SEXTONDE ÅRSRAPPORTEN

om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning

-1998-

(1999/C 354/01)

KOM(1999) 301 slutlig

(Framlagd av kommissionen den 9 juli 1999)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

Rapporten om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning utarbetas varje år av Europeiska kommissionen som ett svar på önskemål från Europaparlamentet (resolution av den 9 februari 1983) och medlemsstaterna (punkt 2 i förklaring nr 19 som utgör bilaga till det fördrag som undertecknades i Maastricht den 7 februari 1992). Rapporten är även ett svar på önskemål från Europeiska rådet och rådet i dess olika sammansättningar.

1. FÖRORD

Kommissionen har satt som mål att noggrant övervaka att medlemsstaterna tillämpar gemenskapsrätten korrekt. Syftet är att medborgarna fullt ut skall kunna utnyttja sina rättigheter i det nya Europa. Av rapporten - den sextonde i ordningen efter Europaparlamentets resolution av den 9 februari 1983 - framgår att kommissionen gjort stora ansträngningar för att nå detta mål. Enligt artikel 169 i fördraget kan kommissionen inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater som misstänks bryta mot fördraget. Kommissionen har inlett sådana förfaranden i en utsträckning som saknar motstycke. Men man har också utnyttjat möjligheterna till administrativt samarbete, i synnerhet inom ramen för åtgärdsplanen för den inre marknaden.

1.1 Statistik för 1998

I ännu högre grad än tidigare år har kommissionen varit aktiv i sin roll som "fördragets väktare", vilket framgår av följande siffror:

- Under året har fler motiverade yttranden än någonsin riktats till medlemsstaterna, närmare bestämt 675 stycken, vilket skall jämföras med 334 motiverade yttranden under 1997 - en ökning med 102 %. Ökningen är resultatet av en betydligt större vaksamhet och snabbare handläggning från kommissionens sida, mycket tack vare de interna reformer som har genomförts sedan 1996 och ytterligare förbättrats under 1998.

- Antalet formella underrättelser till medlemsstaterna har minskat från 1461 år 1997 till 1101 år 1998, men detta beror enbart på att färre överträdelseförfaranden om underlåtenhet att genomföra direktiv har inletts. Faktum är att antalet formella underrättelser om bristande överensstämmelse mellan nationell lagstiftning och gemenskapsrätten och om bristande tillämpning av gemenskapsrätten har ökat från 432 år 1997 till 486 år 1998, det vill säga med 12 % (42 % jämfört med 1996).

- I 125 ärenden har talan väckts vid domstolen, vilket är ungefär lika många som förra året. Jämför man denna siffra med antalet formella underrättelser och motiverade yttranden, finner man att en mycket stor del av överträdelseärendena finner sin lösning utan att domstolen behöver kopplas in.

- Under 1998 har kommissionen varit mycket framgångsrik när det gäller att uppmärksamma fall av bristande överensstämmelse med och tillämpning av gemenskapsrätten. Ett tecken på detta är att antalet ärenden som tagits upp på eget initiativ ökat från 261 år 1997 till 396 år 1998, det vill säga med 52 %. I denna siffra ingår ärenden som inletts som en följd av en skriftlig fråga från eller en framställning till parlamentet.

- Antalet klagomål som kommissionen mottagit har fortsatt att öka sedan 1997. År 1997 mottogs 957 klagomål; 1998 hade denna siffra stigit till 1128, en ökning med 18 % (38 % jämfört med 1996). Denna siffra skulle vara ännu mycket större om man räknade med de omkring 4000 identiska klagomål som lämnats in angående den nya svenska lagstiftningen om kontroll av transporter och paket som misstänks innehålla alkohol och tobak och de hundratals klagomål som gäller vissa belgiska kommuners skatt på parabolantenner (eftersom dessa klagomål var så många, publicerades ett enda mottagningsbevis i C-serien av EGT(1) och på gemenskapsinstitutionernas Internetsida).

- Avskrivningsbesluten har minskat med 7 %, från 2112 år 1997 till 1962 år 1998, något som ändå vittnar om att många ärenden angående tillämpningen av gemenskapsrätten når en lösning.

- Handläggningstiden har minskat. År 1997 gällde 25 % av de formella underrättelserna ärenden som inletts samma år. År 1998 hade denna siffra ökat till 48 %. Den snabbare handläggningen är ännu mer märkbar för de motiverade yttrandena; 19 % av dem som riktats till medlemsstaterna under året gällde ärenden som inletts 1998, medan motsvarande siffra för 1997 var 1 %.

- Slutligen har pressmeddelandena om ärenden ökat, från 248 år 1997 till 334 år 1998, ett tecken på kommissionens strävan att visa öppenhet.

Detta axplock statistiska uppgifter visar tydligt att kommissionens interna reformer, som företagits i två steg, först 1996 och sedan 1998, har burit frukt och lett till förbättrad handläggning av överträdelseförfarandena. Reformerna beskrivs utförligt i detta förord (1.2). Medlemsstaternas tillämpning av gemenskapsrätten har förbättrats vad gäller genomförandet av direktiv (1.3), men gemenskapsrätten respekteras tyvärr fortfarande i mycket varierande utsträckning av medlemsstaterna (1.4). Möjligheten att yrka vite enligt artikel 171 i fördraget tycks understundom vara det enda sättet att förmå medlemsstaterna att följa fördraget (1.5).

1.2 Kommissionens rutiner för handläggning av överträdelseförfaranden: nya förbättringar under 1998

I juni 1998 utvärderade kommissionen rutinerna för handläggningen av överträdelseförfaranden enligt artikel 169 i fördraget. Denna handläggning reformerades senast i juli 1996(2). Utvärderingen omfattade samtliga överträdelseförfaranden inom alla gemenskapsrättens områden.

Utvärderingen utmynnade i att kommissionen fattade beslut om flera nya interna åtgärder för att ytterligare förbättra överträdelseförfarandenas handläggning. Åtgärderna gäller såväl

- snabbare ärendehandläggning,

- ökad öppenhet kring förfarandena som

- förbättrad kontakt med klaganden.

1.2.1 Snabbare ärendehandläggning

Förbättringarna på detta område har gällt såväl själva beslutsfattandet som genomförandet av besluten. Ändringarna tas upp i dokumentet SEK(1998) 1733, som översänts till Europaparlamentet, medlemsstaterna och ombudsmannen.

En av de största förändringarna för att minska handläggningstiden har varit införandet, i april 1998, av särskilda sammanträden om gemenskapsrättens tillämpning, vilka omfattar alla ärenden. Tidigare granskades överträdelseärendena endast i samband med fyra periodiska rapporter (i mars, juni, oktober och december), om det inte gällde brådskande ärenden. De periodiska rapporterna, där alla överträdelser - både misstänkta (före den formella underrättelsen) och konstaterade (efter den formella underrättelsen) - gås igenom(3), garanterar en enhetlig behandling av olika ärenden oavsett rättsområde och regelbunden granskning av alla ärenden som kommissionen har att handlägga.

När handläggningsrutinerna ändrades 1996 införde kommissionen möjligheten att granska överträdelseärenden - i huvudsak om statligt stöd - vid sammanträden varannan månad för att göra det möjligt att snabbare gå vidare i de ärenden som var färdiga för beslut i sak utan att invänta nästa rapport.

År 1997 användes denna nya möjlighet i endast 40 ärenden, medan kommissionen under 1998 har fattat beslut i mer än 400 ärenden vid sådana sammanträden. Detta har ökat beslutstakten, eftersom nästa steg i förfarandet (motiverat yttrande eller väckande av talan) kan inledas så fort medlemsstatens frist för att yttra sig har löpt ut, under förutsättning att medlemsstaten inte svarar eller svaret inte är tillfredsställande. Vidare kan ett formellt avskrivningsbeslut fattas snabbare, vilket naturligtvis är ett incitament för medlemsstaterna att rätta sig efter gemenskapsrätten. Mer allmänt kan sägas att det ökade antalet sammanträden i överträdelseärenden har gjort handläggningen av ärendena mer smidig.

De formella underrättelserna har "avdramatiserats", det vill säga deras karaktär av anmodan att lämna upplysningar har betonats. Detta, i kombination med minskad skriftväxling innan det formella överträdelseförfarandet enligt artikel 169 inleds, har också gjort det möjligt för kommissionen att snabbare fatta beslut om att inleda överträdelseförfaranden. Kommissionen utövar också strängare tillsyn över att fristerna för att inkomma med synpunkter på de formella underrättelserna respektive att vidta åtgärder i enlighet med de motiverade yttrandena respekteras. Om svar uteblir eller åtgärder inte vidtas inom angiven tidsfrist inleds alltid nästa fas i förfarandet.

Att beslutstakten ökar är emellertid till föga nytta om inte medlemsstaterna snabbt delges de formella underrättelserna och motiverade yttrandena. Medlemsstaterna måste ju formellt känna till kommissionens ståndpunkt för att de skall kunna tillhandahålla förklaringar eller avbryta överträdelsen eller, i annat fall, för att förfarandet enligt artikel 169 skall kunna gå vidare.

Tidigare kunde det ta månader innan en formell underrättelse eller motiverat yttrande delgavs. Under 1998 har kommissionen satt som målsättning att besluten hädanefter skall delges samma vecka som de antas. För att nå dithän ändrades de interna reglerna andra halvåret 1998 dels i syfte att förbereda delgivningen så mycket som möjligt innan beslut fattas, dels för att alla omotiverade förseningar skall upptäckas.

Som påpekats ovan har dessa regler redan haft effekt, eftersom 19 % av de motiverade yttranden som riktats under 1998 gäller förfaranden som inletts under samma år, medan motsvarande siffra för 1997 var 1 %.

1.2.2 Större öppenhet

Sedan 1996 har offentliggörande via medierna blivit huvudregeln för beslut om motiverade yttranden och om att väcka talan. Vad beträffar formella underrättelser är huvudregeln tvärtom att kommissionen inte utfärdar något pressmeddelande(4), dels eftersom den formella underrättelsen inte innehåller kommissionens slutliga ställningstagande utan snarare är en anmodan till medlemsstaten att inkomma med synpunkter, dels därför att det vid detta stadium i förfarandet är lättast att nå en lösning.

Som påpekats ovan har antalet pressmeddelanden ökat under 1998. I 344 ärenden har ett pressmeddelande utfärdats, att jämföra med 44 år 1996.

Denna politik för ökad öppenhet kommer att fortsätta genom att information som för närvarande endast finns tillgänglig i pappersform i ökad omfattning läggs ut på Internet.

1.2.3 Bättre behandling av klaganden

Klaganden är visserligen inte i strikt juridisk mening "berörd part" i överträdelseförfaranden enligt artikel 169 i fördraget, men kommissionen fäster likväl stor betydelse vid att denne erhåller korrekt information om handläggningen av klagomålet under hela förfarandet.

Ombudsmannen granskade 1996 på eget initiativ handläggningen av överträdelseförfarandena(5) och på hans rekommendation underrättar kommissionen numera alltid klaganden när beslut fattas om att avskriva ärendet.

Dessutom har en ny mer lättförståelig, förklarande och detaljerad klagomålsblankett införts, som ersätter den tidigare versionen från 1989(6). Syftet är att klaganden skall få en bättre uppfattning om vad överträdelseförfarandet kan leda till och att informera denne om andra möjliga vägar att nå rättelse. Principen om konfidentiell behandling av klagomål upprätthålls för att förtroendet mellan klaganden och kommissionen inte skall äventyras och för att undvika att klaganden skadas.

1.3 Genomförande av direktiv under 1998

Tabellen nedan ger en allmän bild av situationen när det gäller anmälan av nationella genomförandebestämmelser för alla tillämpliga direktiv per den 31 december 1998.

>Plats för tabell>

Den 31 december 1998 hade medlemsstaterna i genomsnitt anmält 95,7 % av de nationella genomförandebestämmelser som är nödvändiga för att genomföra samtliga tillämpliga gemenskapsdirektiv. Den allmänna höjningen av genomförandenivån jämfört med 1997, då siffran var 94 %, beror i första hand på kommissionens ökade ansträngningar för att förbättra gemenskapsrättens tillämpning, genom inledande av överträdelseförfaranden eller genom mindre ingripande medel, till exempel administrativt samarbete, bland annat direktivseminarier. Det tryck som skapats från andra medlemsstater genom åtgärdsplanen för den inre marknaden skall också nämnas.

Man kan särskilt notera de ansträngningar som Tyskland och Belgien gjort för att ta igen förseningar. Samtidigt förblir genomförandenivån i Luxemburg, Grekland, Italien och i viss mån Frankrike otillfredsställande.

Även om siffrorna sedda som helhet är positiva återstår dock problem inom vissa sektorer, i synnerhet inom transport- och jordbrukssektorerna, där genomförandet delvis stagnerat.

