Yttrande från Regionkommittén om "Utkast till rådets rekommendation om parkeringstillstånd för rörelsehindrade"

(97/C 42/05)

BAKGRUND

Regionkommitténs beslut den 18 september 1996 i enlighet med artikel 198c i EG-fördraget att utarbeta ett yttrande om "Utkast till rådets rekommendation om parkeringstillstånd för rörelsehindrade" (KOM(95) 696 slutlig - 95/0353 SYN).

Utkastet till yttrande (CdR 307/96 rev.) som antogs av utskott 4 den 27 september 1996. Föredragande var Mary Freehill.

Rapporten från europeiska transportministerkonferensen (ECMT) kallad "Mot ett gemensamt europeiskt parkeringstillstånd för rörelsehindrade förare av motorfordon".

Med hänsyn till ovanstående antog Regionkommittén vid sin 15:e plenarsession den 13-14 november 1996 (sammanträdet den 14 november) följande yttrande.

1. Inledning

1.1. I allt större utsträckning utnyttjar rörelsehindrade möjligheterna att resa utomlands, trots att de har svårare att dra fördel av den rörelsefrihet som andra EU-medborgare åtnjuter i och med möjligheten att använda bil, som är det transportmedel som föredras och som är praktiskt användbart, p g a restriktioner vid särskilda besöksparkeringar och bristen på information om sådana parkeringar i medlemsstaterna.

1.2. För tillfället finns inget Europaomfattande parkeringskort för rörelsehindrade, och rörligheten begränsas av de många nationella och regionala parkeringstillstånden. Problemen uppstår när kortinnehavarna försöker använda sina tillstånd i en annan medlemsstat, och i vissa länder uppstår problem när korten är utfärdade i olika regioner. Detta leder alltså till förvirring när den rörelsehindrade föraren riskerar att bötfällas om kortet inte erkänns fullständigt i andra medlemsstater eller regioner.

1.3. Det nu föreslagna parkeringskortet har sitt ursprung i en rekommendation från 1977 från den europeiska transportministerkonferensen (ECMT), som omfattar ministrar från 31 europeiska länder. Rekommendationen gick ut på att utfärda parkeringskort i alla medlemsstater och ge kortinnehavarna samma parkeringsmöjligheter som medborgarna i respektive land åtnjuter. Korten skulle erkännas ömsesidigt.

1.4. Förslaget, som är ett komplement till åtgärderna inom den gemensamma transportpolitiken, ger följande rekommendationer:

- Att införa ett nationellt parkeringskort för rörelsehindrade, som utfärdas i enlighet med respektive lands regler, utifrån en standardiserad gemenskapsmodell.

- Att ömsesidigt erkänna parkeringskorten för rörelsehindrade så att innehavaren kan utnyttja handikapparkeringar i de olika länderna.

- Att utfärda parkeringstillstånd endast till rörelsehindrade.

- Att åtgärderna verkställs senast den 1 januari 1998.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Regionkommittén välkomnar detta tillfälle att yttra sig om parkeringstillstånd för rörelsehindrade, eftersom det ofta ligger under de lokala och regionala myndigheternas ansvar att utfärda sådana kort.

2.2. Kommittén välkomnar också att ett parkeringskort skall införas som låter rörelsehindrade åtnjuta den rörelsefrihet som övriga EU-medborgare har, genom att de ges möjlighet att resa fritt inom EU utan att riskera att ådra sig straff eller böter i samband med parkering.

2.3. Kommittén stöder rekommendationen att parkeringstillstånd för rörelsehindrade personer skall utfärdas i enlighet med lokala, regionala och nationella föreskrifter och på basis av den standardiserade gemenskapsmodellen.

2.4. ReK noterar att de flesta medlemsstater är positiva till ett parkeringstillstånd som erkänns i hela Europeiska unionen, och begär att ett sådant system skall införas utan onödigt dröjsmål och utan att överdrivna kostnader orsakas av de utfärdande eller kontrollerande myndigheterna.

2.5. Vidare påpekar Regionkommittén att god planering och exakt information är nyckelkomponenter för att göra de rörelsehindrade förarnas resor bekymmerfria. Därför stöds förslaget att rörelsehindrade skall erbjudas information om lokala parkeringsmöjligheter.

2.6. Kommittén understryker behovet av att undvika tolkningsproblem som gäller de rättigheter som parkeringskortet ger, och rekommenderar att en handbok ges ut över tillgängliga faciliteter, parkeringsregler och kortinnehavarens rättigheter i de olika medlemsstaterna. Handboken bör presenteras via ett antal olika media, däribland Internet.

2.7. ReK ser gärna att man skapar mekanismer för att underlätta ett vidare samarbete, när det gäller utbyte av sådan information.

2.8. ReK tillstår fördelarna med ett standardiserat parkeringskort med stort giltighetsområde, vilket skulle bidra till att undvika förvirring både för kortinnehavaren som försöker använda kortet i andra medlemsländer och för kontrollmyndigheterna i respektive medlemsstat. Kommittén föreslår emellertid att kortet skall användas parallellt med nationella och regionala parkeringstillstånd. De nationella korten har använts och fungerat bra i åratal och är ofta direkt kopplade till parkeringsfaciliteterna genom tecken/symboler/färgkoder, och de kan lätt särskiljas från andra kort. Ett sådant system skulle bidra till att minska tillämpningskostnaderna och förenkla kontrollen.

2.9. Kommittén rekommenderar också att tolerans skall visas gentemot rörelsehindrade förare från länder utanför EU när det gäller att använda handikapparkeringar. Det skulle bidra till att liknande överenskommelser skulle kunna uppnås med medlemsländer i ECMT.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Regionkommittén understryker nödvändigheten av att man undviker att kortet missbrukas av icke-rörelsehindrade förare. Kortet bör därför utfärdas av behörig myndighet i respektive medlemsland, befintliga urvalskriterier bör användas och ett foto samt uppgift om kortinnehavarens kön bör fästas på tillståndet för att underlätta kontroller.

3.2. ReK föreslår också att parkeringskortet skall innehålla en varning mot missbruk av kortet.

3.3. Kommittén anser vidare att vissa av de detaljer som kortet har föreslagits innehålla är onödiga och utgör ett hot mot förarens säkerhet. I synnerhet innebär kortinnehavarens adress och födelsedatum säkerhetsproblem och bör inte tryckas på kortet, eftersom kriminella skulle kunna spåra adresserna till potentiella offer som har sämre förutsättningar att försvara sig.

3.4. ReK anser också att parkeringskortet skall vara kopplat till kortinnehavaren och inte till fordonet. Kortet bör därför innehålla uppgifter om ägaren, men inte om fordonet. Detta ger ett större handlingsutrymme, eftersom rörelsehindrade förare då kan hyra eller låna en bil och ändå åtnjuta samma fördelar som en bilägare har.

3.5. Regionkommittén föreslår att parkeringskortet skall utvecklas och diskuteras ytterligare för att undvika risken för oklarheter och missbruk.

4. Sammanfattning

Förslaget att införa ett EU-omfattande parkeringskort för rörelsehindrade, som erkänns ömsesidigt, är varmt välkommet. Det är dock viktigt att de nationella och regionala parkeringskorten och de föreslagna EU-korten inte förväxlas. De bör komplettera varandra. Systemet bör införas så snart som möjligt och understödjas med relevanta och uppdaterade uppgifter om de parkeringsmöjligheter som erbjuds i respektive medlemsstat.

Bryssel den 14 november 1996.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA