RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET med utvärdering av unionens finanser på grundval av de resultat som uppnåtts /* COM/2013/0461 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET med utvärdering av unionens finanser på grundval av de resultat som uppnåtts 1. INLEDNING Detta är den tredje rapporten (nedan kallad rapporten) enligt artikel 318 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Den visar hur rapporteringen om utvärderingen av unionens finanser på grundval av uppnådda resultat har utvecklats. Den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten och Europeiska revisionsrätten har visat stort intresse för rapporten och föreslagit hur den kan förbättras ytterligare med utgångspunkt i de två föregående rapporterna. Kommissionen har beaktat dessa förslag så långt det var möjligt enligt den befintliga ramen för övervakning, utvärdering och rapportering i samband med den fleråriga budgetramen 2007–2013. De förbättringar som har gjorts i årets rapport överensstämmer med de riktlinjer för vidareutvecklingen av rapporten i samband med nästa fleråriga budgetram 2014–2020 som beskrivs i avsnitt 2. I avsnitt 3 beskrivs övervakning och resultat av utgiftsprogrammen under 2012 och utvärderingar av dessa program som har gjorts under året. En sammanfattning av tillgängliga uppgifter om resultat ges under varje budgetrubrik. Årets rapport offentliggörs betydligt tidigare än rapporterna för 2010 och 2011 för att ligga närmare antagandet av den sammanfattande rapporten och vara tillgänglig för den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten och revisionsrätten inför ansvarsfrihetsförfarandet för det redovisade året. Denna rapport omfattar EU-program inom samtliga utgiftsområden som ingår i den nuvarande fleråriga budgetramen. Detta välkomnades av den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten och revisionsrätten i den förra rapporten. På den ansvarsfrihetsbeviljande myndighetens begäran innehåller rapporten en mer ingående beskrivning av resultaten av de externa programmen (rubrik 4) och lyfter fram de framsteg som har gjorts när det gäller Europa 2020-strategins flaggskeppsinitiativ. Utöver utvärderingsresultaten har även annan resultatrelaterad information tagits med i årets rapport för att ge en mer fullständig bild av de framsteg och resultat som har uppnåtts. Informationskällor är bl.a. generaldirektoratens årliga verksamhetsrapporter, Europeiska revisionsrättens särskilda rapporter, nationella rapporter, rapporter från expertnätverk för genomförandet av gemensamt förvaltade program och internrevisionsrapporter. Varje politikområde i kapitel 3 innehåller ett avsnitt om framstegen i genomförandet under 2012 och om de viktigaste utvärderingsresultaten/annan resultatrelaterad återkoppling om programmen för tidigare år som blivit tillgängliga under året. Rapporten åtföljs av två arbetsdokument från kommissionen. Det första är en handlingsplan med en preliminär tidplan för vidareutveckling av rapporten. Denna plan ska bekräftas när rättsakterna om den fleråriga budgetramen 2014–2020 har antagits. Det andra arbetsdokumentet är en sammanfattning av 130 utvärderingar som genomfördes 2012. De flesta av dessa utvärderingar rörde utgiftsprogram och utvärderingsrapporten innehåller en analys av övergripande frågor och av utvärderingarnas viktigaste slutsatser/rekommendationer.[1] En kortfattad beskrivning ges av de viktigaste uppgifterna i varje utvärdering, t.ex. uppgifter om effekter, effektivitet, verkningsgrad och europeiskt mervärde. Sammanfattningarna innehåller hyperlänkar till webbsidor där de fullständiga rapporterna finns tillgängliga. Genom dessa två dokument tillmötesgås Europaparlamentets och Europeiska revisionsrättens begäran. 2. ÅTGÄRDER FÖR ATT FÖRBÄTTRA ÖVERVAKNING, RAPPORTERING OCH UTVÄRDERING I Europaparlamentets beslut om ansvarsfrihet för budgetåret 2011[2] ingick ett avsnitt om ”Prioriterade åtgärder”. Parlamentet tog upp att kommissionen måste införa en ny resultatinriktad ansats genom att bl.a. definiera mål och indikatorer i generaldirektoratens förvaltningsplaner och i alla förslag till nya åtgärder och program. Parlamentet underströk även vikten av Europeiska revisionsrättens svar på den senaste rapporten, behovet av en tydlig definition av det europeiska mervärdet, att generaldirektoraten i sina årliga verksamhetsrapporter mäter och sammanfattar sina resultat, att föreliggande rapport sammanfattar de resultat som tas upp i de årliga verksamhetsrapporterna, skiljer mellan interna och externa åtgärder, samt fokuserar på framstegen när det gäller Europa 2020-strategins flaggskeppsinitiativ, och att Europaparlamentet har tillgång till utvärderingsrapporterna i deras helhet. Denna årsrapport bygger på uppgifterna i de årliga verksamhetsrapporterna, rapporter om specifika program, utvärderingar och resultat av interna och externa revisioner. Som framgår av det här årets meddelande om den sammanfattande rapporten om kommissionens förvaltning 2012[3] läggs särskild vikt vid utvecklingen av en resultatinriktad ansats inom kommissionen genom förvaltningsplanerna och de årliga verksamhetsrapporterna på ett sätt som säkerställer överensstämmelse mellan dessa interna förvaltningsinstrument och andra rapporter (t.ex. denna rapport) och därmed undviker dubbelarbete och rationaliserar resultatrapporteringen. Dessa förslag innehåller de ”byggstenar” som revisionsrätten tog upp i sitt svar på förra årets rapport för att få till stånd ett tillförlitligt system för insamling av de uppgifter som behövs för att fastställa resultat och effekter inför nästa fleråriga budgetram. För att tillmötesgå Europaparlamentets begäran sammanfattar denna rapport resultaten i de årliga verksamhetsrapporterna, gör åtskillnad mellan interna och externa åtgärder, tar upp framstegen när det gäller Europa 2020-strategins flaggskeppsinitiativ och anger var parlamentet kan få tillgång till utvärderingsrapporterna i deras helhet. Inför nästa fleråriga budgetram arbetar kommissionen med att fastställa en starkare och mer sammanhållen ram för övervakning, utvärdering och rapportering av resultatet av EU:s finansiella program. Kommissionens förslag inför nästa omgång program (för perioden 2014–2020) är inriktade på förenkling. Syftet är att underlätta och påskynda genomförandet av programmen, att förbättra övervakningen av de framsteg som görs (så att det blir lättare att upptäcka förseningar och problem och går snabbare att åtgärda brister) och att förbättra utvärderingen och rapporteringen av resultatet. Viktiga inslag i denna ram är: ett antal huvudmål som ska uppnås inom programmen, vilka på lämpligt sätt ska vara kopplade till Europa 2020-målen, ett antal starka indikatorer som kan ligga till grund för en tydligare rapportering om insatsernas framsteg, effektivitet och verkningsgrad, och starka arrangemang för övervakning och utvärdering så att det finns tillgång till de uppgifter och synpunkter som krävs för en förbättrad rapportering av resultat. De uppgifter och bedömningar som kommissionen kommer att kunna presentera varje år i sin årliga verksamhetsrapport och i sin övergripande rapportering inför nästa fleråriga budgetram kommer till stor del att vara beroende av att dessa viktiga inslag bibehålls i de rättsakter för de nya finansiella programmen som ska antas av parlamentet och rådet. I nästa års rapport kommer kommissionen att beskriva den ram för rapportering av resultat fram till slutet av nästa fleråriga budgetram som blir följden av medlagstiftningsarbetet med rättsakterna inför nästa generation program. Den kommer att innehålla programmens huvudmål, viktigaste indikatorer, övervakningsarrangemang och tidpunkten för utvärderingarna och deras innehåll. Den kommer att visa hur den årliga rapporteringen av framstegen i inledningsskedet av genomförandet av nästa fleråriga budgetram ska åtföljas av fortsatt arbete med efterhandsutvärderingen av resultaten av de nuvarande programmen. Den kommer att visa när de viktigaste utvärderingarna av resultaten av de nuvarande programmen ska ha genomförts, när och hur resultatrapporteringen för kommande program ska äga rum, samt kommissionens och medlemsstaternas bidrag till gemensamt förvaltade program. Kommissionen håller inom ramen för sin agenda om smart lagstiftning slutligen på att se över sin utvärderingspolitik. Den kommer att hålla ett offentligt samråd senare i år i syfte att anta de slutsatser som dragits kring årets slut. Resultatet bör bidra till en ytterligare förbättring av rapporteringen om EU-insatsernas framsteg, effektivitet, verkningsgrad och europeiska mervärde när det gäller ekonomiska och sociala effekter. 3. SAMMANFATTNING AV DE RESULTAT SOM UPPNÅTTS RUBRIK 1A – KONKURRENSKRAFT FÖR TILLVÄXT OCH SYSSELSÄTTNING Företagspolitik och industripolitik Under 2012 gjorde den makroekonomiska situationen att det krävdes mer kraftfulla åtgärder för att främja tillväxt och sysselsättning och nå målen i Europa 2020-strategin. På grund av lågkonjunkturen lyckades EU inte uppnå målen när det gäller industrins konkurrenskraft och sysselsättning. Å andra sidan har framstegen på innovationsområdet på det hela taget ökat, vilket har lett till fortsatt konvergens och större hävstångseffekter när det gäller ytterligare innovation till följd av EU-stöd, särskilt till små och medelstora företag. Under 2012 var de viktigaste utgiftsprogrammen på det företags- och industripolitiska området: i) programmen för rymdteknik, säkerhet och Galileo under sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling (600 miljoner euro i sjunde ramprogrammet), programmet för entreprenörskap och innovation (EIP) som ingår i ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation (CIP-EIP: 335 miljoner euro), iii) de europeiska satellitnavigeringsprogrammen (Galileo och Egnos, 169 miljoner euro) och iv) det operativa programmet för global övervakning av miljö och säkerhet (GMES-Kopernikus, 40 miljoner euro).[4] När det gäller sjunde ramprogrammet har förslagsinfordringarna för rymdteknikforskning lett till att 49 forskningsprojekt om allt ifrån klimatförändringar till utveckling av kritisk rymdteknik har fått stöd. Förslagsinfordran inom sjunde ramprogrammet avseende säkerhetsforskning omfattar 54 områden och gäller åtgärder som bekämpning av omfattande bränder och snabb undsättning av drabbade. Inom säkerhetsforskningen utgör små och medelstora företags deltagande mer än 21 % och överträffar därmed med stor marginal målet på 15 % som har fastställts för hela sjunde ramprogrammet. Programmet för entreprenörskap och innovation är avsett att uppfylla små och medelstora företags grundläggande behov på ett direkt och praktiskt sätt. De särskilda finansieringsinstrument som har införts genom detta program – instrumentet för innovativa små och medelstora företag med hög tillväxt (GIF) och SMF-garantin (SMEG) – har visat sig vara särskilt effektiva när det gäller att tillgodose finansieringsbehov hos små och medelstora företag som annars inte skulle ha tillgodosetts. Över 250 innovativa små och medelstora företag med hög tillväxt har fått stöd till kapitalinvesteringar och över 200 000 små och medelstora företag har omfattats av lånegarantifaciliteten. Instrumenten skapar en positiv hävstångseffekt på 1:29 när det gäller lånegarantier och 1:5 när det gäller riskkapital. Det betyder att för varje euro offentliga medel som används genereras ett högre realekonomiskt värde. Den slutliga utvärderingen av EIP bekräftade att detta instrument tillgodosåg små och medelstora företags behov på ett effektivt sätt och hade positiva effekter på uppstarten av små och medelstora företag och på deras tillväxt genom hävstångseffekter och miljöinnovativ verksamhet. Två utvärderingar[5] som genomfördes 2012 lade dessutom grunden till initiativ som planeras för 2013 och som rör små och medelstora företags tillgång till finansiering. De gav information om hur mer än 50 miljarder euro i offentliga medel kan mobiliseras i medlemsstaterna och visade hur man kan underlätta ett utbyte av god praxis när det gäller politik och stödprogram inom EU. Utvärderingarna gav även en fingervisning om hur stödåtgärder bör utformas för att locka investeringar från företagsänglar, som i många länder är en viktig finansieringskälla. Resultaten från kommissionens internrevision 2011 följdes också upp för att förbättra övervakningen av programmets resultat i framtiden. Ett antal lämpliga indikatorer håller på att tas fram för detta ändamål för att övervaka programmet för företagens konkurrenskraft och små och medelstora företag, som är efterföljaren till programmet för entreprenörskap och innovation.[6] Programmålen för Galileo och Egnos 2012 har uppnåtts. I oktober 2012 sköts två nya satelliter upp och markinfrastrukturen för programmets valideringsfas byggdes ut. Därmed har den första kvartetten i den framtida Galileo-konstellationen om 30 satelliter hamnat på plats. När det gäller Egnos lanserades en tredje tjänst (Egnos Data Access Service – EDAS) officiellt i juli 2012 utöver den redan tillgängliga tjänsten för skydd av människoliv och de öppna tjänsterna. Till de framsteg som gjorts inom GMES-Kopernikus hör att två av de sex tjänsterna för jordövervakning och krishantering togs i drift. När det gäller jordövervakning har GMES börjat tillhandahålla unika dataprodukter för vilka det redan finns en markant efterfrågan från EU:s beslutsfattare och myndigheter. Fördelen är att de ger helt jämförbara uppgifter för alla medlemsstater. GMES-uppgifter användes framgångsrikt i samband med katastrofhjälp, bl.a. av räddningstjänsterna i samband med fartygshaveri i Italien, jordbävningar och bekämpning av skogsbränder. Halvtidsutvärderingen av GMES inledande driftsfas visar att den fortlöper enligt planen för att nå målet att utveckla två fullt driftfärdiga tjänster inom den fastställda treårsperioden. Ett förslag har lagts fram om att GMES ska fortsätta och utvidgas via Kopernikusprogrammet 2014–2020. Rörlighets- och transportpolitik Utvärderingar visade att EU-stödet bidrog till framsteg i moderniseringen av Europas transportinfrastruktur (t.ex. genomförandet av prioriterade projekt, införandet av verktyg för smart rörlighet, t.ex. det europeiska trafikstyrningssystemet för tåg, och minskningen av antalet dödsoffer i trafiken).[7] Slutsatsen av utvärderingarna var dock att det krävs ytterligare insatser för att nå de långsiktiga målen om en effektiv inre transportmarknad, mätt genom t.ex. priser för medborgare och företag, och för att säkerställa övergången till en koldioxidsnål och smart transport, som bidrar till Europa 2020-strategin. Kommissionens förslag nyligen som syftar till att ytterligare stärka den inre marknaden inom järnvägssektorn och främja rena alternativa bränslen är åtgärder i denna riktning. Utgifterna inom rörlighet och transport avser framförallt följande: en vidareutveckling av det transeuropeiska transportnätet (TEN-T), Marco Polo-programmen för att minska vägtrafikstockningarna och föroreningarna i samband med godstransporter på väg genom ett byte till andra transportmedel, stöd till forskning och innovation genom ramprogrammen för forskning, samt stödåtgärder för den europeiska transportpolitiken och passagerarnas rättigheter. Under 2012 uppgick den totala budgeten till 1,07 miljarder euro, som huvudsakligen förvaltades genom indirekt centraliserad förvaltning (81 %) av genomförandeorganet för det transeuropeiska transportnätet och genomförandeorganet för konkurrenskraft och innovation. I november 2012 lanserade kommissionen en omfattande inbjudan att lämna förslag inom programmet för transportinfrastruktur (TEN-T), på totalt 1,278 miljarder euro. Inbjudan kommer även att främja övergången till den kommande nya ramen för riktlinjerna för det transeuropeiska transportnätet och Fonden för ett sammanlänkat Europa i nästa fleråriga budgetram för perioden 2014–2020. Under 2012 genomfördes en halvtidsutvärdering av genomförandeorganet för det transeuropeiska transportnätet som visade att organet har uppfyllt sina mål och de specifika målen för året. Det bekräftades att den mest kostnadseffektiva lösningen var att låta organet förvalta det transeuropeiska transportnätet. Lönsamhetsanalysen visar att denna lösning innebar en kostnadsbesparing motsvarande ett nettonuvärde för 2012 på 8,66 miljoner euro. Genomförandeorganet för det transeuropeiska transportnätet konstaterar dock att det fortfarande finns vissa områden som kan förbättras, till exempel prognoser om trafikflöden, lönsamhetsbedömningar av transportinfrastruktur och kostnadsberäkningar. Informationssamhälle och mediepolitik Informations- och mediepolitikens huvudsakliga mål anges i den digitala agendan för Europa, ett av flaggskeppsinitiativen i Europa 2020-strategin som ska se till att EU-medborgarna och företagen får ut mesta möjliga av den digitala tekniken. Agendan innehåller 13 specifika mål för de förändringar som ska uppnås. Till exempel ska alla i EU ha tillgång till bredband senast 2013, 50 % av befolkningen ska ha köpt något på internet senast 2015, och skillnaden mellan roamingtaxor och nationella taxor ska ligga nära noll senast 2015. Framstegen mot dessa mål övervakas årligen genom den digitala agendans resultattavla[8]. En översyn av agendan presenterades i december 2012. Den visade att framstegen när det gäller att uppnå de flesta av agendans mål går enligt planerna. Uppgifterna för 2012 visade till exempel att målet om en bredbandstäckning på 100 % senast 2013 hade uppnåtts (96 % av EU:s befolkning har tillgång till fast bredband och återstoden har tillgång till förbättrad tillgång via satellit) och att andelen invånare som har beställt varor eller tjänster på internet hade ökat till 45 % och därmed är på god väg mot målet på 50 % senast 2015. Roamingtaxorna hade dessutom sjunkit med nästan 10 % i slutet av 2012, även om de fortfarande anses vara mycket högre än de inhemska taxorna för telefoni, sms och datatrafik. Översynen visade emellertid också att tillväxttakten i den gränsöverskridande e-handeln är långsam, att utbyggnaden av höghastighetsbredband går trögt och att det krävs extra insatser för att minimera eller eliminera skillnaderna mellan medlemsstaterna när det gäller användningen av höghastighetsbredband. Översynen ledde vidare till att det fastställdes nya digitala prioriteringar för 2013–2014, t.ex. om fastställandet av en stabilare bredbandslagstiftning och en snabbare utveckling av molntjänster genom den offentliga sektorns köpkraft. Driftsutgifter på 1,6 miljarder euro avser forskning och teknisk utveckling inom det sjunde ramprogrammet, inbegripet de gemensamma teknikinitiativen, åtgärderna inom programmet för konkurrenskraft och innovation och verksamhet med anknytning till detta. I en studie om effekterna av åtgärder som rör informationssamhällets teknik inom det sjätte ramprogrammet för forskning 2012 betonades det positiva värdet av att utforska nya vetenskapliga/tekniska områden, det stärkta samarbetet på forskningsområdet och personalens ökade kapacitet och expertis. En del av programmet var baserat på specifika industriella prioriteringar och man lyckades skapa nätverksstrukturer runt ledande branschaktörer med det huvudsakliga syftet att effektivt lösa specifika tekniska/vetenskapliga utmaningar. Inom vissa områden (t.ex. komponenter och mikrosystem) integrerades centrala aktörer från olika delar av värdekedjan i projekten, vilket på medellång sikt ledde till konkurrensfördelar samt större och bredare effekter på innovation. Programverksamheter som var inriktade på mer långsiktiga vetenskapliga mål konstaterades ha en positiv inverkan på uppbyggnaden av nätverksstrukturer kring universitet och forskningscentrum. Så var fallet för nätverk som bildades inom till exempel teknik för kunskapshantering och gränssnitt eller framtida och ny teknik. I studien konstaterades också att informationssamhällets teknik inom det sjätte ramprogrammet för forskning hade haft en positiv inverkan på EU:s arbetskraft inom forskning och utveckling när det gäller informations- och kommunikationsteknik och gett stora spridningseffekter som på det hela taget ansågs ha överträffat projektens direkta fördelar för programmets deltagare. En stor del av den kunskap som förvärvats inom informationssamhällets teknik inom det sjätte ramprogrammet för forskning publicerades i ledande vetenskapliga och tekniska tidskrifter och presenterades vid viktiga konferenser och mässor. Vid halvtidsbedömningen av det offentlig-privata partnerskapet om framtidens internet inom sjunde ramprogrammet bekräftades att detta instrument är effektivt och relevant och det rekommenderades att styrning och industrins åtagande skulle vidareutvecklas. Andra utvärderingsrelaterade studier[9] bekräftade det europeiska mervärdet av att öka komplementariteten mellan olika aktörer i industrisektorernas värdekedja, vilket till exempel bidrar till komponentindustrins förmåga att ta vara på möjligheter längre upp i värdekedjan. Leverantörer av inbyggda system bör också försöka dra bättre nytta av de möjligheter som uppstår tack vare komponenternas ökade prestanda och funktionalitet. När det gäller den rättsliga ramen för elektronisk kommunikation visade studien om utvärderingen av organet för europeiska regleringsmyndigheter för elektronisk kommunikation (Berec) och Berec-byrån, som finansieras genom EU:s budget, att strukturen är relevant, effektiv och ändamålsenlig. Vid utvärderingen föreslogs även förbättringar när det gäller styrning och ansvarighet (bl.a. beträffande omfattningen och den regelbundna översynen av dess arbetsprogram och rapportering av framsteg). När det gäller utvärderingarnas inflytande på beslutsprocessen ledde bedömningarna till att små och medelstora företag som drivkrafter för innovation åter hamnade i fokus i Horisont 2020. Studien om genomförandet av den digitala agendan påverkade utformningen av översynen av den digitala agendan, med data och bidrag från medlemsstaterna. Utvärderingen av metoderna för mätning av energi- och koldioxidavtrycken i IKT-sektorn när det gäller kompatibilitet och funktion visade att det fanns brister i de huvudsakliga metoderna som skulle behöva åtgärdas för att säkerställa kompatibilitet i framtiden. Det offentlig-privata partnerskapet om framtidens internet har även varit normgivande för utformningen av riktlinjerna för avtalsenliga offentlig-privata partnerskap inom Horisont 2020. Ett exempel på möjliga förändringar i förvaltningen av programmen var rekommendationen att upprätta en operativ enhet som kan fungera som gemensam kontaktpunkt för de gemensamma företagen Eniac och Artemis, som kommissionen har tagit upp i sitt förslag till Horisont 2020. Energipolitik Europa 2020-strategins prioriteringar när det gäller energiförsörjningens konkurrenskraft, hållbarhet och säkerhet stöds genom Europeiska energiprogrammet för återhämtning, programmen för nedläggning av kärnkraftverk, programmet Intelligent energi – Europa, forskning och innovation inom sjunde ramprogrammet, de transeuropeiska energinäten (TEN-E), samt stödåtgärderna för den europeiska energipolitiken och den inre energimarknaden. Under 2012 uppgick budgeten för dessa program till 607 miljoner euro i åtaganden och genomförandegraden låg på 99,9 %. Medlen