RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Utvärdering av de italienska myndigheternas rapport till kommissionen och rådet om indrivningen av den tilläggsavgift som mjölkproducenterna är skyldiga att betala för regleringsåren 1995/1996–2001/2002

(i enlighet med artikel 3 i rådets beslut 2003/530/EG)

Denna utvärderingsrapport har upprättats i enlighet med artikel 3 i rådets beslut 2003/530/EG av den 16 juli 2003 om huruvida ett stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja sina mjölkproducenter är förenligt med den gemensamma marknaden (nedan kallat rådets beslut), enligt vilket de behöriga italienska myndigheterna årligen ska rapportera till rådet och kommissionen om hur de lyckas driva in det belopp som producenterna är skyldiga på grundval av tilläggsavgiften för perioden 1995/1996–2001/2002.

Det stöd som Italien beviljar mjölkproducenter genom att träda in och till Europeiska unionens budget betala det belopp som dessa producenter är skyldiga Europeiska unionen för tilläggsavgiften på mjölk och mjölkprodukter för regleringsåren 1995/1996 till 2001/2002 och genom att låta dessa producenter betala tillbaka sin skuld genom uppskjuten betalning utan ränta över ett antal år anses, på grundval av artikel 1 i rådets beslut, undantagsvis vara förenligt med den gemensamma marknaden, under förutsättning att

–återbetalningen är fullständig och görs genom årliga amorteringar av lika storlek, och att

–återbetalningsperioden inte överstiger 14 år, räknat från och med den 1 januari 2004.

Enligt artikel 2 i rådets beslut beviljas stödet på villkor att Italien anmäler hela tilläggsavgiften för de avsedda perioderna till Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), numera Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ), och att Italien drar av den resterande skulden från de utgifter som finansieras genom EUGFJ för november 2003, november 2004 och november 2005 i form av tre lika stora årliga amorteringar. Genom en skrivelse av den 26 augusti 2003 anmälde Italien i vederbörlig ordning hela tilläggsavgiften för regleringsåren i fråga. Den resterande skulden har i vederbörlig ordning dragits av från de utgifter som finansierats genom EUGFJ för november 2003, 2004 och 2005.

Enligt artikel 3 i rådets beslut ska de behöriga italienska myndigheterna årligen rapportera till rådet och kommissionen om hur de lyckas driva in det belopp som producenterna är skyldiga på grundval av tilläggsavgiften för regleringsåren 1995/1996 till 2001/2002.

Genom en skrivelse från AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) av den 9 november 2018 om amorteringen för 2017 lämnade de italienska myndigheterna sin trettonde rapport till kommissionen i enlighet med denna bestämmelse. Eftersom de två första amorteringarna (2004 och 2005) behandlades i en gemensam rapport (dokument KOM(2007) 34 slutlig av den 30 januari 2007), gällde den rapporten den fjortonde amorteringen.

Den här rapporten utgör kommissionens utvärdering av de italienska myndigheternas rapport om resultaten för år 2017 i fråga om indrivningen av tilläggsavgiften, både vad gäller de sju regleringsår som omfattas av rådets beslut och de regleringsår som inte omfattas av det beslutet.

Betalning av avgift enligt amorteringsordningen 2003

Rådets beslut om att tillåta Italien att träda in i mjölkproducenternas ställe och betala in tilläggsavgiften till EU:s budget gällde 25 123 producenter som var skyldiga att betala avgiften år 2005, då den första rapporten lämnades in till rådet. Detta antal har minskat till 20 647 för år 2017.

Av det totala antalet mjölkproducenter som omfattas av denna rapport och som är skyldiga att betala tilläggsavgiften för de sju regleringsår som omfattas av rådets beslut, har 15 431 valt att använda den amorteringsordning som infördes 2003. Innan den första amorteringen betalades 2004 var de 15 431 producenter som valt att omfattas av amorteringsordningen sammanlagt skyldiga 345 miljoner euro. Det motsvarar ungefär en fjärdedel av hela skuldbeloppet för de producenter som har vägrat att ansluta sig till amorteringsordningarna. Det verkar därmed som om det till största delen är de producenter som står för de lägsta överskottsnivåerna som har valt att omfattas av amorteringsordningen. De producenter som står för mer omfattande individuella överskottsleveranser (cirka 8 000 producenter som är skyldiga att betala omkring 1 miljard euro i avgifter för de sju regleringsåren) har i stället valt att inte omfattas av amorteringsordningen. Det bör dock noteras att de italienska myndigheterna varje år tar emot nya ansökningar om att omfattas av amorteringsordningen. År 2017 inkom 36 nya ansökningar, motsvarande totalt 7 miljoner euro. Den fjortonde amorteringen, som uppgick till 24 655 057,20 euro, skulle betalas in av 10 137 producenter före den 31 december 2017. Av de italienska myndigheternas kontroller framgår att 10 038 producenter i vederbörlig ordning betalade in sammanlagt 24 259 152,52 euro under 2017. Det innebär att 99 % av producenterna har betalat 98,40 % av avgifterna i tid vid den fjortonde amorteringen. Denna nivå ligger i genomsnitt på 97 % för de tidigare amorteringarna. Enligt de italienska myndigheterna hade sammanlagt 375,94 miljoner återbetalats vid slutet av den fjortonde amorteringen.

Dessa betalningsnivåer tyder visserligen på att de producenter som omfattas av amorteringsordningen är beslutna att uppfylla sina skyldigheter, men kommissionen anser att den uppföljning som görs i de fall där betalning inte har registrerats inom tidsfristen är en tydlig indikator på hur angelägna de italienska myndigheterna är att se till att villkoren för ordningen uppfylls på ett korrekt sätt och, i slutänden, att driva in hela den utestående avgiften.

För den fjortonde amorteringen finns ännu ingen information tillgänglig om betalningarna från de återstående 99 producenterna, vilket motsvarar ett belopp på 392 784,39 euro.

Vad gäller den trettonde amorteringen framgick det av den föregående rapporten att 209 producenter per den 31 december 2016 fortfarande hade utestående betalningar motsvarande ett belopp på 563 317,2 euro. Enligt uppgifter från de italienska myndigheterna anmälde de centrala myndigheterna alla dessa fall till de berörda regionala myndigheterna, som skulle driva in hela skuldbeloppet med ränta utanför amorteringsordningens ramar. Av de 209 producenter som man först antog inte hade betalat, visade det sig senare att 103 faktiskt hade betalat amorteringen. De 106 producenter som däremot verkligen inte hade betalat den trettonde

amorteringen har uteslutits från amorteringsordningen och indrivningsförfaranden har inletts mot dem.