Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Åtgärdsplan för biologisk mångfald i ekonomiskt samarbete och utveckling

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Biologisk mångfald i utvecklingssamarbetet

1.1. Bakgrund

1.2. Målsättningar för åtgärdsplanen för biologisk mångfald

1.3. Mål för utvecklingssamarbetet

2. Teman för åtgärder inom Europeiska gemenskapen

2.1. Samordningen inom gemenskapen

2.2. Kapacitetsutbyggnad inom Europeiska kommissionen

3. Ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete

3.1. Utveckling av nationella strategier och åtgärdsplaner för biologisk mångfald

3.2. Bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald

3.2.1. Produktionssystem som omfattar domesticerade arter: jordbruk, boskapsuppfödning, vattenbruk, plantageskogsbruk

3.2.2. Produktionssystem som omfattar icke-domesticerade arter - naturskogar, fiske, vilda djur och växter

3.2.3. Skyddade områden

3.3. Miljökonsekvensbeskrivning och strategisk miljöbedömning

3.4. Rättvis fördelning av kostnader och fördelar av användningen av biologisk mångfald

3.5. Forskning, informationsutbyte och tekniköverföring

3.6. Utbildning och ökad medvetenhet

4. Genomförande

4.1. Ekonomiska medel

4.2. Övervakning

Bilaga I - Mål i strategin för biologisk mångfald och prioriteringar i åtgärdsplanen för biologisk mångfald

Bilaga II - Utbetalade medel för miljöfrågor i AVS-länder och länder i Asien och Latinamerika

Bilaga III - DAC:s Kriterier för projekt och program som uppfyller målen i konventionen om biologisk mångfald

1. Biologisk mångfald i utvecklingssamarbetet

1.1. Bakgrund

1. Många människor i utvecklingsländerna är beroende av den biologiska mångfalden för att försörja sig, antingen genom direkt användning av ett stort antal helt eller delvis domesticerade växter, djur, träd och fiskar samt dessutom många produkter som samlas in i naturen, inbegripet mediciner, andra födoämnen och byggnadsmaterial. Den biologiska mångfalden i utvecklingsländerna ger dessutom många indirekta och ibland generationsöverskridande fördelar både på lokal och global nivå. Detta innefattar en rad olika ekosystemtjänster, som exempelvis: upprätthållande av en bördig jordmån, filtrering av förorenat vatten, erosionsskydd på bergssluttningar och i kustområden. På global nivå ger den biologiska mångfalden fördelar i form av stabilisering av klimatet, ett enormt förråd av genetisk information och ett rikt liv av växter, djur och mikroorganismer.

2. Större delen av världens biologiska mångfald återfinns i utvecklingsländer i tropiska delar av världen. Men just nu försvinner denna rikedom i en aldrig tidigare skådad takt. Direkta orsaker till förlusten av biologisk mångfald är bland annat överexploatering av naturresurser, förlusten av naturliga livsmiljöer och införandet av främmande arter. Men dessa orsaker har ofta sin grund i underliggande orsaker som är beroende av politik, marknadens och statsmakternas misslyckanden, demografiska och klimatiska förhållanden, bristande kunskap och begränsad institutionell kapacitet. Som ett resultat av detta blir många fattiga grupper allt fattigare, och förlusten av den biologiska mångfalden går allt fortare. Likaså är det uppenbart att förlusten av den biologiska mångfalden är en process som endast kan vändas om för- och nackdelarna med bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden integreras i enskilda individers och staters ansträngningar för social och ekonomisk utveckling.

3. Denna åtgärdsplan bygger på målsättningarna i gemenskapens strategi för biologisk mångfald, och beskriver hur de kan uppnås inom ramen för de internationella utvecklingsmålen. Två utvecklingsmål är särskilt viktiga: utvecklingen av nationella strategier för hållbar utveckling, som exempelvis att få trenden i fråga om förlust av miljöresurser att vända till år 2015 och att halvera antalet människor som lever under fattigdomsgränsen till år 2015.

1.2. Målsättningar för åtgärdsplanen för biologisk mångfald

4. Genom publiceringen av gemenskapens Strategi för biologisk mångfald (1998), fastställdes ett antal målsättningar för biologisk mångfald i ekonomiskt och utvecklingsfrämjande samarbete. Det övergripande målet för denna åtgärdsplan för biologisk mångfald är att identifiera åtgärder som förverkligar dessa målsättningar. Var och en av de åtgärder som återges i kursivstil har samband med en eller flera målsättningar [som anges inom hakparentes]. För samtliga mål ges hänvisningar till åtgärder i bilaga 1. Åtgärdsplanens struktur följer de övergripande teman för åtgärder som finns i strategin för biologisk mångfald och ger en logisk grund för var och en av åtgärderna inom ramen för aktiviteter med avseende på ekonomiskt samarbete och utveckling.

5. De tre integrerade målsättningarna för denna åtgärdsplan är följande:

* Att identifiera prioriterade åtgärder som kan bidra till att uppfylla målen i strategin för biologisk mångfald, inbegripet de åtgärder som redan beskrivits i den strategin.

* Att identifiera prioriterade åtgärder för att integrera biologisk mångfald i den politik, de program och de projekt som utarbetas och finansieras av gemenskapens ekonomiska samarbete och utvecklingssamarbete.

* Att identifiera åtgärder som bidrar till att bygga upp Europeiska kommissionens kapacitet att ta itu med frågor som berör den biologiska mångfalden som en del av ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete.

Mål för ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete som anges i gemenskapens strategi för biologisk mångfald

(1) Att integrera mål för biologisk mångfald i gemenskapens strategier för utveckling och ekonomiskt samarbete och i den politiska dialogen med utvecklingsländer och övergångsekonomier. Målen för biologisk mångfald skall integreras i utvecklingsprojekt inom olika sektorer i mottagarländernas ekonomier och därmed säkerställa en bättre sammanhållning mellan gemenskapens politik för utvecklingssamarbete och övriga politiska områden i gemenskapen, som till exempel handel, jordbruk och fiskeri.

(2) Att stödja hållbart nyttjande av naturresurser, särskilt vad gäller skogar, gräsmarker samt havs- och kustekosystem.

(3) Att stärka kapaciteten hos betydelsefulla organ som deltar i bevarandet och det hållbara nyttjandet av den biologiska mångfalden.

(4) Att ytterligare integrera miljökonsekvensbeskrivningar i utvecklingssamarbetet.

(5) Att samordna genomförandet av denna strategi och de åtgärdsplaner som växer fram ur den med strategierna i länder utanför EU, och därigenom åstadkomma sammanhållning mellan gemenskapens stöd till länder utanför EU och dessa länders egna mål vad gäller biologisk mångfald.

(6) Att se till att politiken och tillvägagångssätten i gemenskapens och medlemsstaternas biståndsprogram kompletterar varandra och är samordnade. Detta gäller även i förhållande till övriga biståndsgivare och internationella institutioner, bl.a. Globala miljöfonden; detta för att åstadkomma ett enhetligt genomförande av konventionen om biologisk mångfald.

(7) Att tillhandahålla tillräcklig finansiering för biologisk mångfald i bilaterala biståndsprogram, liksom för internationella mekanismer (t.ex. konventionen om biologisk mångfald).

(8) Att främja system som gör att målen för biologisk mångfald kan integreras med jordbruket i kandidatländerna [1].

[1] Detta mål tas inte upp i denna åtgärdsplan för biologisk mångfald om utveckling och ekonomiskt samarbete. Se åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket.

1.3. Mål för utvecklingssamarbetet

6. Målen för biologisk mångfald måste hanteras inom ramen för andra fastställda politiska riktlinjer och målsättningar för utvecklingssamarbete, som exempelvis Europeiska gemenskapens utvecklingspolitik, Cotonouavtalet (2000), förordningarna om Asien och Latinamerika (1992) och sektorspolitiska förklaringar. Dessa är i sin tur beroende av de internationella utvecklingsmål som gemenskapen och unionens medlemsstater har kommit överens om. Målen fokuserar på frågor som fattigdom, utbildning, hälsa och miljö [2], och bekräftar att det är nödvändigt att ta itu med dessa frågor samtidigt inom ramen för hållbar utveckling.

[2] Shaping the 21st Century (OECD/DAC, 1998).