förvaltades i första hand genom direkt centraliserad förvaltning (59 %) och indirekt centraliserad förvaltning (27 %). Ett betydande stöd anslogs till olika projekt genom Europeiska energiprogrammet för återhämtning i syfte att stimulera investeringar. Arbetet med att genomföra alla 43 infrastrukturprojekten inom gas och el fortsatte under 2012 och EU bidrog med 2,27 miljarder euro i detta sammanhang. Ytterligare sju projekt fullbordades före utgången av 2012. Fem av sex demonstrationsprojekt för avskiljning och lagring av koldioxid håller på att genomföras, trots svårigheter med finansiering och brister i lagstiftningen. Bara ett demonstrationsprojekt har lagts ned. Av de totala anslagen på 565 miljoner euro hade EU:s bidrag till nio projekt inom havsbaserad vindkraft i slutet av 2012 (203 miljoner euro) betalats ut till mottagarna. Stödet till projekt för främjande av förnybar energi och energieffektivitet genom programmet Intelligent energi – Europa II fortsatte också. Under 2012 producerades inom programmet förnybar energi motsvarande 48 580 ton oljeekvivalenter (toe). Det gjordes energibesparingar motsvarande 90 350 toe och växthusgasutsläppen minskade med 517 000 toe. Programmet har hittills genererat hållbara energiinvesteringar på 1 636 miljoner euro med en total budget på 731 miljoner euro, vilket visar på en betydande multiplikatoreffekt. Genomförandet av Intelligent energi – Europa II har delegerats till genomförandeorganet för konkurrenskraft och innovation. Genomförandeorganets tillsynsprocess förbättrades under 2012, bland annat övervakningen av kvartalsvisa resultatindikatorer. Tre projekt (gemensamma åtgärder) har finansierats av Intelligent energi – Europa. Dessa har gjort det möjligt för nationella genomförandeorgan i medlemsstaterna att träffas regelbundet och utbyta erfarenheter om genomförandet av EU-direktiven om byggnaders energiprestanda, förnybar energi och energitjänster. Arbetsprogrammet för transeuropeiska energinät 2012 genomfördes som planerat: 21 miljoner euro anslogs till 19 el- och gasprojekt under året. Efterhandsutvärderingen av fem projekt som finansierats genom transeuropeiska energinät visade att projekten varit framgångsrika. De hade ökat energikapaciteten mellan regioner i Europa, bidragit till att integrera energimarknaderna inom EU och gjort det möjligt att transportera energi från regioner med låga produktionskostnader till konsumenterna. Sådana integrationsåtgärder ansågs överlag bidra till en mer konkurrenskraftig prissättning av energi i grossist- och detaljistleden, vilket kan minska de totala energikostnaderna. Kommissionen har följt upp dessa utvärderingar genom ny energiinfrastrukturlagstiftning som trädde i kraft den 15 maj 2013. Genom den nya förordningen ändras befintliga TEN-E-riktlinjer om bl.a. rapportering av projekt. Eftersom tillståndsförfarandet generellt sågs som en av de viktigaste faktorerna som försenade utvecklingen av infrastrukturprojekt innehåller den nya lagstiftningen en bestämmelse om snabbare tillståndsförfaranden. I en särskild rapport från Europeiska revisionsrätten om EU:s finansiella stöd till nedläggningen av kärnkraftverk i Bulgarien, Litauen och Slovakien 2012 rekommenderade revisionsrätten att det görs en detaljerad behovsanalys och en analys av tillgängliga resurser, förväntade fördelar och bättre resultatindikatorer innan ytterligare medel anslås. Dessa rekommendationer har nyligen tagits upp i kommissionens förslag till rådets förordning om unionsstöd för stödprogrammen för kärnkraftsavveckling i Bulgarien, Litauen och Slovakien[10]. Forskningspolitik Det viktigaste instrumentet för kommissionens forsknings- och innovationspolitik när det gäller genomförandet av flaggskeppsinitiativet Innovationsunionen inom Europa 2020-strategin är sjunde ramprogrammet, som har en EU-budget på totalt 8,8 miljarder euro. Under 2012 genomfördes 53 inbjudningar att lämna förslag inom sjunde ramprogrammet. Det gjordes sakkunnigbedömningar av totalt 17 374 stödberättigande förslag, varav 3 089 beviljades finansiering. Detta innebar att 17,78 % av förslagen finansierades, vilket är något lägre än den totala andelen vid genomförandet av det sjunde ramprogrammet för forskning under 2007–2012 (19 %). Totalt 70 059 sökande deltog sammanlagt i de stödberättigande förslagen och ansökte om EU-bidrag på totalt 30,78 miljarder euro. Av dessa beviljades 14 821 sökande finansiering i form av EU-bidrag på totalt 4,98 miljarder euro. Drygt 21 % av de sökande beviljades stöd, vilket ligger nära genomsnittet för sjunde ramprogrammet under perioden 2007–2012. Det har även uppnåtts goda resultat när det gäller det obligatoriska målet att 15 % av samarbetsprogrammets budget ska gå till små och medelstora företag. Över 16 % av budgeten gick till små och medelstora företag 2012. Fram till mars 2013 hade över 13 000 bidragsavtal undertecknats inom sjunde ramprogrammet.[11] Över 2 800 projekt genomfördes, varav 98 % uppnådde sina inledande mål. Enligt slutrapporterna resulterade de genomförda projekten i genomsnitt i 4,5 publikationer och 531 registrerade immateriella rättigheter. I slutet av 2012 hade 76 av Europeiska forskningsrådets stödmottagare vunnit prestigefulla internationella priser (en ökning från 36 i slutet av 2011), inklusive fem Nobelpristagare och tre mottagare av Fieldsmedaljen. Under samma period identifierades över 7 900 sakkunniggranskade tidskriftsartiklar där man bekräftat att man mottagit finansiering från Europeiska forskningsrådet; en ökning från 3 396 i slutet av 2011. Under 2012 offentliggjorde generaldirektoratet för forskning och innovation sin första årsrapport om utvärderingen av program, vilket blev startskottet för generaldirektoratets årliga rapportering vid sidan om dess årliga övervakningsrapporter. Under 2012 gjordes nitton utvärderingsstudier och utvärderingsrapporter, främst om verksamheter inom det särskilda programmet Kapacitet. Dessa ska ligga till grund för den övergripande efterhandsutvärderingen av sjunde ramprogrammet som ska ha genomförts 2015. Utbildningspolitik Programmen genomfördes planenligt i alla deltagande länder under 2012 och är på väg att nå sina mål.[12] Anslagen till programmet för livslångt lärande för uppgick t.ex. till 1,1 miljarder euro (en ökning med 8 % jämfört med 2011). Programmet genomfördes som planerat, inklusive dess övergripande del (t.ex. Jean Monnet-åtgärderna). Fokus låg på utlandsstudier i andra EU-länder, för skolelever (Comenius och Leonardo da Vinci), universitetsstuderande (Erasmus), vuxna (Grundtvig) och undervisningspersonal. De resultatuppgifter som blev tillgängliga 2012 visade att framsteg hade gjorts beträffande alla indikatorer som är kopplade till de överordnade målen i Europa 2020-strategin. De senaste kända resultaten visar på en trend som närmar sig målet om att 40 % ska ha universitetsexamen (2010: 33,5 %, 2011: 34,6 % och 2012: 35,8 %). De senaste resultaten när det gäller Europa 2020-strategins överordnade mål om att minska andelen elever som slutar skolan i förtid visar också på en positiv trend (2010: 14,1 %, 2011: 13,5 % och 2012: 12,8 %). Däremot skedde det under 2012, liksom under 2011, en försämring inom två viktiga dimensioner av utbildningspolitiken: anställbarhet och ungdomars ekonomiska situation. Under 2012 skedde det även en försämring beträffande grundläggande färdigheter och kunskaper i främmande språk. Under 2012 skedde det återigen en generell ökning av efterfrågan på rörlighet för alla delprogram och för decentraliserat samarbete. Sedan programmet startade har över 2,5 miljoner studenter utnyttjat Erasmus-programmet. Undersökningar visade att 97 % av före detta Erasmus-studenter anser att utlandsstudierna har gett dem fördelar på arbetsmarknaden. För Marie Sklodowska-Curie-åtgärderna i delprogrammet Människor inom sjunde ramprogrammet gjordes åtaganden för 0,9 miljard euro (en ökning med 19 % jämfört med 2011). Sedan 2007 har omkring 44 500 forskare (11 100 under 2012) av 130 olika nationaliteter, verksamma i över 75 länder, fått stöd genom programmet. I över 50 % av de finansierade forskningsprojekten tar man direkt upp de stora samhällsutmaningar som anges i Europa 2020-strategin (t.ex. klimatförändringen). I enlighet med målen bibehölls den jämförelsevis höga andelen kvinnliga deltagare (36,5 %) och andelen privata företag som värdorganisationer (24 %) överträffade målet på 20 %. År 2012 hade uppskattningsvis 79 % av de enskilda stipendiaterna fått anställning två år efter projektet. På grund av budgetnedskärningarna i Förenta staterna och Kanada sedan 2011 genomför EU inte längre några bilaterala program med dessa länder. Två halvtidsutvärderingar presenterades under 2012. Den ena gällde utgiftsprogrammet för internationell rörlighet för master- och doktorandstudenter – Erasmus Mundus II – för 2009–2011. Den andra avsåg utgiftsprogrammet för internationell rörlighet för forskare – Cofund och enskilda stipendier i delprogrammet Människor inom sjunde ramprogrammet. Vid utvärderingen av Erasmus Mundus II konstaterades att programmet ger ett starkt stöd och är ett viktigt bidrag till internationaliseringen av den högre utbildningen i Europa. Programmet främjar kompetensutveckling inom områden som är relevanta på arbetsmarknaden. När det gäller anställbarhet konstaterades det dock vid utvärderingen att programmets nuvarande inriktning på den akademiska världen och högre utbildning inte tillgodoser EU:s behov fullt ut. Åtgärderna skulle kunna vara mer öppna för internationell rörlighet och internationellt samarbete inom yrkesutbildning. Vid utvärderingen föreslogs även åtgärder för att stärka kopplingarna till relaterade program, för att öka synergieffekterna och för att undvika påvisade överlappningar. Det konstaterades också att programmet genomförs effektivt eftersom de flesta av de planerade resultaten sannolikt kommer att uppnås till en lägre kostnad än beräknat och att kostnaden dessutom motsvarar, eller understiger, kostnaden i jämförbara stipendiesystem. När det gäller förvaltningsaspekterna konstaterades att den strategiska samordningen av Erasmus Mundus II fortfarande var problematisk på grund av ansvarsfördelningen inom kommissionen. Även andra förslag lades fram, bland annat på övervakningsområdet. Resultaten har använts som underlag vid utformningen av programmet Erasmus för alla 2014–2020. Även utvärderingarna av Cofund och enskilda stipendier fann att målen med åtgärderna uppnås och att EU:s forskningskapacitet ökar genom att forskarna blir fler och dessutom mer kvalificerade. Cofund-stipendierna bidrar både kvantitativt och kvalitativt till att öka de mänskliga resursernas potential i det europeiska forskningsområdet genom att förbättra forskningskapaciteten, forskningsförmågan och forskningsnätverken. Cofund-programmet har förbättrat de administrativa och operativa förfarandena för omkring en tredjedel av värdorganisationerna, särskilt när det gäller ökad öppenhet för transnationell rörlighet vid rekrytering och användningen av oberoende granskning/sakkunniggranskning vid urvalsförfarandena. Även insynen i förfarandena har förbättrats. Den största effekten på värdorganisationerna har varit att deras forskningskapacitet har ökat och att institutioner har fått tillgång till skickliga forskare som de kanske annars inte kunde ha lockat till sig. Detta leder i sin tur till att institutionerna förbättrar sina forskningsresultat och blir bättre på att utnyttja bredare internationella kunskapsnätverk. Vid halvtidsutvärderingen konstaterades även att det fanns områden som kunde förbättras. Till följd av detta kommer kommissionen att förbättra kvalitetsnormerna