en kortfattad översikt över den ekonomiska 
situationen och bakgrunden och därefter en genomgång av Litauens framsteg i fråga om 
de viktigaste inslagen i den ekonomiska övergången (liberalisering av pris- och 
handelssystemet, stabilisering av ekonomin, stmkturomvandling, reform av den 
finansiella sektorn) samt av landets ekonomiska och sociala utveckling. Slutligen ges en 
allmän bedömning av landets situation i förhållande till de kriterier som fastlagts av 
Europeiska rådet och en genomgång av framtidsutsikter och prioriteringar för ytterligare 
reformer. 
2.1 Den ekonomiska situationen 
Bakgrund 
Litauen, med en befolkning på 3,7 miljoner, har en bruttonationalprodukt (BNP) som 
uppgår till 14 miljarder ecu (uttryckt i köpkraftsparitet). Landets befolkning motsvarar 
1 % av unionens befolkning, medan ekonomin endast motsvarar omkring 0,2 %. Landets 
BNP per capita är cirka 24 % av unionens genomsnitt. Den genomsnittliga månadslönen 
är omkring 140 ecu. 
Litauen har ansökt om medlemskap i Världshandelsorganisationen (WTO). 
Framsteg i den ekonomiska övergången 
Under mellankrigstiden var Litauen en självständig stat som var starkt integrerad i 
världsekonomin. 1940 tvångsannekterades landet av Sovjetunionen, och som en följd av 
detta infördes centralplanering. Tack vare landets jämförelsevis väl utbyggda 
infrastruktur och välutbildade arbetskraft hade relativt stora och utvecklade 
industriföretag etablerats i Litauen. Trots bristen på naturtillgångar lades särskild tonvikt 
vid utbyggnaden av energisektorn, och den nådde tillräcklig kapacitet för att 
tillfredsställa energibehovet hos huvuddelen av Sovjetunionens baltiska region. Andra 
traditionellt viktiga sektorer var jordbruket och framför allt livsmedelsindustrin. Litauens 
storföretag var starkt beroende av resten av Sovjetunionen, både för anskaffning av 
råvaror och energi och för avsättning av färdiga produkter. Industrin var mottagare av 
betydande indirekta subventioner under den här perioden, eftersom systemet med centralt 
bestämda priser gjorde att industrin kunde importera sina insats varor till priser långt 
under världsmarknadsnivå - en fördel som gick förlorad i och med självständigheten. 
Även om Litauen inledde perestrojkaperiodens ekonomiska övergång under sovjetiskt 
styre, har den omständighet att landet återvann sin självständighet så sent som 1991 
fördröjt igångsättandet av fullgångna reformer. Att man måste bygga upp en självständig 
stats institutioner och rättssystem har spätt på svårigheterna ordentligt för övergången till 
marknadsekonomi. Trots det satte man omedelbart efter självständigheten i gång med 
omfattande liberaliserings- och privatiseringsprogram, även om 
20 
privatiseringsprogrammet tog mycket längre tid än ursprungligen planerat. 
Omställningen av ekonomin framkallade i början det värsta produktionsfall som 
registrerats i Central- och Östeuropa, samtidigt som inflationen skenade iväg. Först efter 
att den nya inhemska valutan och sedelfonden införts 1993-1994 kunde den ekonomiska 
nedgången hejdas. 
Före självständigheten fanns praktiskt taget ingen privat sektor. Industrisektorn bestod av 
statliga storföretag, och jordbruket var helt och hållet kollektiviserat. Ett voucherbaserat 
privatiseringsprogram sattes i gång 1991, och genom det lyckades man relativt snabbt 
privatisera såväl den viktiga jordbrukssektorn som alla små och medelstora företag. I de 
större industriföretagen behöll staten viktiga intressen, och i företag av central betydelse 
(kraftproduktion, järnvägar, telekommunikation och oljeraffinering) tilläts inget privat 
inflytande alls. Myndigheterna redovisar att den privata sektorns andel av BNP är 
omkring 65 %, men den siffran innehåller många bolag med stora statliga ägarintressen. 
1996 inleddes en andra privatiseringsetapp som innehåller flera modeller, däribland en 
kontantbetalningsmodell. Även om det ännu är för tidigt att utvärdera resultaten, är 
privatiseringen en av de nya regeringens politiska prioriteringar. Den har inlett 
utförsäljningsförfaranden för flera av de tidigare nämnda företagen av central betydelse. 
Utländska direktinvesteringar 
Inflödet av utländska direktinvesteringar har varit lågt, med ett genomsnittligt ärligt 
inflöde på ca 1 % av BNP (källa: EBRD). Orsakerna är flera, bland annat 
makroekonomisk instabilitet och den låga takten i den kontantbaserade privatiseringen 
och andra strukturreformer. De politiska förändringar som nyligen skett (se nedan) skulle 
kunna leda till en klar förbättring av läget i framtiden. 
Ekonomisk struktur 
I Litauen har jordbruket alltid varit en viktig sektor. De senaste åren har emellertid 
produktionen fallit våldsamt: från 27,7 % av bruttoförädlingsvärdet 1990 till i runda tal 
9 % 1995. En snabb privatisering i kombination med återlämnande av äganderätten till 
mark har lett till en väldigt gyttrig ägarstruktur, vilket i sin tur resulterat i låg 
produktivitet. Myndigheterna håller uppe sektoms lönsamhet genom betydande 
subventioner. Därför har produktionsraset inte återspeglats i en motsvarande nedgång av 
sysselsättningen, och jordbrukssektorn sysselsätter fortfarande över 20 % av 
arbetskraften. För att sektorn skall kunna klara internationell konkurrens återstår 
fortfarande betydande strukturomvandlingsinsatscr, som säkert kommer att få stora 
effekter för sysselsättningen. Den nya regeringen har infört reformåtgärder: 
produktionssubventionema håller på att skäras ner och ersättas av inkomststöd. 
Industrin är fortfarande en viktig ekonomisk sektor, även om dess andel av 
bruttoförädlingsvärdet sjönk från 32,8 % 1990 till 29 % 1995. De sysselsatta inom 
industrin utgör över en femtedel av hela arbetskraften. De viktigaste industribranscherna 
är livsmedelsindustrin (30 %) och oljeraffinering (19,4 %), även om den sistnämnda 
branschen förlorat i betydelse eftersom Ryssland inte längre anlitar landets raffinaderi. 
De stora energiintensiva tillverkningsindustrierna har fått börja tampas med en kraftig 
prisökning på insatsvaroma, eftersom Ryssland börjat ta ut världsmarknadspriser för 
råvaror och energi, samtidigt som de tappat de flesta av sina traditionella 
exportmarknader. Sektoms övergång från energiintensiv produktion för sovjetmarknader 
21 
till produktion av högkvalitativa varor för västmarknader, mer i linje med landets 
naturliga förutsättningar, är fortfarande inte avslutad. 
Under sovjetstyret kännetecknades tjänstesektorn av att den var underutvecklad. 
Följaktligen sjönk produktionen i tjänstesektorn mindre än inom jordbmk och industri, 
och dess andel av brutto förädlingsvärdet nära fördubblades på fem år till 55 % 1995. 
Reformeringen av skattesystemet och den snabba ökningen av antalet privata småföretag 
har lett till betydande svårigheter för statistikmyndigheten när det gäller att registrera all 
ekonomisk verksamhet, och för skattemyndigheten att ta ut skatter. Följaktligen har den 
informella sektorn blivit mycket betydande. 
Viktiga indikatorer på den ekonomiska strukturen 
(alla uppgifter gäller för 1996 såvida annat inte anges) 
Befolkning 
BNP per capita 
/ % av genomsnittet för EU-15 
Jordbrukets andel av 
bruttoförädlingsvärdet 
sysselsättningen 
Bruttoutlandsskuld/BNP 
Export av varor och tjänster/BNP ( 1995) 
Ackumulerade utländska direktinvesteringar* miljoner 
ecu (KKS) (1995) 
% (1995) 
% (1995) 
%(1995) 
miljarder ecu 
ecu per capita 3,7 
4 100 
24 
9,4 
23,8 
15,6 
52,4 
0,23 
65 
Omräknat enligt växelkursen vid utgången av år 1996 (1 ecu = 1,25299 USD). 
Källor: Kommissionen, nationella källor, EBRD, IMF. 
Liberalisering 
Prissystem 
Prissättningen avreglerades nästan fullständigt 1991 1992. Regleringar finns kvar för 
priser på energi och bostäder samt på vissa priser inom kollektivtrafik och 
samhällsservice. Varor och tjänster med reglerade priser svarade för omkring 10 % av 
innehållet i konsumentprisindexkorgen. 
22 
Handelspolitik 
Litauens utrikeshandclssystcm är relativt liberalt, eftersom alla ickc-tariffåra regleringar 
avskaffades under 1991-1992. Den genomsnittliga vägda tullen är mycket måttlig med 
sina 4,3 % (1995) och med tullfrihet för de allra flesta produkter. Det har emellertid skett 
en viss omsvängning i handelspolitiken under tryck från inflytelserika intressegrupper. 
Under de senaste två åren har importtullarna på vissa jordbruksvaror sänkts långsammare 
än tidigare aviserat. Å andra sidan har gemenskapen sagt ja till en begäran från Litauen 
om ytterligare handelsliberalisering i fråga om textilier. 
Litauen har också frihandelsavtal med EFTA, Lettland och Estland samt med de flesta 
enskilda medlemsländerna i Centraleuropeiska frihandelsavtalet (CEFTA). När Litauen 
väl anslutits till Världshandelsorganisationen (WTO), dit det lämnat in ansökan om 
medlemskap, kommer landet att uppfylla alla formella villkor för att bli medlem av 
CEFTA. 
Valutapolitik 
Införandet av den nya inhemska valutan, lilas, skedde i flera steg. Först ersattes den ryska 
rubcln i oktober 1992 av talonas, som fick flyta fritt. Talonas fortsatte till en början att 
sjunka i värde men stabiliserades efter en åtstramning av penningpolitiken. Därefter 
infördes i juni 1993 litas, som den 1 april 1994 knöts till den amerikanska dollarn enligt 
en växelkurs på 4 litas per dollar. Samtidigt inrättades en sedelfondsmekanism för att 
höja trovärdigheten hos växelkurskopplingen (se nedan). Den litauiska centralbanken har 
befogenhet att justera kopplingen när det behövs. Litas är fullständigt konvertibel för 
löpande utlandsbetalningar, och det finns praktiskt taget inga begränsningar i fråga om 
bytesbalanstransaktioner. Personer får öppna konton i utländska valutor oberoende av om 
de har hemvist i Litauen eller inte. 
Centralbanken har nyligen aviserat att penningpolitikens ramar och valutasystemet 
kommer att ändras under de kommande åren. Avsikten är att successivt avveckla 
sedelfondssystemet, medan växelkurskopplingen till en början skulle behållas 
oförändrad. Först i slutskedet av övergången till den nya politiken, som inte skulle starta 
förrän efter 1999, skulle växelkurskopplingen till dollarn successivt ersättas av en 
koppling till euron. 
Stabilisering av ekonomin 
Situationen inom landet 
Övergången från kommandoekonomi till marknadsekonomi och, vad som är viktigare, 
upplösningen av de nära förbindelserna med Sovjetunionen för anskaffning av 
insatsvaror och avsättning av produktion, framkallade ett våldsamt produktionsfall i 
industrin och jordbruket under de första åren av självständigheten, vilket ledde till att real 
BNP krympte med nästan 60 % mellan 1990 och slutet av 1993. Med början 1994 kunde 
den ekonomiska nedgången hejdas; den ekonomiska tillväxten tog fart på nytt och 
uppnådde 3 % 1995. Preliminära siffror visar att takten i den ekonomiska tillväxten 
fortsatte att öka under 1996, trots följderna av den svåra bankkrisen i december 1995. Om 
strukturreformerna av ekonomin fortsätter borde det vara möjligt att klara en liknande 
eller till och med högre tillväxttakt under de kommande åren. 
23 
Inflationen skenade iväg 1992, inte enbart som en följd av den snabba prisavregleringen 
och den chockartade förändringen av handelsförhållandena, utan också på grund av det 
faktum att valutan för hölls knuten för länge till den snabbt fallande ryska rubeln. I mitten 
av 1993 gjordes ett första konkret försök att minska inflationen genom att lämna 
rubelområdet och införa en ny valuta, litas. De här effekterna förstärktes genom 
införandet av en sedelfond i april 1994, som allvarligt begränsar centralbankens 
manöverutrymme. Som ett resultat av detta kunde hyperinflationen hejdas. Inflationen 
vid periodens slut sjönk våldsamt till mindre än 50 % i slutet av 1994, och därefter avtog 
den successivt för att hamna på 13 % vid slutet av 1996. Inflationstakten fortsatte att gå 
ner ända in i de första månaderna av 1997. Den här nedåtgående trenden kan förväntas 
fortsätta. De återhållsamma löneökningarna och valutans reala appreciering, som verkar 
återhållande på importpriserna, har sannolikt varit av central betydelse för den snabba 
minskningen av inflationstakten. De justeringar som förväntas i fråga om det relativa 
priset på energiprodukter kommer att leda till ett visst fortsatt inflationstryck. 
Genom sedel fondssystemet är litas knuten till dollarn, och den monetära basen behöver 
stödjas till åtminstone 100 % av guld- och utlandsvalutarcscrvcr. 
Centralbanksfinansiering av budgetunderskottet är inte möjlig, och kreditgivningen till 
banksektorn från centralbanken - i dess roll som långivare i sista instans - är begränsad 
till det belopp som finns i utländska reserver utöver dem som behövs för fullständigt stöd 
av den monetära basen. Centralbanken utnyttjade denna yttersta möjlighet för att pumpa 
in ytterligare likviditet i ekonomin efter bankkrisen i december 1995, vilket skulle kunna 
förklara varför krisens negativa effekt på den ekonomiska tillväxten förblev begränsad, 
trots det faktum att en fjärdedel av ekonomins sparande frös inne i de stängda bankerna. 
Viktiga ekonomiska trender 
Real BNP- tillväxt 
Inflationstakt 
årligt genomsnitt 
december till december 
Arbetslöshet vid årets slut 
Den offentliga sektoms finansiella 
sparande 
Bytesbalanssaldo 
Skuld/export 
Inflöde av utländska direktinvesteringar % 
% 
% 
% 
ILO:s definition 
i % av BNP 
i % av BNP 
% 
i % av BNP 1994 
1,0 
72,2 
45,1 
4,5 
-1,7 
-2,1 
20,7 
1,4 1995 
3,0 
39,6 
35,7 
7,3 
-1,8 
-10,3 
25,9 
0,9 1996 
3,6 
24,6 
13,1 
6,2 
-2,5 
-8,2 
29,8 
1,0 
Källor: Kommissionen, nationella källor, EBRD. 
24 
Den litauiska centralbanken har nyligen aviserat ändringar av ramarna för 
penningpolitiken. I en första etapp skulle centralbanken börja påverka likviditeten genom 
att ingripa mer aktivt på marknaden för statsskuldväxlar, samtidigt som sedelfondens och 
den fasta växelkursens allmänna principer bibehålls. Sedelfondsmekanismen skulle inte 
avskaffas förrän i etapp två, medan växelkurskopplingen skulle behållas oförändrad fram 
till etapp tre, som inte skulle starta förrän efter 1999. 
Trots de kraftigt minskade skatteintäkterna har Litauen lyckats hålla budgetunderskottet 
på en måttlig nivå. Med hänsyn till att sedellöndsmekanismcn inte medger 
centralbanksfinansiering av budgetunderskottet var det nödvändigt att vid flera tillfällen 
kompensera för det svaga intäktsutfallet genom ytterligare utgiftsnedskämingar. 
Kapitaltillskottet till de statliga bankerna och lägre skatteintäkter än väntat resulterade i 
ett större underskott än planerat 1996, nämligen 2,5 %. Därför är myndigheterna nu i färd 
med att utöka skattebasen och förbättra skatteuppbörden och skatteförvaltningen på 
lämpligt sätt för att fa ner budgetunderskottet ordentligt under 1997. 
Situationen gentemot utlandet 
Som en följd av utbrytningen ur Sovjetunionen, dit 95 % av landets export gick, tappade 
Litauen nästan 70 % av sin export under självständighetens två första år, vilket ledde till 
en snabb ökning av handelsunderskottet till 6 % av BNP 1993. Handelsbalansen började 
sedermera förbättras successivt p.g.a. undervärderingen av den reala växelkursen vid 
tidpunkten för införandet av sedelfonden och p.g.a. den ekonomiska 
strukturomvandlingen. Den senaste utvecklingen av handelsbalansen är svår att bedöma 
p.g.a. viktiga förändringar i de statiska metoderna vilket gör det omöjligt att göra 
jämförelser med data frän tiden före 1995. Tillgängliga siffror visar på kraftiga ökningar 
av både import och export, vilket leder till en liten förbättring av 1996 års handelsbalans 
mätt som andel av BNP. 
Litauen har snabbt byggt upp en valutareserv, i huvudsak genom statlig upplåning 
utomlands och, i mindre utsträckning, utländska direktinvesteringar. Den minskning i 
reserven som uppstod efter bankkrisen och som uppgick till 20 % i mars 1996 hade 
nästan helt eliminerats i augusti. Litas har nu stöd av en reserv på omkring 2,5 månaders 
import värde. 
Litauens utlandsskuld har ökat kraftigt sedan 1993 men är fortfarande blygsam med i 
runda tal 15 % av BNP i slutet av 1996. En stor andel (omkring 40 %) av de krediter som 
hittills tagits emot har gått till att finansiera inköp av olja och gas, medan bara omkring 
en fjärdedel av lånen har använts till att finansiera investeringsprojekt. 
Strukturomvandling 
Utrikeshandel 
Litauen är en liten, öppen ekonomi med en varuexport som uppgick till över 40 % av 
BNP 1996. Litauen har varit relativt framgångsrikt när det gäller att ställa om sin handel 
till Västeuropa. De andelar av landets utrikeshandel som nu går till f.d. Sovjetunionen 
och Europeiska unionen är ungefär lika stora. Litauen är emellertid fortfarande starkt 
beroende av oljeimport från Ryssland på grund av tekniska och logistiska begränsningar. 
Den geografiska omställningen av handeln har åtföljts av en betydelsefull förändring i 
sammansättningen av exporten och importen. Medan andelen jordbmksvaror, maskiner 
25 
och textilier har sjunkit betydligt, har exporten av kemikalier, trä och metaller vuxit i 
betydelse. Omställningen av exporten har varit framgångsrik pä de senare områdena och 
på textilområdet. Dessa omställningar visar tydligt vilka svårigheter som tidigare 
betydelsefulla industribranscher möter när det gäller att vinna insteg på västmarknader. 
De litauiska myndigheterna är för närvarande i färd med att inrätta en serie åtgärder och 
institutioner för att främja exporten. De omfattar ett organ för exportfrämjande, en system 
för exportförsäkring och exportgarantier samt upprättandet av handelskontor i de 
viktigaste handelspartnerländerna. 
Arbetsmarknad 
Till en början framkallade ekonomins kollaps inte någon snabb ökning av den 
registrerade arbetslösheten. För att kompensera för den minskade produktionen tillgrep 
arbetsgivarna obetald ledighet och kortare arbetstid i stället för alt friställa arbetskraft; för 
det senare var möjligheterna begränsade enligt lagen fram till oktober 1992. Först under 
andra hälften av 1994 började den registrerade arbetslösheten stiga för att i början av 
1996 nå en topp på 8,3 % av den arbetsföra befolkningen. På senare tid har den 
registrerade arbetslösheten åter gått tillbaka och nådde 6,2 % i slutet av 1996. Vissa 
landsbygdsområden är emellertid oproportionerligt hårt drabbade med 
arbetslöshetsnivåer på över 20 %. Den sammanlagda arbetslösheten fortsatte att vara 
relativt låg jämfört med många centraleuropeiska länder med övergångsekonomier, detta 
som en konsekvens av den betydande minskningen av andelen deltagande i arbetskraften 
- från omkring 90 % 1991 till 83 % 1995. 
Minimilönen är nu ca 86 ecu i månaden, vilket motsvarar ungefär halva den 
genomsnittliga lönenivån. 
Offentliga finanser 
Reformeringen av Litauens skattesystem, från det sovjetstatliga intäktsbaserade systemet, 
som i huvudsak bestod av skatter på företagens omsättning, till ett skattesystem anpassat 
för en marknadsekonomi, har lett till ett stort bortfall i statens inkomster: medan de 
samlade statsinkomsterna uppgick till knappt 44 % av BNP 1990, hade de 1995 sjunkit så 
lågt som till 25 % av BNP. Trots det har nu merparten av de nödvändiga instrumenten 
införts genom skattereformen. Momsen infördes på ett tidigt stadium, och momssatsen 
höjdes till 18 % 1994. Momsen, inkomstskatten för privatpersoner och vinstskatten för 
bolag urholkas alla genom många undantag. Skatteförvaltningen saknar också erfarenhet 
när det gäller att lokalisera skattskyldiga i den snabbt växande privata sektorn. Därför 
håller myndigheterna för närvarande på med att ta bort en rad undantag i fråga om moms 
och att höja skattesatserna på vissa livsmedel och på bränsle. Vidare ämnar regeringen 
bekämpa skatteflykt och smuggling på ett kraftfullare sätt för att vända den nedåtgående 
trenden i fråga om offentliga intäkter. 
Trots denna betydande nedgång i statsinkomsterna kunde underskottet hällas nere genom 
en stram förvaltning av likvida medel, med utgiftsnedskärningar närhelst intäkterna inte 
räckte till. Den omständighet att sedelfondssystemet utesluter centralbanksfinansiering av 
budgetunderskottet tvingar också regeringen att föra en trovärdig skattepolitik genom att 
hålla en välbalanserad budget. Som ett resultat av detta sjönk statsutgifterna från omkring 
40 % av BNP 1990 till knappt 28 % 1995. Fördelningen av statsutgifterna har genomgått 
en avsevärd förändring. Företagssubventionema skars ned kraftigt från 14 % av BNP 
26 
1990 till så litet som 1,3 % 1995 (huvudsakligen riktade till jordbruket och 
energisektorn). Den sistnämnda siffran visar emellertid inte det faktiska statliga stödet, 
eftersom företagen samlat på sig skatteskulder och skulder för energi leveranser. Vidare 
kommer sannolikt en del av banksystemets osäkra lån till företag att omvandlas till en 
skuld för staten - som en följd av framtida kapitaltillskott eller, i händelse av en 
bankkrasch, ersättning till sparare. De offentliga utgifterna domineras nu av löner och av 
transfereringar till hushåll, i huvudsak i form av pensioner. Sammantaget svarar dessa två 
kategorier för knappt två tredjedelar av de samlade statsutgifterna. Trots den fortsatta 
pressen nedåt på utgifterna har de offentliga investeringarna legat kvar på omkring 3 % 
av BNP. Moderniseringen av den offentliga infrastrukturen kan trots det kräva en ökning 
av de offentliga kapitalutgiftema.Ett socialt trygghetssystem har skapats baserat på 
arbetsgivar- och egenavgifter. Arbetsgivarna bidrar med en arbetsgivaravgift uppgående 
till 30 % av lönesumman, och de anställda med 1 %. Pensionerna är den största 
utgiftskategorin i det sociala trygghetssystemet. Trots systemets rådande balans finns det 
risk för att det kommer att bli ohållbart på medellång sikt. Även om pensionsåldern höjs 
successivt kommer befolkningens åldersförskjutning och en relativt generös metod för 
beräkning av pensionsförmånerna att göra det svårt att vidmakthålla det nuvarande 
systemet. 
Företagssektorn: privatisering och omstrukturering avföretag 
Den första etappen i Litauens voucherbaserade privatisering avslutades 1995, knappt fyra 
år efter att den inleddes. Under denna period privatiserades 85 % av tänkbara objekt. 
Denna siffra var typisk för de flesta sektorerna i ekonomin. Enligt officiella beräkningar 
var den privata sektoms andel av BNP 68 % 1996. I den siffran ingår emellertid ett stort 
antal företag som fortfarande har statligt delägande. 
Det voucherbaserade privatiseringsprogrammet har ännu inte bidragit speciellt mycket 
till omstruktureringen av företagen, delvis beroende på vissa särdrag i den litauiska 
ekonomins struktur. Att locka fram de finansieringsmedel som behövs för 
omstruktureringen är ett särskilt utmanande problem i en situation där staten delar ut 
företag gratis till befolkningen. Tillgången på långfristigt kapital för omstmkturering har 
emellertid också begränsats av banksektorns svaghet och avsaknaden av ordentliga 
inflöden av utländska direktinvesteringar, vilka har fortsatt ligga så lågt som knappt 1 % 
av BNP under de senaste åren. Vidare ägs nu de privatiserade bolagen i stor utsträckning 
av arbetstagarkooperativ, som tenderar att favorisera anställningstrygghet på kort sikt 
framför omstmkturering. Även om den strama finans- och penningpolitiken har satt stor 
press på företagen att omstrukturera, har det fortsatta direkta och indirekta stödet till 
viktiga sektorer som energi och jordbruk bromsat omstruktureringen inom dessa sektorer. 
Slutligen har avsaknaden av en verkningsfull konkurslagstiftning hittills inneburit att 
motivationen för omstmkturering varit låg. 
Eftersom den voucherbaserade privatiseringen inte ledde till tillräcklig omstmkturering 
av företagen, har myndigheterna tagit ett annat grepp på privatiseringsetapp två: man 
säljer ut tillgångarna mot kontant betalning. På det sättet vill man också locka till sig mer 
utländska investeringar. Den ursprungliga listan över företag som skulle privatiseras var 
ganska begränsad, men myndigheterna har nyligen lagt till ett antal företag av central 
betydelse från fmans-, energi-, telekommunikations- och transportsektorerna, där bl.a. det 
inhemska flygbolaget Lithuanian Airlines, större statliga banker och teleoperatören 
Lietuvos Telekomas ingår. 
27 
Den finansiella sektorn 
1992 inrättades ett tudelat banksystem, där den litauiska centralbankens 
affärsbanksoperationer har skilts åt från dess centralbanksfunktioner. I det inledande 
skedet av reformen av finanssektorn upplevde Litauen en betydande ökning av antalet 
finansinstitut, eftersom kapitalkrav och sundhetsregler inte var särskilt stränga. Trots det 
förblev sektorn mycket koncentrerad, och de fyra största bankerna hade omkring två 
tredjedelar av alla insatta medel, medan de tre största bankerna fortfarande var statligt 
ägda. De flesta bankerna var underkapitaliseradc och hade en betydande portfölj av 
osäkra lån, som ofta var politiskt anvisade. Till en början åts realvärdet av dessa lån 
snabbt upp av hög inflation, men när inflationen successivt sjönk, konfronterades 
bankerna med likviditetsproblem. Genom 1994 års lag om affärsbanker fick den litauiska 
centralbanken vidsträckta befogenheter att utöva tillsyn över banksystemet och tillämpa 
sundhetsregler. Denna stramare kontroll tvingade ett stort antal mindre banker att inleda 
konkurser, och staten måste stödja vissa medelstora banker med extra medel. För 
närvarande är 28 banker registrerade hos centralbanken, men bara 12 av dem är 
verksamma på marknaden. Staten har majoritetsintresse i tre banker: Jordbruksbanken, 
Statliga affärsbanken och Sparbanken. Staten är också delägare i 16 affärsbanker. 
Utländska investerare svarar för omkring 16 % av kapitalet i banksektorn. Det råder 
förmånliga villkor för etablering av utländska dotterbolag, och lagändringar som infördes 
1996 ger utländska banker möjlighet att öppna filialer i Litauen. 
En bankkris utbröt i december 1995, då en stor och tvä medelstora affärsbanker med 
omkring 25 % av det sammanlagda värdet av insatta medel, befanns vara 
konkursmässiga. Vidare framkom det av revisionsrapporter att två av de statsägda större 
bankerna också skulle behöva kapitaltillskott för att uppfylla kraven på kapitaltäckning. 
Myndigheterna tvekade under de första månaderna av 1996 om huruvida man skulle 
avveckla eller rädda bankerna men beslöt slutligen att återförstatliga den största stängda 
banken, att ge kapitaltillskott till bankerna i statlig ägo, vilka nu har nära tre fjärdedelar 
av alla insatta medel, och att bilda ett speciellt förvaltningsbolag för att ta över de osäkra 
lånen från problembanker. Det har nyligen meddelats att två av de statsägda bankerna 
kommer att omstruktureras och privatiseras 1997. Den konkursmässiga 
Innovationsbanken håller på att avvecklas (och spararna far ersättning). Dessutom har en 
ny lag om insättningsgaranti godkänts, enligt vilken ersättningen skall betalas ut för små 
tillgodohavanden i de stängda bankerna. Övriga banker kommer att få rätt att ingå i det 
nya garantisystemet bara om de uppfyller centralbankens sundhetsregler. Kostnaderna i 
statsbudgeten för omstruktureringen av bankerna kommer delvis att finansieras genom 
stöd från Världsbanken. 
Banksystemet är fortfarande sårbart, och bankerna uppvisar fortfarande dåliga siffror 
eftersom deras resultat påverkas negativt av behovet att skriva av osäkra lån och att klara 
ökande konkurrens. Reglerings- och tillsynsbestämmelser har skärpts som en följd av 
bankkrisen, och åtgärder har vidtagits för att förbättra bankemas flöde av information om 
kreditrisker. Förlängda löptider existerar ännu bara i begränsad omfattning i 
banksystemet eftersom två tredjedelar av banklånen har en löptid på mindre än ett år. 
Antalet lån som förlängts för finansiering av investeringsprojekt är dock i stigande. 
Den litauiska börsen inledde sin verksamhet 1993 som en följd av privatiseringen av 
statliga företag och statlig egendom. Börsvärdet är mycket lågt (omkring 2 % av BNP) 
och omsättningen är ännu liten. Aktiemarknadens roll som alternativ finansieringskälla 
för företagssektorn är blygsam. Det har på senare tid funnits intresse hos företag att 
28 
skaffa fram kapital genom att ge ut obligationer med kort löptid. Andrahandsmarknaden 
för statliga värdepapper är inte stor, även om det görs ansträngningar för att stimulera 
den. En ny försäkringslag torde hjälpa upp Litauens försäkringsmarknad. Företag och 
privatpersoner har rätt att dra av försäkringsavgifter från sina skatter. Lagen har en 
protektionistisk aspekt: när utländska försäkringsbolag önskar komma in på marknaden 
kan de bara göra det genom ett anbudsförfarande och måste visa att inget inhemskt bolag 
är i stånd att åta sig uppdraget. 
Ekonomisk och social utveckling 
Sociala indikatorer 
Litauen är ett litet land med 3,7 miljoner invånare. Även om befolkningen fortfarande är 
ung - 60 % är under 40 år - har födelsetalet börjat falla brant på senare år. Den 
förväntade livslängden vid födseln var 62,8 år 1994. 
Arbetskraften är välutbildad och befolkningsandelen som genomgår utbildning är 
jämförbar med siffrorna i de flesta medlemsstater. Omkring en tredjedel av arbetskraften 
har genomgått högre utbildning (inklusive yrkeshögskolor). Lärarna har dock låga löner 
och kan hitta bättre betalda jobb i andra sektorer. Med tiden kan detta leda till en 
försvagning av utbildningssystemet. 
Skillnader mellan olika sektorer 
Skillnaderna mellan stad och landsbygd blir allt större. Sysselsättningen i 
landsbygdsområden påverkas av den ännu inte avslutade omstruktureringen av 
jordbmkssektom. I stadsregionema måste man få bukt med följderna av 
omstruktureringen av företagen, men det kompenseras delvis av tjänstesektorns tillväxt i 
städerna. Konsekvensen blir att vissa landsbygdsområden drabbats oproportionerligt hårt 
av arbetslöshet med arbetslöshetsnivåer på över 20 %. 
2.2. Ekonomin inför medlemskapet 
Inledning 
Europeiska rådet i Köpenhamn 1993 fastställde de villkor som de associerade länderna i 
Central- och Östeuropa måste uppfylla för att kunna anslutas till unionen. De ekonomiska 
kriterierna är 
• förekomsten av en fungerande marknadsekonomi, och 
• förmågan att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. 
Dessa kriterier hänger samman. För det första kommer en fungerande marknadsekonomi 
att bättre kunna hantera konkurrenstryck. För det andra gäller med tanke på medlemskap 
i unionen att den fungerande marknaden utgörs av den inre marknaden. Utan integrering i 
den inre marknaden skulle ett medlemskap i EU förlora sin ekonomiska motivering, både 
för Litauen och för dess partner. 
För ett kandidatland är det följaktligen väsentligt att anta gemenskapens regelverk, 
särskilt i fråga om den inre marknaden, och att varaktigt förbinda sig att uppfylla 
medlemskapets ekonomiska skyldigheter. Detta oåterkalleliga åtagande är nödvändigt för 
29 
att säkerställa att alla delar av den utvidgade inre marknaden även i fortsättningen 
kommer att omfattas av gemensamma regler. 
Förmågan att anta regelverket har många aspekter. Å ena sidan måste Litauen vara i stånd 
att uppfylla medlemskapets ekonomiska skyldigheter, så att den inre marknaden fungerar 
friktionsfritt och rättvist. Å andra sidan förutsätter Litauens förmåga att fullt ut dra nytta 
av den inre marknadens konkurrenstryck att det gmndl äggande ekonomiska klimatet är 
gynnsamt samt att landets ekonomi är flexibel och förfogar över en tillräcklig mängd 
mänskliga och fysiska resurser, särskilt infrastruktur. Om detta inte finns kommer vissa 
grupper i samhället sannolikt att betrakta konkurrenstrycket som alldeles för intensivt, 
och det kommer att ställas krav på skyddsåtgärder, som i fall de genomförs skulle 
undergräva den inre marknaden. 
Ett kandidatlands förmåga och beslutsamhet att anta och genomföra regelverket kommer 
att vara av avgörande betydelse, eftersom de fördelar och nackdelar som följer kanske 
kommer att spridas ojämnt över tiden och över olika branscher och samhällsgrupper. En 
brett baserad samstämmighet om vilka förändringar av den ekonomiska politiken som 
krävs till följd av ett medlemskap i unionen samt en historia som visar att landet 
konsekvent genomfört ekonomiska reformer trots tryck från intressegrupper minskar 
risken för att landet inte kommer att kunna uppfylla medlemskapets ekonomiska 
skyldigheter. 
Vad gäller de offentliga myndigheterna förutsätter ett medlemskap i unionen att det finns 
en administrativ och rättslig förmåga att överföra och genomföra den omfattande tekniska 
lagstiftning som behövs för att undanröja hinder för fri rörlighet inom unionen och 
säkerställa att den inre marknaden fungerar. Dessa aspekter undersöks i kommande 
kapitel. Vad gäller enskilda företags konkurrenskraft är konsekvenserna av att regelverket 
antas avhängiga av företagens förmåga att anpassa sig till det nya ekonomiska klimatet. 
Övergången till en fungerande marknadsekonomi 
En marknadsekonomi förutsätter att jämvikt mellan utbud och efterfrågan bestäms av 
marknadskraftemas fria växelverkan. En marknadsekonomi fungerar när rättssystemet, 
inbegripet reglerna för äganderätt, är på plats och kan genomdrivas. Marknadsekonomins 
prestationsförmåga underlättas och förbättras genom makroekonomisk stabilitet och en 
viss grad av samstämmighet om grunddragen i den ekonomiska politiken. En 
välutvecklad finanssektor och avsaknad av betydande hinder för marknadstillträde och -
utträde bidrar till att höja ekonomins effektivitet. Goda framsteg i genomförandet av 
Europaavtalet borde också bidra till att komplettera marknadsekonomins funktion. 
I sin övergång till marknadsekonomi har Litauen gjort betydande framsteg i fråga om 
liberalisering och stabilisering av ekonomin. Införandet av en sedelfond, liberaliseringen 
av finansmarknaderna, öppnandet för utländska transaktioner och minskningen av 
underskottet i statsfinanserna har haft ordentliga stabiliserande effekter. Avreglering av 
priser, voucher- och kontantbaserad privatisering, öppnande för handel, reformering av 
lagstiftning, utbyggnad av institutioner och nettoförbättring av den sociala tryggheten har 
också genomförts eller är på väg att genomföras. Investeringsklimatet är ganska liberalt. 
Men den mer grundläggande omstruktureringen av ekonomin och bytet till en väg med 
högre tillväxt har försenats. Ännu har inga verkliga "hårda budgetbegränsningar" införts 
(i själva verket skulle det kräva att förlustbringande företag blev medvetna om att de inte, 
30 
till skillnad från fömt, hålls under armarna av myndigheterna). Skatteuppbörden fungerar 
dåligt; det finns ett växande skuldberg, särskilt inom energisektorn; konkursförfarandena 
har fungerat dåligt och den kontantbaserade privatiseringen som skulle locka in 
strategiska investerare har getts prioritet först på senare tid. 
Administrativa regleringar finns kvar för energi- och bostadssektorn. Vissa priser pä 
transporter och samhällsservice understiger produktionskostnaderna (när 
kapitalåteranskaffhingen är inkluderad i kostnadsberäkningen). En konkurrensmyndighet 
har nyligen inrättats, men den saknar verklig makt att bryta företagsmonopolen. 
Konkurrenstrycket som kommer av det liberala handelsklimatet är inte tillräckligt för att 
få ner de mycket höga vinstmarginalerna i återförsäljarledet ordentligt. 
Återlämnandet av egendom har hämmats p.g.a. administrativa och juridiska svårigheter, 
liksom av nedbantningar av statsbudgetens anslag för ersättningar till tidigare markägare. 
Ett fastighetsregister håller på att byggas upp, men processen är av sådan natur att den tar 
lång tid. Osäkerheten kring vilka som är lagliga ägare till sådana egendomar som ännu 
kan vara aktuella för återlämnande till de ursprungliga ägarna fortsätter att komplicera ett 
antal privatiseringsärenden. Med tanke på sina förberedelser för ett medlemskap i EU 
ändrade Litauen emellertid i augusti 1996 artikel 47 i sin konstitution för att göra det 
möjligt för utlänningar att köpa mark i kommersiellt syfte. 
Litauens banksystem är fortfarande sårbart: merparten av bankerna är underkapitaliserade 
och sitter fortfarande på en stor mängd osäkra lån. Regeringen har nyligen aviserat en 
plan för omstmkturering av banksektorn. I den ingår privatisering och kapitaltillskott 
samt avveckling av konkursmässiga banker. Först när denna omstruktureringsetapp är 
slutförd, kan förtroendet för det finansiella systemet återupprättas, och finanssektorn kan 
börja fylla sin funktion som förmedlande länk mellan sparande och investerande. 
