[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 30.5.2007

KOM(2007) 275 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

ORGANDONATION OCH TRANSPLANTATION: POLITISKA INSATSER PÅ EU-NIVÅ

{SEK(2007) 704}{SEK(2007) 705}

1. INLEDNING

Under de senaste 50 åren har organtransplantation blivit vanligt överallt i världen med enorma fördelar för hundratusentals patienter.

Organdonation och transplantation är känsliga och komplicerade frågor med en betydande etisk dimension, vilket förutsätter att samhället deltar fullt ut i arbetet för att utveckla dessa områden. Flera aspekter behandlas på olika sätt i olika medlemsstater beroende på kulturella, rättsliga, administrativa och organisatoriska hänseenden.

Användningen av mänskliga organ för transplantationer har ökat stadigt under de senaste årtiondena. Organtransplantation är nu den mest kostnadseffektiva behandlingsformen för njursvikt, och den enda tillgängliga behandlingsformen för organsvikt i sådana organ som lever, lungor och hjärta.

De utmärkta resultat man uppnått med transplantation i form av ökad livslängd och bättre livskvalitet har flerdubblat indikationerna för dessa behandlingar. Transplantationsmetoderna utvecklas oavbrutet och kommer i framtiden att kunna erbjuda praktisk behandling av andra olösta medicinska problem.

Men samtidigt medför användningen av organ som en behandlingsmetod risker för överföring av sjukdomar. Varje år sker utbyte av organ mellan olika medlemsstater i EU. Gränsöverskridande utbyte innebär att transplantationer utförs av sjukhus eller vårdpersonal som omfattas av olika rättssystem.

Å andra sidan påverkas transplantationsprogrammen i hög grad av bristen på organ. Närmare 40 000 patienter väntar på organ i Europa. Vanligtvis ligger dödligheten mellan 15 och 30 % bland dem som väntar på en hjärt-, lever- eller lungtransplantation. Det finns stora skillnader inom EU mellan organdonationer från avlidna och levande. Det är inte enkelt att förklara orsakerna till dessa skillnader. Även i EU-länder med välutvecklade tjänster finns det stora skillnader i organdonationer och transplantationer, och vissa organisatoriska modeller verkar ge bättre resultat än andra.

En möjlig följd av bristen på organ är den olagliga handel med mänskliga organ som drivs av organiserad brottslighet som letar efter och avlägsnar organ i utvecklingsländerna och säljer dem åt mottagare i EU.

Kommissionens meddelande om organdonation och transplantation syftar till att möta dessa utmaningar enligt det mandat Europaparlamentet och rådet tilldelats i artikel 152. 4° a i fördraget, vilket ger dem möjlighet att vidta harmoniserade åtgärder på hälsoområdet enligt medbeslutandeförfarandet i artikel 251 i fördraget, vilket görs genom att fastställa höga kvalitets- och säkerhetsstandarder i fråga om organ och ämnen av mänskligt ursprung. Här anges de åtgärder som kommissionen planerar för att svara på de främsta politiska utmaningarna när det gäller organdonation och transplantation: Se till att organen är av hög kvalitet och säkra, öka tillgången på organ och bekämpa olaglig handel med organ.

2. ORGANDONATION OCH TRANSPLANTATION: AKTUELLA PROBLEM

2.1. Risker med transplantation

Användningen av organ vid behandling utgör en risk för spridning av sjukdomar till mottagaren. Överföring av HIV, hepatit B och C, bakterier, svampar och parasiter via transplantationer har beskrivits i vetenskaplig litteratur, likaså överföring av olika typer av cancer.

Överföring av en sjukdom genom ett organ från en avliden donator kan leda till att man förlorar det donerade organet men även till att mottagaren, vars immunsystem är nedsatt, avlider. Trots bristen på avlidna organdonatorer måste varje organ undersökas noggrant.