för enskilda stipendier genom att effektivisera deras utformning och öka synligheten utanför Europa via internationella evenemang, konferenser och informationsinsatser. Förfaranden när det gäller informationskrav och budgetförhandlingar kommer att förenklas och det föreslås att Cofund ska vara öppet för deltagande av kommersiella aktörer inom Horisont 2020 under nästa fleråriga budgetram. Skatte- och tullpolitik EU:s skatte- och tullpolitik bygger på två utgiftsprogram, Fiscalis 2013 och Tull 2013, som syftar till att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna och främja utbytet av information. De två utgiftsprogrammen svarade för 82,3 miljoner euro i åtaganden 2012. När det gäller Fiscalis 2013 deltog omkring 3 600 tjänstemän i omkring 300 programverksamheter (workshoppar, projektgrupper och multilaterala kontroller). När det gäller Tull 2013 deltog omkring 5 400 tjänstemän i omkring 370 programverksamheter (workshoppar och projektgrupper). Arbetet med att utveckla datorstödda kurser fick också stöd genom båda programmen. Återkopplingen från deltagarna i programverksamheterna bekräftar att verksamheterna systematiskt når sina mål[13]. Programmen bidrar till att de europeiska informationssystemen för beskattning och tull fungerar på ett bättre sätt. Det europeiska informationssystemet för beskattning hanterar utbytet av 850 miljoner meddelanden som är avgörande i kampen mot skattebedrägerier. Det europeiska informationssystemet för tull hanterar den transeuropeiska delen av 245 miljoner tulldeklarationer varje år. Systemet kontrollerar klareringen av varor i 9 miljoner lastbilar i EU, som alla använder sig av transiteringsförfarandet, och kontrollerar de 12 miljoner exporter som skickas från EU[14]. Det gemensamma kommunikationsnätverket för de europeiska informationssystemen, som är ryggraden i driften av de europeiska it-systemen för tull och beskattning, var i drift 99,73 % av tiden, vilket är högre än målet på 97 %[15]. Detta innebär att affärskritiska system (VIES, NCTS och Taric[16]) är tillgängliga för användarna 24 timmar om dygnet, 365 dagar om året. Rubrik 1b – Sammanhållning för tillväxt och sysselsättning Sysselsättnings- och socialpolitik På grund av recessionen och den ekonomiska krisen uppnåddes varken sysselsättnings- eller fattigdomsmålet i EU 2020-strategin under 2012. Ett stort antal insatser som rörde sysselsättning och sociala frågor har emellertid fått positiva resultat och underlättat hanteringen av problem som är en följd av krisen. Europeiska socialfonden, Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, instrumentet för stöd inför anslutningen, EU-programmet för sysselsättning och social solidaritet (Progress), det europeiska instrumentet Progress för mikrokrediter för sysselsättning och social delaktighet, och medel som anslagits för arbete i Europa, social dialog och rörlighet, bidrog alla till de resultat som uppnåddes. Över 11 miljarder euro anslogs till de stora utgiftsområdena (Europeiska socialfonden och Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter). Av dessa medel anslogs 94 % till de integrerade riktlinjerna för tillväxt och sysselsättning, vilket med god marginal överträffar målet i den allmänna förordningen[17]. Fonderna kom 49,5 miljoner medborgare till del under 2007–2011 och uppfyllde målen när det gäller specifika målgrupper (kvinnor, sårbara grupper). Vid slutet av 2012 hade det redan gjorts åtaganden avseende 88 % av de totala anslagen för Europeiska socialfonden och Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter under perioden 2007–2013 och 53,5 % hade betalats ut. Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, som även spelar en viktig roll för EU:s sammanhållning, hjälpte över 10 000 arbetstagare att komma tillbaka till arbetslivet under 2012. Vid de utvärderingar som gjordes framkom uppgifter som bekräftar de finansiella instrumentens resultat när det gäller genomförande och programeffekter. Utvärderingen av Europeiska socialfondens stöd till livslångt lärande omfattade programperioden 2000–2006 och de första fyra åren av perioden 2007–2013. Uppskattningsvis 25 miljoner ungdomar, 18 miljoner lågutbildade personer och 1,9 miljoner äldre tog del av åtgärderna för livslångt lärande som finansierats genom Europeiska socialfonden i EU mellan 2000 och 2010. Det konstaterades att många av dessa åtgärder inte skulle ha genomförts utan stödet från Europeiska socialfonden. Europeiska socialfonden har gjort att grupper som man annars inte skulle ha nått ut till, särskilt vissa undergrupper bland lågutbildade och unga, har kunnat ta del av de riktade insatserna. I rapporten identifierades vilka åtgärder som varit mest framgångsrika när det gäller att nå ut till dessa målgrupper och andra framgångsfaktorer. De uppgifter som samlades in under utvärderingen användes för att förbättra innehållet i och det förväntade genomförandet av åtgärder för livslångt lärande i de tre målgrupperna under programperioden 2014–2020 som finansierats genom Europeiska socialfonden. Utvärderingen av hur Europeiska socialfonden reagerade på den ekonomiska och finansiella krisen visade att fonden är ett flexibelt instrument som snabbt anpassades till krisen. I slutet av 2010 hade justeringar gjorts av 84 av de 117 operativa programmen. Det handlade mestadels om att bredda tillämpningsområdet, anordna särskilda upphandlingar och inkludera fler målgrupper, beroende på den konkreta situationen och det lokala styrsystemet. Tack vare Europeiska socialfonden blev krishanteringsåtgärderna mer konsekventa i ett längre strukturanpassningsperspektiv, eftersom den till stor del användes för att finansiera utbildningsprogram som erbjöd korttidsarbete och därmed tillförde en aktiv komponent till de befintliga mer permanenta åtgärderna. I två rapporter från Europeiska socialfondens expertutvärderingsnätverk behandlades fondens resultat när det gällde ”tillträde till arbetsmarknaden” och ”social integration”. Beträffande tillträde till arbetsmarknaden fick 12,5 miljoner slutmottagare del av stödet och över 2,4 miljoner av dem fick anställning. Det fanns dock få bevis för att den sysselsättning som skapades blev varaktig. När det gäller social integration deltog över 14,5 miljoner slutmottagare i en lång rad målgrupper av arbetslösa, migranter och ungdomar. De mest effektiva åtgärderna visade sig vara arbetet i skolor med ungdomar som riskerade att sluta skolan i förtid eller som var på väg att gå från skola i arbete. Även åtgärder inriktade på romska familjer och åtgärder för att få vuxna att gå tillbaka till skolan var effektiva. Utvärderingsstudien om hur förändringar i lagstiftningen påverkar den administrativa kostnaden och bördan innehöll förslag inför socialfondens framtida programperiod 2014–2020. Analysen visade att de totala administrativa kostnaderna, som utgjorde 4,8 % av Europeiska socialfondens totala budget för 2007–2013, var rimliga jämfört med liknande program som drivs av Världsbanken, Internationella valutafonden eller FN. Det konstaterades dock att ytterligare åtgärder för att minska den administrativa kostnaden och bördan ska inriktas på de arbetsuppgifter som står för den största andelen av den administrativa kostnaden och arbetsbördan, t.ex. informations- och publicitetskrav, som står för 18,5 % av den administrativa kostnaden. Det framhölls samtidigt att åtgärder för att ytterligare minska den administrativa kostnaden och bördan inte får ske på bekostnad av programadministrationens positiva aspekter, t.ex. den kapacitet som byggs upp inför valet av verksamheter, eftersom detta skulle minska programmens kostnadseffektivitet. Halvtidsutvärderingen av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter visade att de bästa resultaten i regel hade uppnåtts när arbetstagare fick individuellt stöd och även omfattades av kraftfulla nationella stödinsatser. Vid sidan om direkta effekter i form av återinträde på arbetsmarknaden genererade stödet från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter även andra positiva effekter för enskilda i form av ökat självförtroende och förbättrat jobbsökande. Vid utvärderingen konstaterades att i fall där stödet från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter hade kommit ganska långt efter det att personerna hade förlorat sina jobb, hade många arbetslösa redan återgått till arbetsmarknaden, medan de som var kvar var svårare att hjälpa. Förslag presenterades om hur fondens struktur kunde förbättras för att göra genomförandet mer flexibelt, påskynda ansökningsförfarandet, öka kapaciteten att lämna in ansökningar på nationell och regional/lokal nivå, skapa fler möjligheter att utbyta lärdomar och god praxis, samt förbättra övervakning och rapportering. Halvtidsutvärderingen av Progress visade slutligen att programmet har haft positiva resultat och förbättrat diskussionerna, processerna, samarbetet och utbytet av bästa praxis på flera nivåer, samt utmynnat i statistikverktyg och indikatorer som kan stärka en evidensbaserad politik. Progress-finansierad verksamhet har dessutom påverkat EU:s politik och lagstiftning (t.ex. målen om fattigdomsbekämpning i Europa 2020-strategin, reformeringen av pensionssystemen och genomförandet av arbetarskyddslagstiftning och mer allmän arbetsrättslagstiftning). Regionalpolitik Regionalpolitiken förs genom delad förvaltning och finansieras genom Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden, som utgör över 28 % av EU:s totala budget för 2012 räknat i åtaganden. Under 2012 betalades 38,2 miljarder euro ut, främst i form av ersättningar till medlemsstaterna från Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden för programperioderna 2000–2006 respektive 2007–2013. De utgifter som medlemsstaterna deklarerade för kommissionen för Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden 2007–2013 uppgick i genomsnitt till 41,2 % i slutet av 2012. I vissa medlemsstater ligger utgifterna klart under genomsnittet (särskilt i Rumänien och Bulgarien), vilket är oroande och har lett till att medlemsstaterna uppmanats att påskynda genomförandet av de tillgängliga EU-medlen och rikta in utgifterna för att maximera effekterna på tillväxt och sysselsättning. Som ett led i krishanteringsarbetet utnyttjades manöverutrymmet i regelverket för att omprogrammera över 30 miljarder euro från Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden i syfte att tillgodose de mest akuta behoven och stärka vissa investeringsområden. Den viktigaste trenden är en omläggning mot forskning och utveckling, företagsstöd, hållbar energi, kulturell och social infrastruktur, vägar och arbetsmarknad i EU-27. För att skydda investeringsstrategier för tillväxt och sysselsättning och för att minska trycket på de nationella budgetarna, har EU:s medfinansieringsgrad ökat i nio medlemsstater och ytterligare tilläggsbetalningar (som ökar medfinansieringsgraden till 95 %) har gjorts till programmen för Grekland, Irland, Lettland, Portugal, Rumänien och Ungern. Uppgifter[18] visar att politiken, efter en trög start under programperiodens första år, började ge mer konkreta resultat under 2011. Sammanhållningspolitiken har bevisligen haft en viktig roll när det gäller att upprätthålla de offentliga investeringarna i ett antal medlemsstater. De sammanlagda uppgifterna för de gemensamma indikatorer som använts visade vilka resultat som uppnåtts under de första fem åren av den nuvarande programperioden. Till höjdpunkterna bland resultaten som bidrar till Europa 2020-strategins flaggskeppsinitiativ för smart och hållbar tillväxt för alla hör att det har skapats nästan 400 000 arbetstillfällen (varav 190 000 