Tabellen i slutet av bilaga IV i denna rapport ger en detaljerad bild, per medlemsstat och sektor, av genomförandet under 1998.

1.4. Tillämpningen av gemenskapsrätten i allmänhet i de olika medlemsstaterna

Tabellen nedan visar de 2979 överträdelseärenden som pågick den 31 december 1998 per medlemsstat (både de fall där kommissionen ännu inte har inlett överträdelseförfaranden och de fall där förfaranden pågår).

>PIC FILE= "C_1999354SV.000801.EPS">

Man kan konstatera att Frankrike är den medlemsstat mot vilken det största antalet överträdelseförfaranden inletts genom att formell underättelse lämnats, i synnerhet vad beträffar fall av bristande överensstämmelse eller tillämpning av gemenskapslagstiftningen. Vidare kan noteras att Frankrike är det land mot vilket flest klagomål riktats under 1998, närmare bestämt 203 av 1128 eller 18 %. Tillämpningen av gemenskapsrätten i Italien, i Grekland och i Belgien är fortfarande otillfredsställande, delvis beroende på underlåtenhet att genomföra gemenskapsdirektiv.

>PIC FILE= "C_1999354SV.000901.EPS">

Man kan också lägga märke till att vissa medlemsstater är överrepresenterade vad gäller ärenden som hade nått stadiet för motiverat yttrande eller väckande av talan per den 31 december 1998 (se tabeller nedan). Detta tyder på att medlemsstaterna i fråga har större problem med att snabbt åtgärda överträdelserna mot gemenskapsrätten, antingen på grund av problem i sak, av politisk eller juridisk natur, eller helt enkelt på grund av deras ibland mycket betydande förseningar att svara på kommissionens formella underrättelser och motiverade yttranden.

>PIC FILE= "C_1999354SV.000902.EPS">

>PIC FILE= "C_1999354SV.001001.EPS">

1.5. Användningen av vitesföreläggande enligt artikel 171 i fördraget

Under 1998 har kommissionen, med tillämpning av artikel 171.2 i fördraget, vid fem tillfällen beslutat att väcka talan en andra gång i samma ärende, i förening med ett yrkande om vitesföreläggande(7). Två sådana ärenden har lagts fram för domstolen under 1998.

För första gången har ett sådant beslut fattats inom det sociala området. Annars är det inom miljöområdet som denna möjlighet i allmänhet, för att inte säga i första hand, har utnyttjats. Man kan konstatera att beslut om att väcka talan i förening med vitesyrkande för första gången har fattats angående Luxemburg. Landet sällar sig därmed till Grekland (fyra beslut), Italien (tre beslut), Tyskland (tre beslut), Frankrike (två beslut) och Belgien (ett beslut).

Att möjligheten att yrka vite är effektiv framgår av att besluten om att väcka talan i allmänhet har förmått den berörda medlemsstaten att omedelbart följa gemenskapsrätten, ibland redan när beslutet fattats, ibland efter det att talan lämnats in till domstolen (se tabellen nedan).

>Plats för tabell>

2. SITUATIONEN PÅ OLIKA OMRÅDEN

2.1. INRE MARKNADEN

2.1.1 Genomförandet av åtgärdsplanen för den inre marknaden

När åtgärdsplanen för den inre marknaden fick stöd av Europeiska rådet vid mötet i Amsterdam i juni 1997, innebar det starten på ett omfattande program som skulle löpa över 18 månader. Vid budgetårets slut den 31 december 1998 stod det klart att åtgärdsplanen varit en framgång. Betydande framsteg har gjorts, såväl inom lagstiftningsområdet som inom andra områden. I flertalet fall har de mål som sattes upp i åtgärdsplanen uppnåtts.

Trots framstegen i vissa medlemsstater stod det på ett tidigt stadium klart att alla direktiven inte skulle kunna genomföras före utgången av 1998. Denna målsättning i åtgärdsplanen kunde därmed inte uppfyllas.

Siffran över direktiv som ännu inte genomförts helt i en eller flera av medlemsstaterna ("splittringsfaktorn") har förbättrats betydligt och sjunkit till 13,7 % (jämfört med 35 % i juni 1997). Resultaten växlar dock från en medlemsstat till en annan, och den ihållande förseningen i genomförandet av direktiv är mycket oroande. Problemet med förseningarna måste lösas snabbt. Kommissionen följer hur situationen utvecklar sig via resultattavlorna för den inre marknaden - den andra och den tredje upplagan offentliggjordes i maj respektive i oktober - och rapporterar regelbundet om utvecklingen till rådet (inre marknaden).

Som svar på kommissionens meddelande av den 13 maj 1998, Att göra inre marknadens regler effektivare(8), betonade rådet (inre marknaden) vid sitt möte den 24 september bland annat att ett effektivt, fullständigt och anpassat genomförande av bestämmelserna om den inre marknaden borde ges högsta prioritet.

Initiativen för att stärka ramen för genomförande av lagstiftningen och finna lösningar på problemen - genom inrättande av kontaktpunkter och samordningscentrum - har utvidgats. Kontaktpunkter för företag och allmänhet kan nås på Internet. Dessa insatser får stöd genom programmet Karolus, som främjar utbyten av tjänstemän med ansvar för genomförandet av bestämmelser om den inre marknaden i olika medlemsstater. Den 7 april beslutade Europaparlamentet och rådet att förlänga programmet till den 31 december 1999(9).

Den inre marknadens effektivitet är även beroende av att reglerna tillämpas korrekt i medlemsstaterna. Genom Robert Schuman-programmet(10), som nyligen antogs av Europaparlamentet och rådet för en period av tre år, drivs målsättningen att få till stånd en bättre tillämpning av gemenskapslagstiftningen via ökad fortbildning av och information till domare och advokater. Genom att öka kunskaperna om den praktiska tillämpningen av gemenskapsrätten inom de juridiska yrkesområdena bidrar Robert Schuman-programmet till att förverkliga den inre marknaden till nytta för medborgare, konsumenter och företag. Programmet tar sig formen av fast samarbete med läroanstalter som bedriver undervisning i juridik. Sådana institutioner kan erhålla ekonomiskt stöd för projekt som är inriktade på fortbildning i eller information om gemenskapsrätten.

Under pilotfaserna 1997 och 1998 gjordes ett urval av över 80 lokala projekt som var berättigade till stöd inom ramen för Robert Schuman-programmet. Resultaten från de redan långt framskridna projekten och reaktionen från fackfolk visar att initiativet har varit framgångsrikt och att behovet av utbildning i gemenskapsrätt för domare och advokater är stort. Det är detta behov som programmet syftar till att möta. Robert Schuman-programmets första år inleds med en inbjudan att lämna förslag som kommer att offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i början av 1999.

Bättre och enklare lagstiftning förblir en viktig politisk prioritering. Under 1998 slutfördes fas III och inleddes fas IV av SLIM-projektet (Simpler Legislation for the Single Market). Konferenser om en bättre lagstiftning organiserades under de brittiska och österrikiska ordförandeskapen. Detta tyder på att problemet uppmärksammas allt mer i medlemsstaterna. Även den europeiska företagspanelens verksamhet, som gör det möjligt för företag att på förhand bedöma administrativa hinder och kostnader för anpassning till nya lagförslag, inleddes i form av ett pilotprojekt(11). Den politiska viljan till enklare och bättre lagstiftning ökar förutsättningarna för företag och enskilda att utnyttja alla fördelar med den inre marknaden.

Dialogen med medborgarna och företagen inleddes efter Europeiska rådets möte i Cardiff, och genom den får målgrupperna information per telefon och Internet om hur de kan ta till vara sina rättigheter enligt gemenskapsrätten. Genom dialogen möjliggörs även ett återflöde av information om problem som uppstår på området. Kommissionens informationstjänst för företag, som togs i bruk i december 1998 som ett led i dialogen med företagen, ger direkt tillgång till ett brett spektrum av användbar information om hur man gör affärer på den inre marknaden.

Tre av fyra prioriterade lagstiftningsåtgärder som fastställdes i åtgärdsplanen har godtagits; det gäller lagstiftningen om den inre marknaden för gas, rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar och öppenhetsmekanismen för informationssamhällets tjänster. Misslyckandet med att anta den fjärde prioriterade åtgärden, stadgarna för Europabolag, har emellertid hindrat ett antal närstående förslag från att antas, till exempel det tionde bolagsrättsliga direktivet om gränsöverskridande fusioner. Målen för många andra lagstiftningsåtgärder har uppfyllts. Framstegen har varit särskilt stora inom elektronisk handel, och stora framsteg har också gjorts med avreglering av telekommunikationer och el.

Insatserna för att ge alla medborgare möjlighet att utnyttja den inre marknadens fördelar innefattar kommissionens förslag till förbättrade rättigheter för arbetstagare till inresa och bosättning samt dess meddelande av den 1 juli där kommande förslag till enhetliga rättigheter för alla unionens medborgare skisseras. Avskaffandet av gränskontroller kommer numera att ske i enlighet med artikel 62 i EG-fördraget, såsom det ändrats genom Amsterdamfördraget.

Noteras skall att kommissionen i sitt meddelande om uppföljningen av rekommendationerna från expertgruppen på hög nivå för fri rörlighet för personer (meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 1 juli 1998, KOM(1998) 403 slutlig) klargör behovet av bättre information till medborgarna om deras rättigheter och bättre utbildning av och information till alla dem som berörs av utövandet av fri rörlighet. Målet är att på detta sätt säkra att gemenskapslagstiftningen om fri rörlighet för personer genomförs i praktiken.

2.1.2 Fri rörlighet för personer och unionsmedborgarskap

2.1.2.1 Förbud mot diskriminering

När det gäller civilprocessrättsliga frågor och möjligheten att erhålla rättslig prövning övervakar kommissionen att de nationella myndigheterna följer domstolens praxis i målen C-43/95 (Data Delecta)(12), C-323/95 (Hayes)(13) och C-122/96 (Saldanha)(14) om förbud mot diskriminerande cautio judicatum solvi (det vill säga att enskilda kärande inför domstol i en annan medlemsstat än hemlandet måste ställa säkerhet för rättegångskostnaderna). Den 8 juli 1998 avgav kommissionen två motiverade yttranden till Tyskland respektive Spanien och hävdade att det var oförenligt med artikel 6 i fördraget att utkräva en sådan garanti av unionsmedborgare (denna typ av villkor förekom både i den tyska och den spanska civilprocesslagen). Tyskland har därefter ändrat sin lagstiftning och rättat sig efter det motiverade yttrandet, varför ärendet har avskrivits. I Spanien är ett lagförslag rörande civilprocess i färd med att antas. Eftersom förslaget ännu inte har antagits beslutade kommissionen i december 1998 att väcka talan vid domstolen.

2.1.2.2 Inresa och bosättning

Rådets direktiv om rätt till bosättning för studerande (93/96/EG), pensionärer (90/365/EEG) och andra icke yrkesverksamma (90/364/EEG) har numera införlivats av alla medlemsstater, sist av Tyskland. Överträdelseförfarandena om felaktigt införlivande av nämnda tre direktiv går vidare.

Kommissionen beslutade under året att dra Frankrike och Italien inför domstolen för bristande genomförande av direktiven om studerandes deklaration av tillgångar, pensionärers och icke yrkesverksammas tillgångar samt sjukförsäkring för studerande, pensionärer och andra icke yrkesverksamma.

Övriga förfaranden om felaktigt genomförande av de tre direktiven (Tyskland och Österrike) har inte kommit lika långt.

Överträdelseförfarandena om felaktigt genomförande mot Spanien, Portugal, Finland och Sverige har kunnat avskrivas under 1998 sedan den nationella lagstiftningen ändrats.

Den 30 mars 1998 väckte kommissionen talan vid domstolen mot Grekland (mål C-85/98(15)). Talan gäller de grekiska myndigheternas praxis vid utfärdande av uppehållstillstånd, där en högre avgift tillämpas för medborgare i tredje land som är medlemmar i en unionsmedborgares familj än för unionsmedborgare. Kommissionen anser att denna särbehandling strider mot direktivens bestämmelser om rätt till bosättning.

2.1.2.3 Rösträtt och valbarhet

Efter det att direktiv 94/80/EG trädde i kraft den 6 januari 1996 kunde unionsmedborgare som bodde i en medlemsstat där de inte var medborgare delta i kommunalval som hölls under det gångna året i Tyskland (Schleswig-Holstein, Bayern och Brandenburg), Österrike (Tyrolen), Nederländerna, Irland, Grekland och Sverige.