Varje år sker utbyten av organ mellan olika medlemsstater i EU. Antalet organ som byts ut utgör en liten andel av det totala antalet organ för transplantation i EU, med undantag av de områden som omfattas av internationella avtal (Eurotransplant), där utbyte av organ står för närmare 20 % av de totala organtransplantationerna. Dessutom genomgår årligen en rad EU-medborgare organtransplantationer i en annan medlemsstat än i sitt ursprungsland. Det verkar som om antalet patienter från ett land som försöker få en transplantation i ett annat land med högre donationssiffror ökar. Men de rättsliga kraven på kvalitet och säkerhet är olika i olika medlemsstater[1]. Därför är säkerställandet av en god skyddsnivå för patienter överallt i EU ett prioriterat område.

2.2. Organbrist

Den allvarliga bristen på organ är fortfarande den största utmaningen som medlemsstaterna i EU står inför när det gäller organtransplantationer.

Varje dag dör tio patienter i väntan på ett organ i EU. Väntelistorna har blivit längre i alla medlemsstater. Även i de fall där man lyckats uppnå en bestående ökning av antalet donatorer är det mycket svårt att minska antalet patienter och den tid de väntar. Efterfrågan på organ ökar snabbare än antalet donatorer. Men den ökande mängden tillgängliga donatorer bidrar till att minska skillnaden mellan efterfrågan och utbud även om den inte leder till en absolut minskning i väntelistorna.

Det finns flera skäl till bristen på donatorer[2]. Det finns även stora skillnader i hur framgångsrikt medlemsstaterna lyckats öka sin donatorpool. Donatorsiffrorna varierar kraftigt i de olika EU-länderna: mängden avlidna donatorer varierar från 0,8 till 35,1 per en miljon invånare. Det finns ingen enkel förklaring till dessa skillnader. De beror antagligen på en komplicerad blandning av kulturella, historiska och sociala faktorer kombinerat med särdrag i sjukvården och hur donationssystemet är organiserat i ett land.

2.3. Organhandel

Som vi nämnde ovan är tillgången på organ mycket begränsad.

Även om det inte finns belägg i straffrättsliga förfaranden är det möjligt att internationella kriminella organisationer har upptäckt chansen till lukrativ organhandel eftersom skillnaden mellan utbud och efterfrågan är så stor och de utövar press på människor som lever i extrem fattigdom att sälja sina organ för pengar.

Organhandeln är inte ett nytt problem. På 1980-talet började experter lägga märke till s.k. ”transplantationsturism” då rika asiater började resa till Indien och andra delar av Sydostasien för att få organ av fattiga donatorer. Sedan dess har nya rutter öppnats.

Även om nuvarande bedömningar tyder på att organhandeln är rätt så blygsam i Europa rör det sig om en mycket allvarlig politisk och etisk fråga.

3. MERVÄRDET AV EU:S ÅTGÄRDER

På senare år har kommissionen satsat kraftigt på att stödja organtransplantationer inom olika gemenskapsprogram. Ett stort antal projekt har beviljats stöd[3], vilket har bidragit till att man kunnat ta fram en betydande mängd information och nyttig kunskap som grund för en ny EU-politik på detta område. Det är nu tid att förverkliga dessa idéer i praktiken.

I juni 2006 inledde kommissionen ett öppet samråd om organdonation och transplantation. På grundval av detta samråd föreslår nu kommissionen att framtida initiativ vidtas på gemenskapsnivå som ger mervärde då man försöker lösa dessa problem.

Att säkerställa mänskliga organ av hög kvalitet och säkerhet i Europa är det centrala målet för gemenskapens insatser på detta område eftersom dessa aspekter prioriteras i fördraget om upprättandet av gemenskapen[4]. Vid en expertkonferens organiserad av den italienska regeringen under EU:s ordförandeskap 2003 angavs organbrist och organhandel som de främsta prioriteringarna på detta område och det framhävdes att kvalitet och säkerhet måste övervägas fullt ut när det gäller utbud och efterfrågan på organ. För att kunna tackla problemen på ett lämpligt sätt behövs ett integrerat tillvägagångssätt bestående av tre åtgärder.

3.1. Ramverk för kvalitet och säkerhet avseende organdonation och transplantation

En rad åtgärder kan införas i varje skede av transplantationsprocessen för att förbättra organens kvalitet och säkerhet.

En utvärdering av potentiella donatorer före transplantationen är en väsentlig del av transplantation av fasta organ. Denna utvärdering måste ge tillräckligt med information så att transplantationsgruppen kan göra en grundlig risk/nytta-analys. Riskerna med ett organ och dess kännetecken måste kartläggas och dokumenteras så att det är möjligt att ge organet till en lämplig mottagare.

Man har fastställt att upprätthållandet av uppgifter om donatorn och kvalitetssystemen är centrala förutsättningar för god kvalitet och säkerhet. Standardförfaranden för tillvaratagande och krav på konservering och transport av organ behövs.

Man måste se till att transporten av organen är så effektiv att de ischemiska komplikationerna minimeras och organskador förhindras. Samtidigt som sekretess inom sjukvården skyddas måste organbehållaren märkas tydligt och innehålla nödvändig dokumentation.

Spårbarhet från donator till mottagare måste garanteras inom transplantationssystemet. Systemet måste kunna alarmera om oväntade komplikationer. Det måste finnas ett system som upptäcker och undersöker allvarliga eller oväntade incidenter.

En organdonator är ofta även en vävnadsdonator. Krav på kvalitet och säkerhet för organ skall komplettera och sammankopplas med befintliga gemenskapssystem för vävnader och celler[5]. Biverkningar hos en organmottagare bör spåras och vid behov rapporteras till systemet för övervakning av vävnader.

Man har framhävt de nationella behöriga myndigheternas centrala roll för att garantera kvalitet och säkerhet i processen och betydelsen av att inrätta system för godkännande av inrättningar och program för organdonation och tillvaratagande som bygger på gemensamma kriterier för kvalitet och säkerhet. Systemet omfattar en heltäckande förteckning över godkända centraler i EU som är tillgänglig både för branschen och allmänheten.

Bindande säkerhets- och kvalitetskriterier bör inte leda till färre donatorer. Det är viktigt att klart förstå de risker för sjukdomsöverföring som förekommer i respektive fall. Även om en definition av risken på grundval av donatorns profil är ytterst viktig som grund för rationella beslut är varje beslut även beroende av mottagarens profil. I varje enskilt fall måste man överväga riskerna och fördelarna: de risker som orsakas av organet mot följderna av att inte få ett transplantat.

3.2. Samarbete mellan medlemsstaterna

Organbrist är ett vanligt problem i alla europeiska länder och det har redan visat sig nyttigt att sprida den sakkunskap som finns i EU-medlemsstaterna för att höja antalet donatorer i vissa länder.

3.2.1. Tillgång på organ

Vissa medlemsstater har infört olika initiativ med fokus på organisation av donationssystemen och nuvarande praxis, vilket har visat sig öka tillgången på organ.

Inrättandet av ett effektivt system för att identifiera personer som kan bli organdonatorer vid sin död, efter det att medlemsstatens alla obligatoriska krav på samtycke har uppfyllts, har visat sig vara ett väsentligt sätt att öka antalet donatorer. Många donatorer går förlorade då de inte utvärderas eller remitteras eller för att de anhöriga inte underrättas om möjligheten till donation.

Genom att utbilda och anställa sjukvårdspersonal med ansvar för att identifiera personer som kan bli organdonatorer vid sin död och organisera donationsprocessen har tillvaratagandet av organ blivit effektivare och transplantationssystemet har blivit bättre i vissa medlemsstater.

För att utvidga donatorpoolen kan det vara viktigt att utreda hur man kan främja altruistiska donationer från levande donatorer, utgående från lämpliga mekanismer för skydd av levande donatorer och förebyggande av organhandel. Levande donationer utgör 17 % av njurtransplantationerna och 5 % av levertransplantationerna i Europa. Även om levande donatorer alltid har spelat en viktig roll vid transplantationer har donationer från levande donatorer ökat dramatiskt under de senaste åren. Ökningen av organdonationer från levande personer har flera orsaker, bl.a. tryck på grund av brist på avlidna donatorer, framsteg inom kirurgin och starka belägg för goda resultat av transplantationer och låg risk för donatorn. Levande donatorer anmäler sig också i mycket olika utsträckning som donatorer i olika delar av EU.