7. Ett centralt utvecklingsmål är utvecklingen och genomförandet av nationella strategier för hållbar utveckling till år 2005, vilka skall fungera som ett verktyg för att säkerställa att den nuvarande utvecklingen med förstörelse och förlust av naturresurser på ett effektivt sätt vänds senast år 2015, både på global och nationell nivå. Nationella strategier för hållbar utveckling åsyftar snarare en process än ett dokument eller planeringsinitiativ. Dessa måste beakta befintliga strategier och åtgärdsplaner, inbegripet nationella åtgärdsplaner för biologisk mångfald och nationella miljöåtgärdsplaner och fokusera på att integrera ekonomisk och social utveckling och miljöskydd.

8. Ett annat viktigt utvecklingsmål är att minska fattigdomen: andelen människor som lever i extrem fattigdom i utvecklingsländerna skall åtminstone halveras till år 2015. Biologisk mångfald är en tillgång i många fattiga samhällen och bör användas till att minska fattigdomen på ett hållbart sätt. Även om relationen mellan den biologiska mångfalden och fattigdom är komplex och svår att förutsäga, kan förlust av biologisk mångfald vara resultatet av såväl ökad som minskad fattigdom, allt beroende på omständigheterna. Relationen mellan biologisk mångfald och fattigdom måste undersökas systematiskt på alla plan med syfte att identifiera genomförbara möjligheter för att integrera bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald inom ramen för hållbar utveckling.

9. Biologisk mångfald är en kärnfråga inom miljövården och inkluderas därför i gemenskapens politik för integrering av miljötänkandet på alla områden inom politiken för ekonomiskt samarbete och utveckling, samt i program och projekt på detta område. Politiken har utarbetats i detalj i Europeiska kommissionens meddelande Integrering av miljöaspekter och hållbar utveckling i politiken för ekonomiskt samarbete och utveckling (1999), där det klargörs hur förvaltningen av miljön, inklusive förvaltningen av biologisk mångfald, stöder hållbar utveckling. Genom föreliggande åtgärdsplan kan dessa utvecklingsmål och miljöåtaganden förverkligas.

2. Teman för åtgärder inom Europeiska gemenskapen

2.1. Samordningen inom gemenskapen

10. Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen ger en sammanfattning av miljöns betydelse i utvecklingssamarbetet: "miljöskyddskraven skall integreras i utformningen och genomförandet av gemenskapens politik och verksamhet". EU:s medlemsstater och Europeiska gemenskapen har tydligt visat att man strävar efter att integrera biologisk mångfald i utvecklingssamarbetet genom att ratificera konventionen om biologisk mångfald. Flera medlemsstater har dessutom lagt fram egna politiska ställningstaganden om biologisk mångfald inom ramen för utvecklingssamarbete. Genom att underteckna konventionen om biologisk mångfald har medlemsstaterna och Europeiska gemenskapen även förbundit sig att uppfylla konventionens målsättningar genom stöd till andra länder. Detta sker med beaktande av artiklarna 5 (samarbete) och 20 (finansiella medel) i konventionen om biologisk mångfald.

11. Europeiska gemenskapen har fördelen att kunna tillhandahålla ekonomiskt stöd till så gott som alla utvecklingsländer, ofta i större omfattning än individuella medlemsstater. Europeiska gemenskapen har också fördelen att kunna spela en ledande roll i regionala projekt och att förbättra komplementariteten mellan Europeiska gemenskapens och medlemsstaternas ansträngningar. Dessa fördelar kommer dock inte att framträda automatiskt, utan de kräver ett aktivt engagemang från kommissionens och medlemsstaternas sida. Detta gäller för alla sektorer, men i synnerhet för miljö och biologisk mångfald, där de berörda institutionerna ofta är lågt prioriterade av regeringarna i fråga om finansiella anslag. Samordningen inom detta område uppnås i dag exempelvis genom EU-medlemsstaternas expertgrupp för biologisk mångfald (MSEG) (även känd som den rådgivande gruppen för biologisk mångfald i tropikerna). Den här gruppen är ett informellt tekniskt forum för utbyte av idéer mellan organisationer för utvecklingssamarbete, och den sammanträder var sjätte månad. ÅTGÄRD 1: Att fortsätta ge stöd till och spela en aktiv roll i de aktiviteter som EU-medlemsstaternas expertgrupp för biologisk mångfald (MSEG) vidtar för att harmonisera politiken, övervaka resultaten, rapportera och förbättra informationsutbytet (inbegripet en webbplats). [mål 6]

12. Förutom stöd genom utvecklingssamarbete bidrar EU:s alla medlemsstater med medel till globala miljöfonden. Europeiska gemenskapen är inte medlem i globala miljöfonden och är inte heller involverad i beslut som rör dess policy. Om de största bidragsgivarna till biologisk mångfald (EG och globala miljöfonden) skulle förbättra sitt samarbete och utveckla kompletterande strategier för bevarande och utveckling skulle resultatet och effektiviteten antagligen öka. Även samarbetet med Världsbanken, regionala utvecklingsbanker och andra bör utvecklas vidare.

2.2. Kapacitetsutbyggnad inom Europeiska kommissionen

13. Instrumenten för ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete för miljöåtgärder (inbegripet biologisk mångfald) innefattar: budgetposterna för Europeiska utvecklingsfonden (EUF) och Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet (ALA-MED) samt två övergripande budgetposter (B7-6200 och B7-6201; för utgifter se bilaga 2). Mellan 1996 och 1998 finansierades 215 projekt i AVS-länder och regioner i Asien och Latinamerika som uppfyllde de kriterier som OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd (DAC) använder för att bedöma projektens relevans för målen i konventionen om biologisk mångfald (bilaga 3), och det totala åtagandet uppgick till 64 miljoner euro. Ytterligare medel anslogs från budgetposten för miljö (127 miljoner euro anslogs under perioden 1993-1999) och från budgetposten för tropiska skogar (324 miljoner euro under samma period). Trots dessa relativt stora investeringar är kommissionens tekniska kapacitet begränsad när det gäller att hantera frågor om biologisk mångfald eller miljö vad gäller utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete.

14. Större delen av Europeiska gemenskapens utgifter till förmån för utvecklingssamarbete går till verksamhet vars huvudsyfte inte är att främja miljön, men som ofta har betydande direkt eller indirekt inverkan på den biologiska mångfalden. Med andra ord finns det goda möjligheter att integrera frågor som berör den biologiska mångfalden i dessa program för olika sektorer (t.ex. jordbruk, transport, etc.), men kapaciteten för att göra detta är ytterst begränsad. Den tekniska kapaciteten i delegationerna, och i ländernas kontor i Bryssel, är begränsad, vilket gör det svårt att utföra nödvändiga strategiska miljöbedömningar för att säkerställa att den biologiska mångfalden får utrymme i den nationella dialogen om samarbetsstrategi (nationella och regionala vägledande program) och nationella strategidokument och i strategidokument för minskad fattigdom. ÅTGÄRD 2: Att till fullo införliva frågor om biologisk mångfald i den reviderade miljöhandledningen [3]. Att säkerställa att den biologiska mångfalden utgör en del av arbetet vid ett hjälpkontor för miljöfrågor, att understödja Europeiska gemenskapen med programplanering, identifiering, utformning och övervakning i fråga om integreringen av frågor om biologisk mångfald i utvecklingssamarbetet. [mål 1, 3 och 4]

[3] Användarhandledning: Environmental procedures and methodology governing Lomé IV development cooperation projects (DG DEV, 1993).

15. Ekonomiska medel skall säkras på medellång sikt för att finansiera ett miljökontor för att stödja tjänstemän inom utvecklingssamarbete, både i Bryssel och i delegationerna. Det skall först och främst ge stöd till utarbetande av ramar för strategiska miljöbedömningar (SMB - för nationella vägledande program och strategier samt politik och program) och miljökonsekvensbeskrivningar (MKB - för projekt) och att granska konsekvensbeskrivningsrapporter. [4]

[4] Verktyg för strategiska miljöbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar beskrivs i gemenskapens miljöhandledning.

16. Förutom att ta itu med centrala brister vid genomförande av strategiska miljöbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar, krävs ett omfattande fortbildningsprogram för att öka kapaciteten för genomförande av SMB eller MKB inom kommissionen. Detta skall kompletteras med projekt för ökad medvetenhet och förbättrad fortbildning om riskbedömningar med syfte att genomföra protokollet om biosäkerhet inom ramen för konventionen om biologisk mångfald. Tonvikten skall ligga på policy- och förvaltningsfrågor i förhållande till genetiskt modifierade organismer (GMO).

17. Slutligen har vissa delar av gemenskapens politik ett stort inflytande på den biologiska mångfalden i utvecklingsländer. Exempel på detta är handelspolitiken (t.ex. fördelningskvoter och tullar på varor importerade från utvecklingsländer), jordbruk (t.ex. subventioner för europeiska grödor) och fiske (t.ex. fiskeriavtal), för vilka Europeiska gemenskapen har kompetensen att utveckla en gemensam europeisk politik och gemensamma åtgärder. Den här politiken kan ha betydande följder för den biologiska mångfalden i utvecklingsländerna, och det krävs ytterligare undersökningar inom detta område att fördjupa kunskaperna om sambanden. I detta sammanhang bör man fokusera på möjligheterna för denna politik att ge stöd till hållbar utveckling på grundval av bevarande och förvaltning av de naturresurser som utgörs av den biologiska mångfalden.

3. Ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete

18. Ett antal "vägledande principer" har vuxit fram och vidareutvecklats genom konsultationer mellan både EG/EU:s medlemsstater och utvecklingsländerna, vilka grundas på erfarenheter från tidigare och pågående projekt och program. De här lärdomarna kommer att utnyttjas i nya projekt, program och politiska riktlinjer. De stöder effektiva och hållbara tillvägagångssätt för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald och gäller därför för alla verksamheter som definieras i detta avsnitt.

Sju vägledande principer [5] för effektiva och hållbara projekt för utvecklingssamarbete som tar hänsyn till frågor som gäller biologisk mångfald och överensstämmer med principerna för det ekosystembaserade synsätt som används i konventionen om biologisk mångfald.

[5] Dessa principer utarbetades inom ramen för utvecklingssamarbetet. Möjligheten att tillämpa ekonomiskt samarbete i Medelhavsområdet bör undersökas ytterligare.

(1) Utvecklingsprogrammen bör ha ett ekosystembaserat och sektorövergripande synsätt som tar hänsyn till påverkan på intilliggande områden och nedströms liggande områden.

(2) Säkerställ eller främja ett fullt deltagande av alla berörda parter, inbegripet partnerskap med det civila samhället, regeringen och den privata sektorn.

(3) Se till att projekt och program inom utvecklingssamarbetet är förenliga med de bredare politiska ramarna eller att det görs ändringar för understödjande politik och lagstiftning.

(4) Se till att institutionella förfaranden är effektiva, öppna, ansvarsfulla, grundliga och möjliga att påverka.

(5) Uppmuntra rättvis och opartisk fördelning av kostnader och förmåner med avseende på bevarande och hållbar användning av biologisk mångfald på såväl lokal, nationell som internationell nivå.

(6) Tillhandahåll och använd noggrann, lämplig, tvärvetenskaplig information som är tillgänglig och begriplig för alla berörda parter.

(7) Aktiviteter inom utvecklingssamarbetet måste definieras inom ramen för lokala/nationella strukturer, processer och kapaciteter samt försöka stärka dessa.

3.1. Utveckling av nationella strategier och åtgärdsplaner för biologisk mångfald

19. Utvecklingsländer utarbetar nationella strategier och åtgärdsplaner för biologisk mångfald, vilka integrerar biologisk mångfald på nationell planeringsnivå. De största begränsningarna vid genomförande av strategier för biologisk mångfald är: bristande information och medvetenhet, svag förvaltningskapacitet, begränsad teknisk kapacitet och begränsade finansiella resurser, svaga politiska och rättsliga ramar för den berörda förvaltningen av naturresurser och skyddade områden.

20. På grund av dessa svagheter saknar många nationella åtgärdsplaner för biologisk mångfald en anknytning till sådana prioriteringar inom nationell utveckling som exempelvis kampanjer mot fattigdom eller för förbättring av livsmedelsförsörjningen. De flesta nationella åtgärdsplaner för biologisk mångfald är inriktade på att skydda den biologiska mångfalden och ägnar mycket lite uppmärksamhet åt hållbar förvaltning. Nationella åtgärdsplaner för biologisk mångfald måste vara integrerade i nationella strategier för hållbar utveckling eller i likvärdiga nationella mekanismer för integrering av ekonomiska, sociala och miljörelaterade faktorer i nationella utvecklingsplaner.

21. Nationella åtgärdsplaner för biologisk mångfald skall även ta hänsyn till olika gruppers beroende av olika delar av den biologiska mångfalden. Skogslevande folk, herdefolk, fattiga människor och äldre personer har alla specifika behov av, och kunskap om, biologisk mångfald. Dessutom har kvinnor och män inom dessa grupper olika sätt att använda och hantera den biologiska mångfalden.

22. Sambandet mellan nationella planer och utarbetandet av en internationell strategi är dessutom ofta svagt. Detta kan få till följd att de politiska beslut som fattas på internationell nivå är svåra att genomföra i utvecklingsländer. Detta är inte bara fallet för politiska beslut i forum som arbetar direkt med biologisk mångfald (t.ex. konventionen om biologisk mångfald, CITES, RAMSAR) utan gäller även för de forum som har ett stort inflytande på den biologiska mångfalden (t.ex. konventionen om klimatförändringar och konventionen för bekämpning av ökenspridning). Man bör ta itu med kapacitetssvagheter i samarbete med andra, inbegripet Världsbanken, Globala miljöfonden, FN-organ, -program och -initiativ och i synnerhet FAO, UNEP och FN:s skogsforum.

23. Ett viktigt exempel på behovet av kapacitetsuppbyggnad avser genomförandet av Cartagenaprotokollet om biosäkerhet. I enlighet med ikraftträdandet av detta protokoll kommer utvecklingsländerna att behöva integrera frågor om biosäkerhet i de nationella utvecklingsstrategierna och i de rättsliga ramarna för att kunna bedöma de risker som uppstår genom införandet av levande modifierade organismer i miljön och för människors uppehälle. De utvecklade länderna kommer att vara skyldiga att samarbeta för att utveckla och förbättra de mänskliga resurserna och den institutionella biosäkerhetskapaciteten i syfte att effektivt genomföra protokollet. Nuvarande (och tidigare) särskilda forskningsprogram om internationellt vetenskapligt och tekniskt samarbete stöder många projekt som är relevanta för sådan kapacitetsuppbyggnad i utvecklingsländer. Det behövs mer stöd för att integrera den biologiska mångfalden i de nationella utvecklingsstrategierna och för att upprätta och genomföra de deltagarinriktade nationella åtgärdsplanerna för biologisk mångfald. ÅTGÄRD 3: Stöd till kapacitetsuppbyggnad för att utarbeta och genomföra nationella åtgärdsplaner för biologisk mångfald i samarbete med andra organ och som säkerställer konsekvens, även med nationella strategier för hållbar utveckling och sektorsplaner såsom nationella skogsprogram. Dessa åtgärdsplaner skall innefatta effektiva åtgärder för genomförande av protokollet om biosäkerhet. Kapacitetsuppbyggnad behövs också för att göra det möjligt för utvecklingsländerna att försvara sina åsikter i internationella forum. [mål 1, 3, 5 och 6]

3.2. Bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald

24. Biologisk mångfald utgör en central del i sektorer som hanterar naturresurser: jordbruk, boskapsuppfödning, fiskeri och skogsbruk. Den utgör även en viktig del inom andra sektorer som exempelvis hälsovård (t.ex. naturmediciner) och turism (t.ex. vildmarksområden). Den biologiska mångfalden erbjuder i sig en mängd olika utkomstmöjligheter genom direkt användning. För en stor del av befolkningen i utvecklingsländer erbjuder den biologiska mångfalden en rad olika resurser och ger grunden för en trygg försörjning som klarar av akuta situationer och förändringar till följd av sjukdom, ogynnsamt väder, förändringar i marknader eller produktionsfaktorer (t.ex. gödselmedel).

