Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Grönbok - Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning"

(2001/C 221/06)

Den 4 december 2000 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 162 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "Grönbok - Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning".

Sektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som fick uppdraget att förbereda ärendet, antog sitt yttrande den 8 maj 2001. Föredragande var Ulla Sirkeinen.

Vid sin 382:a plenarsession den 30-31 maj 2001 (sammanträdet den 30 maj) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 112 röster för och 3 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Energi är en basvara som är nödvändig för alla människor. Dagens samhälle är mycket sårbart när det gäller tillgången och priset på energi. Förhållandevis små störningar kan få problematiska ekonomiska, sociala och konkurrensmässiga följder. Produktionen och användningen av energi kan dessutom medföra allvarliga konsekvenser för miljön och hälsan.

1.2. Europeiska unionen har tre likvärdiga mål för sin energipolitik: att trygga konkurrenskraften, säkerställa tillgången och skydda miljön. Även om marknaden och förutsättningarna för den har förändrats är dessa huvudmål fortfarande fullt aktuella.

1.3. Det faktum att energimarknaden i medlemsstaterna har öppnats för konkurrens och avsikten att skapa en inre marknad för elektricitet och gas ändrar utgångspunkterna för energipolitiken(1).

1.3.1. Energibolag kan inte längre från fall till fall åläggas att göra vissa investeringar eller att vidta andra åtgärder, vilket var möjligt under statsmonopolens tid. Man kan inte heller i en konkurrenssituation överföra vilka kostnader som helst på konsumenten.

1.3.2. Konkurrensen effektiviserar vanligen användningen av resurserna och sänker priserna på den öppna el- och gasmarknaden, vilket befaras leda till sänkt motivation att använda energin effektivt och sparsamt. En annan följd kan bli att man främst beaktar avkastningen på kort sikt medan de mer långvariga behoven och följderna kan komma att uppmärksammas alltför litet.

1.3.3. En inre marknad för energi förbättrar i sig tillgången genom att resurserna i många länder åtminstone i teorin tas i gemensamt bruk. Detta förutsätter dock en verklig, helt avreglerad inre marknad med fungerande och jämlika möjligheter till gränsöverskridande handel samt tillräcklig kapacitet för energiöverföring.

1.4. Karakteristiskt för den globala energimarknaden är att den endast delvis följer principerna för fri konkurrens. En stor del av oljan är i händerna på en kartell. Aktörerna på naturgasmarknaden är få eftersom friheten begränsas av en dyr infrastruktur och prissättningen fortfarande är bunden till oljan. Stora delar av både olje- och gasresurserna finns i politiskt sett instabila områden. Elektricitet å sin sida är en produkt som inte kan lagras och som är svår att transportera långa sträckor. Dessa tekniska brister begränsar elmarknaden.

1.5. I och med avregleringen av marknaden ställs medlemsstaterna inför en ny situation. Hur skall kraftbolagen fås att vid rätt tidpunkt göra tillräckliga och miljövänliga investeringar i energiproduktionen och -distributionen, så att det inte uppstår en energibrist med svåra följder? Ett allvarligt exempel på detta är den situation som har uppstått i Kalifornien. Det sätt på vilket marknaden avreglerades var uppenbarligen misslyckat eftersom partipriserna avreglerades medan priset för den slutliga konsumenten däremot reglerades till en onaturligt låg nivå. Den egentliga orsaken till elbristen är dock att elproduktionen inte har byggts ut eller distributionsnätet förstärkts i delstaten på över tio år. Samtidigt har efterfrågan på elektricitet ökat snabbt. Europa bör ta lärdom av detta.

1.6. Regeringarnas uppgift på den öppna energimarknaden är att skapa verksamhetsramar som garanterar att marknaden fungerar effektivt och att övriga samhällsmål uppnås. Till regeringarnas - i vissa länder delvis till delstaternas eller regionalförvaltningarnas - ansvarsområden hör följande:

- Att garantera en effektiv och jämlik konkurrens på marknaden, som tryggar också nya aktörers tillträde till marknaden.

- Att trygga allmännyttiga tjänster, inklusive tillräcklig kapacitet under normala förhållanden.

- Nödvändig beskattning.

- Att främja forskning och utveckling.

- Relationerna till andra stater och Europeiska unionen samt

- att gynna miljön och försörjningen på energiområdet, i synnerhet genom att främja

- en mångsidig energiförsörjning,

- användningen av förnybara energikällor,

- effektiv energiproduktion, -användning och -besparing,

- tillräckliga strategiska reservlager och en tillräcklig strategisk reservkapacitet.

Medlemsstaterna är fortsättningsvis berättigade och förpliktade att självständigt besluta vilka energiformer som används i respektive stat.

1.7. EU har ansvarat för att skapa en nödvändig gemensam verksamhetsram med tillämpning av särskilt artiklarna om konkurrens, inre marknad och forskningssamarbete. De viktigaste åtgärderna är följande:

- Reservlager för olja och oljeprodukter.

- Miniminivåer för beskattning av oljeprodukter.

- Direktivet om den inre elmarknaden och övervakning av att det efterföljs.

- Direktivet om den inre naturgasmarknaden och övervakning av att det efterföljs.

- Spelreglerna på den inre energimarknaden i samband med ovannämnda direktiv.

- Gemensamma åtgärder för ökad användning av förnybara energikällor, t.ex. Altener-programmen.

- Gemensamma åtgärder för ökad energieffektivitet, t.ex. Save-programmen.

- Främjande av internationellt samarbete, t.ex. Synergy-programmen.

- Forskningssamarbete på energiområdet inom ramen för utvecklingsprogrammen.

- De gemensamma åtgärder på kärnenergiområdet som ingår i Euratom.

En stor del av EU:s miljöföreskrifter berör direkt eller indirekt produktionen och användningen av energi.

1.8. ESK har i många av sina yttranden stött de ovannämnda målen för energipolitiken(2). För att inte upprepa kommitténs ställningstaganden i olika sammanhang tas endast de mest centrala ståndpunkterna upp här. ESK har förespråkat en avreglering av marknaden för att trygga konkurrenskraften, men även krävt att samhälleliga och andra följder tas i beaktande. De allmännyttiga tjänsterna måste tryggas för att undvika utslagning och garantera social sammanhållning. ESK har krävt att miljöskyddet skall hålla en hög nivå som överensstämmer med unionens miljöhandlingsprogram samt med principen för hållbar utveckling. Kommittén har också stött en kraftig satsning på förnybara energikällor och på en effektiv energiproduktion och -användning.

2. Sammanfattning av grunddokumentet

2.1. Grönboken grundar sig på konstaterandet att Europa blir allt mer beroende av energi. Man måste konstatera att Europeiska unionen är kraftigt beroende av sina externa försörjningskällor. I dag tillgodoses 50 % av unionens behov genom import, en siffra som kommer att stiga till närmare 70 % år 2030 med ett ännu kraftigare beroende när det gäller kolväten, om de nuvarande tendenserna kvarstår.

2.2. Energikonsumtionen täcks för närvarande av olja till 41 %, av naturgas till 22 %, av fasta bränslen (stenkol, brunkol och torv) till 16 %, av kärnkraft till 15 % och av förnybara energikällor till 6 %. Som det nu ser ut kommer energibalansen år 2030 fortfarande att domineras av fossila bränslen: olja 38 %, naturgas 29 % och fasta bränslen 19 % jämfört med kärnkraft som skulle för stå för knappt 6 %(3) och förnybara energikällor som skulle stå för knappt 8 %.

2.3. Europeiska unionen kan inte frigöra sig från sitt växande energiberoende utan en aktiv energipolitik. Energiområdet omnämns dock bara i inledningen till Amsterdamfördraget. Enligt grönboken bör Europeiska unionen balansera politiken på utbudssidan med tydliga politiska åtgärder till förmån för efterfrågesidan.

2.4. Enligt analysen i grönboken bör insatserna syfta till en efterfrågan som är förenlig med åtagandena från Kyoto och som beaktar försörjningstryggheten. Försörjningstryggheten syftar inte till att maximera oberoendet eller minimera beroendet på energiområdet, utan till att minska de risker som är förknippade med detta beroende.

2.5. I grönboken skissar kommissionen grunderna för en långsiktig strategi på energiområdet enligt vilken

- Europeiska unionen bör balansera politiken på utbudssidan med tydliga politiska åtgärder till förmån för efterfrågesidan (särskilt genom att gynna energibesparing i byggnader och i trafiken),

- åtgärder som ändrar utvecklingsgången behövs för att unionen skall kunna uppfylla sina åtaganden i enlighet med Kyotoprotokollet,

- skatteinstrument lyfts fram som ett sätt att styra efterfrågan mot en bättre kontrollerad och mer miljöanpassad konsumtion,

- utvecklingen av nya och förnybara energikällor (inbegripet biobränslen) utgör nyckeln till förändring; att fördubbla deras andel av energiförsörjningen från 6 till 12 % och öka deras andel av elproduktionen från 14 till 22 % är ett mål som bör ha uppnåtts år 2010,

- alla aspekter på kärnkraftens bidrag på medellång sikt bör analyseras, t.ex. avfallshanteringen, klimatförändringarna, försörjningstryggheten samt en hållbar utveckling,

- forskningen kring teknik för kärnavfallshantering och dess praktiska genomförande under optimala säkerhetsvillkor bör fullföljas aktivt,

- för kolväten, som kännetecknas av en ökande import, är det lämpligt att överväga en förstärkning av systemet med strategiska lager; dessutom måste försörjningsnäten förstärkas och göras mångsidigare.

2.6. I sin grönbok lägger kommissionen inte fram någon färdig strategi, utan avsikten är att inleda en diskussion i EU om grundläggande frågor som gäller de olika alternativen på energiområdet.

3. Allmänna kommentarer

3.1. ESK välkomnar kommissionens grönbok och finner den förtjänstfull. De olika delarna av studien visar att unionens beroende av energiimport är stort och ökar allt mer, och då utvecklingen av oljepriset - och därmed även naturgaspriset - än en gång har visat på de negativa följderna av detta beroende, är det välmotiverat att försöka skapa en heltäckande bild av den kommande utvecklingen. Man kan inte förbise miljön - särskilt inte hur man skall avvärja klimatförändringar - då man diskuterar energin, inte heller i detta fall.

3.2. Om den nu rådande politiken fortsätter ser situationen mycket problematisk ut under de kommande 30 åren. Importberoendet kommer att öka avsevärt liksom utsläppen av växthusgaser. Det finns ingen orsak att betvivla riktigheten av antagandena och kalkylerna. Den bild som växer fram måste tas på allvar och beaktas i alla åtgärder i samband med detta tema.

3.3. Kommissionens studie är dock mycket EU-centrerad. Det är nödvändigt att granska frågan även globalt. Fossila energikällor, som ännu länge kommer att stå för merparten av jordens energiförsörjning, är ändliga resurser. Största delen av förbrukningen sker i dag i Nordamerika och Europa, men i och med att levnadsstandarden stiger i övriga delar av världen ökar bränsleförbrukningen snabbt även där. Konkurrensen om energikällorna hårdnar, risken för en kris ökar och somliga talar redan nu om framtida energikrig. Mot denna bakgrund borde kommissionen vara mycket mer oroad över EU:s importberoende.

3.4. Studien borde dessutom omfatta en längre tidsperiod. Vissa grundläggande fakta i energiekonomin förändras inte avsevärt på 30 år; större förändringar i t.ex. tillgången på fossila bränslen kommer att märkas först längre fram. Å andra sidan kommer helt nya tekniska lösningar antagligen att få stor betydelse först på längre sikt. Man skulle dock ha kunnat bedöma utsikterna för vissa grundförutsättningar, t.ex. de fossila bränslereserverna och demografiska förändringar, i ett längre tidsperspektiv liksom också de nya tekniska lösningarnas genombrott.

3.5. En första åtgärd för att minska riskerna i samband med tillgången samt övriga risker är att använda olika energislag och -former så mångsidigt och balanserat som möjligt. Dessutom bör man sträva efter en optimal användning av alla ekonomiskt och ekologiskt användbara energikällor. Ur detta perspektiv är den snabba tillväxt av användningen av naturgas och den snabba minskning av kärnkraftens andel som kommissionen förutspår problematiska. Denna utveckling ökar också avsevärt såväl importberoendet som utsläppen av växthusgaser.

3.6. Energins betydelse för samhällsekonomin och de energipolitiska beslutens ekonomiska följder bör utredas närmare. Även om energikostnaderna i dag motsvarar endast några procent av nationalinkomsten, är den ekonomiska tillväxten och konkurrenskraften mycket känsliga för höjningar av energipriserna. Energiförbrukningen ökar i dag långsammare än den ekonomiska tillväxten, men i EU används fortfarande i genomsnitt två kilowattimmar energi per euro i nationalprodukten. Fluktuationer i oljepriset påverkar fortfarande direkt priset på naturgas och kol, och ändringar i priset på primärenergin har vittgående multiplikatoreffekter på ekonomin. Dessutom spelar växelkursen mellan dollarn och euron en avgörande roll eftersom oljepriset åtminstone tillsvidare fastställs i dollar. Man bör sträva efter att energihandeln sker i euro.

3.7. Dokumentet väcker en viktig fråga: Kan de åtgärder som kommissionen skisserar, dvs. framför allt en effektivisering av energiförbrukningen och en ökad användning av förnybara energikällor, verkligen vända trenden av ökat importberoende och ökade utsläpp av växthusgaser under tidsperioden i fråga utan att riskera målen för ekonomin och sysselsättningen? Kommissionen framlägger inga kalkyler om detta.

3.8. För att kunna svara på de stora utmaningar som grönboken lyfter fram bör kommissionen vidareutveckla den gemensamma harmoniserade verksamhetsramen, vars mål är att trygga medborgarnas välfärd och den ekonomiska utvecklingen samt att säkerställa att hushållen och industrin har tillgång till energi till ett rimligt pris, samtidigt som miljöskyddet och principerna för en hållbar utveckling beaktas. Utgångspunkten bör vara medlemsstaternas rättighet att självständigt besluta om sin energipolitik, särskilt om formerna för energiproduktion, samt övriga synpunkter i detta yttrande. Trots detta skulle kommissionen, såsom år 1973 och 1979, kunna fastställa riktgivande mål för EU, vilka skulle fungera som referensvärden för medlemsstaterna när dessa utarbetar egna energiplaner i avsikt att kollektivt nå dessa EU-mål.

3.9. Med beaktande av den globala dimensionen av tillgången på energi är det skäl att tillägga följande till kommissionens frågor:

Den stora energiförbrukningen även i andra industriländer och utvecklingsländernas växande energibehov ökar fortsättningsvis kraftigt användningen av fossila bränslen. Vad kan EU göra för att stödja utvecklingsländernas strävan efter en hållbar energiutveckling? Bör man förespråka att teknik och kunnande i samband med förnybara energikällor, särskilt solenergi, och energibesparing överförs till utvecklingsländerna?

4. Genmäle till kommissionens frågeställningar

4.1. Kan EU godkänna ett ökat beroende gentemot externa energikällor utan att äventyra försörjningstryggheten och sin konkurrenskraft? För vilka energikällor bör man i förekommande fall utforma en politik för att styra importen? Bör man i detta sammanhang främja en ekonomisk strategi (energikostnader) eller en geopolitisk strategi (risken för försörjningsavbrott)?

4.1.1. För närvarande kan EU inte undvika ett ökat beroende av energi utifrån även om detta medför risker gällande försörjningstryggheten och konkurrenskraften. Beroendet kommer att bestå men riskerna kan och bör minskas.

4.1.2. Vissa länder och regioner i EU är särskilt utsatta; deras beroende av energi utifrån överstiger 50 %. Dessa länder bör i sin energipolitik fästa särskild uppmärksamhet vid tillgången. I synnerhet med tanke på dessa länder och regioner är det motiverat att granska hur EU genom gemensamma åtgärder kan förebygga utsatthet. Problemen i EU:s randområden bör särskilt beaktas.

4.1.3. Att inrätta en rampolitik för energiproduktion gällande ett eller flera bränslen är knappast i sig möjligt som marknaden ser ut i dag. Däremot är det möjligt för företagen att fritt idka handel på ömsesidiga villkor, vilket bör noteras i alla EU:s bi- och multilaterala yttre förbindelser som är relevanta. Samarbetet mellan producentländerna och EU bör förstärkas i syfte att skapa gynnsamma förhållanden för handel. Det egentliga syftet skall vara att marknaden är möjligast välfungerande och öppen för alla slag av energi och att Världshandelsorganisationen WTO:s regler efterlevs även på energiområdet.

4.2. Förutsätter inte förverkligandet av en inre europeisk marknad, som blir allt mer integrerad och där beslut som fattas i en medlemsstat får återverkningar i övriga, en samstämmig och samordnad politik på gemenskapsnivå? Vilka inslag borde en sådan politik ha, och vilken ställning borde konkurrensreglerna ha?

4.2.1. Den inre marknaden för energi skall så långt som möjligt fungera enligt spelreglerna på den allmänna inre marknaden, inklusive konkurrensbestämmelserna. Eftersom en del av energiområdet har formen av allmännyttiga tjänster och baserar sig på överförings- och distributionsnät, behövs det ytterligare specialbestämmelser som gäller dessa.

4.2.2. Då man behandlar frågor i anslutning till EU:s gemensamma energipolitik måste följande aspekter beaktas:

- I vilka frågor och i fråga om vilka åtgärder är det motiverat med gemenskapsåtgärder som skulle fungera bättre än åtgärder på nationell nivå (subsidiaritet)?

- Vilka av dessa frågor och åtgärder är sådana att EU inte kan ta upp dem på basis av sina nuvarande befogenheter?

- Förutsätter ett balanserat beaktande av de tre pelarna inom energipolitiken (tillgång, konkurrenskraft och miljökrav) uttryckligen en särskild politik?

4.2.3. ESK:s synpunkter på vilket ansvar som tillkommer regeringarna i medlemsländerna respektive EU inom energipolitiken har behandlats i punkterna 1.6 och 1.7. Åtgärder på EU-nivå är nödvändiga åtminstone i syfte att säkerställa att verksamheten på den inre marknaden för energi är effektiv och i syfte att upprätthålla förbindelserna med särskilt producentländerna och med Världshandelsorganisationen WTO.

4.2.4. EU:s energipolitik bör i högre grad knyta an till övriga politiska sektorer, t.ex. klimat-, forsknings- och jordbrukspolitiken.

4.3. Utgör beskattning och statligt stöd inom energiområdet ett hinder för Europeiska unionens konkurrenskraft? Vore det, med tanke på de misslyckade försöken att harmonisera de indirekta skatterna, inte lämpligt med en särskild omstrukturering på energiområdet med beaktande bland annat av målen på energi- och miljöområdet?

4.3.1. Energiskatter och statligt stöd används ofta som styrmedel för att uppnå allmänt accepterade mål såsom miljöskydd, främjande av förnybara energikällor o.s.v. För att undvika en snedvridning av konkurrensen mellan EU-länderna p.g.a. subventioner eller skatter eftersträvas harmonisering. Om energiskatterna harmoniseras endast i EU-länderna kommer konkurrenskraften i förhållande till andra länder - särskilt de övriga OECD-länderna - ytterligare att försvagas.

4.3.2. Energiskatterna kan - om de är rätt utformade - vara incitament för miljövänligare alternativ om sådana finns. Detta svarar mot idén om att integrera de externa kostnaderna för olika energiformer, men det är svårt att ge en klar definition på externa kostnader och de kan variera mycket från fall till fall. I syfte att minska koldioxidutsläppen finns det fog för en koldioxidskatt, men för att garantera en fungerande inre marknad måste detta ske fullständigt harmoniserat.

4.3.3. Beskattningen av energiförbrukning leder i alla fall på lång sikt till inbesparingar av energi. Konsumtionsskatterna har dock även andra återverkningar. De försvagar industrins konkurrenskraft om skatterna inte är internationellt harmoniserade och minskar hushållens konsumtionsefterfrågan, vilket i sin tur påverkar den ekonomiska tillväxten. Då energiskatter planeras bör dessa återverkningar tas i beaktande och kompensationsåtgärder införas såvitt det är möjligt.

4.3.4. För att uppnå positiva miljöeffekter måste miljöskatterna där det är möjligt gå till stöd för miljöskyddsprojekt.

4.3.5. Energiskatterna skall vara ett tydligt styrinstrument för positiva effekter på miljön, men de negativa återverkningarna bör undvikas t.ex. när det gäller konkurrenskraften och sociala frågor. Förslagen från 1992 och 1997 motsvarar inte till alla delar dessa krav. Kommissionen bör utreda vilka modeller som behövs för att dessa krav skall uppnås.

4.3.6. I de flesta fall är det både möjligt och överlag ekonomiskt gynnsamt att införa frivilliga avtal i stället för skatter för att minska utsläppen av växthusgaser. Väl utformade avtal är även ofta ett säkrare sätt att nå de uppställda målen.

4.4. Vilket innehåll bör man sträva efter i försörjnings- och investeringsavtal inom ramen för en ständig dialog med producentländerna? Hur kan man, med tanke på den vikt som bör fästas vid ett partnerskap med i första hand Ryssland, garantera stabiliteten i fråga om kvantiteter, priser och investeringar?

4.4.1. EU skall sträva efter att gentemot alla producentländer upprätta normala och fungerande affärs- och investeringsförhållanden genom att t.ex. stödja utvecklingen av energimarknadens struktur samt handelsbetingelserna. Möjligheten till strategiskt partnerskap och samarbete på lång sikt mellan EU och vissa producentländer bör övervägas som ett viktigt medel att trygga energitillgången i EU.

4.4.2. Energisamarbetet mellan EU och Ryssland måste främjas och Ryssland skall uppmuntras att skriva under energistadgan.

4.4.3. Man bör sträva efter att energihandeln sker i euro.

4.5. Bör de reservlager som redan finns för olja förstärkas och utvidgas till andra energislag som till exempel gas eller kol? Kan man tänka sig en mer gemensam förvaltning av lagren, och om så är fallet, vilka mål och former skulle denna förvaltning ha? Bör risken för ett fysiskt försörjningsavbrott i fråga om energiprodukter motivera åtgärder för att få tillgång till mer kostsamma resurser?

4.5.1. Att trygga tillgången på kol genom reservlager är inte nödvändigt i alla EU-länder och särskilt inte på EU-nivå eftersom EU har egen kolproduktion och kommissionen föreslår att den tryggas på en tillräcklig försörjningsnivå.

4.5.2. Medlemsstaterna bör ha beredskap att möta det försörjningsproblem som uppstår då bruket av naturgas ökar. Därför bör man utreda om gemensamma lagringsmål kan fastställas. Därvid bör man överväga lämpliga reservlagersystem antingen för gas eller för ersättande bränslen. Det går knappast att skapa en gemensam modell eftersom det gällande naturgas finns så varierande förbrukningsvanor, kvantiteter och källor samt geologiska förhållanden. Detsamma gäller bl.a. möjligheten till ersättningsbränsle.

4.5.3. EU skall verka som en part inom Internationella energibyrån (IEA).

4.6. Hur kan man se till att energinäten i EU och dess grannländer byggs ut och förbättras, och samtidigt uppfyller kraven på en väl fungerande inre marknad och försörjningstrygghet?

4.6.1. I första hand skall överföringsnäten förbättras, byggas ut och användas utgående från marknadens krav och från de företag som är verksamma på den. Företagens interna finansiering skall vara tillräcklig. Kommissionen skall effektivt genomföra sin plan för att förbättra energiöverföringsnäten. Regler för tillgång till och användning av näten måste införas skyndsamt.

4.6.2. Angränsande stater och andra viktiga områden skall vid behov omfattas av främjande investeringar som bekostas med specialfinansiering från EU och med lån från Europeiska banken för återuppbyggnad och Europeiska investeringsbanken. I detta sammanhang är Balkan viktigt.

4.6.3. När man övervägt möjligheten att bygga ut infrastrukturen för överföring av naturgas har man inte alls tagit det nordliga alternativet i beaktande, även om det som ett komplement skulle innebära en rad fördelar och gå i linje med EU:s politik för den nordliga dimensionen. Målet för den nordliga dimensionen är liksom för Medelhavssamarbetet att jämna ut skillnaderna i levnadsstandarderna i området, främja ekonomisk tillväxt och utveckla ett multilateralt samarbete med syftet att garantera en stabil utveckling i området. Tyngdpunkterna i samarbetet inom ramen för den nordliga dimensionen är miljö och energi. Energitillgångarna i området är ansenliga och mångsidiga.

4.7. Utvecklingen av vissa förnybara energikällor kräver stora insatser i form av forskning och teknisk utveckling samt investerings- eller driftsstöd. Kräver en medfinansiering av detta stöd inte ett bidrag från de sektorer vars utveckling vid starten gynnades av ett avsevärt stöd och som numera är mycket lönsamma (gas, olja, kärnkraft)?

4.7.1. Inga andra sektorer förväntas återbetala FoU-stöd. Dessutom varierar stödens storlek, mottagarna och nuvarande lönsamhet synnerligen mycket i olika länder och olika företag, varför det vore nästan omöjligt att uppnå rättvisa.

4.7.2. Via beskattningen och dess utveckling samt via vissa stödmodeller (garantipriser och inköpskrav) deltar redan nu företag inom traditionella energiformer åtminstone delvis i finansieringen av förnybara energiformer.

4.7.3. Den potential som förnybara energiformer utgör kan tas i bruk endast genom stödåtgärder. De nationella stödåtgärderna borde dock så fort som möjligt omfattas av gemensamma regler som ger företagen jämbördiga verksamhetsförutsättningar och som inte hindrar utvecklingen på inre marknaden(4).

4.8. Hur kan EU, med tanke på att kärnenergi utgör ett av inslagen i debatten om kampen mot klimatförändringar och självförsörjningen på energiområdet, bidra till en lösning på avfallsproblemen, en förstärkt kärnsäkerhet och en utvecklad forskning kring framför allt framtida fusionsreaktorer?

4.8.1. ESK har i sina allmänna kommentarer betonat behovet av att utveckla och tillhandahålla alla energialternativ. Detta gäller även kärnkraft och kol.

4.8.2. Problemet med kärnkraft är att vissa medlemsstater ifrågasätter den politiskt, vilket kräver fullständigt öppen information om kärnkraftsfrågor.

4.8.3. Kärnsäkerheten inom EU är på toppnivå och reaktorsäkerheten är under vidareutveckling. Det finns tekniska lösningar för lagring och slutförvaring av kärnavfall. Besluten om detta skall fattas på politisk nivå. Samtidigt måste forskningen fortgå för utvecklande av möjliga alternativa lösningar. Ansvaret och beslutsbefogenheterna gällande användning av kärnenergi och hantering av använt kärnbränsle ligger hos medlemsstaterna. EU kan stödja medlemsstaterna på forskningsområdet och i informationsutbytet. I samband med EU:s utvidgning måste unionen säkerställa att kärnkraftssäkerheten i de kommande medlemsstaterna är på en hög nivå. Man bör också främja en överföring av EU-ländernas högklassiga kunnande inom säkerhet till lägre utvecklade länder som använder kärnkraft.

4.8.4. Elproduktionen vid kärnkraftverk skapar inga utsläpp av växthusgaser. Kommissionen konstaterar att EU:s nuvarande kärnkraftsproduktion, som levererar 35 % av all elektricitet som används, innebär att avsaknaden av utsläpp motsvarar avlägsnandet av 75 miljoner bilar från vägarna. Kärnkraften ökar inte heller det externa beroendet. Eftersom huvudparten av utgifterna för kärnkraft består av kapitalkostnader är dess prisutveckling synnerligen stabil och förutsägbar.

4.8.5. Det är medlemsstaterna som fattar beslut om kärnkraft, och oberoende beslutsfattande måste respekteras även framöver. Det är dock svårt att förstå hur EU i fortsättningen skall kunna svara på utmaningen på energiområdet gällande tillgång, rimligt pris och klimatförändringar utan att upprätthålla minst nuvarande andel kärnkraftsproducerad el. Kärnkraften stöder även en eventuell framtida ekonomi uppbyggd på vätgas, vilken kräver säkrad tillgång på antingen el eller naturgas.

4.8.6. Forskningen kring kärnkraft (inklusive särskilt fusionskraft) måste ges större tyngd som ett brett internationellt samarbete inom ramprogrammen för EU:s forskningsverksamhet. Denna tyngdpunkt är viktig såväl i utvecklingen av framtida tekniker som vid bibehållandet av en nödvändig kunskapsnivå.

4.9. Vilka politiska insatser skulle göra det möjligt för EU att uppfylla sina skyldigheter enligt Kyotoprotokollet? Vilka åtgärder skulle kunna vidtas för att helt utnyttja möjliga energibesparingar, och som skulle göra det möjligt att minska både vårt externa beroende och koldioxidutsläppen?

4.9.1. Utgående från Kyotoprotokollet kommer EU konsekvent att fortsätta kampen mot klimatförändringarna.

4.9.2. Kommissionen och medlemsstaternas regeringar håller på att utarbeta åtgärdsprogram. Vissa medlemsstater har redan offentliggjort sina åtgärdsprogram. Eftersom bördan läggs på medlemsstaterna är det även på deras ansvar att genomföra programmen. Sektorsvisa åtgärder på EU-nivå skulle försvåra en ansvarstagande och kostnadseffektiv verksamhet.