sedan 2010), däribland över 15 600 forskningsjobb och nästan 170 000 arbetstillfällen i små och medelstora företag. Över 142 000 små och medelstora företag och över 53 000 nyetableringar har fått stöd (varav 28 000 sedan 2010). Nästan 1,9 miljoner personer har fått tillgång till bredband. Över 5 000 transportprojekt har inletts. Över 19 000 infrastrukturprojekt på utbildningsområdet har fått stöd. Flera utvärderingar genomfördes 2012. Förutom de utvärderingar som har genomförts av enskilda medlemsstater[19], och de landrapporter som presenterats av ett expertutvärderingsnätverk, slutförde kommissionen även utvärderingar om olika aspekter av sammanhållningspolitiken[20]. Två efterhandsutvärderingar av tio stora projekt som finansierades gemensamt av Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden 1994–1999 och av Sammanhållningsfonden ensam 2000–2006 visade effekterna och mervärdet av fondernas infrastrukturinvesteringar i transport och miljö (se nedan). Resultatet av utvärderingarna kommer att införlivas i vägledningen för programmet under perioden 2014–2020. Efterhandsutvärderingen av Sammanhållningsfonden 2000–2006 bekräftade att medfinansierade projekt hade en tydlig effekt när det gällde att utöka och förbättra transportnätet i stödmottagande länder. Det gjordes till exempel stora förbättringar av många transitvägar genom de berörda länderna och i transportförbindelserna med grannländer. Även om det är osäkert i vilken utsträckning miljöprojektens fördelar översteg kostnaderna för att genomföra dem, har projekten haft en betydande inverkan på miljöskydd och utsläppsminskningar. På så sätt har den ekonomiska utvecklingen blivit mer hållbar och livskvaliteten ökat i många delar av de stödmottagande länderna. En viktig iakttagelse var de mer långsiktiga effekterna av investeringar i infrastrukturprojekt som i regel först kan bedömas när projekten pågått några år, ofta långt efter det att finansieringsperioden avslutats. Vid utvärderingen noterades även stora förseningar i genomförandet av projekt. Detta gäller särskilt miljöprojekt, och stora projekt i EU-12. Efterhandsutvärderingen av perioden 1994–1999 bekräftade att det tar lång tid innan effekterna kan identifieras. Den visade att det för större infrastrukturprojekt är först när projekten pågått i omkring fem års tid som deras medelfristiga effekter kan utvärderas ordentligt. Vid utvärderingen identifierades en lista över olika faktorer som kan säkerställa att offentliga investeringsprojekt får maximal effekt. Till exempel är det troligare att investeringarna lyckas när det råder rätt mix av företagande, professionalism, handlingsfrihet i förvaltningen och ansvarighet gentemot staten. Under 2012 slutförde revisionsrätten även granskningar av resultatet i fråga om vissa finansiella instrument. Revisionsrättens rekommendationer var inriktade på frågor som behovet av regelbunden övervakning, användningen av jämförbara resultatindikatorer och förbättrade urvalskriterier. Kommissionen har tagit hänsyn till dessa rekommendationer vid utformningen av den framtida politiken, t.ex. genom förhandsvillkor och utformningen av gemensamma indikatorer med definitioner som utarbetats i samarbete med medlemsstaterna. Det viktigaste är dock att kommissionen i sina förslag till framtida instrument riktar in sig på betydligt mer konkreta mål och prioriteringar för att försöka ta itu med de resultatproblem som revisionsrätten tagit upp. Medlemsstaternas rapporter, utvärderingar och kommissionens egen analys bekräftar sammantaget att kommissionens förslag är lämpliga för nästa programperiod, i synnerhet i fråga om koncentration, bättre programplanering och övervakning, gemensamma indikatorer för framtiden och en resultatram med milstolpar och mål, utvärdering och ansvarighet för uppnådda resultat och använda resurser. Dessutom bekräftas att det är nödvändigt att i framtiden föra de föreslagna regelbundna politiska diskussionerna om politikens resultat. Rubrik 2 – Skydd och förvaltning av naturresurser Miljöpolitik Life+ stöder miljö- och naturvårdsprojekt i hela EU, samt i vissa kandidatländer, anslutande länder och grannländer. Programmet genomförs genom direkt centraliserad förvaltning. Under 2012 gjordes åtaganden för 332,9 miljoner euro (0,2 % av EU:s budget för 2012). I slutet av 2012 presenterades en slutlig utvärdering av Life+ (2007–2013), drygt två år efter halvtidsutvärderingen och ett år efter förslaget till ett nytt Life-program. Vid tidpunkten för utvärderingen hade bara ett fåtal projekt som fått stöd från Life+ slutförts (40 projekt av 1 300–1400 planerade projekt) och utvärderingen inriktades därför på programprocesser snarare än på projektens resultat. Utvärderingen bekräftade att projekten hade medfört ett europeiskt mervärde, vilket beror på Life-programmets förmåga att fungera som en plattform för utbyte av praxis och kunskap. Det rekommenderades också att tonvikten på ett europeiskt mervärde ska bibehållas och förstärkas. Det konstaterades att det på vissa områden av programmens genomförande gjorts förbättringar jämfört med tidigare utvärderingar. Till exempel har större vikt lagts vid det europeiska mervärdet i urvalet av projekt, även om mottagarna fortfarande till stor del är inriktade på sina enskilda projekt och profiler. Samtidigt som det elektroniska ansökningsförfarandet har minskat den administrativa bördan för ansökningar är den ändå något större än för andra EU-program. Användningen av elektronisk rapportering vid övervakningen av projekt skulle kunna utökas för att ytterligare minska bördan. Resultatet av utvärderingar och samråd har legat till grund för utformningen av det nya programmet. Förslaget till det nya programmet för nästa fleråriga budgetram innehåller bland annat mål om en bättre koppling till EU:s politiska prioriteringar, inklusive klimatåtgärder, ökad användning av integrerade projekt, utvecklingen av synergieffekter och komplementaritet med andra EU-fonder, främjandet av ett europeiskt mervärde och solidaritet/arbetsfördelning och åtgärder för att förenkla programmet. Jordbruks- och landsbygdsutvecklingspolitik Den gemensamma jordbrukspolitikens budget för 2012 ligger på omkring 58,59 miljarder euro räknat i åtaganden. Inom den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare, där bland annat det direkta inkomststödet ingår, visar uppgifterna om det direkta stödet att det frikopplade stödet bidrar till att stabilisera jordbruksföretagens inkomster och därmed bidrar till företagens ekonomiska lönsamhet. Direktstödet fortsätter att väsentligt bidra till jordbruksföretagens inkomster (familjejordbrukens inkomster). Direktstödet utgjorde i genomsnitt nästan hälften av familjejordbrukens inkomster under 2012. Inom direktstödsystemet beviljas stöd till över sju miljoner jordbrukare. Uppgifter om marknadsåtgärder visar att reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken har gjort EU:s jordbruk mer marknadsinriktat och minskat de offentliga interventionerna och stödet för privat lagring. Dessa mekanismer, som tidigare var de traditionella verktygen inom den gemensamma jordbrukspolitiken, har nu blivit säkerhetsåtgärder i sådan utsträckning att de offentliga lagren nästan har försvunnit. Inom den andra pelaren, där bland annat politiken för landsbygdsutveckling ingår, har det under 2012 gjorts ytterligare framsteg när det gäller att avsluta programmen för perioden 2000–2006 och i genomförandet av programmen för landsbygdens utveckling 2007–2013. Samtidigt som det fortfarande finns utrymme för förbättringar av kvaliteten på de uppgifter som medlemsstaterna lämnar kan betydande framsteg rapporteras på grundval av tillgängliga siffror. Till exempel uppgick värdet av jordbruksproduktionen enligt erkända kvalitetsmärkningar/normer som stöds av Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling nyligen till 13,2 miljarder euro. Detta utgör 80 % av det slutliga programmålet för 2013 och 62 miljoner medborgare i landsbygdsområden kunde ta del av förbättrad service med stöd av fonden, vilket utgör 87 % av det slutliga programmålet för 2013. I finansiella termer hade 58,9 miljarder euro av den totala budgeten på 96,2 miljarder euro för perioden 2007–2013 genomförts i slutet av 2012. Axlarna 1, 3 och 4 har nu kommit upp i 43,8 % av den anslagna budgeten. Det är dock mycket osäkert om den positiva trenden kommer att hålla i sig eftersom den ekonomiska krisen minskar medlemsstaternas möjligheter att skjuta till de motsvarande medel som krävs och den administrativa kapaciteten att genomföra programmen. Under 2012 gjordes sex utvärderingar av olika delar av den gemensamma jordbrukspolitiken där man framförallt granskade hur de jordbrukspolitiska åtgärderna påverkade marknader, jordbruksföretagens inkomster, produktionsstrukturer, konkurrenskraft, miljö och landsbygdsutveckling. Revisionsrätten lade även fram åtta särskilda rapporter med resultatinriktad återkoppling på målinriktade åtgärder[21]. Resultatet av utvärderingarna och de särskilda rapporterna visar att det behövs mer riktade åtgärder, förenkling, och förbättrad övervakning av arbetet med att uppnå resultat och mål. När det gäller politiken för landsbygdsutveckling slutfördes under 2012 både efterhandsutvärderingen av programmen för landsbygdens utveckling 2000–2006, med en total budget på 59,2 miljarder euro, och den sammanfattande rapporten från halvtidsutvärderingarna av programmen för landsbygdsutveckling 2007–2013, med en total budget på 96,2 miljarder euro. Resultatet visar att programmen för landsbygdsutveckling har kapacitet att generera positiva ekonomiska effekter och miljöeffekter, även om de flesta åtgärderna har större effekt om man ser till den enskilde mottagaren än om man ser till hela landsbygdsekonomin och landsbygdsbefolkningen. Inkomsteffekterna tycks vara starkt avhängiga av en effektiv inriktning av det åtgärdsspecifika stödet och av kombinationen av åtgärder. Dessutom bidrog landsbygdsutvecklingsåtgärderna till att upprätthålla eller skapa arbetstillfällen i landsbygdsområden. Landsbygdsutvecklingsprogrammens nettoeffekter på sysselsättningen tycks generellt sett vara mindre än nettoeffekterna på inkomsterna, även om det är svårt att skilja effekterna av landsbygdspolitiska åtgärder från andra faktorer. Slutsatserna och rekommendationerna från dessa utvärderingar låg till grund för utformningen av landsbygdspolitiken för 2014–2020, däribland behovet av mer riktade åtgärder, bättre strategier för landsbygdsutveckling och utarbetande av strategier, ökad komplementaritet mellan åtgärder, och ökad komplementaritet mellan program för landsbygdsutveckling och andra program och fonder. Erfarenheten från vinreformen 2008 gjorde att kommissionen kunde konstatera att reformen har lyckats och att det inte längre finns något strukturellt överskott i vinsektorn[22]. Dessa slutsatser stöds av utvärderingen av vinsektorn 2001–2011, som är inriktad på effekterna av reformen 2008. Utvärderingen innehöll ytterligare en analys av revisionsrättens särskilda rapport[23] som pekade på frånvaron av resultatindikatorer, medlemsstaternas alltför stora handlingsfrihet när det gäller genomförandet av omstrukturerings- och omvandlingsåtgärder, och de alltför höga stödnivåerna. Vid utvärderingen konstaterades att man effektivt genomfört åtgärderna genom nationella stödprogram och att stödåtgärderna på ett flexibelt sätt anpassats till de lokala behoven i vinsektorn. Det har dock dykt upp vissa problem i den politiska förvaltningen som har haft en negativ inverkan på effektiviteten, t.ex. till följd av alltför stela förfaranden. Vid utvärderingen av åtgärderna för att förbättra de europeiska vinproducenternas konkurrenskraft och marknaden konstaterades att åtgärderna är mer effektiva men att genomförandet i vissa medlemsstater/regioner är mindre effektivt (inte tillräckligt inriktat på mottagarna). Med den nuvarande strategin tycks man inte ha åstadkommit någon förenkling och åtgärderna för att främja privata varumärken på marknader i tredjeland är inte förenliga med åtgärderna för ett generellt främjande på EU-marknaden. Vid utvärderingen av spannmålssektorn bekräftades det att, samtidigt som producenterna behöver inkomststöd, bidrar övergången till det frikopplade stödet till att minska de snedvridande effekterna och till att säkerställa samstämmigheten med den gemensamma jordbrukspolitikens övergripande mål. Jordbrukarnas och bearbetningsföretagens produktionsbeslut är mer beroende av marknadens signaler och bidrar till ökad konkurrenskraft och en välfungerande inre marknad. Åtgärderna har bidragit till att främja utvecklingen av spannmålsgrödor och slutanvändningsområden där EU har en komparativ fördel. Reformen har varit relativt effektiv eftersom kostnaderna för spannmålsspecifika åtgärder har minskat medan medlemsstaternas utbetalningsställen och, i mindre omfattning, producenter anser att den administrativa bördan är hanterbar. Vid utvärderingen av skolfruktsprogrammet granskades effekterna av initiativet som lanserades 2008. Det konstaterades att programmet var effektivt när det gäller att öka barnens frukt- och grönsaksintag på kort sikt. Samtidigt innebar den korta genomförandeperioden att det ännu inte gick att utvärdera effekterna i form av bättre matvanor på längre sikt. När det gäller EU-stödets inverkan på programmets effektivitet visade det sig vid utvärderingen att EU-stödet har en positiv eller till och med nödvändig inverkan. Programmet anses vara centralt för genomförandet av nationella eller regionala skolfruktsprogram i nästan alla de deltagande medlemsstaterna. De särskilda rekommendationerna om att öka EU:s medfinansiering och låta fler åtgärder bli stödberättigade har tagits med i de föreslagna ändringarna av programmet inom ramen för förslagen till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken 2020. Slutligen undersöktes vid efterhandsutvärderingen av EU:s handlingsplan för skogen genomförandet av de 18 specifika åtgärderna i planen under perioden 2007–2011. Utvärderingens resultat och rekommendationer utgör ett viktigt underlag vid översynen av EU:s eventuella framtida skogsstrategier. Havs- och fiskeripolitik EU:s havs- och fiskeripolitik stöds av utgiftsprogram kopplade till genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken och havsrättsligt arbete, Europeiska fiskerifonden och Europeiska garantifonden för jordbruket. I juli 2012 rapporterade medlemsstaterna att åtagandena inom Europeiska fiskerifonden totalt uppgick till nästan 2,423 miljarder euro, vilket utgör 56,3 % av anslagen för hela perioden. Under 2012 presenterades sex utvärderingar, bland annat inom följande huvudsakliga utgiftsområden: efterhandsutvärderingar av partnerskapsavtal om fiske (finansierade med stöd för genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken och havsrättsligt arbete) och en halvtidsutvärdering av Europeiska fiskerifonden för perioden 2007–2010. Utöver dessa utvärderingar har ytterligare uppgifter om resultatet framkommit genom Europeiska revisionsrättens särskilda rapporter, interna granskningar och uppgifter från registret över unionens fiskeflotta. Europeiska fiskerifondens sammanfattande rapport var främst inriktad på programmets genomförande, på grund av den begränsade tidsperioden och bristen på resultatrelaterade uppgifter. Uppgifterna från nationella rapporter var mycket olikartade, vilket gjorde det omöjligt att göra jämförelser mellan medlemsstater, något som kommer att behöva korrigeras inför nästa fleråriga budgetram. Rapporten visade att det gjorts tillfredsställande framsteg inom de flesta prioriterade områden (”axlar”). Sämst resultat rapporterades för axel 4 om fiskets hållbara utveckling, vilket berodde på att åtgärdernas genomförande generellt sett fortfarande befann sig i ett mycket tidigt skede. Förseningarna i genomförandet berodde främst på den begränsade medfinansieringen på grund av det ogynnsamma ekonomiska klimatet, den begränsade tillgången till skuldfinansiering och den sena lanseringen av programmen. En del framgångsfaktorer nämndes dock, bland annat den effektiva administrationen och det ökade intresset från sektorn. Den sammanfattade rapporten visade att övervakningssystemen på det hela taget fungerade väl, men att indikatorernas kvalitet och definition kunde förbättras. Detta har tagits med i beräkningen vid utarbetandet av den nya Europeiska havs- och fiskerifondens utvärderings- och övervakningssystem som återspeglar politikens tydligare resultatinriktning. För att uppnå detta införs krav på en tydligare motivering av åtgärderna i de operativa programmen, på användning av gemensamma produktions- och resultatindikatorer för övervakning och på införande av en resultatram och resultatreserv i programmen. Dessutom visar de uppdaterade uppgifterna för 2012 att man vid slutet av 2012 kommit till rätta med förseningarna när det gäller axel 4 och att man nu uppvisar goda resultat. Som kompletterande information till Europeiska fiskerifondens sammanfattande rapport visar uppgifterna i EU:s register över unionens fiskeflotta att stödet till avveckling av fiskefartyg nästan har nått målen i medlemsstaternas operativa program. Under 2012 avvecklades 603 fartyg med stöd från Europeiska fiskerifonden. Europeiska revisionsrätten påpekade dock att Europeiska fiskerifondens stöd till avveckling av fiskerifartyg inte har tillräckligt stor inverkan på fiskekapaciteten eller fiskeansträngningen, och inte heller lyckades återställa balansen mellan fiskeflottans kapacitet och fiskemöjligheter på ett varaktigt sätt. Kommissionen tog hänsyn till dessa iakttagelser vid utformningen av den nya Europeiska havs- och fiskerifonden för 2014–2020 genom att föreslå en avveckling av de flottåtgärder som inte lyckats minska överkapaciteten i den europeiska fiskeflottan. Efterhandsutvärderingarna av flera partnerskapsavtal om fiske visar att dessa avtal skapar ekonomiskt välstånd och sysselsättning för både EU och partnerlandet. När det gäller effektiviteten har partnerskapsavtalen om fiske gett fartygsägare i EU tillträde till tredjeländers exklusiva ekonomiska zoner inom reglerade ramar och resulterat i stöd till en förbättring av fiskeförvaltningen på lokal nivå. De kan därför anses gynna både EU och partnerländerna. En intern granskning som kommissionen gjort visade dock att det fanns vissa brister att ta itu med i det nuvarande utvärderingsförfarandet för enskilda avtal. Det rekommenderades därför att det skulle utvecklas och införas en standardmetod med en sammanhängande och systematisk strategi för att genomföra både efterhands- och förhandsutvärderingarna. Dessa rekommendationer genomförs för närvarande genom nya interna riktlinjer för utvärdering av partnerskapsavtal om fiske som omfattar både metodfrågor och praktisk information om förfaranden och krav. Mot bakgrund av detta har det utvecklats nya riktlinjer för pågående och framtida utvärderingar. Efterhandsutvärderingen av genomförandet av ersättningsordningen för tillkommande kostnader som uppstår i samband med saluföringen av vissa fiskeriprodukter från de yttersta randområdena visar att den är effektiv när det gäller att uppnå målet att bidra till den berörda fiskeindustrins utveckling och konkurrenskraft. Inför nästa budgetperiod har kommissionen därför i sitt förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om Europeiska havs- och fiskerifonden (EHF) föreslagit en liknande ersättningsordning som den nuvarande. Rubrik 3a – Frihet, säkerhet och rättvisa Under 2012 hade politiken när det gäller inrikes frågor en budget på 1,37 miljarder euro räknat i åtaganden. Stödet är indelat i två program: ”Solidaritet och hantering av migrationsströmmar” och ”Säkerhet och skydd av friheter”. Det finansiella resultatet har hela tiden varit tillfredsställande, med en genomförandegrad under 2012 på 100 % när det gäller åtaganden och 99 % när det gäller utbetalningar. Utvärderingen av det europeiska nätverket för förebyggande av brottslighet (845 000 euro i stöd inom fonden för förebyggande och bekämpande av brott) visade nätverkets mervärde. Mot bakgrund av utvärderingen, och med anledning av Europeiska rådets begäran om en undersökning av möjligheten att upprätta ett observatorium för förebyggande av brott, rekommenderade kommissionen att man snarare skulle befästa gjorda framsteg och förbättra nätverkets funktion än inrätta ett observatorium. Utvärderingen visade också att ett antal brister, bland annat när det gäller organisation och styrning, måste åtgärdas. Detta ska ske genom en mer systematisk anpassning av nätverket till överenskomna prioriteringar inom EU, en ökad roll när det gäller att bidra till EU och medlemsstaternas beslutsfattande och en mer strategisk metod för att fastställa verksamheten. Kommissionen håller för närvarande på att följa upp dessa rekommendationer och brister. Revisionsrätten gjorde även en granskning 2012 av resultaten av bidrag från Europeiska fonden för integration och Europeiska flyktingfonden till integrationen av tredjelandsmedborgare. På det hela taget lyfte revisionsrätten fram insatser och projekt som uppvisade positiva resultat men var kritisk till fondernas allmänna effektivitet. Revisionsrätten lade därför fram ett antal rekommendationer om att bland annat programplaneringen behövde förenklas, förvaltnings- och kontrollsystem införas liksom ett system med gemensamma indikatorer för att mäta programmets resultat. Kommissionen beaktade revisionsrättens rekommendationer i sina förslag till program under nästa fleråriga budgetram 2014–2020 om asyl- och migrationsfonden och fonden för inre säkerhet. Kommissionen höll dock inte med om revisionsrättens slutsatser när det gäller fondernas effektivitet och potentiella överlappningar eller bristande komplementaritet mellan Europeiska integrationsfonden och andra EU-fonder. Kommissionen ser till att nödvändig uppföljning görs med medlemsstaterna så att det finns adekvata arrangemang på nationell nivå. När det gäller rättvisa genomfördes relevanta program (programmet Civilrätt, programmet Straffrätt, Daphne III-programmet, programmet Grundläggande rättigheter och medborgarskap, programmet Förebyggande av narkotikamissbruk och information, samt områdena Progress, jämlikhet och antidiskriminering) planenligt med en total budget på 119 miljoner euro. Inga nya utvärderingsresultat blev tillgängliga för dessa program 2012. Rubrik 3b – medborgarskap Kommunikationspolitik Under 2012 visade resultatrelaterade uppgifter att det gjorts framsteg när det gäller genomförandet av de tre särskilda målen i programmet Ett Europa för medborgarna (2012: åtaganden om 28,2 miljoner euro).