Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "En hållbar utveckling i Europeiska unionens städer: Ett handlingsprogram"

(1999/C 368/19)

Den 25 mars 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "En hållbar utveckling i Europeiska unionens städer: Ett handlingsprogram".

Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 29 september 1999. Föredragande var Gianni Vinay.

Vid sin 367:e plenarsession den 20-21 oktober 1999 (sammanträdet den 21 oktober 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 87 röster för och 1 nedlagd röst.

1. Inledning

1.1. Kommissionens meddelande om "En hållbar utveckling i Europeiska unionens städer: Ett handlingsprogram" läggs fram efter en intensiv debatt de senaste åren om de alltmer komplexa och viktiga stadsfrågor som väckts inom EU. Debatten utlöstes av alla de initiativ som olika myndigheter lanserat och den har fått ytterligare näring av att det dykt upp några nyckelfrågor som är nära knutna till området.

1.2. Några inledande viktiga tankegångar i frågan om en europeisk stadspolitik fördes fram 1990 i kommissionens grönbok om stadsmiljön, och 1996 kom en rapport om "Hållbara städer i Europa" från expertgruppen för stadsmiljö. Ekonomiska och sociala kommittén behandlade i sin tur ämnet både i sitt yttrande om Europa 2000+ 1995(1) och i ett yttrande 1996(2) som helt ägnades åt frågan.

1.2.1. Samma år fäste kommissionen alla institutioners uppmärksamhet på stadsfrågan med sitt meddelande "Mot ett program för städer inom Europeiska unionen", som mottogs med stort intresse. Europaparlamentet(3), Ekonomiska och sociala kommittén(4) och Regionkommittén välkomnade meddelandet och anmodade kommissionen att vidareutveckla sitt initiativ.

1.3. Förespråkarna för en europeisk dimension i stadspolitiken fann från början stöd för sina argument i den ekonomiska, sociala, politiska och kulturella roll som städerna fortsätter att spela - de som genom historien varit viktiga byggstenar för den mest urbaniserade kontinenten i världen.

1.3.1. Den fortsatta socioekonomiska och institutionella utvecklingen har underbyggt dessa argument. Dels är det i städerna som alla aspekter och effekter av ekonomiska och sociala trender koncentreras, samtidigt och maximalt; det gäller allt från ekonomisk tillväxt till ökad arbetslöshet, från högre livskvalitet till ökad social utslagning. Dels är det i samma städer som alla EU:s politiska initiativ har sin största genomslagskraft, antingen i fråga om deras direkta effekter eller hur de uppfattas och bedöms av de europeiska medborgarna.

1.4. Slutligen måste man i städerna anta den utmaning som en hållbar utveckling utgör, och angripa den ur både miljömässig och social synvinkel. Det faktum att dessa frågor införlivats i Amsterdamfördraget och att EU gjort miljömässiga åtaganden gentemot FN genom Kyotokonventionen innebär att man bör utforma konsekventa handlingslinjer som med nödvändighet är knutna till en europeisk stadspolitisk ram.

2. Huvuddragen i kommissionens förslag

2.1. Kommissionen betonar att det är mycket viktigt att utveckla samordnade strategier för stadsförvaltning för att bemöta svåra och sinsemellan relaterade problem samt maximera städernas potential. Dessa mål kan undergrävas av traditionella sektorsbundna metoder och av överdriven splittring av befogenheter och ansvarsområden mellan olika beslutsfattande och administrativa nivåer.

2.1.1. Den nödvändiga förutsättningen för samordnade insatser är att man identifierar vilka mål som skall prioriteras. Kommissionens förslag omfattar fyra separata men sinsemellan beroende områden, och kommissionen framhåller att var och en av de 24 föreslagna åtgärderna, som grupperats efter nämnda områden, kan påverka de andra åtgärderna mer eller mindre direkt - och faktiskt måste göra det, eftersom de alla är en del av ett övergripande, konsekvent synsätt.

2.2. Det första målet är att stärka det ekonomiska välståndet och sysselsättningen i städerna. Som nämns ovan lever majoriteten av EU:s medborgare i stadsområden. Detta medför att en stor del av initiativen inom ramen för sysselsättningsriktlinjerna främst fokuserar på städernas ekonomiska utveckling.

2.2.1. Särskild vikt läggs vid alternativet att införa en uttrycklig hänvisning till stadsdimensionen i strukturfondernas programplanering. Detta beror delvis på de positiva erfarenheterna av gemenskapsinitiativet Urban. Det anses att en av de positiva effekterna av detta beslut kommer att vara en kvantitativt och kvalitativt betydande effekt på förberedelserna och genomförandet av integrerade stadsutvecklingsfrämjande åtgärder, samt en förbättrad samordning med gemenskapsinsatserna inom ramen för de transeuropeiska näten. Många stadsområdens utvecklingspotential förblir outnyttjad på grund av deras avsides placering i förhållande till vägnätet och transportinfrastrukturen.

2.3. Det andra målet, att främja jämställdhet, social delaktighet och förnyelse av städerna, är på grundval av Amsterdamfördraget särskilt knutet till arbetet med att förstärka gemenskapspolitiken för bekämpning av utslagning och diskriminering, liksom till olika säkerhetsaspekter. Dessa problem, som kan sägas vara knutna till begreppet "social hållbarhet", ställs på sin spets i stadsområdena, vilket innebär att initiativens förmåga att motverka dem kan verifieras desto snabbare och tydligare. Kommissionen hänvisar till ramen för det nya mål 2 och nämner i detta sammanhang kriterier som kan identifiera "stadsområden med problem".

2.4. Det tredje målet är det som mest rör en fråga som i dag är aktuell över hela världen: skyddet av miljön och ekosystemen. Målet är att skydda och förbättra miljön i städerna: mot lokal och global hållbarhet och det är av avgörande betydelse, inte så mycket för den ekonomiska framtiden som för städernas och hela vår planets faktiska överlevnad. Aktiviteter, beteendemönster och situationer som har en kraftig inverkan på luft- och vattenkvaliteten och på den ekologiska balansen i naturen är helt klart koncentrerade till stadsområdena. Det är därför också uppenbart att det är i städerna man måste sätta igång alla möjliga initiativ för att minimera sådana effekter som kan ha enorma konsekvenser för framtida generationer.

2.4.1. De föreslagna åtgärderna omfattar en mer stadsinriktad miljölagstiftning, särskilda åtgärder som rör avfallshantering, förändrade transportmönster och mindre miljöpåverkan av de transportsätt som används samt en utvidgning av miljömärkningen och miljöstyrningsordningen till att omfatta städer.

2.5. Det sista målet innebär att bidra till en god förvaltning av städerna och lokal representation. Bättre vertikal integrering av verksamheten på olika förvaltningsnivåer och bättre horisontell integrering inom och mellan olika organisationer ses som avgörande, liksom att allmänheten och viktiga aktörer deltar i stadspolitiken. EU:s åtgärder avser inte att på något sätt försvaga subsidiaritetsprincipen, utan syftar till att förbättra kontakten mellan de olika nivåerna och uppmuntra användningen av partnerskap för att hantera stadsrelaterade problem.

2.5.1. En åtgärd är inriktad på att öka medvetenheten, utbyta erfarenheter och utveckla förmågan att skapa utveckling i städerna, vilket skall åstadkommas genom att använda och utveckla sammankopplade nätverk. Ytterligare åtgärder syftar till att främja innovativa strategier, säkerhet och förebyggande av brottslighet samt förbättrad jämförande information om förhållandena i EU:s städer.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Kommittén välkomnar kommissionens meddelande och särskilt att handlingsprogrammet är uppbyggt kring fyra mål som ger svar på de utmaningar som alla EU:s städer för närvarande står inför, om än i olika omfattning. Dessa utmaningar inkluderar sysselsättning, integration och social sammanhållning, miljö och hållbar utveckling samt effektiv och demokratisk förvaltning.