Under särskilda omständigheter kan man som ytterligare ett alternativ tänka sig att använda andra potentiella donatorer (”marginella donatorer”) som inte är ideala donatorkandidater på grund av positivt serologiskt test, medfödda och ärftliga sjukdomar, tidigare historia av malignitet eller andra särdrag såsom donatorns ålder eller tidigare historia av hypertoni eller diabetes.

3.2.2. Allmänhetens medvetande

Även allmänhetens medvetande och inställning har stor betydelse för ökade organdonationer.

Organdonation och transplantation är behandlingsformer som förutsätter att samhället satsar fullt ut på utvecklingen av dem. Det finns många komplicerade och känsliga etiska frågor på detta område och det är uppenbart att man förhåller sig olika till flera av dessa aspekter i olika länder beroende på landets kulturella värderingar.

År 2006 angav 56 % av européerna[6] att de är beredda att donera sina organ till en organdonationscentral efter sin död. Svaren på förfrågan varierade starkt i olika länder.

Antalet familjer som inte samtycker till donation av organ från en avliden anhörig varierar mellan 6 % och 42 % i Europa. Inte heller dessa skillnader är lätta att förklara. En orsak kunde vara de mycket olika rättsliga förfarandena avseende donatorns samtycke, olika förfaranden för levande och avlidna donatorer, olika praxis inom organisationerna och även andra viktiga kulturella, ekonomiska och sociala faktorer som påverkar samhällets syn på fördelarna med donation.

Det mest kostnadseffektiva sättet att öka allmänhetens villighet att donera organ förefaller vara ökad kunskap bland sjukvårdspersonal och massmedier om organtransplantation. Eftersom både positiva och negativa budskap kan påverka allmänhetens villighet att donera organ behövs en professionell attityd gentemot donation och stöd från kommunikationsexperter.

Kontinuerlig upplysning bör utgöra en viktig del av all kommunikationsstrategi. Människor bör uppmuntras att tala om organdonation och låta sina anhöriga veta hur de förhåller sig till frågan. Endast 41 % av EU-medborgarna har diskuterat frågan om organdonation med sina familjer[7]. Det finns en klar positiv korrelation mellan att ha diskuterat frågan med sin familj och beredskapen att donera organ.

Inrättandet av ett europeiskt organdonatorkort där innehavaren anger om han vill donera sina organ eller inte bidrar till att öka allmänhetens medvetande. Av medborgarna i EU stöder 81 %6 användningen av organdonatorkort för att man lättare skall kunna identifiera personer som är villiga att donera sina organ efter sin död. Men trots det har endast 12 % av européerna för närvarande ett organdonatorkort.

3.2.3. Organisatoriska aspekter

En jämförelse mellan olika länder visar att de slutliga nationella donationssiffrorna inte alltid motsvarar andelen personer som tidigare har angivit sig vara villiga att donera organ i dessa länder. Detta visar tydligt att det är viktigt att det finns ett effektivt transplantationssystem som ser till att organ från villiga donatorer blir tillgängliga.

En förutsättning för åtgärder på detta område är inrättandet av lämpliga transplantationssystem på nationell nivå. Systemet kräver ett lämpligt rättsligt ramverk, goda tekniska metoder och organisatoriskt stöd. Behöriga myndigheter spelar en avgörande roll i denna organisation. Myndigheterna måste se till att grundläggande standarder efterlevs och organisera donations- och transplantationsverksamheten.

De olika systemen för organisation i EU är en följd av landets ursprung och historia. T.o.m. bland EU-länder med ett välfungerande system förekommer betydande skillnader i organdonations- och transplantationsverksamheten och vissa organisationsmodeller tycks fungera bättre än andra.

