EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
Brysselden1.3.2000
KOM(2000) 79 slutlig
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN
ATT BYGGA ETT EUROPA FÖR ALLA
2MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN
ATT BYGGA ETT EUROPA FÖR ALLA
INNEHÅLLSFÖRTECKNING
1. SAMMANFATTNING..........................................................................................4
1.1. Inledning......................................................................................................41.2. Uppdrag.......................................................................................................41.3. Mål...............................................................................................................42. Socialutslagning – enutmaning.............................................................................52.1. Låg inkomst ochutsatthet.............................................................................52.2. Ett flerdimensionellt fenomen.......................................................................62.3. Ett strukturellt fenomen................................................................................72.3.1. Det föränderligaarbetslivet......................................................................72.3.2. Kunskapssamhället...................................................................................72.3.3. Sociodemografisk förändring....................................................................72.3.4. Territorialisering.......................................................................................72.4. Slutsats: Påväg mot enövergripande inriktning för politiken.......................83. Politisk utveckling imedlemsstaterna.....................................................................84. Hur eu-styrmedelocheu-politik kanstödjasocialintegration...............................105. Att stödja medlemsstaternas insatser för att främjaintegrationochdeltagande.....125.1. Gemensamma målför social integration.....................................................125.1.1. Mål.........................................................................................................125.1.2. Gemensammaprinciper och metoder......................................................135.1.3. Områdendär insatserna måsteförstärkas................................................135.1.4. Utvärdering ochbedömning...................................................................135.2. Operativa verktyg enligt denya bestämmelserna iAmsterdamfördraget.....135.2.1. Flerårigt programföroperativt stödtillsamarbete..................................135.2.2. Ett övergripande instrument för att främja integrering av personer som står
utanför arbetsmarknaden......................................................................................14
1. Mätning avsocialutslagning och fattigdom: statistik och indikatorer...................16
32. Inkomstfattigdomensomfattning..........................................................................16
3. Tid: Tillfälligaperioder eller långvarig inkomstfattigdom....................................174. Sambandet mellan låga inkomster, arbeteoch lön................................................185. Social utslagning och fattigdom: behov av mångdimensionella, longitudinella data
och indikatorer.....................................................................................................19
41. SAMMANFATTNING
1.1. InledningDetta initiativ, som Europeiska kommissionen har föreslagit, är ett uttryck för unionens
ambition och åtagande att främja mer integrerade ekonomier och samhällen samtidigt som
unionen uppfyller de höga förväntningar som Europaparlamentet, icke-statliga organisationer,arbetsmarknadens parter och lokala myndigheter har gett uttryck för och som
medlemsstaterna gav sitt stöd åt vid det informella möte som socialministrarna höll i Lissabon
den 11–12 februari 2000. Detta initiativ skall på grundval av de betydelsefulla nya
fördragsbestämmelser som man kom överens om i Amsterdam gynna samarbete med och
mellan medlemsstater, ge upphov till specifika åtgärder för att stödja deras verksamhet och
komplettera den nuvarande EG-politiken, som bidrar (direkt eller indirekt) till social
sammanhållning. Initiativet skall främja partnerskap mellan alla relevanta parter genom att
öka deras möjligheter att utvecklas iriktning mot ettEuropa för alla.
1.2. Uppdrag
Europeiska unionengår in idet nya århundradet med ett förnyat och stärkt åtagande att främja
solidaritet och komma närmare medborgarna. Med utgångspunkt i det som uppnåtts och
framtidsutsikterna för den europeiska ekonomiska integrationen var toppmötet i Amsterdam
en kraftig signal för att utveckla EU:s sysselsättnings- och socialpolitik. Som en uppföljning
på detta infördes vid toppmötet i Luxemburg en sysselsättningsstrategi för Europa och
inleddes en lovande utveckling med en sysselsättningspolitik och en ekonomisk politik som
ömsesidigt gynnar varandra. För att påskynda övergången till ett Europa för innovation och
kunskap kommer det kommande toppmötet iLissabon att utvidga det politiska samarbetet för
att upprätta ytterligare kopplingar mellan sysselsättning, ekonomisk reform och social
sammanhållning.
1.3. Mål
Mot bakgrund av denna utveckling och som en uppföljning på det omfattande samrådet med
medlemsstaterna och det civila samhällets organisationer under de senaste tolv månaderna,
föreslår kommissionen att man lanserar ett nytt initiativ som syftar till att stödja
medlemsstaternas strävan att bekämpa socialutslagning. Medlemsstaternas erkännande av att
social utslagning är en av de största utmaningarna för vår ekonomi och vårt samhälle har lett
till detta initiativ. Utmaningen utgörs inte endast av att kunna hjälpa de utslagna bättre (eller
de som hotas av utslagning), utan också av att aktivt inrikta sig på strukturella hinder mot
social utslagning för att på så sätt minska den. Detta initiativ är också inriktat på potentiella
nya former av social utslagning, som kan uppstå på vägen mot en kunskapsbaserad ekonomi
och ett kunskapssamhälle. I denna nya situation skall nu integrationsstrategier utarbetas.
Genomatt lägga framdettameddelande strävar kommissionen efter att komplettera sitt bidrag
till att anpassa våra ekonomier och samhällen till den allt snabbare tekniska utvecklingen och
den kunskapsbaserade innovationen. I kommissionens meddelande " e-Europe – Ett
informationssamhälle för alla" betonas e-Europas tillväxtpotential samt initiativ som har
föreslagits för att påskynda Europas övergång tillinformationssamhälle ochöka dess effekt
1.I
kommissionens meddelande "Strategier för arbetstillfällen i informationssamhället"2lägger
1KOM(1999) 687.
2KOM(2000) 48.
5man fram förslag till hur antalet arbetstillfällen kan ökas. I detta meddelande läggs
tyngdpunkten på behovet att beakta hur fler arbetstillfällen påverkar den sociala
sammanhållningen.
Genom att lägga fram detta initiativ till social integration fortsätter kommissionen sitt arbete
att försöka skapa ett Europa för alla och den kompletterar särskilt serien av förslag om att
bekämpa diskriminering3somdennyligengodkände.
2. S OCIALUTSLAGNING –ENUTMANING
Europa är en rik världsdel och den starka ekonomin leder till ett högt välstånd och skapar
arbetstillfällen, båda viktiga för att upprätthålla en hög levnadsstandard och god livskvalitet.
Dessutom har medlemsstaterna utarbetat omfattande mekanismer för att säkerställa en
omfördelning, särskilt genom sina sociala trygghetssystem, av den välfärd som den
konkurrenskraftiga ekonomin har skapat. Ett avsevärt antal europeiska medborgare lever
emellertid fortfarande ifattigdomochslås ut socialt på grund avstrukturella hinder.