Det var nödvändigt att inrätta en offentlig förvaltning efter självständigheten. Vidare 
innebär övergången till marknadsekonomi väldiga utmaningar när det gäller att anpassa 
statliga institutioner och regelverket. Vissa framsteg har gjorts, men många områden 
kräver ytterligare insatser under den kommande perioden: konkurs- och 
konkurrenslagstiftning, fastighetsregister, en förenkling av näringslagstiftningen, 
däribland i fråga om tillståndskrav, etc. 
Förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter 
Det är svårt, några år före ett eventuellt medlemskap och innan Litauen har antagit och 
genomfört den större delen av gemenskapens lagstiftning, att bilda sig en definitiv 
uppfattning om landets förmåga att uppfylla detta kriterium. Det är dock möjligt att 
fastställa vissa drag i landets utveckling som kan ge viss vägledning om den sannolika 
förmågan att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. 
Detta fömtsätter en stabil makroekonomisk ram inom vilken enskilda ekonomiska aktörer 
kan fatta beslut i ett klimat som kännetecknas av en rimlig grad av förutsägbarhet. Det 
måste finnas en tillräcklig mängd mänskliga och fysiska resurser, inbegripet infrastruktur, 
som utgör grunden för enskilda företags förmåga att anpassa sig till det ökade 
konkurrenstrycket på den inre marknaden. Företag mästc investera för att höja sin 
effektivitet, så att de både kan konkurrera på hemmamarknaden och dra nytta av de 
stordriftsfördelar som följer av tillträdet till den inre marknaden. Denna 
anpassningsförmåga kommer att vara desto större, ju mer företagen har tillgång till 
31 
investeringskapital, ju högre skicklighet deras arbetskraft har och ju mer framgång de har 
vad gäller innovationer. 
Vidare kommer en ekonomi att bättre kunna uppfylla medlemskapets skyldigheter ju 
högre grad av ekonomisk integrering med unionen som uppnås före anslutningen. Ju mer 
ett land redan är integrerat med unionen, desto mindre är den ytterligare omstmkturering 
som ett medlemskap kräver. Nivån på den ekonomiska integreringen är relaterad till både 
spännvidden i och volymen av handeln med medlemsstaterna. De direkta fördelama av 
tillträdet till den inre marknaden kan ocksä vara större i de sektorer där det finns en 
ganska betydande andel små företag, eftersom dessa företag i relativt högre grad påverkas 
av hinder för handeln. 
Litauen har under senare år gjort betydande framsteg i fråga om stabiliseringen av sin 
ekonomi. Införandet av sedel fondssystemet och minskningen av obalansen i 
stadsbudgeten har skapat förutsättningarna för ett stabilare ekonomiskt klimat. Det sätt på 
vilket ekonomin kunnat svälja de negativa verkningarna av en relativt svår bankkris 
vittnar om uthålligheten i framstegen. Denna uthållighet illustreras också av 
finansmarknademas påtagliga gillande av myndighetemas planer på att successivt 
avskaffa sedelfondssystemet. 
I allmänhet har omstruktureringen av företagen, vilken är av central betydelse när det 
gäller att få ekonomin konkurrenskraftig på den inre marknaden, inte lett till tillräckliga 
framsteg, huvudsakligen som en följd av bristen på kapital, som i sin tur beror på den 
relativt låga nivån på utländska direktinvesteringar och den svaga banksektorn. 
Avsaknaden av hårda budgetbegränsningar, det faktum att voucherbaserad privatisering 
gått till en inre krets och frånvaron av ett trovärdigt konkurshot har heller inte bidragit till 
omstmktureringen av företagen. Därför måste betydande anpassningar fortfarande göras 
vilka förmodligen främst skulle leda till högre arbetslöshet, snarare än ytterligare 
produktionsminskningar. Litauen har fastnat i en ond cirkel, där, ett gammalt 
anläggningskapital innebär föråldrade och kostnadskrävande produkter, förlorade 
marknadsandelar, minskad lönsamhet och därigenom små möjligheter att finansiera 
investeringar i omstmkturering. Det finns ändå en möjlighet att denna onda cirkel kan 
brytas genom den nya regeringens politik att påskynda genomförandet av 
privatiseringsprocessen, vilket skulle kunna locka in betydande mängder av utländska 
direktinvesteringar. Det skulle inte bara dra in de finansiella medel som behövs för 
omstmktureringen utan också bidra till innovation av nya produkter och bättre 
företagsledning. Ett större utländskt inslag i ekonomin skulle också öka företagens 
kunskaper om kraven i gemenskapens regelverk för den inre marknaden, och det skulle 
underlätta inträdet på densamma. 
Litauens arv från sovjettiden bestod huvudsakligen av en storskalig tillverkningssektor, 
där den viktiga energiindustrin ingick, och en kollektiviserad jordbrukssektor. 
Lönsamheten i tillverkningssektorn har hämmats svårt av anpassningen till 
världsmarknadspriserna på de importerade insatsvarorna till sektorn, och av förlusten av 
de flesta av sektoms avsättningsmarknader. Förmågan hos dessa företag att ställa om sin 
försäljning till västmarknader är begränsad p.g.a. föråldrad teknik och låg kvalitet. Den 
underkapitaliserade privatiserade jordbrukssektorn är också i behov av en ordentlig 
omstmkturering. 
Konkurrensförmågan hos de sektorer som har kunnat konkurrera på utlandsmarknaderna 
(i huvudsak med textilier, kemikalier, raffinerad olja och livsmedel) beror till 
32 
övervägande del på låga lönekostnader. I fallet livsmedel spelar den höga skyddsnivån 
för jordbmkssektom också en roll. Det är också möjligt att Litauen fortfarande drar nytta 
av en något undervärderad valuta, trots att dess realvärde stigit oavbrutet. För att 
kompensera för det förväntade gradvisa urholkandet av dessa konkurrensfördelar 
föreligger ett omedelbart behov att öka produktiviteten och att diversifiera produktionen i 
riktning mot sektorer som ligger mer i linje med Litauens naturliga förutsättningar. Med 
de rätta ekonomiska stimulansåtgärderna på plats skulle en sådan process underlättas av 
den relativt höga nivån på Litauens humankapital och FoU-verksamhet. 
Framtidsutsikter och prioriteringar 
Under de allra senaste åren har politiken ofta i betydande grad styrts av behovet att få 
stöd från Internationella valutafonden (IMF) och att inrikta sig på kortsiktiga 
stabiliseringsfrågor. Den nya regeringen är i färd med att utarbeta en tydligare ekonomisk 
strategi på medellång sikt. En handlingsplan för 1997-2000 har aviserats, och den 
innehåller åtgärder för en stram budgetpolitik, stimulanser till närings- och 
investeringsverksamhet, snabbare privatisering, stabilisering av banksektorn och 
förbättringar av levnadsstandarden. Ett nytt ministerium för Europafrågor har inrättats 
med ansvar för utländska direktinvesteringar och exportfrämjande åtgärder, storskalig 
privatisering och tillnärmning av lagar. 
Planen för att lösa problemen i banksektorn från krisen i december 1995 har hittills 
fungerat väl. Kombinationen av privatisering, avveckling och kapitaltillskott borde kunna 
gynna en ytterligare konsolidering av sektorn. Ändå kan, så länge som den osäkra 
situationen inte är helt löst, ytterligare budgettryck uppstå, eftersom hela sektorn 
fortfarande är drabbad av likviditetsproblem och osäkra lån. Den förväntade 
konsolideringen av banksektorn, som kommer allteftersom sundhetsreglema anpassas till 
gängse internationella nivåer, kommer att kräva att myndigheterna håller fast ordentligt 
vid de strategier de meddelat. 
Etapp två av privatiseringen är utformad för att locka köpare som har den kompetens och 
de medel som behövs, och målet är att öka företagens lönsamhet, rationalisera 
förvaltningen, införa innovation av nya produkter och att utveckla den framtida strategin 
för näringslivet. För att dra till sig tillräckligt intresse från lämpliga investerare måste 
myndigheterna uppfylla sitt åtagande att avhända sig den faktiska kontrollen av de 
företag som skall säljas ut. 
I energisektorn driver omodem teknik, överskottskapacitet, ineffektiv prissättning, dåligt 
system för betalningsindrivning och politiska ingrepp de offentliga energibolagen till 
kroniska underskott och ger inte mycket stimulans till att driva företagen vinstorienterat 
eller hushålla med energi. Fram till nu har sektorn alltid förorsakat en kraftig åderlåtning 
av de offentliga finanserna. Beslutet att ta med en del företag från energisektorn på 
privatiseringslistan är ett viktigt steg i riktning mot en lösning av problemen i sektorn. 
Med hänsyn till problemens omfattning kan omstruktureringsprocessen i energisektorn 
ändå att komma ta lång tid och kan få vittomfattande verkningar på andra sektorer om 
indrivningen av betalningarna för energi räkningarna blir effektivare. 
Så länge Litauens konkurrensförmåga förblir orubbad och handelsbalansen hålls på 
acceptabel nivå, kan sedelfonden fortsätta fylla sin funktion som stabiliserande faktor, 
Men om inflödena av kapital inte längre kan finansiera underskottet i betalningsbalansen, 
vilket också var det som hände i början av 1996 efter bankkrisen, minskar reserverna, och 
33 
penningmängden krymper p.g.a. sedel fondssystemet, och detta sammantaget ger 
sammandragande effekter pä hela ekonomin. Därför behöver omstruktureringen av 
industrin och produktivitetsökningarna ske snabbt och utan avbrott om man skall 
bibehålla den makroekonomiska balansen. Detta kommer att bli ännu akutare när 
sedelfonden successivt avskaffas och inte längre kommer att kunna spela sin 
stabiliserande roll. 
Med ett avskaffande av sedelfonden kommer centralbankens möjlighet till diskretionär 
penningpolitik att öka kraftigt så att den kan utjämna fluktuationer på penningmarknaden. 
Den naturliga följden blir att de ekonomiska aktörerna behöver övertygas om att dessa 
utvidgade befogenheter kommer alt användas klokt och förståndigt för att garantera 
fortsatt makroekonomisk stabilitet. 
2.3 Allmän bedömning 
Litauen har gjort betydande framsteg när det gäller att införa marknadsekonomi. Handeln 
och priserna har i stor utsträckning liberaliserats och betydande framsteg har gjorts på 
området makroekonomisk stabilisering. Ytterligare framsteg måste emellertid göras, 
särskilt när det gäller prisanpassning, storskalig privatisering samt konkursförfaranden. 
Det huvudinslag som fortfarande saknas är genomdrivande av finansiell disciplin för 
företagen. 
Litauen skulle få allvarliga svårigheter att på medellång sikt hantera konkurrenstrycket 
och marknadskrafterna i unionen. De påtagliga förbättringarna inom politiken under 
senare tid skulle, om de upprätthålls, påskynda införandet av marknadsekonomi och 
stärka konkurrenskraften. Det krävs dock fortfarande stora omstruktureringar av 
företagen. Jordbruket måste moderniseras och banksektorn är fortfarande svag. 
34 
3. Förmåga att påta sig skyldigheterna i samband med ett 
medlemskap 
Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn angavs bland kriterierna för anslutning att 
"landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till 
målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen". 
Genom sin ansökan om medlemskap på grundval av fördraget har Litauen 
reservationslöst godtagit unionens grundläggande syften, inbegripet dess politik och 
instrument. I detta kapitel behandlas Litauens förmåga alt fullgöra de skyldigheter som 
följer med ett medlemskap, dvs. att anta den rättsliga och institutionella struktur 
(regelverket) genom vilken unionen förverkligar sina mål. 
Unionens utveckling har medfört att regelverket gradvis har blivit allt mer omfattande, 
och det utgör nu en större utmaning för framtida anslutningar än vad som var fallet i det 
förflutna. Litauens förmåga att genomföra regelverket kommer att vara avgörande för 
dess möjligheter till ett framgångsrikt medlemskap i unionen. 
I de följande avsnitten granskas inom varje större område av unionens verksamhet 
nuläget och framtidsutsikterna för Litauens del. Utgångspunkten för beskrivningen och 
analysen är en kort sammanfattning av regelverket, med uppgifter om Europaavtalets och 
vitbokens bestämmelser där dessa är relevanta. Slutligen görs för varje 
verksamhetsområde en kortfattad bedömning av Litauens förmåga att på medellång sikt 
fullgöra de skyldigheter som följer med ett medlemskap. 
3.1 En gränslös inre marknad 
Unionens inre marknad definieras i fördragets artikel 7a som ett område utan inre gränser 
där fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs. Den inre marknaden, 
som är av central betydelse för gemenskapens integrationsprocess, har som grund en 
öppen marknadsekonomi där det skall råda full konkurrens och ekonomisk och social 
sammanhållning. 
Ett effektivt genomförande av de friheter som är inskrivna i fördraget fömtsätter inte bara 
att viktiga principer respekteras, som till exempel principen om icke-diskriminering och 
principen om ömsesidigt erkännande av nationella bestämmelser - så som dessa principer 
uttolkats av domstolen - utan också en samtidig och effektiv tillämpning av en rad 
specifika gemensamma bestämmelser. Syftet med dessa specifika bestämmelser är 
särskilt att sörja för säkerhet och folkhälsa, miljöskydd och konsumentskydd, bevarandet 
av allmänhetens förtroende i nom, tjänstesektorn och garantier för att personer som utövar 
vissa specialiserade yrken har lämpliga kvalifikationer, samt vidare att vid behov införa 
eller samordna vissa reglerings- och övervakningsmekanismer, mekanismer som innebär 
att alla de kontroller och systematiska inspektioner som behövs för att säkerställa att 
reglerna följs sker inom marknaden och inte när de nationella gränserna passeras. 
Det är viktigt att gemenskapslagstiftningen införlivas effektivt med nationell lagstiftning, 
men än viktigare är att den genomförs korrekt i praktiken av lämpliga administrativa och 
rättsliga stmkturer i medlemsstaterna och att den följs av företagen. Detta är nödvändigt 
för att kunna etablera det ömsesidiga förtroende som krävs för att den inre marknaden 
skall fungera. 
35 
Det är viktigt att detta kapitel läses tillsammans med framför allt de kapitel som handlar 
om socialpolitik, miljö, konsumentskydd och politiken för specifika sektorer. 
Pe fyra friheterna 
Kandidatländerna skall ta över gemenskapens regelverk stegvis enligt följande 
uppläggning: 
- Associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och 
Litauen undertecknades 1995 och håller på att ratificeras. För de fyra friheterna och 
tillnärmningen av lagstiftningen föreskrivs särskilt i avtalet en omedelbar eller stegvis 
tillämpning av vissa ömsesidiga eller icke ömsesidiga skyldigheter när det gäller 
framför allt etableringsrätt, nationell behandling, frihandel, immaterialrättigheter och 
offentlig upphandling. 
- I den vitbok, KOM (95) 163 slutlig, som kommissionen lade fram 1995, med riktlinjer 
avsedda att hjälpa kandidatländerna att förbereda sig inför integreringen med den inre 
marknaden, avgränsas den berörda lagstiftningen mera snävt. Där anges de områden 
och "nyckelåtgärder" som direkt inverkar på den fria rörligheten för varor, tjänster, 
kapital och personer och redovisas de förutsättningar som krävs för att de skall kunna 
tillämpas, däribland de rättsliga och organisatoriska strukturerna. Tjugotre av 
gemenskapens aktivitetsomräden tas upp i vitboken och åtgärderna i fråga delas upp i 
två faser allt efter prioritetsgrad; en arbetsplan fastställs sålunda för perioden inför 
anslutningen. TAIEX ("Technical Assistance and Information Exchange Office" -
kontoret för tekniskt stöd och informationsutbyte) inrättades för att lämna 
kompletterande och riktat tekniskt bistånd inom de lagstiftningsområden som täcks av 
vitboken. En databas över lagstiftningen har nyligen upprättats av TAIEX. 
- Anslutningen till Europeiska unionen innebär att kandidatländerna måste införliva och 
genomföra hela gemenskapens regelverk. I detta avseende bör understrykas att den 
handlingsplan för den inre marknaden som lades fram inför Europeiska rådet i 
Amsterdam anger de prioriterade åtgärder som är nödvändiga för att med hänsyn till 
införandet av den gemensamma valutan förbättra den inre marknadens funktion i ett 
EU med femton medlemsstater. Detta kommer med nödvändighet att innebära 
successiva förändringar av regelverket. 
Den allmänna ramen 
Företagen skall, oavsett verksamhetsområde, kunna utöva sin verksamhet på gmndval av 
gemensamma regler. Dessa gemensamma regler är viktiga, för de fastställer den allmänna 
ramen för hur ekonomin skall fungera och därmed de allmänna 
konkurrensfömtsättningama. Inom detta område återfinns, förutom konkurrensreglerna 
(statliga företag, statsstöd) och beskattningsreglerna som tas upp i andra avsnitt i detta 
yttrande, bestämmelserna om öppnandet av offentlig upphandling av anläggningsarbeten, 
varor och tjänster, om harmonisering av bestämmelserna på det immaterialrättsliga 
området (inklusive Europapatent) och om harmonisering av bestämmelserna om 
bolagsrätt och redovisningsrätt, vidare bestämmelserna om skydd av personuppgifter 
samt om överföring av lagföring och erkännande av domar (konventioner med stöd av 
artikel 220 i fördraget). 
Översikt 
36 
En ny lag om offentlig upphandling antogs av det litauiska parlamentet 1996. Denna nya 
lag är avsedd att omfatta alla typer av upphandling och reglerar förfarandet för tilldelning 
av kontrakt inom alla sektorer, under förutsättning att allmänna medel används. En byrå 
för offentlig upphandling har inrättats för att svara för handläggningen av olika frägor 
rörande politiken för offentlig upphandling och för att övervaka genomdrivandet av 
lagstiftningen. 
På området industriell äganderätt har nya lagar om patentskydd, varumärken och 
mönsterskydd antagits 1992 och 1993. Civilrätten reglerar den intellektuella 
äganderätten. Ett förslag till en ny lag, i överensstämmelse med gemenskapens regelverk, 
väntas under 1997. De handelsrelaterade aspektema av immaterialrätter (TRIPs) kommer 
att vara tillämpliga för Litauen i och med anslutningen till WTO 
( Världshandelsorgani s ati onen). 
Bolagsrätten regleras genom ett antal författningar. Flera olika bolagsformer erkänns, 
däribland publika och privata aktiebolag och investmentbolag. Per den 3 juni 1996 fanns 
det ungefär 32 000 företag registrerade. Publika aktiebolag far emittera aktier, och 
finansiering via aktier är vanligt förekommande. Aktieägare skyddas i lagen. Kravet på 
ett visst minimikapital är reglerat i lag, och det finns bestämmelser om skydd av ett 
företags maximala kapital. Det finns särskilda skyldigheter vad gäller skydd av 
kreditgivare. Företagen är skyldiga att offentliggöra information om viktigare händelser 
och det förs ett centralt register med uppgifter om varje företag. Allmänheten har rätt att 
mot en gmndavgift ta del av uppgifterna i registret. 
Grundprinciperna för företagens årsredovisning ges i lagen om redovisningsprinciper 
från 1992 samt i olika förordningar och meddelanden. Behörighetskrav för revisorer 
fastställs av finansministeriet. Ett revisions- och redovisningsinstitut inrättades 1996. 
Institutet kommer att bistå vid utformandet av nationella redovisningsprinciper och det 
kommer att ha ansvaret för utbildningen av revisorer samt för prov för yrkesbehörighet. 
I Litauen finns en lag, antagen den 11 juni 1996, som rör skyddet av personuppgifter. 
Denna text ger behörighet till en myndighet som har ansvaret för att kontrollera att 
personuppgifter hanteras enligt reglerna, men den innehåller inga bestämmelser om 
denna institutions status, dess organisation och dess befogenheter. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Den litauiska lagstiftningen är till större delen förenlig med EG-reglema inom området 
offentlig upphandling. Denna lagstiftning gäller dock inte för verksamhet inom 
sektorerna för telekommunikation, transport, energi och vatten. Dessutom föreskriver den 
nya lagen alltjämt ett system för nationell förmånsbehandling. De fastställda 
granskningsförfarandena förefaller uppfylla de flesta kraven i EG-reglema. De litauiska 
myndigheterna har för avsikt att anta nya bestämmelser i syfte att säkerställa att landets 
regler är fullt förenliga med direktiven vid slutet av 1998. Det förefaller allmänt som om 
Litauen är på rätt väg, även om tillnärmningsprocessen inte har slutförts. 
Litauen måste göra stora insatser vad gäller lagstiftning och tillämpning på området 
intellektuell och industriell äganderätt för att säkerställa överensstämmelse mellan 
litauisk lagstiftning och gemenskapens regelverk. Detta lagstiftningsarbete beräknas ske 
under 1998. Ett ledningsorgan har börjat att ta ut avgifter. Mindre arbete återstår även 
om det inte skall underskattas pä området industriell äganderätt. Bristen på erfarenhet 
37 
hos personalen vid det litauiska patcntvcrkel ger upphov till vissa tvivel vad gäller 
möjligheten alt pä ett effektivt sätt kunna genomföra dessa lagar pä medellång sikt. 
På grundval av information om bolagsrätt som tillhandahållits av Litauen, förefaller det 
som om landets lagstiftning till största delen är förenlig med det första och det andra 
direktivet, och 1997 avser man att anta lagstiftning som är avsedd att bringa resten av 
lagstiftningen i överensstämmelse med direktiven. Större delen av bestämmelserna i det 
tredje, elfte och tolfte direktivet avspeglas också i litauisk lagstiftning. Man räknar med 
att ytterligare lagstiftning som skall bringa Litauens lagar i full överensstämmelse med 
gemenskapens regelverk kommer att antas under 1998. 
1992 års lag om redovisning uppfyller de flesta kraven i det fjärde direktivet, men det 
behövs några ändringar för att lagen skall bli helt i linje med direktivet. Regler för 
koncernredovisning som införlivar det sjunde direktivet är under utarbetande och skall 
enligt tidsplanen antas före utgången av 1997. Man avser också att modifiera befintliga 
lagar och förordningar för att göra regelramen mer lättillgänglig. De nu gällande kraven 
på yrkesbehörighet för revisorer måste anpassas så att de följer det åttonde direktivet, 
men ännu är inget utkast som rör detta område tillgängligt. Det finns vissa 
övergångsproblem när det gäller att omsätta de nya reglerna i praktiken, bland annat 
råder det brist på kompetens vad gäller bokföring och revision, och dessa problem 
kommer att kräva stora insatser på medellång sikt. 
Den ovannämnda lagen från 1996 om dataskydd är klart inspirerad av gemenskapens 
ramdirektiv. Den kräver dock diverse förbättringar för att den skall bli fullständigt 
förenlig med direktivet. Kommissionen har ingen information om tillämpningen av 
lagen, särskilt vad gäller skapandet av en kontrollmyndighet, och inte heller vad gäller 
den sekundärrätt som följer av lagen från 1996. En anslutning till Europarådets 
konvention nr 108 om skydd av personuppgifter planeras inte för närvarande. 
Även om Litauen inte har inbjudits att ansluta sig till Luganokonventionen om domstols 
behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens och handelsrättens område, 
finns det anledning att notera landets avsikt att modernisera sin civilrätt och sin 
civilprocessordning. 
Slutsats 
Tillnärmningsprocessen vad gäller offentlig upphandling behöver stärkas. Ytterligare 
ändringar behövs för att lagstiftningen skall uppfylla alla krav i direktiven om offentlig 
upphandling. 
Litauen måste göra stora insatser vad gäller lagstiftningen samt dess tillämpning på 
området intellektuell och industriell äganderätt för att säkerställa överensstämmelse 
mellan litauisk lagstiftning och gemenskapens regelverk. Mindre arbete återstår - även 
om det inte skall underskattas - på området industriell äganderätt. 
När det gäller bolagsrätten fömtses inga större problem med Litauens införlivande av 
gemenskapens regelverk, och det finns för närvarande ingen anledning att ifrågasätta 
Litauens möjligheter att följa den tidtabell som fastställts för arbetet med att bringa 
landets lagstiftning helt i överensstämmelse med gemenskapens regelverk. Vad gäller 
redovisning väntas det inte möta några problem att på medellång sikt bringa 
lagstiftningen i överensstämmelse med gemenskapens regelverk, men tillämpningen kan 
38 
komma att innebära mer ihållande svårigheter. Vad gäller redovisning utgör den 
information som ställts till förfogande inte ett tillräckligt underlag för en detaljerad 
utvärdering av graden av överensstämmelse med gemenskapens regelverk eller av 
Litauens utsikter att uppnå detta på medellång sikt. 
Litauen har gjort framsteg inom området dataskydds Ändå behövs det ytterligare insatser 
för att bringa lagstiftningen i överensstämmelse med ramdirektivet. 
Fri rörlighet för varor 
Fri rörlighet för varor fömtsätter en avveckling av åtgärder som begränsar handeln, alltså 
inte bara tullar och kvantitativa handelsbegränsningar utan också alla åtgärder med 
motsvarande verkan, dvs. åtgärder som är direkt eller indirekt tillämpliga för nationella 
eller importerade produkter och som har protektionistiska verkningar. För att garantera fri 
rörlighet för varor inom områden där de tekniska föreskrifterna inte är harmoniserade är 
det, enligt de principer som slogs fast i domen i målet Cassis de Dijon, av grundläggande 
betydelse att principen om ömsesidigt erkännande av nationella regler tillämpas och att 
principen att de nationella kraven skall begränsas till krav som är rimliga i förhållande till 
de eftersträvade målen accepteras. 
Europeiska gemenskapen har utvecklat den "nya metoden" för harmoniseringsarbetet, ett 
tillvägagångssätt som bygger på en väl avvägd balans mellan offentliga och oberoende 
privata organ och där Europeiska gemenskapens lagstiftning och europeiska standarder 
spelar en tydlig och kompletterande roll. I stället för att föreskriva tekniska lösningar 
begränsar sig EG-lagstiftningen till att fastställa grundläggande krav som produkterna 
skall uppfylla. Produkter som tillverkats i överensstämmelse med europeisk standard 
skall förutsättas uppfylla de grundläggande kraven, men användandet av europeiska 
standarder är inte det enda sättet att intyga att förenlighet med de uppställda kraven 
föreligger. Den "nya metoden" fungerar tillsammans med den "globala metoden" för 
produktcertifiering som reglerar rätten att sätta "CE-märket" på en produkt. För andra 
produkter, såsom farmaceutiska produkter, kemikalier, motorfordon och livsmedel, följer 
EG:s direktiv det traditionella regleringsmönstret och innehåller utförliga regler. 
De fria rörligheten för varor förutsätter alltså även att vissa gemenskapsbestämmelser om 
harmonisering införlivas. Tillämpningen av de harmoniseringsbestämmelser som gäller 
skyddet av hälsa och säkerhet bör härvidlag följas med stor uppmärksamhet, vilket 
fömtsätter att det inrättas lämpliga system och organisatoriska lösningar på såväl 
företags- som myndighetsnivå. 
Bland de s.k. "övergripande" direktiv som är nödvändiga för att den gränslösa marknaden 
skall fungera kan särskilt nämnas direktivet om allmän produktsäkerhet och direktivet om 
skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. Bestämmelserna om allmän 
produktsäkerhet behandlas i det avsnitt som behandlar konsumentskyddet. 
De bestämmelser som är specifika för jordbmksprodukter (iakttagandet av veterinära och 
fytosanitära krav) redovisas i detalj i det avsnitt som gäller jordbruket. 
Översikt 
Litauen har gjort stora framsteg när det gäller att skapa fömtsättningar för fri rörlighet för 
varor som kräver avskaffande av alla kvantitativa restriktioner och eliminering av 
diskriminerande bestämmelser. Landet har redan liberaliserat större delen av priserna 
39 
samt handeln och valutahanteringen. Fömtom några prisrestriktioner inom områdena 
energi, bostäder, kollektivtrafik och samhällsservice bestäms de flesta priserna fritt av 
marknaden. Principen om ömsesidigt erkännande av varor är accepterad. 
Beträffande tekniska handelshinder fortgår anpassningsprocessen. Licenser behövs lör 
import av alkoholhaltiga drycker, tobak, bilar, läkemedel, vapen och metaller. Det 
huvudsakliga syftet med detta system är att skydda folkhälsan. För alkohol, tobak och 
farmaceutiska produkter är de förfaranden som tillämpas vid tilldelning av importlicenser 
inte helt öppna för insyn, och de kan favorisera lokala producenter. 
Enligt den litauiska planen för nationell tillnärmning skall en första uppsättning direktiv 
enligt "nya metoden" antas redan 1997, även om det inte finns några tecken på betydande 
framsteg inom detta område. Det finns inte heller någon tillgänglig information om 
anpassningen till resten av "nya metoden"-direktiven. Vissa bestämmelser har nyligen 
antagits inom områdena farmaceutiska produkter och byggnadsmaterial, och det 
förefaller som om framsteg görs inom livsmedelssektorn. Inom kemisektorn och 
motorfordonssektom återstår merparten av arbetet. 
Beträffande standardisering torde ett förslag till lag som är under utarbetande förbättra 
överensstämmelsen med EG-systcmet, särskilt vad gäller frivillig tillämpning av 
standarder. Litauiska standardiscringsbyrän, som är ansluten till både CEN (Europeiska 
standardiseringskommissionen) och CENELEC (Europeiska organisationen för 
standardisering inom elområdet), är för närvarande ett regeringsanknutet organ som 
enligt planerna också skall ha en ackrediteringsfunktion. Detta står i strid med EU-
principerna. Det finns också ett förslag till lag på området bedömning av 
överensstämmelse, som verkar stämma rätt väl överens med EG:s "globala metod". 
Beträffande infrastmktur för bedömning av överensstämmelse finns det för närvarande, 
på grund av brist på kvalificerad personal och finansiella resurser, inget organ för 
kvalitetscertifiering. Denna personal- och finansieringsfråga behöver tas itu med eftersom 
den påverkar ledningen och uppgraderingen av laboratorier och certifieringsorgan. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Införandet av frihandel mellan Litauen och EU har kommit långt och kommer att 
övervakas inom ramen för Europaavtalet, inbegripet fullständigt avskaffande av alla 
kvantitativa restriktioner och diskriminerande bestämmelser. Prissystemet inom 
energisektorn måste libéraliseras före en anslutning. Licenssystemet behöver ses över och 
vid behov justeras. 
Vidare kan man konstatera att medan man gör framsteg när det gäller upprättandet av en 
övergripande ram för en lagstiftning som går i riktning mot förenlighet med EG:s 
regelverk, behöver tillnärmningsprocessen vad gäller lagstiftning på teknikområdet 
stärkas ytterligare. 
Vad gäller de områden som är reglerade på nationell nivå men inte omfattas av någon 
gemenskapsharmonisering saknas emellertid uppgift om i vad mån gemenskapsrättens 
principer om fri rörlighet för varor tillämpas i Litauen. Förklaringen är framför allt att de 
mekanismer för öppenhet som är knutna till den inre marknadens funktion saknas och 
alltså inte kan utnyttjas som sådana under perioden inför anslutningen; det rör sig framför 
allt om direktiv 83/189 i vilket föreskrivs att förslag till nationella tekniska standarder 
40 
och föreskrifter skall anmälas, beslut 3052/95 som handlar om åtgärder som avviker från 
principen om fri rörlighet för varor, förfarandena för överklagande hos kommissionen 
och även möjligheten enligt artikel 177 i fördraget att vända sig till domstolen för att få 
ett förhandsavgörande. Likaså förutsätter en bedömning av om Litauen tillämpar 
principen om ömsesidigt erkännande mer ingående uppgifter om nationella bestämmelser 
och nationell administrativ praxis som kan inverka pä saluförandet av produkterna. 
Slutsats 
Betydande framsteg har gjorts inom ett antal områden. Det krävs dock ytterligare 
insatser, särskilt när det gäller anpassning av lagstiftning på teknikområdet och med 
avseende på standardisering och bedömning av överensstämmelse, liksom när det gäller 
prisliberalisering och krav för tillståndsgivning. Under förutsättning att de pågående 
ansträngningarna fortsätter och det tekniska kunnandet uppgraderas, borde dock fri 
rörlighet för varor kunna uppnås på medellång sikt. 
På områden som inte omfattas av någon gemenskapsharmonisering måste de litauiska 
myndigheterna också se till att den nationella lagstiftningen inte riskerar att förhindra 
handel, bland annat genom att kontrollera att gällande bestämmelser är rimliga i 
förhållande till målen som eftersträvas. 
Fri rörlighet för kapital 
I Europaavtalet fastställs principen om fri rörlighet för kapital mellan Litauen och EU. 
Detta gäller, med avseende på Litauens skyldigheter, från och med Europaavtalets 
ikraftträdande för direkta investeringar, portfölj investeringar, handelskrediter och 
finansiella lån för företag som redan är etablerade i Litauen. Vad gäller filialer och 
agenturer för gemenskapsföretag (även egenföretagare) kommer det att börja gälla 
gradvis under övergångsperioden. Enligt avtalet skall partema skapa nödvändiga villkor 
för en gradvis ökande tillämpning av gemenskapsregler på den fria rörligheten för 
kapital. 
I vitboken belyses sambandet mellan fri rörlighet för kapital och fri rörlighet för 
finansiella tjänster. Vitboken föreslår en serie åtgärder för antagande av lagstiftning på 
detta område och påminner om den växande betydelsen av fria internationella 
kapitalflöden. 
Översikt 
Delvis till följd av den låga takten när det gäller kontantbascrad privatisering, har nivån 
på inflödet av utländska direktinvesteringar varit något av en besvikelse, med ett 
genomsnittligt årligt flöde på ungefär 1 procent av BNP. 1996 uppgick andelen utländska 
direktinvesteringar i Litauen till 230 miljoner ecu. Inflödet av utländska 
direktinvesteringar till Litauen har emellertid ökat och uppgår nu till 1 % av BNP och 
förväntas fortsätta öka under de kommande åren. Den nya regeringen har infört 
skattelättnader för att gynna investeringar (beskattning av företagens intäkter). Det 
förbättrade makroekonomiska resultatet från 1996 kommer sannolikt också att på 
medellång sikt uppmuntra till ökade utländska direktinvesteringar. Investeringssystemet 
är förhållandevis liberalt. Företag kan vara helägda och drivas av utlänningar. Vinster kan 
fritt föras ut ur landet. Sedan 1996 har en ändring av konstitutionen (artikel 47) gjort det 
möjligt för utlänningar att äga mark för affärsändamål. 
41 
Bland de prioriterade områdena i den nya regeringens ätgärdsplan för åren 1997 2000 är 
dessutom skapandet av ett gynnsammare rällsligl och ckonomiskl klimat för långsiktiga 
utländska investeringar. Ett av de första stegen mot detta mål var inrättandet 1997 av 
ministeriet för Europafrågor, vilket har ansvaret för att främja utländska investeringar, 
storskalig privatisering och export. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Under övergången till marknadsekonomi har Litauen gjort betydande framsteg när det 
gäller att libéralisera och stabilisera sin ekonomi. Liberaliseringen av finansmarknaderna 
och frigörandet av kapitaltransaktioner hade en stabiliserande verkan. 
Investeringssystemet är förhållandevis liberalt och den nya regeringens politik som går ut 
på att påskynda slutförandet av privatiseringsprocessen kommer sannolikt att dra till sig 
ett stort inflöde av utländska direktinvesteringar. En ökad utländsk inblandning i 
ekonomin skulle också öka bankemas och investmentföretagens kunskap om 
gemenskapens regelverk, vilket skulle underlätta tillträdet till den gemensamma 
marknaden. 
Slutsats 
Den litauiska regeringens ansträngningar för att libéralisera sina kapitalmarknader har 
varit framgångsrika på en del områden. Rekommendationerna i både vitboken och i 
Europaavtalet har i stor utsträckning genomförts. 
Ytterligare insatser krävs för att slutföra liberaliseringen av Litauens kapitalmarknader, 
särskilt när det gäller restriktioner för investment företag vid transaktioner över gränserna. 
Under förutsättning att den politiska viljan är tillräcklig borde detta emellertid inte utgöra 
någon betydande svårighet. 
Graden av kapitalliberalisering som genomförts av Litauen är i linje med åtagandena i 
Europaavtalet. Det bör inte möta några svårigheter för Litauen att avlägsna resterande 
restriktioner och anta gemenskapens regelverk inom området kapitalrörelser på 
medellång sikt. 
Fri rörlighet för tjänster 
Den fria rörligheten för tjänster gmndar sig å ena sidan på förbudet mot diskriminering, 
särskilt diskriminering på grund av nationalitet, å andra sidan på bestämmelserna om 
anpassning av olika nationella regler. Dessa bestämmelser avser ofta både 
etableringsrätten, som hör till området fri rörlighet för personer, och rätten att fritt 
tillhandahålla tjänster. Genomförandel av bestämmelserna förutsätter att det införs 
administrativa strukturer (t.ex. kontrollorgan inom banksektorn, kontrollmyndigheter 
inom den audiovisuella sektorn, reglerings- och tillsynsmyndigheter) och en förstärkning 
av medlemsstatemas samarbete när det gäller kontrollverksamheten (system för 
ömsesidigt erkännande). 
En betydande del av gällande lagstiftning om fri rörlighet för tjänster gäller finansiella 
tjänster. Lagstiftningen berör också öppnandet av de nationella marknaderna inom 
sektorer som av tradition dominerats av monopol, såsom telekommunikationer och, 
delvis, energi och transport. Denna fråga behandlas i de avsnitt av detta yttrande som 
gäller dessa sektorer. 
42 
Översikt 
Banksektorn hotades av en kris i december 1995 när flera banker, inklusive landets 
största privata bank, förklarades vara insolventa. Banksektorn är fortsatt bräcklig även 
om det finns tydliga tecken på återhämtning efter den litauiska regeringens snabba 
reaktion. 
I början av 1977 intog 3 banker, i vilka staten ägde majoriteten av aktierna, en 
dominerande ställning inom landets banksystem (65 % av tillgångarna hos de verksamma 
bankerna och 66 % av insatta medel var koncentrerade till dessa banker). På senare tid 
har andelen statsägt kapital ökat stort i bankerna sedan det nya programmet för 
kapitaltillskott till bankerna inleddes i syfte att uppfylla kravet på kapitaltäckning. 
I de banker där staten inte innehar aktiemajoriteten är kapitalet mindre. Privata banker 
har en mindre marknadsandel, men deras situation håller på att förbättras. 
Regeringen förbereder nu privatiseringsprogrammet för de statliga bankerna. Högst 
prioritet har uppgiften att privatisera den statliga affärsbanken, och beslut väntas om 
ytterligare en bank. Dessutom kommer regeringen inom en nära framtid att besluta om 
huruvida vissa banker bör kvarstå under statlig kontroll för genomförandet av vissa 
statliga program. 
När det gäller bankmarknaden kan noteras att utländska banker inte far bilda 
dotterföretag i Litauen. Vad gäller utländska filialer är det bara en bank som har fått 
tillstånd hittills. Bankerna ger bankgaranti endast till personer bosatta i Litauen. 
Tillsynsfunktioner inom banksektorn utövas av den litauiska centralbanken. Dess 
befogenheter liknar dem som finns i medlemsstaterna. 
Vad gäller värdepapperssektom krävs det en licens för medlemskap i fondbörsen. 
Licensen utfärdas av den litauiska värdepapperskommissionen, en myndighet som 
övervakar efterlevnaden av lagen om allmän handel med värdepapper. 
I enlighet med lagen om försäkringar samordnas och övervakas försäkrings frågor av den 
statliga försäkringsinspektionen under överinseende av finansministeriet. I enlighet med 
den nya lagen om försäkringar från 1996 (artiklarna 25 och 27) har försäkringsbolag 
inom EG, efter registrering, rätt att bilda försäkringsbolag i Litauen. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Vad gäller bankväsendet har många aspekter av det första bankdirektivet, direktivet om 
egna tillgångar och direktivet om solvens införlivats med litauisk banklagstiftning. 
Lagstiftning som är förenlig med relevanta EU-direktiv och som rör dels 
bankgarantibestämmelser och dels förhindrande av penningtvätt har dock inte antagits 
ännu. 
Medan vissa viktiga delar av det andra bankdirektivet har införlivats (särskilt när det 
gäller erkännande av licenser som utfärdats inom EU samt principen om hemlandstillsyn) 
och direktivet om årlig redovisning och koncernredovisning redan har delvis införlivats, 
är stora delar av lagstiftningen ännu inte i full överensstämmelse med EU-kraven. 
Dessutom saknas bestämmelser om kapitaltäckningskrav för marknadsrisker samt 
bestämmelser om gruppbaserad tillsyn. 
43 
Sedan i juni 1996 tillåter rättsläget i princip utländska banker att öppna filialkontor i 
Litauen, under förutsättning att det finns ett avtal mellan centralbanken och hemlandets 
tillsynsmyndighet. Även om de åtgärder som anges i vitboken rörande banklagstiftning 
bör vara på plats till 1999, måste djupgående strukturreformer genomföras. Dessa 
inbegriper privatisering av återstående statsägda banker, införande av 
kapitaltäckningskrav för marknadsrisker samt sunda principer för bankväsendet, vilka är 
grundförutsättningar för ett deltagande i den gemensamma marknaden. 
Vad gäller värdepapperssektorn är det befintliga rättssystemet ännu inte i linje med 
relevanta EG-direktiv. Den övergripande ramen är dock väl strukturerad, särskilt med 
avseende på tillsynsmyndighetens befogenheter, huvudsakligen den litauiska 
värdepapperskommissionen. 
Även för försäkringssektorn måste dagens situation betraktas som otillfredsställande. Den 
nya försäkringslagen som antogs 1996, som ännu inte trätt i kraft i alla delar, bör dock 
förbättra situationen. Vissa av direktiven från fas I bör genomföras under 1997, 
resterande fas I-direktiv samt direktiven i fas II bör genomföras under 1998. 
Litauen är på rätt väg när det gäller att skapa ett tillsynssystem för försäkringar som 
uppfyller kraven från den fria marknaden, både i termer av konsumentskydd, finansiell 
tillsyn och marknadstillträde för EG-ländcr. De återstående hindren är praktiska (fler 
aktuarier, mer erfarenhet) och finansiella (företagen behöver högre kapitaliscring) och 
skulle kunna övervinnas på medellång sikt om den nödvändiga rättsliga ramen avslutas i 
enlighet med tidtabellen i regeringens planer. 
44 
Slutsats 
Inom bank-, värdepappers- och försäkringssektorerna återstår det fortfarande att införa 
fullständigt fri etableringsrält pä ett tillfredsställande sätt inom de rättsliga ramarna för 
dessa sektorer, samt att omsätta dessa bestämmelser i praktiken pä vederbörligt sätt. 
Under förutsättning att harmoniseringen fortsätter som planerat och omstruktureringen av 
bankerna genomförs, förutses dock inga större svårigheter beträffande möjligheten att 
uppnå full överensstämmelse med gemenskapens regelverk på området finansiella 
tjänster. 
Vissa tvivel råder dock beträffande de litauiska myndighetemas förmåga att snabbt 
genomföra det stora lagstiftningsprogrammet som de har åtagit sig att genomföra. 
Exemplet med "försäkringslagen" som antogs 1996, men som ännu inte helt har trätt i 
kraft, är ett varningstecken i detta avseende. Det kommer att behövas ansträngningar, för 
hela den finansiella sektorn, för att man skall kunna uppnå överensstämmelse med 
gemenskapens regelverk på medellång sikt. 
Fri rörlighet för personer 
Den fria rörligheten för personer omfattar tvä rörlighctsbegrcpp som ingår i skilda 
sammanhang i fördraget. Artikel 7a, å ena sidan, som intagits i den första delen av 
fördraget som handlar om "Principerna", är en del av reglerna för uppbyggnaden av den 
inre marknaden och innebär att medlemsstatemas inre gränser skall kunna passeras utan 
kontroll. 
Artikel 8a, å andra sidan, som ingår i den andra delen av fördraget som handlar om 
unionsmedborgarskap, ger varje medborgare i unionen personlig rätt att på vissa villkor 
fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstatemas territorier. För att artikel 7a inte 
skall bli verkningslös gäller avskaffandet av gränskontrollerna lika för alla personer 
oavsett nationalitet. Medan de rättigheter som härrör från artikel 8a tillämpas i samtliga 
medlemsstater, har de rättigheter som härrör från artikel 7a ännu inte blivit fullständigt 
förverkligade i hela unionen. 
a) Fri rörlighet för unionsmedborgare, etableringsfrihet och ömsesidigt erkännande 
av examensbevis och kvalifikationer 
Europaavtalet föreskriver en icke-diskriminerande behandling av arbetstagare som är 
lagligt anställda (liksom av deras familjer). Avtalet omfattar möjligheten att kumulera 
eller överföra rättigheter på området för social trygghet och uppmuntrar medlemsstaterna 
att sluta bilaterala avtal med Litauen om tillträde till arbetsmarknaderna. Från 1999 
kommer associeringsrådet att undersöka ytterligare sätt att förbättra arbetstagarnas 
rörlighet. 
Vitboken innehåller överväganden om den lagstiftning som krävs för att åstadkomma en 
balanserad utveckling av arbetsmarknaden och samtidigt undvika att konkurrensen 
snedvrids. 
Fri rörlighet för arbetstagare är en av de grundläggande friheter som erkänns i fördraget. 
Rätten att utöva vissa yrken (till exempel på det juridiska området och inom 
hälsosektom) får emellertid underkastas vissa villkor, i synnerhet kvalifikationskrav. 
Beroende på vilket fall det är fråga om skall kvalifikationskraven bli föremål för 
samordning eller tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande. 
45 
Etableringsfriheten är också garanterad i fördraget och gäller ekonomisk verksamhet som 
bedrivs av företag eller av fysiska personer som är egen företagare. 
Rätten till fri bosättning kan underkastas krav på att den som inte utövar någon 
yrkesverksamhet i det berörda landet har vissa minimitillgångar och omfattas av en 
sjukförsäkring. 
Översikt 
Rättsläget för utlänningar i Republiken Litauen regleras av lagen om tillfällig anställning 
av utlänningar samt immigrationslagen, vilken fastställer inresevillkoren för utlänningar 
som vill bosätta sig permanent i landet. 
Utlänningar får vistas i Litauen om de har ett visum för en period av upp till 90 dagar. 
Utlänningar med särskilda arbetsvisum får vistas i Litauen i upp till två år, och tillståndet 
kan förnyas. Tillstånd för permanent vistelse i Litauen kan ges till personer som har 
litauiskt medborgarskap före 1990 och som för närvarande är bosatta i landet och till 
personer som var permanent bosatta i landet före 1990 och fortfarande bor i landet. 
När det gäller ömsesidigt erkännande av examensbevis och kvalifikationer förutses, i den 
tidtabell som Litauen tillhandahållit, genomförande av vitbokens fas I till 1997, fas II till 
1998 och fas III till slutet av 1998. Det formella införlivandet av regelverket är avslutat, 
men ytterligare insatser krävs när det gäller tillämpning och genomdrivande. Det kommer 
att bli nödvändigt att upprätta särskilda myndigheter (organ) för att utfärda, attestera och 
bedöma examensbevis och intyg. 
Vad gäller utbildningen (där denna samordnas av direktiv) av läkare, tandläkare, 
barnmorskor, arkitekter, veterinärer och sjuksköterskor förefaller grundutbildningen vara 
i överensstämmelse med direktiven. När det gäller stmkturer för genomdrivande finns det 
ministerier, några få myndigheter och några yrkessammanslutningar (huvudsakligen 
fackföreningar). 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Den litauiska lagstiftningen kommer att behöva förberedas för likabehandlingen av EU-
medborgare i och med att utländska medborgare kommer att arbeta i Litauen. Sådana 
bestämmelser finns i artikel 37 i Europaavtalet. 
Införlivande av lagstiftning behövs vad gäller dataskydd, bland annat när det gäller 
definitionen av personliga uppgifter och tillträde till databaser. Även om vissa framsteg 
har gjorts kommer det att behövas betydande insatser för att upprätta ett tillfredsställande 
gränskontrollsystem. Detta borde vara möjligt på medellång sikt. 
Vad gäller ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer kommer upprättandet eller 
stärkandet av de nödvändiga stmkturema för genomdrivande att behöva intensifieras om 
de skall vara på plats på medellång sikt. 
Slutsats 
De nödvändiga stmkturema på detta område förefaller att vara på plats, men det är svårt 
att bedöma den faktiska effekten och genomdrivandet. Från teknisk synpunkt kommer 
46 
förordningarna att behöva anpassas på medellång sikt med avseende på den fria 
rörligheten för personer. 
b) Avskaffandet av personkontrollen vid de inre gränserna 
Fri rörlighet enligt artikel 7a i EG-fördragct, dvs. avskaffandet vid de inre gränserna av 
all personkontroll, oavsett personens nationalitet, har ännu inte fullständigt förverkligats i 
Europeiska unionen. Avskaffandet av personkontrollen förutsätter att ett stort antal 
kompletterande åtgärder genomförs, och en del av dessa har ännu inte antagits och 
genomförts av medlemsstaterna (se det särskilda avsnittet om rättsliga och inrikes 
frågor). 
Ett begränsat antal medlemsstater har däremot förverkligat målet i överensstämmelse 
med Schengenavtalet (sju medlemsstater tillämpar avtalet redan nu och ytterligare sex 
förbereder dess genomförande). 
I syfte att underlätta förverkligandet av detta mål inom ramen för unionen har det i 
utkastet till nytt fördrag införts ett nytt kapitel med rubriken "Frihet, säkerhet och 
rättvisa" och vidare integreras Schengenövercnskommclserna i EU. 
Litauen har uttryckt sin önskan och sin beredvillighet att uppfylla bestämmelserna i 
Schengenavtalet för att delta i detta. Landet har påbörjat förberedelserna för detta och har 
i samband därmed begärt assistans från medlemsstaterna, framför allt när det gäller att 
förstärka gränskontrollerna. 
Allmän bedömning 
1. Litauens framsteg när det gäller att genomföra den lagstiftning som behandlas i 
vitboken sammanfattas i bilagan. Det framgår av tabellen att Litauen uppskattar 
att 316 av de 899 direktiv eller förordningar som nämns i vitboken införlivats 
med den nationella lagstiftningen per den 30 juni 1997. Uppgifterna avser 
lagstiftning som Litauen anser sig redan ha införlivat eller för vilken landet 
kontrollerat att förenlighet med gemenskapsreglerna föreligger. Denna upplysning 
föregriper inte bedömningen av om texterna är förenliga, något som 
kommissionen på nuvarande stadium inte är i stånd att uttala sig om. 
2. Litauen har gjort vissa framsteg vad gäller överensstämmelse med lagstiftningen 
rörande den inre marknaden. Landet har i synnerhet uppnått en hög grad av 
överensstämmelse med gemenskapsreglema inom områdena bolagsrätt, 
redovisningsrätt, dataskydd och, i viss utsträckning, inom området fri rörlighet för 
varor. Flertalet bestämmelser har, enligt den undersökning som gjorts av de 
litauiska myndigheterna, helt eller delvis införlivats, men kommissionen kan i 
detta skede inte uttala sig om huruvida de är fullt förenliga med 
gemenskapsrätten. Det framgår dock att det fortfarande finns allvarliga problem 
inom viktiga områden som offentlig upphandling, immaterialrätt och finansiella 
tjänster. 
3. Ett allvarligt problem för ytterligare framsteg kan vara den svaga litauiska 
offentliga förvaltningen, som påverkar inte bara takten i arbetet med 
tillnärmningen av lagstiftningen, utan också kvaliteten på genomdrivandet av 
lagstiftningen. Liknande tvivel måste resas vad gäller kapaciteten hos de olika 
strukturer som är nödvändiga för att lagstiftning för den inre marknaden skall 
47 
kunna införas. Eftersom lagstiftningen till större delen är av sådant sent datum, 
och själva stmkturema i vissa fall ännu inte har inrättats, finns det emellertid på 
detta stadium inte tillräckligt med information för att man skall kunna göra en 
slutgiltig bedömning. 
Det skall observeras att kommissionen för närvarande ännu inte kan uttala sig om 
företagens, särskilt de små och medelstora företagens, möjligheter att genomföra 
gemenskapens regelverk. 
4. Oberoende av de aspekter som har särskild jordbmksanknytning är avskaffandet 
av de inre gränskontrollerna i unionen möjligt endast om lagstiftningen 
harmoniseras i tillräcklig utsträckning. 
Detta förutsätter ett ömsesidigt förtroende, grundat framför allt på väl fungerande 
förvaltningar (som exempel kan nämnas vikten av att säkerhetskontroller av vissa 
produkter sker på avgångsorten). På varuområdet har förverkligandet av den 
gränslösa inre marknaden per den 1 januari 1993 varit möjligt endast genom 
avskaffandet av alla krav på formaliteter och alla kontroller som medlemsstaterna 
utövade när de territoriella gränserna mellan unionens medlemsstater passerades. 
Det rörde sig framför allt om tekniska kontroller (som särskilt gällde 
produktsäkerhet), veterinära, sanitära, fytosanitära kontroller, ekonomiska och 
kommersiella kontroller (till exempel bekämpningen av förfalskningar), 
säkerhetskontroller (vapen etc.) och miljökontroller (avfall etc). I flertalet fall har 
detta avskaffande varit möjligt endast genom att gemenskapsåtgärder har antagits 
och genomförts som möjliggjort en harmonisering av reglerna om fri omsättning 
eller reglerna om utsläppande på marknaden (särskilt 
produktsäkerhetsbestämmelserna), och i förekommande fall genom att 
kontrollerna eller formaliteterna har flyttats till en plats inom territoriet eller till 
medlemsstatemas marknad (särskilt vad gäller mervärdesskatt och punktskatter, 
veterinära och fytosanitära kontroller och statistikinsamling). En del av Litauens 
nuvarande gräns kommer att utgöra yttre gräns för unionen. Detta kommer att 
kräva en förstärkning av gränskontrollerna (se separat avsnitt om tullen). 
Med beaktande av den helhetsbedömning som kan göras beträffande framstegen 
och arbetstakten på de olika berörda områdena är det svårt att idag uppskatta vid 
vilken tidpunkt Litauen kommer att vara i stånd att anta och genomföra alla de 
rättsakter som är nödvändiga för att avskaffa de inre gränskontrollerna och för att 
överföra dessa kontroller till unionens yttre gräns. 
5. Litauen har redan antagit viktiga delar av gemenskapens regelverk för den inre 
marknaden. Kommissionen kan emellertid ännu inte ta ställning i fråga om var 
och en av de bestämmelser som Litauen anmält som införlivade med den 
nationella lagstiftningen. Ytterligare framsteg kommer att behövas särskilt vad 
gäller offentlig upphandling, finansiella tjänster och immaterialrätt. 
Genomdrivandet behöver förstärkas inom de flesta områden. Stora ansträngningar 
kommer att bli nödvändiga när det gäller att förstärka förvaltningen. Förutsatt att 
betydande ansträngningar görs kan förväntas att Litauen på medellång sikt 
kommer att ha antagit och genomfört större delen av lagstiftningen och gjort 
erforderliga framsteg vad gäller genomdrivandemekanismema för att fullt ut 
kunna delta i den inre marknaden. 
48 
Konkurrens 
Den rättsliga grunden för Europeiska gemenskapens konkurrenspolitik är artikel 3 g i 
fördraget, där det föreskrivs att gemenskapens verksamhet skall innefatta en ordning som 
säkerställer att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. De huvudsakliga 
tillämpningsområdena utgörs av bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan 
samt statligt stöd. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om att en konkurrensordning skall tillämpas i 
handelsförbindelserna mellan gemenskapen och Litauen, grundad på villkoren i artiklarna 
85 och 86 i EG-fördraget (avtal mellan företag/missbruk av en dominerande ställning) 
och i artikel 92 (statligt stöd), och om att genomförandebestämmelser på dessa områden 
skall antas inom tre år efter det att avtalet har trätt i kraft. Avtalet innehåller också 
bestämmelser där det föreskrivs att Litauen skall göra sin lagstiftning förenlig med 
gemenskapens på området för konkurrens. 
I vitboken anges en gradvis ökande tillämpning av bestämmelserna ovan samt av de som 
ingår i koncentrationsförordningen (4064/89) och i artiklarna 37 och 90 i fördraget 
(monopol och särskilda rättigheter). 
Översikt 
Konkurrensreglerna som gäller för företag, inbegripet ett förslag till ny konkurrenslag 
från 1996, är i stora drag i linje med EG-lagstiftningen, huvudsakligen vad gäller 
aspekter som rör olika förfaranden. Konkurrenskommitténs granskningsbefogenheter 
liknar, i viss utsträckning, de befogenheter som kommissionen har. 
Den statliga byrån för konkurrensfrågor och konsumentskydd i Litauen inrättades 
1995 under regeringens överinseende. Den har två huvuduppgifter: främjande och skydd 
av konkurrens samt konsumentskydd. 
Man har nyligen tagit viktiga steg mot en liberalisering av tidigare reglerade sektorer. 
Sålunda har telekommunikationssektorn liberal i serats vad gäller terminalutrustning, 
taltelefoni, slutna användargrupper och uppbyggnad och drift av mobiltelefonsystem och 
satellitkommunikationssystem. Järnvägstransporterna håller pä att libéraliseras och 
energisektorn verkar i princip vara öppen för konkurrens, även om det finns ett 
licenssystem. 
Inom några sektorer, t.ex. oljesektom och dryckessektorn, behövs ytterligare 
klargöranden för att man skall kunna bedöma huruvida den statliga regleringen är 
förenlig med gemenskapens regelverk. 
1997 antog regeringen en resolution om övervakning av statligt stöd, vilken ger den 
statliga byrån för konkurrensfrågor och konsumentskydd befogenhet att kontrollera 
utdelandet av statliga stöd. Resolutionen gmndar sig på gemenskapens regler för statligt 
stöd. I resolutionen föreskrivs, i synnerhet, att allt stöd måste anmälas och godkännas av 
den statliga byrån för konkurrensfrågor och konsumentskydd innan det beviljas, att byrån 
har befogenhet att samla in all information som är nödvändig för att undersöka om stödet 
är förenligt med reglerna, och att byrån har befogenhet att fatta ett negativt beslut rörande 
stödet samt möjlighet att gå till domstol om dess beslut inte efterlevs. 
49 
Ytterligare arbete återstår vad gäller upprättandet av en förteckning över statligt stöd. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
På det hela taget avspeglar de materiella bestämmelserna i Litauens förslag till 
konkurrenslag (1996) de relevanta EG-reglema i rimlig omfattning, och lagen är 
inriktad på överensstämmelse med EG: s konkurrensregler. Tillnärmningen av 
konkurrenslagstiftningen fortgår på ett tillfredsställande sätt. 
Betydande utbildningsinsatser och andra former av stöd kommer att behövas i framtiden' 
för att övervakningsmyndigheten skall kunna utöva en trovärdig kontroll av det statliga 
stödet i Litauen. Härvid välkomnas de stora framsteg som gjorts vad gäller 
tillnärmningen av lagstiftning på detta område, bl.a. genom antagandet av regeringens 
resolution om övervakning av statligt stöd. Öppenhet saknas dock fortfarande. 
Upprättandet av en förteckning över stödet, baserad på de metoder som tillämpas av 
kommissionen i dess egna granskningar av stöd, kommer att vara en omedelbar 
prioritering. 
Vissa stödåtgärder verkar vara beroende av exportresultat, vilket klart strider mot 
Europaavtalet. Dessutom verkar en betydande del av det statliga stödet beviljas genom 
indirekt stöd, som till exempel skattelättnader, avskrivning av skulder och skatteskulder. 
Dessa stödåtgärder utgör ett driftsstöd som tillåts endast under mycket strikta villkor. På 
grund av bristen på öppenhet är det ännu oklart om villkoren för beviljande av driftsstöd 
efterlevs. 
Litauen har statliga monopol av kommersiell karaktär för följande sektorer: 
alkoholhaltiga drycker, tobaksprodukter, socker, metall och metallskrot. Licenskraven för 
produktion, distribution och import inom dessa sektorer med statliga monopol kommer 
att behöva ses över, eftersom de inger oro vad beträffar överensstämmelsen med 
gemenskapens regelverk på konkurrensområdet, med den innebörd som avses i artikel 37 
i fördraget. 
Licenser för köp och försäljning av koppar och andra icke-järnmetaller kan ges endast till 
företag som är registrerade i Litauen. Förekomsten av exklusiva rättigheter att köpa 
specificerade typer av icke-järnmetaller och mctallskrot inger oro vad beträffar 
överensstämmelse med artiklarna 37 och 90.1 i fördraget och artikel 66 samt 
bestämmelserna om fri rörlighet för varor i Europaavtalet. 
För att konkurrenslagstiftningen skall kunna genomdrivas på ett trovärdigt sätt krävs 
att välfungerande övervakningsmyndigheter inrättas för att kontrollera bestämmelser mot 
konkurrensbegränsande samverkan och statligt stöd samt att lagar som ligger tillräckligt 
nära EU:s lagstiftning antas. Dessutom krävs det att rättssystemet, den offentliga 
förvaltningen och berörda ekonomiska aktörer har tillräcklig kunskap om 
konkurrenslagstiftningen och konkurrenspolitiken. 
Slutsats 
På området konkurrensbegränsande samverkan har betydande framsteg gjorts vad 
gäller att uppfylla kraven på tillnärmning av lagstiftningen. Konkurrensbyrån behöver 
ytterligare stöd för att den skall kunna fullgöra sin funktion och för att säkerställa att det 
finns omfattande information vad gäller berörda aktörer på marknaden. 
50 
Vad gäller statligt stöd saknas fortfarande den öppenhet som krävs, och upprättandet av 
en förteckning över stöd, omfattande alla stöd som beviljats av staten, av regionala eller 
lokala myndigheter eller genom statliga medel, bör prioriteras. Betydande insatser 
kommer att bli nödvändiga för att man skall uppfylla kraven pä öppenhet på medellång 
sikt. På detta område kommer det att bli nödvändigt med ett nära samarbete med 
kommissionen. 
Dessutom verkar det inom vissa sektorer finnas exklusiva eller särskilda rättigheter 
som inte är förenliga med gemenskapens regelverk. Dessa problem bör man ta itu med 
inom en nära framtid. 
3.2 Ny teknik och framtidsfrågor 
Informationssamhället 
Nuläget 
Informationsteknik och telekommunikation i kombination möjliggör förändringar av stor 
ekonomisk och social betydelse. I Litauen var detta område försummat före 1990, även 
om utbildningsfrågor i allmänhet prioriterades och det fanns en hög medvetenhet om 
betydelsen av dessa möjligheter. Ett resultat av detta var inrättandet av ministeriet för 
kommunikation och informatik, det enda i sitt slag i Europa. Det saknas handelsstatistik 
för IT-sektom, men det lär finnas tre persondatorer per 100 invånare. 20% av dessa 
persondatorer är anslutna till kommunikationsnät. Ändå tyder antalet värddatorer på 
Internet (endast 0,5 per 1000 invånare), som ett relativt mått på utvecklingen i riktning 
mot informationssamhället, på att litauema ännu inte har upptäckt Internet i någon större 
omfattning. Det faktum att telefonnätet är dåligt utvecklat kommer sannolikt att bromsa 
utvecklingen mot informationssamhället under åtskilliga år framöver. 
Slutsats 
Utan en stark ökning av den ekonomiska tillväxten och av investeringarna i 
telekommunikation är det sannolikt att det dåligt utvecklade telefonnätet även i 
fortsättningen kommer att bromsa utvecklingen mot informationssamhället. 
Utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor 
I artiklarna 126 och 127 i EG-fördraget fastställs att gemenskapen skall bidra till 
utvecklingen av en utbildning av god kvalitet och genomföra en yrkesutbildningspolitik 
som syftar till att främja en europeisk dimension inom utbildningen och att underlätta 
anpassningen till industriella förändringar samt inträde och återinträde på 
arbetsmarknaden genom yrkesutbildning och omskolning. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att förbättra utbildningen och 
yrkeskvalifikationerna. Vitboken omfattar inga åtgärder på detta område. 
Översikt 
Litauens utgifter för utbildning uppgår till 5,5 % av BNP, vilket är 22,8 % av 
statsbudgeten. 
51 
Det finns 2 380 skolor i Litauen med 537 000 elever och 47 000 lärare. På universitets-
och högskolenivå finns 15 högre utbildningsanstalter och 54 000 högskolestuderande. 
Litauens regering ger reformeringen av utbildningssystemet hög prioritet, och lagar har 
införts 1991 och 1993. De antagna reformerna håller fortfarande på att genomföras, och 
bland de prioriterade områdena ingår läramtbildning, nya läromedel och 
kvalitetskontroll, och i fråga om den högre utbildningen prioriteras bl.a. införandet av 
utbildningsmetoder i nivå med utbildningssystemen i det övriga Europa. 
Yrkesutbildningen befinner sig i ett övergångsskede. Man håller på att utarbeta ett 
lagförslag rörande yrkesutbildning och ett förslag till en grundläggande modell för 
yrkesutbildning och yrkesrådgivning för vuxna. 
Tempusprogrammet har bidragit till att förverkliga högskolereformens mål och har lagt 
grunden för samarbete med högskolor inom EU. 
Cirka 16,2 % av Litauens befolkning är mellan 15 och 25 år (den åldersgrupp som har 
tillträde till programmet Ungdom för Europa). En del litauiska ungdomsorganisationer 
har sedan 1995 deltagit i europeisk ungdomsverksamhet inom ramen för programmet 
Ungdom för Europa, detta som ett första steg mot Litauens deltagande i detta program. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Ett av de viktigaste elementen i Litauens anslutningsprocess är att skapa gedigna 
förutsättningar för allmän och yrkesinriktad utbildning. De institutionella reformerna och 
arbetet med läroplaner bör ge stöd åt utbildningen inom de yrkesområden som är av 
omedelbar nytta för en anslutning. De omedelbart förestående uppgifterna för Litauens 
utbildningssystem är att bygga upp utbildning i Europakunskap, införa nya kurser och 
utbildningsprogram för behörighetsreglerade yrken, införa nya tekniska hjälpmedel och 
att inrätta system för kvalitetssäkring. 
Det har gjorts betydande insatser för att reformera yrkesutbildningssystemet. Det 
föreligger ett starkt behov av att ta fram ett system för att åstadkomma kvalitet i 
betydelsen hög pedagogisk nivå, liksom att utveckla ledningen och administrationen av 
själva systemet för yrkesutbildning. Ett annat problem är avsaknaden av en rättslig gmnd 
för politiken på yrkesutbildningsområdet. Det finns ett starkt behov av ett slutgiltigt 
godkännande av det liggande förslaget till en lag om yrkesutbildning. 
Litauens deltagande i gemenskapens program på området utbildning, yrkesutbildning och 
ungdomsfrågor (programmen Sokrates, Leonardo da Vinci och Ungdom för Europa) 
kommer att ha positiva effekter på de berörda befolkningsgmppema och utgöra en god 
förberedelse för en integrering. 
Slutsats 
Dessa områden förväntas inte ge upphov till några större problem vid en anslutning. 
Forskning och teknisk utveckling 
Den verksamhet på gemenskapsnivå inom forskning och teknisk utveckling som anges i 
fördraget och ramprogrammet syftar till att stärka den europeiska industrins 
52 
konkurrensförmåga, förbättra livskvaliteten och stödja en hållbar utveckling, skyddet av 
miljön och annan gemensam politik. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete inom dessa områden, särskilt 
genom deltagande i ramprogrammet. Vitboken innehåller inga direkta åtgärder pä detta 
område. 
Översikt 
För närvarande har utbildnings- och forskningsministeriet det fulla ansvaret för 
forskningsverksamheten i Litauen. Medlen anslås direkt till forskningsinstituten av 
regeringen på rekommendation av utbildnings- och forskningsministeriet och Litauens 
forskningsråd. 
Sedan Litauen återupprättats som självständig stat har de viktigaste förändringarna i 
organisationen av denna sektor bestått i att de stora instituten överförts från Litauens 
vetenskapsakademi till utbildnings- och forskningsministeriet och att Litauens 
forskningsråd inrättats. Varken institutens karaktär eller sättet att finansiera dem har 
förändrats på något grundläggande sätt. 
Den nuvarande forskningsbudgeten uppgår till ungefär 0,5 % av BNP. 
Hittills har det fastslagna målet för forskningspolitiken varit att bibehålla den litauiska 
forskningssektorns verksamhetsförmåga och att tillfredsställa behoven inom landets 
ekonomi och kultur. Det återstår fortfarande för regeringen att uppnå samförstånd om en 
strategi. I början av 1997 inrättades en kommission för reformeringen av 
forskningssektorn. 
De nationella prioriteringarna är grundforskning och tillämpad forskning inom Litauens 
språk, kultur, historia och natur, forskning på hög internationell nivå och forskning som 
ingår i internationella forskningsprogram, samt tillämpad forskning som behövs för att 
genomföra de statliga programmen för utvecklingen av Litauens ekonomi, kultur, sociala 
sektor, folkhälsa och miljövård. 
Ett fast samarbete med Europeiska gemenskapen inleddes 1992 genom det tredje 
ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Hittills har samarbetet i huvudsak 
varit samlat till Copernicus (det särskilda programmet för samarbete med länderna i 
Centraleuropa och de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen), och deltagandet i det 
fjärde ramprogrammet fortsätter att vara lågt. 
Sedan 1977 överensstämmer FoTU-statistiken med OECD:s normer. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauen har ett antal bra och till och med framstående forskningsinstitutioner och 
enskilda forskare, även mätt med internationell måttstock. Trots det behövs ytterligare 
förändringar inriktade på att reformera institutionerna och ersätta den centraliserade 
medelstilldelningen med ett konkurrens- och resultatbaserat finansieringssystem. 
Litauen har nyligen deklarerat sitt intresse för någon form av anslutning till det femte 
ramprogrammet. 
53 
Slutsats 
Detta område förväntas inte ge upphov till några större problem vid en anslutning. Ett 
medlemskap skulle bli till ömsesidigt gagn. 
54 
Telekommunikation 
EG:s telekommunikationspolitik syftar till att undanröja hinder för en effektivt 
fungerande inre marknad för utmstning, tjänster och nät inom telekommunikation, att 
öppna utländska marknader för EU-företag och säkerställa att allmänt tillgängliga 
moderna tjänster tillhandahålls åt EU:s befolkning och företag. Dessa mål kan uppnås 
genom harmonisering av standarder och villkor för tillhandahållande av tjänster, 
liberalisering av marknaderna för terminaler, tjänster och nät samt antagande av 
nödvändiga regler. De direktiv och de politiska åtgärder som krävs för att åstadkomma 
detta har nu fastställts, men liberaliseringen av allmänt tillgänglig taltelefoni och driften 
av därtill hörande infrastmktur kommer i vissa medlemsstater att fördröjas med ett eller 
två år efter 1998. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete i syfte att förbättra kvalitet och 
metoder så att de når upp till EG-nivå för telekommunikation och post samt vad gäller 
standardisering, reglering och modernisering av infrastruktur. I vitboken behandlas 
huvudsakligen tillnärmningen av regelverk, nät och tjänster och påföljande åtgärder för 
att säkra en gradvis liberalisering av sektorn. 
Översikt 
En ny telekommunikationslag antogs 1991, och därigenom inrättades de operatörer som 
lyder under ministeriet för kommunikation och informatik. 1995 avskaffades den 
nationella operatörens Lietuvos Telekomas (LT) monopol genom en ny lag, som tillät 
regeringen att utfärda tillstånd också åt andra företag. Det finns åtminstone två 
mobiltelefonföretag som driver nät med den alleuropeiska digitala standarden (GSM). 
Ministeriet är formellt sett en tillsynsmyndighet, men i praktiken kontrollerar det LT och 
styr större delen av sektorn i kraft av sitt aktieinnehav. 
I slutet av 1996 hade LT ökat telefontätheten till 25,4 per 100. I regeringens plan (ändrad 
1996) anges målsättningen att helt få bort väntelistan till år 2000 och att då ha 32,2 linjer 
per 100. Man planerar inte digital access med alleuropeisk ISDN-standard förrän efter år 
2000. Den nationella postoperatören har exklusiv rätt att sköta utdelning av brev och 
pensionsutbetalningar. Sektorn regleras av 1995 års kommunikationslag. Staten 
subventionerar Litauens postverk för att täcka underskottet från brev- och 
pakettjänsterna. Omstmktureringen av sektorn har ännu inte kommit särskilt långt. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
L iberaliseringsgrad 
Litauen har skapat ett liberalt klimat för telekommunikationer, där den statskontrollcradc 
offentliga operatören (Lietuvos Telekomas - LT) fråntagits sitt monopol och ett stort 
antal företag tillhandahåller en mängd olika tjänster, men den offentliga operatören 
utsätts fortfarande inte för någon effektiv konkurrens. Med undantag för det allmänt 
tillgängliga nätet har infrastmkturmarknaden liberaliserats. Exempelvis kan kabeltevenät 
och alternativ infrastmktur tillhandahålla telekommunikationstjänster. Också 
tjänstemarknaderna har liberaliserats, med tre konkurrerande operatörer för 
mobilteletjänster (varav en GSM-operatör), 50 kabelteveoperatörer och 32 
personsökaroperatörer. Marknaderna för data- och satellitkommunikationstjänster är 
öppna för konkurrens. Operatörer av telekommunikationstjänster har enligt lag rätt att 
55 
koppla upp sig till det allmänt tillgängliga nätet, men de villkor som LT ställer utgör i 
praktiken ett effektivt hinder mot samtrafik. Regeringen planerar att privatisera LT till år 
2000. 
Tillnärmning till EG-rätten 
År 1991 antogs en allmän lag för telekommunikationssektorn och samtidigt inrättades det 
nya ministeriet för kommunikation och informatik. I december 1995 antogs ytterligare 
telekommunikationslagstiftning, och enligt denna skall vissa teletjänster libéraliseras. 
Där föreskrivs också att alla företag som önskar tillhandahålla sådana tjänster på Litauens 
territorium skall ha tillstånd. 
Som en förberedelse inför privatiseringen av LT är 2000 håller ministeriet för 
kommunikation och informatik på att förbereda en ny lagstiftning till 1998. Den nya 
telekommunikationslagen som planeras till 1998 kommer att upprätta en rättslig ram för 
LT:s verksamhet. Lagens innehåll är än så länge okänt, men detta och den omfattning 
som den tillämpas på kommer att avgöra hur snabbt Litauen kan anpassa sig till 
gemenskapens regelverk. För en tillnärmning till EU:s regelverk måste den nya lagen 
säkerställa att tillsynsorgan och operatörer är helt åtskilda, samt att verkningsfulla 
bestämmelser fastställs för samtrafik och samhällsomfattande tjänster. Man har hittills 
varit framgångsrik i detta arbete, men det är tveksamt om den befintliga 
förvaltningskapaciteten räcker för att införa och tillämpa den ytterligare lagstiftning som 
krävs för att uppfylla gemenskapens regelverk. 
Infrastruktur 
LT har ökat telefontäthctcn från 22,0 per 100 invånare 1992 till 26,8 per 100 vid 1996 års 
slut, men fortfarande är väntetiden ungefär tvä är för nytt abonnemang. Ungefär 80 % av 
de lokala växlarna är av rysk elektromekanisk typ. Dessa måste antingen modifieras till 
hög kostnad eller ersättas när man börjar omfördela taxorna. 
I regeringens plan (ändrad 1996) anges målsättningen att väntelistan skall vara helt borta 
till år 2000 och att det då skall finnas 32,2 linjer per 100 invånare. År 1995 hade ungefär 
5 % av nätet digitaliserats (jämfört med det nuvarande genomsnittet på 62,4 % för 
Portugal, Grekland och Irland). Från och med slutet av 1997 kommer fiberoptiska 
förbindelser att möjliggöra snabb kommunikation med alla grannländer. LT har köpt in 
små digitala växlar som konstrueras och tillverkas lokalt av företaget Sigma samt en 
mindre mängd digital utmstning från EU. Digital access med alleuropeisk ISDN-standard 
planeras inte förrän efter år 2000. 
Det blir svårt att säkerställa denna investeringsnivå, även om hänsyn tas till 
privatiseringen av LT, på grund av den offentliga operatörens dåliga konkurrenskraft. 
Konkurrensen inom sektorn 
BNP per capita uttryckt i köpkraft visar att intäkterna per telefonlinje (ungefar 86 ecu 
1995) inte kan ökas tillräckligt mycket för att finansiera en modernisering av ett så 
omfattande nät som det LT har. Om man bedömer effektiviteten på gmndval av antal 
anställda per 1000 linjer (10,6), är den låg jämfört med genomsnittet på 6,2 för Portugal, 
Grekland och Irland. Taxesystemet är fortfarande mycket skevt, i syfte att hålla ett 
överkomligt pris på lokala tjänster. Det kan tänkas att Litauen har kvar fler linjer än 
landet har råd att modernisera. Utan en betydande ekonomisk tillväxt och ett betydande 
56 
tillskott av investeringar kommer det att dröja till långt efter år 2000 innan en allmänt 
omfattande modem telefonitjänst som svarar mot efterfrågan kan tillhandahållas i Litauen 
- och många år innan telefontätheten närmar sig dagens EU-nivåer. 
I LT:s övergripande plan for är 2005 räknar man med att nätet dä skall vara helt 
digitaliserat och att det skall finnas 40 huvudtelefonlinjer per 100 invånare. 
Genomförandet av denna plan beräknas kosta ungefär 400 miljoner ecu (ungefär 1 % av 
BNP för den aktuella perioden). 
Slutsats 
Om de nuvarande satsningarna fortsätter finns det utsikter för att Litauens 
telekommunikationer skall kunna uppfylla villkoren i EU:s lagstiftning. Den offentliga 
operatören måste dock göras mer konkurrenskraftig om den skall kunna locka till sig de 
investeringar som behövs för en modernisering och för att hävda sig i konkurrensen. 
Den audiovisuella sektorn 
Gemenskapens regelverk på området audiovisuella frågor syftar till att på den inre 
marknaden tillhandahålla audiovisuella tjänster och garantera fri rörlighet för dessa 
tjänster inom EU, samt till att främja den europeiska programindustrin. Detta regelverk 
finns i direktivet om television utan gränser, som kan tillämpas pä samtliga 
programföretag oavsett vilket sätt de sänder på (markbundna sändningar, sändningar via 
satellit eller via kabel) eller om de är privata eller offentliga. I direktivet fastställs de 
gmndläggande bestämmelserna för sändningar över gränserna. De viktigaste punkterna är 
att säkerställa fri rörlighet för TV-sändningar i alla medlemsstater, främja produktion och 
distribution av europeiska audiovisuella produktioner (genom att fastställa minimikrav 
för sändningstid för europeiska produktioner och för oberoende producenters 
produktioner), fastställa normer för TV-reklam och bestämmelser om skydd av 
minderåriga samt etablera rätten till genmäle. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att främja och modernisera den 
audiovisuella industrin och för att harmonisera vissa aspekter av lagstiftningen på det 
audiovisuella området. 
Direktivet om television utan gränser ingår i åtgärderna i vitbokens fas 1. 
Översikt 
Endast begränsad information är tillgänglig vad gäller situationen på detta område i 
Litauen. 
Den rättsliga ramen för den audiovisuella sektorn fastställs i 1990 års lag om press och 
massmedia, 1995 års lag om kommunikation samt lagen om tillståndsgivning inom post-
och teleområdet. 
Det viktigaste programföretaget inom televisionen är det statliga radio- och TV-bolaget, 
även om det finns många privata kanaler. 
Statliga subventioner ges till det statliga radio- och TV-bolaget i syfte att gynna nationell 
filmproduktion och filmdistribution. 
57 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauens audiovisuella sektor häller pä att hämta sig efter de senaste årens stora 
omvälvningar. Den karakteriseras av snabb tillväxt och ständiga förändringar. Om 
sektorn skall kunna följa gemenskapens regelverk måste programindustrins kapacitet 
förbättras för att kunna möta den stora utmaning som en anpassad regelram innebär. 
Informationen om litauisk lagstiftning på området audiovisuella frågor är inte fullständig. 
En genomgång av hittills tillgänglig lagstiftning avslöjar dock ett betydande antal brister, 
bl.a. vad gäller fri mottagning, jurisdiktion, gynnande av europeiska produktioner, 
reklam- och sponsringsregler, skydd av minderåriga och rätten till genmäle. 
Förslag till lagar om multimedia och radio- och TV-utsändningar diskuteras för 
närvarande i det litauiska parlamentet. Det återstår att se vilken verkan dessa lagar far. 
Utsikterna till en anpassning till gemenskapens regelverk är följaktligen osäkra. 
Slutsats 
Det behövs mer fullständig information om situationen vad gäller den lagstiftning som 
håller på att utarbetas. Fömtsatt att nödvändiga åtgärder vad gäller denna lagstiftning 
vidtas tillräckligt snabbt, och att industrin omstmktureras för att anpassas till dessa 
åtgärder, är det rimligt att förvänta sig att Litauen skall kunna uppfylla EG:s krav inom 
den audiovisuella sektorn på medellång sikt. 
3.3 Ekonomiska och fiskala frågor 
Den ekonomiska och monetära unionen 
Vid tidpunkten för Litauens anslutning kommer EMU:s tredje etapp att ha inletts. Denna 
etapp kommer att innebära stora förändringar för alla medlemsstater, även för dem som 
inte ingår i euroområdet. Samtliga medlemsstater, även de nya, kommer att ingå i den 
ekonomiska och monetära unionen utan inskränkningar. Den ekonomiska politiken blir 
en gemensam fråga och medlemsstaterna kommer att delta i samordningen av den (t.ex. 
nationella konvergensprogram, allmänna ekonomiska riktlinjer, multilateral övervakning 
och förfaranden vid alltför stora underskott). Det kommer att krävas att medlemsstaterna 
respekterar stabilitets- och tillväxtpakten, att de avstår från direkt 
centralbanksfinansiering av underskottet i den offentliga sektorn och från att ge den 
offentliga sektorn förmånligare villkor hos finansiella institutioner, samt att 
liberaliseringen av kapitalrörelser är genomförd. 
En anslutning till EU innebär ett tätare samarbete med unionen inom områdena penning-
och valutapolitik. Det betyder att strukturreformerna inom dessa områden måste stärkas. 
De medlemsstater som inte ingår i euroområdet kommer att kunna föra en självständig 
penningpolitik och ha möjlighet till ett begränsat deltagande i det europeiska 
centralbanksystemet. Deras centralbanker måste vara oberoende och ha prisstabilitet som 
främsta mål. Penningpolitiken måste föras med hjälp av marknadsbaserade instrument 
och den skall påverka den reala ekonomin på ett effektivt sätt. Det behövs därför 
reformer för att undanröja de faktorer som gör penningpolitiken mindre effektiv, t.ex. 
brist på konkurrens inom banksektorn, otillräckligt utvecklade finansmarknader och 
bankemas osäkra lån. Slutligen måste alla medlemsstater betrakta valutapolitiken som en 
58 
gemensam fråga och vara beredda att stabilisera växelkurserna inom ramen för den 
mekanism som kommer att fastställas. 
Eftersom ett medlemskap i Europeiska unionen förutsätter att Litauen godtar målen för 
EMU, mästc landet uppfylla konvergenskriterierna, dock inte nödvändigtvis vid 
anslutningen. Även om konvergenskriterierna inte är ett krav för medlemskap i unionen, 
utgör de viktiga indikatorer på en stabilitetsinriktad makroekonomisk politik, och alla 
nya medlemsstater måste så småningom uppfylla dem på en permanent basis. Det är 
därför av största vikt att systemskiftet och de marknadsoricnteradc strukturreformerna 
genomfors med gott resultat. Litauens ekonomiska situation och framsteg har redan 
analyserats i tidigare kapitel i detta yttrande. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauens centralbank är i hög grad oberoende av regeringen när det gäller förfarandet vid 
tillsättning av centralbankschefen och när det gäller hur penningpolitiken skall föras. 
Dess formella mål är att åstadkomma en stabil valuta. Finansiering av budgetunderskottet 
förbjuds inte uttryckligen i centralbanks lagen. Litauen införde en sedelfond i april 1994, 
och penningpolitiken är starkt begränsad av valutareservens värde enligt centralbankens 
balansräkning. Inom ramen för sedel fondssystemet finns det mycket begränsat utrymme 
för diskretionär penningpolitik och för ccntralbanksfinansiering av budgetunderskottet. 
Litauen har alltid valt att tillämpa en "härd" version av sedel fondssystemet, där inhemska 
skulder mer än väl har täckts av utländsk valuta i bankens portfölj. Denna strategi har gett 
banken tillräckligt med manöverutrymme, vilket den utnyttjade vid bankkrisen i 
december 1995. Återhämtningen från krisen har påbörjats. De flesta banker uppvisade 
goda resultat för 1996 och lyckades höja kvaliteten på sina låneportföljer. Regeringen 
driver aktivt sin "treuddspolitik" baserad på starkare rättsliga ramar, en snabb sanering av 
de problemdrabbade bankemas balansräkningar och privatisering. Privatiseringen av två 
av tre större statliga banker förutses till slutet av september, och de lånerestriktioner som 
införts för den tredje banken har hävts. En slutgiltig lösning för de två privata bankerna, 
vilkas insolvens utlöste krisen i december 1995, kan vara förestående. Det finansiella 
systemet har dock inte återhämtat sig fullständigt. Det återstår att pröva om de nya 
förordningarna tillämpas på ett effektivt sätt, och ingen utförsäljning har genomförts 
hittills. Den minskade reala in- och utlåningen under 1996 visar att investerarnas 
förtroende ännu inte har återupprättats. 
Växelkursen är fast (knuten till den amerikanska dollarn) som sedel fondssystemet kräver. 
Det har inte förekommit någon betydande oro på valutamarknaden, och centralbanken 
kunde reagera på bankkrisen 1995 genom att höja de inhemska räntesatserna och på så 
sätt bevara förtroendet för den fasta valutan. 
Litauen planerar att gradvis, under de följande två åren, överge sedelfonden och knyta sin 
valuta till den amerikanska dollarn innan man eventuellt övergår till en mer flexibel 
växelkursmekanism. På så sätt kommer centralbanken att alltmer fungera som en 
traditionell modem centralbank. De frågor som då kommer att bli aktuella är: 
centralbankens oberoende, penningpolitikens effektivitet när det gäller prisstabilitet samt 
förmågan att upprätthålla en stabil växelkurs. 
59 
Slutsats 
Det är ännu för tidigt att avgöra om Litauen vid tidpunkten för anslutningen är redo att 
ingå i euroområdet. Det beror pä om strukturomvandlingen har gjort det möjligt för 
landet att uppnå och på permanent basis uppfylla konvergenskriterierna, vilket dock inte 
är ett krav för anslutningen. 
Litauens deltagande i EMU:s tredje etapp som en stat som inte ingår i euroområdet 
innebär fortfarande problem på medellång sikt. Vid övergången från sedelfond till 
inrättandet av en modem centralbank kommer det att bli nödvändigt att göra 
lagstiftningen som rör penning- och finanspolitik fullständigt förenlig med EG-rcglcrna. 
Särskilt viktigt är det att en fullständig återhämtning av det finansiella systemet har 
uppnåtts. Detta kommer att fa stor betydelse för centralbankens framtida förmåga att på 
ett effektivt sätt bedriva en penningpolitik som är baserad på indirekta styrmedel. 
Beskattning 
Gemenskapens regelverk på området för direkta skatter gäller främst vissa delar av 
företagsbeskattningen samt avgifter på kapitaltillskott. EG-fördragets fyra friheter har 
mer vittgående konsekvenser för de nationella skattesystemen. 
Gemenskapens regelverk på området för indirekta skatter består huvudsakligen av 
harmoniserad lagstiftning vad gäller mervärdesskatt och punktskatter. Detta innefattar 
införandet av en icke-kumulativ allmän konsumtionsskatt (mervärdesskatt) som läggs på 
alla led i produktionen och distributionen av varor och tjänster, och som innebär 
likabehandling i skattehänseende av inhemska och utländska (import)transaktioner. 
Gemenskapens regler om mervärdesskatt innehåller också övergångsbestämmelser för 
beskattning av transaktioner mellan skattesubjekt inom Europeiska unionen. Vad gäller 
punktskatter, finns regler om tillnärmning av skattesystemen och minimiskattesatser samt 
gemensamma regler för innehav och flyttning av punktskattepliktiga varor som omfattas 
av harmoniserade bestämmelser (inbegripet användning av skatteupplag). I och med att 
den inre marknaden genomfördes, avskaffades alla skattekontroller vid gemenskapens 
inre gränser i januari 1993. 
En viktig del av det administrativa samarbetet på den inre marknaden är bestämmelserna 
om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstatemas skattemyndigheter. Direktiven gäller 
både direkta och indirekta skatter. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftning på området för 
indirekta skatter. 
Enligt vitboken skall i fas I åtgärder vidtas för att uppfylla de viktigaste bestämmelserna i 
gemenskapens regelverk för indirekta skatter (huvudsakligen de regler som gällde i 
gemenskapen före 1993). I fas II skall de bestämmelser införas som dämtöver är 
nödvändiga för att genomföra gemenskapens regelverk för indirekta skatter i dess helhet. 
Översikt 
Direkta skatter 
Bestämmelserna i de två direktiven om företagsbeskattning samt konventionen för 
undvikande av dubbelbeskattning i samband med justering av vinst i företag med 
60 
intressegemenskap (skiljedomsförfarande) bygger pä ömscsidighet. Regler på detta 
område kan per definition inte förväntas existera före en anslutning. 
Indirekta skatter 
Den litauiska statens inkomster kom till ca 39 % från mervärdesskatt (1995) och till 
ca 14 % från punktskatter (1996). Det saknas färsk statistik som visar tendenserna för 
dessa siffror. 
Mervärdesskatt 
Det nuvarande litauiska systemet för mervärdesskatt infördes i maj 1994. I Litauen 
tillämpas en enhetlig mcrvärdesskattcsats på 18 % på alla skattepliktiga transaktioner 
inklusive import. 
Vissa varor och tjänster är undantagna från mervärdesskatt, varvid rätten att dra av 
ingående mervärdesskatt bortfaller. Undantagen gäller främst tjänster i allmänhetens 
intresse, försäkringstjänster och finansiella tjänster. Skattesubjekten har rätt att göra 
avdrag för mervärdesskatten på inköp av varor och tjänster för kommersiellt bmk. Den 
litauiska lagen om mervärdesskatt innehåller dock inga regler om återbetalning av skatt 
till skattesubjekt som inte är etablerade i landet. 
I Litauen tillämpas särskilda mervärdesskattesystem för småjordbmkare och handel med 
begagnade varor. 
Punktskatter 
Sedan april 1997 tillämpas ett nytt system för punktskatter i Litauen, vilket utformats i 
linje med EG.s krav. Punktskatterna har höjts för tobak, alkohol och oljeprodukter. 
Beträffande skattesatserna görs ingen skillnad mellan importerade och inhemska 
produkter. 
Ömsesidigt bistånd 
Skattemyndigheten har ännu inte behövt bygga upp kapacitet för ömsesidigt bistånd i 
förhållande till medlemsstatemas skattemyndigheter, eftersom ömsesidigt bistånd är 
något som bara blir aktuellt vid en anslutning. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Mervärdesskatt 
Litauens nuvarande system för mervärdesskatt bygger på huvudprinciperna i 
gemenskapens mervärdesskattelagstiftning. Ett utmärkande drag är dock att lagen är 
mycket allmänt hållen och tillämpas inkonsekvent. 
De litauiska reglerna om skattebefriade transaktioner avviker i stor utsträckning från 
gemenskapens lagstiftning både vad gäller omfattning och innehåll. Eftersom Litauen 
inte har några regler för återbetalning av mervärdesskatt till oregistrerade utländska 
skattesubjekt, blir denna skatt en merkostnad för dessa näringsidkare. 
Ett litauiskt medlemskap i Europeiska unionen skulle kräva avsevärda ytterligare 
ändringar i mervärdesskattelagstiftningen för att bringa denna i överensstämmelse med 
61 
bestämmelserna i gemenskapens regelverk. Detta gäller både de allmänna reglerna i 
gemenskapens lagstiftning om mervärdesskatt och det skattesystem som är nödvändigt i 
en gemenskap utan inre gränskontroller. 
Det långsiktiga litauiska programmet för att genomföra vitbokens rekommendationer om 
mervärdesskatt inskränker sig till genomförande av system för återbetalning av 
mervärdesskatt till turister och skattesubjekt som inte är etablerade i Litauen. 
Punktskatter 
Det existerar fortfarande avvikelser mellan Litauens punktskattcsystem och EG:s krav. 
Det finns inga uppskovsregler enligt vilka varor kan förflyttas mellan godkända 
skatteupplag utan att skatt behöver betalas. Dessutom måste registreringen av 
näringsidkare i punktskattehänseende ses över. 
Eventuella kvarvarande punktskatter på sådana produkter som inte omfattas av de 
harmoniserade punktskatterna inom gemenskapen kan fortsätta att gälla i händelse av en 
anslutning, förutsatt att de inte ger upphov till gränsformalitcter vid handel mellan 
medlemsstaterna. Vidare måste de följa principerna om likabehandling av inhemska 
produkter och produkter med ursprung i andra medlemsstater. 
För att säkerställa en korrekt tillämpning av gemenskapens punktskattelagstiftning är det 
av vital betydelse att Litauen så snart som möjligt inför ett lagerförfarande enligt 
gemenskapens modell, bygger ut kontrollsystemet samt anpassar punktskattemas struktur 
och nivån på skattesatserna så att de följer gemenskapens principer om likabehandling av 
inhemska produkter och produkter med ursprung i andra medlemsstater. 
Den långsiktiga litauiska planen för genomförande av vitbokens rekommendationer 
innehåller ingen tydlig och detaljerad tidsplan för framtida ändringar i landets 
punktskattelagstiftning. Ett av planens mål på kort sikt är en successiv tillnärmning av 
punktskattesatserna till EG:s miniminivåer. Någon fullständig harmonisering av 
lagstiftningen är dock inte planerad. 
Ömsesidigt bistånd 
Vid en anslutning krävs också att Litauen genomför de nödvändiga bestämmelserna om 
administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna. Dessa 
bestämmelser är av central betydelse för att den inre marknaden skall fungera. 
Slutsats 
Gemenskapens regelverk för direkta skatter torde inte innebära några större svårigheter. 
Vad beträffar indirekta skatter har vissa framsteg gjorts, men det kommer att krävas 
fortsatta betydande ansträngningar för att Litauen på medellång sikt skall kunna uppfylla 
gemenskapens regelverk för mervärdesskatt och punktskatter. 
Det borde vara möjligt för Litauen att börja delta i det ömsesidiga biståndet i takt med att 
skatteförvaltningen ökar sin kunskap i dessa frågor. 
62 
Statistik 
Huvudprinciperna i gemenskapens regelverk rör den officiella statistikens opartiskhet, 
tillförlitlighet, öppenhet, insynsskydd (för enskilda uppgifter) och spridning. Dessutom 
finns det en samling viktiga principer samt praxis som rör användningen av europeiska 
och internationella klassifikationer, nationalräkenskapssystem, företagsregister och olika 
typer av statistik. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla effektiv och 
tillförlitlig statistik som harmonierar med internationella standarder och klassifikationer. 
Vitboken innehåller inga bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Regeringens statistikbyrå är det centrala organ som har i uppdrag att sammanställa och 
sprida officiell statistik i Litauen. 
Rättslig grund för Litauens officiella statistik är 1993 års lag om statistik. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Den litauiska lagstiftning som ställts till förfogande för bedömning är vagt formulerad, 
och ytterligare uppgifter krävs. Det behöver klargöras i vilken utsträckning de statistiska 
grundprinciperna tillämpas. 
Det finns brister på områden som näringslivsstatistik, nationalräkenskapemas konton för 
kapital och finansiella transaktioner samt regionala data. 
Slutsats 
Gmndat på de hittills inkomna uppgifterna kommer Litauen att behöva göra kraftiga 
ansträngningar om landet på medellång sikt skall kunna uppfylla EU:s krav beträffande 
officiell statistik. 
3.4 Politiken inom olika sektorer 
Industri 
Målet för EG:s industripolitik är att öka konkurrenskraften för att på så sätt åstadkomma 
stigande levnadsstandard och hög sysselsättningsnivå. De politiska åtgärderna syftar till 
att påskynda anpassningen till stmkturomvandlingen, skapa ett klimat som gynnar 
initiativ och framväxten av företag i hela gemenskapen samt industriellt samarbete, och 
att främja ett bättre utnyttjande av de industriella möjligheter som ligger i politiska 
åtgärder på områdena innovation, forskning och teknisk utveckling. EU:s industripolitik 
är till sin natur sektoröverskridande, och genom informationsutbyte på sektomivå kan 
övergripande lösningar anpassas till enskilda sektorer. EU:s industripolitik är resultatet 
av en mix av styrmedel från flera av gemenskapens politikområden: där finns både 
styrmedel för marknadens funktion (produktspecifikationer och tillträde till marknaden, 
handelspolitik, statligt stöd och konkurrenspolitik) och åtgärder knutna till industrins 
anpassningsförmåga (stabilt makroekonomiskt klimat, teknik, yrkesutbildning osv.). 
63 
För att klara konkurrenstryck och marknadskrafter inom unionen måste industrin i 
kandidatländerna ha uppnätt en viss nivå av konkurrensförmåga vid tiden för en 
anslutning. Del måste framgå att kandidatländerna driver en politik för öppna och 
konkurrenskraftiga marknader enligt de riktlinjer som anges i arlikel 130 ("Industri") i 
fördraget. En annan viktig indikator pä utveckling i rätt riktning är samarbete mellan EU 
och kandidatländerna enligt Europaavtalets bestämmelser om industriellt samarbete, 
investeringar, industriell standardisering och bedömning av överensstämmelse med 
normer. 
Översikt 
Litauens industriproduktion låg 1995 på omkring 1,2 miljarder ecu, vilket motsvarar en 
tredjedel av Luxemburgs industriproduktion. Omvandlingsprocessen ledde till en 
markant nedgång av industriproduktionen, och under perioden 1990-1995 föll dess andel 
av BNP från 43 % till 36 %. Industriproduktionen nådde sin bottennivå 1994, och sedan 
dess har produktionen varit svagt stigande. 
Industrin svarar för 245 000 jobb (21 % av den totala sysselsättningen). Tekoindustrin, 
livsmedelsindustrin och träindustrin är de största arbetsgivarna. Del sammanlagda antalet 
industriföretag uppskattas till omkring 2 000, av vilka 88 % har mindre än 250 anställda 
per företag. 
Framväxten av industrin i Litauen satte i gång i stor skala som en följd av Sovjetunionens 
annektering av landet efter andra världskriget (före kriget arbetade 75 % av befolkningen 
inom jordbruket). Under sovjettiden var Litauen specialiserat inom en kombination av 
tunga och lätta industriföretag, närmare bestämt inom verktygsmaskiner, elmotorer, 
skeppsbyggnad, lantbruksmaskiner, konstgödsel, cyklar och TV-apparater. Efter att 
landet återvunnit självständigheten och förlorat sina viktigaste avsättningsmarknader i 
länderna i f.d. Sovjetunionen, föll industriproduktionen våldsamt. En del produkter, som 
elmotorer, TV-apparater och konstgödsel, står sig relativt väl tack vare fortsatt export till 
OSS och/eller som en följd av utländska direktinvesteringar. Industrins tillväxt tenderar 
emellertid att vara koncentrerad till "nya" lätta industribranscher, nämligen livsmedels-, 
teko-, trä- och byggbranscherna, som redan har lyckats ganska väl med att locka till sig 
utländska direktinvesteringar. 
64 
Litauens industri: de största produktionsbranscherna 1996 
Bransch Procentandel av 
industriproduk­
tionen (föräd­
lingsvärde) Procentandel av 
sysselsättningen i 
hela industri­
sektorn 
Livsmedel och tobak 
Raffinerade petroleumprodukter 
Textilier, kläder och skinnvaror 
Kemikalier 
Icke-metalliska mineralprodukter 
Elektronik 
Maskiner och utrustning 
Transportutrustning 
Elektriska maskiner och apparater 
Träindustri 
Massa, papper, grafisk industri och förlag 
Möbler 
Totalt för ovanstående branscher: 
Övriga branscher 
Totalt för industrisektorn: 
Industriproduktionen i % av BNP och av 
sysselsättningen 36 
17 
14 
9 
4 
3 
3 
2 
2 
2 
2 
2 
96 
4 
100 
28 20 
24 
4 
6 
5 
9 
3 
2 
6 
4 
4 
87 
13 
100 
21 
Livsmedelsindustrin (kött- och mejeriprodukter) är den ledande branschen. Under de 
senaste tre åren har den genomgått en stabilisering, vilket också återspeglas i 
stabiliseringen av importen från väst. Det är emellertid nödvändigt med en 
genomgripande stmkturomvandling om branschen skall kunna stå emot 
konkurrenstrycket från företagen inom EU. För närvarande beräknas det genomsnittliga 
kapacitetsutnyttjandet till 45 %, och andelen privat kapital till 40 %. De medelstora 
företagen har lyckats bättre med moderniseringen av både skötsel och utmstning. 
Livsmedelsindustrins utveckling beror också på höjningen av levnadsstandarden. 
Petroleumindustrin har varit stadd i utveckling på nytt sedan 1996. Framtida 
möjligheter till ytterligare utveckling bör uppstå genom privatiseringen av oljebranschen 
65 
i Ryska Federationen. Det finns en marknad för oljeprodukter av låg kvalitet i både 
Baltikum och OSS. 
Flaggskeppet i Litauens industri är tekoindustrin. Trots fortsatt moderniseringsbehov 
har denna bransch vuxit stadigt. Utländska direktinvesteringar har i stor utsträckning 
bidragit till denna tillväxt. Litauiska företag konkurrerar redan med företag inom EU. De 
största privatiserade konfektionsföretagen är till 90-100 % beroende av handel med 
passiv förädling. Ny teknik har redan införts, i synnerhet genom joint vcnture-projekt. 
Samma sak gäller möbelindustrin. 
Kemiindustrin har genomgått en återhämtning sedan 1994, särskilt i fråga om 
konstgödselproduktionen. 80 % av produktionen går på export. 
Byggbranschen är stadd i snabb utveckling, huvudsakligen i medelstora företag. Cement 
exporteras till Tyskland, Belgien och Nederländerna. 
Som ett resultat av turkiska investeringar har produktionen av bildrör till TV-apparater 
satt fart. Mer än 80 % av denna produktion exporteras. 
Maskinindustrin är fortfarande på tillbakagäng (de lägsta siffrorna hittills noterades 
1996) och står inför svårigheter i fråga om strukturomvandlingen. Liksom i 
försvarsindustrin (som står utan marknader) finns en kvalificerad arbetsstyrka kvar. 
Trots statens planer att stimulera läkemedelsindustrin genom sänkta bolagsskatter och 
undantag från moms är branschen fortfarande liten och dåligt utvecklad. Bara 10 % av de 
läkemedel som förbrukas i landet tillverkas lokalt, men 35 % av produktionen (generiska 
läkemedel av låg kvalitet) exporteras till OSS-länder. 
Privatiseringen går långsammare än urspmngligen tänkt. Efter den första 
privatiseringsetappen, som skedde genom voucherutdelning, hade i juni 1995 bara 30 % 
av alla statliga tillgångar i industrin sålts ut. Den andra privatiseringsetappen (kontant 
utförsäljning via anbud) ligger efter tidtabellen p.g.a. svårigheterna med att locka in 
privata investeringar. Privatiseringen har ändå kommit långt i vissa branscher, såsom 
maskiner och elektriska apparater, motorfordon, skinnvaror, papper, möbler, kemikalier 
och läkemedel. 
Till branscherna med de största andelama av utländskt kapital hör plast, trä, textilier, 
livsmedel, skinnvaror, elektrisk utrustning och konfektion. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Flera tecken ger stöd för bedömningen att Litauen ännu inte kommit särskilt långt i 
omvandlingsprocessen. Samtidigt som avsevärda framsteg har gjorts i den 
makro ekonomi ska liberaliseringen har privatiseringen av stora företag varit begränsad. 
Energipriserna är fortfarande ett problem, och jämfört med övriga kandidatländer har 
Litauens handel flyttats över till västmarknader i mindre grad. 
Underpriserna på energi ligger förmodligen bakom det faktum att Litauens ekonomi har 
den högsta energi-intensiteten av alla kandidatländer. Det framgår att Litauen hittills har 
bevarat en större andel av de energi-intensiva industriföretag som ärvts från sovjettiden 
än övriga baltländer. Eftersom framtidsutsikterna för tillväxt i dessa branscher är små, 
föreligger ett trängande behov av en strukturomvandling inriktad på lägre 
66 
energiförbrukning, mer arbetsintensiva branscher (Litauen har den lägsta lönenivån av 
alla kandidatländer) samt livsmedel. 
Den inhemska finansmarknaden kan ännu inte tillhandahälla kapital på medellång och 
läng sikt, eftersom stabiliseringen har skett nyligen och strukturomvandlingen av 
banksystemet har inletts först pä senare tid. Tillväxtmöjligheterna hämmas ocksä av att 
den rättsliga ramen och det administrativa systemet för utländska dircktinvesleringar 
fortfarande är bristfälliga. 
Industriproduktionen torde fortsätta öka under de kommande åren, trots att 
återhämtningen av inhemsk efterfrågan fortfarande är blygsam. Man räknar emellertid 
med att industriproduktionen år 2000 fortfarande kommer att vara bara 40 % av 1990 års 
nivå. 
Vad gäller privatisering tänker regeringen snabba på processen och före utgången av 
1997 inleda privatiseringen av 14 statsägda "strategiska" företag inom sektorerna 
telekommunikation, transport (däribland varv) och energi genom ett internationellt öppet 
anbudsförfarande. Privatiseringen av det statliga televerket satte i gäng redan i mars 
1997. 
Den största svårighet som den litauiska industrin står inför är bristen på långsiktig 
finansiering för att fortsätta processen i riktningen mot fullständig privatisering och 
omstmkturering. Att locka till sig utländska direktinvesteringar kommer i själva verket 
att vara en av huvuduppgifterna för ministern för Europafrågor i den nya regeringen 
(december 1996). Regeringen bedömer att det kommer att ta sex år innan industrins 
stmkturomvandling är helt genomförd. 
Slutsats beträffande industriell konkurrensförmåga 
Under fömtsättning att de rådande positiva trenderna i strukturomvandlingen och 
privatiseringen fortsätter, torde större delen av Litauens industri kunna klara problemen 
med en integrering i den europeiska gemensamma marknaden. 
En utvärdering av hur Litauen uppfyller de bestämmelser i gemenskapens regelverk som 
rör den fria rörligheten för industrivaror återfinns i det separata avsnittet om den inre 
marknaden. 
Jordbruk 
Syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken är att trygga och utveckla ett modernt 
jordbmkssystem, som tillförsäkrar jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard och 
konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser samt garanterar fri rörlighet för varor 
inom EG. Särskild hänsyn tas till miljön och landsbygdsutvecklingen. För att förvalta den 
gemensamma jordbmkspolitiken har det upprättats olika gemensamma organisationer av 
marknaden. Dessa kompletteras av bestämmelser om djurhälsa, växtskydd och djurfoder 
och av bestämmelser beträffande livsmedelshygien. Det finns även lagstiftning på det 
strukturpolitiska området. Den utvecklades ursprungligen för att modernisera och utöka 
jordbruket, men tonvikten läggs nu i ökad utsträckning på miljön och politikens regionala 
differentiering. Som kompensation för sänkta marknadsstödjande priser utgår stöden till 
jordbmksföretagen sedan reformerna 1992 i allt större utsträckning i form av direkta 
stödutbetalningar. 
67 
Europaavtalet innehåller de grundläggande bestämmelserna för handel mellan Litauen 
och gemenskapen och syftar till att främja samarbete i fråga om modernisering, 
omstmkturering och privatisering av Litauens jordbmkssektor liksom när det gäller 
jordbmkets livsmedelsindustri och fytosanitära normer. Vitboken omfattar 
veterinärkontroller, fytosanitära kontroller och kontroller av djurfodcr samt 
saluföringskrav för olika produkter. Syftet med en sådan lagstiftning är att skydda 
konsumenter, människors och djurs hälsa samt växters sundhet. 
Översikt 
Situationen på jordbruksområdet 
Det sammanlagda värdet av jordbruksproduktionen 1995 uppgick till cirka 0,12% av 
unionens jordbruksproduktion. 
Efter att ha sjunkit markant i början av övergångsperioden har jordbrukets bidrag till 
totala BNP stabiliserats och utgjorde 9,4 % av BNP 1995. 1996 ökade jordbrukets andel 
av BNP till 11,4 %, främst beroende på goda spannmålsskördar. Jordbruket bibehåller en 
framskjuten position inom landets ekonomi och har, som en följd av bristen på alternativ 
sysselsättning, höjt sin andel av landets sysselsättning från 18 % 1990 till 24 % 1995. Av 
landets totala mark på 6,53 miljoner ha utgörs 3,5 miljoner ha av jordbruksareal. Av den 
totala jordbruksarealen utgörs 84 % av åkermark. 
Återlämnande av äganderättigheter och kompensationsbetalningar i kontanter eller in 
natura utgjorde hörnstenen i Litauens landreform. I slutet av 1996 hade endast 250 000 
jordbmkare återfått äganderättshandlingar, men pappersexercisen var i mångt och mycket 
avklarad i betydligt fler fall. Privatiseringsprocessen har resulterat i närmare 400 000 
privata åkerskiften för husbehov med en genomsnittsstorlek på 2,1 ha, och i 135 000 
enskilda jordbruk med en genomsnittsstorlek pä 8,4 ha. De enskilda jordbruken 
disponerar 34 % av jordbmksmarken. Detta har lett till en uppsplittring inte bara av 
ägandet utan också av driften, eftersom många av de småskaliga privata jordbruk som 
startats knappast kan generera tillräckliga inkomster för heltidsarbetande jordbmkare. 
Nästan en tredjedel av jordbruksmarken (1,2 miljoner ha) i Litauen brukas av 
jordbmks företag (Bendrove). Dessa enheter har en rättslig status av aktiebolag med 
begränsad ansvarighet, men kan enligt den gällande lagstiftningen inte erhålla 
äganderättshandlingar till marken de bmkar. 
Jordbruksföretag är inte bara verksamma inom jordbmksproduktionen utan också ofta 
inom förädling och detaljhandel genom ett nätverk av återförsäljare. Utvecklingen av 
denna tätt sammanlänkade kedja av produktion, förädling och detaljhandel har lett till 
ökad konkurrens för de monopol som kvarstår inom livmedelsförädling och distribution. 
2 000 jordbruksföretag var aktiva i början av 1997, men antalet kommer troligtvis att 
sjunka inom en snar framtid. 
Kombinationen av förlorade marknader i f.d. Sovjetunionen, den minskade inhemska 
konsumtionen och den gradvisa anpassningen till den nya ekonomiska miljön resulterade 
i en markant sänkning av Litauens jordbruksproduktion, som krympte med 50 % under 
övergångsperioden. Värst drabbades animalieproduktionen som sjönk med mer än 50 %, 
medan vegetabilieproduktionen sjönk med mer än 40 %. 
68 
Handelsbolag svarar för 45% av spannmålsproduktionen och hälften av 
sockcrbctsproduktioncn, och äger 60 % av nötkreaturen och 54 % av grisarna. A andra 
sidan odlas tvä tredjedelar av all potatis och 60 % av grönsakerna pä jordbruksskiften för 
husbehov, och där finns ocksä 51 % av mjölkkorna. De privata jordbruken producerar 
cirka 30 % av jordbruksgrödorna men svarar för en mycket liten andel av 
animalieproduktionen. 
Litauen är självförsörjande (1995) med många varor (mjölk 1,8 miljoner ton, 163 %; 
nötkött 87 000 ton, 106%; grönsaker 121 %), men inte när det gäller spannmål (2,5 
miljoner ton, 83 %) och griskött (93 000 ton, 93 %). 
Förädlingsindustrin har privatiserais till en del men 30 % av flertalet sektorer förblir i 
statlig ägo. I vissa delar av de efterföljande produktionsleden inom 
livsmedelsförädlingssektorn råder fortfarande en monopolsituation, men en 
konkurrenskraftigare miljö har skapats tack vare livsmedelsimport och nya förädlings-
och distributionsanläggningar som etablerats av jordbmksföretagen. 1995 var den 
finansiella situationen inom livsmedelsförädlingssektorn fortsatt svag med höga skulder 
inom livsmedelsindustrin. 
När det gäller handel är Litauen beroende av exportinkomster, eftersom den inhemska 
marknaden är liten. Jordbruks- och livsmedclsprodukter svarar fortfarande för en stor 
andel av Litauens totala handel (18 % 1995). 1995 svarade EU för 61 % av Litauens 
import och 30,5 % av landets export inom denna sektor. Ryssland är emellertid 
fortfarande en viktig handelspartner som var mottagare av närmare hälften av Litauens 
livsmedelsexport 1995. Handeln med de övriga nya oberoende staterna i f.d. 
Sovjetunionen, vilken var försumbar under övergångsperiodens första år, har ökat under 
de senaste åren. 
Jordbrukspolitik 
Den producentstödsekvivalent (PSE) som räknas fram av OECD var -3 % 1995 jämfört 
med 49 % för EU. 
Som ett led i jordbrukspolitiken inrättade regeringen 1994 ett nationellt 
jordbruksutvecklingsprogram för att samordna det statliga stödet och stabilisera 
jordbmkets inkomster. Syftet är att tillhandahålla lagräntekrediter och stödja 
jordbmkssektom med forskning och utbildning. 
I enlighet med bestämmelserna i 1994 års lag om statlig reglering av ekonomiska 
förbindelser inom jordbruket, infördes det 1995 för de viktigaste jordbmksproduktema, 
lägsta uppköpspriser, uppköpskvoter, produktionsstöd, direkta betalningar för mindre 
gynnade områden, exportstöd och stöd till lagring. Lägsta stödpriser sattes också för att 
ge producenterna ett minimipris. 
Regeringen saknar emellertid institutionella mekanismer för att kontrollera att de lägsta 
uppköpspriserna hålls, och förlitar sig helt på konkurrensen mellan förädlarna när det 
gäller att garantera producenterna dessa minimipriser. Stödet betalas sedan direkt till 
förädlingsindustrin så att konsumentpriserna kan hållas lägre än de annars skulle vara. 
Regeringsskiftet i december 1996 har lett till en förändrad jordbrukspolitik. Politikens 
syfte är att stödja utvecklingen av en konkurrenskraftig jordbmkssektor. Huvudlinjen är 
ett gradvis avskaffande av det nuvarande konsumentprisstödet i form av stöd till 
69 
förädlingsindustrin, och i stället stödja jordbrukets inkomster genom att tillämpa 
stödpriser för de viktigaste jordbruksprodukterna, direkta betalningar samt 
investeringsstöd. 
