Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om stöd till varvsindustrin" () (97/C 30/18)

Den 4 juli beslutade rådet, enligt artikel 198 i Romfördraget, att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Ekonomiska och sociala kommittén utsåg John Simpson till huvudföredragande för yttrandet.

Vid sin 338:e plenarsessionen den 25-26 september 1996 (sammanträdet den 25 september 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 85 röster för, 3 emot och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Kommissionen föreslår att man skall förlänga rådets sjunde direktiv om stöd till varvsindustrin. Direktivet () skulle ha upphört att gälla den 1 januari 1996 när det nya internationella avtalet, framförhandlat inom OECD, skulle ha trätt i kraft om det hade ratificerats av alla parter.

1.2. Enligt rådets förordning av den 22 december 1995, varigenom åtgärderna för statsstöd enligt OECD-avtalet () skulle träda i kraft, ändrades det sjunde direktivet till att gälla fram till den 1 oktober 1996. I och med detta fastställdes att OECD-avtalet inte skulle träda i kraft förrän vid en tidpunkt efter den 1 januari 1996. Ekonomiska och sociala kommittén övervägde detta förslag, och under november månads plenarsession antogs ett yttrande () som stödde förlängningen.

1.3. Europeiska unionen, Korea, Norge, och senast Japan, har ratificerat OECD-avtalet, men USA har inte gjort det. Trots att man fastslagit ett nytt datum för tillämpning av avtalet, den 15 juli 1996, har den amerikanska regeringen ännu inte antagit den lagstiftning som krävs för ratificering.

2. Kommissionens förslag

2.1. Rådet har sålunda anmodat kommissionen att lägga fram förslag till beslut som skall träda i kraft före den 1 oktober 1996, när förlängningen av det sjunde direktivet skall upphöra att gälla.

2.2. Direktivet begränsar för närvarande produktionsstöd inom EG:s varvsindustri för fartyg som är större än en viss minimistorlek, till 9 % av tillverkningskostnaden för dyrare fartyg och 4,5 % för mindre fartyg. Driftsstöd som inte kan hänföras till några specifika kontrakt, skall begränsas till att hållas inom överenskomna tak, för ombyggnadsplaner, nedläggningskostnader eller akuthjälp.

2.3. Enligt OECD-avtalet skulle produktionsstödet i varvsindustrins huvudsakliga länder upphöra. Detta skulle vara ett avgörande steg mot att avreglera världens varvsindustrier.

2.4. Eftersom det inte finns några överenskommelser om hur OECD-avtalet skall tillämpas, föreslår kommissionen att åtgärderna enligt det sjunde direktivet skall fortsätta att gälla, som längst till den 31 december 1998.

3. Kommitténs synpunkter

3.1. Kommittén är besviken över att ratificeringen av OECD-avtalet ytterligare har fördröjts. Detta har allvarliga effekter på målet att, genom rättvis konkurrens och öppen budgivning på kontrakt, avreglera varvsindustrin i Europeiska unionen. I synnerhet har bestämmelserna som medger åtgärder för att tackla snedvriden prissättning försenats.

3.2. Det är mycket beklagligt att man i USA inte lyckats lagstifta för att göra ratificeringen möjlig.

3.3. Förslaget att förlänga det sjunde direktivet ytterligare en period kan accepteras som det minst skadliga sättet att hjälpa varvsindustrin inom den närmaste framtiden.

3.4. Samtidigt som man konstaterar att reglerna i direktivet kan behållas, i enlighet med "stilleståndsavtalen" i OECD-avtalet, föreslår kommittén att inga fler åtgärder vidtas under förlängningstiden för att minska det tillåtna produktionsstödet, om det inte ges signaler från marknaden om att gapet mellan kostnader och priser har minskat. Om gapet fortsätter att ligga på nuvarande nivå, eller ökar, skulle man också avskaffa principen om ytterligare nedtrappning. Taket på 9 % skulle då gälla till slutet av 1996, med möjlighet till ett ändrat tak, om marknaden så kräver, från den 1 januari 1997.

3.5. Om det inte sker några framsteg för att fullt ut tillämpa OECD-avtalet vid slutet av 1996, föreslår kommittén att kommissionen skall överväga vilka åtgärder som kan vidtas för att upprätta ett internationellt avtal utan USA, i brist på bättre. Detta skulle, anser man, leda till svåra frågeställningar om hur man skulle utforma och tillämpa lämpliga åtgärder för att straffa skeppsbyggare som fick oacceptabelt stöd och som inte kunde nås med alternativa avtal. Som minimiåtgärd borde EU och andra nationella myndigheter införa lagstiftning med påföljder och metoder för att utdöma dessa påföljder för skeppsvarv som drar nytta av snedvriden prissättning.

3.6. Det dödläge som orsakats av förseningen med OECD-avtalet skulle kunna vändas till en fördel om kommissionen gjorde en översyn av metoderna för den snedvridna prissättningen, som är en del av avtalet. Det erkänns både i skeppsvarvsindustrin och i sjöfartsindustrin, att nuvarande bestämmelser kan vara svåra att tillämpa effektivt. En översyn och ett nytänkande, utan att göra alltför grundläggande förändringar av OECD-avtalets principer, kan vara till nytta, oberoende av vad den nuvarande förseningen leder till.

4. Sammanfattning

4.1. Kommittén är oroad över att tillämpningen av OECD-avtalet återigen har försenats. Detta leder till att krisen för de europeiska varven består.

4.2. Förslaget om att förlänga det sjunde direktivet om stöd till varvsindustrin är en nödvändig minimiåtgärd. Den föreslagna ändringen av förordning (EG) nr 3094/95 stöds därför av kommittén.

4.3. Om OECD-avtalet inte ratificeras inom de närmaste sex månaderna, borde kommissionen börja överväga alternativa möjligheter till förhandlingar och tillämpning, tillsammans med andra intresserade parter i OECD-avtalet, för att påverka den framtida utvecklingen av varvsindustrin i Europeiska unionen.

Bryssel den 25 september 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 213, 23. 7. 1996, s. 14.

() EGT nr L 351, 31. 12. 1994.

() EGT nr L 332, 30. 12. 1995.

() EGT nr C 39, 12. 2. 1996.