De allt snabbare förändringarna som omformar vår ekonomi och vårt samhälle kommer
förmodligen att öka utsattheten och riskerna för socialutslagning och att särskilt påverka dem
som inte har de kunskaper som behövs för att klara sig i innovativa och kunskapsbaserade
verksamheter samt demsomavolika orsaker inte är yrkesverksamma.
2.1. Låg inkomst och utsatthet
Enligt aktuella uppgifter från Eurostat lever cirka 18 % av EU:s befolkning på en inkomst
somär mindre än 60 % av den nationella medianinkomsten, som är den låginkomstgräns som
fastställts för att mäta relativ fattigdom4. Detta EU-genomsnitt återspeglas i de enskilda
medlemsstaternas andelar av fattiga, som varierar från 11 till 24% men har varit ungefär
desamma under de senastetio åren. Sociala transfereringar har lyckats hålla andelen fattiga på
18 %. Utan de sociala transfereringarna skulle andelen fattiga ha ökat till 26 %. Detta visar
både det som man har lyckats uppnå med inkomstutjämningspolitiken och dess
begränsningar5. Uppgifterna från Eurostat bekräftar också att de som lever under denna
fattigdomsgräns är utslagna och har mycket svårt att till fullo delta i samhällslivet6.
Omfattningen av fattigdom och utslagning motsäger uppfattningen att Europa är ledande när
det gäller socialrättvisa och solidaritet.
Kommissionens första rapport om ekonomisk och social sammanhållning ger vid handen att
sammanhållningen har försämrats i de flesta av medlemsstaterna under det senaste årtiondet.
OECD och statistiska källor i medlemsstaterna ger vid handen att skillnaderna växer och
sammanhållningen försämras. Uppgifter från medlemsstaterna visar att mer än 10 miljoner
människor är beroende av socialbidrag, utan vilka de inte skulle kunna klara sig. Det är
särskilt oroväckande att situationen försämras ide flesta av medlemsstaterna.
3KOM(1999) 564–565–566–567, 25.11.1999.
4Eurostat, Statistics in Focus, 1/2000 Social exclusion in the EU Member States. Siffrorna är tagna ur
andra omgången av Europeiska gemenskapens hushållsundersökning och gäller inkomstförhållandena1994 i 13 medlemsstater (EU förutom Sverige och Finland). Tillämpat på de 15 medlemsstaterna skullea nd e l e n1 8%u t g ö r am e rä n6 5m i l j o ne rp e rs o ne r.
5Eurostat, Statistics in Focus, 13/1999 (i dessa sifferuppgifter beaktas pensionsöverföringar inte somsocialatransfereringar).
6Eurostat, Statistics in Focus, 1/2000. Se även kommissionens kommande meddelande "Socialautvecklingstendenser:möjligheter och utmaningar.
6OECD och nationella studier (inbegripet Frankrike, Förenade kungariket, Nederländerna och
Tyskland) visar att utsattheten är mer utspridd än den ögonblicksbild som sifferuppgifterna
om fattigdom ger vid handen. Utöver de människor som lever i långvarig fattigdom (kanske
3–6 % enligt de knappa uppgifter som finns tillgängliga) ställs ett stort antal europeiska
medborgare inför fattigdom och osäkerhet på arbetsmarknaden på grund av låga inkomster.
Det faktum att man har ett arbete vid en viss tidpunkt skyddar inte nödvändigtvis mot risken
för social utslagning. Även i medlemsstater där inkomstfördelningen tenderar att vara relativt
jämn, lever 20–40 % av befolkningen på gränsen till fattigdomoch har med jämna mellanrum
under en period på 3–6 år låga inkomster, särskilt på grund av upprepade
arbetslöshetsperioder7.
2.2. Ett flerdimensionellt fenomen
Den sociala utslagningens omfattning kräver att samhället tar ansvar för att säkerställa lika
möjligheter för alla. Detta inbegriper lika tillgång till arbete, utbildning, hälso- och sjukvård,
rättsväsende, rättigheter ochtill beslutsfattande ochdeltagande.
Arbete är det viktigaste sättet att uppnå integrering och social integration. Den största orsaken
till utslagning är arbetslöshet, särskilt långtidsarbetslöshet och ett allt större antal hushåll där
ingen har arbete. Förutom 16 miljoner arbetslösa, av vilka hälften är långtidsarbetslösa, finns
det så kallade desillusionerade arbetstagare som inte söker arbete för att de inte ser någon
möjlighet att få något. Det finns också de som tidvis är arbetslösa eller har perioder av
overksamhet och däremellan har lågavlönat arbete, ofta i samband med osäkra
anställningsformer. Att ta ett lågavlönat arbete kan vara ett sätt för arbetslösa att få
arbetserfarenhet och förbättra sina anställningsmöjligheter, men sådant arbete räcker inte
alltid till för att man skall genom att få ett mer välbetalt arbete skall kunna komma ur
utslagningens onda cirkel.
Socialutslagning är emellertid en fråga som sträcker sig utöver arbetslöshet och möjlighet att
komma in på arbetsmarknaden. Detta framgår av att olika typer av brister och hinder i sig
eller tillsammans kan hindra att man till fullo kan delta inom områden som t.ex. utbildning,
hälso- ochsjukvård, miljö, boende ochkultur ochfå rättigheter eller familjestöd samt tillgång
till yrkesutbildning och arbetstillfällen. Diskriminering och främlingsfientlighet kan öka den
sociala utslagningen, särskilt för invandrare. Social utslagning ger också upphov till särskilda
frågor gällande social trygghetspolitik och framförallt de sociala skyddsnäten och åtgärder i
samband med dessa. Inom utbildningspolitiken måste detta uppmärksammas, särskilt med
tanke på att livslångt lärande är nödvändigt för att människor skall kunna agera som
fullvärdiga medlemmar i kunskaps- och informationssamhället8. Tillgång till offentliga och
privata tjänster av kvalitet är också en viktig fråga liksom vårdtjänsterna. Att bekämpa att
ungdomar slutar skolan i förtid och att garantera tillgång till informationssamhällets teknik
och de kunskaper och färdigheter som behövs för att kunna använda den är också mycket
viktigt för att setillatt informationsåldern inte skapar några nya uppdelningar isamhället utan
istället underbygger integrationochsammanhållning.
Balansen mellan faktorer som bidrar till utslagning varierar mellan olika personer, mellan
kvinnorochmänochmellanmedlemsstater.
7Seden statistiskaöversikten.
8Detta har beaktats i vitboken ""Lära och lära ut - på väg mot kunskapssamhället" och särskilt inom
ramen för desstredjemål "Attbekämpautslagningen".
72.3. Ett strukturellt fenomen
De strukturella tendenser som för närvarande omformar vårt samhälle kommer, om de styrs
väl, att leda till ekonomisk tillväxt och sålunda skapa ett mer enhetligt samhälle. De har
emellertidocksåpotentialenattökariskenför socialutslagning.