1995 gick cirka 10 % av den nationella budgeten till jordbruket. Cirka 50 % (23 miljoner 
ecu 1995) av jordbruksbudgeten användes till prisstödjande åtgärder för varor som mjölk, 
spannmål och nöt/griskött. Direkta betalningar och mjuka lån administreras genom 
fonder såsom jordbruksstödsfonden, genom vilken stöd beviljas för investeringar i 
infrastmkturprojekt på landsbygden. 27 miljoner litas (5,16 miljoner ecu) användes till 
exportstöd främst inom mjölkko- och grissektorema, och 13,8 miljoner litas (2 miljoner 
ecu) användes till stöd för jordbruk i mindre gynnade områden. Sedan början av 1997 har 
medel för jordbmksstöd avsatts i en enda fond inom ramen för jordbruksstödsfonden. 
Vad prisstödjande åtgärder beträffar ligger jordbrukspriserna betydligt lägre än EG:s 
priser. Priset på mjölk och nötkött motsvarade 30-35 % av EG-genomsnittet, medan 
priset på vete och griskött var relativt högt, cirka 70-80 % av EG:s priser 1995. 
I den nya jordbmkspolitiken läggs ökad tonvikt på landsbygds- och strukturutveckling. 
56 % av Litauens befolkning bor på landsbygden. Mellan 1992 och 1995 beviljades 16 
miljoner ecu i infrastrukturstöd, och 2 miljoner ecu användes till jordbrukares 
räntebetalningar för utrustning samt till löpande produktionskostnader. Stöd till mindre 
gynnade områden beviljas i förhållande till jordens kvalitet (produktiviteten måste vara 
minst en fjärdedel lägre än genomsnittet). 
Syftet är att kompensera för förlorade inkomster orsakade av speciella nackdelar. 1995 
satsades 2 miljoner ecu på programmet. 
Frihandelsavtalet mellan Litauen och Europeiska gemenskapen trädde i kraft den 1 
januari 1995. Avtalet omfattar ömsesidiga medgivanden. Gemenskapens medgivanden 
förbättrades 1996. 
Sedan april 1995 bygger Litauens tullskyddspolitik helt och hållet på ett differentierat 
tulltaxesystem med åtskillnad mellan konventionella, förmånsbehandlade och autonoma 
tullsatser. Skyddstullarna varierade från 5 % för olivolja (inhemsk produktion saknas) till 
87 % för spannmål och 35 % för raffinerat socker. Högre tulltaxor tillämpades på 
bearbetade produkter som socker och smör för att skydda den inhemska 
förädlingsindustrin. 
Litauen är också avtalspart i det baltiska frihandelsavtalet som sedan januari 1997 även 
omfattar jordbruksprodukter. Litauen håller för närvarande på att förhandla om 
medlemskap i Världshandelsorganisationen. 
Litauen har inlett arbetet med att anpassa den lagstiftning som anges i vitboken. 
I december 1996 slogs skogsbmksministeriet och jordbruksministeriet samman, och en 
övergripande omstmkturering genomfördes i syfte att koncentrera ansvaret och samtidigt 
främja ett decentraliserat genomförande av jordbmkspolitiken. Den "organisatoriska 
infrastrukturen" i Litauens jordbmk är dåligt utvecklad och det finns ett flertal 
sammanslutningar för jordbruksproducenter, såsom Jordbrukskammaren, 
Jordbmksföretagsföreningen, Förbundet för familjejordbruk och Markägarförcningcn. 
Livsmedelsindustrin har också organiserat sig i olika lobbygruppcr. 
70 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Ett av Litauens stora problem de närmaste åren är slutförandet av markregistreringen. 
Med den nuvarande takten kommer det ta upp till tio är att upprätta fullständiga 
äganderättshandlingar. De olösta problemen med ägandemönster och krav på 
återlämnande blockerar utvecklingen av en fungerande marknad för jordbruksmark. Detta 
har lett till att investeringar som är oundgängliga för att modernisera jordbmket också 
uteblir, eftersom det inte går att teckna inteckningslån. 
Industrisektorn brottas med överkapacitet, gammalmodig utrustning och höga skulder. 
Flertalet anläggningar uppfyller heller inte EG:s kvalitets- och hygienkrav och kan därför 
heller inte exportera till EG:s marknad. Två eller tre fjäderfäanläggningar förväntas dock 
inom kort erhålla EG-hygienintyg. Sektorn har problem med ökad konkurrens orsakad av 
liberaliseringen av handeln och den ökande importen. I stora drag kan det sägas att 
medan en del av jordbrukets livsmedelsförädlingsinduslri fortfarande är monopolistisk 
har en konkurrenskraftigare miljö utvecklats lack vare livsmcdclsimportcn och de nya 
förädlings- och distributionsanläggningar som etablerats av jordbruksföretagen. 
Det finns ett antal jordbrukspolitiska hinder i Litauen, åtminstone när det gäller de 
politiska målen pä medellång sikt. De alternativa marknaderna för jordbruksprodukter är 
till exempel begränsade pä grund av kvalitetskraven och den starka konkurrensen frän 
övriga central- och östeuropeiska länder. Trots liberaliseringen av de inhemska 
detaljhandelsprisema fortsätter de flesta vampriser i Litauen att ligga långt under 
världsmarknadspriserna. 
De närmaste åren kommer Litauen att sakna tillräckliga offentliga resurser för att stödja 
jordbmket i någon större omfattning, och restriktionerna för utländsk valuta kommer att 
fortsätta begränsa importen av foderspannmål och andra viktiga varor. 
Det tycks som om en mer stmkturerad jordbrukspolitik med prisstödsmekanismer och 
åtgärder för struktur- och landsbygdsutveckling håller på att utvecklas. Vissa inslag i den 
nuvarande politiken har förvisso vissa likheter med EG-politikcn men de viktigaste 
marknadspolitiska instrumenten i EG används inte i Litauen. Detta inbegriper 
nyckelinstrument som mjölkkvoter, grundinslag i systemen för jordbruksgrödor 
(basareal, arealuttag, kompensationsbctalningar och djurbidrag), samt vissa landsbygds-
och stmktumtvecklingsprogram. 
Om sådana åtgärder skall kunna förvaltas och kontrolleras behövs relativt sofistikerade 
administrativa system, inbegripet ett lämpligt markregister och ett system för 
identifiering och registrering av boskap. En allmän iakttagelse är att den administrativa 
kapaciteten uppenbarligen måste utökas markant på dessa områden om åtgärderna skall 
kunna tillämpas i Litauen. 
På detta stadium är det svårt att förutse hur jordbmksstödsprisema i Litauen kommer att 
utvecklas under perioden fram till en anslutning. Detta påverkas av flera faktorer såsom 
den inhemska ekonomin, situationen på exportmarknaden och utvecklingen av 
prisstödsnivåema i unionen. 
Även om vissa framsteg har gjorts när det gäller att anpassa landsbygds- och 
jordbrukspolitiken, tycks en stor del av politiken och produktionsstödet vara oförenlig 
71 
med EG-politiken. Det behövs en detaljerad analys av kriterierna för bidragsberättigande 
innan fullständig överensstämmelse med EG-åtgärdema kan fastställas. 
Litauen är i färd med att införa den lagstiftning som anges i vitboken. 
På det veterinära området har arbetet med att anpassa Litauens lagstiftning bara påbörjats. 
Även om lagstiftningen tycks vara tillräcklig för att garantera människors och djurs hälsa 
i Litauen, föreligger det betydande skillnader mellan landets lagstiftning och 
gemenskapens regelverk. Försöks- och diagnosticeringsanläggningarna är ännu inte 
tillräckligt utmstade för att kunna klara gemenskapens krav på veterinära kontroller. 
Systemet för registrering av anläggningar och identifiering av djur måste anpassas till 
EG:s system. Omfattande lagstiftning om foder måste också antas. 
Det krävs också en harmonisering av lagstiftningen för växtskyddsprodukter, 
bekämpningsmedelsrester, biodynamisk odling, utsäde och förökningsmaterial samt 
växtskydd. Kontroll- och inspektionsätgärdcma för växtskydd måste stärkas för att 
garantera en fullgod skyddsnivå. 
Slutsats 
Stora ansträngningar för att anpassa lagstiftningen till gemenskapens regelverk krävs 
fortfarande även om framsteg har gjorts när det gäller att vidta de åtgärder som nämns i 
vitboken. 
Särskilda ansträngningar behövs när det gäller att 
- genomföra och genomdriva de veterinära och fytosanitära kraven och förbättra 
anläggningarna så att de uppfyller EG:s normer; detta gäller i synnerhet inspektions-
och kontrollåtgärderna för att skydda EU:s yttre gränser, 
- förbättra de administrativa strukturerna för att garantera att det finns nödvändig 
kapacitet för att genomföra och genomdriva den gemensamma jordbrukspolitikens 
politiska instrument, 
- omstrukturera jordbrukets livsmedelsindustri så att dess konkurrenskraft förbättras. 
Eftersom endast ett fåtal av den gemensamma jordbrukspolitikens mekanismer existerar 
för tillfället, kommer jordbrukspolitiken att behöva reformeras grundligt och det kommer 
att behöva göras stora ansträngningar för att förbereda en anslutning på medellång sikt. 
Fiske 
Den gemensamma fiskeripolitiken omfattar en gemensam organisation av marknaderna, 
strukturpolitik, avtal med tredje länder, förvaltning och bevarande av fiskeresursema 
samt vetenskaplig forskning till stöd för dessa verksamheter. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om handel med fiskeriprodukter med Europeiska 
gemenskapen och om samarbete. Vitboken innehåller inga åtgärder på detta område. 
Översikt 
Det totala antalet sysselsatta inom fiskerinäringen i Litauen uppgick år 1996 till 3 510 
jämfört med 10 261 år 1992. 1995 var den totala fångsten ca 54 000 ton med ett värde av 
72 
omkring 48 miljoner ecu. Klaipeda (huvudhamnen), Nida och Sventoji är områden som 
är beroende av fiske som huvudnäring. 
Havsflottan bestod 1996 av 57 fartyg som fångade 33 000 ton (en nedgång frän 
109 000 ton 1993) med ett värde av 32 miljoner ecu. Omkring 40 % av fartygen i havs-
och Östersjöflottorna är över 20 år gamla. 1996 bestod Östersjöflottan av 70 fartyg och 
150 mindre båtar som fångade 20 000 ton (en uppgång från 7 000 ton år 1993). 
1996 sysselsatte 54 beredningsföretag sammanlagt 2 050 personer i genomsnitt över året. 
Den sammanlagda produktionen har sjunkit 1993-1996 på gmnd av en kraftig nedgång i 
fråga om frysta produkter. 
Som handelspartner till gemenskapen svarar Litauen värdemässigt för 0,09 % av EG:s 
sammanlagda import (oberoende av ursprung) av fiskeriprodukter och 3,6 % av den del 
av EG:s import av fiskeriprodukter som kommer enbart frän kandidatländerna. När det 
gäller EG:s export tar Litauen värdemässigt emot 0,34 % av EG:s sammanlagda export 
av fiskeriprodukter och 4,1 % av en del av vår export av dessa produkter som går till de 
central- och östeuropeiska kandidatländerna. 
Förvaltningen av fiskeresursema i Östersjön mellan EG och Litauen sköts för närvarande 
inom ramen för ett gemensamt organ - Internationella fiskerikommissionen för Östersjön 
(IBSFC). Litauen har ingått fiskeavtal med Färöarna, USA och Kanada. De sistnämnda 
avtalen innehåller inga bestämmelser om utbyte av fiskekvoter mellan länder. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauens fiskeriproduktion och utrikeshandel är ganska låg i jämförelse med motsvarande 
EG-siffror, och därför torde de inte ha någon större inverkan på gemenskapen som helhet, 
åtminstone inte på medellång sikt. 
I övergången från statligt till privat ägande av verksamheterna har det redan skett vissa 
framsteg. Anpassningsperioden är långt från förbi, men man kan man ändå se att 
upplösningen av ocean flottan har haft en genomgripande effekt pä alla delar av 
fiskerinäringen. Huruvida näringen kan hejda sin tillbakagäng före en anslutning är 
osäkert, men det är uppenbart att landet kommer att behöva hjälp för att klara 
efterdyningarna av denna nedgång och moderniseringen av hela näringen. 
Enligt de uppgifter som finns tillgängliga om ingångna fiskeavtal och Litauens 
medlemskap i internationella eller regionala fiskeorganisationer torde inga större problem 
uppstå. 
Minskningen av flottans kapacitet och moderniseringen av hela näringen kommer att bli 
huvudfrågorna. 
Litauen måste inrätta en fiskeriförvaltning som motsvarar gemenskapens krav på 
förvaltning av fiskebestånd, fiske, fiskförädling och fiskhandel och som har kapacitet att 
samla in data och samordna den nödvändiga omdaningen. 
73 
Slutsats 
Det behövs betydande insatser för att anpassa fiskerinäringen för en anslutning. 
Integreringen av den litauiska fiskerinäringen med den gemensamma fiskeripolitiken 
kommer inte att medföra några större problem. 
Energi 
Bland EU:s viktigaste cncrgipolitiska mål, enligt kommissionens vitbok "Energipolitik 
inom Europeiska unionen", märks främjandet av konkurrenskraft, tryggad 
energiförsörjning samt miljöskydd. Energi lagstiftningens viktigaste delar utgörs av 
bestämmelserna i fördragen samt sekundärrätten, i synnerhet inom området konkurrens 
och statliga stöd, den inre energimarknaden (inbegripet direktiven beträffande elström, 
öppen prissättning, transitering av gas och elström, tillstånd för prospektering efter samt 
undersökning och utvinning av kolväten, beredskapsåtgärder, inbegripet åliggandet att 
lägga upp beredskapslager osv.), kärnenergi samt effektiv energianvändning och 
miljöbestämmelser. Utvecklingen av det transeuropeiska energinätet och stöd till FoU 
inom energiområdet är andra viktiga områden inom energipolitiken. Den utveckling som 
för närvarande pågår omfattar liberalisering av gassektom, lagstiftning rörande effektiv 
energianvändning samt fordons- och oljeprogrammet. 
Inom kämenergiområdet har gemenskapens regelverk utvecklats påtagligt från det 
urspmngliga Euratomfördraget till en ram av rättsliga och politiska styrmedel som även 
omfattar internationella avtal. I denna ram ingår för närvarande hälso- och 
säkerhetsfrågor (inbegripet strålskydd), reaktorsäkerhet, hantering av radioaktivt avfall, 
investeringar (inbegripet Euratoms finansiella styrmedel), forskningsfrämjande, den 
gemensamma kämenergimarknaden, leveranser, säkerhetskontroll och internationella 
förbindelser. 
Europaavtalet omfattar samarbete för att utveckla en stegvis integration av de europeiska 
energimarknaderna, och innehåller bestämmelser om stöd inom närliggande 
politikområden. I vitboken om förberedandet av länderna i Central- och Östeuropa för 
den inre energimarknaden betonas det att de viktigaste direktiven om den inre marknaden 
måste tillämpas till fullo tillsammans med EG:s konkurrenslagstiftning. Beträffande 
kämenergisektom berör vitboken säkerhetsåtgärder vid kärnbränsleförsörjning samt 
transport av radioaktivt avfall. 
Översikt 
Litauen har bara begränsade inhemska energitillgångar (olja, ved, torv, vattenkraft och 
jordvärme). Landet är till 60 % beroende av import (olja, gas, kärnbränsle och även kol) 
huvudsakligen från Ryssland, men det har överskottskapacitet inom elproduktion och 
oljeraffinering (raffinaderiet i Ma eikiai är det enda i Baltikum), vilket ger möjlighet till 
exportinkomster. 
Energisektorn är tre-fyra gånger mindre effektiv än EU-genomsnittet på gmnd av arvet 
från sovjettiden i form av låga priser, bristfälliga politiska åtgärder och föråldrad teknik. 
Litauen önskar länka samman sina energinät i ökande grad med Europeiska unionens. En 
tänkbar framtida "baltisk elring" skulle kunna bidra till sådana sammanlänkningar, men 
på kort och medellång sikt är det mest sannolikt att landet i huvudsak kommer att förbli 
anslutet till det ryska kraftnätet. Litauens befintliga och framtida oljeterminaler fyller en 
74 
regional funktion, även för landets raffinaderi. Litauen är ett strategiskt transitland för 
olje-, gas- och elleveranser till Kaliningrad. 
Litauen har två stora RBMK-reaktorer (Tjernobyltyp) i drift i Ignalina. De svarade 1995 
för 85 % av landets elkraftproduktion och används även för elexport till grannländer. Det 
pågår förbättringsarbeten vid anläggningarna, huvudsakligen genom bistånd från 
kämsäkerhetskontot (Nuclear Safety Account, NSA) hos Europeiska banken för 
återuppbyggnad och utveckling (EBRD). Biståndet är knutet till en omfattande rapport 
om säkerheten som sammanställts med hjälp av experter från väst. Rapporten innehåller 
många rekommendationer som måste genomföras vid anläggningen för att man skall 
erhålla fortsatt driftslicens. Avsikten är att driva anläggningen tills man når gränsen för 
utbyte av trycktuberna. Ett utbyte av trycktuber är uteslutet enligt avtalet med EBRD:s 
kämsäkerhetskonto, men regeringens ståndpunkt måste klargöras. I den genomgång av 
säkerhetsrapporten som gjorts av oberoende experter kräver man att samtliga brådskande 
rekommendationer skall genomföras innan man återstartar anläggningen efter dess 
nuvarande årliga revisionsavställnmg. Omfattande och realistiska planer, där om så 
behövs även en permanent avstängning är med, måste förhandlas fram och genomföras i 
vederbörlig ordning. Efter en permanent avstängning av reaktorerna måste ett 
betydelsefullt nedläggningsprogram genomföras. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauens nationella energistrategi från 1994, som är i linje med EU:s principer, har till 
syfte att ta itu med de centrala frågorna i energisektorn: att trygga energiförsörjningen, 
skapa större konkurrensinslag, skydda miljön och öka energieffektiviteten, bygga upp 
den energitekniska infrastmkturen samt att bygga ut samarbetet med de övriga baltiska 
länderna och med EU. Inom energisektorn är det till särskilt gagn med regionalt baltiskt 
samarbete eftersom de aktuella länderna kompletterar varandra ur olika aspekter. 
Konkurrensramen inom energisektorn uppfyller ännu inte bestämmelserna i direktiven 
om den inre energimarknaden sedda i kombination med tillämpningen av EG:s 
konkurrenslagstiftning. Landets konkurrenslag är bara delvis tillämpbar på energisektorn, 
och energibeslutet med sina övergripande principer åstadkommer inte överensstämmelse 
med EU:s bestämmelser. Tempot i fråga om antagandet och genomförandet av den 
nödvändiga kompletterande lagstiftningen bör därför höjas. 
Sektorn kännetecknas av statligt dominerade monopol. Tillstånd för prospektering och 
utvinning av olja har ändå utfärdats till utländska EU-baserade företag, som bekostar de 
nödvändiga investeringarna, samtidigt som utländska aktörer också är aktiva på den 
litauiska detaljhandelsmarknaden för oljeprodukter eller inom oljeimport. 
Man har genomfört höjda energipriser, men framför allt i fråga om hushållsenergin (gas, 
el och värme) täcker prishöjningarna inte de ökade kostnaderna. Kommunemas 
ackumulerade skulder till det statsägda energibolaget Lietuvos Energija har varit ett 
hinder för omdaningen av energisektorn. Den nyligen inledda liberaliseringen av 
energipriserna liksom decentraliseringen förbättrar utsikterna för en omdaning av sektorn 
med bl.a. privatisering av energibolagen. 
75 
Litauen uppfyller inte EG:s regelverk om krisberedskap, där bl.a. regeln om att hälla 
nittio dagars oljeförräd ingår. Arbetet pä att uppfylla bestämmelserna har dock inletts. 
Betydande insatser inom både lagstiftning och finansiering mäsle göras. 
Landet kommer att behöva göra betydande insatser för att uppfylla EU:s lagstiftning om 
energieffektivitet (t.ex. när det gäller märkning av apparater och minimigränser för 
effektivitet) och miljöskydd. I detta sammanhang är det ännu inte klart hur landets 
raffinaderi, där stora investeringar skall göras, skulle fungera på den mättade europeiska 
marknaden. 
Enligt de säkerhetsåtgärder som rekommenderas i den nyligen publicerade 
säkerhetsredovisningen behöver förmågan hos Litauens kärnkraftsinspektion (VATESI) 
att genomföra ett licensieringsförfarande enligt västmodell att stärkas på ett prioriterat 
sätt. 
Kärnbränsle direktimporteras i bearbetad form från Ryssland, delvis i utbyte mot den el 
som exporteras till Ryssland. Denna ordning förefaller ha en inbyggd osäkerhet, och 
eftersom en anslutning av Litauen till EU skulle innebära att det utvidgade EU:s 
beroende av Ryssland ökar, skulle det kunna uppstå problem med försörjningstryggheten. 
De försök som har gjorts för att sprida anskaffningskanalema för kärnbränsle har hittills 
av tekniska och ekonomiska skäl varit resultatlösa. Gemenskapens politik för en tryggad 
försörjning med kärnämnen genom användning av spridda anskaffningskällor kommer att 
tillämpas på de leveranskontrakt som ingås efter anslutningen. Det använda kärnbränslet 
förvaras i dammar vid anläggningen. Framtida torr mellanlagring håller på att 
projekteras. Eltaxesystemet håller nu pä att ändras så att det skall täcka hanteringen av 
använt kärnbränsle och nedläggningen av anläggningen. 
Vid en anslutning måste Litauen uppfylla bestämmelserna i Euratomfördraget, särskilt 
dem som rör kämämnesleveranser, den gemensamma kämenergimarknaden, 
kärnämneskontroller, hälsa och säkerhet samt internationella avtal. Litauen ingår ännu 
inte i alla internationella system för kontrollåtgärder på dessa områden (t.ex. Nuclear 
Suppliers Group och IAEA:s system för utvidgad informationsplikt om vissa 
gränsöverskridande kämämnesförflyttningar) eller har ännu inte genomfört dem fullt ut i 
sin lagstiftning, men ett förslag till lagstiftning håller på att tas fram. Litauen har också 
ett heltäckande avtal med IAEA om kärnämneskontroller enligt modellavtal 153 
INFCIRS/153. På dessa områden förväntas därför inga större svårigheter med att tillämpa 
gemenskapslagstiftningen. Utvecklingen i riktning mot en oberoende säkerhetsmyndighet 
bör ges fortsatt stöd. 
Slutsats 
Fömtsatt att de nuvarande insatserna intensifieras förväntas inga större svårigheter med 
att successivt åstadkomma en tillnärmning till EG:s regelverk på medellång sikt. Speciell 
betydelse under perioden före anslutning kommer anpassningen av monopolen att ha, och 
där ingår import- och exportfrågor, tillträde till energinät, energiprissättning, 
krisberedskap med uppbyggnad av obligatoriska oljeförråd, energi effektivitet och 
miljönormer. 
Inga större svårigheter förväntas i fråga om uppfyllandet av Euratoms bestämmelser. 
Litauen måste tillämpa vissa internationella kontrollåtgärder på kämenergiområdet eller 
införa dem i form av egen lagstiftning. Säkerheten vid kärnkraftverket i Ignalina kräver 
76 
fortsatt särskild uppmärksamhet, och man måste söka åstadkomma ett snabbt 
genomförande av den planlagda nedläggningen av kärnkraftverket, liksom mer 
långsiktiga lösningar av avfallsfrågan. 
Transport 
Gemenskapens transportpolitik består av handlingsprogram och initiativ inom tre 
gmndläggande områden: 
- Att förbättra kvaliteten genom att utveckla integrerade och konkurrenskraftiga 
transportsystem som är baserade på avancerad teknik som också bidrar till att 
miljömål och säkerhetsmål uppnås. 
- Att stärka den inre marknaden för att främja effektivitet, valfrihet och användarvänliga 
transporttjänster samtidigt som goda arbetsförhållanden tryggas. 
- Att bygga ut förbindelserna utåt genom att förbättra transportförbindelsema mellan 
EU och tredje land och främja EU-aktörcrs tillträde till andra transportmarknadcr (Den 
gemensamma transportpolitiken — Handlingsprogram 1995 2000). 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftningen till 
gemenskapsrätten och samarbete för att omstrukturera och modernisera transporterna, för 
att göra det lättare att la tillträde till transportmarknaden, för att underlätta transitering 
och för att upprätta driftsstandarder som är jämförbara med dem som gäller, inom 
gemenskapen. Vitboken är inriktad på åtgärder som behövs för att transportsektorn skall 
uppfylla den inre marknadens villkor, inklusive sådana aspekter som konkurrens, 
harmoniserad lagstiftning samt standarder. 
Översikt 
Den isfria Östersjöhamnen gjorde att Litauen blev ett viktigt transitområde för handel 
mellan f.d. Sovjetunionen och länderna i väst. Som ett resultat av detta utvecklades vid 
hamnen kapacitet för särskild handel som inte längre utnyttjas fullt ut. Landets roll som 
en transitkorridor mellan Västeuropa och Ryssland, Vitryssland, Ukraina och de 
centralasiatiska staterna är emellertid beroende av relationerna till Ryssland. Dessa 
relationer har inte alltid underlättat denna trafik, även om de nuvarande relationerna är 
relativt goda och transittrafiken har börjat öka. Upprättandet av nya gränser mot 
Vitryssland, Ryssland (Kaliningrad) och Lettland har också påverkat Litauens 
konkurrenskraft som transitområde. Litauen investerar därför i ett förbättrat transportnät 
mellan öst och väst och i förbättrad infrastruktur för gränsövergångarna vid alla de nya 
gränserna, liksom vid landets hamnar. Litauens territorium berörs av två Europatäckande 
transportkorridorer, som fastställdes vid Kreta-konferensen om Europatäckande 
transporter. 
Förändringarna i Litauens ekonomi har lett till en markant minskning av efterfrågan på 
transporter efter landets öppnande, även om transporterna står för en ökande andel av 
BNI. Samtidigt kan man iaktta en accelererande förändring av fördelningen på olika 
transportsätt. Godstransporter på väg har ökat sin andel, medan järnvägstransporter har 
tappat två tredjedelar av sin trafikandel mellan 1990 och 1995. Användningen av 
privatbilar har ökat snabbt, och privatbilar är nu det dominerande färdmedlet vid 
77 
persontransporter, vilket resulterar i fler trafikstockningar i och omkring städer, liksom 
vid vissa gränsövergångar. 
Även om fördelningen pä olika transportsätt inte skiljer sig nämnvärt frän situationen i 
vissa medlemsstater är järnvägarnas konkurrenskraft reducerad genom att järnvägsspåren 
är i dåligt skick och genom det faktum alt större delen av järnvägsnätet med undantag 
för en sträcka från Polen till Kaunas - har rysk spårvidd, vilken skiljer sig från den 
europeiska. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Vad gäller förverkligandet av den inre marknaden har Litauen gjort stora ansträngningar i 
fråga om övertagandet av gemenskapens regelverk. Den litauiska sektorn för 
internationella transporter tillämpar redan till stor del regler som liknar unionens. En del 
förbättringar återstår dock att göra, särskilt vad gäller säkerheten samt för 
persontransporter på väg. Godstransport på väg måste också bringas i överensstämmelse 
med gemenskapens normer, särskilt vad gäller yrkesbehörighet, körkort, fordonens vikt 
och dimensioner samt vägtrafikskatter. Man måste bevaka järnvägstransporterna under de 
närmaste åren för att se till att gemenskapens regelverk tillämpas på ett effektivt sätt vad 
gäller allmän trafikplikt samt standardisering av redovisningssystemen. I fråga om 
luftfart är gällande normer förenliga med de allmänna principerna i gemenskapens 
lagstiftning, även om mer specifika bestämmelser fortfarande återstår att anta. 
De litauiska myndigheterna har satt upp som ett mål att bygga upp ett integrerat och 
konkurrenskraftigt transportsystem. De två största svårigheterna på detta område blir 
troligen att uppnå en acceptabel säkerhetsnivå för transporterna och ett optimalt 
utnyttjande av transportsystemet. De framsteg som Litauen gjort vad beträffar säkerheten 
är uppmuntrande. Däremot verkar målet att skapa ett sammanhållet transportsystem 
mycket svårare att uppnå. Det är troligt att man i Litauen kommer att få se en bestående 
tendens till en ökning av vägtrafiken, och det kommer sannolikt att bli nödvändigt att 
göra insatser för användning av järnvägarna, trots att skillnaden i spårvidd mellan 
järnvägarna i Litauen och i de västliga grannländerna utgör ett handikapp. 
För att förbättra förbindelserna med unionens medlemsstater och med grannländerna 
planerar Litauen att investera cirka 0,5 miljarder ecu ur sin egen budget mellan 1995 och 
1999 i transportinfrastruktur som utnyttjas för internationell trafik, huvudsakligen de 
Europatäckande transportkorridorerna. Detta belopp motsvarar ungefär 1,2% av BNI, 
vilket förefaller vara tillräckligt. 
Slutsats 
Det är troligt att Litauen på medellång sikt kommer att kunna följa större delen av 
gemenskapens regelverk på transportområdet (flyg, järnväg, vägtrafik, sjötransport). 
Det förefaller osannolikt att en anslutning skulle utgöra betydande problem för Litauen 
vad gäller transportsektorn. En förutsättning är dock att tillräcklig uppmärksamhet ägnas, 
under tiden före anslutningen, åt förbättringar av säkerheten (särskilt sjösäkerhet), 
harmonisering av miljönormer inom transportsektorn (luftföroreningar, buller) samt 
tillämpning av regelverket för godstransport på väg och för järnväg. 
Man bör också bevaka att de förutsättningar som krävs för att lägga grunden till det 
framtida transeuropeiska transportnätet, utvidgat till nya länder, skapas. Dessutom bör de 
78 
litauiska förvaltningsstrukturerna, inklusive kontrollorgan t.ex. för säkerheten, snabbt 
förstärkas. 
79 
Små och medelstora företag 
EU:s företagspolitik syftar till att skapa ett gynnsamt klimat för små och medelstora 
företag inom EU, att förbättra deras konkurrenskraft och att uppmuntra "dem till 
verksamhet på europeisk och internationell nivå. Politiken kännetecknas av en hög grad 
av subsidiaritet. Gemenskapens kompletterande funktion fastställs och omsätts i 
praktiken genom ett flerårigt program för små och medelstora företag i EU. Detta 
program ger den rättsliga gmnden samt budgetunderlaget för gemenskapens särskilda 
politiska insatser för små och medelstora företag. Regelverket har hittills varit begränsat 
till rekommendationer för specifika områden, men även lagstiftning inom andra sektorer 
påverkar små och medelstora företag (t.ex. konkurrens, miljö och bolagsrätt). 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla och stärka små och 
medelstora företag, särskilt inom den privata sektorn, bl.a. genom tillhandahållande av 
information och rådgivning i frågor som rör lagstiftning, administration och beskattning. 
Vitboken innehåller inga specifika åtgärder. 
Översikt 
65 % av aktiebolagen i Litauen är små och medelstora företag med färre än 50 anställda, 
medan endast omkring 12 % har fler än 250 anställda. De små och medelstora företagen 
är koncentrerade till träindustrin, livsmedelsindustrin, beklädnadsindustrin, 
pälsvaruindustrin, förlags- och tryckeriverksamhet samt icke-metalliska 
mineralprodukter. Sedan 1995 har den småskaliga privatiseringen varit omfattande. 
Regeringen anger i sitt policydokument om utveckling av små och medelstora företag 
(1995) ett brett urval av åtgärder inriktade på små och medelstora företag, t.ex. 
exportfrämjande åtgärder, utbildning och åtgärder som främjar utländska investeringar. 
Lagen om småföretag från 1991, senast ändrad 1995, ger företag med högst 50 anställda 
en skattelättnad på 70 % under de första två verksamhetsåren. 
Till stöd för små och medelstora företag finns bland annat sex centmm för 
företagsrådgivning. Där ges rådgivning och utbildning för nyetableringar och 
egenföretagare. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Det finns ett särskilt program som är inriktat på utveckling av små och medelstora företag 
i Litauen, och de gmndläggande stödstmkturema för sådana företag finns redan. Det 
finns emellertid ett behov av att ytterligare bygga ut stödstmkturema, och det finns också 
ett behov av ytterligare åtgärder för att göra det rättsliga och administrativa klimatet 
"vänligare" mot små och medelstora företag. Ansträngningar bör också inriktas på att 
göra det lättare för de små och medelstora företagen att få tillgång till finansiering. 
Det pågående arbetet med att stärka de små och medelstora företagen under perioden före 
anslutningen måste därför fortsätta. 
Slutsats 
Det finns inga problem inom området små och medelstora företag med avseende på 
Litauens integration. 
80 
3.5 Ekonomisk och social sammanhållning 
Sysselsättning och sociala frågor 
Gemenskapens socialpolitik har utvecklats med hjälp av en rad olika instmment såsom 
lagstiftning, Europeiska socialfonden samt riktade insatser på särskilda områden, till 
exempel åtgärder för bättre folkhälsa, för att bekämpa fattigdom och för att bistå personer 
med funktionsnedsättning. Gemenskapens regelverk omfattar hälsa och säkerhet i arbetet, 
arbetsrätt och arbetsvillkor, lika möjligheter för kvinnor och män, samordning av social 
trygghet för migrerande arbetstagare och av lagstiftning för tobaksprodukter. 
Sociallagstiftningen i Europeiska unionen kännetecknas av att det i denna fastställs 
minimikrav. Därtill kommer att den sociala dialogen på europeisk nivå finns med i 
fördraget (artikel 118b) och att det i protokollet om socialpolitik hänvisas till samråd med 
arbetsmarknadens parter och till åtgärder för att underlätta den sociala dialogen. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftningen till 
gemenskapslagstiftningen och om samarbete för att höja nivån på hälsa och säkerhet i 
arbetet, om arbetsmarknadspolitik och om modernisering av systemet för social trygghet. 
Avtalet innehåller även bestämmelser om att arbetstagare som är medborgare i en 
medlemsstat och lagligen anställd i Estland skall behandlas utan diskriminering på grund 
av nationalitet när det gäller arbetsförhållanden. Vitboken innehåller åtgärder för en 
tillnärmning på alla områden i gemenskapens regelverk. 
Översikt 
Den sociala dialogen äger mm mellan fyra större fackförbund som har regelbundna 
kontakter med Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) och flera 
arbetsgivarorganisationer som inte är medlemmar av Europeiska gemenskapemas 
industriunion (UNICE). Det finns nära 80 fackförbund i Litauen, och det komplicerar 
frågan om vilka som skall företräda dem. Den sociala trepartsdialogen verkar löpa väl, 
medan tvåpartsförhandlingarna behöver utvecklas ytterligare. 
Arbetslösheten var omkring 6,2 % 1996 enligt ILO:s mätmetod. Denna siffra gömmer 
emellertid sannolikt en betydande dold arbetslöshet. Skillnaderna mellan regioner och 
branscher är betydande. Den redan höga andelen arbetslöshet inom jordbmket har under 
senare år stigit till 25 %. 
Litauen har byggt upp en decentraliserad arbetsmarknadsmyndighet för att genomföra 
arbetsmarknadsåtgärder. Litauen bör uppmuntras till att vidareutveckla 
arbetsmarknadsinstitutioner som lämpar sig för integrering med den europeiska inre 
marknaden. 
Litauens sociala trygghetssystem undergick betydande förändringar under 1990 och 
1991, men ytterligare reformer krävs för att bygga ut förvaltningsorganisationen och 
bygga upp t.ex. ett socialförsäkringssystem. Det sociala trygghetssystemet är offentligt, 
men vid sidan av finns olika privata försäkringssystem. Ett förslag om en pensionsreform 
med införande av en pensionsfond har lagts fram. Socialbudgeten uppgick 1995 till 
omkring 10 % av BNP och har ökat starkt under de allra senaste åren. Den finansieras 
huvudsakligen genom en socialskatt, som till övervägande del betalas av arbetsgivare. 
81 
Fortsatta insatser behövs för att tillgodose att åtgärderna för det sociala skyddsnätet 
utvecklas. 
IIälso- och sjukvårdssystemet i Litauen måste genomgå betydande förbättringar. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
1993 antog Litauen en ny arbetarskyddslag där principerna för skyddet av hälsa och 
säkerhet i arbetet läggs fast och som har EG:s ramdirektiv som mönster. Många av de 
särskilda åtgärderna har ännu inte genomförts. De håller på att införas i eller anpassas till 
den nya strategin. Den litauiska yrkesinspektionsmyndigheten befinner sig för närvarande 
i inledningsskedet vad beträffar införandet av det nya inspektionssystcmet. De nuvarande 
inspektionssystemen måste ges tillbörligt oberoende i enlighet med ILO-konvcntion 81. 
I fråga om arbetsrätten häller Litauen pä att bygga upp ett system som pä det hela taget 
uppfyller EG:s krav. Ett förslag till en lag om skydd av de anställdas intressen vid fall av 
arbetsgivares insolvens håller på att tas fram. Det kan bli aktuellt med en del ändringar 
för att bestämmelserna om anställningsavtal och skyddet av de anställda vid fall av 
företagsöverlåtelse skall hamna i linje med EG:s regler. Informations- och 
samrådsförfarandet med de anställda på företagsnivå, enligt vad som förs fram i ett antal 
EG-direktiv, bör förstärkas. Ett beslut om att stärka rätten till information och samråd 
håller på att utarbetas. 
I fråga om jämställdhet täcks de gmndläggande bestämmelserna i EG:s lag mot 
könsdiskriminering av litauisk lagstiftning. Det förekommer brister i efterlevnaden av 
principen om icke-diskriminering, särskilt i fråga om lika lön för lika arbete och 
könsskillnadsbaserad reklam. Löneskillnaderna mellan kvinnor och män är betydande. 
Beträffande rätten till fri rörlighet för arbetstagare tycks det inte finnas några hinder som 
skulle göra att Litauen inte kan tillämpa bestämmelserna i gemenskapens regelverk på det 
här området. Införandet av rätten till fri rörlighet kommer emellertid att kräva 
förändringar i den nationella lagstiftningen, särskilt i fråga om tillträde till anställning 
och lika behandling oberoende av nationalitet. 
På området social trygghet för migrerande arbetskraft innebär en anslutning i princip inte 
några större problem, även om det kommer att bli nödvändigt med vissa tekniska 
anpassningar. Av större vikt är förmågan hos förvaltningen att tillämpa de detaljerade 
samordningsbestämmelsema i samarbete med andra länder. Det har inte framgått om 
Litauen har de förvaltningsorgan som krävs för att kunna integreras i 
samordningssystemet. Det kommer att behövas en hel del ytterligare planering, 
förberedelser och utbildning för att ställa i ordning landets förvaltning för 
samordningsuppgifterna. 
De två direktiven om tobak och om varningstexter på cigarettförpackningar och maximal 
tjärhalt har införlivats med litauisk lagstiftning. 
