Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Införande av EU-medborgarskap"

(2003/C 208/19)

Den 21 januari 2003 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 29.2 i sin arbetsordning att utarbeta ett yttrande om "Införande av EU-medborgarskap".

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 2 april 2003. Föredragande var Luis Miguel Pariza Castaños.

Vid sin 399:e plenarsession den 14 och 15 maj 2003 (sammanträdet den 14 maj) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 88 röster för, 40 röster emot och 8 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Europeiska konventet har i flera månader arbetat med målet att utforma ett konstitutionellt fördrag för Europeiska unionen. EESK deltar i arbetet genom observatörer som i konventets debatter lyfter fram de förslag och rekommendationer som EESK har framfört i sina yttranden och i sin resolution till konventet.

1.2. EESK har i anslutning till EU:s invandrings- och asylpolitik, som har sin grund i Amsterdamfördraget och slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors, utarbetat olika yttranden som bidrar till att EU har en adekvat gemensam politik och en överskådlig lagstiftning baserad på likabehandling, lika rättigheter och skyldigheter samt kamp mot alla former av diskriminering.

1.3. Den 9 och 10 september 2002 anordnade EESK i samarbete med kommissionen en konferens med deltagande av företrädare för arbetsmarknadens parter och viktiga intresseorganisationer från 25 europeiska länder för att främja invandrares och flyktingars integration i det europeiska samhället och stärka engagemanget i det civila samhället(1).

1.4. I framtiden kommer den invandrade befolkningen att öka i EU:s medlemsstater. Alla experter är överens om att invandringen kommer att öka till följd av demografiska, ekonomiska och sociala faktorer, och många av dessa invandrare kommer varaktigt eller permanent att bosätta sig i EU(2). Inom EU kommer dessutom fler personer att röra sig mellan medlemsstaterna till följd av den ökade rörelsefriheten. Rörligheten kommer också att påverka personer med invandrarbakgrund. I förslaget till direktiv om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares rättsliga ställning föreslås att rörligheten skall underlättas för dessa personer(3).

1.5. Det krävs offentliga insatser och attityder som främjar integration i samhället för att Europa skall kunna erbjuda ett gott mottagande och utgöra ett samhälle som bygger på integration, mångfald och interkulturell förståelse. Det är ett strategiskt mål för Europa att effektivt integrera utomeuropeiska personer som är bosatta eller kommer att bosätta sig i Europa.

1.6. Konventet måste diskutera om de nuvarande politiska och rättsliga grunder som den gemensamma invandringspolitiken vilar på är tillräckliga för att uppnå ökad integration. EESK önskar att EU:s framtida konstitution skall stärka unionens mandat att fortsätta utveckla en effektiv gemensam invandrings- och asylpolitik genom att bygga vidare på slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors.

1.7. En av konferensens slutsatser var att konventet bör bevilja EU-medborgarskap till permanent bosatta medborgare från tredje land. Det skulle göra det lättare för dem att utöva sina politiska rättigheter och därmed förbättra integrationen, eftersom unionsmedborgarskapet och de rättigheter och skyldigheter som är knutna till detta utgör en mycket viktig faktor för att dessa personer skall integreras i värdlandet.

1.8. EESK påpekar följande i sin resolution riktad till Europeiska konventet: "Politiken för integrering av invandrare behöver förbättras. Kommittén uppmanar konventet att undersöka möjligheten att bevilja EU-medborgarskap för tredjelandsmedborgare med långsiktiga uppehållstillstånd."

1.9. EESK uppmanar i föreliggande initiativyttrande Europeiska konventet att vederbörligen överväga och analysera detta förslag med hänsyn till den författningsmässiga karaktär som konventets arbete har.

1.10. Detta förslag stöds dessutom i medlemsstaterna av många personer, politiska organisationer och intresseorganisationer, som i flera år har krävt att tredjelandsmedborgare som är permanent bosatta i EU skall beviljas medborgarskap för att kunna utöva sina politiska och sociala rättigheter.

2. Rättsliga grunder

2.1. Europeiska konventet bör utarbeta förslag om att ge EU:s regelverk en ny rättslig grund. Unionsmedborgarskapet, som infördes med Maastrichtfördraget, utgör en central fråga vid utformningen av en ny rättslig grund för EU. I den första delen av utkastet till det konstitutionella fördraget (artiklarna 1-16), som publicerades av konventets sekretariat den 6 februari 2003 (CONV 528/03), föreslår presidiet att unionsmedborgarskapet skall komplettera och inte ersätta det nationella medborgarskapet (artikel 7.1). Det etableras ett klart samband mellan definitionen av unionsmedborgarskapet och Europeiska unionens garantier att alla unionsmedborgare skall vara lika inför lagen (se slutet av artikel 7.1).

2.2. I enlighet med detta samband mellan medborgarskap och likhet inför lagen föreslår EESK att Europeiska konventet antar en bred definition av begreppet unionsmedborgarskap, som också bör innefatta personer som är medborgare i tredje land och som är permanent eller varaktigt bosatta i någon av EU:s medlemsstater. Detta breda begrepp är i linje med kommissionens definition av begreppet "samhällsmedborgarskap"(4).

2.3. Förslaget om att denna breda definition av begreppet unionsmedborgarskap skall skrivas in i EU:s primärrätt understöds av konventets uttalade målsättning att i EU:s konstitution innefatta stadgan om grundläggande rättigheter, som högtidligt har proklamerats av Europaparlamentet, rådet och kommissionen(5). Denna breda definition av unionsmedborgarskap, eller "samhällsmedborgarskap", utgör det främsta rättsliga uttrycket för EU:s vilja att gradvis och i ökande utsträckning förverkliga alla människors okränkbara och universella rätt till likhet inför lagen. Detta värde återfinns tillsammans med formuleringen av de grundläggande individuella rättigheterna i artikel 20 i EU:s stadga om grundläggande rättigheter. Likhet inför lagen, som unionsmedborgarskapets främsta uttryck, omnämns också i artikel 7.1 i det utkast till konstitutionellt fördrag som utarbetats av konventets presidium.

2.4. Att detta förslag har artikel 20 i EU:s stadga om grundläggande rättigheter som rättslig grund är helt förenligt och i linje med de omfattande juridiska överväganden som kommissionen har gjort om EU:s invandringspolitik sedan 1997 med artikel 63 i EG-fördraget som rättslig grund. Sedan Amsterdamfördraget trädde i kraft har rådet i själva verket behörighet att vidta invandringspolitiska åtgärder för att säkerställa att tredjelandsmedborgare behandlas lika i fråga om villkor och förfaranden för inresa och bosättning samt rättigheter och villkor enligt vilka medborgare i tredje land som är lagligen bosatta i en medlemsstat får bosätta sig i andra medlemsstater.

2.5. Utövandet av dessa rättigheter kommer i en nära framtid att utmynna i en verklig EU-stadga om de olika rättsliga situationerna för tredjelandsmedborgare som, efter att ha rest in lagligen i EU, reser igenom eller är tillfälligt eller permanent bosatta i EU:s medlemsstater. I kommissionens meddelanden till rådet och Europaparlamentet ("En invandringspolitik för gemenskapen"(6) och "En öppen samordningsmetod för gemenskapens invandringspolitik"(7)) och förslag till direktiv om denna fråga anger kommissionen att denna status skall innefatta en enda rättslig ordning som reglerar situationen för tredjelandsmedborgare som på ett lagligt sätt är permanent eller varaktigt bosatta antingen direkt, genom att de själva är varaktigt bosatta(8), eller genom att de utnyttjar rätten till familjåterförening(9).

2.6. Den breda definitionen av unionsmedborgarskap, eller "samhällsmedborgarskap", som bygger på artikel 20 i EU:s stadga om grundläggande rättigheter, innefattar samma sociala fenomen som motiverar de befogenheter som rådet tilldelas genom artikel 63 i EG-fördraget, även om fokus ligger på invandrare som vistas lagligt och permanent i EU:s medlemsstater.

2.7. Skillnaden mellan dessa båda perspektiv ligger därför inte i de samhällsförhållanden som regleras rättsligt utan i hur man utformar begreppet "samhällsmedborgarskap" för att skapa ett konstitutionellt förankrat rättsligt instrument som

a) på högsta EU-rättsliga nivå fastslår att tredjelandsmedborgare skall omfattas av lika behandling för att underlätta integrationen i samhället för tredjelandsmedborgare som lagligt och permanent vistas i EU:s medlemsstater (likhet inför lagen);

b) stärker garantin för icke-diskriminering i formuleringen av den rättsliga ställningen för tredjelandsmedborgare som är varaktigt bosatta (likhet inför lagen);

c) indirekt bidrar till att förverkliga garantin om rätten till icke-diskriminering vid tillämpningen av gemenskapens lagstiftning som reglerar tredjelandsmedborgares ställning (likhet vid tillämpning av lagen).

2.8. Den strikta definitionen av unionsmedborgarskap motiveras av regleringen av en rättslig situation som följer av artiklarna 17-22 i EG-fördraget. På samma sätt öppnar den breda definitionen av unionsmedborgarskap, eller "samhällsmedborgarskap", för utformningen av en rättslig situation baserad på det framtida konstitutionella fördraget, som innefattar permanent bosatta personer som inte är medborgare i en av medlemsstaterna. Detta nya kriterium för att bevilja medborgarskap måste införlivas i gemenskapsrätten genom att man fastställer rättigheter, förmåner och intressen som kräver rättsligt skydd. Innehållet i framtida bestämmelser måste garantera en rimlig koppling till dessa personers efterlevnad av EU:s rättsordning och EU-rättens relevanta principer. Ett juridiskt erkännande av den breda definitionen av unionsmedborgarskap eller "samhällsmedborgarskap" bör dessutom omfattas av samma dynamiska förfarande när det gäller att anpassa innehållet som anges i artikel 22 i EG-fördraget för unionsmedborgarskapet.

2.9. Att tillämpningsområdet för unionsmedborgarskapet utvidgas genom detta nya kriterium för att bevilja medborgarskap innebär inte någon förändring av de befogenheter och uppgifter som EU:s institutioner har tilldelats i fördragen. Om konventet däremot antar denna breda definition av unionsmedborgarskap skulle det gradvis innebära att EU gentemot medborgare från tredje land gradvis uppfyller sitt åtagande att respektera den grundläggande rättigheten till likhet inför lagen och vid lagens tillämpning, vilket i dag slås fast och garanteras i Europeiska konventionen om skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som undertecknades i Rom den 4 november 1950.

2.10. Detta åtagande skall enligt artikel 51 i EU:s stadga om grundläggande rättigheter också vara bindande för medlemsstaterna när dessa tillämpar unionsrätten. Konkret skall det vara vägledande vid tillämpningen av artikel 63.4 i EG-fördraget när medlemsstaterna fastställer nationella bestämmelser om villkor för inresa och bosättning för medborgare i tredje land (artikel 63.3 och 63.4). Dessa bestämmelser måste också vara förenliga med fördraget och internationella avtal.

3. Europeiska konventet

3.1. Den 6 februari offentliggjorde konventets presidium sitt förslag i fråga om artiklarna 1-16 i konstitutionen. Stadgan om grundläggande rättigheter ingår i artikel 5, och i artikel 7 definieras unionsmedborgarskap: "Varje person som är medborgare i en medlemsstat skall vara unionsmedborgare. Unionsmedborgarskapet skall komplettera och inte ersätta det nationella medborgarskapet."

3.2. Enligt detta förslag skall tredjelandsmedborgare vara uteslutna från unionsmedborgarskap, även om de är permanent bosatta.

3.3. EESK har i olika yttranden (se bilagan) föreslagit att konstitutionen skall bevilja unionsmedborgarskap till tredjelandsmedborgare som är permanent bosatta i EU.

3.4. EESK framhöll i sin resolution riktad till Europeiska konventet att integrationen behöver förbättras och uppmanade därför konventet att bevilja unionsmedborgarskap för varaktigt eller permanent bosatta tredjelandsmedborgare. Lika behandling av alla bosatta personer, oavsett om de är medborgare i medlemsstaterna eller i tredje land, är ett nödvändigt villkor för integration. Ett samhälle kan inte utesluta en del av sina samhällsmedlemmar från politiska och andra rättigheter som "utlänningar" med medborgarskap i medlemsländerna har.

4. Ett unionsmedborgarskap baserat på mångfald, integration och delaktighet

4.1. I enlighet med subsidiaritetsprincipen bör varje enskild medlemsstat även i fortsättningen ha ansvaret för lagstiftning som rör beviljande av medborgarskap. Det behövs dock en viss harmonisering för att undvika diskriminering och för att främja integrationsinsatser, däribland möjligheten för permanent bosatta personer att få medborgarskap. Medlemsstaterna får inte använda subsidiaritetsprincipen för att begränsa sina medborgares rättigheter. Och som EESK har framhållit(10): "Ur integrationssynpunkt är det mycket positivt med medlemsstater som tillåter dubbelt medborgarskap".

4.2. Det är dock EU:s ansvar att definiera unionsmedborgarskapet och dess innehåll. När konventet omdefinierar unionsmedborgarskapet uppfyller det sitt mandat, eftersom det är EU:s uppgift att fastställa innebörden i detta medborgarbegrepp i det konstitutionella fördraget. Unionsmedborgarskapet började utvecklas i Maastrichtfördraget och konsoliderades i Amsterdamfördraget och Nicefördraget. Det utgör således ett fast konsoliderat juridiskt och politiskt begrepp i EU. I dag anges i fördraget att personer som är medborgare i en medlemsstat också är unionsmedborgare. Det är därför medlemsstaterna som indirekt bestämmer vilka som är medborgare i unionen och vilka som inte är det.

4.3. Unionsmedborgarskapet bör vara kärnan i det europeiska projektet. Konventet håller på att utveckla ett stort politiskt projekt för att alla medborgare skall känna sig delaktiga i en demokratisk politisk gemenskap av överstatlig karaktär. Tiden är nu mogen för att berika medborgarbegreppet med en ny dimension: ett unionsmedborgarskap som inte bara är kopplat till nationalitet utan också till permanent bosättning i EU. I stadgan om grundläggande rättigheter, i de nationella lagstiftningarna, i fördragen och i EU-lagstiftningen är bosättning redan ett kriterium för att bevilja olika medborgerliga, kulturella, sociala och ekonomiska rättigheter. Men i dag är några politiska rättigheter undantagna, däribland rösträtt. Enligt EESK bör även laglig permanent bosättning utgöra ett kriterium för att kunna förvärva unionsmedborgarskap.

4.4. EESK stöder införlivandet av stadgan om grundläggande rättigheter i konstitutionen och anslutningen till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det förutsätter att man erkänner ett "samhällsmedborgarskap", som utgör det första steget i riktning mot ett medborgarskap baserat på delaktighet för alla personer som är permanent bosatta i EU.

4.5. EESK ställer sig bakom definitionen av unionsmedborgarskapet: Det skall komplettera och inte ersätta det nationella medborgarskapet. Det nya kriteriet för att bevilja unionsmedborgarskap, som EESK föreslår, kan öppna nya perspektiv för fast bosatta personer som inte är medborgare i medlemsstaterna.

4.6. För närvarande beviljas unionsmedborgarskapet och de politiska rättigheter som är knutna till det på grundval av nationalitet. Unionsmedborgarskap har tilldelats fem miljoner människor som är bosatta i en av medlemsstaterna och som är medborgare i en annan medlemsstat. Man särbehandlar emellertid 15-20 miljoner personer som är bosatta i EU och som inte är medborgare i någon av medlemsstaterna. I några medlemsstater och kandidatländer har dessa personer rätt att rösta i kommunalval, men de flesta stater förnekar dessa personer politiska rättigheter. Denna diskriminering på grundval av nationalitet måste avskaffas med hänvisning till principen om lika behandling.

4.7. Många av dessa personer hör dessutom till minoriteter som är utsatta för olika former av diskriminering i samhället, och det innebär att de förutom rättslig diskriminering också är drabbade av social diskriminering. Denna rättsliga diskriminering på grundval av nationalitet bidrar till att öka deras marginalisering.

4.8. Unionsmedborgarskapet kan inte utformas utan hänsyn till alla dessa personer. Vid en tidpunkt när EU kommer att omfatta de flesta länderna och medborgarna i Central- och Östeuropa kan unionen inte utesluta miljontals personer som är bosatta permanent på dess territorium. Öppning av unionsmedborgarskapet utåt måste gå hand i hand med integration inåt. Annars kommer miljontals människor som är på väg att integreras att uppleva en stark känsla av utanförskap. Eftersom dessa personer är skyldiga att lyda lagen är det rimligt att de också har samma rättigheter som andra i samhället.

4.9. EESK anser att utvidgningen av unionsmedborgarskapet också bör göras inåt till befolkningsgrupper som är permanent bosatta i EU och som är medborgare i tredje land eller statslösa. Dessa grupper utgör i dag den sjunde största befolkningsgruppen i EU. Medborgarnas Europa får inte bli en fästning som skiljer på människor på grundval av nationalitet. Det är ett problem som blir allt tydligare.

4.10. EESK vill fråga Europeiska konventet om det anser att denna politiska och sociala utestängning av miljontals människor är förenlig med de värden som unionen ger uttryck för i artikel 2 i den framtida konstitutionen: respekt för människans värdighet, frihet, rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter, tolerans, rättvisa och solidaritet. Är detta verkligen förenligt med den långa väg som de europeiska demokratierna har gått för att bekämpa varje form av juridisk eller social diskriminering?