25. Detta direkta nyttjande kompletteras av ett indirekt nyttjande av biologisk mångfald, exempelvis bindning av jorden, bibehållande av markens bördighet, vattenfiltrering, och värden som inte är kopplade till nyttjande, däribland bevarande av resurser för framtida generationer, religiösa, ceremoniella och andra sociokulturella värden.

26. Bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald är två av de tre övergripande målen i konventionen om biologisk mångfald (se rutan). Detta uppnås genom att se till samtliga värden för biologisk mångfald och genom att beakta distinktionen mellan domesticerade växter och djur å ena sidan, och de som härstammar från gårdens utkanter, obrukat land och vilda ekosystem utan nämnvärd mänsklig inblandning å andra sidan.

Bevarande innefattar "bevarandet av ekosystem och naturliga livsmiljöer och bibehållandet och återställandet av livskraftiga populationer av arter ..." (konventionen om biologisk mångfald, artikel 2), och innefattar restaurering av utarmade ekosystem.

Hållbart nyttjande är "nyttjande av komponenter av biologisk mångfald på ett sätt och en utsträckning som inte leder till långsiktig minskning av biologisk mångfald, och därigenom bibehålla dess potential att tillgodose nuvarande och kommande generationers behov och förväntningar" (konventionen om biologisk mångfald, artikel 2).

27. Biologisk mångfald kan stödja mänsklig utveckling i produktiva landskap där en rad olika åtgärder integreras, däribland naturskydd (bevarande), hållbart nyttjande av naturliga ekosystem och omvandling av naturliga livsmiljöer till jordbrukslandskap. Det ekosystembaserade synsättet i fråga om markanvändning är vanligt förekommande i förvaltningsplaner i utvecklingsländer: "ridge-to-reef"-metoden för utvecklingsländer som utgörs av små öriken, integrerad kustförvaltning, mångfunktionell fysisk planering etc. Det ekosystembaserade synsättet betonar kopplingarna mellan olika aktiviteter och sektorer och gör det möjligt att förverkliga mål för bevarande och hållbart nyttjande genom en rad olika åtgärder i en visst landskap. Det tar även hänsyn till att det krävs en rad olika livsmiljöer, med olika grader av mänsklig inblandning, för att stödja en rik biologisk mångfald och mänsklig utveckling.

28. Mot bakgrund av den biologiska mångfaldens sektorövergripande karaktär har de föreslagna åtgärderna delats in under följande rubriker: intensiva produktionssystem, produktionssystem som inbegriper icke-domesticerade arter, skyddade områden, miljökonsekvensbeskrivningar. Landsbygdssamhällen använder en kombination av två eller flera av dessa system, men uppdelningen gör det möjligt att behandla olika typer av frågor inom olika sektorer/ministerier där åtgärder inom utvecklingssamarbetet planeras och genomförs (t.ex. jordbruksministeriet eller fiskeriministeriet). Åtgärderna är inriktade på prioriterade problem i utvecklingsländer och måste utarbetas i specifika projekt och program tillsammans med utvecklingsländerna.

3.2.1. Produktionssystem som omfattar domesticerade arter: jordbruk, boskapsuppfödning, vattenbruk, plantageskogsbruk

29. Trots att endast fyra grödor står för 63 % av det vegetabiliska kaloriintaget i världen, är ungefär 7 000 växter registrerade som livsmedel; endast 14 däggdjur och fågelarter står för större delen av världens tamdjur, samtidigt som det är över 200 arter som förser konsumenter på landsbygden och i tätorter med proteiner; sex fiskarter står för 25 % av världens fiskfångst, men hundratals fiskarter konsumeras. Det finns tiotusentals olika trädarter, men det är endast ett litet antal som planteras i stor skala. Det faktum att så många är beroende av ett mycket litet antal arter för sitt uppehälle innebär att det krävs mer omfattande investeringar för att bevara den genetiska mångfalden och artrikedomen.

* Domesticeringen av växter och djur har varit inriktad på ett fåtal arter som har spritts över hela världen. Införandet av ett mindre antal arter och sorter, som ofta har ersatt ett större antal lokala sorter och raser i många högproduktiva områden, ökar emellertid sårbarheten vad gäller förlust av livsmedel till följd av att nya varianter av sjukdomar och skadegörare utvecklas samt vad gäller förlorad inkomst till följd av sjunkande priser på internationella marknader.

* Den genetiska basen hos det fåtal arter som är grunden för intensiva produktionssystem håller på att urholkas i takt med att lokala sorter av grödor (förluster på upp till 90 % av kål-, majs- och tomatsorter) och tamdjur (37 % av raserna är utrotningshotade) går förlorade. Vad gäller vattenbruket (som står för 40 % av världens fiskförsörjning) härrör genmaterialet i många fall från ett begränsat antal individer eller populationer. Såsom påpekades ovan medför dessa förluster begränsade avelsmöjligheter för att svara mot framtida behov av att öka avkastningen, motståndskraft mot skadegörare och sjukdomar, att odla inom nya områden etc. Detta problem har man börjat ta itu med genom att lagra miljontals gener från olika grödor i nationella och internationella genbanker. Däremot är få tamdjur och arter inom vattenbruket representerade i genbanker. ÅTGÄRD 4: Europeiska gemenskapen kommer att ge stöd till utvecklingsländer i syfte att utarbeta de tydliga politiska riktlinjer som krävs för att bibehålla bestånd av många olika arter av domesticerade växter och djur. Dessa riktlinjer skall grundas på en noggrann utvärdering av de viktigaste och mest användbara arterna och populationerna. Vilda släktingar till domesticerade bestånd skall ingå i dessa utvärderingar. [mål 2]

* Lokala samhällen har mycket begränsad tillgång till detta genetiska material. Dessutom möjliggör bevarande av genetiskt material på gårdar, eller till och med av vilda släktingar till domesticerade arter, fortsatt utveckling och anpassning till förändrade förhållanden. Det säkerställer dessutom att materialet förblir livsdugligt under de villkor som det förvaras. ÅTGÄRD 5: Genbanker ex situ måste kompletteras med projekt som säkerställer att användare i landsbygdsområden har tillgång till dessa globala genetiska resurser, och som vidareutvecklar lokalt baserade genbanker på gårdarna liksom in situ-program för vilda populationer. Detta måste samordnas med liknande internationella initiativ. [mål 2]

* Bidrag till utveckling av jordbruk, tamdjursuppfödning och andra intensiva produktionssystem har ofta resulterat i ohållbara utvecklingsprogram och omfattande förluster av biologisk mångfald som hade kunnat undvikas. Stöd till oekonomiska jordbruksmetoder genom subventionering av transporter och gödsel eller boskapsuppfödning på mark som inte är lämplig som betesmark är typexempel på detta.

* Landsbygdssamhällen som är beroende av ett fåtal arter är mycket känsliga för instabilitet på marknader, minskad tillgång till jordbrukskemikalier, sjukdomar och angrepp av skadegörare samt olika klimatförhållanden, vilket kan leda till missväxt och förluster av tamdjurs- och fiskbestånd. Att vara beroende av jordbrukskemikalier är kostsamt, leder i allmänhet till höga föroreningsnivåer och främjar utvecklingen av resistenta skadegörare och patogener.

3.2.2. Produktionssystem som omfattar icke-domesticerade arter - naturskogar, fiske, vilda djur och växter

30. Såväl landsbygds- som stadssamhällen är beroende av en kombination av domesticerade växter, tamdjur, fisk och trädslag samt insamlade vilda produkter. Det senare innefattar mat, medicin, brännved, foder och byggnadsmaterial från växter och animaliskt protein från vilda djur, fisk och insekter. I många odlingssystem (t.ex. skiftesbruk) används en rad olika agroekologiska zoner som ger ett lappverk av brukade, obrukade och orörda livsmiljöer, som alla tillhandahåller varor och tjänster som bidrar till uppehället. Betydelsen av skogar, våtmarker och savanner är väl känd i detta sammanhang. [6]

[6] Gemenskapens meddelande om skog och utveckling: EG-strategin (KOM(1999) 554), och GD Bistånds meddelande om fiskerinäringen (KOM (2000) 724) Fiske och fattigdomsbekämpning.