3.1.1. En särskilt positiv aspekt är att kommissionen tar bestämda mått och steg för att definiera riktlinjer för stadspolitiken, samtidigt som man är klart medveten om att EU:s politiska initiativ måste inbegripa en genomtänkt och noggrann bedömning av den situation dessa riktlinjer kommer att skapa i stadsområdena, vilka utgör den grundläggande väven i den europeiska organisationen av näringsliv och samhälle.

3.1.2. Den mest framträdande aspekten av handlingsprogrammet är att det i praktiska ordalag ger tydlig form åt ett stadspolitiskt perspektiv, som underbyggs av specificerade, prioriterade mål och eftersträvas genom ett antal olika åtgärder och instrument. Dessa omfattar bland annat strukturfonderna och kan om de samordnas bli effektivare på ett bredare plan.

3.2. Kommittén anser dock att den bör bidra till kommissionens förslag med några kommentarer om dokumentets allmänna innehåll.

3.2.1. Den första spontana kommentaren är att kommissionen varit tvungen att hålla sig inom ramen för vad som är politiskt och lagstiftningsmässigt realistiskt när den utformat förslaget. Dokumentet fokuserar därför enbart på de aktuella aspekterna och frågeställningarna inom det verksamhetsområde som städerna utgör. Även om bilagan "Utmaningar för Europas städer" försöker att göra förutsägelser om framtiden omfattas den av samma begränsningar.

3.2.2. I vissa avseenden kan städerna dock jämföras med levande organismer, bestående av alla dem som lever och arbetar i dem, som genomgår betydande och ibland radikala förändringar. Vilka effekter kommer det faktum att städernas invånare markant och i allt större omfattning blir äldre att få för många viktiga europeiska städers framtid? Vilken inverkan kommer det ökande antalet ensamhushåll och ensamstående föräldrar att ha på efterfrågan på alla slags tjänster? Har avindustrialiseringen avstannat eller kommer den att fortsätta, och i så fall hur länge? Kommer distansarbete, med allt vad det innebär för efterfrågan på rörlighet, att bli vanligt eller kommer det att fortsätta att ske i undantagsfall? Dokumentet ger föga eller inget utrymme för dessa frågor som är långt ifrån uttömmande.

3.2.3. De åtgärder kommissionen föreslår hänvisar mer än en gång till betydelsen av att främja och bevara ett balanserat och polycentriskt stadssystem. Detta synsätt, om än lovvärt, kan inte enbart eftersträvas genom stadspolitiska åtgärder. Den vertikala och horisontella integration som kommissionen söker uppmuntra måste åtföljas av en "fysisk" integration mellan urbana centrum, mindre städer och landsbygd inom samma stadsområde eller geografiska region. EU har dock inte den organisation som krävs för att fullfölja denna tankegång. Den utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP) som sker inom gränserna för mellanstatligt samarbete utgör för närvarande den enda ram inom vilken det önskade resultatet kan eftersträvas.

3.3. I flera avsnitt betonar kommissionen att en av de viktigaste faktorerna för att framgångsrikt angripa sysselsättningsproblemet är en samordning av medlemsstaternas investeringspolitik. Ur denna synvinkel är den integrerade insats som föreslås i dokumentet positiv, men de olika initiativens sysselsättningsskapande potential bör förtydligas.

3.3.1. Det blir alltmer nödvändigt med en politik för social integration med tanke på den allt större sociala utslagningen. När det gäller städerna sker dock uppdelningen i olika samhällsskikt vid ett tidigare stadium, dvs. de mellanliggande samhällslagren krymper och får en alltmer vansklig ställning. Dessa faktorer bör också tas med i beräkningen när man angriper sysselsättningsrelaterade och ekonomiska frågor som rör städerna.

3.3.2. Man bör komma ihåg att den långsiktiga arbetslösheten är en kraftfull faktor som vidmakthåller problemen i mycket nedgångna stadsområden där den sociala utslagningen är stor. En åtgärd för att bekämpa social utslagning omfattar en andra möjlighet till utbildning, men det saknas en fokusering på detta slags fortbildning som kan spela en viktig roll för att ge folk möjlighet att erhålla ett arbete eller, vilket är bättre, inte förlora det jobb de har.