Under 1998 fortsatte kommissionen i egenskap av fördragets väktare de nödvändiga förfarandena för att se till att samtliga medlemsstater införlivar direktiv 94/80/EG. Överträdelseförfarandet mot Frankrike avskrevs sedan denna medlemsstat antagit en genomförandelag i maj månad. De förfaranden som inleddes 1997 mot Tyskland (Sachsen och Bayern) fortsätter.

Genom dom av den 9 juli 1998 i mål C-323/97(16) fälldes Belgien av domstolen för underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser för direktivet.

Samtidigt inleddes överträdelseförfaranden för bristande genomförande i sju av nio österrikiska delstater.

Den 7 januari 1998 antog kommissionen en rapport om tillämpningen av direktiv 93/109/EG om rösträtt och valbarhet vid val till Europaparlamentet för unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare. Även om rapporten inte innehåller några förslag till ändringar av direktivets bestämmelser, framgår likväl att tillämpningen av vissa bestämmelser kan bli bättre. Överträdelseförfaranden för bristande genomförande har inletts mot Grekland och Sverige, medan förfarandet mot Italien avskrevs sedan den aktuella lagstiftningen ändrats.

2.1.2.4 Särskilt reglerad yrkesverksamhet

Domstolens praxis

Bland överträdelseförfaranden som inleddes enligt artikel 171 i EEG-fördraget (underlåtenhet att följa domstolens dom) kan följande nämnas:

- Det förfarande som inleddes mot Grekland efter domstolens domar av den 15 mars 1988 (mål C-147/86(17)) och den 30 januari 1992 (mål C-328/90(18)), Frontistiria-målet avseende öppnande av privatskolor och privata dans- och musikskolor, avskrevs sedan Grekland antagit ny lagstiftning som är förenlig med EG-rätten.

- Förfarandena om frihet att tillhandahålla tjänster för turistguider i Frankrike och Italien (dom av den 26 februari 1991 i mål C-180/89(19) och C-154/89(20)) fortsätter. När det gäller Italien fortsätter granskningen av de bestämmelser som regionerna antagit och för Frankrikes del väntar kommissionen på ikraftträdandet av det förslag till dekret som tidigare anmälts.

- Kommissionen beslutade att väcka talan för andra gången, i förening med ett vitesyrkande, i ärendet om underlåtenhet från Greklands sida att anmäla genomförandebestämmelser för rådets direktiv 89/48/EEG (första generella ordningen för erkännande av examensbevis) (se domstolens dom av den 23 mars 1995 i mål C-365/93(21)).

Beträffande övriga domstolens domar som ännu inte verkställts kan följande nämnas:

- Efter domen av den 22 mars 1994 (mål C-375/92(22)) mot Spanien om turistguiders frihet att tillhandahålla tjänster fortsätter kommissionen i samarbete med de spanska myndigheterna att granska de nya dekret om denna typ av yrkesutövning som har antagits av de självstyrande områdena.

Mål i domstolen

Kommissionen har väckt talan i följande ärenden:

- Mot Tyskland om möjligheterna att utöva tandläkaryrket. Målet gäller villkor som inte föreskrivs i "tandläkardirektiven" 78/686/EEG och 78/687/EEG men som likväl ställs för att unionsmedborgare med examensbevis som erhållits i andra medlemsstater och som uppfyller kraven i nämnda direktiv skall kunna upptas i socialförsäkringsregistret.

- Mot Spanien om den nationella genomförandelagstiftningen för rådets direktiv 85/384/EEG. Denna lagstiftning innebär en begränsning av invandrade arkitekters verksamhetsfält. Talan avser inte den tidsbegränsning som gäller när arkitekter från andra medlemsstater tillhandahåller tjänster i landet, eftersom denna bestämmelse har tagits bort ur den spanska lagstiftningen.

- Målet mot Frankrike om erkännande, i enlighet med artiklarna 48, 52 och 59 i EG-fördraget, av examensbevis för sjuksköterskor som arbetar inom den psykiatriska vården och som har erhållit sina examensbevis i andra medlemsstater. Den franska lagstiftningen gör det möjligt att erkänna examensbevis som inte omfattas av sektorsdirektivet och detta förfarande är enligt kommissionens uppfattning inte förenligt med gemenskapsrätten.

Nationella genomförandebestämmelser

Förfarandet enligt artikel 169 i fördraget mot Grekland om rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om den andra generella ordningen för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning (som kompletterar direktiv 89/48/EEG) har avskrivits sedan Grekland anmält genomförandebestämmelser.

De förfaranden som inleddes mot ett flertal medlemsstater i fråga om direktiv 94/38/EG, varigenom bestämmelserna om nivån på vissa kvalifikationer i direktiv 92/51/EEG ändras, har nu avskrivits för samtliga dessa stater.

Bristande överensstämmelse och felaktig tillämpning av direktiv

Ett femtiotal klagomål framfördes under 1998 till kommissionen om begränsningar som strider mot artiklarna 52 och 59 i fördraget och de direktiv som skall underlätta ömsesidigt erkännande av examensbevis för yrkesändamål. Vissa gav upphov till överträdelseförfaranden, andra kunde avskrivas såsom ogrundade.

Överträdelseförfaranden om felaktigt genomförande eller tilllämpning av direktiv gick vidare mot vissa medlemsstater. Som exempel kan nämnas ett förfarande som inletts mot Spanien om längden på utbildningen för allmänsjuksköterskor. Detta ärende har nått stadiet för motiverat yttrande. Ett annat ärende som drivs vidare och har lett till motiverat yttrande är förfarandet mot Italien om advokaters rätt till etablering och tillhandahållande av tjänster; dels strider förbudet mot att öppna praktik i den italienska genomförandelagstiftningen för rådets direktiv 77/249/EEG (advokaters frihet att tillhandahålla tjänster) mot domstolens dom av den 30 november 1995 i mål C-55/94 Gebhard(23), dels har rådets direktiv 89/48/EEG (första generella ordningen för erkännande av examensbevis) genomförts på ett ofullständigt sätt i fråga om advokatyrket. Vidare har kommissionen beslutat att väcka talan mot Italien vad gäller kravet på hemvist i Italien för tandläkare som vill praktisera där (ett villkor som strider mot artiklarna 48 och 52 i fördraget) samt bristande genomförande av direktiv 78/686/EEG och 78/687/EEG, i synnerhet vad avser förfarandena för tillträde till yrket.

I ärendet mot Spanien om villkoren för erkännande av examensbevis som erhållits i latinamerikanska länder beslutade kommissionen att skjuta upp den talan vid domstolen som beslutades 1996 på grund av att ärendet utvecklats i positiv riktning. Dels har de spanska myndigheterna gjort framsteg när det gäller att omförhandla bestämmelser i internationella överenskommelser om erkännande av examensbevis, dels fastställdes nyligen i ett prejudikat från Spaniens högsta domstol att den kontroll som den spanska förvaltningen utför beträffande utbildning som erhållits i tredje land och den föregående prövning som krävs för erkännande om det funnits brister i utbildningen är förenlig med gemenskapsrätten.

Dialog med nationella myndigheter

I syfte att stärka det administrativa samarbetet och bidra med snabba lösningar till de uppkomna problemen, upprätthöll kommissionen under 1998 regelbundna kontakter med de nationella myndigheterna, både inom samordningsgruppen för rådets direktiv 89/48/EEG och 92/51/EEG (den generella ordningen för erkännande av examensbevis) och inom tjänstemannakommittéerna (särskilt folkhälsa).

2.1.2.5 Självständiga handelsagenter

Den 13 juli 1998 avgav kommissionen ett motiverat yttrande till Italien enligt artikel 169 i fördraget eftersom landet inte antagit alla de bestämmelser som behövs för att korrekt genomföra direktiv 86/653/EEG om handelsagenter. Italien införlivade detta direktiv 1991, men underlät då att ta med flera bestämmelser om vilka villkor som skall gälla för att agenten skall ha rätt till ersättning när agenturavtalet upphör, rätt till en skriftlig kopia av avtalet och rätt till provision på affärer som avslutats tack vare insatser från dennes sida efter att agenturavtalet upphört. Den 2 december beslutade kommissionen att väcka talan vid domstolen i detta ärende.

Kommissionen har dessutom avgivit en formell underrättelse till Förenade kungariket för felaktigt genomförande av direktiv 86/653/EEG. Direktivet genomfördes delvis redan 1993 genom Commercial Agents Regulations (SI N° 3053 och SI N° 483). Denna lagstiftning var dock inte tillämplig på agenturavtal om agenten bedrev sin verksamhet i någon annan medlemsstat än Förenade kungariket och avtalsparterna inte hade valt att en annan medlemsstats lagstiftning skulle vara tillämplig på deras avtal. Exempel: om ett agenturavtal hade slutits mellan en engelsk kommittent (uppdragsgivare) och en fransk agent och dessa hade bestämt att brittisk lagstiftning skulle tillämpas på avtalet, skulle den brittiska genomförandelagstiftningen för direktivet inte vara tillämplig och avtalet skulle falla under tidigare gällande brittisk common law. Därför hade den franska agenten inte rätt till ersättning enligt villkoren i direktivet när avtalet upphörde, vilket stred mot direktivets syften. Den 19 november 1998, efter den formella underrättelsen, ändrade Förenade kungariket sin lagstiftning i enlighet med kommissionens förslag varpå ärendet avskrevs.

2.1.3 Fri rörlighet för varor

2.1.3.1 Artiklarna 30-36 i EG-fördraget

Eftersom respekten för principen om varors fria rörlighet är själva grundbulten i en väl fungerande inre marknad fäster kommissionen särskild uppmärksamhet vid tillämpningen av artiklarna 30-36 i EG-fördraget. Antalet ärenden gällande statliga åtgärder som kan utgöra handelshinder är fortfarande betydande, även om de enligt statistiken hållit sig på samma nivå de tre senaste åren. År 1998 inkom 132 klagomål till kommissionen. 323 överträdelseärenden hade den 31 december 1998 ännu inte avslutats.

Det bör konstateras att rättstvisterna gällande varors fria rörlighet är på väg att förändras. Artiklarna 30-36 är mer än någonsin lämpade att agera "stötdämpare". Utvecklingen av sekundärrätten har nått ett mycket viktigt stadium och innehåller enhetliga eller harmoniserade regler som gör det möjligt att undvika en hel rad olika handelshinder. Dock är den inte avsedd att ersätta de nationella regelverken. Å ena sidan innebär subsidiaritetsprincipen att EU-täckande bestämmelser skall begränsas till det absolut nödvändigaste, det vill säga rättsliga lösningar på problem som inte upphör vid nationsgränserna. Å andra sidan finns det även inom de mest gemenskapsreglerade sektorerna många aspekter på produkter, marknadsföring eller företagsverksamhet som vållar problem mellan länderna och som måste lösas på basis av fördragets generella regler om varors fria rörlighet. Handläggningen av denna typ av ärenden blir mer och mer komplex ur juridisk synvinkel, eftersom det gäller att utifrån ett stort antal både primär- och sekundärrättsliga bestämmelser fastställa räckvidden för medlemsstaternas skyldigheter. Ärendena är även rent innehållsmässigt mer komplexa än tidigare. Gemenskapens sekundärrätt och kommissionens åtgärder enligt artikel 30 i fördraget har möjliggjort ett gradvis införande av principen om varors fria rörlighet i medlemsstaternas lagar och administrativa förfaranden. De handelshinder som de ekonomiska aktörerna numera möter har snarare att göra med hur principen om ömsesidigt erkännande tillämpas av en medlemsstat i konkreta fall då en viss produkt inte godkänns i en annan medlemsstat, än att medlemsstaterna inte godkänner principen i sig. Kommissionen måste därför ofta göra ingående tekniska analyser av produkterna, deras inverkan på hälsa och säkerhet och därefter motsvarande utredningar av de nationella bestämmelser som underkänner dessa produkter.

Ärendenas innehållsliga och juridiska komplexitet gör att kommissionen även fortsättningsvis lägger tyngdpunkten på problemlösningsmodeller som bygger på intimt samarbete med de nationella myndigheterna. En fruktbar dialog gör det möjligt för båda parter att sammanjämka olika intressen och balansera medlemsstaternas legitima folkhälso- och säkerhetsprioriteringar mot kravet på att skapa en enhetlig och effektiv tillämpning av gemenskapens regler. Med denna utgångspunkt prioriterar kommissionen "paketmötena" där öppna och informella diskussioner kan leda till snabba lösningar på handelshinder som påtalats av aktörerna. Under 1998 har möten ägt rum med alla medlemsstater utom med Luxemburg. I allmänhet har man funnit lösningar till ett flertal problem under mötena. Av det sammantagna antalet granskade ärenden reglerades mer än 50 % antingen under mötena eller genom att medlemsstaten i fråga vidtagit en åtgärd till följd av ett åtagande som gjordes under mötet. Ärenden som inte går att lösa på detta sätt utgör i genomsnitt drygt 10 % av alla diskuterade ärenden.