[24] Programmet nådde sina mål, både när det gäller finansiellt resultat och genomförda åtgärder. När det gäller det första målet att utveckla medborgarnas ansvar för europeisk integration uppgav 77,5 % av programmets deltagare i 451 kontrakterade projekt att de känner sig mer europeiska, vilket överträffade målet på 75 %. De stödberättigande projektens vanligaste teman under 2012 var att ge medborgarna kapacitet att fullt ut spela en roll i det demokratiska livet i EU (61 %) och att ge medborgarna möjlighet att samarbeta och delta i uppbyggnaden av ett mer integrerat Europa (58 %). En konsekvensbedömning av programmet Ett Europa för medborgarna ska genomföras under 2013. Dessutom presenterades tolv utvärderingar under 2012. De handlade om Europaåret för frivilligarbete 2011, åtgärder inom ”Kommunikation och medier” (halvtidsutvärderingen av PressEurop) och olika aspekter av lokalanpassad kommunikation (tio utvärderingar). Framförallt visade uppgifter om Europaåret för frivilligarbete 2011 (7,7 miljoner euro i åtaganden) att programmet haft en positiv inverkan på frivilligarbete på både europeisk och nationell nivå. Vid utvärderingen konstaterades att Europaårets mål och åtgärder var relevanta och riktade och att den resultatorienterade strategin varit framgångsrik för att nå målen i alla medlemsstater, även om effekterna varierade beroende på specifika nationella situationer. Erfarenheten från Europaåret för frivilligarbete 2011 visar att de nationella programmen och samarbetet med nationella samordningsorgan i medlemsstaterna och stora europeiska intressenter utgör modeller för god praxis. Dessa ser till att Europaårets budskap sprids och får en hållbar effekt på nationell nivå och i det civila samhället. Vid framtida Europaår skulle bättre synergieffekter kunna skapas med befintliga program och andra Europaår. Kulturpolitik Genomförandet av programmet Aktiv ungdom, Media 2007–2013, Media Mundus och Kulturprogrammet rapporterades gå framåt under 2012.[25] Programmen genomfördes planenligt under 2012, till och med tidigare än föregående år, och i samtliga deltagande länder. För Aktiv ungdom gjordes åtaganden för 140,4 miljoner euro (en ökning med 8 % jämfört med 2011). Under 2012 fick ännu fler ungdomar och ungdomsledare stöd genom programmet Aktiv ungdom. Med sina 200 000 deltagare har programmet visat sig vara alltmer attraktivt (mer än 920 000 deltagare sedan 2007) och bidrar till erkännandet av informellt lärande. Enligt den senaste tillgängliga övervakningsundersökningen anser 67 % av deltagarna att deras chanser att få jobb har ökat tack vare erfarenheterna från Aktiv ungdom (61 % i den förra undersökningen). Under 2012 gjordes åtaganden för 112,5 miljoner euro för Media 2007–2013 och Media Mundus. Inom Kulturprogrammet gjordes åtaganden för 59,2 miljoner euro 2012 (en ökning med 3 % jämfört med 2011). Till följd av dessa program beräknades över 19 400 artister/kulturarbetare ha rört sig inom unionen. Flera tusen kulturarbetare cirkulerade under 2010 och närmare 1 480 organisationer deltog under 2011, antingen som samordnare eller medorganisatörer. Hälso- och konsumentpolitik Politiken inom hälsa och konsumentskydd stöds dels av folkhälsoprogrammet (48,9 miljoner i åtaganden 2012), dels av EU-åtgärder på det konsumentpolitiska området (22 miljoner euro i åtaganden 2012). Inga nya utvärderingar blev tillgängliga 2012. Rubrik 4 – EU som global partner Utveckling och yttre förbindelser EU:s externa bistånd finansierades via den allmänna budgeten och de europeiska utvecklingsfonderna. Det viktigaste instrumentet i ekonomiska termer är EUF (3,7 miljarder euro i åtaganden 2012) för länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, följt av Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (ENPI) (2,4 miljarder i åtaganden 2012) och finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete (DCI) (2,3 miljarder euro i åtaganden 2012). Under 2012 offentliggjordes tio geografiska utvärderingar och sex tematiska utvärderingar om EU:s utvecklingspolitik. De visar generellt att de åtgärder som EU vidtar på strategisk nivå tillgodoser partnerländernas och befolkningarnas behov. Åtgärderna bör dock fortsätta att vara tillräckligt flexibla för att man ska kunna förutse och anpassa dem till förändringar. I instabila stater bör EU fokusera mer på utveckling och god samhällsstyrning. Organisationer i det civila samhället kan fungera som katalysatorer för att göra EU:s strategier mer relevanta och för att ställa regeringar till svars. En lämplig blandning av biståndsformer ökar effektiviteten på strategisk nivå. Detta är desto viktigare i instabila områden, där stödinstrumenten måste vara särskilt flexibla. Icke-finansiellt stöd är en viktig framgångsfaktor, särskilt när det gäller budgetstöd, och en mer inkluderande och effektiv politisk dialog bör utvecklas. Budgetstöd är ett effektivt verktyg för att förbättra den offentliga finansiella förvaltningen och andra reformer, men det kan inte köpa reformer. Det kan bidra till att förbättra anpassning och stöd till institutioner med hjälp av icke-finansiellt stöd, såsom politisk dialog. EU:s generellt sett positiva inverkan på fattigdomsbekämpningen kan ytterligare förbättras genom bättre samordning med andra givare, bättre kopplingar mellan regional och nationell programplanering och mer synergieffekter mellan de olika sektorerna. EU:s projekt och program skulle gynnas av ett bättre och mer strukturerat övervakningssystem. EU bör även uppmuntra alla partner att förbättra sina övervakningssystem. EU:s delegationer måste vidareutveckla den egna tekniska och sektorspecifika kapaciteten och expertisen för att förbättra samordningen och förvaltningen av programmen och bli bättre på att förutse långsiktiga trender. Resultatet av de geografiska utvärderingarna ska ligga till grund för den nuvarande geografiska programplaneringen som ska slutföras 2014. Kommissionen och den europeiska avdelningen för yttre åtgärder kommer att ta hänsyn till resultatet när de utformar kommande länderprogram, vilka bör vara klara nästa år. Resultaten av tematiska utvärderingar påverkar beslut om politiken. Till följd av utvärderingen av stödet i hälsosektorn kommer man med hjälp av ett internt handlingsprogram att integrera den befintliga politiken och befintliga åtaganden för att förbättra genomförandet. Stödet i hälsorelaterade åtgärder i varje partnerland kommer också att bli mer koncentrerat. Utvärderingen av mänskliga rättigheter ledde till att Europeiska rådet i juni 2012 godkände EU:s strategiska ram för mänskliga rättigheter och demokrati och en relaterad handlingsplan, och en enhetlig strategisk ram för mänskliga rättigheter som för första gången var gemensam för kommissionen, Europeiska utrikestjänsten och medlemsstaterna med en omfattande handlingsplan för dess genomförande. Ekonomisk politik och finanspolitik Det makroekonomiska biståndet ger betalningsbalansstöd till partnerländer utanför EU i form av medelfristiga/långsiktiga lån eller bidrag och kompletterar den finansiering som ges inom ramen för Internationella valutafondens reformprogram. Utvärderingar av verksamheter i Georgien (46 miljoner euro i bidrag), Libanon (15 miljoner euro i bidrag och 25 miljoner euro i lån) och Kosovo (30 miljoner euro i bidrag) har bekräftat att den här typen av krisinstrument, tillsammans med IMF-programmen, bidrar till makroekonomisk stabilisering och extern hållbarhet i mottagarländerna. Instrumentens effekter förstärks av att stödet är kopplat till krav på strukturreformer av styret i mottagarländerna. Utvärderingen av det makroekonomiska stödet till Georgien och Kosovo visade dock att kommissionen bör vara mer specifik vid formuleringen av villkoren, särskilt vid mjukare åtgärder som utvecklingen av handlingsplaner. Kommissionen bör även öka det makroekonomiska stödinstrumentets synlighet. Det makroekonomiska stödet bidrog till att skapa mervärde genom sin förtroendeskapande effekt som ökar landets trovärdighet i världssamfundets och potentiella investerares ögon. Kommissionen fortsätter att ta hänsyn till de rekommendationer som görs i utvärderingarna vid utformning och genomförande av pågående och framtida insatser. Humanitärt bistånd och civilskydd De två viktigaste verktygen som EU har till sitt förfogande för att snabbt och effektivt kunna ge katastrofhjälp är det humanitära biståndet och civilskyddet. EU agerar om och när det inträffar kriser eller naturkatastrofer och hjälper drabbade människor i tredjeländer och inom EU. Under 2012 gjorde kommissionen åtaganden till ett värde av 1 252 miljoner euro för att hantera nya eller långvariga kriser. Den ursprungliga budgeten på 874 miljoner euro utökades därför vid flera tillfällen för att kunna hantera nya kriser och naturkatastrofer som inträffar under året. Civilskyddsmekanismen aktiverades 38 gånger under året. Totalt 31 av dessa insatser gällde naturkatastrofer (snöstormar, kraftig kyla, översvämningar, jordbävningar, tsunamier, laviner, stormar och skogsbränder) och sju katastrofer som orsakats av människor (explosioner, flyktingläger, havsföroreningar). I 16 fall gällde insatserna länder inom EU:s civilskyddsmekanism och i 22 fall andra länder. Medlemsstaterna och Europeiska kommissionen, som agerar för EU:s räkning, fortsätter att tillsammans vara den största enskilda givaren av humanitärt bistånd i världen. EU står för omkring 47 % av det humanitära biståndet i världen. Huvuddelen av finansieringen under 2012 gick till Afrika (51 %). En stor del av stödet gick även till Mellanöstern (Syrien och dess grannländer), krisen i Burma/Myanmar, och naturkatastroferna i Sydostasien och Västindien. Kommissionen finansierade humanitärt bistånd till över 122 miljoner drabbade. Nio utvärderingar genomfördes 2012, varav fem gällde enskilda länder och fyra tematiska/övergripande områden. Utvärderingarna har överlag visat att EU:s humanitära bistånd anses vara effektivt och att det nedifrån och upp-orienterade förhållningssättet har visat sig kunna svara snabbt på krissituationer. Rekommendationer för att öka effektiviteten som är av allmän giltighet kan sammanfattas på följande sätt. Även om standardinstrumenten tar hänsyn till föreliggande risker och skapar ett underlag för beslut om att inleda eller avbryta insatser, måste större fokus ligga på att mäta de mer långsiktiga effekterna, bland annat genom en uppsättning lämpliga indikatorer för effektmätning. Ansträngningarna att fungera som en motor i samordningen mellan givarna bör fortsätta. Det bör även säkerställas att det lokala samhällets delaktighet och samordning med civilsamhället är regel snarare än undantag. Satsningarna på innovation bör fortsätta men inte ske enligt någon standardmetod. Exitstrategier bör fastställas, särskilt i tätortsområden där följderna av katastrofer i regel är mer komplicerade. För vissa projekt bör en förlängning av tidsramarna övervägas (t.ex. längre än tolv månader) för att säkerställa projektens effektivitet. Ett mått på effektiviteten är att genomsnittskostnaden för Echos humanitära bistånd ligger på runt 10 euro per person. När det gäller rambestämmelserna om genomförande visade ramavtalet för partnerskap att det för en mindre grupp ”kvalitetspartner” finns utrymme för större flexibilitet i finansieringen och snabbare reaktionstid. Baserat på god praxis, dragna lärdomar och ökad samordning undersöks fortlöpande möjligheterna att effektivisera insatserna. Utvärderingarna 2012 innehöll en rad synpunkter på hur man ska komma till rätta med effektivitetsbristerna. Eftersom resurserna ofta och oundvikligen är utspridda över ett stort antal projekt bör man fastställa en mer integrerad sektorsövergripande strategi. Generaldirektoratet för humanitärt bistånd och civilskydd bör se över förfarandena för att samla in uppgifter för att förbättra övervakningen av sin effektivitet. Mekanismer för lärande och kunskapsutbyte bör stärkas för att uppnå en teknisk kapacitet på hög nivå på detta område. Utvidgningspolitik Genomförandet av utvidgningspolitiken stöds av instrumentet för stöd inför anslutningen för 2007–2013. Instrumentets mervärde ligger i att det fungerar som en drivkraft för kandidatländernas och de potentiella kandidatländernas förberedelser för framtida EU-medlemskap. Instrumentet ska ge