3.3.3. Kommissionen ägnar ett särskilt initiativ åt förebyggande av brottslighet i städerna. Det är viktigt att erkänna att säkerheten har blivit en viktig fråga för invånarna i stora och små städer. Det är utan tvekan viktigt att genomföra pilotprojekt, men de allt starkare sambanden mellan småbrott och organiserad brottslighet kräver att man kopplar lokala initiativ till samordnade strategier. Nu när Amsterdamfördragets avdelning om polissamarbete och straffrättsligt samarbete trätt i kraft bör samordningen av dessa strategier få mycket större effekt.

3.4. Man bör ägna särskild uppmärksamhet åt immigrationsfrågan, som är en fråga av högsta vikt för europeiska städer. Dels ökar immigrationen befolkningstillväxten och ofta även arbetslösheten och den sociala utslagningen, dels väcker den frågor om införandet av lämplig infrastruktur, såsom gudstjänstlokaler, och om hur man utformar politik för fysisk planering som förhindrar att etniska enklaver skapas eller bevaras i stadsbilden.

3.4.1. Detta ger spontant ett praktiskt tillfälle att kontrollera verkligheten bakom Amsterdamfördragets eftertryckliga fördömande av alla former av diskriminering.

3.4.2. Åtgärder som är riktade mot "stadsområden med problem" när det gäller social utslagning, ekonomisk tillbakagång eller allvarligt nedgångna miljöer bör helt klart prioriteras i politiken för att förnya städerna, men man bör även beakta planer för nedgångna stadsområden som exempelvis har gamla byggnader av föga arkitektoniskt värde eller en infrastruktur som inte längre är effektiv eller tillräcklig. Kommittén(5) har redan uttryckt sin åsikt att renovering och modernisering av gamla byggnader mycket väl ligger i linje med idén om en hållbar byggsektor, eftersom det förhindrar en utrymmeskrävande urbanisering, stimulerar sysselsättningen och ökar stadens känsla av identitet.

3.4.3. Att kulturarvet bevaras bör medföra mer än att städernas attraktionsförmåga ökar, vilket kommissionen nämner i sitt dokument. Förutom arvets viktiga bidrag till en historisk och kulturell identitet har det, oavsett storlek, en stor kapacitet att skapa välstånd och arbetstillfällen. Det som saknas är en specifik uppräkning av åtgärder som kan utnyttja denna.

3.5. Ekonomisk och miljömässig hållbarhet är i dagsläget ett akut och världsomfattande problem, och det mest talande beviset på detta finns i städerna. Begreppet hållbarhet är nära knutet till både stadsplaneringen (rörlighet, transporter och avfallshantering) och livskvaliteten (buller och luftföroreningar). Kommittén lägger därför stor vikt vid en hållbar stadsutveckling, särskilt ur miljöhänseende, och har diskuterat frågan vid flera tillfällen(6). Kommissionens förslag välkomnas, men mer måste göras för att undersöka och belysa vilka potentiella sysselsättningsfrämjande effekter en aktiv miljöpolitik skulle få(7).

3.5.1. Särskilt med tanke på miljön är det dock viktigt att ekonomiska sektorer blir medvetna om sitt ansvar(8) och att medborgarna är välinformerade och ger sitt stöd. Detta kan ske fortare och på ett kompletterande sätt genom att de deltar i beslutsfattandet.

3.6. Deltagandet i stadspolitiska sammanhang har generellt sett två grundläggande sidor. Sett som ett partnerskap utgör det ett sätt att kanalisera bidragen från ett antal olika institutioner, arbetsmarknadsparter och offentliga, privata eller andra ekonomiska aktörer till projekt eller åtgärder. Detta deltagande är därför värdefullt, antingen man ser det ur en snäv organisatorisk synvinkel eller uttrycker det i ekonomiska och sociala termer, eftersom det ökar de tillgängliga resurserna och stimulerar inflödet av förslag.