Paketmötenas goda resultat sammanhänger med det intresse medlemsstaterna visar för denna metod. Medlemsstaterna bad kommissionen att återuppta detta initiativ från 1997 och att en gång per år samla ordförandena för de deltagande nationella delegationerna till paketmöten. Det andra sammanträffandet ägde rum i februari 1998 varvid ett informellt nätverk bildades både mellan kommissionens enheter och ordförandena för medlemsstaternas delegationer och mellan delegationerna själva. Nätverket har visat sig vara ett effektivt sätt att söka snabba och flexibla lösningar för klagomål som gäller isolerade och enstaka fall. De berörda nationella tjänstemännen medverkar ibland även i "grupper för inremarknadsfrågor", som skulle kunna beskrivas som enheter inom de nationella förvaltningarna som är intresserade av att följa klagomål som lämnas in från de av landets marknadsaktörer som stöter på svårigheter i andra medlemsstater. Dessa grupper vänder sig till kommissionen då de påtalade problemen inte kan lösas via det administrativa samarbetet. De har utvecklat flexibla och informella kontaktytor med kommissionen. Hittills har sådana grupper bildats i Danmark, Förenade kungariket, Frankrike och Spanien.

Motorfordonssektorn är den sektorn som arbetsmässigt varit mest fordrande under 1998. Medborgare inom Europeiska unionen som flyttar ut ur en medlemsstat för att bosätta sig i en annan medlemsstat råkar fortfarande ut för svårigheter då de skall registrera sina fordon i det nya landet, detta trots att det i EG-fördraget finns tydliga riktlinjer om vilka formaliteter som tillåts när det gäller varors fria rörlighet. Även om klagomålen blivit färre till följd av kommissionens fleråriga ingripanden representerar denna typ av besvärsinlagor fortfarande ca 20 % av samtliga klagomål till kommissionen som påtalar hinder för det fria utbytet av varor. Under 1998 lyckades kommissionen lösa problem som konstaterats i Frankrike, Portugal och Tyskland. Behöriga nationella myndigheter har hittills förenklat registreringsproceduren för bilar och motorcyklar som importerats av privatpersoner, till exempel genom att minska handläggningstiden.

Saluföring av näringstillskott och livsmedelsprodukter berikade med vitaminer och näringsämnen är andra sektorer där kommissionen ofta får ta emot klagomål från marknadsaktörerna. Förhållandet mellan handel och miljö är också något som sysselsätter företagen inom EU. Kommissionen har varit tvungen att studera vissa nationella bestämmelser för avfallshantering, främst av förpackningsavfall, samt vissa ordningar om införande av miljöavgifter. Parallellimporten av bekämpningsmedel, kriterierna för hur priset på farmaceutiska specialiteter skall fastslås, försäljningsbenämningen på chokladprodukter och saluföring av ädelmetallarbeten är andra områden där de ekonomiska aktörerna inom EG fortsatt kräver att kommissionen skall ingripa.

Två domar kan nämnas som illustrerar domstolens praxis på detta område. I det senaste av de båda domarna prövade domstolen kommissionens talan mot Frankrike som i lagstiftning avseende foie gras och beredningar av foie gras hade underlåtit att införa en klausul om ömsesidigt erkännande, som godkänner denna typ av produkter om de tillverkas och/eller saluförs lagligen i övriga medlemsstater. Domstolen bekräftar att medlemsstaterna skall införa sådana klausuler i sin lagstiftning varje gång saluföring av en viss produkt omfattas av exakta regler om sammansättning eller andra villkor som den aktuella produkten måste uppfylla (dom i målet kommissionen mot Frankrike av den 22 oktober 1998, C-184/96(24)). Således befästs kommissionens fasta praxis att kräva av medlemsstaterna att de - främst inom ramen för anmälningsförfarandena i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG; se följande rubrik - inför denna typ av klausuler i sin nationella lagstiftning för att undvika tekniska handelshinder.

Betydelsen hos den andra av de två domarna kan inte undervärderas. Den avkunnades den 9 december 1997 i målet kommissionen mot Frankrike (C-265/95(25)). Domstolen prövade också här kommissionens talan mot Frankrike för att landet skulle ha brutit mot artikel 30 i EG-fördraget genom att inte ha vidtagit alla nödvändiga och proportionerliga åtgärder för att hindra privatpersoner från att störa den fria rörligheten för frukt och grönsaker främst från Spanien. I denna dom har domstolen fastställt att en medlemsstat aktivt måste agera till skydd för principen om varors fria rörlighet, också gentemot privatpersoner, annars kan medlemsstaten i fråga göra sig skyldig till fördragsbrott.

I ovannämnda dom bekräftas för övrigt det berättigade i att kommissionen tagit initiativ till att utarbeta - efter uppmaning från Europeiska rådet i Amsterdam den 16-17 juni 1997 - ett förslag till lämpligt instrument som skulle möjliggöra snabba och effektiva reaktioner från gemenskapens sida vid allvarliga kränkningar av principen om varors fria rörlighet. Förslaget till rådets förordning om en ingripandemekanism för kommissionen för att undanröja vissa handelshinder(26) ledde till en politisk överenskommelse vid rådets möte den 18 maj 1998 samt tillstyrktes i Europaparlamentets yttrande av den 5 november 1998. Förordningsförslaget antogs av rådet den 7 december 1998 (förordning (EG) nr 2679/98)(27). Kommissionen kan nöjt konstatera att samtliga EU:s institutioner snabbt har fullföljt Europeiska rådets uppmaning om att utarbeta ett instrument som lever upp till förväntningarna både från olika nationella förvaltningar och från de ekonomiska aktörerna.

Slutligen hälsar kommissionen med tillfredsställelse det gradvisa införandet av åtgärder som ökar insynen, ett resultat av Europaparlamentets och rådets beslut 3052/95/EG. I kraft av detta beslut skall medlemsstaterna till kommissionen anmäla nationella åtgärder som utgör undantag från principen om varors fria rörlighet. Under 1998 har 68 nationella åtgärder anmälts; största delen av dem gällde saluföring av näringstillskott.

2.1.3.2 De förebyggande bestämmelserna i direktiv 98/34/EG(28) (tidigare 83/189/EEG)

Det informationsförfarande som införs genom direktiv 98/34/EEG är av grundläggande betydelse för att förebygga handelshinder och skapa ett informationsutbyte. Som ett led i informationsförfarandet förpliktigas medlemsstaterna i direktivet att låta förhandsgranska förslag till tekniska föreskrifter innan de slutgiltigt antas. Undantagna är bland annat tekniska föreskrifter som införs för att uppfylla skyldigheter som härrör från gemenskapens rättsakter.

Under 1998 har kommissionen mottagit 604 förslag om tekniska föreskrifter för granskning. Siffran för 1996 var 523(29) och 900 för 1997(30). Dessa siffror visar att medlemsstaterna fortsätter att anta en mängd tekniska föreskrifter trots att den inre marknaden nu är fullbordad. Den inre marknadens fortsatta existens och de fördelar som den ger de ekonomiska aktörerna äventyras genom dessa regleringar.

Av de 604 anmälningarna som mottogs 1998 har 60(31) blivit föremål för ett detaljerat utlåtande om att den planerade bestämmelsen måste ändras för att förhindra överträdelser av gemenskapens sekundärrätt eller för att undanröja omotiverade hinder för varors fria rörlighet som skulle kunna uppkomma. Medlemsstaterna har å sin sida sänt 99(32) detaljerade utlåtanden. Ytterligare en(33) anmälan senarelades med ett år eftersom den berörde områden som omfattas av direktiv- eller förordningsförslag som redan framlagts för rådet.

Sedan 1989 ser kommissionen till att anmälningsplikten efterlevs genom att systematiskt granska medlemsstaternas offentliga tryck. Om kommissionen konstaterar en kränkning av direktiv 98/34/EG inleds överträdelseförfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget gentemot medlemsstaten i fråga för att man skall komma till rätta med situationen. I slutet av 1998 handlades omkring 30 förfaranden av denna typ.

Domstolen förtydligade i ett förhandsavgörande den 16 juni 1998 räckvidden för principen om att tekniska föreskrifter som antas i strid mot direktiv 98/34/EG inte kan göras gällande mot enskilda. Denna princip stadfästes i domstolens CIA-Sécuritel-dom av den 30 april 1996 (se Lemmens-domen, C-226/97).

2.1.3.3 Harmoniserad lagstiftning

Frågor gällande jordbruksprodukter återfinns vid punkt 2.13.2.

2.1.3.3.1 Livsmedel

Inom livsmedelssektorn antar medlemsstaterna generellt genomförandebestämmelser för direktiv utan att följa tidsfristerna.

Ett stort antal genomförandebestämmelser anmäldes till kommissionen under 1998. Faktum är att 89 ärenden om underlåtenhet att lämna in anmälningar har kunnat avskrivas före utgången av året. Under år 1998 har kommissionen sänt formella underrättelser i 32 ärenden. Dessutom har 15 motiverade yttranden sänts och kommissionen har beslutat att väcka talan vid domstolen i två fall.

Vad gäller fall av bristande tillämpning av livsmedelsdirektiv och -förordningar har kommissionen beslutat att sända två formella underrättelser och avskrivit två ärenden som tidigare hade föranlett motiverade yttranden. Samtidigt har närmare ett tiotal klagomål lämnats in. Till viss del har dessa ärenden kunnat lösas efter skriftväxling mellan kommissionens enheter och berörda nationella myndigheter.

2.1.3.3.2 Läkemedel

Under 1998 anmälde medlemsstaterna praktiskt taget alla återstående oanmälda genomförandebestämmelser till kommissionen. I slutet av oktober 1998 hade 13 av de 15 medlemsstaterna införlivat alla direktiv som gäller läkemedelssektorn. Endast Frankrike och Belgien har ännu inte avslutat införlivandet. Till följd av överträdelseförfaranden som inletts av kommissionen har domstolen 1998 avkunnat följande domar i återstående fall av underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser:

- 12 februari 1998 i mål C-144/97: Frankrikes underlåtenhet att införliva direktiv 92/74/EEG.

- 12 mars 1998 i mål C-163/97: Belgiens underlåtenhet att införliva direktiv 92/74/EEG.

- 15 oktober 1998 i mål C-283/97: Belgiens underlåtenhet att införliva direktiv 92/73/EEG.

- 15 oktober 1998 i mål C-284/97: Frankrikes underlåtenhet att införliva direktiv 93/40/EEG.

Vissa allmänna problem återstår även vad gäller medlemsstaternas tolkning och tillämpning. Dessa fall rör huvudsakligen olika medlemsstaters tolkning av termen "läkemedel", vilket ibland lett till hinder för varors fria rörlighet samt även klagomål om att berörda nationella myndigheter inte efterlever bestämmelserna i direktiv 89/105/EEG om insyn. Överträdelseförfaranden pågår också om medlemsstaternas införlivande och tillämpning av artikel 4.8 a i-iii i direktiv 65/65/EEG samt deras handläggning av och förnyade tillstånd till "gamla" läkemedel.

Kommissionen tar noggrant dessa problem och klagomål i beaktande. Det bör påpekas att kodifieringsprojektet avseende läkemedelslagstiftningen (både den human- och veterinärmedicinska) redan har hunnit långt och kommer att resultera i en tydligare lagstiftning och i slutändan en effektivare tillämpning. Man kan hoppas att samma effekt kommer att uppnås genom kommissionens meddelande om gemenskapsförfarande för godkännande för försäljning av läkemedel (EGT C 229, 22.7.1998, s. 4), som avser att förtydliga de centraliserade förfarandena för ömsesidigt godkännande.

2.1.3.3.3 Kemiska produkter

De senaste direktiven för den kemiska sektorn rörande begränsning av utsläppandet på marknaden av farliga ämnen och preparat samt gödselmedel har införlivats med nationell lagstiftning av de flesta medlemsstaterna, ofta efter att ett överträdelseförfarande har inletts.

Nitton motiverade yttranden har riktats till olika medlemsstater till följd av att de inte anmält genomförandebestämmelser angående direktiven 96/55/EG, 97/10/EG, 97/16/EG och 97/64/EG om begränsning av utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen, direktiv 96/65/EG om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat och direktiv 97/63/EG om gödselmedel. Direktiv 97/63/EG om gödselmedel har gett upphov till ett stort antal överträdelseförfaranden, men av dessa pågick endast fyra i slutet av 1998.

I slutet av 1998 löpte fristen ut för att införliva direktiv 97/56/EG om ändring för sextonde gången av direktiv 76/769/EEG om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat, men ännu har direktivet införlivats av endast två medlemsstater. Direktiv 98/3/EG om gödselmedel, som också skulle ha varit genomfört, har införlivats av sju medlemsstater.

