EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 26.10.2021 COM(2021) 960 final RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Påskynda EU:s klimatåtgärder mot en grön, rättvis och gynnsam framtid



























EU:s rapport om klimatåtgärder för 2021 {COM(2021) 950 final} - {SWD(2021) 298 final}



”Detta är det avgörande årtiondet i kampen mot klimatkrisen och krisen för den biologiska mångfalden. Nio av tio européer anser att åtgärder bör vidtas för att minska utsläppen och göra EU klimatneutralt senast 2050. EU har satt ambitiösa mål och kommissionens förslag visar hur vi kan nå dem. Att säkra en grön och sund framtid för alla kommer att kräva avsevärda insatser inom varje sektor och varje medlemsstat. EU:s omställning kommer att bli rättvis, grön och konkurrenskraftig.” Frans Timmermans, verkställande vice ordförande med ansvar för den europeiska gröna given



1.HUR EU UPPFYLLER SINA INTERNATIONELLA ÅTAGANDEN EU överträffade sitt minskningsmål för växthusgasutsläpp för 2020 och en rekordnedgång skedde samma år på grund av covid-19-pandemin. År 2020 minskade utsläppen av växthusgaser i EU:s 27 medlemsstater, inklusive internationell luftfart, med 31 % jämfört med 1990 års nivåer och nådde den lägsta nivån på 30 år. Om man medtar utsläpp och upptag från sektorn markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk (LULUCF) är det en nettominskning på 34 %. EU har således i hög grad överträffat sitt mål enligt Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar att minska utsläppen av växthusgaser med 20 % till 2020 jämfört med 1990. Tack vare fortsatta insatser för att minska koldioxidutsläppen under det senaste årtiondet var detta redan fallet innan covid-19-pandemin bröt ut. Sedan EU:s utsläppshandelssystem infördes 2005 har utsläppen inom sektorer som omfattas (elproduktion, merparten av industriproduktionen och flygningar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)) minskat med omkring 43 %. Detta har bidragit avsevärt till att uppnå EU:s övergripande mål för 2020. I sektorer som inte omfattas av utsläppshandelssystemet (t.ex. industrin som inte omfattas, transporter, byggnader, jordbruk och avfall) var utsläppen 16 % lägre än 2005. Med andra ord överträffades även ansvarsfördelningsmålen för 2020 (–10 %). Enligt preliminär simulerad redovisning enligt Kyotoprotokollet minskade de årliga bokförda nettokrediterna från LULUCF mellan 2013 och 2019. Sedan 1990 växte EU:s samlade BNP med mer än 50 %, medan ekonomins växthusgasintensitet, definierad som förhållandet mellan utsläpp och BNP, minskade till 271 g koldioxidekvivalenter per euro2015 under 2020, vilket är mindre än hälften av 1990 års nivå. Detta visar att minskade koldioxidutsläpp och ekonomisk tillväxt kan gå hand i hand enligt EU:s nya tillväxtstrategi – den europeiska gröna given. Jämfört med 2019 minskade växthusgasutsläppen med nästan 10 % år 2020 på grund av pandemin, vilket är en tillfällig minskning av utsläppen som saknar motstycke. Utsläppen från stationära anläggningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem minskade kraftigt med 11,4 % och utsläppen utanför utsläppshandelssystemet minskade med 5,6 %. Luftfartssektorn hade en rekordminskning (–63,5 %) av utsläppen från flygningar inom EES och globalt (–54 %) från internationell luftfart. Av en nyligen genomförd studie framgår dock att luftfartens icke koldioxidrelaterade utsläpp står för mer än hälften (66 %) av luftfartens strålningsdrivningseffekter (2018). Detta resulterar i ett behov av att överväga hur man bäst kan åtgärda påverkan från utsläpp som inte är koldioxid för att bidra till EU:s klimatmål och Parisavtalet, som ett komplement till de redan vidtagna klimatåtgärderna. Trots att sjöfartssektorn var ett av de mest energieffektiva transportsätten utgjorde dess utsläpp omkring 3–4 % av EU:s totala koldioxidutsläpp under 2018–2019. Omkring 60 % av de rapporterade koldioxidutsläppen kom från resor till eller från en hamn utanför EES. År 2020 drabbades också denna sektor hårt av pandemin (–15 % av koldioxidutsläppen på årsbasis). Trots dessa framgångar är det viktigt att komma ihåg att en snabb ekonomisk återhämtning även kan leda till en kraftig och snabb ökning av utsläppen om inte de politiska stimulansåtgärderna inriktas på den gröna omställningen. Med tanke på klimatförändringarnas aldrig tidigare skådade effekter måste vi slutligen agera snabbare än någonsin för att säkra en grön, rättvis och gynnsam framtid. Figur 1: Totala utsläpp av växthusgaser (inklusive internationell luftfart) och upptag för EU:s 27 medlemsstater under 1990–2020, mål, modellbaserade beräknade utsläpp och upptag 2020–2050 Stora framsteg inom de europeiska klimatåtgärderna