Slutsats 
Det sociala reformarbetet bör fortsätta och det offentliga hälso- och sjukvårdssystemet 
förbättras betydligt. Vidare behöver den sociala dialogen byggas ut ytterligare. Litauen 
kommer att behöva göra väsentliga insatser för att åstadkomma att landets lagstiftning 
hamnar i linje med EG:s krav på områden som hälsa och säkerhet, arbetsrätt och 
82 
jämställdhet, och att fortsätta att bygga upp de förvaltningsorgan som behövs för att 
åstadkomma en effektiv tillämpning av lagstiftningen. Under förutsättning att Litauen 
fortsätter sina ansträngningar borde landet på medellång sikt kunna ikläda sig ett EU-
medlemskaps skyldigheter på det sociala området. 
Regionalpolitik och sammanhållning 
I enlighet med avdelning XIV i fördraget stödjer gemenskapen ökad sammanhållning, 
huvudsakligen genom strukturfonderna. Litauen måste införa dessa instrument pä ett 
effektivt sätt, samtidigt som landet respekterar de principer, mål och tillvägagångssätt 
som kommer att föreligga vid dess anslutning. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete pä områdena för regional 
utveckling och fysisk planering, särskilt genom utbyte av information mellan lokala, 
regionala och nationella myndigheter och utbytesarrangemang för statstjänstemän och 
sakkunniga. Vitboken innehåller inga särskilda bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Litauens BNP per capita låg 1995 på cirka 24% av EU-genomsnittet. De största 
inkomstskillnaderna finns mellan städer och landsbygd, men dessa kan inte kvantifieras 
på grund av bristen på uppgifter om regionemas BNP. 
Arbetslösheten på nationell nivå har ökat efter självständigheten och uppgick 1996 till 
8%. Regionala skillnader i den registrerade arbetslösheten sträcker sig från 1,7% i 
Kaunas till 10,3 % i Silales och i nyligen gjorda bedömningar betonas det att skillnaderna 
ökar. 
För tillfället har Litauen problem på de allra flesta områden som rör regional utveckling. 
Bland problemen märks 
- den låga kvaliteten på infrastmkturen (de var endast tillfredsställande enligt 
"sovjetiska normer") vars tillstånd, särskilt på landsbygden, nu betraktas som kritiskt, 
- den industriella nedgången i vissa områden, 
- omställningen av försvarsverksamheten, 
- den allmänna inkomstminskningen på landsbygden (där invånarantalet fortfarande är 
stort). 
Statsstmkturen i Litauen är mindre koncentrerad än vad som är fallet i de två baltiska 
grannländerna. Stadsfunktionema delas mellan Vilnius, Kaunas och Klaipeda. De 
tidigare planeringssystemen försökte utveckla denna flerpoliga stmktur genom att gynna 
andra mindre städer. 
Det finns inga oberoende regionala regeringar i Litauen. De tio länen (med 371 000 
invånare i genomsnitt) är de territoriella förvaltningsenheter som nyligen upprättats på 
högre nivå. Eftersom de tillhör den statliga förvaltningen leds de av en utnämnd 
guvernör, som genomför regeringspolitiken. Landet är emellertid fortfarande i hög grad 
centraliserat och det finns inget självstyrande organ på länsnivå. 
83 
I enlighet med lagen om territoriella förvaltningsenheter i Litauen har 56 självstyrande 
kommuner upprättats (med 66 300 invånare i genomsnitt). Dessa har bildats av omkring 
500 byar på landsbygden som har blivit till 44 nya enheter och 12 tätortskommuncr. 
För närvarande finns ingen regional utvecklingspolitik i Litauen. En nationell strategi 
håller på att utarbetas, men denna behandlar framför allt fysisk planering. 
Några regionalpolitiska instrument i egentlig mening existerar inte i Litauen. Det går inte 
att fastställa hur mycket som investeras i utveckling och som därmed skulle kunna utgöra 
nationella medel vid sam finansieringen av EG:s strukturpolitik. I nuläget kan Litauens 
förmåga till samfinansiering därför inte bedömas med tillräcklig tillförlitlighet. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Enligt tillgängliga uppgifter verkar myndigheterna i Litauen inte ha beaktat frågan om att 
genomföra gemenskapens regionalpolitik, och de har inte för avsikt att på kort sikt skapa 
någon regionalpolitik. 
De framsteg som Litauen har gjort för att anta de förvaltnings- och budgetmässiga 
förfaranden som är nödvändiga för att kanalisera EG:s strukturfonder är till följd av detta 
klart begränsade. De flesta av de administrativa strukturer och instrument som krävs 
behöver fortfarande upprättas om Litauen skall kunna genomföra EG:s strukturprogram 
inom sitt territorium. 
Slutsats 
Det är tydligt att Litauen inte har kommit särskilt långt i arbetet med att införa en 
differentierad utvecklingspolitik som är inriktade på de ökande regionala skillnaderna. 
Det bör upprättas en allmän ram för en integrerad utvecklingsstrategi som, beroende på 
landets storlek, skulle kunna utgöra en integrerad del av den nationella 
utvecklingsstrategin. Dessutom är det tydligt att Litauens administrativa kapacitet 
behöver förbättras för att landet skall kunna förvalta integrerade regionala 
utvecklingsprogram. Betydande reformer behöver alltså genomföras innan Litauen kan 
tillämpa gemenskapens regler och på ett effektivt sätt kanalisera medel inom EG:s 
strukturpolitik. 
3.6 Miljö och livskvalitet 
Miljö 
Gemenskapens miljöpolitik, som utgår från fördraget, syftar till att främja ekologisk 
hållbarhet. Detta skall uppnås genom integration av miljöskydd i olika områden av EU:s 
politik, förebyggande åtgärder, tillämpning av principen om att förorenaren betalar, 
bekämpning av miljöförstörelse vid källan samt delat ansvar. Gemenskapens regelverk 
omfattar cirka 200 rättsakter inom ett vitt område som bland annat berör förorening av 
vatten och luft, hantering av avfall och kemikalier, bioteknik, strålskydd och naturskydd. 
Medlemsstaterna skall säkerställa att en miljökonsekvensbedömning genomförs innan 
utvecklingstillstånd utfärdas för vissa offentliga och privata projekt. 
I Europaavtalet fastställs att principen om hållbar utveckling skall läggas till gmnd för 
Litauens utvecklingspolitik, och att miljöaspekterna skall integreras till fullo. I avtalet 
84 
fastställs vidare att miljön är ett område som skall beaktas i samband med bilateralt 
samarbete och tillnärmning av lagstiftningen till gemenskapsrätten. 
Vitboken behandlar endast en liten del av gemenskapens regelverk inom miljöområdet, 
nämligen den produktrclatcradc lagstiftningen, som har direkt att göra med fri rörlighet 
för varor. 
Översikt 
Miljösituationen i Litauen är mindre allvarlig än på andra håll i regionen. Minskad 
aktivitet inom industrin och jordbmket har lett till att föroreningarna har minskat. 
Vattenförorening är fortfarande det mest akuta miljöproblemet, men andra 
problemområden inbegriper avfallshantering och bortskaffande av avfall. 
Särskilt betydande är föroreningarna i floder, i grundvatten och vid kusten, orsakade av 
avfall från tätorter och jordbruket. De betydande investeringarna i reningsverk i alla de 
större städerna bör dock leda till radikalt minskade förorenande utsläpp i vatten till år 
2000. När det gäller avfallshantering finns det anledning till särskild oro beträffande 
farligt avfall som för närvarande deponeras på för ändamålet olämpliga kommunala 
avfallsupplag eller som bränns i förbränningsugnar som inte uppfyller EU:s 
utsläppsnormer. Luftföroreningarna, huvudsakligen från industrin och andra stationära 
källor, har minskat, men utsläppen från rörliga källor har ökat. På det hela taget är 
situationen när det gäller luftföroreningar relativt tillfredsställande. Det finns i Litauen 
områden som är av stort värde ur naturvårdssynpunkt och som skulle bli en tillgång i en 
utvidgad union. 
Miljöskyddslagen från 1992 utgör Litauens huvudsakliga ramlagstiftning på 
miljöområdet, och en nationell miljöstrategi fastställdes 1996. Principen om att 
förorenaren betalar är också införd i två skattelagar, och principen om förebyggande 
åtgärder finns med i förslaget till lag om miljökonsekvensbedömningar. 1991 antogs en 
lag om avgifter för nedsmutsning av miljön (luftföroreningar), inbegripet avgifter för 
förorenande utsläpp i atmosfären från rörliga källor. Vad gäller naturvård förvaltas olika 
typer av naturskyddsområden genom lagen om skyddade landområden. En stor del av 
miljölagstiftningen inom olika sektorer, inbegripet normer och förordningar om lägsta 
nivåer, har man fått i arv från sovjettiden, även om detta förhållande torde ändras under 
1997. Ekonomiska styrmedel håller på att införas, med skattedifferentieringar för blyfri 
bensin och inrättandet av en löpande miljöskyddsfond baserad på avgifter och böter för 
föroreningar. 
Litauen har undertecknat både 1974 års och 1992 års Helsingforskonventioner om skydd 
av Östersjöområdets marina miljö och har visat ett engagemang för att rensa upp på de 
platser i Östersjön som drabbats särskilt hårt. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauen har gjort betydande framsteg när det gäller att anpassa sin miljölagstiftning till 
EU-normer, och också när det gäller tillämpningen av sekundärrätten och förstärkning av 
de nödvändiga institutionerna. Fortfarande återstår det dock mycket att göra innan landet 
kan uppnå antingen formell eller faktisk överensstämmelse. 
Vad gäller vattenkvaliteten har föroreningsnormer tagils fram på grundval av jämförbara 
EG-direktiv för vattenhantering. Litauen har nyligen fastställt nya normer för 
luftföroreningar från värmekraftverk och nya normer för luftkvalitet är under utarbetande. 
Inom avfallssektorn införs ny lagstiftning i överensstämmelse med gemenskapens 
regelverk, och en atgärdsplan rörande farligt avfall är under utarbetande. När det gäller 
naturvård är ett antal lagförslag som just nu diskuteras anpassade till bestämmelserna i 
gemenskapens direktiv om fåglar och habitat. Litauen har antagit en ramlag om 
kärnsäkerhet, men den behöver kompletteras med lagstiftning om strålskydd och 
hantering av radioaktivt avfall samt planering för krislägen. Pä det hela taget saknas det 
för närvarande säkerhetstänkande inom detta område. Snabbt införlivande av 
ramdirektiven om luft, avfall och vatten, samt av direktivet om samordnade åtgärder för 
att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC) bör prioriteras, liksom fastställandet av 
finansieringsstrategier för lagstiftningsåtgärder inom vatten-, luft- och avfallssektorn som 
kräver större investeringar. 
Litauen siktar på att införlivandet av lagstiftning enligt vitboken skall vara klar till är 
2000. Vad gäller resten av miljölagstiftningen har landet kommit relativt långt när det 
gäller att ta fram en detaljerad anslutningsstrategi, som bör blir klar under 1997. 
För att uppnå faktisk överensstämmelse med EG:s regelverk kommer Litauen att behöva 
öka miljöinvesteringarna i betydande grad, stärka de strukturer och de styrmedel som gör 
det möjligt att genomföra och genomdriva lagstiftningen samt öka allmänhetens 
medvetenhet och delaktighet. Ett stort problem som man mästc ta itu med är bristen på 
personer med den sakkunskap som behövs för ledningen av tillnärmningsprocessen. 
Landets strategi inför anslutningen bör på miljöområdet omfatta tidsplaner för 
genomförande av och överensstämmelse med EG:s regelverk, till att börja med bl. a. för 
genomförandet av ovan nämnda ramdirektiv samt IPPC-direktivet. 
Slutsats 
Med nuvarande inriktning och den ökade takten på senare tid vad gäller reformer inom 
lagstiftning och politik skulle regelverket på miljöområdet kunna införlivas i Litauen på 
medellång sikt. Faktisk överensstämmelse med en rad rättsakter (t.ex. dricksvatten, vissa 
aspekter av avfallshanterings- och luftföroreningslagstiftningen) kommer dock endast att 
kunna uppnås på lång sikt, och det kommer att kräva en betydande ökning av 
investeringarna på miljöområdet samt stora insatser för att förstärka den administrativa 
kapaciteten. 
Konsumentskydd 
Gemenskapens regelverk omfattar skydd av konsumentens ekonomiska intressen 
(inbegripet kontroll av vilseledande reklam, prismärkning, konsumentkredit, oskäliga 
avtalsvillkor, distansförsäljning, paketresor, försäljning utanför fasta affärslokaler och 
fast egendom på tidsdelningsbasis, s.k. timeshare), allmän produktsäkerhet samt de mer 
specifika områdena kosmetika, benämning på textilier och leksaker. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftningen till 
gemenskapsrätten och samarbete i syfte att uppnå full överensstämmelse mellan 
konsumentskydd i Litauen och gemenskapen. Vitbokens fas 1 innehåller åtgärder för att 
förbättra produktsäkerheten, även för kosmetika, textilier och leksaker, samt för att 
skydda konsumentens ekonomiska intressen. Dessa åtgärder berör främst vilseledande 
reklam, konsumentkredit, oskäliga avtalsvillkor och prismärkning. Fas 2 innehåller 
åtgärder för paketresor, försäljning utanför fasta affärslokaler och fast egendom på 
86 
tidsdelningsbasis. EU-îagstiftning som nyligen antagits (distansförsäljning) eller som 
kommer att antas inom kort (jämförande reklam, prismärkning) kommer också att behöva 
beaktas. 
Översikt 
Konsumentskyddslagen antogs av Litauens parlament 1994. Även om den ger en gmnd 
för skyddet av konsumenternas rättigheter är den inte fullt tillräcklig för att gälla som 
EG-lagstiftning. För närvarande diskuteras ett förslag till en ny konsumentskyddslag. I 
den införs nya bestämmelser och ändringar för att se till att Litauen uppfyller EG-kraven 
vad gäller konsumentfrågor. 
Den statliga byrån för konkurrensfrågor och konsumentskydd har det övergripande 
ansvaret för konsumentpolitik och konsumentfrågor. Byråns roll är att samordna statliga 
och offentliga institutioners aktiviteter på konsumentskyddsområdet. 1989 bildade 
Litauen en oberoende konsumentsammanslutning som förenar ett antal 
konsumentgrupper. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Under de senaste åren har konsumentskyddspolitik prioriterats av den litauiska 
regeringen. Syftet med det nya förslaget till konsumentskyddslag är att olika EG-direktiv 
skall införlivas med nationell lagstiftning. Det gäller t.ex. oskäliga villkor, paketresor, 
försäljning utanför lasta affärslokaler och konsumentkredit. Dessutom förbereds särskilda 
utkast som rör prismärkning, paketresor och allmän säkerhet för produkter och tjänster. 
Det förefaller inte finnas några planerade initiativ rörande fast egendom på 
tidsdelningsbasis. 
Det finns i konsumentskyddslagen en del bestämmelser som rör produktsäkerhet, men 
området täcks inte fullständigt i enlighet med befintlig EG-lagstiftning. För närvarande 
förbereds ett förslag till en särskild lag om allmän produktsäkerhet. En sådan lag kommer 
att underlätta anpassningen till EG-normer. För sektorer som leksakers säkerhet, 
benämning på textilier och kosmetika finns det enstaka bestämmelser för vissa frågor, 
men inga specifika bestämmelser till skydd för konsumenten. 
Införlivandet av regelverket måste åtföljas av uppbyggnaden av en stark och oberoende 
konsumentrörelse som stöds av offentliga myndigheter. 
Slutsats 
Jämfört med EG-direktiven finns det stora luckor i Litauens 
konsumentskyddslagstiftning, särskilt när det gäller allmän produktsäkerhet. Även om 
Litauen har skapat de institutionella stmkturema för att kunna införa en 
konsumentskyddslagstiftning, förefaller det som om genomdrivandet av existerande 
lagstiftning är ett akut problem. Under förutsättning att harmoniseringsarbetet fortsätter 
bör dock Litauen på medellång sikt kunna bli redo att anta EG:s regelverk på 
konsumentskyddsområdet. 
3.7 Rättsliga och inrikes frågor 
Nuvarande bestämmelser 
87 
Gemenskapens regelverk för samarbete i rättsliga och inrikes frågor (ibland förkortat 
RIF) kan främst hänföras till rambestämmelserna för samarbete i avdelning VI (artikel K) 
i Fördraget om Europeiska unionen, den s.k. "tredje pelaren". Vissa bestämmelser och 
andra lagstiftande ätgärder inom den "första pelaren" (EG-fördraget) är emellertid ocksä 
relevanta för detta samarbete. 
Europeiska unionens samarbete i rättsliga och inrikes frågor rör i första hand asylpolitik, 
kontroll av gemenskapens yttre gränser, invandring, tull- och polissamarbete i kampen 
mot grov brottslighet, inklusive narkotikahandel, samt straffrättsligt och civilrättsligt 
samarbete. I EU-fördraget anges gmndvalama för samarbetet, särskilt 
Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och de gmndläggande friheterna 
samt Genèvekonventionen från 1951 om flyktingars rättsliga ställning. Samarbetet 
baseras också implicit på en rad andra internationella konventioner, framför allt inom 
ramen för Europarådet, Förenta nationerna och Haagkonferensen. Ur rättslig synpunkt 
skiljer sig åtgärderna inom den tredje pelaren från dem inom den första, eftersom de 
vidtas i form av konventioner, gemensamma åtgärder, gemensamma ståndpunkter och 
resolutioner. Detta gäller också de nya utkast till rättsakter som är under behandling. 
Rådet har fattat beslut om flera EU-konventioncr (inklusive Dublinkonventionen frän 
1990, konventioner angående utlämning och bedrägeribekämpning, samt 
Europolkonventionen), som nu väntar på att ratificeras av medlemsstaternas parlament. 
Ytterligare ett antal konventioner, bland annat en om gemenskapens yttre gränser, 
befinner sig på olika stadier i rådets förhandlingar. Samarbetet i rättsliga och inrikes 
frågor bedrivs i hög grad på det praktiska planet, men omfattar också utformning och 
genomförande av lagstiftning. 
Det nya fördraget 
När det nya fördrag som blev resultatet av regeringskonferensens avslutande möte i 
Amsterdam träder i kraft kommer de nuvarande samarbetsramama att vara överspelade 
inom flera av de ovan nämnda områdena. 
I det nya fördraget befästs på nytt målet att utveckla Europeiska unionen såsom ett 
område präglat av "frihet, säkerhet och rättvisa", och dessa frågor, bland annat fri 
rörlighet för personer, asyl och invandring, förs in inom ramen för gemenskapen. 
När det gäller den fria rörligheten för personer fastställs särskilt i det nya fördraget att 
reglerna inom Schengenöverenskommelserna skall integreras i Europeiska unionen, och 
att alla kandidatländer måste godta dessa regler för att kunna bli medlemmar i unionen. 
Vad gäller de områden som stannar kvar inom ramen för det tidigare samarbetet, särskilt 
polisiära och straffrättsliga frågor, lägger det nya fördraget gmnden för ett fördjupat 
samarbete. 
Europaavtalet och vitboken 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete i kampen mot narkotikamissbmk 
och tvättning av pengar. 
Vitboken berör inte uttryckligen frågor inom den tredje pelaren, men hänvisar däremot 
till vissa frågor inom den första pelaren som hör nära samman med detta samarbete, 
bland annat tvättning av pengar samt den fria rörligheten för personer. Dessutom 
hänvisas till Bryssel- och Romkonventionema. 
89 
Översikt 
Allmänna förutsättningar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor 
Litauen blev medlem i Europarådet 1993, och har ratificerat de viktigaste instrumenten 
angående mänskliga rättigheter. Författningen innehåller bestämmelser om att 
domstolarna skall vara oberoende i enlighet med rättsstatsprincipen. 
Reformerna av de institutioner som ansvarar för rättsliga och inrikes frågor pågår, men 
väsentliga problem återstår i form av brist på mänskliga resurser och svaga 
förvaltningssystem. Framsteg har gjorts på alla områden inom ramen för den tredje 
pelaren. Litauen har ännu inte undertecknat 1990 års konvention om dataskydd, men i 
juli 1996 antog parlamentet en lag om dataskydd som utformats för att uppfylla kraven i 
konventionen och i EG:s direktiv. (Se även avsnittet om den inre marknaden.) 
Asyl 
Litauen ratificerade i januari 1997 Genèvekonventionen och 1967 års protokoll. Därmed 
trädde den flyktinglag som antogs av parlamentet 1995 i kraft. Behandlingen av 
asylansökningar inleddes i maj 1997. Lagen utformades för att i stora drag 
överensstämma med EU:s bestämmelser och innehåller bland annat bestämmelsen om 
säkra tredje länder. En viktigt inslag i Litauens praxis är den kontroll av invandrare (vid 
centret för registrering av utlänningar i Pabrade) som görs innan potentiella flyktingar 
beviljas tillträde till flyktingcentret i Rukla. Facilitetema för att ta emot och stödja 
flyktingar utvecklas för närvarande med stöd från EU-länder (särskilt Danmark), 
UNHCR och IOM. 
Invandring och gränskontroll 
Problemet med illegal invandring ökar och gäller framför allt personer från Asien som 
avser att resa genom Litauen på väg västerut. Organiserade ligor är inblandade i transport 
av illegala invandrare genom Litauen till Polen. I början av 1997 hölls omkring 600 
sådana invandrare och potentiella flyktingar kvar vid registreringscentret i avvaktan på att 
deras rättsliga ställning skulle kunna klargöras. Litauen har avtal om visumfrihet med 
Förenade kungariket, Irland, Danmark, Norge, Sverige, Finland, flera centraleuropeiska 
länder och tredje länder samt med Estland och Lettland, med vilka ett visumfritt område 
införts. EU:s förteckning över tredje länder för vilka visum krävs kommer att antas. 
Litauens medborgarskaps- och utlänningslagstiftning uppfyller i allmänhet demokratiska 
normer. Litauen har avtal om återtagande med Estland, Lettland, Danmark, Sverige, 
Finland, Schweiz, Norge och Ukraina. Litauen strävar efter att sluta avtal om återtagande 
med Vitryssland och Ryssland, men detta har ännu inte åstadkommits. 
Gränsförvaltningen är fortfarande otillräcklig vad beträffar gränsen mot Vitryssland och 
Ryssland, som inte är ordentligt utmärkt. Gränskontrollen har brister i fråga om 
institutionella och mänskliga resurser samt i fråga om övervakningsutrustning. 
Polissamarbete 
Organiserad brottslighet förekommer i Litauen, framför allt pä områdena för smuggling 
av människor, vapen, alkohol och tobak samt tvättning av pengar och finansiella 
bedrägerier. Våld och utpressning förekommer och drabbar särskilt företag som opererar 
på den "grå marknaden" (dvs. inte betalar skatt). Polisen och andra organ för 
upprätthållande av lagen har fatt extraordinära befogenheter i fråga om frihetsberövande i 
90 
samband med kampen mot den organiserade brottsligheten. Regeringen antog nyligen ett 
program för förebyggande av brott vilket omfattar planer på att ändra strafflagen och 
straffprocesslagen samt tjänsteföreskrifterna för statstjänstemän och att skärpa lagen om 
tvättning av pengar. Dessutom pågår en omorganisation av de viktigaste institutionerna. 
Litauen har ratificerat 1990 års konvention om tvättning av pengar. (Se även avsnittet om 
den inre marknaden.) Litauen upplever inget inhemskt terroristhot. Landet har ratificerat 
de viktigaste internationella konventionerna om terrorism och har antagit lämpliga 
rättsliga och administrativa bestämmelser mot terrorism. 
Narkotika 
Opiater, cannabis och kokain påträffas ibland. Inhemsk efterfrågan och produktion är pä 
väg att bli ett större problem, även om narkotikamissbruket fortfarande har begränsad 
omfattning. Litauen är part till de flesta av de viktigaste internationella 
narkotikakonventionema och planerar att inom kort ratificera de övriga. En statlig 
kommission för narkotikakontroll har inrättats som skall utveckla en strategi och åtgärder 
för att förebygga narkotikamissbruk, och inom polisen finns en enhet för 
narkotikakontroll. 
Rättsligt samarbete 
Reformerna av rättsväsendet och förberedelserna för en anslutning till EU befinner sig 
fortfarande i ett inledningsskede, men arbetet går framåt i allt snabbare takt. Litauen har 
ratificerat de viktigaste straffrättsliga konventionerna, och en ändring av straff- och 
civilrätten pågår i syfte att möjliggöra rättsligt samarbete. Litauen har inte ratificerat 
någon av Haagkonventionema, men lagstiftning är under utarbetande för de viktigaste av 
dessa. Litauen planerar att ansöka om anslutning till Luganokonventionen, och 
lagstiftning för att säkerställa överensstämmelse med Rom- och Brysselkonventionerna 
är under utarbetande. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauen har gjort framsteg vad gäller inrättandet av lagstiftningsramar och stmkturer för 
genomförande som överensstämmer med EU:s regelverk. Regeringen kommer under den 
närmaste framtiden att främst inrikta arbetet på den illegala invandringen, utveckling av 
effektiva system för gränskontroll och bekämpning av den organiserade brottsligheten. 
De största institutionella problemen sammanhänger med de begränsade medlen och den 
organiserade brottslighetens inverkan samt institutionell korruption. Den nya regeringen 
är angelägen om att vidta åtgärder på dessa områden och ser för närvarande över sin 
politik och sina institutioner inom sektorn för rättsliga och inrikes frågor. Vissa 
tjänstemän har erfarenhet av samarbete med EU-länder. Regeringen är angelägen om att 
främja utvecklingen av sådana kunskaper. 
Slutsats 
Litauen har gjort vissa framsteg på viktiga områden, t.ex. asyl. Med tanke på 
omfattningen av de problem Litauen står inför på området för rättsliga och inrikes frågor, 
kommer det att krävas stora fortsatta insatser för att på medellång sikt uppfylla (det 
nuvarande och det framtida) regelverkets krav. 
91 
3.8 Utrikespolitik 
Handel och internationella ekonomiska förbindelser 
Gemenskapens regelverk på detta område består i huvudsak av gemenskapens 
multilaterala och bilaterala handelspolitiska åtaganden och dess autonoma 
handelspolitiska skyddsåtgärder. 
Europaavtalet innehåller på flera områden bestämmelser enligt vilka parterna skall följa 
WTO/GATT-principer eller andra relevanta internationella förpliktelser. 
Vitboken innehåller inga bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Litauen har utvecklat en öppen handelsekonomi och förväntas bli medlem i 
Världshandelsorganisationen (WTO) 1998. Litauen har observatörsstatus inom avtalet 
om offentlig upphandling och måste vid en anslutning uppfylla förpliktelserna enligt de 
plurilaterala WTO-avtal till vilka gemenskapen är part. 
Litauen har för närvarande inga kvantitativa begränsningar för textil- eller 
beklädnadsprodukter. Vid en anslutning skulle gemenskapens politik på textilområdet 
utvidgas till att omfatta Litauen. För att beakta Litauens anslutning skulle det bli 
nödvändigt att justera eventuella begränsningar som gemenskapen fortfarande 
upprätthåller vid anslutningstidpunkten med en lämplig mängd. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Vid en anslutning måste Litauen tillämpa Gemensamma tulltaxan och de bestämmelser 
inom den gemensamma jordbmkspolitiken som rör utrikeshandeln. Den vägda 
genomsnittliga nivån, efter Umguaymndan, på tullarna för mest gynnad nation vad gäller 
industriprodukter kommer att vara 27,5 % för Litauen och 3,6 % för gemenskapen. 
Litauen bör i sina förbindelser med internationella organisationer säkerställa att dess 
agerande och åtaganden står i överensstämmelse med Europaavtalet och att landets 
framtida förpliktelser som medlem i gemenskapen fullgörs på ett enhetligt sätt. 
Vid en anslutning skulle Litauen bli part till gemenskapens olika förmånsavtäl. 
Förmånsavtal mellan Litauen och tredje land måste i allmänhet sägas upp vid en 
anslutning. 
När det gäller tjänstehandel och ctableringsvillkor har Litauen inom ramen för sina 
förhandlingar om inträde i WTO försökt se till att landets multilaterala åtaganden enligt 
Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) så väl som möjligt stämmer överens med 
gemenskapens. Alla betydelsefulla fall av bristande överensstämmelse som eventuellt 
kvarstår bör kunna åtgärdas. 
Vid en anslutning skulle Litauen vara tvunget att upphäva nationell lagstiftning om 
handelspolitiska skyddsåtgärder och i stället tillämpa EG:s lagstiftning. 
Erfarenheterna från tidigare anslutningar har visat att en automatisk utvidgning av 
gällande antidumpningsåtgärder till att omfatta nya medlemsstater kan föranleda tredje 
92 
länder att ifrågasätta detta förfarandes överensstämmelse med relevanta WTO-
bestämmelser. Det har också visat sig att anslutningar skapar möjligheter att kringgå 
åtgärder som antagits av gemenskapen inom ramen för de handelspolitiska 
skyddsåtgärderna. Detta sker genom att stora mängder av den produkt som omfattas av 
åtgärder exporteras till den framtida medlemsstatens territorium före anslutningen för att 
sedan vid anslutningen automatiskt övergå till fri omsättning inom det utvidgade 
tullområdet. Dessa två problem måste behandlas under tiden före Litauens anslutning. 
Litauen är inte anslutet till någon av ordningarna för ickc-spridning av 
massförstörelsevapen men har uttryckt intresse för ett medlemskap. Litauens 
kontrollförteckning över varor med dubbelt användningsområde är en direkt översättning 
av gemenskapens förteckning. Även vapenexporten kontrolleras. Det förefaller i princip 
inte finnas några hinder för att Litauen skall kunna tillämpa EG:s lagstiftning på delta 
område. 
Slutsats 
Litauen bör kunna uppfylla gemenskapens krav på detta område på medellång sikt. 
Utvecklingssamarbete 
Regelverket på området för utvecklingssamarbete utgörs framför allt av 
Lomékonventionen, som löper fram till början av år 2000. 
Varken Europaavtalet eller vitboken innehåller några bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Litauen saknar avtal om förmånshandel med AVS-länder, och inga allmänna 
preferenssystem tillämpas. Tullfritt marknadstillträde beviljas inte av Litauen. 
Litauen saknar budget för utvecklingsbistånd. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauen bör vid en anslutning tillämpa sin förmånliga handelsordning på AVS-ländema 
och tillsammans med övriga medlemsstater delta i finansieringen av Europeiska 
utvecklingsfonden (EUF), som tillhandahåller finansiellt stöd i enlighet med 
Lomékonventionen. 
Litauen kan ställas inför vissa problem när det gäller att tillämpa Lomékonventionens 
nuvarande handelsordning fullt ut från dagen för sitt medlemsinträde. 
Normalt ansluter sig nya medlemsstater till Lomékonventionen genom ett protokoll som 
bifogas konventionen och som träder i kraft samma dag som de ansluter sig till EU. 
Slutsats 
Litauen måste göra betydande framsteg för att kunna uppfylla EU:s krav på detta område 
inom de allra närmaste åren. 
93 
lull 
Gemenskapens regelverk på detta område utgörs av gemenskapens tullkodex och dess 
tillämpningsföreskrifter, EG:s kombinerade nomenklatur, Gemensamma tulltaxan 
inklusive handelsförmåner, tullkvoter och tillfälliga upphävanden av tullar samt annan 
tullrelaterad lagstiftning som inte omfattas av tullkodexen. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om upprättande av ett fri handelsområde med 
gemenskapen och en gradvis avveckling av tullar pä ett stort antal olika produkter i 
enlighet med klara tidsplaner från och med avtalets ikraftträdande. 
Vitboken innehåller under fas I åtgärder för att konsolidera och rationalisera den 
frihandel som upprättats enligt Europaavtalet, inklusive lagstiftning som är förenlig med 
tullkodexen, Kombinerade nomenklaturen och andra bestämmelser. Fas II handlar om att 
gemenskapens lagstiftning skall antas i sin helhet för att medlemskap i tullunionen skall 
vara möjligt vid en anslutning. 
Översikt 
Vid en anslutning skulle de litauiska tullmyndigheterna bli tvungna att påta sig alla de 
skyldigheter som följer av kravet på att landet skall skydda och kontrollera sin del av 
Europeiska unionens yttre gräns. Förutom bestämmelserna om indirekta skatter skulle de 
litauiska tullmyndigheterna ansvara för genomförandet av och upprätthållandet av 
respekten för den gemensamma handelspolitiken, den gemensamma jordbmkspolitiken, 
den gemensamma fiskeripolitiken och andra bestämmelser vid gemenskapens yttre gräns. 
Litauens förmåga att till fullo tillämpa gemenskapens regelverk förutsätter att landet har 
möjlighet att anta och genomföra gemenskapens lagstiftning, att nivån på infrastmkturen 
och utmstningen är godtagbar, särskilt i fråga om datorisering och möjligheter att göra 
undersökningar, och att det inrättas en effektiv tull förvaltning med ett tillräckligt antal 
kunniga och motiverade tjänstemän med en hög grad av integritet. Landet har haft 
allvarliga problem med korruption inom tullförvaltningen, och i mars 1997 vidtogs 
vidsträckta åtgärder för att bekämpa korruptionen. 
Med hjälp av det tekniska bistånd som tillhandahållits genom tullprogrammen har 
Litauen utarbetat en tullkodex som harmonierar med gemenskapens tullkodex och som 
träder i kraft den 1 januari 1998. För närvarande stämmer inte den gällande lagstiftningen 
och den tullrelaterade lagstiftning som inte omfattas av tullkodexen överens med 
gemenskapens lagstiftning.Litauen har nästan helt anpassat sin nationella 
vamnomenklatur till gemenskapens kombinerade nomenklatur. För närvarande har den 
litauiska tullförvaltningcn emellertid inte någon integrerad tulltaxa, vilket försvårar 
jämförelsen av litauiska tullsatser med Gemensamma tulltaxans tullsatser. Dock har 
landet ett system för bindande klassificeringsbesked som liknar gemenskapens system. 
Den 1 april 1997 antog Litauen det nya systemet för kumulering av urspmng mellan 
europeiska länder. 
Landet har ansökt om att bli avtalsslutande part till EG/EFTA-konventionen om ett 
gemensamt transiteringsförfarande och till konventionen om det administrativa 
enhetsdokumentet. En arbetsgmpp från gemenskapen biträder landet på detta område. 
94 
Anslutning till transiteringskonventionen kommer att kräva ytterligare omfattande 
förberedelser. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Litauen måste anpassa sina nationella förfaranden till gemenskapens lagstiftning om 
suspensiva arrangemang och tullförfaranden med ekonomisk verkan. Vid tidpunkten för 
en anslutning skulle det krävas några tekniska övergångsbestämmelser, särskilt för 
förfaranden som inleds före anslutningsdagen och avslutas efter den dagen. 
Det kommer att vara viktigt att se till att de litauiska tullmyndigheterna på ett lämpligt 
sätt kan delta i tullunionens respektive den inre marknadens olika datoriserade system för 
förvaltning av bestämmelserna om tull och indirekta skatter, samt i de datoriserade 
systemen för ömsesidigt administrativt bistånd i frågor som rör tull, jordbruk och 
indirekta skatter. Datoriseringen befinner sig på ett mycket preliminärt stadium i Litauen. 
Vid en anslutning måste Litauen avveckla tullkontrollerna vid gränserna mot 
medlemsstaterna i Europeiska unionen och mot de andra länder som ansluter sig. Landet 
bör i sin strategiska planering beakta de medel som kan komma att behövas för att 
förstärka gränskontrollstationcrna vid gränserna mot länder som inte är medlemsstater i 
Europeiska unionen. 
Slutsats 
Litauen måste fortsatt göra stora ansträngningar för att anpassa sin organisation och 
personal till de uppgifter som måste utföras av en modem tullförvaltning. Om detta görs 
är det möjligt att landet på medellång sikt kan uppfylla EG:s krav. 
Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 
Sedan Litauen återfick sin självständighet 1991 har landet omorienterat sin utrikes- och 
säkerhetspolitik i riktning mot EU och NATO. Litauen har en gmndlag av den 8 juni 
1992 om icke-anslutning till postsovjetiska allianser i Östeuropa. Denna gmndlag 
förbjuder regeringen att ansluta sig till någon allians "som bildats på basis av f.d. 
Sovjetunionen" och förbjuder även stationering av trupper från f.d. Sovjetunionen på 
litauiskt territorium. Litauen har aktivt deltagit i de verksamheter inom ramen för 
unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, och har alltid hörsammat 
uppmaningar att understöda EU:s insatser i detta sammanhang. 
Litauen är medlem av FN, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE), 
Europarådet och många andra internationella organisationer. Landet är associerad partner 
i Västeuropeiska unionen (VEU), deltar i Nordatlantiska samarbetsrådet (NACC) och 
Partnerskap för fred samt har klargjort sin önskan att gå med i VEU och NATO så snart 
som möjligt. Litauen har sänt trupper som har deltagit i de NATO-ledda freds- och 
stabiliseringsstyrkorna i Bosnien (IFOR och SFOR). Landet är också med i ett antal 
regionala organisationer, däribland Östersjöstatemas råd och Baltiska rådet och har för 
avsikt att ansluta sig till Centraleuropeiska frihandelsavtalet (CEFTA). 
Det finns inga territoriella tvister mellan Litauen och någon medlemsstat i unionen, även 
om den formella gränsdragningen till havs mot Sverige kvarstår att fastställa. Litauen har 
heller inte några större tvistefrågor med de associerade grannländerna. Förbindelserna 
med Polen har förbättrats betydligt på senare år och grundas på 1994 års fördrag om 
95 
vänskapliga förbindelser och god grannsämja, vilket ingår som en del i stabilitctspaktcn. 
Båda länderna häller pä att sätta upp en gemensam fredsbevarande styrka. 
Förhandlingarna om dragningen av havsgränsen mot Lettland fortsätter och har nätt ett 
avgörande skede. 
Även om över 30 fördrag och avtal har undertecknats mellan Litauen och Ryssland 
kvarstår meningsskiljaktigheter rörande dragningen av gränserna till havs och 
landgränserna, närmare bestämt i fråga om Kaliningradoblastcn det ryska landområde 
som gränsar till Litauen. Frågan om militär transittrafik med järnväg mellan Ryssland 
och Kaliningrad genom Litauen regleras av ett avtal som förlängs ett år i taget. 
Förbindelserna med Vitryssland grundas pä avtalet om goda grann förbindelser och 
samarbete samt på avtalet om statsgränsen. Båda avtalen trädde i kraft den 26 april 1996. 
Det återstår att komma överens om den exakta gränsdragningen. 
Litauen har en ny och liten utrikesförvaltning med begränsade erfarenheter och resurser. I 
sinom tid kommer landet ändå att kunna delta som fullvärdig medlem av unionen. 
Litauen har 38 beskickningar utomlands med 325 anställda i diplomatisk tjänst. 
Litauen stöder icke-spridning av kärnvapen, biologiska och kemiska vapen och har 
undertecknat alla relevanta internationella överenskommelser om vapenkontroll. Den lilla 
litauiska försvarsmakten, som håller på att ställas under demokratisk kontroll, 
omorganiseras för närvarande för att motsvara NATO:s krav. Litauen är medlem i den 
baltiska fredsbevarande bataljonen (BALTBAT) och deltog 1996 i en större övning inom 
Partnerskap för fred (Baltic Challenge). Litauen saknar försvarsindustri. 
I det uttalande som fogades till ansökan om EU-medlemskap av den 8 december 1995 
och i sina svar till kommissionen i juli 1996 bekräftade den litauiska regeringen sin vilja 
och förmåga att delta fullt ut och aktivt i unionens gemensamma utrikes- och 
säkerhetspolitik (GUSP). 
Bedömningen av Litauens utrikes- och säkerhetspolitik till dags dato ger anledning att 
förvänta att landet som medlem skulle kunna uppfylla sina skyldigheter på detta område. 
3.9 Finansiella frågor 
Finansiell kontroll 
Genomförandet av gemenskapspolitiken, särskilt för jordbmket och stmkturfondema, 
kräver effektiva förvaltnings- och kontrollsystem för offentliga utgifter, med 
bestämmelser om bedrägeribekämpning. En tillnärmning av lagstiftningen behövs 
dessutom för att tillåta att systemet för egna medel införs, med tillfredsställande 
bestämmelser om redovisning. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete inom revision och finansiell 
kontroll, med tekniskt bistånd frän gemenskapen om sä är lämpligt. Vitboken innehåller 
inga åtgärder på detta område. 
Översikt 
Det högsta kontrollorganet i Litauen (State Control Department, SQ rapporterar direkt 
till parlamentet, och är den högsta externa kontrollinstansen, med ungefär samma 
96 
ställning som Europeiska gemenskapemas revisionsrätt. Dess verksamhet regleras i den 
lag om statens kontrollverksamhet som antogs 1995. SC spelar också en aktiv roll inom 
de internationella samarbetsorganisationcrna för nationella revisionsorgan. 
Kontrollorganet övervakar genom efterhandskontroller att statens tillgångar och 
budgetmedel förvaltas och används enligt gällande bestämmelser. Den högste 
kontrollansvarige har i uppgift1 att lägga fram en årlig rapport och ett yttrande över de 
offentliga räkenskaperna inför parlamentet, som också kan ge kontrollorganet särskilda 
utredningsuppdrag. 
Det finns för närvarande inget centralt organ för intcrnkontroll. Varje minister ansvarar 
ytterst för kontrollen inom sitt ministerium. Interna kontrollenheter finns visserligen 
inom 12 av de 18 ministerierna, men de uppfyller inte helt de internationellt godtagna 
normerna. Eftersom det inte finns någon särskild central myndighet för 
bedrägeribekämpning, vilar detta ansvar på finansministeriet. 
Den interna kontrollen inom finansministeriet och tullen utförs av statens skatte-
respektive tullinspektioner. Tullverket svarar också för uppbörden av importtullar, och 
detta ansvar är också uppdelat mellan olika divisioner, som ansvarar för bokföring av 
importtullbelopp, uppbörd av utestående belopp samt utredningar och handläggning av 
överklagade ärenden. 
Så snart de externa och interna kontrollrutinerna uppfyller internationella normer bör 
både nationella medel och gemenskapens kunna kontrolleras och skyddas mot 
bedrägerier på samma sätt. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Systemet för intern kontroll verkar rymma vissa brister, bland annat vad gäller antalet 
kvalificerade revisorer. Däremot bedöms den externa kontrollen uppfylla internationellt 
godtagna normer. 
Det återstår ännu att skapa de nödvändiga redskapen för ett effektivt genomförande av 
EU:s åtgärder, särskilt vad gäller den interna kontrollen. 
Den nya tullkodex som kommer att träda i kraft den 1 januari 1998 tycks innehålla 
bestämmelser för tullskuld som är identiska med dem i förordning 2913/92. Ytterligare 
samarbete med kommissionen kommer dock att krävas vad gäller bokföringsrutinerna. 
Slutsats 
Detta område medför inga betydande hinder för anslutning, även om betydande 
förberedelser kommer att krävas för att upprätta de förvaltnings- och kontrollsystem som 
krävs. 
Budgetkonsekvenser 
I meddelandet "Agenda 2000" anges den övergripande ekonomiska ram inom vilken 
budgetkonsekvenserna av framtida utvidgningar i medellångt perspektiv bör rymmas, för 
97 
att de föreslagna riktlinjerna för gemenskapspolitiken skall kunna genomföras inom 
rimliga budgetramar. 
Det är för närvarande svårt, och förvisso för tidigt, att göra en exakt bedömning av 
budgetkonsekvenserna av varje enskilt kandidatlands anslutning. Budgetkonsekvenserna 
kommer i själva verket i stor utsträckning att bestämmas av följande faktorer: 
- Tidpunkten för varje lands anslutning. 
- Gemenskapspolitikens utveckling fram till den tidpunkten, i synnerhet besluten om 
den fortsatta reformen av den gemensamma jordbmkspolitiken och nya riktlinjer för 
stmkturåtgärdema. 
- Varje lands framsteg vad gäller tillväxt, konkurrenskraft och produktivitet samt 
förmåga att anta gemenskapens regelverk. 
- De övergångsåtgärder som kan bli ett resultat av förhandlingarna. 
Man kan idag endast ange storleksordningen för några budgetkategorier, och ge en 
allmänjippskattning som illustration. 
Utgifter 
Om man antar att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken genomförs efter 
kommissionens föreslagna riktlinjer, skulle Litauens anslutning, under ett år då denna 
reform tillämpas fullt ut, och endast för interventionsåtgärder på marknaden, innebära en 
ökning av utgifterna i storleksordningen 1-2 % av motsvarande beräknade utgift för de 
nuvarande femton medlemsstaterna. 
Under antagande om en allt starkare tillväxt skulle anslagen till Litauen för 
strukturåtgärder kunna hamna på omkring max 4 % av landets BNI.] 
Tillämpningen av övrig inre gemenskapspolitik i nyligen anslutna länder skulle innebära 
en ytterligare utgift som antagligen är större än deras relativa vikt i unionens BNI. För 
vissa av dessa politikområden står tilläggskostnaden för genomförandet nämligen också 
delvis i proportion till den berörda befolkningen, den geografiska spridningen eller 
antalet medlemsländer med vilka samordningsåtgärder och harmoniseringsåtgärder 
pågår. Som exempel motsvarar Litauens BNI för tillfället ungefär 0,1 % av unionens. 
I gengäld bör inte Litauens anslutning medföra några betydande tilläggsutgifter för 
unionens externa åtgärder. 
Slutligen måste man beakta att anslutningen av varje kandidatland kommer att betyda att 
landet inte längre har rätt till belopp från gemenskapens budget inom ramen för de 
program som föregår anslutningen, t.ex. Phare-programmet. 
Med hänsyn till ovanstående kan utgifterna i samband med Litauens anslutning inom de 
tre nämnda områdena beräknas uppgå till totalt 0,7-0,9 miljarder ecu per år omkring år 
2005-2006 (i 1997 års priser). 
98 
Inkomster 
Vad gäller BNI-medlen och mervärdesskattemedlen sammanlagt - med hänsyn tagen i 
det sista fallet till utjämningsregi erna - bör de nyanslutna ländemas andel av 
gemenskapsbudgetens finansiering, vid ett antagande om en total tillämpning av systemet 
för egna medel, vara nära deras andel av unionens BNI. I Litauens fall skulle detta 
innebära omkring 0,1 %. Litauens andel i de traditionella egna medlen kommer att bero 
på stmkturen hos landets handelsflöden vid tidpunkten för anslutningen. 
För att säkerställa fastställande, kontroll och tillhandahållande av traditionella egna 
medel i enlighet med gemenskapslagstiftningen kommer en anpassning av Litauens 
nuvarande tullsystem att bli nödvändig. För övrigt kommer en korrekt beräkning av BNI-
medlen att kräva betydande förbättringar vad gäller tillförlitlighet, homogenitet och 
fullständighet hos de nationella räkenskaperna. Dessa förbättringar av statistiken kommer 
också att vara oundgängliga för att fastställa grunden för de egna medlen från 
mervärdesskatt, vilket också kommer att kräva en fullständig anpassning av Litauens 
mervärdesskattesystem tilfgemenskapsdirektiven. 
99 
4. Den offentliga förvaltningens förmåga att tillämpa gemenskapens 
regelverk 
Vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 konstaterades att de central- och 
östeuropeiska kandidatländemas integrering i EU ställer särskilda krav på anpassning av 
dessa länders offentliga förvaltning. I detta kapitel analyseras det aktuella tillståndet för 
den offentliga förvaltningen i Litauen, inklusive relevanta delar av rättssystemet, och 
dess förmåga att nu och i framtiden leva upp till de krav som ställs i en modem 
demokratisk stat. Analysen är särskilt inriktad på behovet att förvalta gemenskapens 
regelverk. 
4.1 Den offentliga förvaltningens organisation 
I kapitel 1 ges en beskrivning av Litauens konstitution och de offentliga institutionerna, 
inklusive de regionala och lokala myndigheterna, och deras befogenheter och uppgifter. 
På central nivå finns 17 ministerier och ett premiärministerkansli. På utrikesministeriet 
finns en byrå för europeisk integration. 
En lag om den offentliga förvaltningen godkändes av parlamentet, seimas, 1995. I 
enlighet med den är de offentliga tjänstemännen indelade i två kategorier: kategori A för 
politiska tjänstemän tillsatta av den sittande regeringen, och kategori B för fast anställda 
offentliga tjänstemän. Den nya regeringen införde 1997 "experttjänster" på hög nivå 
inom varje ministerium och skapade på så sätt en parallell förvaltningsorganisation. För 
att göra systemet mer enhetligt håller regeringen för närvarande på att utarbeta en ändrad 
lag om den offentliga förvaltningen. 
Principen om den offentliga förvaltningens politiska oberoende är erkänd i Litauen, även 
om högre befattningar inte alltid går fria från partipolitiskt inflytande. 
18 000 offentliga tjänstemän är anställda i den centrala statsförvaltningen. Löner och 
andra villkor ligger långt under den privata sektorns, och det leder till låg arbetsmoral 
och dålig motivation. 
Reformeringen av den centrala statsförvaltningen har getts politisk prioritet av den 
nuvarande regeringen, och omfattande ändringar har gjorts i fråga om uppdelningen av 
ministeriemas ansvarsområden. Den ändrade lagen om den offentliga förvaltningen 
kommer att bygga på slutsatserna i ett politiskt dokument som ministeriet för den 
offentliga förvaltningen utarbetade 1996: "Principerna för en reformering av den 
offentliga förvaltningen i Litauen". Där presenteras en reformstrategi med angivande av 
projekt, tidsplaner och resurser, men också organisatoriska modeller. I juni 1994 inrättade 
Litauens regering ett särskilt ministerium för reformeringen av den statliga och 
kommunala förvaltningen. Ministeriet lägger fram förslag för regeringen i form av 
statliga program och utarbetar lagförslag om förvaltningsreformer. Just nu är ministeriet i 
färd med att utforma utbildningskritericrna och det statliga systemet för utbildning och 
kompetensprövning av offentliga tjänstemän. 
För EU-frågorna har man inrättat en samordningskommitté för europeiska 
integrationsfrågor för vilken premiärministern är ansvarig, och parallellt har motsvarande 
enheter inrättats på varje fackministerium. 1993 inrättades Litauens centrum för offentlig 
förvaltning, där offentliga tjänstemän far utbildning, främst om handläggning av frågor 
100 
förknippade med en EU-anslutning. (Se även del avsnitt i inledningen som behandlar 
förbindelserna mellan Europeiska unionen och Litauen.) 
4.2 Administrativ och rättslig kapacitet 
Litauen utgjorde en del av Sovjetunionen fram till 1991 och administrerades då enligt ett 
planekonomiskt system. Det kommunistiska systemet förkastade idén om att den 
offentliga makten utövas under lagarna, och rättsväsendet och förvaltningen var 
underkastade partiets politiska beslut. Pä grund av detta blev både förvaltningen och 
rättsväsendet självt i allmänhetens ögon redskap för politisk kontroll. 
Förvaltningsorganen är ändamålsenliga för en effektiv förvaltning. Det finns en stomme 
för en stabil offentlig förvaltning. Men trots de betydelsefulla framsteg som gjorts är det 
nödvändigt att vidareutveckla systemet. 
Litauens offentliga förvaltning hämmas av bristen på erfarenhet och resurser; på lägre 
nivåer dessutom av arvet från sovjettiden vilket tenderar att bromsa regeringens kraftfulla 
reformsatsningar. Trots det kan statens kontrollorgan (State Control Department, SC) och 
riksåklagarmyndigheten fungera ordentligt. En stor styrka i systemet, särskilt i 
utvidgningssammanhang, är statsmaktens utfästelse att uppnå en standard som är förenlig 
med ett EU-medlemskap. 
Den rättsliga grunden för den offentliga förvaltningen är tillfredsställande. Det kommer 
emellertid att ta viss tid innan en politiskt oberoende offentlig förvaltning är fullt 
utvecklad. 
Den offentliga förvaltningen är överbemannad. Den nuvarande regeringen har planer pä 
att banta ned den. Det skulle frigöra medel för att höja de offentliga tjänstemännens 
löner. Detta skulle i sin tur motverka en stor personalomsättning förorsakad av 
kompetensflykten till den privata sektorn. Som i alla offentliga förvaltningar håller en del 
av personalen hög standard. Det är svårt att bedöma den generella nivån, men det finns 
uppenbarligen betydande brister i många delar av förvaltningen. 
Man har inte lyckats trygga allmänhetens förtroende för den offentliga förvaltningen. Det 
mesta av allmänhetens kontakter sker med de lägre tjänstemännen på administrativa 
rutinjobb, och det anses allmänt inte skapa någon bra image för Litauens offentliga 
förvaltning. Att fa bukt med korruptionen i den offentliga förvaltningen är en fråga som 
prioriteras högt av den nuvarande regeringen. Det har förekommit entlediganden och åtal 
för tjänstefel i fall där tullen och allmänna åklagarmyndigheten varit indragna. 
Den nuvarande regeringens föresatser när det gäller reformeringen av den offentliga 
förvaltningen är positiva. I fråga om reformeringen av den kommunala förvaltningen har 
Litauen gjort stora framsteg. Reformens "tredje våg" befinner sig på konstmktionsstadiet 
och kommer att innebära att man går ett steg längre längs vägen mot decentralisering på 
kommunnivå. På lagstiftningsnivå råder emellertid fortfarande oklarhet om hur de lokala 
styrelseorganen skall sköta sina åligganden. På området kommunal förvaltning är den 
besvärligaste frågan den om vilken lagstiftning och politik som skall användas för 
uppdelningen mellan de olika förvaltningsnivåerna. På senaste tiden har det gjorts 
framsteg när det gäller att utarbeta och genomdriva lämplig lagstiftning för fortsatt 
decentralisering, varvid man särskilt beaktat frågorna om kommunemas innehav av 
101 
egendom och mark, liksom när det gäller att klarlägga dels pä vilka områden skatteuttag 
skall göras på lokal nivå och dels balansen mellan skatteintäkter och statliga bidrag. 
De förvaltningsmyndigheter som sedan 1996 inrättats för den europeiska integrationen 
har redan åstadkommit en del goda resultat. 
Nyckelområden för genomförandet av gemenskapens regelverk 
Enhetlig tillämpning av EG-rätten: En korrekt tillämpning av gemenskapens regelverk 
fömtsätter att medlemsstatemas rättsvårdande myndigheter har möjlighet att tillämpa 
fördragets bestämmelser om enhetlighet vid genomförandet av gemenskapens regelverk 
och att de kan säkerställa att den inre marknaden, och gemenskapspolitiken i allmänhet, 
fungerar på avsett vis. En välutbildad domarkår av hög standard och med tillräckliga 
resurser till sitt förfogande är nödvändig för att domstolarna skall kunna tillämpa EG-
rätten, inklusive frågor om direkt effekt och mål som skall hänskjutas till Europeiska 
gemenskapemas domstol för förhandsavgörande i enlighet med artikel 177 i EG-
fördraget. 
Rättsväsendet i Litauen uppvisar stora svagheter, i synnerhet i form av resursbrist och 
brist på sakkunskap. Mot bakgrund av delta tvivlar kommissionen starkt på att systemet 
kan säkerställa att gemenskapens regelverk tillämpas verkningsfullt i praktiken. 
Den inre marknaden: En förutsättning för att Litauen skall kunna säkerställa en korrekt 
tillämpning av gemenskapens regler om den inre marknaden, särskilt fri rörlighet för 
varor och tjänster, är att det finns högt utvecklade och välfungerande myndigheter med 
uppgift att utfärda föreskrifter, standardisera, certifiera och övervaka genomförandet, och 
att de är kapabla att handla i full överensstämmelse med EG:s regler. Dessa spörsmål 
analyseras i kapitel 3.1 ("De fyra friheterna"). 
Den administrativa kapaciteten att hantera den fria rörligheten för varor är ännu inte 
tillfredsställande i Litauen. På standardiseringsområdet torde den föreslagna 
lagstiftningen leda till bättre förenlighet med EG-systemet. Standardiseringsbyrån är 
emellertid fortfarande inte något oberoende organ, vilket strider mot EG:s principer. I 
fråga om de institutionella resurserna för bedömning av överensstämmelse finns ännu 
inget certifieringsorgan. Beträffande fri rörlighet för tjänster är situationen fortfarande 
något otillfredsställande eftersom det inte är säkert att de litauiska myndigheterna har de 
administrativa resurserna för att snabbt kunna genomföra det omfattande 
lagstiftningsprogram som de har tagit pä sig. Den litauiska centralbanken har 62 
anställda, och den statliga försäkringsinspektionen har 5. 
För att nå upp till EU:s krav inom detta område behöver man höja den generella 
kvalitetsnivån på personalen. 
Konkurrens: Som nämnts i kapitel 3.1 ("Konkurrens") krävs det, för att 
konkurrenslagstiftningen skall kunna genomdrivas, att övervakningsmyndigheter inrättas 
för att kontrollera efterlevnaden av bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan 
och statligt stöd. Vidare krävs att rättssystemet, den offentliga förvaltningen och berörda 
ekonomiska aktörer har tillräcklig kunskap om lagstiftning och politik på 
konkurrensområdet. 
Den centrala myndigheten i Litauen för konkurrensfrågor är den statliga byrån för 
konkurrensfrågor och konsumentskydd med totalt 37 anställda, vilket torde vara 
102 
tillräckligt. Nivån på sakkunskapen är inte hög. För att man effektivt skall kunna 
genomföra EG:s krav inom detta område krävs ytterligare investeringar i tekniska och 
personella resurser. 
Telekommunikation: För att man skall kunna detaljutforma och genomföra de talrika 
bestämmelser om liberalisering som ingår i gemenskapens regelverk pä det här området 
är det nödvändigt att det organ som ansvarar för reglerna och politiken på detta område är 
helt fristående från operatörerna. 
Kommissionen har begränsad information om den administrativa kapaciteten på det här 
området i Litauen, men det är tveksamt om den verkligen räcker till. 
Indirekt beskattning: En effektiv tillämpning av gemenskapens regelverk för indirekt 
beskattning förutsätter att det finns en förvaltning som kan genomföra EG:s lagstiftning 
om harmonisering av mervärdesskatt och punktskatter under förhållanden där 
skattekontrollerna vid EU:s inre gränser har avskaffats. Punktskaltcsystcmct bygger pä 
skatteupplag, och skatten förfaller till betalning när varorna konsumeras. Skattesatsen är 
den som gäller i den medlemsstat där sådan konsumtion sker. Allt detta ställer stora krav 
på den myndighet som handhar dessa frågor; den måste vara högt utvecklad, kompetent 
och resursstark samt ha en hög grad av integritet. 
Den behöriga myndigheten på detta område i Litauen är finansministeriet med sina 56 
regionkontor och sammanlagt 31 000 anställda (varav 3 000 inom indirekt beskattning). 
På gmnd av hög personalomsättning, som delvis beror på att erfaren personal rekryteras 
av den privata sektorn, är det svårt att bedöma kompetensen hos de anställda. För att 
gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas effektivt på det här området kommer det 
att bli nödvändigt att befästa och öka personalens kompetens över lag, och i detta ingår 
utbildningsåtgärder och högre löner. 
Jordbruk: De krav som ställs pä förvaltningen på jordbruksområdet rör främst 
veterinärmedicinsk och fytosanitär kontroll för att skydda folkhälsan och trygga den fria 
rörligheten för jordbruksprodukter. Vidare måste förmågan finnas att förvalta den 
gemensamma jordbrukspolitikens instrument och bestämmelser. I detta ingår finansiell 
kontroll och officiell statistik av hög standard. Dessa spörsmål behandlas i kapitel 3.4 
("Jordbruk") och, vad beträffar allmänna normer på statistikområdet, i kapitel 3.3 
("Statistik"). 
När det gäller den administrativa kapaciteten inom veterinärmedicinsk och fytosanitär 
kontroll i Litauen är resurserna för testning och diagnostik fortfarande otillräckliga. Den 
veterinära och livsmedelstekniska inspektionsverksamheten skulle vinna på en 
utbyggnad. För tillämpningen av allmänna krav i den gemensamma jordbmkspolitiken 
kommer det att krävas en omfattande anpassning av den nuvarande 
förvaltningsorganisationen. 
För att kunna uppfylla EG:s krav inom detta område krävs avsevärda förbättringar. 
Transporter: Att tillämpa reglerna om EG:s inre marknad och om konkurrens, utveckla 
infrastmkturen och genomföra andra delar av gemenskapens regelverk på 
transportområdet är en utmaning för förvaltningen i nya medlemsstater. 
103 
Den ansvariga myndigheten i Litauen är transportministeriet med 86 anställda. Det råder 
brist på kvalificerad personal. Detta ger anledning till särskilda farhågor när det gäller 
möjligheten att genomföra säkerhetskontroller. 
Sysselsättning och sociala frågor: Ett viktigt administrativt krav enligt gemenskapens 
regelverk på detta område är tillräcklig inspektionskapacitet, särskilt när det gäller hälsa 
och säkerhet i arbetet. 
Litauens statliga yrkesinspektion med sina 50 inspektörer behöver utöka såväl 
personalstyrkan som sakkunskapen rejält. 
Regionalpolitik och sammanhållning: De främsta krav som ställs på förvaltningen inom 
detta område är att det finns ändamålsenliga och effektiva administrativa organ på 
regional nivå. I synnerhet krävs hög kompetensnivå och integritet för att hantera 
gemenskapens fondmedel. 
I Litauen finns ingen nationellt inrättad regionalpolitik. Läget i fråga om den finansiella 
kontrollen är ännu inte tillfredsställande (se avsnittet "Finansiell kontroll" nedan). En 
effektiv förvaltning av gemenskapens regelverk på detta område kommer att kräva 
inrättandet av system för förvaltnings- och budgetkontroll. 
Miljö: EG:s miljöpolitik innebär att miljöskyddet skall integreras med EG:s politiska 
åtgärder inom enskilda sektorer. Det gör att de krav som ställs på förvaltningen kan bli 
mycket omfattande och beröra många organ som annars inte förknippas med miljöfrågor. 
Huvudansvaret ligger emellertid hos miljöministerierna och olika organ som sorterar 
under dem. 
Litauens miljöministerium har 130 anställda. Övervakningsfrågor sköts av det 
gemensamma forskningscentret, och tillsynen handhas av ministerierna och 44 
distriktsmyndigheter. Detta system lider fortfarande av brister, och tillsynsorganisationen 
behöver byggas ut. För att man effektivt skall kunna tillämpa gemenskapens regelverk på 
detta område kommer det att krävas mer personal, särskilt som det sker en successiv 
tillnärmning av lagstiftningen. 
Konsumentskydd: På detta område kräver en effektiv förvaltning av gemenskapens 
regelverk att det övergripande ansvaret läggs på ett särskilt statligt organ som kan 
utarbeta och genomföra konsumentpolitiken och konsumentskyddslagstiftningen och 
upprätthålla efterlevnaden av den. 
I Litauen ligger huvudansvaret hos den statliga byrån för konkurrensfrågor och 
konsumentskydd (där 7 anställda arbetar med konsumentskydd), från början en ren 
konkurrensmyndighet som har utvidgat sitt ansvarsområde till att omfatta även 
konsumentfrågor. De icke-statliga konsumentorganisationerna är fortfarande alldeles för 
svaga. Det råder förvirring om vad konsumentpolitiken egentligen omfattar och har för 
mål. Det förklarar delvis svårigheterna med att tillämpa konsumcntskyddslagstiftningen 
på ett verkningsfullt sätt, men bland andra faktorer som behöver åtgärdas finns också 
bristen på sakkunnig personal, organisatoriska brister samt domstolamas bristande 
lyhördhet i konsumentfrågor. 
Rättsliga och inrikes frågor: Justifie- och inrikesministerierna har ansvaret för rättsliga 
och inrikes frågor. Myndigheterna måste ha förmåga att effektivt sköta asyl- och 
invandringsfrågor, gränsövervakning, polissamarbete och rättsligt samarbete. Det finns 
104 
ett övergripande behov av välutbildad personal i tillräckligt antal och med en hög grad av 
integritet. 
Justitie- och inrikesministerierna i Litauen har tillräckliga personalresurser. Kapaciteten 
att behandla asyl- och invandringsfrågor är ännu inte tryggad, eftersom handläggningen 
av asylansökningar började i maj 1997, och anläggningar för flyktingmottagning håller 
på att byggas upp. Gränsövervakningen är ineffektiv med sin knappa personal och 
utmstning. Polisväsendet håller på att reformeras för att bättre kunna bekämpa den 
organiserade brottsligheten. Domstolsväsendet håller på att reformeras, men det praktiska 
samarbetet med EU är ännu blygsamt. En effektiv tillämpning av gemenskapens 
regelverk på detta område kommer att kräva mer personella och tekniska resurser, liksom 
åtgärder för att bekämpa korruptionen. 
Tull: För att tillämpa gemenskapens regelverk på detta område krävs en tillräcklig nivå 
på infrastmktur och utrustning, bl.a. i fråga om datorisering och utredningsresurser. 
Vidare måste en effektiv tullmyndighet skapas med ett tillräckligt antal kvalificerade och 
motiverade tjänstemän med en hög grad av integritet. 
Tullmyndigheten i Litauen har 3 295 anställda. På gmnd av den höga personalomsätt­
ningen är det svårt att bedöma personalens effektivitet och därmed också om antalet 
anställda är tillräckligt. För att gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas på detta 
område krävs att erfaren och kvalificerad personal stannar kvar och att tullmyndigheten 
datoriseras. I synnerhet måste man visa att man har tagit itu med korruptionen ordentligt. 
Finansiell kontroll: För att skydda gemenskapens finansiella intressen krävs att enheter 
för bedrägeribekämpning inrättas, att specialistkompetens utvecklas genom utbildning 
(utredare, åklagare och domare) och att särskilda samarbetsformer förstärks. För att 
genomföra gemenskapens politik, i synnerhet för jordbruket och strukturfonderna, krävs 
effektiva förvaltnings- och kontrollsystem för offentliga utgifter och bestämmelser om 
bedrägeribekämpning. På det administrativa planet är det viktigt att klart skilja mellan 
extern och intern kontroll. Polisen och rättsväsendet måste ha förmåga att handskas med 
komplicerad gränsöverskridande ekonomisk brottslighet (inklusive bedrägerier, 
korruption och tvättning av pengar) som kan beröra gemenskapens finansiella intressen. 
Det viktigaste externa kontrollorganet i Litauen är det statliga kontrollorganet (State 
Control Department) med 295 anställda. En effektiv tillämpning av gemenskapens 
regelverk på detta område kräver avsevärda förberedelser för att fastställa vilka 
förvaltnings- och kontrollsystem som behövs. 
105 
4.3 Allmän bedömning 
För att Litauens offentliga förvaltning på medellång sikt skall få tillräcklig kapacitet att 
tillämpa gemenskapens regelverk kommer det att krävas en omfattande och intensifierad 
reformsatsning. 
Vad beträffar rättsväsendets förmåga att tillämpa gemenskapsrätten är det svårt att i det 
här skedet göra en slutgiltig bedömning. 
106 
C. SAMMANFATTNING OCH SLUTSATS 
Litauen lämnade in sin ansökan om anslutning till Europeiska unionen den 8 december 
1995. Ansökan är en del av det historiska skeende som markerar slutet på Europas 
delning och utgör ett tecken på demokratins förankring i landet. 
I enlighet med artikel O i Fördraget har kommissionen på rådets begäran utarbetat ett 
yttrande över Litauens ansökan om anslutning. 
Litauens förberedelser för anslutning gmndar sig bland annat på frihandelsavtalet som 
trädde i kraft den 1 januari 1995. Europeiska unionen och Litauen undertecknade 
Europaavtalet den 12 juni 1995. Så snart ratifikationsförfarandet är avslutat och avtalet 
trätt i kraft, kommer det att ersätta frihandelsavtalet. Genomförandet av åtgärderna i 
vitboken om den inre marknaden från maj 1995, ett annat viktigt led i strategin inför 
anslutningen, sker i enlighet med ett nationellt program för harmonisering av 
lagstiftningen som regeringen fattade beslut om i september 1996. Regeringen har skapat 
strukturer för samordning på nationell nivå med uppgift att sätta den europeiska 
integrationspolitiken' i verket. 
Ansökan om anslutning har utvärderats med ledning av de kriterier som fastställdes vid 
Europeiska rådets möte i Köpenhamn i juni 1993. Enligt slutsatserna från detta möte 
kan de kandidatländer i Öst- och Centraleuropa som så önskar bli medlemmar i 
Europeiska unionen om de uppfyller följande krav: 
- Kandidatlandet har uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, 
rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter. 
- Det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och 
marknadskrafter inom unionen. 
- Landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till 
målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. 
Bedömningen avseende dessa tre grupper av kriterier - politiska kriterier, ekonomiska 
kriterier och kriterier rörande förmågan att tillägna sig gemenskapens regelverk - beror 
även av bedömningen av förvaltningens och rättsväsendets förmåga att genomföra 
demokratiska och marknadsekonomiska principer liksom deras förmåga att i praktiken 
tillämpa och upprätthålla respekten för gemenskapens regelverk. 
Den metod som följts består i en mot framtiden syftande analys på medellång sikt av 
läget i varje kandidatland med beaktande av framsteg som gjorts och de reformer som 
redan inletts. Beträffande de politiska villkoren har kommissionen i sin bedömning inte 
stannat vid en formell redogörelse för institutionerna, utan gjort en bedömning av hur 
demokratin verkligen fungerar. 
1) Politiska kriterier 
Litauens politiska institutioner fungerar normalt och på ett stabilt sätt. De respekterar 
gränserna för sina befogenheter och samarbetar med varandra. Valen 1992 och 1996 var 
fria och rättvisa och medgav båda gångerna maktskifte i ordnade former. Oppositionen 
107 
deltar på normalt vis i institutionemas arbete. Arbetet med att förbättra det sätt på vilket 
rättsväsendet fungerar och alt intensifiera kampen mot korruption måste fortsätta i 
oförminskad takt. 
Det finns inga större problem vad beträffar respekten lör de grundläggande rättigheterna. 
Litauen uppvisa sålunda de kännetecken som utmärker en demokrati med stabila 
institutioner som garanterar de rättsstatliga principerna, de mänskliga rättigheterna och 
respekten för och skyddet av minoriteter. 
2) Ekonomiska kriterier 
Under de tre första åren efter självständigheten skedde en mycket kraftig nedgång av 
produktionen. Nedgången avstannade som ett resultat av införandet av en ny valuta och 
inrättandet av en sedelfond 1993-1994. Sedan dess har tillväxten varit positiv varje år 
(3,6% 1996) trots bankkrisen 1995. Trots de minskade skatteinkomsterna har Litauen 
behållit en relativt stram skattepolitik. Utlandsskulden ligger pä en blygsam nivå och 
underskottet i handelsbalansen är under kontroll. Inflationen har gått ner efter de mycket 
höga nivåerna 1992-1993 för att nå 24,6 % 1996. BNI per capita är omkring 24 % av 
genomsnittet i Europeiska unionen omräknat till en befolkning på 3,7 miljoner. 
Jordbmkssektom sysselsätter 24 % av den arbetsföra befolkningen och svarar för 9 % av 
förädlingsvärdet. Europeiska unionen är Litauens största handelspartner och svarar för 
37 % av landets utrikeshandel. 
Litauens läge vad avser de ekonomiska kriterier som ställdes upp av Europeiska rådet 
i Köpenhamn är följande: 
Litauen har gjort betydande framsteg när det gäller att upprätta en marknadsekonomi. 
Handeln och priserna har liberaliserats och viktiga framsteg har uppnåtts i fråga om 
makroekonomisk stabilitet. Ansträngningarna måste emellertid fullföljas, särskilt i fråga 
om prisanpassning, storskalig privatisering och konkursförfaranden. Det huvudelement 
som fortfarande saknas är genomdrivandet av finansiell disciplin på företagen. 
Litauen skulle på medellång sikt få allvarliga problem att handskas med 
konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen. Den senaste tidens förbättring 
av politiken till förmån för marknadsmekanismer kommer, om den fullföljs, att påskynda 
upprättandet av en marknadsekonomi och öka konkurrenskraften. Men 
stmkturomvandlingen av företagen kommer vara nödvändig även i fortsättningen. 
Jordbmket måste moderniseras och banksektorn är fortfarande svag. 
3) Förmåga att fullgöra de skyldigheter som följer med anslutningen 
Övertagande av gemenskapens regelverk har bedömts med ledning av flera faktorer: 
- Europaavtalet som innehåller bestämmelser om i synnerhet etableringsrätt, nationell 
behandling, fri handel, intellektuell äganderätt och offentlig upphandling. 
- Genomförandet av de i vitboken uppräknade åtgärder som är väsentliga för 
upprättandet av den inre marknaden. 
- Stegvis införlivande av övriga delar av gemenskapens regelverk. 
108 
Redan före Europaavtalets ikraftträdande har Litauen gjort betydande ansträngningar lör 
att anpassa sig till vissa av de bestämmelser som anges i avtalet. Litauen fullgör sina 
skyldigheter enligt frihandelsavtalet och respekterar den tidsplan som fastställts i detta 
avtal. Inga allvarliga bilaterala problem har förekommit. Litauen har också gjort 
ansträngningar för att anpassa sig till de viktigaste reglerna för den inre marknaden. 
Landet har gjort framsteg inom områdena handelsrätt, dataskydd och redovisning. 
Ytterligare ansträngningar måste dock göras när det gäller intellektuell äganderätt, 
offentlig upphandling, liberalisering av kapitalmarknaderna, finansiella tjänster, 
skattesystemet, konkurrens och inom andra sektorer. 
På det hela taget utgör Litauens svaga offentliga förvaltning ett problem som kan 
äventyra inte bara takten i tillnärmningen av lagstiftningen, utan också kvaliteten pä 
genomförandet och tillämpningen. 
Vad gäller de andra delarna av gemenskapens regelverk bör det inte innebära några 
särskilda svårigheter för Litauen, om insatserna för ett införlivande med lagstiftningen 
fortsätter, att på medellång sikt kunna tillämpa gemenskapens regelverk inom följande 
områden: utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor, forskning och teknisk 
utveckling, den audiovisuella sektorn, små och medelstora företag, utrikeshandel och 
utvecklingssamarbete. 
Däremot kommer betydande insatser att krävas inom sektorerna telekommunikation, 
statistik, fiske och tull. 
Om Litauen fullföljer satsningarna på strukturomvandling och privatisering av 
huvuddelen av sin industri bör landet kunna att klara integrationen med den inre 
marknaden på medellång sikt. 
Beträffande miljön behövs mycket omfattande ansträngningar, inbegripet stora 
investeringar och en förstärkning av förvaltningens förmåga att effektivt tillämpa 
lagstiftningen. Ett fullständigt övertagande av gemenskapens regelverk kan förutses först 
på lång, eller rent av mycket lång, sikt och kommer att nödvändiggöra ökade offentliga 
utgifter. 
Litauen bör inte ha några större problem med att tillämpa gemenskapens regelverk inom 
transportsektorn, förutsatt att frågorna om sjöfartssäkerhet och uppfyllandet av 
miljönormer ges nödvändig uppmärksamhet. Det krävs investeringar i en utbyggnad av 
de transeuropeiska näten för att den inre marknaden skall fungera väl. 
Litauen bör på medellång sikt kunna införliva gemenskapens gällande regelverk på 
området sysselsättning och sociala frågor med sin lagstiftning, förutsatt att det görs 
betydande ansträngningar att anpassa landets lagstiftning till de skyldigheter som 
Europeiska unionen fastställt på områden som hälsa och säkerhet i arbetet och 
arbetsrätten. 
När det gäller regionalpolitik och sammanhållning måste Litauen genomföra 
nödvändiga administrativa reformer och införa ett fungerande system för finansiell 
kontroll så att landet kan utnyttja unionens regionala fonder och stmkturfonder, för att på 
ett effektivt sätt bidra till sin utveckling. 
Jordbruket måste omstmktureras, och endast ett begränsat antal mekanismer som 
medger tillämpning av gemenskapens jordbmkspolitik är idag på plats. Betydande och 
109 
fortlöpande ansträngningar kommer att bli nödvändiga för att Litauen skall kunna 
förbereda sig för en anslutning på medellång sikt. 
Inom energisektorn är Litauen starkt beroende av kärnkraft. Landet har förbundit sig att 
avveckla kärnkraftverket i Ignalina och måste följa den överenskomna tidsplanen för 
genomförandet av denna operation. Under tiden måste man företa de nödvändiga 
modifieringarna på kort sikt för att uppfylla de vedertagna internationella 
säkerhetsnormerna. Vad gäller energisektorn bör det inte uppkomma några andra större 
problem för Litauen i samband med en anslutning, även om det fortfarande krävs insatser 
i fråga om monopol, tillträde till näten och prissättning. 