Organtransplantationer utförs under tidspress. Processen från tillvaratagande till transplantation får endast ta några timmar (för att organet ska förbli livsdugligt). Dessutom måste givare och mottagare passa ihop. Därför är organisationsstrukturen en ytterst viktig del av organdonations-/transplantationssystemet.

En annan väsentlig del av organisationen är att det finns ett effektivt system för att hitta den lämpligaste mottagaren. Systemet måste ta hänsyn till den korta tid organen kan bevaras och behovet av att se till att organet går till den mest lämpliga mottagaren enligt i förväg fastställda kriterier.

De nya medlemsstaterna står inför större problem inom sjukvården än resten av EU, men de har mindre resurser till sitt förfogande. Sjukvårdssystemen i dessa länder står inför särskilda utmaningar, bl.a. när det gäller organdonationer och transplantation, eftersom det här rör sig om komplicerade frågor som är särskilt svåra att lösa. Detta leder till enorma skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller tillgång till transplantationer och väntelistornas längd. Samarbete på EU-nivå kan medföra stora fördelar för dessa system.

Det är ett allmänt erkänt faktum att ju större donatorpoolen är desto större är chansen att hitta givare och mottagare som passar ihop. Brådskande fall och svåra mottagare (barn, mycket känsliga personer osv.) kan inte behandlas effektivt av små organisationer. Detta är ett problem särskilt för mindre medlemsstater. Samtidigt har lokala aktörers (sjukhusens transplantationsgrupper och transplantationskoordinatorer) deltagande i besluten på donationssidan motiverat vårdpersonalen och lett till effektivare resultat.

Ett flexibelt system med ett decentraliserat nätverk av lokala organisationer som främst sysslar med att ta tillvara organ kombinerat med främjande av donation med stora organisationer som sysslar främst med fördelning av organ och samarbete verkar vara den effektivaste organisationsmodellen.

Europarådets avtal nr 26 om utbyte av terapeutiska ämnen av mänskligt ursprung 1958 blev startskottet för gränsöverskridande verksamhet på detta område. Det arbete som utförs av Europarådet, Eurotransplant, Scandiatransplant, European Transplant Network eller genom regelbundna träffar mellan de europeiska organisationerna för organutbyte är goda exempel på behovet av samarbete inom Europa[8].

3.3. Kampen mot organhandel

Enligt artikel 3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna har var och en rätt till fysisk och mental integritet. Stadgan innehåller även förbud mot att låta människokroppen och dess delar i sig utgöra en källa till ekonomisk vinning samt förbud mot människohandel. Som en del av människohandeln utgör handeln i syfte att avlägsna organ ett allvarligt brott mot offrens frihet och fysiska integritet.

Europarådet[9] och Världshälsoorganisationen[10] har upprepade gånger uppmanat till handling mot organhandel. Förbudet mot handel med mänskliga organ och vävnader har redan trätt i kraft genom internationella rättsliga instrument, såsom konventionen om mänskliga rättigheter och biomedicin som undertecknades i Oviedo samt dess tilläggsprotokoll om transplantation av organ och vävnader av mänskligt ursprung. Enligt FN:s protokoll om förebyggande, avskaffande och bestraffning av människohandel, som kompletterar FN:s konvention om gränsöverskridande organiserad brottslighet, måste avtalsparter kriminalisera denna form av människohandel och införa påföljder som är proportionella och avskräckande.

Kommissionen har upprepade gånger hänvisat till dessa viktiga internationella instrument och kommer att noggrant följa upp organhandeln både inom EU och i hela världen.

4. SLUTSATSER OCH UPPFÖLJNINGSINSATSER

Arbetet inom olika gemenskapsprogram kommer att fortsätta under de närmaste åren. Det är viktigt att det finns kontinuitet i dessa projekt och att de får stöd på politisk nivå. Resultaten måste vara tillgängliga för alla berörda parter.