2.3.1. Det föränderliga arbetslivet
Ekonomisk utveckling medför inte automatiskt fördelar för alla. Ojämnt fördelade förmåner
och kostnader är sidoeffekter av marknadskrafterna, som skapar vinnare och förlorare. Med
globaliseringenavekonomin, snabba tekniska förändringar, näringslivets omvandling och den
dynamik som uppstår när arbetstillfällen går förlorade och skapas, förändras arbetet och
arbetsmarknaden drastiskt och ändrar på balansen mellan flexibilitet och trygghet och
erbjuder nya möjligheter för dem som har de bästa anställningsförutsättningarna och är mest
anpassningsbara. Dessa förändringar tenderar emellertid också att marginalisera dem som inte
klarar av att anpassa sig till rörliga och flexibla arbetsmönster eller som är dåligt förberedda
för att förvärva de kunskaper som behövs för nya uppgifter inom den kunskapsbaserade
ekonomin.
2.3.2. Kunskapssamhället
Även om samhället under alla tider har gått framåt tack vare utvidgning och tillämpning av
kunskap, håller den roll som kunskap spelar inom ekonomin på att genomgå en stor
förändring. Kunskap svarar för en större andel av många produkters och tjänsters värde än
någonsin tidigare. Dagens kunskaper är alltmer dokumenterade och överförs med hjälp av
informationsteknik, som är den huvudsakliga drivkraften bakom tillväxt och skapande av
arbetstillfällen9. Den ökande användningen av denna teknik kommer att minska hinder som
orsakats av avstånd och erbjuda nya möjligheter för missgynnade grupper och områden, men
den kan också skapa nya former av social utslagning som hänger samman med digital
analfabetismoch olika tillgång till möjlighet att skaffa sig kunskaper och uppdatera dem. Den
kunskapsbaserade ekonomin utgör en allt större utmaning för företags och arbetskraftens
anpassningsförmåga och uppställer nya gränser mellan dem som har och dem som inte har
kunskaper, kvalifikationer ochkompetens.
2.3.3. Sociodemografisk förändring
En åldrande befolkning leder till ett större försörjningsberoende och tenderar att öka den
ekonomiskapressenpåsocialpolitiken. Demografiskatrendersomenåldrande befolkning och
traditionella familjestrukturer och familjemönster som försvinner leder till fler
enpersonshushåll som i sin tur kan medföra långa perioder av isolering, vilket gör att dessa
människor löper större risk att slås ut. Det blir allt större ojämlikhet mellan hushåll med två
yrkesarbetande och en yrkesarbetande, hushåll med ensamstående föräldrar och särskilt
hushåll som försörjs av kvinnor. Hemlöshet är en av de svårare formerna av fattigdom och
socialutslagning.
2.3.4. Territorialisering
Risken för att klyftorna i samhället blir djupare ökar också av utvecklingens geografiska
polarisering. Detta är fallet särskilt i områden där fattigdomen och bristen på infrastruktur
9Se de ovan nämnda meddelandena " e-Europe – Ett informationssamhälle för alla" och "Strategier för
arbetstillfällen iinformationssamhället".
8utgör strukturella hinder för ekonomisk och social utveckling. Dessutom är negativa trender
tydliga i krisdrabbade landsbygdsområden, i tidigare industriområden samt i många
stadsområden som har arbetslöshet, låg sysselsättning, diskriminering, segregation, våld och
gettobildning inom hela områden som har blivit alltmer eftersatta och isolerats från samhället
runtomkring dem.
2.4. Slutsats: På väg mot en övergripande inriktning förpolitiken
Utmaningens hela omfattning förstås kanske först när man inser att den har en
flerdimensionell och strukturell karaktär och inriktar sig på denna. En övergripande och
samordnad inriktning för politiken när det gäller social utslagning bör sträcka sig långt utöver
omfördelningen av välfärden med hjälp av passiva förmåner som betalas ut till dem som har
slagits ut vid ekonomiska och sociala förändringar. Själva utmaningen är inte så mycket en
större omfördelning utan att styra vår ekonomi och vårt samhälle på ett sätt som ökar
potentialen för alla att delta fullt ut och leva ett gott liv. Man bör inrikta sig på ett aktivt
deltagande för att bättre kunna utnyttja de mänskliga resurserna och för att uppnå en rättvis
fördelning av möjligheterna. Man bör också säkerställa att målet om social integration ingår i
denekonomiska ochdensociala politiken.
Mot bakgrund av den nuvarande dynamiken när det gäller ekonomiska och tekniska
förändringar blir ett sådant positivt synsätt till förmån för social integration mycket viktigt.
Det krävs en omfattande mobilisering av offentliga och privata aktörer på alla nivåer. Mer än
någonsin tidigare ger uppmuntran och stöd till den framåtblickande anpassningsprocess som
förbereder alla medborgare på förändringar de bästa utsikterna till att öka solidariteten och
densociala sammanhållningen.
3. P OLITISKUTVECKLINGI MEDLEMSSTATERNA
Att bekämpa socialutslagning är framförallt medlemsstaternas och deras nationella, regionala
och lokala myndigheters uppgift. Arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer
spelarocksåenviktigrollidettahänseende.
Under det senaste årtiondet har social utslagning blivit en allt viktigare fråga på den politiska
dagordningen i de flesta av medlemsstaterna, särskilt men inte endast i samband med
sysselsättning och social trygghet. Man har i allt högre grad inriktat sig på behovet att
garantera social integration.
Den sociala utslagningens betydelse i politiskt beslutsfattande belyses av det faktum att
största delen av de offentliga utgifterna i medlemsstaterna går till områden som bidrar till att
motverka eller lindra effekterna av utslagning. Särskilda åtgärder vidtas inom ett stort antal
politikområden såsom boende, utbildning, hälso- och sjukvård, information och
kommunikation, rörlighet, säkerhet och rättsväsende, fritid och kultur osv. Men allteftersom
man får större erfarenhet av att bekämpa socialutslagning inom enskilda politikområden ökar
insikten om att full integrering av människor i ett alltmer konkurrensinriktat kunskaps- och
informationssamhälle kräver sofistikerade, målinriktade, innovativa och integrerade
tillvägagångssätt samt nya former av partnerskap och av de berörda parterna, särskilt de
utslagna.
På grund av detta har medlemsstaterna inte endast börjat prioritera bekämpning av social
utslagning allt högre utan den har också blivit ett mål som de försöker uppnå i allt högre grad
9genomstrategiska åtgärder och insatser. Irland och Portugal har tillexempelantagit nationella
program.