På grundval av bedömningen av samtliga berörda områden är det svårt att i dag bedöma 
hur snart Litauen kommer att kunna införa och genomföra den serie åtgärder som behövs 
för att avskaffa kontrollerna vid de inre gränserna och att flytta dessa kontroller till 
unionens yttre gräns. 
Litauens deltagande i den tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen, vilket 
innebär en samordning av den ekonomiska politiken och en fullständig liberalisering av 
kapitalrörelserna, kan innebära vissa problem pä medellång sikt. Det är ännu för tidigt att 
bedöma om landet vid tidpunkten för en anslutning kommer att kunna ingå i 
euroområdet: huruvida landet kommer att uppfylla konvergenskriterierna beror pä 
resultatet av den pågående strukturomvandlingen, och detta utgör på intet sätt något 
villkor för en anslutning. 
I fråga om rättsliga och inrikes frågor har Litauen gjort vissa framsteg, till exempel i 
fråga om asylfrågor. Men det kommer att krävas betydande och fortlöpande insatser om 
landet önskar kunna tillämpa gemenskapens regelverk på medellång sikt. 
Litauen torde utan svårighet kunna anpassa sig till de skyldigheter som följer av den 
gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. 
Litauen har ingen större gränstvist med någon av medlemsstaterna eller kandidatländerna. 
Landet har fäst stor vikt vid att förbättra sina förbindelser med Polen. 
4Ï Förvaltningens och rättsväsendets förmåga 
Litauen bör göra betydande och intensifierade reforminsatscr för att pä medellång sikt 
kunna förfoga över det förvaltningssystem som är nödvändigt för att införa och tillämpa 
gemenskapens regelverk på ett verkningsfullt sätt. 
Rättsväsendets förmåga att garantera en enhetlig tillämpning av gemenskapsrätten är av 
stor betydelse, särskilt för genomförandet av den inre marknaden. Det är på det här 
stadiet svårt att göra en bedömning av detta område. 
Sammanfattning 
Efter genomförd bedömning har kommissionen kommit till följande slutsatser: 
- Litauen uppvisar de kännetecken som utmärker en demokrati med stabila institutioner 
som garanterar de rättsstatliga principerna, de mänskliga rättigheterna samt respekten 
för och skyddet av minoriteter. 
110 
- Litauen har gjort betydande framsteg när det gäller att skapa en marknadsekonomi, 
men pä medellång sikt skulle landet ha allvarliga problem att handskas med 
konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen. 
Litauen har gjort framsteg när del gäller införlivande och genomförande av 
gemenskapens regelverk och detta särskilt vad gäller den inre marknaden. Om landet 
gör betydande satsningar torde Litauen vara i stånd att på medellång sikt fullt ut bli en 
del av den inre marknaden. Det är nödvändigt att göra särskilda satsningar, i synnerhet 
i form av investeringar, för att fullt ut genomföra gemenskapen regelverk inom 
sektorer som miljö, energi och jordbruk. Förstärkta administrativa stmkturer är helt 
nödvändiga om Litauen skall kunna skaffa sig de instrument som gör det möjligt att på 
ett effektivt sätt genomföra och säkerställa efterlevnaden av gemenskapens regelverk. 
I ljuset av dessa överväganden anser kommissionen alt anslutningsförhandlingar med 
Litauen bör inledas så snart landet gjort tillräckliga framsteg för att tillfredsställa 
medlemskapskraven så som de definierats av Europeiska rådet i Köpenhamn. 
Den förstärkta strategin inför anslutningen kommer att hjälpa Litauen att snabbare 
förbereda sig inför de krav som är förknippade med medlemskapet genom att landet 
vinnlägger sig om att åtgärda de svaga punkter som fastställs i yttrandet. Kommissionen 
kommer senast vid utgången av 1998 att lägga fram en rapport om de framsteg som 
Litauen gjort. 
111 
Bilagor 
PARLAMENTETS SAMMANSÄTTNING 
Resultat från det senaste parlamentsvalet (1996; 
Politiskt parti Förkortning Antal mandat 
Fosterlandspartiet 70 
Kristdemokratiska partiet 16 
Centerunionen 13 
Demokratiska arbetarpartiet 12 
Socialdemokratiska partiet 12 
Demokratiska partiet 2 
Kristdemokratiska unionen 
Kvinnopartiet 
Liberala unionen 
Unionen av politiska fångar och deporterade 
Polska valaktionen 
Nationalistiska unionen 
Litauens ungdom 
Bondepartiet 
Partipolitiskt oberoende 4 
SUMMA 137* 
* Fyra mandat kunde inte delas ut på grund av otillräckligt valdeltagande i de berörda 
valdistrikten. 
112 
.10-06-97 
LT 
This table is based on information provided by the Lithuanian authorities and confirmed by them as correct as at the end of June 1997. It does 
not indicate the Commission's agreement with their analysis. The table includes directives and regulations cited in the White Paper which total 
899. These have been listed in accordance with the categorization used in the White Paper and in relation to the policy areas covered. The table 
shows the number of measures for which the Lithuanian authorities have notified the existence of adopted legislation having some degree of 
compatibility with the corresponding White Paper measures. 
White Paper chapters 
l.Free Movement of Capital Lithuania 
Number of White Paper measures 
2.FM and Safety of Industrial Products Lithuania 
Number of White Paper measures 
3.CompetitlOn Lithuania 
Number of White Paper measures 
4.Social policy and action Lithuania 
Number of White Paper measures 
5.AgnCUlture Lithuania 
Number of White Paper measures 
6.Transport Lithuania 
Number of White Paper measures 
7.Audi0Visual Lithuania 
Number of White Paper measures 
8.Environment Lithuania 
Number of White Paper measures 
^Telecommunication Lithuania 
Number of White Paper measures 
lO.Direct Taxation Lithuania 
Number of White Paper measures 
11 .Free movement of goods Lithuania 
Number of White Paper measures 
H.Public Procurement Lithuania 
Number of White Paper measures 
13.Financial services Lithuania 
Number of White Paper measures 
14.Protection of personal data Lithuania 
Number of White Paper measures 
15.Company Law Lithuania 
Number of White Paper measures 
16.AcCOUntancy Lithuania 
Number of White Paper measures 
17.Civil law Lithuania 
Number of White Paper measures 
18.Mutual rec. of prof. Qual. Lithuania 
Number of White Paper measures 
19.1ntellectual property Lithuania 
Number of White Paper measures 
20.Energy Lithuania 
Number of White Paper measures 
21.Customs law Lithuania 
Number of White Paper measures 
22.1ndirect Taxation Lithuania 
Number of White Paper measures 
23.Consumer Protection Lithuania 
Number of White Paper measures 
Total Lithuania 
Number of White Paper measures Dircc 
Stage 
1 
1 
3 
25 
56 
1 
3 
10 
12 
47 
93 
16 
19 
1 
1 
17 
31 
7 
9 
0 
2 
0 
0 
5 
5 
11 
13 
0 
0 
2 
2 
0 
3 
0 
1 
1 
2 
4 
5 
6 
10 
0 
2 
10 
15 
0 
8 
164 
295 tives 
Stage 
1 I/I 11 
1 
1 
59 
104 
0 
0 
2 
15 
15 
46 
11 
15 
0 
0 
0 
7 
3 
7 
0 
2 
0 
0 
1 
i 
6 
8 
0 
2 
3 
3 
0 
2 
0 
1 
8 
16 
2 
3 
1 
2 
1 
1 
6 
54 
0 
3 
119 
293 Rcguli 
Stage 
1 
0 
0 
3 
4 
1 
1 
0 
0 
7 
62 
6 
8 
0 
0 
3 
7 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3 
3 
1 
14 
0 
0 
0 
0 
24 
99 itions 
Stage 
I I/I II 
0 
0 
0 
i 
0 
0 
2 
2 
0 
2 
4 
13 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
i 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3 
0 
0 
2 
184 
0 
6 
0 
0 
9 
212 Total 
2 
4 
87 
165 
2 
4 
14 
29 
69 
203 
37 
55 
1 
1 
20 
45 
10 
16 
0 
4 
0 
0 
6 
6 
17 
21 
0 
2 
6 
6 
0 
5 
0 
2 
9 
18 
6 
n 
10 
15 
4 
201 
16 
75 
0 
11 
316 
899 
Source : TAIKX 
Statistiska uppgifter 
Om inget annat uttryckligt anges, har de uppgifter som finns i denna bilaga insamlats av 
litauiska regeringens statistikbyrå (Statistikos Departamentas) med vilket Eurostat och 
medlemsstaternas statistikorgan har samarbetat sedan flera år tillbaka inom ramen för 
Phare-programmet. Inom ramen för detta samarbete har man regelbundet insamlat och 
spridit data för att göra det möjligt att tillämpa EU:s regler och praxis för statistik. 
Uppgifterna nedan har i så stor utsträckning som möjligt sammanställts enligt EU:s 
definitioner och standarder, vilka i några fall skiljer sig från nationell praxis. Detta kan 
ibland ge upphov till skillnader mellan de uppgifter som anges här och de som anges på 
andra ställen i yttrandet, vilka i allmänhet grundas på de individuella kandidatländernas 
uppdaterade svar på den enkät de fick i april 1996. Att EU:s regler för statistik tillämpats 
fullt ut på detta material kan dock inte garanteras, i synnerhet inte för de uppgifter som 
inte levererats via Eurostat utan direkt av de berörda länderna. I görligaste mån har 
metodologiska anmärkningar som beskriver statistikens innehåll och exakthet lämnats för 
de uppgifter som återfinns i denna bilaga. Uppgifterna bygger på information som fanns 
tillgänglig i maj 1997. 
114 
BASDATA 
Totalyta 
Folkmängd (i slutet av perioden) 
- Totalt 
- Kvinnor 
- Män 
Folktäthet 
Stadsbefolkning 
Dödlighet 
Födelsetal 
Inkomst och BNP per capita 
-Genomsnittlig lön per anställd 
-BNP per capita 
Produktionens struktur: Bruttofbrädlingsvärde per bransch 
-Jordbruk 
-Industri 
-Byggnads- och anläggningsverksamhet 
-Tjänster 1990 1993 1994 1995 1996 
1000 hektar 
6530.1 6530.1 6530.1 6530.1 
i 1000-tal 
3724.0 
1962.8 
1761.2 3717.7 
1961.1 
1756.6 3711.9 
1959.3 
1752.6 3707.2 
1952.2 
1749.0 
per 1 km2 
56.8 56.9 56.8 
i % av den totala befolkningen 
68.1 68.0 67.8 
per lOOOavlielolkningcn 
12.3 
12.5 12.5 
1 1.5 12.2 
III 1 1.6 
10.6 
ecu 
70 
932 
j % av totalt bruttoforadlingsvärde 
27.7 
32.8 
10.5 
29.0 9.3 
29.0 
6.7 
55.0 
share of branch GVA in 1990 share of branch GVA in 1995 
IO.O 
,29.0 
10.5 ,27.7 -agriculture 
-industry 
-construction 
services 
Others ,55.0 29.0 g -agriculture 
p -industry 
n -construction 
rj -services 
_ OlIlLTN 
share of branch GVA in 1990 = Bruttofbrädlingsvärde per bransch 1990 
- agriculture = Jordbruk 
- industry = Industri 
- construction = Byggnads- och anläggningsverksamhet 
- services = Tjänster 
- others = Övriga 
share of branch GVA in 1995 = Bruttofbrädlingsvärde per bransch 1995 
- agriculture = Jordbruk 
- industry = Industri 
- construction = Byggnads- och anläggningsverksamhet 
- services = Tjänster 
- others = Övriga 
Totalyta: Uppgifterna offentliggörs vid årets slut. 
115 
NATIONALRÄKENSKAPER 
Bruttonationalprodukt (löpande priser) 
Bruttonationalprodukt (löpande priser) 
Bruttonationalprodukt 
Bruttonationalprodukt 
Konsumtionsutgifter 
-Hushållens och hushållens ideella 
organisationer 
-Offentliga sektorn 
Fasta bruttoinvesteringar 
Export av varor och tjänster 
Import av varor och tjänster 
Konsumtionsutgifter 
-Hushållens och hushållens ideella 
organisationer 
-Offentliga sektorn 
Fasta bruttoinvesteringar 
Export av varor och tjänster 
Import av varor och tjänster 1990 1991 1992 1993 1994 1995 
i miljoner i nationell valuta 
12897.2 42282.1 3386.7 11107.9 16980.7 23829.0 
i miljarder ecu 
1.2 2.0 2.9 3.5 
i kopkrallMslamlard per capita 
3411.7 3592.3 4128.0 
procentuell loi ändring gentemot föregående Ar 
-3.3 -13.1 -34.0 -30.4 1.0 3.0 
i % av HNP 
74.9 
54.9 
11.0 
28.8 
54.2 
63.0 66.5 
55.5 
ILO 
22.0 
29.1 
20.6 82.1 
69.4 
12.7 
29.2 
31.8 
22.8 85.5 
69.1 
16.4 
24.2 
86.1 
94.3 90.6 
72.4 
18.2 
20.6 
55.1 
61.1 89.2 
69.5 
19.8 
21.4 
53.6 
65.4 
BNP (% förändring gentemot föregående år) 
116 
EKONOMISKA 
IIUVUDINDIKATORER 
Inflationstakt 
Volymindex fiir industriproduktionen 
Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion 
Arbetslöshet (ILO-metoden) 
- Totalt 
- Under 25 är 
- 25 år eller äldre 
Bruttoutlandsskuld 
Betalningsbalans 
Export av varor 
-Import av varor 
-Handelsbalans 
- Tjänster, netto 
-Löner, netto 
-Bytesbalans. 
-Kapitalbalans 
-Reserver 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
procentuell lorandring gentemot föregående är 
9.1 216.4 1020.8 410.2 72.2 39.6 24.6 
föregående år - 100 
92 73.4 
82 105.3 
110 103.7 
115.0 
i % av arlttlNkrallcii 
3.5 
3.5 
3.5 4.5 
4.3 
4.5 7.3 
5.9 
7.7 6.2 
5.1 
6.4 
i miljarder t JSI) 
0.038 0.321 0.578 
i miljoner USD 
2026 
-2181 
-155 
-55 
8 
-86 
401 
-308 2029 
-2234 
-205 
-55 
9 
-94 
321 
-180 2706 
-3404 
-698 
-13 
-13 
-614 
558 
-231 
Inflationstakt: Procentuell förändring av det ärliga genomsnittet under det föregående aret - hclhctsindcx (uppgifterna är baserade 
på nationella konsumentprisindex, som inte är helt jämförbara) 
Voiymindex för jordbrukets bruttoproduktion: 
bruttoproduktion. Fasta priser avser 1989. Index baserade på utvärderingen av individuella produkter ur jordbrukets 
Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): - Öppen arbetslöshet enligt arbetsförmedlingen i procentuell andel av den aktiva befolkningen. 
Denna siffra har erhållits från AKU (Eurostats arbetskraftsundersökning) med beaktande av följande ILO-definitioner och 
rekommendationer: 
Arbetskraften - arbetslösa personer och sysselsatta i enlighet med ILO:s definitioner nedan. 
Sysselsatta alla personer äldre än 15 år, som under referensperioden förvärvsarbetat minst en timme som anställda, egna 
företagare, medlemmar i kooperativ eller medhjälpande familjemedlemmar. Medlemmar i de väpnade styrkorna och kvinnor 
som har föräldraledighet omfattas. 
Arbetslösa alla personer äldre än 15 år, som för tillfallet uppfyller lLO-dcfinitionens alla tre villkor för att klassificeras som 
arbetslösa: (i) saknar arbete, (ii) aktivt söker arbete och (iii) kan påbörja ett arbete inom tvä veckor. 
Bruttoutlandsskuld: Skulden tas frän OHCI):s statistik över utlandsskulder. 
Betalningsbalans: Uppgifterna har hämtats frän IMI;:s databas. Deras jämförbarhet med motsvarande ]«U-statistik kan inte 
garanteras, men betalningsbalansen sammanställs i princip i överensstämmelse med IM I'-standarder. Handelsbalansen i 
överensstämmelse med principerna för betalningsbalansen. Made export och import anges i fob-värden. Nettolöner 
omfattar direkta inkomster, finansiella och andra investeringsinkomster samt löner och kollektiva avgifter. Bytesbalans 
enligt definitionen i IMI:s 5:e handbok, kapilallransfereringar omfattas ej. Keserver: betyder förändringar i 
rescrvtillgångar under året; ( i ) innebär en ökning, (-) innebär en minskning i rescrvtillgängarnas värde. 
117 
,f* 
UTRIKESHANDEL 
1993 1994 1995 1996 
Import och export (löpande priser) 
- Import 
- Export 
- Handelsbalans 
Volymindex för utrikeshandel 
- Import 
- Export 
Fördelning av importen enligt SITC (löpande priser) 
- (0+1 ) livsmedel och levande djur, dryckesvaror och tobak 
- 2 råvaror, icke ätbara 
- 3 mineraliska bränslen och smörjoljor 
- 4 animaliska och vegetabiliska oljor etc. 
- 5 kemikalier och närstående produkter 
- 6 bearbetade varor grupperade i huvudsak efter material 
- 7 maskiner och transportmedel 
- 8 diverse färdiga varor 
Fördelning av importen enligt SITC (löpande priser) 
- (0+1 ) livsmedel och levande djur, dryckesvaror och tobak 
- 2 råvaror, icke ätbara 
- 3 mincraliska bränslen och smörjoljor 
- 4 animaliska och vegetabiliska oljor etc. 
- 5 kemikalier och närstående produkter 
- 6 bearbetade varor grupperade i huvudsak efter material 
- 7 maskiner och transportmedel 
- 8 diverse färdiga varor 
Prisindex för utrikeshandel 
- Import 
- Export i miljoner USD 
2255.5 
2004.4 
-251.2 2351.7 
2030.4 
-321.3 3648.5 
2705 
-943.5 4404.5 
3279.8 
-1124.8 
föregående år 100 
i % av den totala exporten 
i % av den totala importen 
föregående år - I (K) 
Import och export (löpande priser): Uppgifterna om handeln omfattar återexport, handel med tjänster och handelsutbyte med tullfria 
zoner samt handel med licenser, know-how och patent. Uppgifterna är baserade på generalhandelssystemet och uppdateras 
kontinuerligt. Klassifikation av handeln. Litauen använder en råvaruklassificering i enlighet med Kombinerade 
nomenklaturen. Importer beräknas på basis av Clh-värden. Exporter beräknas pä basis av fob-värden. 
118 
UTRIKESHANDEL 
Fördelning av importen efter huvudländer (löpande priser) 
l:a 
handelspartnern 
2:a 
handelspartnern 
3:e 
handelspartnern 
4:e 
handelspartnern 
5:e 
handelspartnern 
övriga 
Fördelning av exporten efter huvudländer (löpande priser) 
l:a 
handelspartnern 
2:a 
handelspartnern 
3:e 
handelspartnern 
4:e 
handelspartnern 
5:e 
handelspartnern 
övriga 199.3 1994 1995 1996 
i % av den totala iiii|K>nen 
Ull 
1) 
UA 
BY 
DK 53.7 
9.7 
6.2 
3.3 
2.4 
24.7 KU 
1) 
UA 
PL 
BY 39.3 
13.8 
5 
4 
3.8 
34.1 Kl) 
1) 
PL 
UA 
BY 31.2 
14.3 
4.2 
3.7 
3.6 
43 Kl) 
1) 
PL 
GB 
DK 26 
15.7 
5.1 
4 
3.8 
45.4 
i % av den totala exporten 
Kl) 
HA 
BY 
LV 
PL 33.1 
11.2 
7.4 
7.3 
7 
34 K(! 
1) 
IV 
BY 
UA 28.2 
11.5 
8.4 
6.5 
6.1 
39.3 KU 
1) 
BY 
UA 
LV 20.4 
14.4 
10.8 
7.5 
7.1 
39.8 KU 
1) 
BY 
LV 
UA 23.8 
13 
10.1 
9.3 
7.7 
36 1 
Fördelning av exporten efter huvudländer 1996 
1996 Fördelning av importen efter huvudländer 
Structure of export by main partners 
in 1996 Structure of import by main partners 
in 1996 
l)K(ill '''-
3.8'IMi% 5I% 
BY 
DE 
DK 
GB Vitryssland 
Tyskland 
Danmark 
Förenade kungariket LV 
PL 
RU 
UA Lettland 
Polen 
Ryssland 
Ukraina 
119 
SOCIALA INDIKATORER 
1991 1992 199.3 1994 1995 
Folkmängd den I januari 
Folkmängden efter ålder den I januari 1995 
0-14 
15-24 
25-44 
45-64 
65-
Levandc födda 
Döda 
Spädbarnsdödlighet 
- Under 1 är 
- Dödfödda 
Giftermål 
Äktenskapsskillnader 
Äktenskapstal brutto 
Äktenskapsskillnadstal brutto 
Naturlig folkökning 
Nettoinvandring 
Folkökning totalt 
Summerad fruktsamhet 
Spädbarnsdödlighet 
Dödfödda 
Återstående medellivslängd 
- Män 
- Kvinnor 
Återstående medellivslängd 
- Män 
- Kvinnor 3736.5 
56219 
41013 
806 
408 
34241 
15250 
9.2 
4.06 
4.05 
-1.41 
2.64 
1.97 
14.34 
7.21 3746.9 3736.5 3723.97 
, % av den totala l>efolkningcn 
53617 
41455 
887 
434 
30112 
13981 46727 
46107 
746 
370 
23709 
13884 42832 
46486 
603 
297 
23337 
11061 
per 1000 av befolkningen 
8.02 
3.72 
3.25 
-5.91 
-2.66 
1.89 
16.54 
8.03 6.36 
3.72 
0.16 
-3.51 
-3.35 
1.67 
15.97 
7.86 
vid födseln 
vid dS års ålder 6.3 
3.0 
-1 
-0.7 
-1.7 
1.54 
14.08 
6.89 3717.7 
21.9 
14.6 
29.5 
22.1 
11.8 
6.0 
2.8 
12.5 
63.6 
75.2 
12.9 
16.9 
Giftermål och äktenskapsskillnader: Uppgifterna har räknats om, man har dä använt den inhemska befolkningen som nämnare. 
Nettoinvandring: Den sammanlagda invandringen har beräknats som den totala förändringen minus den naturliga ökningen. 
Dessa uppgifter visar dock inte de verkliga siffrorna över personer från de republiker som.ingick i f.d. Sovjetunionen som 
flyttat in och ut ur landet, eftersom man använder olika metoder för att beräkna dessa. 
120 
ARBETSMARKNADEN 
Förvärvsarbetsfrekvens (ILO:s metod) 
Genomsnittlig sysselsättning 
Arbetslöshet (ILO metoden) 
- Totalt 
- Under 25 år 
- 25 år eller äldre 
Öppet arbetslösa (i slutet av perioden) 1993 1994 1995 1996 
i % av befolkningen äldre än 15 år 
65.3 61.1 61.4 62.3 
i 1 000-tal 
1778.2 1675 1643.6 1659 
i % av arbetskraften 
3.5 
3.5 
3.5 4.5 
4.3 
4.5 7.3 
5.9 
7.7 6.2 
5.1 
6.4 
i % av den förvärvsarbetande befolkningen 
3.5 4.5 7.3 6.2 
Index över genomsnittlig betald sysselsättning enligt NACE-klasser 
- Jordbruk,jakt, skogsbruk och fiske 
- Utvinning av mineral 
- Tillverkning 
- El-, gas-, och vattenförsörjning 
- Bygg- och anläggningsarbeten 
- Transport, magasinering och kommunikation 
Index över månadslöner 
- Reala 
- Nominella 1993 1994 1995 1996 
föregående år = 100 
110.2 
66.7 
84.1 
109.5 
74.9 
80.6 
61 
311.2 97.7 
100 
80 
112.9 
87.5 
92.2 
114.2 
196.6 100.1 
97.5 
90 
112.2 
103.4 
103.3 
103.2 
144 102.2 
89.7 
95.3 
100 
100.8 
98.8 
104.0 
129.6 
Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): Öppen arbetslöshet enligt arbetsförmedlingen i procentuell andel av den aktiva befolkningen. 
Denna siffra har erhållits från AKU (Eurostats arbetskraftsundersökning) med beaktande av följande ILO-defmitioner och 
rekommendationer: 
Arbetskraften - arbetslösa personer och sysselsatta i enlighet med ILO:s definitioner nedan. 
Sysselsatta alla personer äldre än 15 år, som under referensperioden förvärvsarbetat minst en timme som anställda, egna 
företagare, medlemmar i kooperativ eller medhjälpande familjemedlemmar. Medlemmar i de väpnade styrkoma och kvinnor 
som har föräldraledighet omfattas. 
Arbetslösa alla personer äldre än 15 år, som för tillfället uppfyller ILO-definitionens alla tre villkor för att klassificeras som 
arbetslösa: (i) saknar arbete, (ii) aktivt söker arbete och (iii)kan påbörja ett arbete inom två veckor. 
Öppet arbetslösa (i slutet av perioden): Öppet arbetslösa i procent - procentuell andel arbetslösa av den aktiva befolkningen inom 
den civila sektorn, baserad på arbetskraftsundersökningen (AKU). Uppgifterna om öppet arbetslösa omfattar personer som 
söker arbete hos den lokala arbetsförmedlingen i det område där de bor. 
Index över månadslöner: Nominella löner avser nominella nettolöner. 
121 
OFFENTLIGA FINANSER 
Statsbudgeten 
- Statsbudgetens konsoliderade inkomster 
- Bidrag 
- Statens konsoliderade utgifter 
-Offentliga sektorns konsoliderade utgifter 
- Statens konsoliderade underskott/överskott 
-Offentliga sektorns underskott/överskott 
Statsbudgeten 
- Statens konsoliderade utgifter 
-Offentliga sektorns konsoliderade utgifter 
- Statens konsoliderade undciskotl/övciskotl 
-Offentliga sektorns underskott/överskott 199(1 1991 1992 1993 1994 1995 
, miljoner i nationell valuta 
133.3 
0.5 
120 
139.2 
13.8 
17.4 2688.1 
5.5 
2475.3 
3253 
218.3 
244 4031.9 
2.2 
4292.1 
5660.1 
-258 
-282.8 5661.1 
0 
6079.1 
7860.4 
-418 
-384.5 
i % av UNP 
22.3 
29.3 
2.0 
2.2 25.3 
33.3 
-1.5 
-1.7 27.4 
35.4 
-1.9 
-1.7 
Statsbudgeten: Dessa uppgifter gäller staten och den offentliga sektorn. 
Som bilaga finns tabeller som visar serier av statens konsoliderade utgifter och underskott/överskott har beräknats frän 
uppgifter som publicerats i IMI'.s Government Finance Statistics Yearbook (1996) (GI-SY), inkluderade även i 
presentationen av landet i (II SY. 
liftcrsom GI-SY inte presenterar någon statistik för hela den offentliga sektorn, ulan istället för enskilda delar av den, har 
de konsoliderade uppgifterna här erhållits genom en konsolidering av uppgifterna för staten och den offentliga sektorn med 
hänsyn till de transfereringar som registrerats. 
fröts att statistiken omfattar uppgifter för staten och offentliga sektorn enligt GISY, kan del förekomma alt uppgiftenia 
inte är fullständiga om vissa statliga eller lokala enheter inte omfattats av statistiken, litt mätt pä hur uttömmande 
uppgifterna är, kan erhållas genom att jämföra kommentaren över uppgifternas täckning för enskilda stater med den 
uppställning över statliga eller lokala enheter som tillhandahålls. 
Uppmärksammas bör, alt det underskott/överskott som används här motsvarar inkomster och bidrag minus utgifter, och 
inte tar hänsyn till upplåning minus amorteringar (se även nedan). 
Den balansering av transfereringar mellan offentliga sektorns olika delar som gjorts i tabellerna är begränsad till löpande 
transfereringar och kapitaltransfereringar bestående av fastställda bidrag samt löpande subventioner och 
kapitalsubventioner mellan olika delar av den offentliga sektorn. Andra typer av transaktioner mellan den offentliga 
sektorns olika delar, t.ex. inbetalning av skatter och arbetsgivares kollektiva avgifter samt ömsesidiga inköp av varor och 
tjänster, klassas normalt inte som transfereringar inom den offentliga sektorn. De har inte eliminerats vid konsolideringen. 
Huruvida avsaknaden av uppgifter angående löpande transfereringar och kapitalsubventioner beror på att sådana 
transfereringar ej förekommit, eller på att uppgifter om dem saknas är oklart. I samtliga fall har man, där informations 
saknas, utgått från att några transfereringar inte förekommit. 
a. Offentliga utgifter består av den offentliga sektorns kontanta utgifter för konsumtions- och kapitalvaror 
och tjänster, räntebetalningar och löpande transfereringar och kapilaltransfereringar men undantar transaktioner som inte 
omfattar kontanta medel. 
b. Underskott/överskott motsvarar kontanta inkomster och kontanta bidrag minus kontanta utgifter. Detta sätt 
att beräkna underskott/överskott skiljer sig frän det sätt som används i GFS där underskott/överskott motsvarar kontanta 
inkomster och kontanta bidrag minus kontanta utgifter, minus nettoutlåning Att man undantar nettoutlåningen (som enligt 
i GFS-metodcn består av transaktioner med finansiella tillgångar och skulder som har ett politiskt mål och inte ett 
likviditetsmäl) medför att den mätning av underskott/överskott som presenteras här ligger närmare nationalräkenskapers 
koncept med nettouppläning/ncttoutlåning. lin annan effekt av undantaget, är att intäkter från privatiseringar 
(klassificerade som återbetalningar enligt 67\S'-mctoden) inte omfattas vid beräkningen av underskott/överskott i tabellerna 
(och därmed heller inte bidrar till att reducera underskottet). 
122 
FINANSIELLA SEKTORN 
Moln-tum aggregat 
- Monetära aggregat M 1 
- Kvasipengar 
Summa reserver (exklusive guld, i slutet av perioden) 
Genomsnittlig ränta för kortfristiga lån 
- Utlåning 
- Inlåning 
Officiellt diskonto (i slutet av perioden) 
Växelkurs gentemot USD 
Periodens genomsnitt 
Vid periodens slut 
Växelkurs gentemot ECU 
Periodens genomsnitt 
Vid periodens slut 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
Milpidci (\<)">) IIS dollar 
1 1 1 °45 
I I I °24 0.62 
0.47 0.881 091 
0.55] 049 
Miljoner (l(rö) US dollar 
350.35 525.45 757.07 777.21 
% per år 
91.9 
48.7 62.3 
27.4 27.1 
8.4 16 
6 
1 USD= LTL 
1.773 
3.79 4.344 
3.9 3.978 
4 4 
4 4 
4 
1 ECU- LTL 
2.787 
2.147 5.675 
4.846 5.820 
4.893 6.876 
5.257 6.364 
5.012 
Monetära aggregat (i slutet av perioden): Pengar (Ml). Omfattar lidsbunden inlåningsräkning och sedlar och mynl som innehas 
av andra än banker. Kvasipengar Omfattar lidsbunden inlåning, sparande och inlåning av utländsk valuta. lidsbunden 
inlåning i nationell valuta, konvertibla valutor eller icke-konvertibla utländska valulor. Vid omräkningen av den nationella 
valutan till US dollar har liuroslat använt sig av Internationella valutafondens växelkurser vid ärcls slut. 
Genomsnittlig ränta för kortfristiga lån: Uppgifterna har hämtats frän lMF:s publikation International Financial Statistics (IFS) som 
ges ut månadsvis. Genomsnittlig ränta för kortfristig in- och utlåning avser genomsnittet under en period. Utlåningsränta består 
i allmänhet av den genomsnittliga ränta som de banker som lämnar rapporter debiterar. Inlåningsränta avser genomsnittet av 
tidsbunden och icke tidsbunden inlåning eller genomsnittet för tidsbunden inlåning. Dessa uppgifter är inte alltid helt 
jämförbara mellan olika länder eftersom de representativa värdena från de rapporterande bankerna och vägningssystemen kan 
variera. 
Summa reserver (exklusive guld, i slutet av perioden): Statistiken angående officiella valutareserver har hämtats från IMF:s 
publikation International Financial Statistics (IFS) som ges ut månadsvis. Summa reserver (exklusive guld) har definierats 
som summan av centralbankens tillgångar i utländska valutor och andra (brutto-) fordringar på fysiska eller juridiska personer 
med hemvist i ett annat land. Denna definition undantar fordringar i utländska valutor på fysiska eller juridiska personer med 
hemvist inom landet. Enligt definitionen värderas officiella valutareserver enligt de marknadsmässiga växelkurser och priser 
som råder vid utgången av den aktuella perioden. Uppgifterna om "Summa reserver (exklusive guld)" som publiceras i IFS kan 
skilja sig från de uppgifter som de nationella myndigheterna publicerar. Faktorer som kan bidra till skillnader är värderingen av 
fondens reserver eller en annan behandling av fordringar i valutor som inte är konvertibla. 
Växelkurs gentemot USD: 
Internationales". Internationella valutafondens växelkurser enligt publikationen: "Statistiques Financières 
123 
INFLATION (förändringar 
under 12 månader) 
Procentuell förändring av konsumentprisindex där den aktuella månaden jämförs med motsvarande manad under föregående är 
(t/t-12) 
1993 
1994 
1995 
1996 jan feb mar apr maj jun jul aug sep okt nov dec 
797.9 594.9 613.6 708.8 753.5 707.1 553.2 477.0 364.5 319.2 247.0 188.6 
176.3 158.1 119.5 78.5 68.4 61.9 60.7 62.8 59.8 53.1 48.4 45.1 
46.4 47.8 45.1 44.9 39.3 37.7 38.5 36.1 35.7 36.3 37.2 35.7 
32.4 30.4 31.6 31.4 28.8 28.1 24.9 24.3 22.3 18.6 15.0 13.1 
Inflation (% förändring gentemot föregående är) 
Inflation (% change of CPI) 
Jan = jan Mar = mar May = maj Jul = jul Sep = sep Nov = nov 
Inflation (förändringar under 12 månader): Inflationen (förändringen under 12 månader) är den procentuella förändringen av 
konsumentprisindex där den aktuella månaden jämförs med motsvarande månad under föregående år. Inflationen beräknas 
på nationellt konsumentprisindex och kan därför inte alltid jämföras mellan kandidatländerna och de länder som använt 
EU:s metod för djupt skuldsatta fattiga länder (olika metoder, principer och praxis vid beräkningen av 
konsumentprisindex). 
124 
INDUSTRI 
Fördelning av BNP efter näringsgren (NACE, löpande priser) 
- Utvinning av mineral 
- Tillverkning 
- El-, gas-, och vattenförsörjning 
Volymindex för industriproduktion efter NACE-klass 
- Totalt 
- Utvinning av mineral 
- Tillverkning 
- El-, gas-, och vattenförsörjning 1993 1994 1995 1996 
i % av BNP 
24.8 
5.6 23.1 
2.7 25.9 
3 25.2 
3.1 
föregående år = 100 
65.3 73.4 
70.2 
88.4 105.3 
100.9 
121.9 103.7 
101.3 
110.8 
INFRASTRUKTUR 
Järnvägsnät 
Motorvägarnas längd 
Antal invånare per personbil 1985 1990 1995 1996 
i km per 1000 km2 
40.8 39.8 
Kilometer 
318 421 394 404 
invånare 
10.7 7.8 5.4 
125 
JORDBRUK 
Landareal efter markanvändningskatcgori 
- totalt 
-jordbruksmark 
- skog 
- åkermark 
- permanent betes- och ängsmark 
Jordbruksmark efter rättslig status 
- statliga företag 
- kooperativ 
- övriga 1992 1993 1994 1995 1996 
i 1000 hektar 
6530.1 
3524 
3007.9 
459.8 6530.1 
3519.3 
1972.7 
2979.9 
473.6 6530.1 
3513 
1975.5 
2958.3 
495.9 6530.1 
3506.8 
1990.2 
2946.8 
500.5 6530.1 
3504 
1978.8 
2567.9 
500.5 
i % av jordbruksmarken 
31.3 
1310.4 
2177.6 26.6 
935.4 
2551 25.4 
679 
2802.4 24.5 
547.7 
2931.8 
Andel av BNP 
- Jordbruk, jakt, skogsbruk och fiske (NACli AUJ) 
Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion 
Huvudgrödor efter areal 
- Spannmål 
- därav vete 
- Potatis 
- Sockerbetor 
- Foderbetor 
Huvudgrödor efter avkastning 
- Spannmål 
- därav vete 
- Potatis 
- Sockerbetor 
- Foderbetor 1992 1993 1994 1995 1996 
i % tiv IlNI' 
II.1 7.4 9.4 11.4 
1 örcgiiciule .'II 100 
92 82 110 115 
i 1000 hektar 
1134 
283.5 
114 
33 
56 1268.4 
375.5 
122 
35 
54 1194.5 
270 
117 
27 
55 1026.7 
260.6 
125 
24 
65 1084 
351.7 
126 
32 
54 
i 100 kg/hektar 
19.4 
29.4 
94.9 
190.6 
251.8 21.1 
23.7 
145.4 
246.5 
371.4 17.6 
20.4 
94.1 
173.5 
239.4 18.5 
24.5 
128 
283.7 
338.8 
Försäljning eller förmedling av slaktdjur 
- svin 
- nötkreatur 
- fjäderfä 
Husdjursavcl (i slutet av perioden) 
- nötkreatur 
- därav kor 
- får 
- svin 1992 1993 1994 1995 1996 
i 1000 lon levande vikl 
30.1 
195.4 
13.2 23.5 
116.7 
15.8 32.5 
90.2 
20.7 45.0 
103.9 
20.4 
Aiital per 1000 Itu jordbruksmark 
426 
208 
14 386 
206 
13 319 
175 
K) 315 
176 
8 
Antal per 1000 ha åkermark 
434.6 499.9 452.2 400.5 
126 
BELARUS Lithuania 
1995 
Legend: 
A/ Country boundary 
A/ Region boundary 
COUNTRY NAME 
REGION NAME 
OTTNAME 
Selected major settlements: 
(1 000 inhabitants) 
o 200 - 250 
• 250-500 
• 500 - 1 000 
• >1000 
General information about the country: 
Age groups (in years): 
at- £ w -<15 
15- 65 
>65 
Living standard (in 1993): ECU 585 
(QDPpar capita) 
Area: 65 300 km2 
Administrative regions: 10 provinces 
Population: 3 712 500 
8ourca: Lithuanian Dapartmant of StatMtea 
Cartography and gaographle Information managamant QISCO 
25 75 km 
eurostat 


ISSN 1024-4506 
KOM(97) 2007 slutlig 
DOKUMENT 
SV 11 01 06 
Katalognummer : CB-CO-97-375-SV-C 
ISBN 92-78-22879-6 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg