C 80/24 SV 30.3.2004 Europeiska unionens officiella tidning
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om:
— ”Kommissionens förordning om kommissionens förfaranden enligt artiklarna 81 och 82 i
EG-fördraget samt utkasten till kommissionens tillkännagivanden” (1), och
— ”Kommissionens tillkännagivande om samarbete inom nätverket av konkurrensmyndig-
heter” (2)
(2004/C 80/08)
Den 26 september 2003 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga
Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förordning och tillkännagivande.
Europeiska ekonomiska och sociala kommittén beslöt att ge sektionen för inre marknaden, produktion
och konsumtion i uppdrag att bereda ärendet.
Eftersom det var ett brådskande ärende utsåg EESK på sin 404:e plenarsession den 10 och 11 december
2003 (sammanträdet den 11 december) Arno Metzler till huvudföredragande och antog följande yttrande
med 45 röster för och 4 nedlagda röster.
1. Inledning
1.1. I enlighet med artikel 33 i rådets förordning (EG)
nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning avkonkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (härefter
kallat förordning (EG) nr 1/2003) har kommissionen befogen-
het att utfärda nödvändiga föreskrifter för att kunna genomföradenna förordning. De ovan nämnda utkasten till kommissio-
nens förordning (EG) om kommissionens förfarande enligt
artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget samt till kommissionenstillkännagivanden gäller tillämpningen av den nya förord-
ningen (EG) nr 1/2003.
1.2. Kommittén kommenterar utkasten utifrån två förut-
sättningar som är av avgörande betydelse för att kunna bedöma
helheten. För det första bör moderniseringspaketet i avsevärd
omfattning bidra till att mottagarna av de olika utkasten vethur de skall agera så att konkurrensreglerna på lång sikt
utvecklas likvärdigt i de enskilda medlemsstaterna och så att
det inte uppstår regionala skillnader. För det andra bör dennaprincip genomföras utan att berörda företag hamnar på
rättsligt osäker mark. Förenklade förfaranden får inte leda till
att företagens rättsliga ställning försämras.
1.3. Nedan redovisas de viktigaste punkterna i utkastet till
förordning om kommissionens förfaranden enligt artiklar-na 81 och 82 i EG-fördraget (nedan kallad tillämpningsförord-
ningen) samt de sex utkasten till kommissionens tillkännagi-
vanden.
(1) EUT C 243, 10.10.2003, s. 3.
(2) EUT C 243, 10.10.2003, s. 10.2. Tillämpningsförordning
2.1. Sammanfattning
2.1.1. Tillämpningsförordningen reglerar hur ett förfarande
som genomförs av kommissionen i enlighet med artiklarna 81
och 82 i EG-fördraget inleds, innehåller närmare hänvisningartill kommissionens utredningar samt reglerar handläggningen
av klagomål. Ett nytt formulär C införs för att handlägga
klagomål. Dessutom regleras de berörda företagens rätt att blihörda, rätten att få tillgång till handlingar och behandlingen
av konfidentiell information.
2.2. Kommentarer
2.2.1. Kommittén anser det vara positivt att kommissionen
– inom ramen för förhörsutredningar – vill vidta ytterligareåtgärder för att skydda berörda parter. Den hörda personeneller det inspekterade företaget skall både informeras om
förhörets syfte och om de eventuella protokoll som kommer att
föras samt kunna få tillgång till de protokoll som nedtecknats.
2.2.2. Kommission bör dock komplettera artikel 3 (befo-
genhet att inhämta redogörelser) på sådant sätt att den i förvägblir skyldig att informera den part som skall höras om att
parten i fråga inte är tvingad att lämna ut upplysningar, eller
hela tiden har rätt att vägra uttala sig och dessutom har rätt attha en advokat närvarande. Dessutom bör kommissionen
informera om eventuella sanktioner som kan bli en följd av
uttalandet. Motsvarande bör också gälla för frågor vid eninspektion (artikel 4). Detta är en grundläggande princip förett rättvist förfarande. Det bör också påpekas att innehållet
30.3.2004 SV C 80/25 Europeiska unionens officiella tidning
i artikel 4 inte motsäger artikel 23.1 andra strecksatsen i
förordning (EG) nr 1/2003, enligt vilken företrädare för
företaget har rätt att korrigera samtliga medarbetares svar. I
artikel 4.2 bör det därför klargöras att det inte enbart äruttalanden från icke utsedda medarbetare (och företrädare förföretaget) utan även från utsedda medarbetare och företrädare
för företaget som får korrigeras. Företagsföreträdare och
medarbetare bör dessutom ha rätt att själva kontrollera sinauttalanden.
2.2.3. Kommissionen anser att företagens möjlighet att
försvara sig skall vara tidsbegränsad till en angiven tidpunktefter delgivningen av invändningar. Efter denna tidpunkt skall
det inte vara möjligt att komma med inlagor (artikel 10.2).
EESK anser att denna nya bestämmelse medför en alltförlångtgående och onödig inskränkning av företagens möjlighe-
ter att föra sin talan och att det inte motsvarar den praxis som
gällt hittills. Dessutom skulle detta medföra att det inte skullegå att ta hänsyn till faktorer som framkommer när tidsfristen
löpt ut, vilket inte rimligt. Det bör inte heller vara omöjligt att
göra ytterligare framställningar inför rätten.
2.2.4. Enligt artikel 15.1 skall tillgång till handlingar garan-
teras först efter delgivningen av meddelandet om invändningar.
I praktiken har det dock visat sig vara meningsfullt att kunnata del av invändningarna före delgivningen såvida detta inte är
till hinder för utredningen. På detta sätt har förfarandet kunnat
förenklas.
2.2.5. Kommissionen bör också överväga att i artikel 18
(tidsfrister) inbegripa företags möjligheter att på motiverad
begäran få längre tidsfrist.
3. Kommissionens tillkännagivande om samarbete inom
nätverket av konkurrensmyndigheter
3.1. Sammanfattning
3.1.1. I förordning (EG) nr 1/2003 fastställs principen
om parallell behörighet. Kartellbrott kan hanteras både avnationella konkurrensmyndigheter och av Europeiska kom-
missionen. Målet skall behandlas av den myndighet som anses
vara bäst lämpad, dvs. den myndighet på vars territoriumöverträdelsen sker, under förutsättning att denna myndighetkan presentera de bevis som krävs och effektivt kan stoppa
överträdelsen i fråga. Detta kan gälla flera nationella konkur-
rensmyndigheter. Om fler än tre nationella konkurrensmyndig-heter hanterar ett fall (eller är ansvariga för fallet), är kommis-
sionen den myndighet som betraktas som mest lämpad.
Kommissionen kan dessutom åta sig fallet om det är viktigtför att kunna vidareutveckla konkurrenspolitiken, för att
säkerställa att konkurrensregler genomförs effektivt samt om
det aktuella fallet är nära sammankopplat med annan gemen-skapslagstiftning. Myndigheterna bör informera varandra an-
tingen före eller snarast efter den första utredningsåtgärden för
att underlätta avgörandet om var fallet skall behandlas. Iövrigt ger förordning (EG) nr 1/2003 (artikel 13) nationellakonkurrensmyndigheter rätt att avbryta eller avsluta ett ärende
om andra nationella konkurrensmyndigheter redan handlägger
ärendet. De nationella konkurrensmyndigheterna är dock intetvingade att avstå från att handlägga sådana ärenden.3.1.2. Ett nätverk kan framför allt underlätta informations-
utbytet mellan myndigheterna. Därför skall samtliga nationella
konkurrensmyndigheter vidarebefordra information som är
användbar vid tillämpningen av gemenskapens konkurrens-regler till andra konkurrensmyndigheter. Affärshemlighetermåste dock respekteras och informationen vara avsedd för
särskilda ändamål. Om det skickas information till länder
där enskilda personer kan dömas till fängelse på grund avkartellbrott måste dessutom hänsyn tas till fysiska personers
rätt till försvar. Dessutom har de nationella konkurrensmyndig-
heterna rätt att rådfråga varandra för att få tillgång tillinformation som är nödvändig för att kunna handlägga
kartellbrottet. Detta gäller även kommissionen i förhållande
till de nationella konkurrensmyndigheterna.
3.1.3. En förteckning över kronvittnen skall – helst samti-
digt – begäras enskilt vid varje myndighet som kan varaansvarig för fallet. Denna information kan inte användas överde nationella gränserna. Om en nationell konkurrensmyndig-
het får information om en sådan begäran får den inte lov att
använda denna kunskap för att snabbt själv kunna inleda ettförfarande. Bevis som överlämnas av sökanden kan dessutom
endast vidarebefordras med dennes godkännande, om inte
även den mottagande myndigheten har begärt att företaget ifråga skall vara kronvittne eller under förutsättning att de
mottagande myndigheterna förbinder sig att inte använda
informationen för att straffbelägga ansökanden (eller de perso-ner som anges i ansökan).
3.2. Kommentarer
3.2.1. Kommittén rekommenderar ett nära samarbete mel-
lan kommissionen och den nationella konkurrensmyndighe-ten, eftersom detta främjar konsekventa beslut mellan olika
medlemsländer och skulle kunna leda till enhetliga europeiska
konkurrensförhållanden. Den efterlyser också en starkareförankring av ”one-stop-shop-principen” för att utesluta att
företag blir föremål för flera parallella kartellförfaranden och
därmed beläggs med ett flertal sanktioner i olika medlemssta-ter. Kommittén ifrågasätter om rekommendationen i tillkänna-
givandet, att överväga en myndighets eventuella befogenheter,
utgör ett tillräckligt skydd för företagen. Därför rekommende-rar kommittén att det ställs upp detaljerade kriterier för en klaroch tydlig uppdelning av ärendena.
3.2.2. Den omständighet att ett företags begäran – efter en
nationell överenskommelse om kronvittnen – inte samtidigt
hanteras som en begäran om motsvarande överenskommelseom kronvittne i andra länder med andra nationella konkurrens-
regler innebär med hänsyn till rättssäkerheten att företagens
intressen inte beaktas i tillräckligt stor utsträckning. Aveffektivitetsskäl borde det räcka med en ansökan inom nätver-
ket för att uppfylla kravet om ansökan i samtliga medlemssta-
ter. Problemet med att vara den första som avslöjar enomständighet kan – på grund av konkurrensen mellan företa-gen – leda till att en senare ansökan i ett annat medlemsland
får ogynnsamma följder för företaget. Det vore också befogat
att i en fotnot i tillkännagivandet hänvisa till bestämmelser omkronvittnen inom andra nationella konkurrensregler.
C 80/26 SV 30.3.2004 Europeiska unionens officiella tidning
4. Tillkännagivande om samarbete mellan kommissio-
nen och EU-medlemsstaternas domstolar vid tillämp-
ning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget
4.1. Sammanfattning
4.1.1. Både kommissionen, de nationella konkurrensmyn-
digheterna och de nationella domstolarna skall tillämpa artik-
larna 81 och 82 i EG-fördraget – framför allt inom ramen för
civilrättsliga avtalsrättsliga mål eller skadeståndsmål (ofta ocksåi samband med interimistiskt rättsskydd) samt frågor rörande
verkställighet. Enligt EG-fördraget har inte kommissionens
tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget automatisktföreträde framför de nationella domstolarnas tillämpning.Tvärtom har båda instanserna grundläggande befogenhet att
tolka artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget och båda är endast
underställda EG-domstolen. Den risk för olika beslut somuppstår i och med de parallella befogenheterna hanteras i
artikel 16.1 i förordning (EG) nr 1/2003, enligt vilken nationel-
la domstolar inte får fatta beslut som strider mot det beslutsom kommissionen antingen redan har fattat, eller som skulle
strida mot ett beslut som övervägs av kommissionen i
förfaranden som den har inlett.
4.1.2. För att de nationella domstolarna skall kunna tilläm-
pa artikel 16.1 i förordning (EG) nr 1/2003, för att avvikelsermellan kommissionen och de nationella domstolarna skall
undvikas även i de fall där kommissionen (ännu) inte inlett
något förfarande samt för att kommissionens ofta störrekunskaper skall kunna utnyttjas medger artikel 15 i förordning
(EG) nr 1/2003 ett långtgående samarbete mellan de nationella
domstolarna och kommissionen. I tillkännagivandet förklaras,efter en inledande sammanfattning av de nationella domstolar-nas skyldigheter i samband med tillämpningen av artiklarna 81
och 82 i EG-fördraget, vilka följer av EG-domstolens rättskip-
ning samt artikel 16.1 i förordning (EG) nr 1/2003, hursamarbetet mellan de nationella domstolarna och kommissio-
nen enligt artikel 15 i förordning (EG) nr 1/2003 skall gå till.
Som kommissionen uttryckligen konstaterat i punkt 42 itillkännagivandet är det inte bindande för de nationella dom-
stolarna utan endast avsett som en hjälp. Dessutom omfattas
samarbetsförfarandet av processrätten i den medlemsstat somden nationella domstolen i fråga tillhör. I samband med detta
skall dock de allmänna rättsprinciper som utarbetats av EG-
domstolen beaktas.
4.2. Kommentarer
4.2.1. Kommittén instämmer i målsättningen med förord-
ning (EG) nr 1/2003, nämligen att stärka tillämpningen avkonkurrensrätten för enskilda inför de nationella domstolarna.
Den decentraliserade individuella tillämpningen av konkur-
rensrätten ligger i linje med den gemensamma marknadensmarknadsekonomiska beskaffenhet och är därför nödvändigvid sidan om den förvaltningsrättsliga tillämpningen vid
kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna.
Kommittén välkomnar därför den ytterligare öppenhet somkommissionen genom detta tillkännagivande skapar för denationella domstolarna. Kommittén hoppas att det framtida,
konkreta samarbetet mellan kommissionen och de nationella
domstolarna i enskilda fall enligt artikel 15 i förordning
(EG) nr 1/2003 skall bidra till att stärka effektiviteten irättssäkerheten för enskilda personer (både företag och konsu-menter) i medlemsstaterna. Kommissionen kan bidra med
värdefull hjälp framför allt till domstolarna i anslutningsländer-
na, som ännu inte är så förtrogna med gemenskapsrättenstillämpning.
5. Tillkännagivande om informell vägledning vid nya
frågor rörande artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget
som uppstår i enskilda fall (vägledande skrivelser)
5.1. Sammanfattning
5.1.1. Genom förordning (EG) nr 1/2003 avskaffades an-
mälningssystemet för att kommissionen bättre skulle kunna
koncentrera sina resurser på bekämpning av allvarliga kartell-brott. I princip måste företagen själva avgöra om deras avtaleller samordnade förfaranden är lagliga. Vid nya eller olösta
frågor kan de dock, utan rätt att kräva detta, inhämta informell
vägledning hos kommissionen. De erhåller då en vägledandeskrivelse. Kommissionen betonar att den endast ger vägledning
om detta ligger i linje med dess prioriteringar. Kommissionen
överväger det lämpliga i att utfärda en vägledande skrivelseom tre villkor är uppfyllda: om frågeställningen är ny, om det
finns ett behov av en vägledande skrivelse och om det handlar
om faktiska omständigheter. Vid hypotetiska frågor eller frågorunder behandling vid nationell domstol eller annan nationell
konkurrensmyndighet kommer ingen vägledande skrivelse i
fråga.
5.1.2. De vägledande skrivelserna är inte bindande för de
nationella domstolarna och de nationella konkurrensmyndig-
heterna. Kommissionen är inte heller bunden av dem men
kommer att ta hänsyn till dem vid behandling av klagomålavseende samma sakförhållanden.
5.2. Kommentarer
5.2.1. Genom systemet med direkt tillämplighet för undan-
tag befrias företagen från onödiga byråkratiska bördor. Denosäkerhet för företagen som denna ändring leder till skulle
dock kunna mildras ytterligare i tillkännagivandet, om företa-
gen i vissa svåra fall fick rätt att begära ett motiverat yttrandefrån kommissionen i stället för att vara hänvisade till informell
vägledning som kommissionen inte är skyldig att ge. Kommis-
sionen borde i varje fall vara beredd att vid nya sakfrågor ochrättsliga frågor utfärda ett bindande yttrande till företagen.Annars har en vägledande skrivelse inte något uppenbart
värde. Informella upplysningar från kommissionens sida ger
inte tillräckligt rättsskydd med tanke på de tunga sanktionersom ytterligare skärpts.
30.3.2004 SV C 80/27 Europeiska unionens officiella tidning
6. Tillkännagivande om kommissionens handläggning
av klagomål rörande artiklarna 81 och 82 i EG-
fördraget
6.1. Sammanfattning
6.1.1. I tillkännagivandet förklaras först att ett berört
företag kan välja mellan att väcka talan vid en nationell
domstol och att klaga till kommissionen. För klagomål gäller
att kommissionen och den nationella konkurrensmyndighetenhar parallell behörighet. Kommissionen får handlägga vissa
inkomna klagomål snabbare än andra, och det är gemenska-
pens intresse av fallet som avgör vilken prioritet klagomåletskall ha. För övrigt måste klagomål lämnas på blankett C.
Kommissionen undersöker i samband med detta om den
klagande kan åberopa ett berättigat intresse i saken.
6.1.2. Kommissionen bedömer på grundval av följande
kriterier huruvida det gemenskapsintresse föreligger som krävs
för att fallet skall tas upp till undersökning: huruvida den
klagande kan väcka talan för att göra sina rättigheter gällandeinför nationella domstolar, hur allvarliga de påstådda överträ-
delserna är, vilken inverkan de har på konkurrenssituationen i
gemenskapen, hur svåra de är att bevisa och hur omfattandeutredningar som krävs. Kommissionen undersöker även om
ett påstått samordnat förfarande under tiden ställts in och om
det anklagade företaget är berett att ändra sitt förfarande.
6.2. Kommentarer
6.2.1. Just i systemet med direkt tillämplighet för undantag
är det inte längre under alla omständigheter så lätt förkommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna
att lägga märke till avtal som strider mot konkurrensrätten.
Klagomålen fyller därför en viktig kompletterande funktionför upptäckt och utredning av sådana. Villkoren för att dessa
skall tas upp till prövning bör därför inte vara alltför högt
ställda. Med tanke på kommissionens breda utrymme förskönsmässig bedömning står det inte på förhand klart för den
klagande om kommissionen faktiskt kommer att ta sig an
klagomålet. Detta skulle kunna avhålla klagande från att anföraklagomål, och blankett C skulle för dessa innebära ytterligare
byråkrati. Det vore därför önskvärt med tydligare och för
enskilda personer förutsägbara bestämmelser rörande kommis-sionens befogenheter att skönsmässigt bedöma vilka klagomålsom skall tas upp till prövning samt en entydig definition av
gemenskapens intresse, vilket är en förutsättning för att
kommissionen skall behandla klagomål.
7. Riktlinjer om begreppet ”påverkan på handeln” i
artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget
7.1. Sammanfattning
7.1.1. Riktlinjerna innehåller en omfattande sammanfatt-
ning av de principer som utarbetats av gemenskapsdomstolar-na beträffande tolkningen av begreppet påverkan på handeln i
artiklarna 81 och 82 (”mellanstatlighetsklausulen”). Dessutom
innehåller de en ny regel som utarbetats av kommissionen
(den så kallade ”NAAT-regeln”) om vilka avtal som i principinte kan anses märkbart påverka handeln mellan medlemssta-terna.
7.1.2. Efter en redovisning av allmänna principer och en
utläggning av mellanstatlighetsklausulens enskilda beståndsde-
lar utvecklas i riktlinjerna NAAT-regeln med avseende påbegreppet märkbar effekt. Enligt NAAT-regeln skall avtal
i princip inte omfattas av mellanstatlighetsklausulen om
a) parternas gemensamma marknadsandelar på en marknadsom påverkas av avtalet inte överstiger 5 % och b) de berörda
företagens sammanlagda årliga omsättning inom gemenskapen
inte överstiger 40 miljoner euro. I riktlinjerna redovisas sedanhur dessa principer och NAAT-regeln skall tillämpas på de
vanligaste formerna av avtal och missbruk, nämligen avtal
gällande import och export, karteller, horisontella samarbets-avtal, vertikala avtal samt missbruk av dominerande ställning iflera medlemsstater. I samtliga fall görs det skillnad mellan
sådana avtal och förfaranden som påverkar flera medlemsstater
och sådana som begränsar sig till en medlemsstat eller en delav denna.
7.2. Kommentarer
7.2.1. Kommittén välkomnar kommissionens omfattande
redogörelse för hur mellanstatlighetsklausulen skall tillämpas,
framför allt att den tar upp enskilda fallgrupper, eftersom defrågor som uppstår skiljer sig ganska mycket åt från grupp
till grupp. Kommittén undrar dock om NAAT-regeln, som
utarbetats av kommissionen, tillhandahåller den rättssäkerhetsom avses så länge den endast finns upptagen i ett meddelande.Mot bakgrund av gemenskapsdomstolarnas traditionellt breda
tolkning av mellanstatlighetsklausulen skulle rättssäkerheten
öka om kommissionen fastställde denna i en förordning.
7.2.2. Kommittén ställer sig dessutom frågande till om det
är meningsfullt att tränga tillbaka gemenskapsrätten till förmån
för den nationella konkurrensrätten på det sätt som avsesgenom NAAT-regeln. Eftersom praktiskt taget alla medlemssta-
ter under tiden har antagit nationella konkurrensregler men
kommissionen och gemenskapsdomstolarna inte kan garante-ra en enhetlig tolkning av dem om mellanstatlighetsklausuleninte tillämpas uppstår det just i samband med gränsöverskri-
dande avtal som ingås av små och medelstora företag en fara
för att flera olika rättsliga föreskrifter, som kan tolkas strängareän gemenskapsrätten, kan komma att tillämpas.
C 80/28 SV 30.3.2004 Europeiska unionens officiella tidning
8. Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81.3 i EG-
fördraget
8.1. Sammanfattning
8.1.1. Den övergång från undantagssystemet till ett system
med direkt tillämplighet för undantag som sker genom
förordning (EG) nr 1/2003 innebär att företagen själva måste
avgöra både om sakförhållandet enligt artikel 81.1 i EG-fördraget är uppfyllt och om undantaget enligt artikel 81.3 i
EG-fördraget är tillämpligt. För att göra det lättare för företagen
att avgöra detta har kommissionen nu lagt fram riktlinjer förartikel 81.3 i EG-fördraget, som kompletterar de befintligariktlinjerna om tillämpligheten hos artikel 81 i EG-fördraget
på horisontella samarbetsavtal (EGT C 3, 6.1.2001, s. 2)
och riktlinjerna för vertikala begränsningar (EGT C 291,13.10.2000, s. 1).
8.1.2. I riktlinjerna förklaras först den allmänna ramen
enligt artikel 81 i EG-fördraget och framför allt också tillämp-
ningen av artikel 81.1 i EG-fördraget, eftersom en korrekttolkning av artikel 81.3 i EG-fördraget endast kan ske mot
denna bakgrund. Därefter ges en redogörelse för vart och ett
av de fyra villkoren enligt artikel 81.3 i EG-fördraget. Därsammanfattas visserligen endast kommissionens hittillsvaran-
de beslutspraxis och domstolarnas rättskipning men samtidigt
ges även ett delvis förtydligande av villkoren, uppenbarligenför att en konkret ekonometrisk kontroll skall kunna ske.
Bryssel den 11 december 2003.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Roger BRIESCH8.2. Kommentarer
8.2.1. Kommittén välkomnar kommissionens ansträng-
ningar att klart och tydligt formulera kriterierna för tillämplig-
heten hos artikel 81.3 i EG-fördraget. Det kan dock ifrågasättas
om alla tidigare beslut om undantag uppfyllt de detaljeradekvantitativa krav som ställts. Skälen till detta står enligt
kommittén inte att finna i att kvaliteten på tidigare kommis-
sionsbeslut varit bristfällig utan i det grundläggande metodiskaproblem med svårigheten att kvantifiera effektivitetsvinster
som också påtalas i riktlinjerna. Till och med i storföretag med
ytterst detaljerade bokförings- och kostnadsberäkningssystemfattas investeringsbeslut inte bara på grundval av detaljerade
beräkningar utan också och just på grund av ”strategiska
visioner”, eftersom det inte alltid är möjligt att i modeller återgesamtliga relevanta företagsekonomiska faktorers samspel medmarknadsparametrarna.
8.2.2. Kommittén ifrågasätter visserligen inte kommissio-
nens principiella ekonomiska ansats men uppmanar ändå
kommissionen att vid sin bedömning enligt artikel 81.3 i EG-fördraget också ta hänsyn till det sunda affärsförnuftet hos en(verklig eller hypotetisk) företagare på den relevanta markna-
den. Artikel 81.3 i EG-fördraget bör inte bara vara tillämplig
när det med nästan absolut säkerhet står klart att det föreliggeren nettovinst för konsumenten utan också när kommissionen
med tillräcklig säkerhet kan utesluta att samarbetspartnerna
ingår sina avtal för att sätta konkurrensen ur spel i stället föratt öka den egna konkurrenskraften. Endast på så sätt kan det
uteslutas att önskvärd och innovationsframkallande konkur-
rens uteblir på grund av kartellförbudet i artikel 81 i EG-fördraget.