– Irland har utarbetat strategin "Sharing in progress: the national anti-poverty strategy" efter
FN:s konferens om social utveckling i Köpenhamn 1995. Det övergripande målet för
denna strategi är att minska den befolkningsandel på 9–15 % i Irland som lever i ständig
fattigdomtill 5–10 %. Den irländska strategin grundar sig på flerdimensionell kunskap om
fattigdom och social utslagning och stöds av ett starkt partnerskap och specifika
institutionella strukturer på både politisk nivå och förvaltningsnivå, som använder
målinriktade mekanismer där fattigdom och jämlikhet beaktas ( poverty and equality
proofing).
– I Portugal kompletterades programmet "Programa Nacional de luta contra a pobreza" av
Integrar, efter vilket ett minimiinkomstsystem upprättades 1997. Detta system erbjuder
mottagarna ekonomiskt stöd samt aktiva åtgärder för att stödja deras sociala och
yrkesmässiga integrering. Dessa två program stöds av "O pacto de Cooperação para a
solidariedade social" som syftar till att främja ett brett samarbete mellan alla berörda
parter.
I Nederländerna, Belgien och nyligen även i Förenade kungariket har fattigdom och social
utslagning blivit en landsomfattande prioritering som genomförs genom särskilda
samordningsmekanismer. Framstegenkontrolleras regelbundet och en offentlig politisk debatt
stöds aktivt och grundar sig på offentliggörandet av rapporter om den allmänna situationen ifråga om fattigdom och på lägesrapporter. Vid sidan av detta har man utarbetat ett växande
antal indikatorer och uppställt specifika mål när det gäller social utslagning och fattigdom
inom viktiga politikområden (sysselsättning, utbildning, hälso- och sjukvård, boende, tjänster
osv.), för högriskgrupper (långtidsarbetslösa, ensamförsörjare, fattigdom bland barn,
ungdomar somslutar skolan iförtid, låginkomsthushåll, funktionshindrade osv.) och eftersatta
områden.
Andra medlemsstater, såsom Frankrike, strävar efter att förbättra den politiska övergripande
effekten på social integration genom ramlagstiftning, som definierar utslagning när det gäller
tillgång till grundläggande rättigheter i samband med sysselsättning, boende, hälso- ochsjukvård, rättsväsende, utbildning, kultur samt skydd för familjer och barn. Enligt
lagstiftningen är social utslagning en särskild prioritering inom den offentliga politiken, som
tvingar alla offentliga institutioner och andra berörda parter till att delta i genomförandet av
de lagstadgade principerna. För att politiken skall fungera bättre med tanke på de människor
för vilka den utformats, fastslås i lagstiftningen också representantskap för de utslagna och
organsombevakarderas intresseniolika forumdärbeslut omdemfattas.
I de medlemsstater som prioriterar bekämpning av social utslagning och fattigdom finns en
allmän tendens till att försöka involvera de utslagna i beslutsfattandet på ett mer övergripande
sätt. Behovet av en strategi som beaktar helheten har gett upphov till idén Pathways for
integration (integrationssätt), som är ett arbetsbegrepp som har blivit huvudprincipen för
åtgärder för att bekämpa social utslagning somgenomförs i alla medlemsstater genom bidrag
från strukturfonderna.
För att bekämpa socialutslagning och förebygga uppkomsten av ett tvåtredjedelssamhälle har
ett antal medlemsstater, som t.ex. Danmark och Sverige, lagt tyngdpunkten inom sin
sysselsättningspolitik och sociala trygghetspolitik på aktivering för att förbättra
anställbarheten och den sociala integrationen, förebygga utslagning från arbetsmarknaden ochminska bidragsberoende och fattigdomsfällor. Detta har resulterat i ett allt större erkännande
10av att sysselsättningen bidrar till att lösa utslagningsproblemet, men att den inte är själva
lösningen. Frågan hur man kan uppnå en varaktig integration av t.ex. lågutbildade, som
tenderar att varva ett lågavlönat arbete med arbetslöshetsperioder, är av stor vikt i alla
medlemsstater.
Slutmålet för alla dessa satsningar är att social integration skall beaktas bättre i den relevanta
politiken genom att man främjar en helhetsstrategi och ett samarbete som beaktar
utslagningens dynamik.
Denna omfattande samling av åtgärder utgör en rik källa till erfarenheter och goda lösningar
och skapar potential att utveckla EU-åtgärder som leder till ett givande samarbete och utbyte
mellan beslutsfattareochandra aktörer inomdetta område.
4. H UREU-STYRMEDEL OCH EU -POLITIKKAN STÖDJA SOCIALINTEGRATION
EU-politiken inom flera områden är redan av betydelse för social integration antingen direkt
eller ännu oftare indirekt. Dess effekter börförstärkas menockså göras mer synliga.
Unionen har åtagit sig att se till att den ekonomiska och den sociala utvecklingen går hand i
hand. Att till fullo genomföra EU:s allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken är
väsentligt för att säkerställa att tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning främjas på
ett sätt somgör att de stärker varandra.
Skapandet av arbetstillfällen är mycket viktigt i kampen mot social utslagning. Den
europeiska sysselsättningsstrategin spelar en viktig roll genom att fokusera på allmänna
arbetsmarknadsfrågor och i synnerhet på långtids- och ungdomsarbetslöshet och på
avsaknaden av lika möjligheter för kvinnor och funktionshindrade på arbetsmarknaden, samt
genom att skapa en lämplig balans mellan flexibilitet och säkerhet. Att se till att
sysselsättningsriktlinjerna på ett effektivt sätt återspeglar allas behov fick större vikt i
sysselsättningsriktlinjerna för 1999. Deras inriktning på aktiva åtgärder för att återintegrera
människor på arbetsmarknaden skärptes. Detta innebär reformering av skatte- och
förmånssystem och främjande av livslångt lärande för att arbetstagarna, särskilt de äldre
arbetstagarna och de som slagits ut från arbetsmarknaden (t.ex. funktionshindrade, etniska
minoriteter), skall kunna förbättra sina kunskaper framförallt på snabbt föränderliga områden
såsom informations- och kommunikationsteknik och på så sätt kunna stanna kvar på
arbetsmarknaden och aktivt delta i arbetslivet. Man har ökat satsningarna på att ge kvinnor
lika möjligheter och på kvaliteten på arbetstillfällen, dvs. att inte bara erbjuda arbeten utan att
de också skallvara bra arbeten.