Följande områden har fastställts som de viktigaste inom organdonation och transplantation:

- Bättre kvalitet och säkerhet

Kommissionen kommer att fastställa den exakta, balanserade räckvidden för EU:s rättsliga ram för kvalitet och säkerhet för mänskliga organ med hänsyn till den dialog som hittills förts med medlemsstaterna om denna fråga. Denna ram måste backas upp av samarbete mellan medlemsstaterna för sammanställande av tillräcklig information för fastställande av acceptabla risknivåer för andra potentiella donatorer och främjande av god medicinsk praxis och utvärdering av resultaten efter transplantation (”organövervakning”).

- Bättre tillgång på organ

Kommissionen kommer att främja samarbete mellan medlemsstaterna för utbyte av erfarenheter och bästa metoder i syfte att inrätta effektiva system för att identifiera de medborgare som kan bli organdonatorer vid sin död.

Andra viktiga samarbetsområden är främjande av utbildning för vårdpersonal på grundval av bästa erfarenheter, undersökning av möjligheterna till främjande av donationer från levande donatorer och utvärdering av användningen av ”marginella” donatorer (donatorer som ur medicinsk synpunkt endast kan komma i fråga för särskilda mottagare under särskilda omständigheter) med hänsyn till kvalitets- och säkerhetsaspekterna.

Det kommer också att vara viktigt att gemensamt utnyttja satsningar och sakkunskap för att öka allmänhetens medvetenhet. I detta sammanhang är det skäl att överväga införandet av ett europeiskt organdonatorkort eller dess införlivande som en del i det nuvarande europeiska sjukförsäkringskortet.

- Att göra transplantationssystemen effektivare och lättare tillgängliga

I likhet med andra frågor om tillgång till sjukvård måste denna fråga betraktas i förhållande till andra gemenskapsinitiativ på detta område.

Initiativen inriktas på att fastställa de mest effektiva systemen, utbyte av erfarenheter och främjande av bästa metoder i överensstämmelse med lokala drag. De medlemsstater vars transplantationssystem inte är tillräckligt utvecklat kan få stöd och vägledning i sina ansträngningar att förbättra patientvården.

Andra insatser styrs mot att kartlägga behov på EU-nivå för utbyte av organ mellan nationella myndigheter. Riktlinjer för system för erbjudande av överloppsorgan till andra länder kan utvärderas med särskild tonvikt på utbytet av organ för patienter med brådskande behov eller patienter som är svåra att behandla.

Ökad rörlighet bland människor inom EU skapar behov av att kartlägga de största problemen avseende patientrörlighet. Det kommer också att vara vikigt att säkerställa enighet på EU-nivå om alla frågor som gäller transplantationsmedicin för patienter från länder utanför gemenskapen (personer som inte är bosatta i gemenskapen).

Kommissionen föreslår följande åtgärder:

- Handlingsplan för förstärkt samarbete mellan medlemsstaterna

Analysen av organtransplantationerna i EU har visat att det finns stora skillnader i siffrorna för avlidna och levande organdonatorer inom EU och även betydande skillnader i transplantationsverksamheten. Det går inte att ge en enkel förklaring till dessa skillnader och det är uppenbart att vissa modeller fungerar bättre än andra. Det finns utrymme för att EU:s medlemsstater delar med sig av sin sakkunskap och för samarbete mellan länderna för att öka organdonationerna så mycket som möjligt och göra tillgången till transplantation mera jämlik. Gemenskapen kommer att identifiera den allra bästa metoden och stödja dess tillämpning överallt i EU, dock med respekt för kulturella och organisatoriska olikheter.

Redan i den resolution som antogs av rådet (hälsovård) 1991[11] angående grundläggande val i hälsopolitiken noterade rådet att det i en analys angavs att gemenskapens möjligheter att bidra till tillgången på organ för transplantation hör till de frågor som är värda att tillsammans övervägas, regelbundet tas upp till behandling vid gemensamma diskussioner och/eller gemensamma insatser för att stödja medlemsstaterna att lägga upp sin hälsovårdspolicy. Även de främsta europeiska organutbytesorganisationerna har rekommenderat kartläggning av de bästa initiativen för främjande av utbyte av erfarenheter och information mellan medlemsstaterna i EU för att förbättra organisationen av verksamheten.