I linje med Parisavtalet fastställde EU målet om klimatneutralitet senast 2050 i december 2019. EU antog också den europeiska gröna given, den sektorsövergripande färdplanen mot en grön och rättvis omställning, där digital teknik spelar en allt viktigare roll för klimatrelaterade begränsningar och anpassningar. I december 2020 godkände Europeiska rådet ett ambitiösare mål för 2030 på minst 55 % mindre nettoutsläpp (tidigare 40 %). Detta efter att kommissionen offentliggjort sin klimatmålsplan för 2030, som föreslår en mer balanserad väg mot klimatneutralitet. Detta fick EU och dess medlemsstater att lämna in uppdaterade nationellt fastställda bidrag till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar i december 2020. I oktober 2021 lämnade 20 medlemsstater in sina långsiktiga strategier till EU, men medlemsstaterna uppmanas att överväga att uppdatera och, om möjligt, höja sina ambitioner. Genom antagandet och ikraftträdandet av den europeiska klimatlagen i juni 2021 blev både målen för 2030 och 2050 rättsligt bindande i EU. Lagen begränsar också den andel av utsläppsminskningarna fram till 2030 som kan utgöras av kolupptag för att säkerställa att det görs tillräckliga begränsningsinsatser. Genom lagen uppmanas sektorer att utarbeta färdplaner för att uppnå klimatneutralitetsmålet och en europeisk rådgivande vetenskaplig nämnd för klimatförändringar inrättas. För att säkerställa att EU:s politiska ram är lämplig för dess nya klimatmål för 2030 föreslog kommissionen i juli 2021 det mest omfattande paketet med klimat- och energilagstiftning någonsin. Paketet syftar till att införa förändringar gradvis och erbjuda ett antal verktyg för att stödja en omställning som är socialt godtagbar. När det gäller utsläpp av växthusgaser föreslås i paketet en skärpning av EU:s befintliga utsläppshandelssystem och en utvidgning av systemet för koldioxidprissättning inom sjötransportsektorn. I paketet finns också förslag på hur användningen av hållbara alternativa bränslen kan främjas inom sjöfarts- och luftfartssektorerna. Vidare föreslås att gratis utsläppsrätter inom luftfartssektorn fasas ut och att det globala systemet för kompensation för och minskning av koldioxidutsläpp från internationell luftfart (Corsia) tillämpas vid behov för flygningar utanför EES. Dessutom föreslås i paketet ett separat utsläppshandelssystem för bränslen som används i vägtransporter och byggnader, ett högre minskningsmål för koldioxidutsläpp från nya bilar och lätta lastbilar samt en snabbare utbyggnad av infrastrukturen för alternativa bränslen. För sektorer som för närvarande inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem (byggnader, vägtransporter och inrikes sjötransporter, jordbruk, avfall och småindustri) stärker paketet de bindande målen för minskade växthusgasutsläpp för varje medlemsstat. Särskilda mål sätts också för att bevara och skapa naturliga kolsänkor. Paketet innehåller också höjda mål för användningen av förnybara energikällor samt åtgärder för att påskynda användningen av dessa i alla slutanvändningssektorer och främja integreringen av energisystem. Genom paketet fastställs också höjda energieffektivitetsmål och krav införs på bredare energibesparingsåtgärder, bl.a. högre renoveringstakt för offentliga byggnader Vidare föreslås att energikällor ska beskattas i linje med klimatmålen och åtgärder införs för att förhindra koldioxidläckage. I juli 2021 antog kommissionen också en ny skogsstrategi för 2030. Strategin erkänner skogarnas och hela den skogsbaserade värdekedjans centrala roll för att uppnå EU:s mål för biologisk mångfald samt det nya målet om minskning av växthusgasutsläpp och klimatneutralitet senast 2050. Med tanke på att medlemsstaterna har olika utgångspunkter och kommer att påverkas på olika sätt av den gröna omställningen är det viktigt att denna är rättvis. De förstärkta utsläppsminskningsmålen för varje medlemsstat baseras på deras BNP per capita, justerat med hänsyn tagen till kostnadseffektivitet och särskilda nationella omständigheter. För att åtgärda omställningens fördelningsmässiga och sociala effekter mellan och inom medlemsstaterna föreslås det också i paketet att moderniseringsfonden ska utökas och att en del av intäkterna från det nya utsläppshandelssystemet för vägtransport och byggnader ska gå till utsatta hushåll, mikroföretag och transportanvändare genom den nya sociala klimatfonden. För att anpassa sig till de oundvikliga effekterna av klimatförändringarna och bli ett klimatsäkert samhälle senast 2050 antog kommissionen under 2021 sin nya strategi för anpassning till klimatförändringar . I denna strategi uppmanas till smartare, snabbare och mer systematisk anpassning för att stärka anpassningsförmågan och minimera sårbarheten för klimatpåverkan i medlemsstaterna och i EU som helhet. Den uppmanar även till ökat samarbete med partnerländer runtom i världen. I oktober 2021 lade EU fram sitt meddelande om anpassning till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. Där fastställs ambitionerna enligt EU:s strategi för anpassning, samt genom exempel på god praxis i medlemsländerna när det gäller anpassning. Finansiering av den gröna omställningen Den gröna omställningen kommer att kräva exempellösa investeringar i innovation och ny teknik under de kommande åren. EU kommer att behöva uppskattningsvis 390 miljarder euro per år i ytterligare investeringar, jämfört med perioden 2011–2020, för att uppnå sitt utsläppsminskningsmål för 2030, tillsammans med 130 miljarder euro per år för andra miljömål. För detta krävs en anpassning av alla finansieringskällor – offentliga och privata, nationella och multilaterala. Den nya fleråriga budgetramen, Next Generation EU, lagstiftningsinitiativ och offentlig-privata initiativ samt paketet från juli 2021 föreslår alla betydande ökningar av klimatfinansieringen. För att hjälpa till att frigöra potentialen som privata investeringar innebär antogs under 2021 den förnyade strategin för hållbar finansiering. För att omrikta privat kapital antog kommissionen förordningen om EU:s hållbarhetstaxonomi, som fastställer en ram för EU-taxonomin – en klassificering av miljömässigt hållbara ekonomiska verksamheter för företag, investerare och beslutsfattare. Dess första del är inriktad på begränsning av och anpassning till klimatförändringar inom vissa sektorer. Delen om andra miljömässiga och sociala dimensioner kommer att slutföras 2022. Kommissionen kommer senast i slutet av 2021 att offentliggöra en rapport om de bestämmelser som krävs för att omfatta ekonomiska verksamheter som inte har någon betydande inverkan på den miljömässiga hållbarheten och ekonomiska verksamheter som orsakar betydande skada på den miljömässiga hållbarheten. EU fortsätter att samarbeta med sina viktigaste partner i den internationella plattformen för hållbar finansiering om hur gränsöverskridande hållbara investeringar kan underlättas, särskilt genom en potentiell gemensam taxonomi. Dessutom har kommissionen föreslagit ett direktiv om företagens hållbarhetsrapportering som skulle ändra befintliga icke-finansiella rapporteringskrav, utvidga rapporteringens tillämpningsområde till att omfatta alla stora företag och alla företag som är noterade på reglerade marknader, med undantag för noterade mikroföretag, och tar upp frågan om granskning av rapporterad information. Detta skulle avsevärt förbättra insynen. Inom EU ingår industriallianser i den politiska verktygslådan för att mobilisera investeringar i nyckelsektorer. Bland dessa finns europeiska batterialliansen, Clean Hydrogen Alliance och europeiska råvarualliansen. Mot en grön och rättvis återhämtning Sedan pandemin bröt ut 2020 har den europeiska gröna given stått i centrum för EU:s utformning av återhämtningspaketet och den långsiktiga budgeten (2021–2027). Enligt Europeiska rådets överenskommelse förra året kommer minst 30 % av de 1,8 biljoner euro som sammanlagt investeras i det tillfälliga europeiska återhämtningsinstrumentet och i budgeten för 2021–2027 att användas för klimatrelaterad politik och klimatrelaterade program, det vill säga 540 miljarder euro. Kommissionen kommer att finansiera 30 % av återhämtningsinstrumentet genom att utfärda gröna obligationer inom ramen för klimatutgifterna i faciliteten för återhämtning och resiliens. För att få stöd från faciliteten för återhämtning och resiliens , som är en viktig del av återhämtningsinstrumentet, var medlemsstaterna tvungna att under 2021 utarbeta nationella återhämtnings- och resiliensplaner för hur de planerar att använda sina nationella anslag. Dessa planer måste vara i linje med de integrerade nationella energi- och klimatplanerna, uppfylla ett specifikt mål på 37 % klimatutgifter och följa principen om att inte orsaka betydande skada för att undvika negativ inverkan på klimat- och miljömålen . De medlemsstater vilkas återhämtnings- och resiliensplaner kommissionen har bedömt har överträffat ovannämnda mål genom att anslå omkring 40 % till klimatet. Mekanismen för en rättvis omställning inrättades för att se till att omställningen till en klimatneutral ekonomi blir rättvis och att ingen lämnas utanför. Detta nya verktyg förväntas mobilisera cirka 55 miljarder euro för att mildra de socioekonomiska effekterna av klimatomställningen i de mest drabbade regionerna och sektorerna. Medlemsstaterna utarbetar territoriella planer för en rättvis omställning som identifierar de områden som påverkas mest negativt och beskriver deras omställningsprocess. För att uppnå energi- och klimatmålen är det av avgörande betydelse att investeringar stöder omskolning och kompetenshöjning för arbetstagare i sektorer som påverkas negativt av omställningen, så att övergången på arbetsmarknaden blir så smidig som möjligt .Dessutom har en plattform för en rättvis omställning inrättats för att hjälpa regioner som är beroende av fasta fossila bränslen och koldioxidintensiva industrier och ge utrymme för öppen dialog och utbyte. Städer och deras invånare gjorde mer för klimatet Kampen mot klimatförändringarna är ett kollektivt ansvar. Människor och städer i hela EU agerar i allt större utsträckning. I december 2020 igångsatte kommissionen den europeiska klimatpakten för att ge allmänheten en större roll i utformningen av både begränsnings- och anpassningsåtgärder och en effektiv plattform för att göra detta. I juli 2021 fanns det över 1 000 ansökningar om att gå med i pakten, och över 500 medborgare är redan fullt aktiva ambassadörer. I slutet av 2020 hade omkring 9 900 europeiska städer anslutit sig till borgmästaravtalet, med ett kollektivt åtagande att minska utsläppen av växthusgaser med 30 % fram till 2020 och med 47 % fram till 2030 jämfört med 2005. Inom ramen för Horisont Europas program för forskning och innovation sätter kommissionen också igång uppdraget Klimatneutrala och smarta städer för att åtminstone 100 städer ska kunna bli klimatneutrala fram till 2030. Uppdraget kommer även att främja experiment och innovation, medan andra uppdrag – om anpassning till klimatförändringarna, om oceaner och inlandsvatten och om markhälsa – kommer att främja klimatåtgärder genom ett brett invånarengagemang.



2.EU:s UTSLÄPPSHANDELSSYSTEM EU:s utsläppshandelssystem omfattar för närvarande omkring 36 % av EU:s sammanlagda utsläpp av växthusgaser från nära 9 500 kraftverk och tillverkningsanläggningar (det vill säga fasta anläggningar) samt flygningar inom EES. År 2020 hade utsläppen från fasta anläggningar redan minskat med 43 % sedan 2005. Denna minskning härrörde främst från el- och värmeproduktionssektorerna (–15 %), vilket återspeglar både tidigare fastställda trender för minskade koldioxidutsläpp (t.ex. övergången från kol till naturgaseldad kraftproduktion och ersättningen av fossila bränslen med förnybara energikällor som framkallas av EU:s och medlemsstaternas politiska åtgärder för förnybar energi) och minskad elförbrukning under 2020 på grund av pandemin. År 2020 uppskattas det att utsläppen från fasta anläggningar minskade med 11,4 % på grund av effekterna av pandemin, medan den största minskningen (–7 %) av utsläppen skedde inom industrin sedan början av fas 3 av EU:s utsläppshandelssystem år 2013, och luftfarten hade en rekordminskning (–63,5 %).

De sista åren i fas 3 präglades av en förstärkt prissignal för koldioxidutsläpp. Detta var också fallet under 2020 och 2021 när koldioxidpriset förblev högt på grund av de höga gaspriserna och marknadens prognos gällande höjda klimatambitioner för 2030, detta trots den svåra ekonomiska situation inom industri och luftfart som pandemin orsakade. Koldioxidpriserna har ökat under 2021, vilket bidrog till högre grossistpriser på el, men i mycket mindre utsträckning än ökningen av gaspriset. Kommissionen offentliggör varje år överskottet av utsläppsrätter för föregående år. I maj 2021 var överskottet för 2020 omkring 1,58 miljarder , något högre än 2019 (1,39 miljarder) eftersom utsläppen fortsatte att minska på grund av pandemin. Med det nuvarande överskottet kommer auktionsvolymerna från september 2021 till augusti 2022 att minska med 378 miljoner utsläppsrätter. Den första översynen av reserven för marknadsstabilitet, i drift sedan 2019, visade att den har uppfyllt sitt mål att minska det historiska överskottet och stabilisera marknaden, även mot bakgrund av de minskade utsläppen till följd av covid-19-pandemin. Den ledde nämligen till ett intag (minskade auktionsvolymer) på nästan 1,1 miljarder utsläppsrätter hittills, och detta förväntas fortsätta under de kommande åren. När det gäller internationella reduktionsenheter uppskattade marknadsanalytikerna vid inledningen av fas 3 att mängden internationella reduktionsenheter som användes under faserna 2 och 3 (2008–2020) skulle uppgå till cirka 1,6 miljarder reduktionsenheter. I maj 2021 var det totala antal som användes eller utbyttes omkring 1,565 miljarder, vilket motsvarar nästan 98 % av det uppskattade maximibeloppet. Endast i fas 3 (2013–2020) utbyttes 506,3 miljoner internationella reduktionsenheter. Enligt bestämmelserna i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem får internationella reduktionsenheter inte längre användas för efterlevnaden av EU:s utsläppshandelssystem under den fjärde handelsperioden (2021–2030). Intäkterna från utauktionering av utsläppsrätter på den europeiska koldioxidmarknaden fortsatte att öka 2020 på grund av det stigande koldioxidpriset. De totala intäkter som genererades av medlemsstaterna, Förenade kungariket och länderna i EES från auktionerna mellan 2012 och 30 juni 2021 var nära 83,5 miljarder euro. Enbart 2020 var de totala intäkterna 16,5 miljarder euro (medlemsstaterna plus EES) eller 19 miljarder euro om Förenade kungariket medtas. Under de första sex månaderna av 2021 var intäkterna (medlemsstaterna plus EES) nära 14 miljarder euro. Åtgärder inom luftfart och sjötransport Utsläpp från utomeuropeisk luftfart, det vill säga till följd av inkommande flygningar till EES och avgående flygningar till andra länder, med undantag för flygningar som avgår till Förenade kungariket och Schweiz, prissätts för närvarande inte inom ramen för EU:s utsläppshandelssystem, i enlighet med bestämmelsen om att ”stanna klockan” i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem. Under 2021 fortsatte EU att stödja genomförandet av Internationella sjöfartsorganisationens inledande strategi för minskning av växthusgasutsläppen med fokus på kortsiktiga åtgärder. Kommissionen undertecknade också ett samförståndsavtal för ett nytt Horisont Europa-partnerskap genom vilket upp till 3,8 miljarder euro kommer att investeras i forskning och innovation för att utveckla och demonstrera realiserbara utsläppsfria lösningar för alla huvudsakliga fartygstyper och fartygstjänster senast 2030. I juli 2021 föreslog kommissionen att EU:s utsläppshandelssystem skulle utvidgas till att omfatta utsläpp från sjötransporter och att användningen av hållbara bränslen skulle främjas inom den sektorn.



3.UTSLÄPP SOM OMFATTAS AV SYSTEMET MED ANSVARSFÖRDELNING Utsläpp från sektorer som inte omfattas av utsläppshandelssystemet, till exempel transporter, industrier som inte omfattas, byggnader, jordbruk och avfall, omfattas av EU:s lagstiftning om ansvarsfördelning. I ansvarsfördelningsbeslutet (ESD) fastställs nationella utsläppsmål för 2020, uttryckta som procentuell förändring från 2005 års nivåer. Det fastställer också årliga utsläppstilldelningar som medlemsstaterna måste respektera. På samma sätt fastställs i den efterföljande förordningen om ansvarsfördelning nationella utsläppsmål för 2030 och årliga utsläppstilldelningar för perioden 2021–2030, inklusive för Island och Norge. Island och Norge har vidtagit ytterligare åtgärder för att genomföra förordningen och vid det här laget har båda länderna lämnat in sina nationella planer till kommissionen,. Sedan ansvarsfördelningssystemet infördes 2013 har utsläppen för hela EU varje år legat under den sammanlagda gränsen. De av de 27 EU-ländernas utsläpp som omfattas av ansvarsfördelningsbeslutet var nästan 11 % lägre 2019 än jämfört med 2005. Målet för 2020 (–10 %) uppnåddes alltså redan före covid-19-krisen (figur 3). Figur 3: Utsläpp i sektorer som omfattas av lagstiftningen om ansvarsfördelning 2005–2030 och årliga utsläppstilldelningar, de 27 EU-länderna samt Island och Norge (miljoner ton koldioxidekvivalenter) Medlemsstaternas efterlevnad av åtagandet om ansvarsfördelning 2013–2020 Alla medlemsstater har uppfyllt sina åtaganden om ansvarsfördelning under perioden 2013–2018. Malta överskred sina årliga utsläppstilldelningar under alla de aktuella åren, men täckte underskott genom att köpa utsläppstilldelningar från Bulgarien. Under 2018 överskred även Belgien, Bulgarien, Cypern, Estland, Finland, Irland, Luxemburg, Polen, Tyskland och Österrike sina årliga utsläppstilldelningar, men kunde använda sparade överskott från tidigare år. Sverige och Förenade kungariket annullerade sina överskjutande årliga utsläppstilldelningar 2018 för att ge systemet en större miljöintegritet. Alla andra medlemsstater sparade sina överskott för att eventuellt kunna använda dem under senare år. Inga internationella reduktionsenheter från mekanismen för ren utveckling eller gemensamt genomförande användes för att fullgöra åtaganden om ansvarsfördelning. Verifieringsomgången för 2019 pågår fortfarande. Baserat på den årliga granskningen av inventeringen inom ramen för ansvarsfördelningsavtalet överskred Malta sina årliga utsläppstilldelningar med 22 % och kommer därför att behöva köpa dem igen. Utsläppen i nio andra medlemsstater överskred de årliga utsläppstilldelningarna för 2019 med upp till 18 %. Förutom Irland och Tyskland har dessa länder tillräckligt stort överskott av årliga utsläppstilldelningar från tidigare år. Uppgifter från proxyinventeringar för 2020 visar att Bulgarien, Cypern, Finland, Irland, Malta och Tyskland överskred sina årliga utsläppstilldelningar med andelar från 0,4 % (Finland) upp till 14 % (Irland). Medlemsstater som inte har sparat överskott av årliga utsläppstilldelningar (Irland, Malta och Tyskland) kan använda flexibilitetsmekanismerna i ansvarsfördelningsbeslutet (utöver att spara och låna årliga utsläppstilldelningar). Figur 4: Kumulativt överskott av årliga utsläppstilldelningar i procent av utsläpp under basåret 2005, 2013–2019 för de 27 EU-länderna och Förenade kungariket Framsteg i arbetet med att nå ansvarsfördelningsmålen för 2030 Medlemsstaterna planerar, antar och genomför strategier och åtgärder för att uppnå sina nuvarande ansvarsfördelningsmål för 2030 enligt förordningen om ansvarsfördelning. Om den nuvarande nationella politiken sammanställs skulle EU:s 27 medlemsstater jämfört med 2005 minska utsläppen som omfattas av systemet med ansvarsfördelning med 22 % fram till 2030. Detta är långt under det nuvarande övergripande utsläppsminskningsmålet på 30 % och det mer ambitiösa målet på 40 % som föreslogs i juli 2021. Även om alla ytterligare politiska åtgärder som medlemsstaterna rapporterar genomfördes skulle 30 % bara nätt och jämt uppnås. Detta understryker det faktum att medlemsstaterna brådskande behöver planera och genomföra ytterligare klimatåtgärder inom de sektorer som omfattas av ansvarsfördelning.

Politiska åtgärder inom nyckelsektorer Inom vägtransportsektorn, den näst största utsläppskällan i EU, hade utsläppen år 2019 – sedan en nedgång efter finanskrisen – återigen uppnått samma nivå som 2005. De förväntas gå upp igen efter pandemin och kommer sannolikt inte att falla utan ytterligare åtgärder. Normer för koldioxidutsläpp för nya bilar och skåpbilar och för tunga fordon är därför viktiga drivkrafter för att minska utsläppen från vägtransporter. De genomsnittliga utsläppen från nya bilar minskade från 122,3 g koldioxid/km år 2019 till 107,8 g koldioxid/km år 2020. Detta är den överlägset största årliga minskningen sedan koldioxidnormerna infördes 2010 och har blivit möjligt tack vare att ett strängare koldioxidmål för EU:s hela fordonspark infördes år 2020. Minskningen avspeglar också effekten av riktade återhämtningsåtgärder som införts av medlemsstaterna och som stimulerade införandet av utsläppsfria och utsläppssnåla fordon och investeringar i laddningsinfrastruktur. År 2020 tredubblades registreringarna av elbilar jämfört med 2019 (en ökning från 3,5 % till över 11 %, varav 6 % är fullständiga elfordon och 5 % laddhybrider). År 2020 minskade också de genomsnittliga utsläppen för nya skåpbilar till 155,7 g koldioxid/km tack vare strängare standarder (figur 6). Utsläppen från tunga fordon, t.ex. lastbilar, tunga lastbilar, bussar och personvagnar, utgör omkring 30 % av de totala koldioxidutsläppen från vägtransporter. Enligt gällande lagstiftning måste de genomsnittliga koldioxidutsläppen från en tillverkares fordonspark med nya tunga lastbilar minskas med 15 % och 30 % senast 2025 respektive 2030, jämfört med utgångsläget år 2019. Ett annat verktyg som används inom transportsektorn för att minska utsläppen är bränslekvalitetsdirektivet, enligt vilket bränslenas växthusgasintensitet under hela livscykeln ska minskas med 6 % till 2020 jämfört med 2010. Den genomsnittliga växthusgasintensiteten för bränslen som levererades 2019 var 4,3 % lägre än under 2010 (figur 7). De framsteg som gjorts varierar stort mellan de rapporterande länderna och nästan alla medlemsstater måste snabbt vidta ytterligare åtgärder för att uppnå 2020 års mål. I juli föreslog översynen av direktivet om förnybar energi ett mål för minskning av växthusgasintensiteten på 13 % för alla transportbränslen senast 2030. Dessutom måste medlemsstaterna uppfylla delmålen för förnybara flytande och gasformiga drivmedel av icke-biologiskt ursprung (2,6 %) och avancerade biodrivmedel (2,2 %). Figur 7: Den minskade växthusgasintensitet för bränsle som EU:s bränsleleverantörer åstadkommit i de 27 medlemsstaterna och Förenade kungariket 2010–2019 Fluorerade gaser (f-gaser) är mycket kraftfulla växthusgaser och utsläpp av dessa beräknas enligt ansvarsfördelningsbeslutet. Sedan 2019 måste EU också följa förbrukningsgränserna för fluorkolväten enligt Montrealprotokollet om ämnen som bryter ned ozonskiktet. Den gällande förordningen om fluorerade gaser syftar till att minska utsläppen genom att främja en övergång från höguppvärmda fluorerade gaser till gaser med en lägre global uppvärmningspotential. År 2020 hade mängden fluorerade gaser som levererades till EU-marknaden redan minskat med 40 % jämfört med 2015, mätt i potentiell klimatpåverkan. Dessutom låg EU långt under gränsen för förbrukningen av fluorkolväten för 2020 enligt Montrealprotokollet. År 2021 fortsatte kommissionen att utöka sitt system för realtidsövervakning – miljön med en enda kontaktpunkt för tullen i EU – för att hjälpa behöriga myndigheter i medlemsstaterna att förhindra olaglig import av fluorkolväten som inte omfattas av kvotsystemet. I många fall ersatte f-gaser ozonnedbrytande ämnen, som ofta också är mycket kraftfulla växthusgaser. EU har nu fasat ut ozonnedbrytande ämnen och uppfyllt sina skyldigheter enligt Montrealprotokollet. Eftersom ozonnedbrytande ämnen fortfarande kan användas för vissa undantagna verksamheter är det dock viktigt att fortsätta att genomdriva relaterade politiska åtgärder.



4.MARKANVÄNDNING, FÖRÄNDRAD MARKANVÄNDNING OCH SKOGSBRUK (LULUCF) LULUCF kan generera utsläpp av växthusgaser i atmosfären men även avlägsna koldioxid från den. Mellan 2013 och 2020 åtog sig medlemsstaterna att säkerställa att växthusgasutsläpp och koldioxidupptag från ytterligare åtgärder räknas in i minskningsmålet enligt Kyotoprotokollet. Från och med 2021 integrerar EU:s klimat- och energiram för 2030 utsläpp och upptag från marksektorn med hjälp av en uppsättning redovisningsregler som anpassats till Kyotoprotokollet. Enligt LULUCF-förordningen ska varje medlemsstat se till att de bokförda växthusgasutsläppen från markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk balanseras av åtminstone ett likvärdigt bokfört upptag av koldioxid från atmosfären från 2021 till 2030 (regeln om icke-debitering). Medlemsstaternas referensnivåer för skog för perioden 2021–2025 har också fastställts . Eftas övervakningsmyndighet antog dessa nivåer för Island och Norge efter en liknande process.

I figur 8 visas en minskande sänka för ”rapporterade” utsläpp och upptag för perioden 2013–2019 per verksamhet i EU med ett genomsnittligt nettoupptag på –344,9 Mt koldioxidekvivalenter. Med tillämpning av de särskilda bokföringsreglerna i Kyotoprotokollet visade det ”bokförda” saldot en genomsnittlig sänka (eller kredit) på –115,0 Mt koldioxidekvivalenter. De bokförda nettokrediterna minskade från –153,3 till

-85,3 miljoner ton koldioxidekvivalenter. Dessa kvantiteter omfattar både obligatoriska (nybeskogning/återbeskogning, avskogning och skogsbruk) och frivilliga insatser enligt Kyotoprotokollet. Den främsta drivkraften bakom EU:s minskande sänka för LULUCF-utsläpp är nedgången i nettoupptag och redovisade nettokrediter från skogsbruk under perioden 2013–2019 . Minskningen av koldioxidupptaget beror på en blandning av faktorer, däribland en ökning av efterfrågan på virke (t.ex. 2018 i Finland), en ökande andel skogar som når skördemognad (Estland, Lettland) och en ökning av naturliga störningar såsom insektsangrepp (Tjeckien sedan 2015), stormar (2019 i Polen), torka och skogsbränder (t.ex. 2017 i Italien och Portugal) . Enligt preliminära uppskattningar med hjälp av bokföringsreglerna för Kyotoprotokollets andra åtagandeperiod har Cypern, Finland och Nederländerna nettodebiteringar för markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk på mindre än 1 miljon ton koldioxidekvivalenter per år. Högre nivåer på debetposterna förutspås för Tjeckien, Lettland och Slovenien (2,6; 2,4 respektive 3,9 miljoner ton koldioxidekvivalenter per år). För att vända nedgången i LULUCF-nettoupptag föreslog kommissionen ett nytt mål på –310 miljoner ton koldioxidekvivalenter till 2030 för kolsänkan och en klimatneutral marksektor som kombinerar LULUCF-nettoupptag och utsläpp från boskap och gödselmedel till 2035 .

5.ANPASSNING TILL KLIMATFÖRÄNDRINGARNA Klimatanpassningen integreras nu i EU:s politiska åtgärder och den långsiktiga EU-budgeten. År 2020 hade alla medlemsstater infört en nationell anpassningsstrategi eller anpassningsplan. Plattformen Climate-Adapt har blivit en källa för kunskap om anpassning. År 2021 antog kommissionen en ny EU-strategi för anpassning till klimatförändringarna, som beskriver vilka förberedelser som är nödvändiga inför de oundvikliga effekterna av klimatförändringarna och för att uppnå klimatresiliens senast 2050. Detta genom att förbättra och utbyta kunskap (t.ex. via EU-plattformar och observationsgrupper) och samla in fler och bättre uppgifter om klimatrelaterade risker och förluster. I strategin betonas att den politiska utvecklingen på alla nivåer och sektorer bör stödjas, särskilt för att eftersträva lokal och rättvis resiliens. I strategin undersöks den makroekonomiska betydelsen av klimatförändringar och risker för naturkatastrofer, och vikten av att integrera klimatresiliens i de nationella finanspolitiska ramarna betonas. Även naturbaserade lösningar betonas. Snabbare anpassningslösningar kommer att testas och genomföras i stor skala som en del av Horisont Europas uppdrag för anpassning till klimatförändringar. Målet är att stödja minst 150 regioner och samhällen och att testa minst 75 s.k. deep demonstrations. Horisont Europas planerade uppdrag rörande markhälsa, klimatneutrala städer och hav är också direkt relevanta för anpassningsinsatser. Första bedömningen av rapportering om nationell anpassningspolitik Från och med 2021 måste medlemsstaterna rapportera om sin nationella anpassningspolitik. Alla medlemsstater har slutfört denna rapportering. Även om det fortfarande är för tidigt att bedöma de faktiska framstegen i genomförandet kan detta ge en ögonblicksbild av observerade centrala faror och framtida risker mot vilken framsteg kan mätas 2023. De vanligaste akuta farorna i medlemsstaterna är värmeböljor och torka (i alla länder), kraftig nederbörd (som leder till översvämningar), stormar, jordskred och okontrollerade skogsbränder (ett stort antal länder i varje klimatzon ). De vanligaste kroniska farorna är temperaturförändring, förändringar i nederbördsmönster och typer av nederbörd (samt ökad variabilitet) och kusterosion. Det finns också vissa faror som är värda att notera men som endast rapporteras i specifika klimatzoner: Vattenbrist, markförstöring och erosion tycks vara nästan frånvarande i norr. Förändringen i vindmönstret rapporteras påverka huvudsakligen i norr och öster. Inträngande saltvatten är särskilt problematiskt i söder. Totalt sett rapporterade Finland, Frankrike och Spanien det högsta antalet faror och Irland, Italien och Luxemburg det lägsta. Mer än 60 % av medlemsstaterna nämnde hälsa, jordbruk och livsmedel, skogsbruk, biologisk mångfald, vattenförvaltning, turism och energi som de sektorer som påverkas mest av framtida klimatrelaterade risker. Portugal, Spanien och Sverige rapporterade det högsta antalet sektorer som omfattas av framtida risker.



6.FINANSIERING AV KLIMATÅTGÄRDER Klimatpolitiken som en del i EU:s budget Som framgår av kapitel 1 kräver omställningen till klimatneutralitet och klimatresiliens betydande investeringar. Minst 30 % – den högsta andelen någonsin – av EU:s nästa långsiktiga budget (2021–2027) anslås till klimatåtgärder (en ökning från 20 % under 2014–2020). Detta innebär cirka 625 miljarder euro jämfört med cirka 210 miljarder euro under den föregående perioden. De särskilda utgiftsprogrammen har högre klimatmål (Horisont Europa, 35 %; Sammanhållningsfonden, 37 %; den gemensamma jordbrukspolitiken, 40 %; Fonden för ett sammanlänkat Europa, 60 %; Life, 61 %; Fonden för en rättvis omställning, 100 %), vilket bidrar med en ännu större andel till den övergripande budgetambitionen. För att kunna dra nytta av lån och bidrag på upp till 723,8 miljarder euro inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens utarbetade medlemsstaterna nationella återhämtnings- och resiliensplaner under 2021. Dessa planer omfattar investeringar och reforminitiativ som har ett mervärde för EU som helhet, såsom utveckling och användning av förnybar energi inklusive väte, renovering av byggnader och energieffektivitet samt utbyggnad av infrastruktur för alternativa bränslen eller järnvägstransporter. Det specifika målet på 37 % av klimatutgifterna har överskridits, eftersom de av kommissionen godkända 22 återhämtnings- och resiliensplanernas kombinerade klimatinvesteringar uppgick till 175 miljarder euro, eller omkring 40 % av den totala finansiering som begärdes. Cirka 43 % av det belopp som anslås till klimatåtgärder kommer att inriktas på förnybar energi och nät och energieffektivitet samt 35 % på hållbar mobilitet. Återhämtnings- och resiliensplanerna kan därför redan hjälpa medlemsstaterna att uppnå de mer ambitiösa målen för 2030. Kommissionen har integrerat de tekniska granskningskriterierna från EU-taxonomin där så är möjligt för att spåra klimatutgifter inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens och strukturfonderna. Ramen för återhämtningsinstrumentets gröna obligationer som antogs i september 2021 ger nödvändiga garantier för att intäkter kommer att finansiera gröna investeringar och klimatinvesteringar inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens. Mekanismen för en rättvis omställning förväntas mobilisera omkring 55 miljarder euro (2021–2027) av investeringar och består av nedanstående tre pelare: 1.Fonden för en rättvis omställning på minst 25 miljarder euro. 2.Programmet för en rättvis omställning under InvestEU – en budgetgaranti inom ramen för InvestEU-programmet för att mobilisera privata investeringar. 3.Lånefaciliteten för den offentliga sektorn, som kommer att kombinera 1,5 miljarder euro i bidrag från EU:s budget med 10 miljarder euro i lån från Europeiska investeringsbanken för att mobilisera omkring 18 miljarder euro i offentliga investeringar.

Från och med 2021 kommer delar av olika EU-program som bidrar till den europeiska gröna given, såsom Fonden för ett sammanlänkat Europa, Horisont Europa-programmet, innovationsfonden, Life-programmet, lånefaciliteten inom ramen för mekanismen för en rättvis omställning och så vidare, att förvaltas av en enda enhet – Europeiska genomförandeorganet för klimat, infrastruktur och miljö (Cinea). Medlemsstaternas användning av auktionsintäkter från EU:s system för handel med utsläppsrätter Med den betydande ökningen av koldioxidpriset i fas 3 ökade auktionsintäkterna i motsvarande grad – från 3,1 miljarder euro 2013 till 14,4 miljarder euro 2020 i EU:s 27 medlemsstater. Baserat på årlig rapportering beräknas 75 % av de totala intäkterna (56,5 miljarder euro) användas för klimat- och energiändamål under fas 3 och 72 % år 2020. I praktiken lägger medlemsländerna mer pengar på klimatförändringar och energi än sina auktionsintäkter . Figur 9: Auktionsintäkter och rapporterad användning (miljarder euro), 2013–2020, EU-27 Under fas 3 användes de extra årliga intäkterna från de stigande koldioxidpriserna främst på den inhemska marknaden, medan de rapporterade årliga internationella utgifterna har varit relativt stabila (ca 100–200 miljoner euro per år). De sistnämnda har till största delen kanaliserats till utvecklingsländerna via multilaterala fonder och institutioner. I figur 10 visas hur de rapporterade intäkterna har använts sedan 2013. Figur 10: Rapporterad inhemsk och internationell andel av intäkterna som spenderats på området klimatförändring och energi, 2013–2020, EU-27 Slutligen använde medlemsländerna mer under 2020 större delen av sina rapporterade intäkter på direktstöd, det vill säga installation av teknik som minskar utsläppen (t.ex. förnybar energi). Figur 11: Rapporterad andel per typ av stöd som spenderats inrikes på området klimatförändring och energi (inkl. Planerat) år 2020, EU-27 NER300-programmet NER300 är ett storskaligt finansieringsprogram för innovativa koldioxidsnåla energidemonstrationsprojekt i EU som är kopplade till teknik för förnybar energi och miljösäker avskiljning och lagring av koldioxid i kommersiell skala. Programmet finansieras genom monetarisering av 300 miljoner utsläppsrätter från reserven för nya deltagare i fas 3 av utsläppshandelssystemet. Totalt har 39 projekt tilldelats 2,1 miljarder euro i finansiering i 20 medlemsstater. Projekten befinner sig i olika skeden, men 23 drogs tillbaka på grund av svårigheter att skaffa tillräckligt med eget kapital och/eller att dra till sig ytterligare ekonomiskt stöd. Dessa tillbakadraganden ledde till att nästan 1,5 miljarder euro frisläpptes. Genom det ändrade NER300-beslutet tilläts en återinvestering av 708,7 miljoner euro i outnyttjade medel genom de befintliga finansiella instrumenten. Inom ramen för InnovFins projekt för energidemonstration (InnovFin EDP) och skuldinstrumentet inom Fonden för ett sammanlänkat Europa, som båda förvaltas av Europeiska investeringsbanken, fick ytterligare tre innovativa projekt (om laddning och energilagring, vätgasproduktion och distribution av vätgas) finansiering. De återstående outnyttjade medlen kommer att kanaliseras till innovationsfonden och 746,6 miljoner euro har redan överförts. Detta visar att den blandningsmekanism som införts fungerar effektivt med sikte på full tilldelning av outnyttjade medel i slutet av 2022. Innovationsfonden

Fonden finansieras genom utauktionering av 450 miljoner utsläppsrätter mellan 2020 och 2030 och genom eventuella outnyttjade medel från NER300-programmet. Den samlar omkring 25 miljarder euro (till ett koldioxidpris på 50 euro per ton) fram till 2030 och är ett av världens största program för kommersiell demonstration av innovativ koldioxidsnål teknik inom energiintensiva industrier, innovativa förnybara energikällor, energilagring samt avskiljning, lagring och användning av koldioxid. År 2020 väckte de första ansökningsomgångarna ett stort intresse från företag av alla storlekar och från olika sektorer i de 27 EU-länderna, Island och Norge. Bland småskaliga projekt har 32 valts ut och inbjudits att förbereda sig för bidrag som uppgår till totalt 118 miljoner euro. I den storskaliga ansökningsomgången lämnade 66 av projekten med bäst rangordning (av 311 ansökningar) in fullständiga förslag till ett värde av 6 miljarder euro (mot totalt 1 miljarder euro som anslagits). Av dessa valdes 15 stora projekt ut för projektutvecklingsstöd (4 miljoner euro). Moderniseringsfonden Moderniseringsfonden, som används sedan 2021, är ett av de viktigaste finansieringsinstrumenten för att stödja utfasning av fossila bränslen i tio medlemsstater med lägre inkomster, bl.a. en rättvis övergång. Det finansieras genom utauktionering av mer än 640 miljoner utsläppsrätter (2020–2030), vilket inbegriper frivilliga överföringar från stödmottagande medlemsstater, och samlar in omkring 31 miljarder euro (till ett koldioxidpris på 50 euro per ton) fram till 2030. Under den första tvååriga utbetalningscykeln finansieras sex fleråriga program till ett värde av 304 miljoner euro i Polen, Tjeckien och Ungern med inriktning på förnybar energi, energieffektivitet, smarta nät och utveckling av elnäts- och energigemenskaper. Life-programmet Life-programmet är EU:s finansieringsinstrument för miljö- och klimatåtgärder och samfinansierar projekt med europeiskt mervärde. För perioden 2021–2027 har budgeten höjts avsevärt till 5,43 miljarder euro och anslagits till följande fyra delprogram: Antalet förslag som lämnades in inom ramen för 2020 års ansökningsomgång för Life-klimatåtgärder var betydligt högre än tidigare år. Dessutom bidrar det nya delprogrammet Omställning till ren energi direkt till att begränsa klimatförändringarna, och de flesta miljöprojekt medför också relaterade klimatfördelar. Instrumentet för tekniskt stöd Skräddarsytt tekniskt stöd för utformning och genomförande av klimatreformer fortsatte att utvidgas, och nästan ett av tre projekt inom ramen för detta instrument under 2021 stödde den europeiska gröna given. Vissa medlemsstater fick tekniskt stöd när de utarbetade sina återhämtnings- och resiliensplaner, och mer än 60 % av projekten under instrumentet för tekniskt stöd år 2021 stöder genomförandet av dessa, bl.a. principen om att inte orsaka betydande skada och/eller de gröna komponenterna i dessa planer. År 2021 genomfördes en utbildning om grön budgetering och 17 medlemsstater fick stöd för att utarbeta sina territoriella planer för en rättvis omställning.



7.INTERNATIONELLA KLIMATÅTGÄRDER EU fortsatte att föregå med gott exempel på hur klimatneutralitet och resiliens mot klimatförändringar ska uppnås senast 2050. I enlighet med Parisavtalet höjde EU sitt mål för 2030 och lämnade in uppdaterade nationellt fastställda bidrag till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. Vid genomförandet av Parisavtalet samarbetar EU med internationella partner, uppmuntrar och hjälper till att uppnå högsta möjliga ambitioner och har visat solidaritet när det gäller att motverka klimatförändringarnas effekter. Efter EU har över 50 andra länder som representerar mer än hälften av världsekonomin åtagit sig att uppnå klimatneutralitet runt mitten av århundradet, däribland Kina, Förenta staterna och Japan. Under de senaste månaderna har EU inlett nya klimatdialoger med Indien och Förenta staterna och en grön allians med Japan. Västra Balkan och det europeiska grannskapet EU fortsatte att stödja utvecklingen av långsiktiga strategier och övervaka rapporterings- och kontrollsystemen för att bidra till att förbättra styrningen och mobilisera resurser, både i föranslutningsländerna och i grannskapsländerna. I slutet av 2020 åtog sig ledarna för västra Balkan att uppnå klimatneutralitet senast 2050 och att minska subventionerna till fossila bränslen. De godkände en ekonomisk och investeringsrelaterad plan på 9 miljarder euro, en finansiering som kan användas för att utnyttja 20 miljarder euro genom det nya garantiinstrumentet för västra Balkan. Energigemenskapen intensifierade sitt arbete med att anta ramen för klimat- och energipolitiken fram till 2030, en färdplan för minskade koldioxidutsläpp, styrningsförordningen, samt direktivet om förnybar energi och energieffektivitetsdirektivet. Goda framsteg har gjorts i dialogen om klimatfrågor inom ramen för unionen för Medelhavsområdet, särskilt med Marocko och Jordanien. Länderna i det östliga partnerskapet har bekräftat sitt åtagande att intensifiera samarbetet och antagit en ekonomisk och investeringsrelaterad plan för 2021. Ukraina inledde en särskild dialog med EU för att anpassa sin politik och lagstiftning till den europeiska gröna given. EU stödde också uppdateringen av nationellt fastställda bidrag för Moldavien, Georgien och Armenien genom det regionala projektet EU4Climate. Stöd till utvecklingsländerna