kandidaterna en introduktion i kraven för medlemskap före anslutningen. Det kan t.ex. handla om att upprätta institutioner för förvaltningen av EU-medel efter anslutningen och/eller att anta EU:s regelverk och normer. Instrumentet för stöd inför anslutningen är för närvarande uppdelat i fem delar. Förvaltningen av det finansiella stödet till kandidatländer och potentiella kandidatländer fortlöpte till stor del som planerat. Under 2012 gjordes åtaganden på totalt nästan 1 016,5 miljoner euro. Åtgärderna på området har börjat ge resultat, vilket framgår av de generella framsteg som gjorts på rättssäkerhetsområdet, den stadiga konvergensprocessen mot europeiska normer och värden och slutförandet av förhandlingarna med Kroatien som blir EU:s 28:e medlemsstat 2013. Trots det kan stödets effekter fortfarande förbättras genom fortsatta ansträngningar för att förbättra de nationella institutionernas kapacitet och genom en mer fokuserad och strategisk fördelning av resurser. Under 2012 gjordes en tematisk utvärdering av EU:s stöd för att förbättra styrningen och för att främja rättssäkerheten, reformen av rättsväsendet och kampen mot korruption och organiserad brottslighet på västra Balkan. Den visade att åtgärderna i alla sju länderna på västra Balkan ger ett tydligt mervärde för nationella myndigheter eftersom det har skett stora förbättringar av det grundläggande institutionella och organisatoriska ramverket på rättssäkerhetsområdet. Trots det finns det ett behov av ett starkare politiskt åtagande. När det gäller effektivitet och verkningsgrad ansåg man vid utvärderingen att det nya instrumentet för stöd inför anslutningen bör förenklas och innehålla färre instrument, och att det bör åtföljas av mer programplanering för enskilda sektorer med längre tidshorisont. På mottagarsidan visade utvärderingen att programmen för reform av rättsväsendet bör ha tydliga prioriteringar som återspeglas i den nationella politiken och i nationella budgetpropositioner, för att säkerställa en stabil planering och finansiering. På EU-sidan konstaterades att EU bör utarbeta övergripande mål och programmål när det gäller styrning och rättssäkerhet. EU bör också göra en ny bedömning/öka finansieringen inom instrumentet för stöd inför anslutningen efter den evidensbaserade programplaneringen. Prioriterade program skulle kunna löpa på fyra till sju år med tydliga hållpunkter för översyn och anpassning. Baserat på resultatet av den nuvarande utvärderingen lade man fram ett förslag om att införa en flerårig planering i det nya instrumentet för stöd inför anslutningen som sträcker sig fram till nästa fleråriga budgetram, med en översyn efter halva tiden. Vid utvärderingen påpekades även hur viktigt det är med mål enligt SMART-modellen och mätindikatorer som kan ligga till grund för programplanering och övervakning av resultatet. Några av de föreslagna indikatorerna används för närvarande för att utveckla en indikatorram för programplaneringen av det nya instrumentet för stöd inför anslutningen. Vid en tematisk utvärdering av rättsväsende och grundläggande rättigheter i Turkiet föreslogs en sektorsbaserad programplanering för det nya instrumentet för stöd inför anslutningen. Baserat på utvärderingen gjordes bedömningen att EU:s stöd till rättsväsende och grundläggande rättigheter i Turkiet är positivt, skapar mervärde genom att bidra till reformer på människorättsområdet, effektiviserar domstolsväsendet och uppvisar tillräckliga resultat i förhållande till de tillgängliga resurserna. Utvärderingen pekade även på brister i programplanering och genomförande av stödet, t.ex. institutionernas ansvarstagande och insyn för stödmottagarna. Programplaneringen för det nya instrumentet för stöd inför anslutningen ska enligt planerna innehålla viss flexibilitet, förbättrad styrning och ökat ansvarstagande. Den tematiska utvärderingen av EU:s stöd till det civila samhället på västra Balkan och Turkiet visade på ett ökat deltagande från det civila samhället och berörda parter i programplanering och projekturval. Det föreslogs dessutom ökad samverkan mellan EU-åtgärder och andra åtgärder i programplanering och genomförande av stöd inom instrumentet för stöd inför anslutningen. Vid utvärderingen föreslogs vissa ändringar av förvaltningen av det nya instrumentet för stöd inför anslutningen i form av ökat samarbete med andra givare och internationella finansinstitut på strategisk nivå. Man ansåg dessutom att berörda parter bör delta mer i programplaneringen. Vid utvärderingen av stödprogrammet för förbättring av förvaltningen och ledningen i central- och östeuropeiska länder (Sigma) rapporterades att stödet anses vara effektivt men att det i dagsläget saknas en strukturerad och spårbar hierarki av allmänna och specifika mål och integrerade risker. Från och med 2013 kommer Sigma-bedömningarna att ligga till grund för en effektivare politisk dialog i tre länder. De kommer att vara ett verktyg för information om nationellt och regionalt stöd inom instrumentet för stöd inför anslutningen och ett verktyg för att utveckla landspecifika reformplaner. Baserat på dessa utvärderingar försöker kommissionen i sitt förslag till ett nytt instrument för stöd inför anslutningen att göra nödvändiga justeringar för att säkerställa kontinuitet och en smidig övergång från det nuvarande instrumentet, att tillämpa förenklade och harmoniserade regler i alla kommissionens avdelningar, och att göra det lättare för mottagarna att få tillgång till finansiering. För att göra stödet mer effektivt och verkningsfullt kommer det att vara mer resultatinriktat, flexibelt och anpassat till specifika behov. Åtgärder vidtas för att förbättra kopplingen mellan att genomföra det finansiella samarbetet och att uppnå de uppställda politiska målen. Mer relevanta resultatindikatorer föreslås för programplaneringen för 2014–2020. 4. SLUTSATSER Utvärderingsresultaten pekar på behovet av förenkling, mer fokuserade mål, gemensamma indikatorer och en resultatram med tydliga milstolpar och mål inför den kommande fleråriga budgetramen. Kommissionen har beaktat detta i sina förslag till nästa generation program inom den kommande fleråriga budgetramen och uppmanar Europaparlamentet och rådet att bibehålla detta fokus i lagstiftningsförslagen inför nästa fleråriga budgetram för att säkerställa ett mer hanterligt, riktat och mätbart förfarande för nästa finansieringsperiod. Kommissionen håller på att utarbeta en mer grundlig, systematisk och riktad framstegs- och resultatrapportering som ska baseras på den övervaknings-, utvärderings- och rapporteringsram som parlamentet och rådet ska fastställa inför den kommande fleråriga budgetramen. Kommissionen ska lägga fram den nya ramen för denna rapport 2014. Fram till dess har kommissionen uppmanat sina avdelningar att förstärka och rationalisera den mätning och rapportering av framsteg och resultat som framöver ska ligga till grund för alla årliga verksamhetsrapporter och för framtida versioner av denna rapport. Denna årsrapport visar att det överlag har gjorts framsteg när det gäller att driva programmål som bidrar till Europa 2020-strategins mål, men att resultaten i vissa fall har försämrats på grund av konjunkturnedgången. Stödet ledde till väsentliga hävstångseffekter, i synnerhet på innovationsområdet, och det gjordes stora framsteg i upprättandet av en effektiv inre transportmarknad och i integreringen av energimarknaderna. Utvärderingar bekräftade dessa framsteg, men mycket återstår att göra. Europeiska socialfonden, Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden visade att de hade tillräckligt manöverutrymme för att kunna reagera på konjunkturnedgången. Europeiska socialfondens bidrag till tillgång till sysselsättning har bevisats, men det råder fortfarande osäkerhet om hur varaktiga resultaten kommer att vara. EU-stödets roll när det gäller att hålla uppe offentliga investeringar i flera medlemsstater, skydda sysselsättning, tillväxt och investeringsstrategier, minska trycket på nationella budgetar, samt väsentligt öka medfinansieringsgraden i nio medlemsstater har bekräftats. [1] Andra utvärderingar som ingår i bilagan handlar framför allt om EU-institutionernas reglering, kommunikation, information och samordning, samt interna administrativa processer. [2] Europaparlamentets resolution om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2011 – P7 TA-PROV(2013)0122. [3] COM(2013) 334 final. [4] Alla siffror om utgifter för program i rapporten avser 2012. [5] Utvärdering av medlemsstaternas åtgärder för att underlätta små och medelstora företags tillgång till finansiering och utvärdering av marknader och åtgärder när det gäller företagsänglar i EU. [6] Förslag KOM(2011) 834. [7] Se årlig verksamhetsrapport från generaldirektoratet för transport på: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/. [8] https://ec.europa.eu/digital-agenda/en/scoreboard. [9] Studie av de framtida effekterna av de gemensamma teknikinitiativen Artemis och Eniac (branschorganisationen Artemis företräder europeiska aktörer som arbetar med inbyggda system). Organisationen företräder forskare inom näringsliv, universitet och forskningsinstitutioner i det gemensamma företaget Artemis) och Eniac (det gemensamma företaget Eniac är ett offentligt-privat partnerskap inriktat på nanoelektronik som sammanför medlemsstater och associerade stater, Europeiska kommissionen och Aenas (en organisation som företräder europeiska FoU-aktörer på detta område). [10] KOM(2011) 783 slutlig. [11] För projekt som förvaltas av generaldirektoratet för forskning och innovation och genomförandeorganet för forskning (REA). [12] Se årlig verksamhetsrapport från generaldirektoratet för transport på: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/. [13] Utvärderingsformulär som fyllts i av deltagarna i programverksamheter. [14] Källa: Mätning av resultat – årsrapport 2011. [15] Källa: Månadsrapport om Gemensamma kommunikationsnätet/Gemensamma systemgränssnittet (CCN/CSI). [16] Systemet för utbyte av information om mervärdesskatt (VIES), det nya datoriserade transiteringssystemet (NCTS), Europeiska unionens integrerade tulltaxa (TARIC). [17] Förordning (EU) nr 1083/2006. Allmänna bestämmelser för strukturfonderna och sammanhållningsfonden. [18] Enligt COM(2013) 210 final, Sammanhållningspolitiken: Strategirapport 2013 om genomförandet av programmen 2007–2013, som byggde på 27 nationella strategirapporter från medlemsstaterna 2012 om hur deras program bidrog till sammanhållningspolitikens mål, medlemsstaternas senaste årliga genomföranderapporter för år 2011, landrapporter sammanställda av ett expertnätverk för utvärdering, samt utvärderingar som genomförts för generaldirektoratet för regional- och stadspolitiks räkning. [19] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/evaluation/pdf/eval2007/expert_innovation/2011_synthesis_national_reports.pdf. [20] Efterhandsutvärdering av projekt medfinansierade av Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden under perioden 1994–1999, Sammanhållningsfondens efterhandsutvärdering 2000–2006, utvärdering av Jaspers. [21] Särskilda rapporter nr 14/2011, 1/2012, 7/2012, 8/2012, 9/2012, 11/2012, 14/2011 och 16/2012. [22] COM(2012) 737 final. [23] Den särskilda rapporten handlade främst om ”röjningssystem” och ”omstrukturering och omställning av vinodlingar”, som är de två största utgiftsområdena. [24] Se årlig verksamhetsrapport från generaldirektoratet för transport på: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/. [25] Se årlig verksamhetsrapport från generaldirektoratet för transport på: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/.