En handlingsplan för bättre samarbete mellan medlemsstaterna, skräddarsydd för detta särskilda område, kommer att ge den politiska blandning som behövs för att man gradvis skall kunna komma fram till en gemensam EU-politik. Man bör börja med att identifiera och utarbeta gemensamma mål på områden där man gemensamt kommit fram till att gemenskapen bör agera och enas om kvantitativa och kvalitativa indikatorer och referenspunkter, regelbunden rapportering och kartläggning och utbyte av bästa metoder.

- Rättsligt EU-instrument om kvalitet och säkerhet avseende organdonation och transplantation

Gemenskapen har redan antagit parlamentets och rådets direktiv om kvalitets- och säkerhetsnormer för blod[12], vävnader och celler[13]. Ett eventuellt EU-direktiv om kvalitets- och säkerhetsnormer för organ kan komma att beröra liknande frågor; risk/nytta-förhållandet är dock av avgörande betydelse när det gäller organtransplantationer. På grund av bristen på organ och livshotande omständigheter i samband med organtransplantationer är fördelarna med organtransplantationer betydande och större risker kan godtas än vid behandling med blod eller de flesta vävnads- och cellbehandlingarna. Här spelar den kliniska läkaren en viktig roll då han skall fatta beslut om när en organtransplantation är lämplig. Kommissionens förslag kommer att ta hänsyn till dessa speciella drag avseende organdonation och transplantation.

Slutsatsen i den konsekvensanalys som bifogas detta meddelande är att en lämplig och flexibel europeisk rättslig ram baserad på ett utvidgat samarbete i medlemsstaterna skulle kunna vara den lämpliga gemenskapsåtgärden i enlighet med mandatet i artikel 152.4 a.

Det framtida rättsliga instrumentet som bygger på en separat konsekvensanalys kan komma att omfatta de principer som krävs för inrättandet av ett grundläggande kvalitets- och säkerhetsramverk, bl.a. följande åtgärder:

- Att inrätta en nationell övervakande myndighet eller myndigheter med ansvar för tillämpningen av direktivet;

- Att införa gemensamma kvalitets- och säkerhetsnormer för godkännande av inrättningar och program för organdonation och tillvaratagande och även för effektiv konservering och transport av organ;

- Att säkerställa spårbarhet och rapportering av allvarliga incidenter och biverkningar;

- Att inrätta inspektionsstrukturer och kontrollåtgärder.

- Att säkerställa att organen genomgår en fullständig karakterisering så att transplantationsgruppen kan göra en lämplig riskbedömning.

[1] http://ec.europa.eu/health/ph_threats/human_substance/documents/organ_survey.pdf.

[2] Närmare uppgifter återfinns i den konsekvensanalys som bifogas detta meddelande.

[3] En beskrivning av projekten finns i den konsekvensanalys som bifogats detta meddelande.

[4] Från och med 1999 har artikel 152 i fördraget gett Europaparlamentet och rådet möjligheter att anta hälsovårdsåtgärder för att fastställa höga kvalitets- och säkerhetsstandarder i fråga om organ och ämnen av mänskligt ursprung, blod och blodderivat. Gemenskapen har redan antagit parlamentets och rådets direktiv om blod, vävnader och celler.

[5] Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/23/EG om fastställande av kvalitets- och säkerhetsnormer för donation, tillvaratagande, kontroll, bearbetning, konservering, förvaring och distribution av mänskliga vävnader och celler (EUT L 102, 7.4.2004, s. 48).

[6] Eurobarometerundersökning 2006.

[7] Eurobarometerundersökning 2006.

[8] Närmare uppgifter återfinns i den konsekvensanalys som bifogas detta meddelande.

[9] Ministerkommitténs rekommendation Rec (2004) 7.

[10] WHO resolution WHA 42.5 condemning the purchase and sale of organs of human origin.

[11] Resolution från rådet och hälsovårdsministrarna (EGT C 304, 23.11.1991, s. 5).

[12] EUT L 33, 8.2.2003, s. 30.

[13] EUT L 102, 7.4.2004, s. 48.