3.6.1. Att allmänheten deltar är också mycket viktigt för samhället och ger även den extra fördelen att det förstärker den känsla av "gemenskap" som blivit alltmer splittrad i dagens städer.

3.6.2. Kommittén noterar att förslaget bör lägga större vikt vid deltagande och partnerskap, som betonas mer i avsiktsförklaringarna än i de särskilda åtgärderna på detta område. Tjänsteföretagens och de små och medelstora företagens roll i partnerskapet blir inte tillräckligt belyst. Dessutom diskuterar man inte hur bristande administrativ öppenhet kan skapa distans till allmänheten och öka dess misstro.

3.7. Frågor som specifikt gäller stadspolitik bör diskuteras mer ingående med de länder som ansöker om EU-medlemskap, eftersom de flesta av dem erfar allvarliga sociala, ekonomiska, infrastrukturmässiga och miljörelaterade problem. De central- och östeuropeiska länderna och utvecklingsländerna i Medelhavsregionen måste inkluderas i debatten om hållbarhet och stadsutveckling.

4. Strukturfonderna och Urban

4.1. Kommissionen nämner i sitt förslag reformen av strukturfonderna (2000-2006) som specificerar stadsområden med problem som ett åtgärdsområde. Kommittén har länge uttryckt åsikten att användningen av fonderna i stadspolitiken är avgörande för att hantera sociala och ekonomiska kriser. Kommittén håller därför helt med om att detta behövs i samband med en väl samordnad politik för stadsrelaterade ingripanden som är inriktad på hållbar utveckling. I samma yttrande efterlyste kommittén även en större medvetenhet om städernas betydelse och politiska roll - något som ännu inte verkar finnas(9).

4.1.1. I sitt yttrande om den nya förordningen för strukturfonderna, och särskilt dess anknytning till stadsrelaterade problem, välkomnade kommittén förslaget att förstärka partnerskapen men uppmärksammade behovet av att partnerskapsprincipen beaktas på alla nivåer av åtgärder under strukturfonderna, eftersom kommittén ser detta som en nyckelfaktor för att bibehålla den "nedifrån och upp"-metod som är central för de genomförda åtgärdernas framgång(10). Europaparlamentet har också uttalat sig till förmån för större betoning av partnerskap i samband med reformen av strukturfonderna(11).

4.1.2. Dessa synpunkter är högst relevanta även för det aktuella förslaget tillsammans med en extra kommentar: samtidigt som det är viktigt att stadsrelaterade frågor utgör en väsentlig del av fondernas reform är det mycket viktigt att åtgärder till förmån för städer införs i andra program och framför allt införlivas i sysselsättningsfrågan och sysselsättningspolitiken.

4.2. Kommittén(12) är särskilt nöjd med att Urban-projektet inte lades på hyllan, både med tanke på dess politiska värde och den övergripande syn det har på svårigheterna för stadsområden med problem, och stöder därför Europeiska rådets beslut att fortsätta med Urban-initiativet parallellt med INTERREG, EQUAL och LEADER.

4.2.1. I väntan på den nya förordningen hoppas kommittén att den potential som Urban har lyckats utveckla inte kommer att försvagas, vare sig verksamhetsmässigt eller finansiellt.

4.2.2. Det är just på grund av alla erfarenheter av Urban som betydelsen av partnerskap vid användningen av strukturfonderna måste understrykas, eftersom Urban inte bara har engagerat lokala myndigheter utan även arbetsmarknadens parter, organisationer och enskilda medborgare i varje initiativs organisation och mål.

4.3. I samband med fastställandet av strukturfondernas åtgärdsområden verkar det vara allt lämpligare att öka Eurostats kapacitet. Det finns för närvarande tillförlitliga siffror för arbetslösheten och särskilda branschers situation i de olika medlemsstaterna, men ingen statistik indelad efter tjänsteslag. Det saknas dessutom tillräcklig statistik för stadsområden; som mest har några ofullständiga data sammanställts på regional basis. Uppgifter från Eurostat bör kompletteras med mer detaljerade uppdelningar efter områden och definitioner, delvis för att bedöma möjligheten att utvidga det sortiment av statistiska data som finns tillgängligt när man vill avgöra hur ingripandena mottagits.

5. Stadspolitik och fysisk integration

5.1. Kommittén har tidigare bestämt hävdat att en stadspolitik på EU-nivå bör vara stadigt förankrad i en övergripande vision av det europeiska stadssystemet, en övergripande plan för att skapa utveckling och balans, en strategi för att kombinera målsättningar för ekonomisk framgång med målsättningar för social rättvisa, en fortsatt fokusering på social sammanhållning i städer och regioner, förmåga att kombinera konkurrens och samarbete och en särskild medvetenhet om behovet att knyta utvecklingsmöjligheterna, där städerna är nyckelaktörer, till de europeiska medborgarnas livskvalitet och livsstil(13).

5.2. Bortsett från de positiva åtgärderna i kommissionens förslag saknar det trots allt en framtidsvision som sträcker sig längre än till den närmaste framtiden. Detta beror dock på ett uppenbart problem: ingen långfristig stadspolitik kan utformas utan den ram som en övergripande politik för fysisk planering utgör, vilken i sin tur måste vara mer än enbart summan av de individuella medlemsstaternas politik.

5.2.1. ESDP skapades särskilt i syfte att utforma en sådan övergripande politik. Det är betydelsefullt att det har hållits två seminarier (Lille och Salamanca) och en sammanfattande debatt vid ett forum i Bryssel den 2 och 3 februari 1999 rörande det europeiska stadssystemet, där man särskilt fokuserade på polycentrisk stadsutveckling och förnyat partnerskap mellan stad och landsbygd. Den slutliga ESDP-texten, till vilken dessa diskussioner bidrog, antogs vid det informella ministermötet i Potsdam i maj 1999, och ett åtgärdsprogram antogs vid ministerrådets möte i Tammerfors nyligen.

5.2.2. I ett tidigare yttrande(14) välkomnade kommittén initiativet, samtidigt som den uppmärksammade ett antal faktorer som hämmade ESDP:s effektivitet. ESDP förblir ett initiativ på mellanstatlig nivå och är därför svår att förena på ett effektivt sätt med gemenskapsnivån.

5.2.3. Att det finns lyhördhet för detta krav framgår bland annat av det ESPD-åtgärdsprogram som antogs i Tammerfors och vars övergripande syfte är att uppmuntra och främja en starkare koppling mellan den samlade politiken för fysisk planering och åtgärder för en utveckling av stads-, region- och landsbygdssystemen.

5.3. Det är tydligt att många av de problem som är knutna till hållbar stadsutveckling uppstår och måste lösas inom ett bredare sammanhang än det snäva område staden utgör. Det står även klart att städerna är knutna till territoriella enheter som är mycket större än de själva när det gäller grundläggande funktionssätt och markanvändningssammanhang.

5.3.1. När det gäller den strategiska ändamålsenligheten, uttryckt i socioekonomiska faktorer, miljövänlig utveckling och global konkurrens, utgör Europas städer både i praktiken och begreppsmässigt ett nätverk som behöver en övergripande politisk vision, samarbete, information och en balanserad, harmonisk utveckling.

6. Kommentarer, förslag och framtidsperspektiv

6.1. Kommissionens förslag sammanställer ett antal förhoppningar, förslag och initiativ från tidigare år. Först och främst markerar det dock början på en ny process som kräver resurser och regelbundna kontroller för att säkerställa att den uppnår sin fulla potential.