31. Även i de mest intensivt brukade områdena kombinerar människor användningen av odlade eller uppfödda produkter med produkter som hämtas utanför gården och vissa grupper (t.ex. kvinnor, barn och fattiga) är i stor utsträckning beroende av produkter från ohävdad buskmark och obetydligt skötta naturliga livsmiljöer. Dessa produkter är betydelsefulla för alla samhällsgrupper under perioder då skörden, tamdjuren eller fisket ger mindre utbyte, eller inte ännu är tillgängliga. En hållbar utveckling är därför beroende av tillräckligt stora områden av obrukad mark som kan tillhandahålla dessa produkter och säkerställa att de ekosystemtjänster (vattnets kretslopp, jordmånsbildning, etc.) som stöder den produktiva verksamheten inte går förlorade eller försämras.

* Landskapets många användningsområden, i synnerhet skog, våtmarker och savanner, förbises ofta vid ekonomiska bedömningar av utvecklingsförslag. Som ett resultat av detta är många av de svårdefinierade, långsiktiga fördelarna med biologisk mångfald undervärderade. Detta gäller även för upprätthållande av ekosystemtjänster.

* Viktiga livsmiljöer som försörjer populationer av viktiga arter förstörs: fortplantningsområden, flyttvägar, säsongsbundna rastplatser etc. När det gäller vattenlevande arter är detta särskilt akut när det gäller förlust av korallrev, mangrove och våtmarker med sötvatten. Förlust av skogsområden har negativa effekter på jordmånen, vattenflödet, lokalklimatet och tillgången på många skogsprodukter förutom virke som bidrar till människors uppehälle.

* Hållbart nyttjande begränsas ofta av bristande tillgång till information om resursbasen, dess förmåga att återhämta sig från olika sätt att skörda, samt olika skördeintervall och skördeintensitet. Detta är framför allt ett problem för "dolda" fiskresurser, där omständigheterna kring vandring och fortplantning är komplicerande faktorer om vilka lite är känt. Åtgärd 6: Europeiska gemenskapens stöd till utvecklingsprogram för landsbygdsområden kommer att fokusera på diverse livsmiljöer och arter för att både tillhandahålla framodlade produkter och produkter som härrör från naturen. Detta innefattar stöd till specifik kapacitetsuppbyggnad som utgör en del av regional och nationell politik och utvecklingsprogram och säkerställer att man tar hänsyn till dessa produkter vid fattigdomsbedömningar och ekonomiska analyser. [mål 2]

3.2.3. Skyddade områden

32. Det finns 560 miljoner hektar av skyddade områden i AVS-länder och i länder i Asien och Latinamerika (ungefär 7,7 % av ländernas yta) samt dessutom 130 miljoner hektar skyddade marina miljöer världen över. Dessa områden har inrättats med tanke på olika bevarandemål, däribland a) skydd av avrinningsområden och andra miljötjänster, b) bibehållande av natursköna områden för rekreationssyfte, turism och jakt, c) bibehållande av fortplantningsplatser för flyttande/mobila arter som får fångas på andra platser, d) bevarande av den biologiska mångfalden, inbegripet bibehållande av områden med vilda släktingar till domesticerade växter och djur.

33. Livsmiljöer som har en särskilt rik biologisk mångfald är exempelvis tropiska skogar, våtmarker, kustområden (inbegripet korallrev) och bergsområden. Arida och semiarida landområden har inte ett lika rikt antal arter, men den är ofta unik och försörjer fattiga grupper av människor. Ett representativt urval av skyddade områden inom alla dessa livsmiljöer kan bibehålla globala genetiska reserver, och detta förtjänar internationell finansiering för att gagna detta globala syfte.

34. Skötseln av skyddade områden har ofta misslyckats i många utvecklingsländer och en undersökning av de viktigaste frågor som uppstår vid skötsel av skyddade områden i AVS-länder [7] har publicerats nyligen. Detta dokument visar tydligt att många bevarandemål inte kan uppnås genom skötsel av enbart skyddade områden; kompletterande åtgärder utanför de skyddade områdena är minst lika viktiga. Det politiska stödet och finansieringen är otillräcklig i många utvecklingsländer vilket beror på dålig information om skyddade områden och dåligt definierade målsättningar. Ofta uppstår intressekonflikter med lokala samhällen, och kan bland annat gälla skador på grödor förorsakade av djur som lämnar de skyddade områdena, begränsad tillgång till resurser, avhysningar och fängslanden. Det finns många exempel på regioner där sådana faktorer har hindrat den lokala utvecklingen och underminerat befolkningens stöd för skyddade områden. ÅtGÄRD 7: Europeiska gemenskapen kommer att ge sitt stöd till utvecklingsländer med syfte att utnyttja alla sex IUCN-kategorierna för bevarande och hållbart nyttjande [8]. Arbetet skall koncentreras på en gemensam genomgång av konflikter och möjligheter, förbättring av den lokala försörjningen och den inkomst som genereras genom nyttjande av skyddade områden. Detta innefattar gemenskapsfinansiering som komplettering av Globala miljöfondens investeringar i bevarandesyfte. [mål 2]

[7] Naturparker för biologisk mångfald (1999), EC/IUCN

[8] De sex kategorierna är: 1 Skyddat område som förvaltas huvudsakligen för vetenskapen eller skydd av vildmark. 2 Skyddat område som förvaltas huvudsakligen för ekosystemskydd och rekreation. 3 Skyddat område som förvaltas huvudsakligen för bevarandet av specifika naturliga egenskaper. 4 Skyddat område som förvaltas huvudsakligen för bevarande genom förvaltningsingripande. 5 Skyddat område som förvaltas huvudsakligen för bevarande av landskapet/kustområdet och rekreation samt 6 Skyddat område som förvaltas huvudsakligen för hållbar användning av naturliga ekosystem.

3.3. Miljökonsekvensbeskrivning och strategisk miljöbedömning

35. Förutom att hantera frågor om biologisk mångfald som uppkommer inom sektorerna för förnybara naturresurser och som är direkt knutna till främjande av den biologiska mångfalden på olika nivåer, har stora investeringar gjorts i andra sektorer (t.ex. handel, transport, vatten, hälsa och utbildning). Integreringen av frågor rörande biologisk mångfald i dessa sektorer är en nödvändighet om målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald skall uppfyllas. Samtidigt måste hänsyn tas till det faktum att olika sektorer kan ha en avsevärd inverkan på den biologiska mångfalden och i större eller mindre omfattning vara beroende av den biologiska mångfalden.

36. Den omarbetade miljöhandledningen anger huvuddragen i integreringen av hänsyn till miljön och den biologiska mångfalden i ekonomiskt samarbete och utveckling. Denna handledning anger de åtgärder som krävs i olika skeden av det politiska arbetet, programmen och projekten, med kompletterande riktlinjer för sektorerna: jordbruk, transport, skogsbruk, hälsa, fiske, utbildning etc. ÅtGÄRD 8: Europeiska gemenskapen kommer att ge stöd för att integrera ett ekosystembaserat synsätt i ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete med särskild betoning på utvecklingsprogram och projekt på landsbygden, med beaktande av långsiktiga och icke konkreta ekosystemtjänster. Detta innefattar kapacitetsuppbyggnad för integrerad planering av markanvändning, gemensam förvaltning av naturresurser och lösning av konflikter mellan motsatta intressen. [mål 2]

37. Strategiska miljöbedömningar (för politiska riktlinjer och sektorsprogram) och miljökonsekvensbeskrivningar (för projekt och program) är instrument med vilka bevarande och hållbart nyttjande av den biologiska mångfalden kan integreras i utvecklingssamarbetet. Utvecklingsländernas kapacitet att tillämpa dessa instrument är mycket svag. ÅtGÄRD 9: Kapacitetsuppbyggnad inom nationella och lokala institutioner med syfte att genomföra strategiska miljöbedömningar av politik och program och för att utföra eller utvärdera miljökonsekvensbeskrivningar för projekt. Säkerställa att biologisk mångfald införlivas i miljökonsekvensbeskrivningar och strategiska miljöbedömningar, och stimulera strategiska miljöbedömningar som genomförs för strategier och sektorsprogram som kan ha en inverkan på biologisk mångfald. [mål 4]