Strukturfonderna är det viktigaste ekonomiska finansieringsorganet för direkt EU-stöd till de
minst gynnade regionerna och människorna i EU. Efter de pågående reformerna kommer
fonderna för perioden 2000–2006 att allt mer stödja social integration. Inriktningen på
integration, tematisk och geografisk koncentration och på partnerskap kommer att öka
effektivitetenavstrukturella åtgärder imål1 och mål2 för att minska regionala skillnader och
stödja utvecklingen i mindre gynnade områden. Genom mål3 strävar man efter att hjälpa till
att anpassa och modernisera system och handlingslinjer som rör utbildning, yrkesutbildning
och sysselsättning. En betydande del gäller återintegrering av människor som slagits ut från
arbetsmarknaden och bekämpning av långtidsarbetslöshet. De pågående
gemenskapsinitiativen stöder även social integration, särskilt Integra inom ramen förEmployment-initiativet samt Urban och Leader som rör storstads- respektive
landsbygdsintegration. Europeiska socialfondens nya gemenskapsinitiativ Equal kommer att
11stödja nya sätt att ta itu med utslagning, diskriminering och brist på jämlikhet på
arbetsmarknaden.
Att stödja social integration är ett av målen i den samordnade strategin för att modernisera
social trygghet, som kommissionen nyligen lagt fram som förslag till rådet10.
Rekommendation 92/441/EEG av den 24 juni 1992 om gemensamma kriterier för tillräckliga
resurser och socialbidrag i de sociala trygghetssystemen underlättade erfarenhetsutbytet
mellan medlemsstaterna ochär engodgrund att bygga vidare på.
Kunskapssamhället har potential att kraftigt bidra till integration och sammanhållning i
Europa under förutsättning att strategierna i detta sammanhang utformas till att svara mot de
behov som missgynnade grupper och geografiska områden har. Kommissionens förslag " e-
Europe – Ett informationssamhälle för alla" och "Strategier för arbetstillfällen i
informationssamhället" kommer också att leda till att politiken blir mera lyhörd för
utmaningarna att stödja integration och sammanhållning. Det är nödvändigt att både staten
och näringslivet satsar på information och på att ge alla möjligheter. Med andra ord måste
medborgarna i Europa och särskilt ungdomarna ges omfattande möjligheter att få nya
grundläggande kompetens. De måste få hjälp med att bygga upp en förmåga att lära sig och
att lösa problem. De behöver förstå värdet av vetenskapliga och tekniska kunskaper och de
kommer att vara tvungna att kunna använda informationsteknik, tala främmande språk,
utveckla initiativförmåga och företagaranda samt att vara aktiva, oberoende och
ansvarskännande medborgare.
Andra av EU:s handlingslinjer bidrar också till att gynna social integration, som t.ex.
ramprogram för forskning, kommissionens ramprogram för åtgärder för en hållbar utveckling
i städerna, utbildning (Sokrates), yrkesutbildning ( Leonardo da Vinci) och ungdomsprogram
(Youth), "skolor för en andra chans"-systemet, kommissionens förslag till att bekämpa
diskriminering, jämställdhetspolitik och den nya EU-strategin för funktionshinder. Inom det
rättsliga området har kommissionen nyligen lagt fram de första idéerna till hur man bäst
uppnår en lämplig nivå av rättshjälp i gränsöverskridande fall i hela unionen11.E t ta n t a l
åtgärder somär relevanta i samband med integrationsfrågor genomförs också inom ramen för
företagspolitik, särskilt för att stödja små företagochmikroföretag. En delav dessa initiativ är
inriktade på specifika grupper, såsom ungdomar och kvinnor, eller på att stödja företagare
somhörtillminoritetereller har funktionshinder. Ett mer direkt stöd gerdetEU-programsom
delar ut jordbruksprodukter till de mest utsatta. Cirka sju miljoner människor i Europa får
mathjälp varje år. De icke-statliga organisationerna är de viktigaste distributörerna.
Europeiska kommissionen har nära samarbete med icke-statliga organisationer som bekämpar
fattigdom och social utslagning och kommissionen stöder verksamheten inom dessa
organisationers europeiska nätverk. Kommissionen stöder också det europeiska
företagsnätverket för främjande avsocialsammanhållning.
Tillsammans med medlemsstaterna stöder EU också samarbete på internationell nivå i fråga
ombekämpning av social utslagning och fattigdom med Europarådet, Förenta Nationerna och
dess specialorgan(särskilt ILO) ochOECD.
10KOM(1999) 347, 14.7.1999.
11KOM(2000) 51.
125. A TT STÖDJA MEDLEMSSTATERNAS INSATSER FÖR ATT FRÄMJA INTEGRATION OCH
DELTAGANDE
De diskussioner som har förts på gemenskapsnivå under det senaste året har visat att det i
medlemsstaterna, Europaparlamentet och det civila samhället finns ett gemensamt intresse av
ett initiativ till stöd från gemenskapen för medlemsstaternas insatser på detta område. Detta
skulle stödjas på högsta nivå iEuropeiska unionen.
Vid det informella möte som socialministrarna nyligen höll12bekräftades detatt det finns skäl
som starkt talar för att den ekonomiska och sociala politiken behöver få en mer integrerande
inriktning och att social integration därför måste vara ett av målen för Europeiska unionens
samarbete kring sysselsättning ochsocialtrygghet. Det finns också ett starkt önskemålomatt
Europeiska unionen skall visa ett kraftfullt politiskt engagemang och främja både samarbete
över gränserna och lämpliga utvärderingsmetoder som bygger på kunskaper, erfarenheter och
insatser i medlemsstaterna. Syftet är att uppmuntra till öppna och flexibla samarbetsformer
mellan medlemsstaterna, inte att inrätta en tungrodd samordningsprocess, och att ge ett klart
och synligt budskap om att Europa skall omfatta alla. De nya bestämmelserna i Amsterdam-
fördraget möjliggör ett sådant åtagande och samarbete på EU-nivå, eftersom det är helt
förenligt med subsidiaritetsprincipen.
Toppmötet i Lissabon skulle kunna vara den instans som ger drivkraften åt detta arbete,
genom att man tar initiativ till att fastställa gemensamma mål och en gemensam strategi på
EU-nivå (detta förklaras i avsnitt l nedan). Som komplement till insatserna för att inbegripa
social integration i all gemenskapspolitik har kommissionen för avsikt att lägga fram förslag
om genomförandet av de nya fördragsbestämmelser som i praktiken skall stödja samarbetet
mellan medlemsstaterna ochandra aktörer (detta förklaras iavsnitt 2nedan).
5.1. Gemensamma mål försocialintegration
I enlighet med bestämmelserna i fördraget skall gemenskapen komplettera och stödja de
initiativ som genomförs i medlemsstaterna. Tyngdpunkten skall ligga på åtgärder som ger ett
verkligt mervärde.
De sammanfallande projekt sompågår i medlemsstaterna och de lärdomar som dragits av den
verksamhet och de åtgärder som genomförts i praktiken av de offentliga myndigheterna och
det civila samhället visar att det skulle vara möjligt att utveckla gemensamma mål och en
gemensamstrategiför att främja socialintegrationpå EU-nivå.