Generellt saknades i slutet av året 51 genomförandebestämmelser gällande åtta direktiv. Genomförandebestämmelserna överensstämmer normalt med direktiven.

2.1.3.3.4 Motorfordon, traktorer och motorcyklar

Från den 1 januari 1996 är det obligatoriskt med gemenskapens typgodkännande för nya typer av fordon i kategorin M1. De olika direktiven blev därigenom bindande.

Sedan direktiv 97/24/EG om vissa komponenter och karakteristiska egenskaper hos två- eller trehjuliga motorfordon antagits den 14 juli 1997 omfattar nu gemenskapens typgodkännande även mopeder, motorcyklar och trehjulingar. Detta direktiv skulle vara införlivat i medlemsstaternas lagstiftning senast den 18 december 1998. Efter detta datum är typgodkännande av hela fordon möjlig på frivillig basis under sex månader för att från och med den 17 juni 1999 bli obligatoriskt.

Antalet införlivade direktiv är synnerligen högt och förseningarna är fåtaliga. I de relativt sällsynta fallen av förseningar räcker det vanligtvis med att inleda ett överträdelseförfarande för att införlivandet skall ske snabbt. Vissa direktiv var dock inte fullständigt införlivade i slutet av 1998. Sju medlemsstater hade inte införlivat direktiv 97/24/EG om vissa komponenter och karakteristiska egenskaper hos två- eller trehjuliga motorfordon medan sex medlemsstater ännu har att införliva direktiv 98/14/EG om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon och direktiv 97/54/EG om den konstruktionsmässiga maximihastigheten för jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul. Endast en medlemsstat hade inom den föreskrivna tidsfristen, som löpte ut den 31 december 1998, införlivat direktiven 98/77/EG (åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon) och 98/90/EG (dörrar på motorfordon och släpvagnar till dessa fordon).

2.1.3.3.5 Byggprodukter

Sedan Belgien fällts för fördragsbrott av domstolen (dom av den 18 december 1997) anmäldes en kunglig förordning varigenom direktiv 89/106/EEG införlivas till kommissionen den 26 augusti 1998.

Ett överträdelseförfarande har inletts avseende Österrikes införlivande av direktiv 89/106/EEG då vissa paragrafer i den österrikiska lagstiftningen inte överensstämmer med direktivet.

Som ett led i ett överträdelseförfarande mot Grekland avseende kvalitetskontrollen av viss stålimport riktades ett motiverat yttrande till de grekiska myndigheterna den 4 december 1998.

2.1.3.3.6 Producentkapitalvaror

(mekanisk verkstadsindustri, elektroteknik, personlig skyddsutrustning, anordningar för förbränning av gasformiga bränslen, konsumentförpackningar, föreskriven mätteknik, medicinska bestämmelser och fritidsbåtar)

Under 1998 har avsevärda framsteg gjorts när det gäller införlivandet av direktiv producentkapitalvaror. Större delen av de direktiv för vilka tidsfristen gick ut den 31 december 1998 har införlivats med medlemsstaternas inhemska lagstiftning. Detta gäller främst direktiven 73/23/EEG, 88/378/EEG, 89/336/EEG, 89/392/EEG, 89/686/EEG, 90/385/EEG och 90/396/EEG som omnämndes i femtonde årsrapporten 1997. Problem återstår dock för fyra direktiv som kommer att omnämnas nedan.

Många framsteg har också kunnat konstateras vad gäller bristfällig tillämpning av direktiv eller fall då nationell lagstiftning inte överensstämmer med direktiven. Svårigheter återstår dock särskilt vad gäller direktiven 89/392/EEG (maskiner), 89/686/EEG (personlig skyddsutrustning) och 90/396/EEG (anordningar för förbränning av gasformiga bränslen) där omkring två tredjedelar av problemen återfinns.

78 fall av överträdelser behandlades under loppet av 1998 och av dessa registrerades 24 under 1998. I slutet av 1998 återstår 37, bland vilka återfinns 9 fall av underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser och 28 ärenden av annan art.

Totalt har nio motiverade yttranden sänts 1998 och ett ärende har anhängiggjorts vid domstolen.

För fallen av underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser är situationen följande.

Rådets direktiv 93/42/EEG om medicintekniska produkter är ännu inte införlivat av Belgien.

Ett motiverat yttrande har riktats till Belgien angående Europaparlamentets och rådets direktiv 94/9/EG om utrustning och säkerhetssystem som är avsedda för användning i explosionsfarliga omgivningar. Dessutom har talan väckts mot Irland rörande underlåtenhet att införliva detta direktiv.

Motiverade yttranden har riktas till Frankrike, Italien och Luxemburg angående Europaparlamentets och rådets direktiv 95/16/EG om hissar.

Slutligen har motiverade yttranden riktats till Grekland, Luxemburg och Portugal angående kommissionens direktiv 97/53/EG om elektrisk utrustning avsedd för användning i explosionsfarliga omgivningar. Den övergångsperiod som anges i detta direktiv löpte ut den 16 juni 1998.

Belgien, Spanien och Irland hade i början av 1998 ännu inte införlivat direktiv 94/25/EG (fritidsbåtar). För Finlands del hade direktivet endast delvis införlivats, eftersom det inte genomförts av landskapet Åland.

Alla pågående förfaranden enligt artikel 169 mot Spanien, Irland och Belgien har avslutats, liksom även förfarandet mot Finland, sedan dessa medlemsstater anmält nationella genomförandebestämmelser.

2.1.3.3.7 Kosmetiska produkter

Under 1998 har kommissionen kunnat konstatera att framsteg gjorts vad gäller genomförandet av gemenskapens regelverk för kosmetiska produkter.

Vad gäller fall av underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser för gemenskapsdirektiv har kommissionen kunnat avskriva ett flertal överträdelseförfaranden som inletts mot vissa medlemsstater. Kommissionen beklagar inte desto mindre det faktum att minst en medlemsstat fortfarande inte tillämpar de direktiv som antagits av kommissionen sedan 1995 om anpassning till den tekniska utvecklingen av rådets direktiv 76/768/EEG samt direktiven om analysmetoder för kontroll av sammansättningen av kosmetiska produkter. Det bör påminnas om att direktiv 97/18/EG, om att skjuta upp det datum efter vilket det skall vara förbjudet att i djurförsök utprova beståndsdelar och sammansättningar av beståndsdelar, skulle ha varit införlivat med nationell lagstiftning den 31 december 1997 för att tillförsäkra de ekonomiska aktörerna ett visst mått av rättssäkerhet, och detta oberoende av om sådana försök görs i medlemsstaterna. Att kommissionen inom kort avser att inför rådet och Europaparlamentet lägga fram ett förslag till direktiv om förbud av djurförsök vid tester av kosmetiska slutprodukter och deras ingredienser innebär inte att medlemsstaterna kan underlåta att uppfylla sina skyldigheter. Eftersom bilagorna har ett mycket tekniskt innehåll påminner kommissionen dessutom om att det i varje nationell genomförandebestämmelse tydligt måste anges vilket direktiv som införlivas.

Kommissionen har delvis rönt framgång under 1998 eftersom rådets direktiv 93/35/EEG om ändring för sjätte gången av direktiv 76/768/EEG nu införlivats mer eller mindre fullständigt i alla medlemsstater.

Förutom fall av underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser granskas övriga överträdelser mycket ingående av kommissionen och utbytet mellan kommissionen och de nationella myndigheterna gör det möjligt att ta fram lösningar som är tillfredsställande både för kosmetikaindustrin och behöriga myndigheter.

2.1.3.3.8 Textilprodukter och skor

Den 1 juni 1998 löpte tidsfristerna ut för att införliva direktiv 97/37/EG om anpassning av bilaga I och II till Europaparlamentets och rådets direktiv 96/74/EG om benämningar på textilier till den tekniska utvecklingen. Ett antal nationella bestämmelser som avser att genomföra detta har registrerats under året. Endast Italien, Belgien och Luxemburg har ännu inte införlivat direktiv 97/37/EG och överträdelseförfaranden pågår mot dessa tre stater.

Ett överträdelseförfarande har inletts mot Luxemburg eftersom landet inte anmält några nationella genomförandebestämmelser för Europaparlamentets och rådets direktiv 94/11/EG av den 23 mars 1994 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar beträffande märkning av material som används i huvudbeståndsdelarna av skodon som saluförs i detaljistledet.

2.1.3.3.9 Produktansvar

Frankrike har slutligen införlivat rådets direktiv 85/374/EEG genom att anta lag nr 389-98 av den 19 maj om produktansvar(34). Kommission beslutade den 31 mars 1998 att anhängiggöra ärendet vid domstolen i enlighet med artikel 171 i fördraget. Det är första gången som kommissionen har yrkat att Frankrike skall åläggas vite i enlighet med denna artikel (158250 ecu per dag)(35).

2.1.3.4 Särskilda system för fri rörlighet

Kulturföremål

Den 24 juni 1998 beslöt kommissionen att sända motiverade yttranden till de fem medlemsstater som underlåtit att anmäla nationella genomförandebestämmelser för Europaparlamentets och rådets direktiv 96/100/EEG om ändring av bilagan till rådets direktiv 93/7/EEG om återlämning av kulturföremål som olagligen förts bort från en medlemsstats territorium. Sedan genomförandebestämmelser anmälts kunde kommissionen i december 1998 avskriva förfarandena mot fyra av länderna. Kommissionen fortsätter förfarandet mot Frankrike.

I målen C-413/97 (Tyskland) och C-415/97 (Italien) om underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser avseende rådets grunddirektiv 93/7/EG kunde kommissionen dra tillbaka sin talan sedan bestämmelser anmälts under året.

Sprängämnen

Med undantag för två fall av bristfälligt införlivande har genomförandebestämmelserna vanligtvis överensstämt med rådets direktiv 93/15/EEG av den 5 april 1993 om harmonisering av bestämmelserna om utsläppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk.

2.1.3.5 Tullunionen

Bland kommissionens funktioner på tullområdet är de viktigaste att utforma, genomföra och förvalta de tullinstrument som behövs för att tillämpa EG:s gemensamma politik (handelspolitik, jordbrukspolitik, miljö, folkhälsa etc) i syfte att kontrollera de yttre gränserna och att garantera EU-medborgarnas säkerhet samt god affärssed bland företagen på den inre marknaden och inom den ekonomiska och monetära unionen.

Kontrollen av att gemenskapsbestämmelserna genomförs på ett riktigt sätt kvarstår givetvis som ett viktigt inslag i kommissionens verksamhet inom denna sektor. Det är till exempel till följd av kommissionens agerande som Italien anpassat sin lagstiftning om direkta och indirekta tullombud till gemenskapens tullkodex.

Det skall här betonas att Tyskland har rättat sig efter domstolens dom av den 10 september 1996 i mål C-61/94(36) om import av mejerivaror enligt bestämmelserna för aktiv förädling. Kommissionen hade bestridit att sådan import kan tillåtas, mot bakgrund av att tullvärdet var lägre än de minimipriser som fastställts dels i internationella mejerivaruavtalet (godkänt av gemenskapen genom rådets beslut 80/271/EEG(37) av den 10 december 1979 om slutande av de multilaterala avtal som är resultatet av handelsförhandlingarna 1973-79), dels i rådets förordning (EEG) nr 1999/85(38) av den 16 juli 1985 om aktiv förädling.

2.1.4 Frihet att tillhandahålla tjänster och etableringsrätt

2.1.4.1 Artiklarna 52 och följande samt artiklarna 59 och följande

Kommissionen väckte talan vid domstolen om etableringsrätten eftersom två belgiska lagar från år 1919 och 1921 om ideella föreningar innehåller bestämmelser som strider mot förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet.

Nationalitetskravet var också ämnet för ett motiverat yttrande som kommissionen sände till Frankrike om kraven på företag som tillverkar och säljer vapen till affärsdrivande organisationer eller enskilda.

I fråga om friheten att tillhandahålla tjänster krävs i den nederländska patentlagstiftningen att den som söker patent utan att själv ha säte i Nederländerna skall utse ett ombud i landet. Kravet strider principiellt mot artikel 59 och kommissionen sände därför ett motiverat yttrande till de nederländska myndigheterna.

Ett motiverat yttrande sändes även till de italienska myndigheterna avseende en lag om tillståndsgivning för speditörer, enligt vilken alla fysiska eller juridiska personer som utövar speditionsverksamhet skall föras in i ett särskilt register vid behörig handelskammare på orten. Registreringskravet strider mot artikel 59 eftersom det hindrar ekonomiska aktörer som inte är etablerade i Italien från att utöva tillfällig verksamhet där.