3.4. Rättvis fördelning av kostnader och fördelar av användningen av biologisk mångfald

38. Målet i konventionen om biologisk mångfald om en rättvis fördelning av de fördelar som uppkommer genom användningen av biologisk mångfald knyter på ett naturligt sätt an till det internationella utvecklingsmålet för bekämpningen av fattigdom. Om den mänskliga utvecklingen skall gå mot en bättre förvaltning av den biologiska mångfalden måste kostnaderna för att upprätthålla den biologiska mångfalden och de fördelar den ger, fördelas på ett rättvist sätt på alla nivåer. Detta ligger utanför ramen för konventionen om biologisk mångfald, eftersom det berör både kostnader och fördelar och innefattar biologisk mångfald med hänsyn till ekosystem och arter, och även de genetiska resurser som lyftes fram i konventionen om biologisk mångfald. ÅtGÄRD 10: Europeiska gemenskapen kommer att ge stöd till forskningsprojekt i utvecklingsländer som syftar till att klargöra vilka kostnader och fördelar olika strukturer för förvaltning av den biologiska mångfalden innebär för olika grupper av intressenter, i synnerhet vad gäller fattiga delar av landsbygdsbefolkningen, och med beaktande av den biologiska mångfaldens betydelse för ekonomin i tätorter. [mål 3]

39. När det gäller genetiska resurser, har internationella diskussioner och förhandlingar (WTO/TRIP) ägt rum om immaterialrätt, äganderätt till teknik och kontroll över patenterade varor. De har försvårats av problem med att definiera begreppen biologisk mångfald och vad som är inhemsk och lokal kunskap. Mera stöd behövs för att säkra rättigheter för lokala och inhemska befolkningsgrupper, eller för att låta dem få del av vinsterna. ÅTGÄRD 11: Europeiska gemenskapen kommer att ge stöd till nationell kapacitetsuppbyggnad i utvecklingsländer med syfte att definiera immaterialrätt i samband med biologisk mångfald, och att utveckla understödjande lagstiftning för rättvis fördelning av förmåner. Dessa måste omsättas till praktiska överenskommelser och kontrakt mellan leverantörer och användare. [mål 3]

40. Specialiserade marknader för produkter som tillverkas och levereras på sätt som uppfyller standarderna för bevarande av biologisk mångfald, samt sociala och ekonomiska standarder håller på att växa fram. Även om dessa marknader inte är omfattande i dagsläget, bör man ta tillfället i akt att förbättra möjligheterna att bedriva handel på dessa specialmarknader med kunder som är medvetna om vikten av biologisk mångfald och som är villiga att betala ett högre pris.

41. Merparten av de produkter som är relaterade till biologisk mångfald handlas emellertid på lokala marknader. Fördelningen av kostnader och fördelar i samband med förvaltning av biologisk mångfald är därför beroende av lokala eller nationella intressenter. Lokala samhällen fungerar ofta som förvaltare av naturliga ekosystem och de behöver en tydligt definierad ägande- och tillträdesrätt till naturresurserna om de skall investera i långsiktiga, hållbara förvaltningsmetoder. De är också i behov av stöd för att säkerställa att starkare, externa intressen inte drar nytta av ett ohållbart nyttjande av den biologiska mångfalden på bekostnad av lokalbefolkningens försörjning. ÅTGÄRD 12: Stöd partnerländernas utveckling av politiska ramverk för en naturresursförvaltning byggd på delaktighet, och stöd kapacitetsuppbyggnad inom kooperativ, användargrupper och andra lokalt baserade organisationer och icke-statliga organisationer som tillhandahåller produkter relaterade till biologisk mångfald, i syfte att stärka deras förmåga att förhandla med myndigheter och privata företag om skäliga priser och system för rättvis fördelning av vinsterna. Detta innefattar bland annat omskolning av statsanställda för att underlätta system för gemensam förvaltning, politiska reformer relaterade till särskilda incitament, eller avskaffande av snedvridande incitament (t.ex. subventioner) som begränsar lönsamheten vid handel med en rad olika produkter som härrör från biologisk mångfald. [mål 3 och 6] ÅTGÄRD 13: Stöd politisk översyn och förbättring av lagstiftningen i syfte att stärka lokalbefolkningens äganderätt och tillträde till mark och naturresurser. [mål 2]

42. Det krävs en politik för gemensam förvaltning och decentraliserat beslutsfattande, grundad på tydliga rättigheter när det gäller ägande och tillträde, som ger landsbygdssamhällen möjlighet att förhandla fram skäliga priser och spela en aktiv roll för att tillsammans med myndigheter och den privata sektorn fastställa hållbara nivåer för nyttjande. Om detta skall kunna genomföras på ett effektivt sätt krävs en fast och överskådlig styrning som exempelvis kan innebära omfördelning av skatter till lokala samhällen.

43. För att helt kunna utnyttja möjligheterna att handla med ett stort antal produkter är det nödvändigt att utveckla nya marknader och saluföra nya produkter. Initiativ för att införa standardisering och kvalitetskontroll av inhemska mediciner som handlas på lokala marknader innebär möjligheter att integrera förvaltningen av den biologiska mångfalden i människors ekonomiska välfärd och på så sätt främja system för hållbart nyttjande. Ekonomisk utveckling innebär också en risk för att artrikedomen minskar i vissa livsmiljöer till följd av att skötseln går ut på att producera det fåtal produkter är mest lönsamma. ÅTGÄRD 14: Europeiska gemenskapen kommer att främja och stödja försök att höja värdet av den biologiska mångfalden genom att stödja nationella och internationella initiativ som syftar till att

i) förbättra marknadstillgången för "smalare" produkter och stödja standardisering och processer för kvalitetskontroll,

ii) främja stimulerande åtgärder som gör "smalare" produkter konkurrenskraftiga i jämförelse med andra produkter som är subventionerade,

iii) etablera mekanismer för handel med globala nyttigheter som tillhandahålls av tropiska länder, exempelvis handelssystem för kolsänkor, och utveckling av mekanismer som säkerställer att behållningen från denna handel tillkommer de lokala förvaltarna av artrika livsmiljöer,

iv) stödja utveckling och harmonisering av internationella standarder för reglering av handel, med syfte att minska internationella handelshinder för hållbart tillverkade produkter från tropiska länder. [mål 1, 2 och 5] och

v) främja certifieringssystem för hållbar skogsförvaltning, jordbruk, fiskenäring etc. och därmed förknippade märkningssystem som garanterar förvaltningsmetoder som främjar bevarandet och en hållbar användning av biologisk mångfald.

3.5. Forskning, informationsutbyte och tekniköverföring

44. Den biologiska mångfalden har en dynamisk karaktär, den kan på ett otal mer eller mindre konkreta sätt främja utveckling och är på ett komplext sätt knuten till en tryggad livsmedelstillgång och bekämpning av fattigdom. Mot denna bakgrund finns det bland utvecklingsländerna och organisationer för utvecklingssamarbete en ständigt växande efterfrågan på information om biologisk mångfald. Organisationer för utvecklingssamarbete, ledare för fältprojekt och lokala samhällen måste sprida kunskap om sina problem för att möjliggöra problemorienterad forskning, som en integrerad del av fältprogram och projekt.

45. Internationella forskningsinstitut (t.ex. CGIAR-instituten; CGIAR - Rådgivande gruppen för internationell jordbruksforskning) förvarar stora samlingar av genetiskt material. Dessa genbanker fylls på med grobara frön och genetiskt material från jordbruksområden, och den förvaltning som sker på gårdar är väsentlig för att upprätthålla genbankerna. Genbankerna bör innehålla ett bredare spektrum av grödor, tamdjur, fisk och trädarter, och även beakta vilda släktingar till domesticerade arter. Det är väsentligt att se till att landsbygdssamhällen kan dra nytta av de internationella genbankerna.

46. Stora mängder biologisk information och motsvarande provexemplar har samlats in av institut i industrialiserade länder, och ansträngningar behöver nu göras för att sprida denna information på ett effektivt sätt. Dessutom krävs ytterligare forskningskapacitet i utvecklingsländer för att utveckla denna information. Det behövs också mer information om det bästa sättet att hantera orsakerna till förlust av biologisk mångfald. Detta kräver nya och tvärvetenskapliga metoder för insamling av uppgifter: sammankoppling av samhällsvetenskaplig, biologisk och ekonomisk forskning samt integrering av lokala och inhemska kunskaper [9] i den vetenskapliga informationen. Åtgärd 15: Europeiska gemenskapen kommer att stödja universitet och forskningsinstitut i utvecklingsländer som vill bygga upp sin kapacitet för forskning om biologisk mångfald samt för utbyte av information och insamlat material. Detta gäller även kapaciteten att samla in och analysera tvärvetenskaplig information som en del av systematiska undersökningar av sambanden mellan minskad fattigdom, hållbar utveckling och bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald. [mål 3]

[9] Kopplingarna mellan kulturell mångfald och biologisk mångfald är uppenbara och bör beaktas.