Utgångspunkten är att Europeiska unionen och medlemsstaterna gör ett politiskt åtagande och
utvecklar ett praktikskt samarbete för att främja goda lösningar, gemensamma indikatorer och
utvärdering ( benchmarking ).
Det politiska åtagandet skall bestå iatt prioritera främjandet av social integration iEuropeiska
unionen och i medlemsstaterna, och följaktligen att bedöma alla relevanta politiska åtgärder
och samla demtill en mångsidig och integrerad strategi.
5.1.1. Mål
Åtagandet innebär att man måste ställa upp mål, eventuellt också i kvantitativt avseende, på
EU-nivå. Somexempelkan nämnas följande:
12Lissabon den 10-12februari2000.
13– Att förstärka den aktiva och framsynta strategi för social integration som kan utvecklas
inom ramen för Europeiska unionens och medlemsstaternas politik, särskilt genom att låta
Europeiska unionens politik omfatta social integration, till exemepl inom det samarbete
som håller på att utvecklas vad gäller sysselsättning och social trygghet.
– Att enas om att utarbeta gemensamma indikatorer för såväl social utslagning som social
integration, med hjälp av vilka man kan analysera och följa trender och politiska riktlinjer i
fråga om hemlöshet, långvarig/tillfällig fattigdom, utslagning på flera olika plan samt
tillhörande diskriminering, bland annat mellankönen m.m.
– Att ge alla möjlighet att delta i kunskapssamhället genom att ägna uppmärksamhet åt de
kunskaper som behövs i informationssamhället, demokrati, elektroniska tjänster särskilt
inom den offentliga förvaltningen, lättillgängliga allmänna åtkomstpunkter, integrering i
lokalsamhället, utbildning, språklig mångfald och kulturell integration samt integrering av
perifera regioner.
– Att främja tillväxt och dra nytta av den förväntade ekonomiska tillväxten under det
kommande årtiondet, och satsa på ett aktivt deltagande för alla, för att på lång sikt minska
behovet av sociala transfereringar och den börda de medför, omstrukturera de offentliga
utgifterna så att man frångår passiva transfereringar till förmån för aktiv investering och
framsynt anpassning.
5.1.2. Gemensamma principer och metoder
Medlemsstaterna måste enas om att på den nationella nivån fastställa eller förstärka
mångsidiga och konsekventa stategier och att vid behov utarbeta nationella program,
grundläggande lagstiftning eller samordningsfunktioner för målinriktade offentliga insatser.
Strategierna skulle kunna baseras på de principer somhar visat sig vara effektiva, till exempel
ett globalt synsätt på integration, aktivare politiska insatser, partnerskap, de berörda parternas
deltagande osv. (enligt beskrivningen iavsnitt 3).
5.1.3. Områden där insatserna måste förstärkas
Åtagandet kanockså betyda att medlemsstaterna enas omatt förstärka den nationella politiken
på områden som de anser vara särskilt relevanta för de nationella förhållandena, till exempel
politik som gäller minimiinkomstgarantier, utbildning och ungdom, infrastruktur för att öka
den sociala sammanhållningen, tillgång till tjänster och grundläggande basservice, bland
annat barnomsorg, hälso-ochsjukvård och informationstekniska åtkomstpunkter.
5.1.4. Utvärdering och bedömning
Kommissionen skall tillsammans med medlemsstaterna ta fram metoder för utvärdering och
rapportering för att följa de framsteg somgörs. Trender och politiska åtgärder skallutvärderas
varje år på grundval av de indikatorer som har fastställts tillsammans med medlemsstaterna
ochgodalösningar skall noterasochrapporterastillrådet. Resultaten kan utnyttjas till att göra
integration tillen del av befintlig politik.
5.2. Operativa verktyg enligt de nya bestämmelserna i Amsterdamfördraget
5.2.1. Flerårigt program för operativt stöd tillsamarbeteI artikel 137.2 sista stycket i fördraget föreskrivs följande: "Rådet kan [enligt förfarandet i
artikel 251 i fördraget] besluta om åtgärder som är avsedda att främja samarbetet mellan
14medlemsstaterna genom initiativ som syftar till att öka kunskapen, utveckla utbytet av
information och beprövade erfarenheter, främja nyskapande tillvägagångssätt och utvärdera
erfarenheter för att bekämpa socialutslagning".
Det planerade fleråriga program som skall föreslås på grundval av denna artikel skall i
praktiken främja samarbete mellan medlemsstaterna och ge deras politik en mer integrerande
inriktning. Det skallprioriteras på detta politiska område.
För att stödja genomförandet av åtagandena ovan skall programmet uppmuntra och stimulera
goda lösningar ochpolitiska åtgärder.
Främjandet av social integration kräver övergripande, samordnade insatser och därför måste
gemenskapens åtgärder och samarbete bidra till att utveckla och förstärka sambanden mellan
relevant politik och relevanta aktörer lokalt, nationellt och på gemenskapsnivå. Syftet skall
vara att öka deras möjligheter att påverka social integration både på en övergripande nivå och
i fråga om särskilda aspekter (de mest utsattas situation, könsrelaterade skillnader, utslagning
från arbetsmarknaden osv.)
Ett mervärde på gemenskapsnivå uppnås genom att man stöder medlemsstaternas insatser,
inte genom att direkt bidra med tilläggsmedel. Programmet skall genomföras med hjälp av
befintliga personalresurser och dess budget skall vara begränsad (i stort sett motsvarande
budgeten för de förberedande åtgärderna på området13). Programmet skall inte samfinansiera
projekt på gräsrotsnivå som handlar om social utslagning på lokal, regional eller nationell
nivå. All verksamhet skall vara av politisk natur och skall inriktas på utbyte mellan länderna.
Verksamhetenkan indelas itre huvudsakliga områden:
– Att öka förståelsen för de politiska mekanismerna för social utslagning och social
integration, bland annat indikatorer och metoder för att följa upp framsteg/misslyckanden
ochatt mäta kostnaderna avsocialutslagning.
– Att ta framoch utbyta uppgifter omgoda lösningar för att förbättra förmågan att lägga upp
politikenoch innovationsmöjligheterna.
– Attfrämjadialogenochdebattenompolitiken.
Inom dessa områden skall man särskilt beakta de nya former av utslagning som hör samman
med det framväxande kunskapssamhället.
Detta programskallockså förstärka integreringenav jämställdhetsperspektivet på utslagning.
5.2.2. Ett övergripande instrument för att främja integrering av personer som står utanför
arbetsmarknaden
Samarbetet kring integrering av personer som står utanför arbetsmarknaden bygger också på
en annan bestämmelse i Amsterdamfördraget. I den nya artikel 137.1 fjärde strecksatsen och
artikel 137.2 första stycket föreskrivs att man skall främja integrering av personer som står
utanför arbetsmarknadengenomatt anta minimikravpå gemenskapsnivå.
13År 2000, 11 miljoner euro inom budgetpost B3-4105 –"Förberedande åtgärder för att motverka och
förebygga social utslagning"- samt 3,8 miljoner euro inom budgetpost B3-4101 "S amarbete med
välgörenhetsorganisationer".
15För att bekämpa utslagning från arbetsmarknaden krävs först och främst synergieffekter
mellan sysselsättningsstrategin, Europeiska socialfondens instrument och Europeiska
unionens arbete för att stödja moderniseringenavde sociala trygghetssystemen.
För insatserna på detta område kan man utnyttja de positiva resultaten av rekommendation
92/441/EEG av den 24 juni 1992, enligt vilken man skall garanteras t illräckliga medel för ett
människovärdigt liv. Med utgångspunkt i dessa resultat kan man utreda om de nya principer,
enligt vilka det blir möjligt och lönsamt att återvända tillarbetsmarknaden för personer somär
beroende av bidrag för en minimiinkomst, kan samlas till minimikrav för integration på
gemenskapsnivå. Principerna för detta övergripande instrument skall inspireras av goda
lösningar imedlemsstaterna. De viktigaste principerna kan alltså vara följande: Behovet av en
mångsidig och integrerad strategi mot social utslagning, behovet av partnerskap och av
samordningsåtgärder och strukturer som möjliggör detta samt integreringssätt som består av
stöd, aktiva arbetsmarknadsåtgärder och andra liknande stödåtgärder som utbildning och
tillhandahållande av tjänster och stöd för att öka möjligheterna att utnyttja fördelarna med
informationssamhället.
16BILAGA - STATISTISKÖVERSIKT
1. M ÄTNINGAV SOCIAL UTSLAGNING OCHFATTIGDOM :STATISTIKOCHINDIKATORER
Till följd av rekommendationerna från Europeiska unionens arbetsgrupp för statistik om
social utslagning och fattigdom 1998 har Eurostat och de nationella statistikkontoren
gemensamt gjort en ansträngning för att förbättra de statistiska uppgifterna om social
utslagning och inkomstfattigdom i Europeiska unionen. Flera nummer av Statistics in Focus
har utkommit sedan dess14. Fler nummer och rapporter kommer att ges ut och skall bland
annat handla om fattigdomens och den sociala utslagningens dynamik och många
dimensioner. Tabellerna och uppgifterna i det följande har tagits ur dessa publikationer, om
inte annat anges.
2. I NKOMSTFATTIGDOMENSOMFATTNING
I följande diagram anges den procentandel av befolkningen som lever under
låginkomstgränsen15i varje land och det penningvärde uttryckt i köpkraftsstandard som
motsvarar denna gräns samt Gini-koefficienterna. Gini-koefficienterna ger en allmän finger-
visning omskillnaderna iinkomstfördelningen ivarje medlemsstat.
14Statistics in Focus 1998/6 "Low income and low pay in a household context (EU12)"; 1998/11
"Analysis of income distribution in 13 EU Member States"; 1999/13 "Social benefits and theirredistributiveeffect"; 2000/1"Social exclusion in theEUMember States"
15Gränsvärdet för låga inkomster är fastställt till 60% av den ekvivalenta medianinkomsten per person ivarje medlemsstat. Medianinkomsten är ett säkert mått eftersom det inte påverkas av ytterligheterna iinkomstfördelningen och i mindre grad av variationer vid undersökningen. Medianen anger mitten avfördelningen, och eftersom social utslagning innebär ett avstånd från standardinkomstnivån kanmedianen anses vara ett lämpligt mått. Eurostat har valt brytpunkten 60 % som huvudsakligtreferensvärdeblandflerpunktersomanvändsviddennatypavanalys.Diagram2:Andelenlåginkomsttagare (i köpkraftsstandardochi %)ochGini-koefficient (1994)
020004000600080001000012000
Källa: Europeiskahushållsundersökningen,omgång2:SverigeochFinlandingårinte.Låginkomstgräns(köpkraftsstandard) 7560 7759 7422 4268 4544 7025 5447 5228 11219 6583 7404 3790 6715 6340
Låginkomsttagare(%) 18 11 18 21 19 16 21 19 14 10 17 24 20 18
Gini-koefficient 29 23 29 34 33 29 35 31 31 27 29 37 33 31BD KDE LE FI R LI LN LA PU K E U 1 3
17Siffrorna visar att 18 % av befolkningen i EU, eller ungefär 65 miljoner personer16lever i
låginkomsthushåll. Låginkomstgränsenär högst iLuxemburg, och 14 % av landets befolkning
lever under denna. Trots att låginkomstgränsen i Portugal är endast en tredjedel av den i
Luxemburg lever en fjärdedelav den portugisiska befolkningen under den. Förutom dessa två
ytterligheter kan de återstående medlemsstaterna delas in i två grupper. I den ena gruppen
(Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Nederländerna, Österrike, Förenade kungariket)
motsvarar låginkomstgränsen en köpkraftsstandard på cirka 7000 och andelen
låginkomsttagare motsvarar ungefär genomsnittet i Europeiska unionen (16-18 %). Undantag
utgör Danmark och Nederländerna, där skillnaderna i inkomstfördelning är minst och där
andelen låginkomsttagare utgör endast cirka 10 %. I den andra gruppen (Grekland, Spanien,
Irland och Italien) motsvarar låginkomstgränsen en köpkraftsstandard på cirka 5000 och cirka
20 %avbefolkningenlever under dennagräns.
3. T ID:TILLFÄLLIGAPERIODERELLERLÅNGVARIG INKOMSTFATTIGDOM
Bakom olika trendstudiers förhållandevis stabila sifferuppgifter om antalet fattiga döljer sig
ett anmärkningsvärt flöde inochut ur fattigdom.
Analyser gjorda av OECD17om fattigdomens dynamik i fyra OECD-länder, bland annat
Tyskland och Förenade kungariket, har visat att mellan 20% och knappt 40 % av
befolkningen berörs av fattigdom under en sexårsperiod, vilket är en betydligt större andel än
vad de statiska fattigdomssiffrorna ger vid handen. För majoriteten av denna grupp är
perioderna av fattigdom emellertid kortvariga. Allt eftersom perioderna blir längre minskar
sannolikheten för att man skall ta sig ut ur fattigdomen, så att en liten del av befolkningen
förblir fattig under långa perioder och har små möjligheter att ta sig ut ur den. Det har också
visat sig att personer som varit fattiga i minst sex år i genomsnitt utgör 2-6 % av
befolkningen.