Enligt Portugals bestämmelser om flygfototjänster ges tillstånd till utländska organisationer eller enskilda bara i särskilt motiverade fall. Den allmänna säkerheten motiverar inte sådan diskriminering på grund av nationalitet och därför sändes ett motiverat yttrande också till de portugisiska myndigheterna.

Även de franska myndigheterna har fått ett motiverat yttrande om den franska tillämpningsförordning enligt vilken tryckbehållare för framställning eller lagring av gas bara i undantagsfall får kontrolleras utanför Frankrike, vilket missgynnar företag som vill utföra sådana tjänster utan att ha säte i Frankrike.

Många problem uppstår vid utstationering i medlemsstaterna av arbetstagare som tillhandahåller tjänster. Motiverade yttranden har riktats till de om belgiska myndigheterna för det första om kravet på att utländska tjänsteleverantörer skall betala avgifter till den belgiska metallindustrins Fonds de Sécurité d'Existence, för det andra om kraven inom byggbranschen på att erlägga avgifter för timbres fidélité (en form av bonus) och timbres intempéries (ersättning vid ledighet på grund av dåligt väder) samt, för det tredje, kravet på att erlägga avgifter för uppehälle och inkvartering inom samma sektor. Kommissionen beslutade även att väcka talan vid domstolen om Österrikes krav på att kunder som anlitar utländska tjänsteföretag skall hållas ekonomiskt medansvariga för löneutbetalningar till utstationerade arbetstagare, även om det inte krävs av företag med säte i Österrike. Slutligen beslutade kommissionen att sända ett motiverat yttrande till de tyska myndigheterna om diskriminering av utländska byggföretag som tillhandahåller tjänster tillsammans med andra företag inom ramen för en association som särskilt upprättats för tjänsten i fråga (företagsgrupp).

Problem med visum, uppehålls- och arbetstillstånd uppstår vid utstationering av arbetstagare som är medborgare i tredje land. Kommissionen riktade motiverade yttranden till de belgiska respektive tyska myndigheterna i denna fråga.

Vissa överträdelser avser både friheten att tillhandahålla tjänster och etableringsrätten. Ett motiverat yttrande sändes till Italien, vars statliga och regionala bestämmelser skapar stora problem eftersom kraven på organisatörernas associationsform, sammansättning och ursprung begränsar möjligheterna att anordna mässor och utställningar.

I fråga om privata vaktbolag har domstolen bekräftat kommissionens hållning i överträdelseförfarandena. Sektorn får inte innehålla hinder som utgör diskriminering på grund av nationalitet eller etableringsort, och som inte motiveras av hänsyn till den allmänna säkerheten. Den inre marknadens grundläggande friheter, såsom etableringsrätten, friheten att tillhandahålla tjänster och arbetskraftens fria rörlighet skall tvärtom tillämpas fullt ut enligt dom av den 29 oktober 1998 i mål C-114/97(39), kommissionen mot Spanien. Kommissionen väckte därför talan vid domstolen mot Belgien och beslutade att väcka talan mot Italien.

Unionsmedborgare som inte är bosatta i Spanien måste anlita en spansk notarie vid förvärv av fast egendom på spanskt territorium, även om avtalet redan attesterats av en notarie i utlandet. Den spanska notariens arbete avser inte själva köpehandlingen utan bara en skattemässig kontroll av det avtal parterna ingått. Kommissionen anser att bestämmelsen strider mot etableringsrätten, friheten att tillhandahålla tjänster och den fria rörligheten för kapital och arbetskraft och beslutade därför att väcka talan vid domstolen i ärendet.

2.1.4.2 Finansiella tjänster

Dialog med de nationella myndigheterna

För att stärka det administrativa samarbetet och snabbt lösa problem hade kommissionen under 1998 regelbundna kontakter med de nationella myndigheterna, dels inom ramen för de institutionella kommittéerna (rådgivande kommittén för banklagstiftning, försäkringskommittén, kontaktkommittén för fondföretag), dels inom ramen för de särskilda tolkningsgrupperna (för bankfrågor, för försäkringsfrågor, för direktivet om kraven på eget kapital och så vidare) och dessutom även inom högnivågrupper (High level Security Superiors Committee för värdepappersfrågor).

Klagomål och fastställda överträdelser

År 1998 inledde kommissionen två överträdelseförfaranden sedan klagomål inkommit om överträdelse av artikel 52 och 59 i EG-fördraget och av olika direktiv på bankområdet. Det ena ärendet gäller misstänkt diskriminering på grund av nationalitet vid betalning av skattekrediter till banker med säte i Italien. En formell underrättelse sändes till landet med en förfrågan om vilka kriterier som används för att upprätta den förteckning som ligger till grund för en del av kreditutbetalningarna. Det andra ärendet gäller Luxemburgs krav på att arkitekter skall ställa säkerhet i luxemburgska banker. Ärendet utreds för närvarande.

På försäkringsområdet ledde överträdelser av artiklarna 52 och 59 i EG-fördraget samt av olika direktiv till att kommissionen år 1998 inledde två nya förfaranden enligt artikel 169 i fördraget. Båda ärendena inleddes sedan klagomål inkommit. Av de förfaranden som inleddes före år 1998 avslutades ett ärende sedan den berörda medlemsstaten rättat sig efter gemenskapsrättens krav.

När det gäller fastställda överträdelser nådde flera förfaranden år 1998 det stadium när ett motiverat yttrande avges och talan väcks. På försäkringsområdet ökade antalet förfaranden för bristande överensstämmelse eller felaktig tillämpning, eftersom vissa medlemsstater begått överträdelser under lång tid. Dialogen med de nationella myndigheterna gav inget resultat i vissa ärenden, som därför drivs vidare till domstolen om de gäller allvarliga problem med tillämpningen av gemenskapsrätten.

På värdepappersområdet inledde kommissionen år 1998 två nya förfaranden sedan klagomål inkommit, dels mot Italien avseende artikel 59 och 73b, dels mot Frankrike avseende artikel 52, 59 och 73b. Kommissionen anser att de italienska och de franska lagarna leder till olika behandling på den inhemska marknaden jämfört med övriga marknader i gemenskapen och till att tjänsteföretag från andra medlemsstater diskrimineras i förhållande till inhemska företag.

Fördraget

På bankområdet avslutades överträdelseärendet mot Grekland avseende lagen om subventioner för leasad utrustning. Den grekiska lagen tillät subventioner bara för utrustning som leasats från företag med säte i Grekland. Lagen har nu utvidgats till att omfatta alla leasingföretag inom gemenskapen.

På försäkringsområdet avgav kommissionen år 1998 ett motiverat yttrande till Spanien, vars lagstiftning strider mot EU-fördragets bestämmelser om friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 59). De spanska myndigheterna kräver förhandstillstånd för att verka på spanskt territorium inte bara av de försäkringsgivare som vill etablera sig i Spanien utan även av dem som vill tillhandahålla tjänster under begränsad tid. Enligt domstolens fasta praxis strider kravet mot artikel 59 i fördraget eftersom kraven för att få tillhandahålla tjänster inte bör vara desamma som för etableringsrätten. Kravet motiveras inte heller av något allmänintresse som till exempel konsumentskydd, eftersom det varken är nödvändigt eller proportionellt i förhållande till ändamålet.

Nationella genomförandebestämmelser

Utebliven anmälan

På bankområdet avslutades de överträdelseförfaranden som hade inletts mot Förenade kungariket eftersom flera bankdirektiv inte hade genomförts i Gibraltar, bland annat rådets direktiv 89/117/EEG om årsredovisningshandlingar för bankfilialer, rådets direktiv 86/635/EEG om årsbokslut för banker, rådets direktiv 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut, Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG om garanti av insättningar och rådets direktiv 96/10/EG om avtalsnettning. Förenade kungariket har nu till kommissionen anmält alla lagar och förordningar som antagits för att genomföra direktiven i Gibraltar.

Motiverade yttranden sändes till Tyskland, Spanien, Italien, Luxemburg, Belgien, Irland, Frankrike och Grekland, som inte genomfört rådets "tillsynsdirektiv" 95/26/EG. På grundval av de hittills inkomna svaren beslutade kommissionen att avsluta förfarandena mot Grekland och Förenade kungariket - det sistnämnda inleddes därför att direktivet inte genomförts i Gibraltar - eftersom båda medlemsstaterna nu till kommissionen anmält lagstiftning för att genomföra direktivet. Andra medlemsstater har inte kunnat ge någon klar tidsplan för när direktivet skall genomföras. I dessa fall beslutade kommissionen att väcka talan vid domstolen om utebliven anmälan. De länder som berörs är Frankrike, Spanien och Luxemburg.

Förfarandena mot Tyskland vid domstolen har avskrivits eftersom landet har anmält bestämmelser och genomfört direktiv 94/19/EG om garanti av insättningar och direktiv 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut.

När det gäller försäkringar vilar fortfarande kommissionens beslut från år 1996 om att väcka talan vid domstolen mot Spanien för utebliven anmälan av nationella genomförandebestämmelser för rådets direktiv 92/96/EEG (tredje livförsäkringsdirektivet). Spanien fälldes i december 1997 av domstolen genom dom i mål C-361/95(40) om rådets direktiv 92/49/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) av samma skäl - ofullständigt genomförande - som i målet om direktiv 92/96/EEG. I december 1998 anmälde dock de spanska myndigheterna nationella genomförandebestämmelser för de båda direktiven. Kommissionens enheter håller på att kontrollera om genomförandet är fullständigt och kommer i förekommande fall att under 1999 begära att ärendena avslutas.

Ärendet om rådets direktiv 91/674/EEG (årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag) avslutades. Beslutet år 1998 om att väcka talan vid domstolen verkställdes inte eftersom nationella genomförandebestämmelser anmäldes. Domstolen fällde Spanien för ofullständigt genomförande av rådets direktiv 91/371/EEG (det så kallade Accord Suisse-direktivet) i dom av den 18 december 1997 i mål C-360/95(41). Förfarandet vilar nu i väntan på att genomförandebestämmelserna skall anmälas officiellt, vilket enligt de spanska myndigheterna kommer att ske inom kort.

Det bör framhållas att även om de flesta medlemsstater redan anmält genomförandebestämmelser för det tredje direktivet om livförsäkring och det tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring kvarstår problem med hur direktiven genomförs eller tillämpas. I flera fall har direktiven nämligen genomförts ofullständigt eller felaktigt.

När det gäller värdepapper sände kommissionen ett motiverat yttrande till Förenade kungariket, som inte genomfört rådets direktiv 85/611/EEG, 89/298/EEG och 89/592/EEG i Gibraltar. När Förenade kungariket anmälde genomförandebestämmelser avslutades ärendet.

Bristande överensstämmelse och felaktig tilllämpning

Kommissionen avgav år 1998 ett motiverat yttrande till Tyskland om felaktig tillämpning av rådets direktiv 92/49/EEG om försäkringar. Enligt det tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring får kumuleringsförbud inte längre krävas. I de tyska genomförandebestämmelserna för direktivet avskaffades därför formellt förbudet mot att kumulera sjukförsäkringar med andra försäkringar för icke-tyska företag som inrättar dotterbolag eller tillhandahåller tjänster på tyskt territorium. Men i sociallagstiftningen infördes en ny bestämmelse om att anställda skall få fördel av arbetsgivarens inbetalda avgifter bara om försäkringsbolaget, oavsett var det har sitt säte, tillämpar kumuleringsförbudet. Detta innebär en indirekt överträdelse av direktiv 92/49/EEG.

Mål i domstolen

På bankområdet väntas en dom i domstolen mot Österrike, som fortfarande tillåter anonyma konton, vilket inte anses förenligt med det krav på att identifiera kunderna när konto öppnas som fastställs i artikel 3.1 i rådets direktiv 91/308/EEG om penningtvätt.

När det gäller förhandsavgöranden har EG-domstolen ännu inte avgjort mål C-410/96 (allmänna åklagaren mot André Ambry). För att få administrativt tillstånd att utöva resebyråverksamhet krävs enligt fransk rätt att en ekonomisk säkerhet ställs, som kan tas i anspråk direkt på begäran. Om säkerheten ställs av en institution i någon annan medlemsstat än Frankrike krävs enligt fransk rätt ett avtal med en fransk bank eller ett franskt försäkringsbolag. Domstolen har tillfrågats om ett sådant krav är förenligt med gemenskapsrätten.

På försäkringsområdet anhängiggjordes fyra nya ärenden vid domstolen år 1998. Kommissionen väckte talan vid domstolen om ofullständigt genomförande av direktiv 92/49/EEG och 92/96/EEG i Frankrike, som hittills inte anmält några bestämmelser om ändring och anpassning av försäkringslagstiftningen till de tredje försäkringsdirektiven. Talan mot samma land väcktes vid domstolen även om felaktig tillämpning av de tredje försäkringsdirektiven eftersom man enligt de franska bestämmelserna måste lämna uppgifter på en fiche de commercialisation innan nya försäkringar börjar säljas. Det strider mot direktiv 92/49/EEG och 92/96/EEG, som innehåller förbud mot krav på förhandstillstånd eller systematisk anmälan av allmänna och särskilda försäkringsvillkor i medlemsstaterna.

Talan väcktes vid domstolen mot Belgien, vars lag om kontroll av försäkringsbolag gör att direktiv 92/49/EEG inte tillämpas på arbetsskadeförsäkringar. Kommissionen anser att direktivet omfattar även försäkringar mot dessa risker om de tecknats hos privata försäkringsbolag. Samma överträdelse har fastställts i Finland, som erhöll en formell underrättelse år 1996.

Slutligen väcktes talan vid domstolen även mot Spanien, eftersom landets genomförandebestämmelser för direktivet inte innehåller något krav på att försäkringsbolag skall ge försäkringstagarna motiverade svar. Enligt artikel 1.4 i rådets direktiv 84/5/EEG krävs detta av organisationer i medlemsstaterna som inrättats för att ersätta skador som orsakats av oidentifierade fordon.

När det gäller investeringstjänster på värdepappersområdet (rådets direktiv 93/22/EEG) väcktes talan mot Spanien och Luxemburg. I november 1998 anmälde emellertid Spanien sin genomförandelagstiftning. Förfarandet mot Tyskland avslutades.

2.1.4.3 Affärskommunikation

Det finns inga gällande direktiv om affärskommunikation på den inre marknaden. Trots det fick kommissionen under året in tre klagomål på området. Kommissionen fortsatte att undersöka de pågående överträdelseförfarandena. En dialog inleddes med de franska myndigheterna om tolkningen av den så kallade Evin-lagen, som förbjuder TV-reklam för alkoholdrycker vid sportevenemang i utlandet. År 1997 avgavs ett motiverat yttrande. Kommissionen sände även ett motiverat yttrande till Tyskland, vars lagstiftning om bonusgåvor och rabatter anses strida mot artikel 59 i fördraget. Förfarandet inleddes med anledning av ett klagomål från en aktör som tillhandahåller varor och tjänster via en klubb med säte i en annan medlemsstat.

2.1.4.4 Massmedia

Kommissionen fick in ett tiotal klagomål på massmedieområdet och vissa ärenden avslutades under året. Kommissionen fick även in över hundra klagomål om beskattning av parabolantenner i en av medlemsstaterna. När det gäller pågående överträdelseförfaranden avslutade kommissionen förfarandet om den spanska lagstiftningen om överflygning av spanskt territorium i reklamsyfte. Spanien har rättat sig efter kommissionens motiverade yttrande.

2.1.5 Fri rörlighet för kapital

Situationen när det gäller fri rörlighet för kapital och betalningar inom Europeiska unionen och i tredje land är i stort sett tillfredsställande. Ytterligare framsteg gjordes under året när vissa begränsningar av förvärv av fast egendom i Österrike (Wien) avskaffades. Arbetet med att undanröja hinder gör stadiga framsteg, även om några fortfarande kvarstår. De flesta av de ekonomiska operatörernas fåtaliga klagomål avser hinder mot förvärv av fast egendom i andra EU-länder. Tyrolens begränsningar liknar i mycket de som tidigare fanns i Wien och ledde till ett motiverat yttrande. Kommissionen beslutade också att väcka talan vid domstolen mot de grekiska förfarandena vid förvärv av egendom.

För att underlätta investeringar över gränserna inleddes överträdelseförfaranden mot flera medlemsstater enligt principerna i meddelandet om vissa juridiska aspekter på gemenskapsinterna investeringar (EGT C 220, 19.7.1997, s. 15) och det frågeformulär som sändes ut för att få information om medlemsstaternas praxis. Kommissionen beslutade att sända motiverade yttranden till Frankrike och Belgien, i det senare landet avseende två olika ärenden. Kommissionen beslutade även att rikta formella underrättelser till Irland, Förenade kungariket och Spanien, till det sistnämnda landet även i ett ärende om särskilda tillstånd för investeringar inom gemenskapen som tidigare lett till ett motiverat yttrande. Andra ärenden håller på att utredas. När det gäller avyttring av offentliga tillgångar beslutade kommissionen att väcka talan vid domstolen om de italienska begränsningarna. Hinder mot utländska investeringar i pensionsfonder ledde i Belgien och Finland till formella underrättelser och Frankrike fick en formell underrättelse om bötesbeloppens proportionella storlek vid utebliven deklaration av fysisk penningöverföring. Under året beslutades även att väcka talan vid domstolen om Belgiens begränsningar för enskildas köp av utländska statsobligationer.

2.1.6 Företagsvillkor

2.1.6.1 Bolagsrätt

På bolagsrättsområdet avgjorde domstolen i dom av den 29 september 1998 kommissionens fördragsbrottstalan mot Tyskland (mål C-191/95(42)) om felaktig tillämpning av rådets direktiv 68/151/EEG (bolagsregister) och 78/660/EEG (årsbokslut).

Enligt de båda direktiven skall årsredovisningar i aktiebolag offentliggöras och de bolag som brister skall av medlemsstaterna sanktioneras på lämpligt sätt. I Tyskland underlåter cirka 90 % av bolagen med begränsat ansvar att inge balansräkning till registreringsmyndigheten.

I domen slår domstolen fast att den tyska rättsordningen inte sanktionerar sådan underlåtenhet tillräckligt strängt för att de båda direktiven skall efterlevas. Domstolen anser därför att Tyskland underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiven.

Bland övriga överträdelseförfaranden kan nämnas att kommissionen år 1998 avslutade flera ärenden om utebliven anmälan av genomförandebestämmelser, bland annat mot Luxemburg om genomförandet av rådets direktiv 92/101/EEG om ändring av rådets direktiv 77/91/EEG om eget kapital i aktiebolag, samt mot Finland om genomförandet av rådets direktiv 78/660/EEG, 83/349/EEG, 90/604/EEG och 90/605/EEG. Direktiven har genomförts i samtliga ärenden.

Däremot väckte kommissionen år 1998 talan vid domstolen mot Grekland, som inte anmält några genomförandebestämmelser för direktiv 92/101/EEG.

2.1.6.2 Immateriell och industriell äganderätt

Industriell äganderätt

På området för industriell äganderätt finns för närvarande tre gällande direktiv, nämligen rådets direktiv 89/104/EEG om varumärken, Europaparlamentets och rådets direktiv 98/44/EG om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar och 98/71/EG om mönsterskydd.

Enligt varumärkesdirektivet ger varumärkesregistrering innehavaren ensamrätt och rätt att hindra tredje man från att utan medgivande använda märket i näringsverksamhet.

Tillnärmningen av medlemsstaternas nationella varumärkeslagstiftningar är inte fullständig, utan begränsas till de frågor som har mest direkt påverkan på hur den inre marknaden fungerar. I andra frågor än de som harmoniserats behåller medlemsstaterna full frihet att fastställa vilket system som är bäst lämpat för deras rättstraditioner. I princip gäller direktivet enbart varumärkesrättens innehåll i fråga om registrerade varumärken och avser inga övriga bestämmelser om harmonisering av förfaranden.

Harmoniseringsområdet är begränsat och direktivet tillämpas enbart på registrerade varumärken (varumärkesskydd på grund av inarbetning bestämmer medlemsstaterna själva fritt om), alla typer av varumärkesregistrering som förekommer i nationell lagstiftning (varumärken som avser varor eller tjänster, icke-kollektiva märken, kollektivmärken, garanti- eller kontrollmärken, utan att detta innebär att medlemsstaterna måste införa dessa olika varumärkeskategorier i sin lagstiftning), samt varumärken som registrerats internationellt, med rättsverkan i någon medlemsstat.

Skulle de nationella lagarna om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar utvecklas i olika riktningar inom gemenskapen kan det hindra både industriell utveckling av sådana uppfinningar och att den inre marknaden fungerar väl. Därför bör gemenskapen anta lagstiftning på området. Men det torde inte bli nödvändigt att skapa en ny särskild lagstiftning som ersätter de nationella patentlagstiftningarna. Gemenskapen bör endast fastställa principer för att skilja på uppfinningar och upptäckter och kunna avgöra patenterbarheten hos vissa substanser av mänskligt ursprung, omfattningen av de biotekniska uppfinningarnas patenträttsliga skydd, möjligheten att använda ett system med inlämning av prover för att komplettera den skriftliga patentbeskrivningen, och möjligheten att införa tvångslicenser som inte ger ensamrätt vid fall av beroende mellan växtsorter och uppfinningar.

Medlemsstaterna skall senast den 30 juli 2000 ha infört de lagar, bestämmelser och förordningar som krävs för att följa direktiv 98/44/EG.

Tillnärmningen av medlemsstaternas mönsterskyddslagstiftning är liksom tillnärmningen av varumärkeslagstiftningarna inte fullständig utan begränsas till vissa frågor som direkt påverkar hur den inre marknaden fungerar. Sådana frågor är till exempel lika villkor för beviljande av mönsterskyddsregistrering, en enhetlig definition av begreppet mönster och av kraven på nyhet och särprägel, samt ett likvärdigt skydd i alla medlemsstater. I andra frågor än de som harmoniserats behåller medlemsstaterna full frihet att fastställa vilket system som är bäst lämpat för deras rättstraditioner.

Medlemsstaterna skall senast den 28 oktober 2001 ha infört de bestämmelser som krävs för att följa direktivet.

Immateriell äganderätt

Vanligen antar medlemsstaterna nationella genomförandebestämmelser för direktiv på området mycket sent, och ofta bara sedan ett överträdelseförfarande inletts.

Situationen har dock förbättrats väsentligt, särskilt under det gångna året. Alla medlemsstater utom Irland har nu anmält nationella genomförandebestämmelser för de direktiv som trädde i kraft den 1 januari 1997. Direktivet om databaser skulle genomföras senast den 1 januari 1998 men bara nio medlemsstater har anmält nationella genomförandebestämmelser.

Kommissionen kommer att fortsätta arbeta för att alla medlemsstater skall införliva direktiven med nationell rätt och kommer även att kontrollera att bestämmelserna tillämpas korrekt, eftersom en stor del av rättstvisterna gäller tillämpningen.

Alla medlemsstater har nu anmält nationella genomförandebestämmelser för rådets direktiv 87/54/EEG om rättsligt skydd för kretsmönster i halvledarprodukter, rådets direktiv 91/250/EEG om rättsligt skydd för datorprogram och rådets direktiv 93/98/EEG om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter.

Överträdelseförfaranden inleddes och motiverade yttranden sändes till Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna och Portugal som inte anmält några nationella genomförandebestämmelser för Europaparlamentets och rådets direktiv 96/9/EG om rättsligt skydd för databaser.

Överträdelseförfaranden inleddes och motiverade yttranden sändes till Belgien som inte ratificerat den senaste Bernkonventionen (Parisfördraget 1971) och Romkonventionen (1961), till Portugal som inte ratificerat Romkonventionen (1961) och till Irland som inte ratificerat Bernkonventionen (Parisfördraget 1971).

I två överträdelseförfaranden sändes formella underrättelser till Italien om bristande genomförande av rådets direktiv 93/98/EEG och till Förenade kungariket om bristande genomförande av rådets direktiv 92/100/EEG om uthyrnings- och utlåningsrättigheter.

I två ärenden har beslut fattats om att väcka talan vid domstolen mot Irland. Ärendena gäller underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser för direktiv 92/100/EEG respektive direktiv 93/83/EEG om satellitsändningar och vidaresändning via kabel.

2.1.6.3 Skydd av personuppgifter

Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG och 97/66/EG om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet trädde i kraft den 25 oktober 1998.

Fem medlemsstater har anmält nationella genomförandebestämmelser för direktiv 95/46/EG. Av dem har Grekland och Sverige genomfört direktivet fullständigt. De övriga tre medlemsstaterna - Spanien, Förenade kungariket och Danmark - har genomfört direktivet delvis. De antagna bestämmelserna undersöks för att kontrollera om genomförandet är fullständigt och korrekt.

En formell underrättelse har riktats till alla medlemsstater som inte anmält fullständiga genomförandebestämmelser, utom de som underrättat kommissionen om att remissförfarande pågår (bland annat Portugal).

Genomförandebestämmelser för direktiv 97/66/EG anmäldes av de tre medlemsstaterna Spanien, Italien och Tyskland. Se vidare avsnitt 2.10 om telekommunikationer.

2.1.6.4 Offentlig upphandling

Offentlig upphandling är ett nyckelområde för den europeiska ekonomin. För att den inre marknaden skall kunna fullbordas på detta område krävs i första hand att gemenskapens direktiv om offentlig upphandling genomförs och tillämpas korrekt. Emellertid hade flera direktiv om offentlig upphandling ännu år 1998 inte genomförts. Kommissionen inledde ett överträdelseförfarande mot Grekland, som inte anmält några nationella genomförandebestämmelser för rådets direktiv 93/38/EEG avseende upphandling inom särskilda sektorer och rådets direktiv 92/13/EEG avseende överklaganden inom dessa sektorer.

Sedan de anmälda nationella bestämmelserna undersökts inleddes sammanlagt 30 förfaranden för bristande genomförande, och i sex av ärendena avgavs motiverade yttranden. Ärendena avser ibland principfrågor som kan äventyra öppnandet av den offentliga upphandlingen i medlemsstaterna.

Även när införlivande har skett, måste det säkerställas att bestämmelserna faktiskt tillämpas. Kommissionen kontrollerade således att gemenskapsrättens bestämmelser tillämpas på individuella upphandlingsförfaranden, såväl via klagomål som via analys och uppföljning av fall som uppmärksammats på eget initiativ.

Kommissionen behandlade under året 397 ärenden, varav 237 nya. Samtidigt kunde 115 ärenden avslutas, oftast sedan de upphandlande myndigheterna eller tillsynsmyndigheterna vidtagit åtgärder för att avhjälpa de fel som begåtts. En bidragande orsak till resultatet är de så kallade paketmötena, ett dialog- och samrådsförfarande som inrättats för att ge medlemsstaterna möjlighet att i samförstånd lösa pågående tvister på ett sätt som är förenligt med gemenskapsrätten.

Nedan följer några exempel.

Sedan kommissionen ingripit ogiltigförklarade de italienska myndigheterna flera upphandlingar som lett till klagomål, bland annat upphandling av restaurangtjänster ombord på färjor, koncession för leverans av dricksvatten och upphandling av medicintekniska tjänster.

I Portugal förbjöd myndigheterna på Azorerna i en skrivelse den upphandlande myndigheten att behandla företag som tidigare utfört arbeten i regionen förmånligt vid offertbedömningen, eftersom denna praxis strider mot gemenskapsrätten.

Sedan kommissionen gjort invändning i ett motiverat yttrande om bättre offentlig upphandling ändrade Tyskland nyligen den federala lagen mot konkurrenshinder. De nya tyska bestämmelserna trädde i kraft den 1 januari 1999 och innebär att alla som berörs av en offentlig upphandling och som har lidit skada eller löper risk att lida skada på grund av ett misstänkt regelbrott kan få till stånd en effektiv utredning.

Andra ärenden har anhängiggjorts eller kommer att anhängiggöras vid domstolen.

Kommissionen beslutade väcka talan vid domstolen mot Italien, som utan tillräckliga skäl använde förhandlad upphandling utan publicering enligt rådets direktiv 92/50/EEG när man tilldelade kontrakt på underhåll, förvaltning och utveckling av det datasystem som är gemensamt för Ragioneria Generale dello Stato (motsvarighet till riksrevisionsverket) och revisionsrätten.

I ett ärende avseende Belgien bekräftade domstolen kommissionens åsikt att ett lagstiftande organ som Vlaamse Raad bör betraktas som en del av staten och därför som en sådan byggnadsentreprenör som avses i rådets direktiv 93/37/EEG om offentlig upphandling.

2.1.6.5 Direkt beskattning

Kommissionen fortsätter arbetet med att skapa en ny övergripande samsyn på skattepolitiken, ett arbete som inletts av den skattepolitiska gruppen under ledning av kommissionsledamot Mario Monti. Kommissionen tror sig således inom kort kunna anta förslag om avskaffande av källskatt på räntebetalning och royalties mellan företag med intressegemenskap och om beskattning av inkomster från sparande, vilket är i linje med Ekofin-rådets slutsatser av den 1 december 1997.

Som påpekats i tidigare årsrapporter finns det många hinder på vägen på grund av bristen på harmonisering inom området för direkt beskattning. Endast ett litet antal av de tvister som uppstår kan betraktas som överträdelser av gemenskapsrätten. De flesta tvistefrågorna finner sin lösning genom de förhandsavgöranden som domstolen avkunnar på begäran av medlemsstaternas domstolar.

Vad beträffar den skattemässiga behandlingen av premier och inbetalningar som skett till försäkringsbolag med verksamhet i flera medlemsstater sker den juridiska granskningen av denna fråga med utgångspunkt i rättigheterna i artiklarna 8a, 48, 52, 59 och 73b i EG-fördraget. På det politiska planet förbereds samtidigt ett nytt förslag om tillnärmning av lagstiftning. Kommissionen har därför riktat en skrivelse till medlemsstaterna med anmodan att de skall meddela vad de avser att göra för att följa domstolens dom av den 28 april 1998 i mål C-118/96 (Jessica Safir). I detta mål fann domstolen att artikel 59 i EG-fördraget utgör hinder mot en lagstiftning om beskattning av kapitalförsäkringar av det slag som det rörde sig om i huvudmålet, i den mån som medlemsstatens lagstiftning på området skiljer sig från domstolens rättspraxis.

I sin dom av den 16 juli 1998 i mål C-264/96 (Imperial Chemical Industries)(43) om huruvida villkoret om huvudsaklig lokalisering av dotterbolag i Förenade kungariket för rätt till skattelättnad för konsortiebolag var förenligt med artikel 52 i EG-fördraget, hänvisade domstolen till sin fasta praxis på området och angav att nämnda artikel "utgör hinder för en medlemsstats lagstiftning som, i fråga om bolag som är etablerade i denna medlemsstat och som ingår i ett konsortium varigenom de äger ett holdingbolag och använder sig av sin rätt att fritt etablera sig för att genom detta holdingbolag bilda dotterbolag i andra medlemsstater, gör rätten till en skattelättnad beroende av huruvida holdingbolagets verksamhet uteslutande eller huvudsakligen består i att inneha aktier i dotterbolag som är etablerade i den berörda medlemsstaten". Beträffande frågan om i vilken utsträckning den nationella domstolen är bunden av artikel 5 i fördraget, ifall den brittiska lagstiftningen vore att anse som oförenlig med gemenskapsrätten för de fall när holdingbolaget huvudsakligen kontrollerar dotterbolag med säte i tredje land, angav domstolen att enligt artikel 5 är den nationella domstolen under sådana omständigheter "varken skyldig att tolka den nationella lagstiftningen på ett sätt som är förenligt med gemenskapsrätten eller att avstå från att tillämpa denna lagstiftning beträffande en situation som faller utanför gemenskapsrättens tillämpningsområde."

Nämnas bör att talan väckts vid domstolen om Greklands bristande tillämpning av direktiv 69/335/EEG om indirekta skatter på kapitalanskaffning(44). Grekland tar ut en skatt på 1,3 % när ett bolag bildas eller bolagskapitalet ökas, trots att den högsta tillåtna skattesatsen enligt direktivet är 1 %. Till detta läggs dessutom en avgift till advokaternas socialfond på 0,5 % som beräknas på samma bas som kapitalanskaffningsskatten. Däremot har kommissionen kunnat avskriva ett annat överträdelseförfarande mot Grekland, som gällde att landet inte inom föreskriven tid införlivat rådets direktiv 90/434/EEG av den 23 juli 1990(45) om ett gemensamt beskattningssystem för fusion, fission, överföring av tillgångar och utbyte av aktier eller andelar som berör bolag i olika medlemsstater, efter det att Grekland slutligen antagit bestämmelser (lag 2578 av den 16 februari 1998) som genomför direktivet. Det skedde omedelbart före domstolens dom om fördragsbrott av den 19 februari 1998 i mål C-8/97(46).

Kommissionen har kunnat avskriva flera ärenden som gällde klagomål om att skatt inte återbetalas - en praxis som domstolen har funnit strida mot gemenskapsrätten. Det gäller bland annat den italienska concessione governativa som förklarats oförenlig med direktiv 69/335/EEG (dom av den 20 april 1993 i målen C-71/91 och C-178/91(47), Ponente Carni och Cispadana Costruzioni).

Det bör även påpekas att domstolen i sitt förhandsavgörande av den 5 mars 1998 i mål C-347/96 (Solred S.A.)(48) bekräftade sin praxis om extensiv tolkning av artikel 10 i direktiv 69/335/EEG med hänvisning till direktivets syften, genom att ange att det förbud mot varje form av indirekt beskattning som föreskrivs i denna artikel även gäller skatter som inte påförs kapitaltillskotten som sådana, men som ändå uppbärs på grund av de formaliteter som hänger samman med bolagets rättsliga form, det vill säga det medel som används för att anskaffa kapital, vilket innebär att deras bibehållande skulle riskera att äventyra de mål som eftersträvas med direktivet (punkt 21). Eftersom det här var fråga om en generell stämpelsavgift på alla handlingar som upprättats inför notarius publicus, tillbakavisade domstolen på grundval artikel 10 rätten att ta ut sådana avgifter i samband med kapitalanskaffning (punkterna 23-25). I en dom av den 27 oktober 1998 i målen C-31/97 och C-32/97 (FECSA)(49) angav domstolen även att artikel 11 b i direktivet skall tolkas så, att förbudet mot beskattning av obligationslån är tillämpligt på en skatt på handlingar som har upprättats inför notarius publicus för att intyga att ett lån har återbetalats. En sådan skatt kan inte omfattas av det undantag som föreskrivs i artikel 12.1 d i direktivet.

Med avseende på detta direktiv har domstolen i förhandsavgöranden (förenade målen C-10/97-22/97) uttalat sig om medlemsstaternas skyldigheter när det gäller återbetalning av belopp som betalats utan grund. I sina avgöranden av den 22 oktober 1998 säger domstolen att en nationell domstols skyldighet att inte tillämpa nationell lagstiftning, genom vilken en med gemenskapsrätten oförenlig pålaga har inrättats(50), i princip skall leda till att den nationella domstolen bifaller yrkanden om återbetalning av pålagan. Återbetalningen skall säkerställas i enlighet med bestämmelser i nationell rätt, vilka inte får vara mindre förmånliga än de som avser liknande förfaranden enligt nationell rätt. Vidare fann domstolen i en dom av den 17 november 1998 (mål C-228/96) att gemenskapsrätten inte utgör hinder för att en medlemsstat åberopar en nationell preskriptionstid i fråga om återbetalning av avgifter som har tagits ut i strid med gemenskapsrättsliga bestämmelser, även om denna medlemsstat ännu inte har ändrat de nationella reglerna för att göra dem förenliga med dessa bestämmelser. Preskriptionsfristen börjar löpa från den tidpunkt då avgiften tas ut och inte endast från tidpunkten för ett senare beslut om att avgiften är oförenlig med gemenskapsrätten.

2.1.6.6 Mervärdesskatt

Även om mervärdesskatt i sig inte omfattas av det skattepolitiska paket som Ekofin-rådet antog i december 1997 - paketet gäller främst direkt beskattning - måste kommissionen ändå fortsätta sitt arbete för att eliminera den snedvridning som bestämmelser om indirekt beskattning och främst mervärdesskatt ger upphov till på den inre marknaden. Det främsta målet för detta arbete är att skapa ett gemensamt system grundat på principen om ursprungsland och det är också ledstjärnan för all verksamhet på området. Med tanke på den takt med vilken arbetet framskrider måste kommissionen emellertid också vidta åtgärder för att förenkla och modernisera mervärdesskattesystemet samt utföra nödvändigt harmoniseringsarbete för att lösa särskilda tekniska problem.

Man bör också se till att de mervärdesskattebestämmelser som redan finns verkligen respekteras, eftersom de är viktiga redskap för skattepolitiken. I synnerhet gäller detta rådets sjätte direktiv 77/388/EEG(51) av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund). Ett stort antal överträdelseförfaranden har inletts därför att medlemsstaterna har brutit mot sina skyldigheter och de beskrivs nedan.

Österrike: I Österrike är leveranser, införsel och köp inom gemenskapen av guldtackor, guldmynt som är lagligt betalningsmedel och obearbetat guld samt alla mellanhänder i sådana affärer befriade från mervärdesskatt, vilket strider mot bestämmelserna i artiklarna 2 och 28a.1 a i sjätte momsdirektivet. Guld som inte är avsett för industriellt bruk får endast skattebefrias av medlemsstater som enligt övergångsbestämmelser fått rätt att ge sådan skattebefrielse antingen därför att den tillämpades redan när direktivet antogs eller därför att den godkänts i en anslutningsakt. Österrike omfattas inte av sådana övergångsbestämmelser.

Belgien: Den provision som en resebyrå i Belgien erhåller på resor som säljs