4.9.3. Kommissionen har lagt fram en handlingsplan för ökad energieffektivitet. Om detta har ESK avgivit ett särskilt yttrande. Handlingsplanen bör vara en grund för kommande åtgärder. Det finns rikligt med möjligheter att effektivisera produktionen och användningen av energi och ta i bruk nya tekniker. Principen skall vara att så mycket som möjligt produceras av så lite som möjligt.

4.9.4. Hur långt förslår energibesparingarna egentligen när man samtidigt måste garantera ekonomisk tillväxt och social sammanhållning?

4.10. Kan ett ambitiöst program för att främja biobränslen och andra ersättningsbränslen, inklusive väte, upp till 20 % av den totala bränslekonsumtionen år 2020, även fortsättningsvis sortera under nationella program eller krävs det samordnade beslut i fråga om beskattning, distribution och planer som avser jordbruksproduktionen?

4.10.1. Att utveckla och ta i bruk biologiska trafikbränslen kan gynnas av ett gemensamt program på EU-nivå med vilket stöd- och andra åtgärder harmoniseras och frågan på ett vederbörligt sätt integreras i den gemensamma jordbrukspolitiken. Huvudansvaret skall dock ligga hos medlemsstaterna.

4.11. Bör energibesparingar i byggnader (som står för 40 % av energiförbrukningen) - oavsett om de är offentliga eller privata och nya eller under renovering - vara föremål för särskilda incitament, exempelvis i form av skatteincitament, eller krävs det också lagar liknande dem som införts för stora industrianläggningar?

4.11.1. Medlemsstaterna, inte EU, torde i första hand vara ansvariga för energibesparingar i byggnader eftersom förhållandena är mycket varierande. Byggnormerna är synbarligen ett väl fungerande styrmedel i detta sammanhang. Gemensamma byggnadsnormer för hela EU kan dock knappast komma i fråga.

4.11.2. Det bör dock utredas vad EU kan göra för att påskynda medlemsstaternas åtgärder när det gäller t.ex. standardisering och konsumtionsnormer. Kommittén kommer att behandla frågan närmare när den utarbetar ett yttrande om ett framtida direktivförslag som behandlar denna fråga.

4.12. Energibesparingar inom transportområdet (som står för 32 % av energiförbrukningen) förutsätter att man korrigerar den växande obalansen mellan olika sätt att transportera varor där vägtransporter vinner terräng på bekostnad av järnvägstransporter. Bör denna obalans betraktas som oundviklig eller föranleder den avhjälpande åtgärder oavsett deras impopularitet för att rationalisera bilens ställning i städerna? Hur kan man förena införandet av konkurrens, infrastrukturinvesteringar som gör det möjligt att avhjälpa flaskhalsar samt intermodalitet?

4.12.1. ESK förväntar sig att kommissionen i sin vitbok om trafikpolitiken, som publiceras inom kort, skall lägga fram förslag till energibesparingar i trafiken. Kommittén kommer att lägga fram sina synpunkter om vitboken i ett yttrande.

4.12.2. Det är nödvändigt att effektivisera järnvägstrafiken genom liberalisering. Detta skall dock ske efter noggranna överväganden.

4.12.3. Ansvaret för trafikfrågor i urbana miljöer ligger otvivelaktigt på medlemsstaterna och ibland på de lokala myndigheterna. EU bör utöva upplysnings- och utvecklingsverksamhet.

4.13. Hur kan man utveckla mer samordnade visioner och integrera ett långsiktigt perspektiv i myndigheternas och marknadsaktörernas överväganden och insatser för att göra framsteg på väg mot ett hållbart energiförsörjningssystem? Hur skall man utarbeta framtidens alternativ på energiområdet?

4.13.1. FoU-verksamheten och det sjätte ramprogrammet i anslutning till denna är i en nyckelposition.

4.13.2. Inga alternativ får lämnas utanför utvecklingsarbetet på energiförsörjningsområdet.

4.13.3. Man måste hitta lämpliga former för samarbetet med de nationella myndigheterna.

5. Sammanfattning

5.1. ESK välkomnar kommissionens grönbok och finner den förtjänstfull. Grönboken visar på att om den nu rådande politiken fortsätter ser situationen mycket problematisk ut under de kommande 30 åren när det gäller garanterad tillgång på energi samt koldioxidutsläpp i ett utvidgat EU.

5.2. Kommissionen borde dock granska frågan mera globalt. Jordens tillgångar på fossila bränslen är mycket begränsade och skall räcka till både för industriländerna och i allt högre grad även för utvecklingsländerna. Mot denna bakgrund framhävs riskerna med beroendet av energiimport. Den tidsperiod som studien omfattar borde även vara längre eftersom förändringarna inom energihushållningen är långsamma och problemen förs till sin spets först under den andra halvan av vårt århundrade.

5.3. En första åtgärd för att minska riskerna i samband med tillgången samt övriga risker är att använda olika energislag och -former så mångsidigt och balanserat som möjligt.

5.4. Dokumentet väcker en viktig fråga: Kan de åtgärder som kommissionen skisserar, dvs. framför allt en effektivisering av energiförbrukningen och en ökad användning av förnybara energikällor, verkligen vända trenden av ökat importberoende och ökade utsläpp av växthusgaser under tidsperioden i fråga utan att riskera målen för ekonomin och sysselsättningen?

5.5. För att kunna svara på de stora utmaningar som grönboken lyfter fram bör kommissionen vidareutveckla den gemensamma verksamhetsramen och fastställa riktgivande mål för unionen. Utgångspunkten bör vara medlemsstaternas rättighet att självständigt besluta om sin energipolitik, särskilt om formerna för energiproduktionen.

5.6. Kommittén anser det befogat att utöka kommissionens frågor med följande fråga: Vilka åtgärder kan EU vidta för att stödja utvecklingsländernas strävan efter en hållbar utveckling?

5.7. Gällande kommissionens frågeställningar genmäler kommittén i huvudsak följande:

5.7.1. EU kan inte förhindra ett ökat beroende av energi utifrån, men riskerna kan och bör minskas.

5.7.2. EU bör i sina yttre förbindelser ha som mål att trygga företagens möjligheter att idka fri handel på energiområdet på ömsesidiga villkor. Långsiktiga förbindelser med produktionsländer bör utvecklas.

5.7.3. Subsidiaritetsprincipen måste respekteras inom energipolitiken. Det behövs en politik på EU-nivå för att försäkra sig om att verksamheten på inre marknaden för energi är effektiv. EU skall också ansvara för de yttre förbindelserna särskilt till producentländerna och till Världshandelsorganisationen WTO.

5.7.4. Energiskatterna skall vara ett tydligt styrinstrument för positiva återverkningar på miljön, men de negativa återverkningarna bör undvikas t.ex. när det gäller konkurrenskraft och sociala frågor.

5.7.5. Det är inte nödvändigt att trygga tillgången på kol i alla länder genom att upprätta reservlager. För att trygga försörjningen av naturgas, som används i allt högre utsträckning, skall medlemsstaterna införa beredskap utgående från sina egna förhållanden. Man bör utreda förutsättningarna för att ta i bruk gemensamma reservlager.

5.7.6. Förbättring, utbyggnad och användning av överföringsnät skall utgå från marknaden. EU bör stödja förstärkta överföringsnät och införa gemensamma spelregler. Områden som angränsar till EU och andra viktiga områden (t.ex. norra Ryssland) skall vid behov bli föremål för nätinvesteringar med specialfinansiering från EU.

5.7.7. Att ta i bruk den potential som de förnybara energiformerna utgör kräver stödåtgärder. För dessa energiformer borde gemensamma regler utarbetas så fort som möjligt. De traditionella energiformerna deltar redan nu t.ex. i finansieringen, men det finns inga objektiva grunder eller modeller för denna finansiering.

5.7.8. Kärnkraften är behäftad med problem, men den har även klara fördelar. Det är medlemsstaterna som fattar beslut om kärnkraften. Det är dock svårt att förstå hur EU i framtiden skall kunna anta utmaningarna på energiområdet gällande tillgång, rimligt pris och klimatförändringar utan att bibehålla åtminstone den nuvarande andelen kärnkraft i elproduktionen.

5.7.9. Det finns rikliga möjligheter att effektivisera produktionen och användningen av energi och att ta i bruk ny teknik.

5.7.10. ESK kommer att ta ställning till trafikfrågor som tas upp i kommissionens kommande vitbok.

5.7.11. Byggnadsnormerna utgör ett viktigt styrmedel för energibesparing i byggnader, men gemensamma normer på EU-nivå kan inte komma i fråga p.g.a. de varierande förhållandena när det gäller t.ex. klimat. Kommittén kommer att behandla frågan närmare när den utarbetar ett yttrande om ett framtida direktivförslag som behandlar frågan.

5.7.12. Vid förberedelserna inför framtida energival och en hållbar utveckling spelar forskning och utveckling samt det sjätte ramprogrammet i anslutning därmed en avgörande roll.

Bryssel den 30 maj 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiven 96/92/EG och 98/30/EG om gemensamma regler för inre marknaden för el och naturgas. KOM(2001) 125 slutlig.

(2) ESK:s yttrande om gemenskapens energipolitik (yttrande på eget initiativ), 14.9.1994. EGT C 393, 31.12.1994. ESK:s yttrande om grönboken "För en energipolitik för Europeiska unionen" (KOM (94) 659 slutlig), 5.7.1995. EGT C 256, 2.10.1995.

(3) Siffran gäller om medlemsstaterna eller EU inte gör något för att ersätta åtminstone de nuvarande kärnkraftverken när deras livslängd är slut.

(4) Se ESK:s yttrande om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om främjande av el från förnybara energikällor på den inre marknaden för el, EGT C 387, 20.12.2000.