SV Europeiska unionens officiella tidning C 138/19

Förhörsombudets slutrapport (1)

Självkopierande papper – Bolloré, förnyat antagande av beslut

(Ärende COMP/36.212)

2011/C 138/07

Ärendet avser ett förnyat antagande av ett beslut som rör företaget Bolloré. Kommissionen antog 2001 ett beslut där den konstaterade att Bolloré och andra företag hade deltagit i en kartell för fastställande av priser och uppdelning av marknader inom sektorn för självkopierande papper i strid med artikel 101 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (2). I beslutet fastslogs att Bolloré är ansvarigt för överträdelsen både på grund av sin direkta inblandning i kartellen och sitt ansvar som Copigraphs moderbolag vid tiden för överträdelsen (3).

Bolloré väckte talan vid tribunalen och lämnade bland annat klagomål över att kommissionen hade brutit mot rätten till hörande eftersom Bolloré i meddelandet om invändningar endast ställdes till svars för sitt ansvar som moderbolag och inte för sin direkta inblandning. Tribunalen avvisade Bollorés överklagande (4). Bolloré överklagade därefter domen till EG-domstolen.

EG-domstolen fann att Bollorés rätt till försvar hade blivit åsidosatt ”på en viktig punkt”. Enligt domstolen var det fel av tribunalen att inte dra några rättsliga slutsatser från bedömningen att Bollorés rätt till försvar inte hade iakttagits. Domstolen ansåg särskilt att det under omständigheterna inte var möjligt att utesluta att beslutet som sådant var grundat på verksamhet som Bolloré inte kunde föra sin talan om (5).

Den 15 december 2009 riktade kommissionen ett nytt meddelande om invändningar till Bollaré, där företaget hölls ansvarigt både på grund av sin direkta medverkan i kartellen och i egenskap av Copigraphs moderbolag.

Parten fick tillgång till handlingarna genom två cd-romskivor den 22 december 2009.

Ett muntligt förhör ägde rum den 17 mars 2010.

Bolloré hävdade att företagets rätt till försvar hade kränkts med hänsyn till ne bis in idem-principen och med beaktande av hur orimligt länge förfarandet hade pågått. I motsats till Bollaré finner jag inte att ett förnyat antagande av kommissionens beslut efter EG-domstolens ogiltigförklaring är i strid med ne bis in idem-principen. EG-domstolen tydliggjorde i PVC II-ärendet att ne bis in idem-principen ”inte som sådan utgör något hinder för att förfarandet ska kunna återupptas i fråga om samma konkurrenshämmande verksamhet, då ett första beslut blev ogiltigförklarat av procedurskäl, utan att beslut har fattats om innehållet i de fakta som har framlagts” (6). Domstolen ogiltigförklarade kommissionens första beslut i ärendet, eftersom Bollorés rätt till hörande hade blivit åsidosatt. Det var alltså ett väsentligt procedurfel. Domstolen uttalade sig dock inte om faktabakgrunden.

Vidare delar jag inte Bollorés åsikt att kommissionens förfarande tar orimligt lång tid och därför är i strid med artikel 6 i Europakonventionen om skydd av de mänskliga rättigheterna och artikel 41 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Det faktum att det har gått 14 år sedan överträdelsen upphörde, bevisar inte i sig att kommissionen har misslyckats med att agera inom rimlig tid. Bollorés överklagan mot det första beslutet har varit föremål för förhandlingar i gemenskapsdomstolarna i över sju år. Mer än hälften av förfarandets totala tidsåtgång kan därför inte tillskrivas kommissionen. Med utgångspunkt i EG-domstolarnas rättspraxis kan perioden under vilken ärendet har varit föremål för domstolsförhandlingar inte tas med i beräkningen när det gäller att avgöra hur länge kommissionens förfarande har pågått, även om det överklagade beslutet slutligen ogiltigförklaras på grund av ett fel som kan tillskrivas den senare (7).

Om det visar sig att agerandet inte har skett inom skälig tid utgör detta i alla händelser ett motiv för ogiltigförklaring endast när det har påvisats att åsidosättandet av denna princip har påverkat det berörda företagets förmåga att föra sin egen talan (8). Bolloré kände redan till invändningen beträffande moderbolagsansvaret, eftersom detta framgick i det första meddelandet om invändningar år 2000, medan invändningen rörande direkt inblandning meddelades till företaget i samband med det första beslutet från 2001. Vidare har Bolloré redan i sin överklagan till tribunalen fört sin talan gällande huvudinnehållet i kommissionens invändningar genom att bestrida bland annat sin direkta inblandning i kartellen. Bollaré har på det hela taget inte framlagt några övertygande bevis på att de utdragna administrativa förfarandena har påverkat företagets rätt till försvar negativt.

Sammanfattningsvis finner jag inte att Bollorés rätt till försvar har blivit åsidosatt avseende de förfaranderättsliga frågor som väckts av parten.

Jag är av den uppfattningen att utkastet till beslut enbart hänför sig till sådana invändningar som parterna har getts tillfälle att yttra sig om.

Jag anser att partens rätt till hörande i detta förfarande har respekterats.

Bryssel den 21 juni 2010. Michael ALBERS

(1) Enligt artiklarna 15 och 16 i kommissionens beslut (2001/462/EG, EKSG) av den 23 maj 2001 om kompetensområdet för förhörsombudet i vissa konkurrensförfaranden (EGT L 162, 19.6.2001, s. 21).

(2) EUT L 115, 21.4.2004, s. 1.

(3) Det då ansvariga förhörsombudet gav i sin rapport av 5 december 2001 information om det förfarande som ledde till det första beslutet (EUT C 96, 21.4.2004, s. 39).

(4) De förenade målen T 109/02 etc., Bolloré m.fl. mot kommissionen, REG 2007, s. II-947.

(5) De förenade målen C-322/07 etc., Papierfabrik August Kohler m.fl. mot kommissionen, ännu ej offentliggjord i REG, punkterna 34–48.

(6) De förenade målen C-238/99 P etc., Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen (PVC II), REG 2002, s. I-8375, punkterna 61 och 62.

(7) De förenade målen C-238/99 P etc., Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen (PVC II), som angetts ovan, punkterna 202–204; de förenade målen T-305/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen, REG 1999, s. II-931, punkt 123; mål T-57/01, Solvay mot kommissionen, 2009, ännu ej offentliggjort i REG, punkt 124.

(8) Mål C-105/04, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mot kommissionen, REG 2006, s. I-8725, punkterna 42–43.