47. För att förverkliga detta krävs att datainsamling sker på ett mer allsidigt sätt som engagerar alla intressenter och att resultaten rapporteras på ett sätt som är begripligt för alla berörda parter. Detta bidrar i sin tur till öppenhet i projekt- och programförvaltningen. ÅTGÄRD 16: Utveckla nya metoder för en bredare delaktighet i datainsamling och informationsutbyte och uppmärksamma behovet av att integrera inhemsk och lokal kunskap med vetenskaplig kunskap. Se till att resultaten från enkäter och studier görs tillgängliga på ett begripligt sätt för alla berörda parter. [mål 3]

48. I konventionen om biologisk mångfald uppmanas parterna att upprätta rapporteringssystem, och att möjliggöra informationsutbyte om frågor som berör biologisk mångfald genom clearing-mekanismen. Ansträngningarna att upprätta effektiva clearing-mekanismer har inte varit särskilt framgångsrika i många utvecklingsländer. Därför måste investeringar i utvecklingssamarbete fokuseras på grundläggande kapacitetsuppbyggnad, och säkerställa att lämpliga verktyg utvecklas (många nationella clearing-housemekanismer har exempelvis inte tillgång till Internet). Vidare måste clearing-housemekanismerna engagera alla intressenter som arbetar med förvaltning av biologisk mångfald, och inte bara forsknings- och myndighetsinstitutioner i huvudstäderna.

3.6. Utbildning och ökad medvetenhet

49. Det finns en allmän brist på medvetenhet och insikt om vad biologisk mångfald är, och om kraven i konventionen om biologisk mångfald och i andra internationella miljökonventioner. För att ändra detta krävs informationsmaterial riktat till särskilda grupper i syfte att öka kunskaperna om den biologiska mångfaldens betydelse för utvecklingen och om kraven i internationella miljökonventioner. Ökad medvetenhet kan förändra destruktiva verksamheter genom att lokala aktörer inser den biologiska mångfaldens betydelse exempelvis för hälsovård och välfärd och ekosystemens stabilitet.

50. Genom formell utbildning kan man få ett större antal personer som är kvalificerade att fatta beslut om och förvalta den biologiska mångfalden. Utbildning är därför ett viktigt verktyg för kapacitetsuppbyggnad, och utarbetande av nya studieplaner som kombinerar lokal kunskap med vetenskaplig information bör prioriteras för att öka de unga människornas medvetenhet och insikt. Detta måste kompletteras med högre utbildning som ger studenterna en fördjupad kunskap om vikten av att frågorna om biologisk mångfald ses mot bakgrund av samhälleliga och ekonomiska aspekter av utvecklingsprocessen. Djurparker och botaniska trädgårdar har också en mycket viktig roll i utbildningen.

4. Genomförande

4.1. Ekonomiska medel

51. Förvaltning av biologisk mångfald kräver ett långsiktigt perspektiv som sträcker sig bortom denna åtgärdsplan. Genomförandet av denna åtgärdsplan kräver insatser och investeringar på lokal, nationell och internationell nivå. Prioriteringarna har beskrivits ovan och de bör ligga till grund för finansieringen. Det finns emellertid ytterligare många frågor som måste uppmärksammas: program för utveckling av landsbygden och tryggad livsmedelsförsörjning måste beakta den vilda och domesticerade biologiska mångfald som används för befolkningens uppehälle innan projekten påbörjas, principer för förvaltning av ekosystem måste integreras i alla aspekter av utvecklingssamarbetet, politiska förslag på ett makroekonomiskt plan skall vara föremål för strategiska miljöbedömningar. Dessa frågor måste genomarbetas och diskuteras ytterligare med våra partner.

52. Åtagandena inom Europeiska utvecklingsfonden (EUF) och åtagandena för Asien och Latinamerika (ALA) är inte inriktade på miljöfrågor. Ungefär 5 % av EUF-8 kommer att öronmärkas för miljön och 10 % av ALA-medlen skall användas till miljöfrågor. Målen i denna åtgärdsplan kommer endast att uppnås om frågor om miljö och biologisk mångfald även i framtiden integreras på alla nivåer där medel ges till ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete, med strategiskt stöd från den lilla andel av budgeten som har avsatts för frågor om biologisk mångfald. Som ett exempel överstiger i dag de finansiella medlen till stöd för transport 40 % av de totala åtagandena för utvecklingssamarbete. Dessa verksamheter kan ha stor påverkan på den biologiska mångfalden och därför krävs stöd för att säkerställa att den biologiska mångfalden inkluderas i förfaranden för miljökonsekvensbeskrivningar (MKB) och strategiska miljöbedömningar (SMB) i partnerländerna. Dessutom krävs kapacitetsuppbyggnad för att de skall kunna genomföras.

53. Det är också nödvändigt med en fortsatt finansiering via budgetposterna för miljö och tropisk skog, och andra som kan stödja utveckling av nya förfaranden eller vägledning om bästa sätt att integrera frågorna om miljö och biologisk mångfald i ekonomiskt samarbete och utveckling. Dessa budgetposter är också avgörande för fortsatt utveckling av den övergripande politiken och för att möjliggöra integreringen av biologisk mångfald i sektorspolitiken. Finansiering via budgetposter bör också kunna ske för program och studier, som analyserar förhållandena mellan hållbar utveckling och miljö eller biologisk mångfald, på såväl global, regional som lokal nivå.

54. Förbättrad samordning och samarbete med andra bidragsgivare är en nödvändighet. Detta bör innefatta samfinansiering av verksamheter för våtmarker, lokalbefolkningens engagemang i hållbart skogsbruk, bevarande och hållbart nyttjande av torra områden, projekt för integrerat bevarande och utveckling samt utveckling av informationsbasen. Möjligheterna att samarbeta med Globala miljöfonden om eventuell samfinansiering av en fond för kapacitetsuppbyggnad kring biologisk mångfald kommer också att undersökas. Allt detta syftar till att vända negativa miljötrender i utvecklingsländer, i synnerhet via genomförande av åtaganden inom ramen för multilaterala miljöavtal och genom att tackla regionala miljöproblem.

4.2. Övervakning

55. Regelbunden övervakning och granskning krävs för att säkerställa effektiviteten och för att kunna ta vara på nya möjligheter. Effektiviteten i genomförandet av denna åtgärdsplan bör övervakas som ett komplement till den ordinarie övervakningen av projekt och program, vilken bör innefatta miljöfrågor i alla skeden i enlighet med standardiserade konsekvensbeskrivningar. Åtgärdsplanen behöver en uppsättning kostnadseffektiva indikatorer som kan användas för att bedöma nationella vägledande program och nationella strategidokument, politik och program samt projekt. Åtgärd 17: Stöd forskning för att utveckla en uppsättning praktiska indikatorer som kan användas för att övervaka hur frågor om biologisk mångfald har behandlats i nationella vägledande program och nationella strategidokument, politik, program och projekt. På lokal nivå bör detta även inbegripa övervakning som genomförs av lokalbefolkningen. [mål 1 och 4]

56. Det är inte möjligt att övervaka alla länder, program och projekt samtidigt, och därför kommer det att göras ett urval av länder, sektorer och projekt för vilka fallstudier skall genomföras. Urvalskriterierna för övervakning kommer att innefatta: i vilken utsträckning har man tagit hänsyn till frågor om biologisk mångfald i ett antal nationella vägledande program och strategier för länder med hög biologisk mångfald (eller unika ekologiska regioner); hur effektivt har genomförandet av den nationella åtgärdsplanen för biologisk mångfald varit; centrala sektorsprogram (t.ex. transport) i ett antal medel- och låginkomstländer; den nationella politikens konsekvenser för in situ- och ex situ- bevarande av biologisk mångfald; och påverkan på den biologiska mångfalden orsakad av ett antal initiativ för tryggad livsmedelsförsörjning. ÅtGÄRD 18: Oberoende granskningar för att bedöma i vilken utsträckning frågor om miljö och biologisk mångfald har beaktats i utformning och utvärdering av politik, program och projekt i utvalda studier: fortsätt femårsgranskningen av dokument om politik, program och projekt. [mål 1 och 4]

Bilaga I - Mål i strategin för biologisk mångfald och prioriteringar i åtgärdsplanen för biologisk mångfald

Mål i strategin för biologisk mångfald // Prioriteringar i åtgärdsplanen för biologisk mångfald

(1) Att integrera mål för biologisk mångfald i gemenskapens strategier för utveckling och ekonomiskt samarbete och i den politiska dialogen med utvecklingsländer och övergångsekonomier. Målen för biologisk mångfald skall integreras i utvecklingsprojekt inom olika sektorer i mottagarländernas ekonomier och därmed säkerställa en bättre sammanhållning mellan gemenskapens politik för utvecklingssamarbete och övriga politiska områden i gemenskapen, som till exempel handel, jordbruk och fiskeri. // 2, 3, 14, 17, 18

(2) Att stödja hållbart nyttjande av naturresurser, särskilt vad gäller skogar, gräsmarker samt havs- och kustekosystem. // 4, 5, 6, 7, 8, 13, 14

(3) Att stärka kapaciteten hos betydelsefulla organ som deltar i bevarandet och det hållbara nyttjandet av den biologiska mångfalden. // 2, 3, 10, 11, 12, 15, 16

(4) Att ytterligare integrera miljökonsekvensbeskrivningar i utvecklingssamarbetet. // 2, 9, 17, 18

(5) Att samordna genomförandet av denna strategi och de åtgärdsplaner som växer fram ur den med strategierna i länder utanför EU, och därigenom åstadkomma sammanhållning mellan gemenskapens stöd till länder utanför EU och dessa länders egna mål vad gäller biologisk mångfald. // 3, 14

(6) Att se till att politiken och tillvägagångssätten i gemenskapens och medlemsstaternas biståndsprogram kompletterar varandra och är samordnade. Detta gäller även i förhållande till övriga biståndsgivare och internationella institutioner, bl.a. Globala miljöfonden; detta för att åstadkomma ett enhetligt genomförande av konventionen om biologisk mångfald. // 1, 3, 12

(7) Att tillhandahålla tillräcklig finansiering för biologisk mångfald i bilaterala biståndsprogram, liksom för internationella mekanismer (t.ex. konventionen om biologisk mångfald). // Avsnitt 4

Bilaga II - Utbetalade medel för miljöfrågor i AVS-länder och länder i Asien och Latinamerika

Europeiska kommissionens utgifter till förmån för biologisk mångfald kommer från många olika bidragsgivare, däribland Europeiska utvecklingsfonden (EUF) och olika poster i gemenskapsbudgeten avsedda för ett antal områden, exempelvis tropiska skogar, miljön i utvecklingsländer och den globala miljön.

I nedanstående tabell sammanställs de medel som utbetalats (1990 till 1995) till AVS-länder (EUF) och länder i Asien och Latinamerika huvudsakligen för miljöprojekt (eller miljökomponenter av andra projekt). Den totala budgeten för EUF-7 uppgår till 11 miljarder euro, vilket medför att 2 % av det totala beloppet anslogs till miljöåtgärder. Den budget som är avsedd för länderna i Asien och Latinamerika (ALA) har som mål att satsa 10 % på miljöfrågor.

Finansiering av miljöåtgärder och antal procent av total finansiering som använts till miljöprojekt. (1990 till 1995)

>Plats för tabell>

Källa: Integrering av miljöaspekter och hållbar utveckling i politiken för ekonomiskt samarbete och utveckling

Element i en övergripande strategi. Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet.

Det totala beloppet som GD Bistånd anslog till miljöprogram och projekt under perioden 1996-1998 var 274,3 miljoner euro (5,3 % av det totala anslaget från GD Bistånd), och det utbetalade beloppet var 101 miljoner euro (Tractebel/ERM/Kampsax 2000).

Med hjälp av DAC:s kategorier för klassificering av miljöprojekt, anslogs 181 miljoner euro mellan 1996 och 1998 till projekt som behandlar FN:s konventioner om biologisk mångfald, klimatförändringar and ökenspridning (se tabellen). Detta innebär att i genomsnitt 1,2 % av de totala årliga anslagen från GD Bistånd användes till att genomföra konventionen om biologisk mångfald. Dessutom användes 19 miljoner euro till integrering av miljöaspekter i politiken för utvecklingssamarbete.

Europeiska gemenskapens ekonomiska åtaganden och utbetalningar [10] (i miljoner euro) till stöd för FN-konventioner

[10] Ungefärliga uppgifter.

>Plats för tabell>

(Källa: Tractebel/EFM/Kampsax)

DAC:s kategorier för verksamheter som stöder genomförandet av konventionen om biologisk mångfald är breda, och innefattar skydd av vattenresurser, hållbart jordbruk, bekämpning av avskogning, hållbart fiske och hållbart nyttjande av känsliga miljöer för turism. Den klassificering av Europeiska kommissionens projekt som gjordes i syfte att uppdatera utvärderingsrapporten (ERM 1997) bygger på en mycket snävare definition av biologisk mångfald: skydd av naturresurser, sällsynta naturresurser och vilda djur- och växtarter. Enligt denna klassificering utgjorde stöd till biologisk mångfald ungefär 3 % av det totala miljöbiståndet. [11]

[11] Uppgiften 3 % och de procenttal som anges i figur 1 är snarare ungefärliga än faktiska uppgifter: de är baserade på en analys inom vilken många projekt gavs fler än en målsättning vilket har lett till dubbla uppgifter för vissa åtaganden.

>Hänvisning till>

(Bearbetade uppgifter från Tractebel/ERM/Kampsax 2000)

Utgifter i budgetposterna för miljö och tropisk skog (93-99): 97 miljoner euro respektive 234 miljoner euro. Preliminär uppskattning av utgifter till projekt relaterade till biologisk mångfald som leds av GD Forskning (96-98): 4 miljoner euro.

Bilaga III - DAC:s Kriterier för projekt och program som uppfyller målen i konventionen om biologisk mångfald

Projekt och program skall gynna bevarande av biologisk mångfald, hållbart nyttjande av biologisk mångfald, eller rättvis och skälig fördelning av den nytta som uppstår genom utnyttjandet av genetiska resurser. Detta innefattar specifika åtgärder för att integrera hänsyn till biologisk mångfald i en rad olika utvecklingsmål i mottagarlandet, eller att hjälpa utvecklingslandet att uppfylla sina åtaganden enligt konventionen.

Exempel på olika slags projekt och program:

* Utarbetande av nationella åtgärdsplaner, strategier och program för biologisk mångfald, inventering och bedömning av biologisk mångfald, utveckling av nödvändig lagstiftning och regleringar för skydd av hotade arter, utveckling av stimulerande åtgärder, utveckling av konsekvensbeskrivningar, politik och lagstiftning om tillgång till och fördelning av nyttan av genetiska resurser.

* Inrättande av skyddade områden och hållbar förvaltning av ekosystem, däribland havs- och kustekosystem, inlandsvatten, bergs- och torrskogar, arida och semiarida områden.

* Naturreservat och åtgärder i kringliggande områden, andra åtgärder för att skydda hotade eller sårbara arter och deras livsmiljöer, ex situ-bevarande (t.ex. fröbanker, djurparker).

* Kapacitetsuppbyggnad inom taxonomi och bedömning av biologisk mångfald, utbildning, kompetensutveckling och program för att öka medvetenheten om biologisk mångfald.

* Forskning om biologisk mångfald.

* Integrering av hänsyn till biologisk mångfald i sektorernas politik, planering och program.

* Skydd och restaurering av vattenresurser, och skydd och förvaltning av avrinningsområden och flodsystem.

* Hållbara jordbruks- och odlingsmetoder, integrerade strategier för bekämpning av skadegörare och lämplig användning av jordbrukskemikalier, markvård, bevarande av genetiska resurser

* Bekämpning av avskogning och markförstöring.

* Hållbart fiske i havet, i kustområden och i inlandet.

* Hållbart nyttjande av känsliga miljöer för turism.