Trots bristen på tillförlitliga uppgifter, finns det jämförbara uppgifter (som grundar sig på
50 % av den standardiserade medianinkomsten) om vissa europeiska länder. Dessa uppgifter
visar att under åren 1990-1995 var det 82-83% av den tyska och nederländska befolkningen
som aldrig upplevde fattigdom, medan motsvarande andel i Förenade kungariket var endast
69 %. De flesta av de fattiga i Tyskland och Nederländerna är fattiga endast en kort tid,
medan fattigdomen verkar vara mer ihållande i Förenade kungariket, där andelen ständigt
fattiga är 2,5 gånger större. Sannolikheten att förbli fattig efter en långvarig fattigdomsperiod
ärockså större (31% jämfört med 25-26 % iTyskland ochNederländerna)18.
I Frankrike och Tyskland har nyligen utförd forskning19om fattigdom, med långvarigt
beroende av socialbidrag som ett kriterium för fattigdomsperiodens längd, bekräftat att det
16Siffran 65 miljoner är en extrapolering och ger en grov anvisning om hur stor del av befolkningen i de
femton medlemsstaterna som är låginkomsttagare. Siffran grundas på att 18 % av befolkningen i de
tidigaretretton medlemsstaternavar låginkomsttagare(370 miljoner x 0,18=66,6miljoner).
17Povertydynamics in four OECD countries, OECD, Paris (1998), RefECO/CPE/WP1(98)13.
18Jämförbara siffror om fattigdomens dynamik i Belgien rapporteras i Fouarge & Dirven (1995;
jämförelser med Nederländerna och Tyskland) och Dirven & Fouarge (1998; jämförelser medNederländerna). En mer ingående studie av situationen i Nederländerna finns i Muffels & Fouarge(1997). Jfr Muffels, R. och Fouarge, D. (1998). Welfare dynamics in three typical welfare states. Paperfor theTSERpanelworkinggroup, June1998.
19Källor: Frankrike: CNAF ( Caisse Nationale des Allocations Familiales ). Paris. 1999. Tyskland: "Long-
term recipiencyof social assistance in Germany: theeighties versus thenineties". I Andres, H-J (1998).Empirical PovertyResearch in a Comparative Perspective. Ashgate.
18finns långvarig fattidom. Mellanen fjärdedeloch en tredjedel av förmånstagarna kan vanligen
lämna socialbidragssystemet efter ett år, men ungefär var femte person i Frankrike, och 6 % i
Tyskland, är fortfarande beroende avbidrag efter femår.
De långvarigt fattigas svårigheter att förbättra sin situation har bekräftats också i en analys
som nyligen gjorts i Nederländerna20på grundval av uppgifter i rapporter om fattigdomsläget
från åren 1993-1997. Analysen visade att under en period av nio år förblev inkomsterna i
ungefär 22 % avhushållenunder kortareperioder låga. I 10 % av dessa hushåll var perioderna
tillfälliga och i 30 % frekventa eller permanenta. Det visade sig också att under en period av
fyra år efter varandra var den genomsnittliga årsinkomsten i 80 % av låginkomsthushållen
lägre än inkomstgränsen för fattigdom. Detta tyder på att perioderna utan inkomstfattigdom
inte förmår kompensera för de perioder då inkomsterna är låga. Med andra ord gör de som
kommer ut ur fattigdomen inga större vinster.
4. S AMBANDET MELLAN LÅGAINKOMSTER ,ARBETE OCHLÖN
I följande tabell bekräftas att risken för fattigdom är störst bland de arbetslösa (nästan 2 av 3)
ochandraekonomisktoverksamma(flerän1av2).
Av yrkesverksamma personer lever emellertid 12 % i fattigdom(arbetande fattiga). Att någon
i hushållet arbetar är inte alltid tillräckligt för att man skall undgå låga inkomster. Risken för
låga inkomster är högst för personer i hushåll där ingen har löneinkomster, men också i
hushåll med förvärvsarbetande medlemmar är andelen låginkomsttagare betydande. Eurostat
har räknat ut att i hela Europeiska unionen lever 53 % av låginkomsttagarna i hushåll där
någon är yrkesverksam.
En viktig orsak till detta är att arbetstagare i låginkomsthushåll ofta har lågbetalda arbeten.
Enligt Eurostat har ungefär två tredjedelar av heltidsanställda som lever i låginkomsthushåll
lågbetalda arbeten, medan mindre än var sjätte av de heltidsanställa i höginkomsthushåll har
lågbetalda arbeten.
Siffrorna itabellen belyser också det faktumatt över hälften av låginkomsttagarna antingen är
yrkesverksamma (28 %) eller pensionstagare (24 %).
Personensställningpå
arbetsmarknadenFördelningavlåginkomsttagare
%Fattigdomsgradellerrisk
%
Yrkesverksamma men låg-inkomsttagare (arbetandefattiga):
•arbetsgivare + med-
hjälpande familjemedlem +arbetstagare
•egenföretagare21
711
1216
Arbetslösa 13 64
Pensionstagare 24 23
Övriga ekonomiskt overksamma
(i utbildning ellerlärlingsprogram, utförhushållsarbeteeller passar barn.)34 55
Sammanlagt 100
20Pommer, Evert (2000).Duration of poverty. I "Oud en nieuw 1999-2000". Sociaal en Cultureel
Planbureau. Haag.
19(Källa:Eurostat, Europeiskahushållsundersökningen 1994, EU13)
5. S OCIAL UTSLAGNING OCH FATTIGDOM :BEHOV AV MÅNGDIMENSIONELLA ,
LONGITUDINELLA DATA OCH INDIKATORER
Social utslagning är ett problem med många dimensioner och därför måste indikatorerna
utarbetas med hänsyn till detta. Socialutslagning är mer än låga inkomster. Den hör samman
med ekonomisk aktivitet och med olika mått på en enskild persons tillgångar (utbildning,
egen bostad, egen bil), uppfattning om sin situation (svårigheter att få ekonomin att gå ihop,
ingen möjlighet att betala för en veckas semester per år) och tillfredsställelse (med sitt arbete,
sin utbildning, sin hälsa, sitt boende och närmiljö). Alla dessa är viktiga determinanter för
människors levnadsstandard och livskvalitet. Social utslagning och fattigdom är också
dynamiska fenomen. Människornas behov och förhållanden förändras med tiden (också till
följd av politik). De politiska åtgärderna blir mer effektiva om de mer varaktigt lyckas
integrera människorna i samhället. För detta krävs en dynamisk förståelse av deras situation.
Data och analyser som ger såväl en mångdimensionell som en dynamisk (longitudinell)
förståelse av social utslagning och fattigdom behövs. På detta område kan ett samarbete på
gemenskapsnivå vara mycket givande och det håller också på att utvecklas. Det är också skäl
att understryka viktenav jämförbara statistiska underlag, både nationella och europeiska (t.ex.
Europeiska hushållsundersökningen), somger möjlighet att analysera båda dessa aspekter.