6.1.1. En högprioriterad fråga är inrättandet av enhetliga, jämförbara indikatorer. Detta mål finns med bland de särskilda initiativ som fastställts i det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration. Syftet är att komma fram till gemensamma bedömningskriterier, baserade på ett stort antal definierade, överenskomna indikatorer som gör det möjligt att dels övervaka enskilda städers situationer på ett heltäckande sätt och dels göra detaljerade utvärderingar av de vidtagna åtgärdernas resultat. "Urban audit", stadsrevision, är ett pilotprojekt för att sammanställa och jämföra indikatorer som för närvarande omfattar 58 europeiska städer och som utgör ett värdefullt experiment på detta område.

6.1.2. Kommittén välkomnar kommissionens avsikt att skapa ett "positivt" nätverk för information om god praxis och aktuella innovationer på det stadspolitiska området inom EU. Det skulle emellertid även vara nyttigt att få tillgång till analytisk information om aspekter som under vissa förhållanden kan minska effektiviteten hos eller de positiva effekterna av en åtgärd som vidtagits under handlingsplanen.

6.1.3. Den expertgrupp som kommissionen skall inrätta bör beakta detta när den gör sin återkommande utvärdering av genomförandet av handlingsplanen. Kommittén bör vara representerad inom denna grupp. Expertgruppens analyser och förslag skulle kunna utgöra en utgångspunkt för debatten vid det stadsforum som kommissionen regelbundet kommer att sammankalla.

6.1.4. Beslutet att skapa en arbetsgrupp med företrädare från olika enheter, som kontinuerligt skall granska de framsteg som görs i genomförandet av detta handlingsprogram och de effekter EU-politiken har på städerna, kommer väldigt lägligt och ligger helt i linje med tidigare rekommendationer som kommittén framfört. Man bör lägga stor vikt vid att övervaka resultaten av att stadspolitiska aspekter införlivas i strukturfonderna.

6.1.5. När det gäller nätverken för information, expertgruppens bedömningar, arbetsgruppens resultat samt den undersökning som kommissionens skall inkludera i sin rapport om den ekonomiska och sociala sammanhållningen, som utarbetas vart tredje år, är det viktigt att man fäster stor vikt vid en sammanhängande utveckling av alla de fyra mål som fastställs i handlingsplanen.

6.2. Det är möjligt att implementeringsfasen av handlingsplanen kommer att visa på tydliga brister eller förseningar inom de olika institutionella strukturer som är inblandade. Kommissionen erkänner öppet denna risk. Om så sker bör man be medlemsstaterna att anta lämplig lagstiftning för att göra det möjligt att genomföra strategin med optimalt resultat.

6.2.1. Kommittén ställer sig bakom beslutet att bland annat använda beskattning för att stödja strategier för miljömässig hållbarhet och för att omorganisera efterfrågan på transport. Kommittén vill dock upprepa sin tidigare tveksamhet(15) till idén att prissätta användningen av städernas vägnät. Om en sådan åtgärd inte baserades på specifika kvalitetsrelaterade miljökriterier skulle den oundvikligen accentuera just den samhälleliga och ekonomiska skiktning som handlingsprogrammet försöker motverka.

6.2.1.1. Med anledning av detta vill kommittén understryka betydelsen av en väl genomtänkt politik för offentliga transporter, inte bara som en avgörande faktor för skyddet av miljön, utan även som ett instrument för att bistå den sociala integrationspolitiken.

6.2.2. EU, som representerades av kommissionen och medlemsstaterna vid Habitat II-konferensen, har tydligt visat sin medvetenhet om och sitt engagemang i den globala visionen om hållbar utveckling. Mot bakgrund av handlingsprogrammet bör man därför trappa upp informationsutbytet beträffande forskning och innovation i ett urbant sammanhang och stödet till samarbetsprojekt med tredje land, särskilt utvecklingsländer, som en del i den gemensamma strävan mot att hejda och minska miljöskadorna och främja en hållbar utveckling.

6.3. Kommissionens första utvärdering av handlingsprogrammets framgångar är planerad till 2002. Då kunde det vara lägligt att inrätta ett verkligt åtgärdsprogram som baseras på de målsättningar som redan fastställts.

6.3.1. En siffra som ofta nämns när det gäller stadspolitik är att 80 % av européerna bor i stadsområden. Detta uppgift bör dock ställas mot det faktum att fyra femtedelar av EU:s område är landsbygd. Utveckling, konkurrenskraft, livskvalitet, tillhandahållande av tjänster och en harmonisk balans mellan stadsområden och landsbygd kan enbart uppnås om det sker inom ramen för en global fysisk planering. Den nya kommissionen kommer absolut att behöva undersöka denna fråga närmare.

6.3.2. Genom att kombinera de mellanstatliga mötena om ESDP, erfarenheterna från handlingsplanen, resultaten av inrättandet av indikatorer samt erfarenheterna från Life, Interreg och Urban kommer det förhoppningsvis att vara möjligt att utarbeta en vitbok med strategier för stadsområden och fysisk planering som är skräddarsydda för EU:s framtida demografiska, ekonomiska och samhälleliga behov.

6.3.3. Världskända stadsplanerare och arkitekter förutspår att städerna under det tredje årtusendet kommer att vara utspridda på stora områden och sakna ett verkligt centrum. Enligt förutsägelserna kommer världens framtid att dikteras av 30-40 uppsvällda metropoler. För det europeiska sinnet och den europeiska kulturen verkar detta scenario mer vara en mardröm än något att se fram emot, och det utgör ytterligare en utmaning för EU som unionen kan bemöta genom att utforma en alternativ, konkurrenskraftig förvaltningsform som är förenlig med städernas och regionernas utveckling, samtidigt som unionen aktivt är engagerad i de europeiska medborgarnas livskvalitet. Detta sammanfattar de utmaningar som framtiden medför.

Bryssel den 21 oktober 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) Yttrande om Europa 2000+ - samarbete för regional utveckling i Europa (tilläggsyttrande), EGT C 133, 31.5.1995, s. 2, punkt 2.6.

(2) Yttrande om Europeiska unionens roll i stadsfrågor, EGT C 30, 31.1.1997.

(3) Resolution om kommissionens meddelande "Mot ett program för städer inom Europeiska unionen" (KOM(97) 197 - C4-235/97) A4-172/98.

(4) Yttrande om kommissionens meddelande "Mot ett program för städer inom Europeiska unionen", EGT C 95, 30.3.1998.

(5) Yttrande om "Hållbar utveckling för byggandet och boendet i Europa", EGT C 355, 21.11.1997.

(6) Yttrande om "Förslag till rådets direktiv om gränsvärden för svaveldioxid, kvävedioxid, partiklar och bly i luften", EGT C 214, 10.7.1998. Yttrande om "Förslag till rådets direktiv om gränsvärden för bensen och koloxid i luften", EGT C 138, 18.5.1999.

(7) Jfr yttrandet om "kommissionens meddelande om miljö och sysselsättning (En hållbar utveckling i Europa)", EGT C 235, 27.7.1998.

(8) Jfr yttrandet om "Förslag till rådets förordning (EG) om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning", EGT C 209, 22.7.1999.

(9) Yttrande om kommissionens meddelande "Mot ett program för städer inom Europeiska unionen", EGT C 95, 30.3.1998.

(10) Yttrande om "Förslag till rådets förordning (EG) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna", EGT C 407, 28.12.1998.

(11) Resolution om förslag till rådets förordning (EG) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna, KOM(1998) 131 - C4-0285/98 - 98/0090 (AVC).

(12) Yttrande om kommissionens meddelande "Mot ett program för städer inom Europeiska unionen", EGT C 95, 30.3.1998.

(13) Yttrande om Europeiska unionens roll i stadsfrågor, EGT C 30, 31.1.1997.

(14) Yttrande om "Regional utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP) - Första officiella utkastet", EGT C 407, 28.12.1998.

(15) Yttrande om kommissionens meddelande "Att utveckla ett trafiknät för alla: Varför goda lokala och regionala persontrafikförbindelser är viktiga och hur Europeiska kommissionen kan bidra till att förverkliga dem", EGT C 138, 18.5.1999, s. 7.