4.11. EESK anser att konventet kan sätta stopp för denna diskriminering genom EU:s framtida konstitution. Om permanent bosatta tredjelandsmedborgare får unionsmedborgarskap skulle man undanröja vissa former av diskriminering som drabbar många personer, till exempel i samband med rätten att delta politiskt, rätten till fri rörlighet, rätten till utnyttjande av offentliga tjänster eller rätten att rösta i val av ombud på arbetsplatsen, äganderätten, etc.

4.12. Vi europeiska medborgare talar olika språk, har olika seder och bruk, olika religioner eller ingen religion alls, vi har olika hår- och hudfärg, olika kön och sexuell läggning, olika etnisk bakgrund samt olika socialt, geografiskt, nationellt och kulturellt ursprung, och vi har olika moraliska övertygelser och ideologier. De europeiska demokratierna har haft förmågan att integrera dessa skillnader genom att förbjuda alla former av diskriminering. Trots det har vi fortfarande diskriminerande och negativ lagstiftning som utestänger människor på grundval av nationellt ursprung när det gäller politiska och sociala rättigheter.

4.13. I den första europeiska konstitutionen, i inledningen av det 21:a århundradet, måste rätten till medborgarskap överskrida de gränser som nationalitet sätter och innefatta begreppet permanent bosatt. Om grunden för människors sociala och politiska rättigheter är tillhörighet till en nationell gemenskap eller en etnisk-kulturell grupp är ett unionsmedborgarskap inte möjligt. Europa är pluralistiskt i alla bemärkelser och i allt väsentligt interkulturellt. EU:s grund är inte den "europeiska nationen". Unionsmedborgarskapet får inte uteslutande bygga på nationalitet. Unionsmedborgarskapet måste vara något mer än summan av medlemsstaternas medborgare och utgöra ett politiskt medborgarskap som bygger på mångfald, integration och delaktighet. Detta delaktighetsfrämjande medborgarskap, som är en del av de europeiska medborgarnas gemensamma identitet, förutsätter inte bara demokratiska relationer mellan medborgarna och "staten" utan också ett aktivt samspel mellan medborgarna och det civila samhällets organisationer.

5. Rösträtt

5.1. I antikens Grekland och Rom hade kvinnor, slavar och "utlänningar" inte rätt till medborgarskap (i vår tids bemärkelse). Under de senaste seklens politiska omvälvningar var i olika sammanhang också löntagare och egendomslösa berövade rösträtten och andra politiska rättigheter. I Europa var det först en bra bit in på 1900-talet som kvinnorna fick rösträtt och samma medborgarskap som männen. Under förra århundradet förvägrade dessutom olika länder personer som hörde till etniska minoritetsgrupper medborgarskap. Erövringen av demokratin och de politiska rättigheterna har varit en fortlöpande process som vår generation måste försvara och utveckla.

5.2. Det råder ingen tvekan om att när en person eller grupp av personer förnekas rösträtt och politisk delaktighet i det samhälle som de lever i ger detta samhälle uttryck för en vilja att stänga ute: de förnekas full samhällstillhörighet. Dessa personer får bo, arbeta betala skatt och sociala avgifter, acceptera och följa våra lagar - men de förvägras bland annat rätten att vara politiskt delaktiga. De är inte medborgare i Europeiska unionen eftersom de, även om de önskar det, inte ingår i den politiska gemenskapen i det samhälle som de lever i.

5.3. EESK har i ett annat yttrande(11) framhållit att lagstiftningen, de offentliga myndigheterna och det civila samhället genomgående måste främja integrationsvänliga insatser och attityder. Grundvalen för integration är "samhällsintegration", "att invandrare gradvis skall jämställas med resten av befolkningen, både när det gäller rättigheter och skyldigheter och även när det gäller tillgång till varor och tjänster och medborgarinflytande på lika villkor". Detta integrationsbegrepp är således av politisk karaktär och innefattar rösträtt och övriga politiska rättigheter som är förankrade i medborgarskapet.

5.4. Fördelarna för människor som beviljas politiska rättigheter är uppenbara: De har samma skyldigheter och samma rättigheter som alla andra medborgare. Vilka är då fördelarna för värdlandet? Några medlemsstater som redan har beviljat stadigvarande bosatta "utlänningar" rätten att rösta i lokalval har redan noterat framsteg på integrationsområdet. Det finns en viss grad av konflikter i alla samhällen, men konflikterna är alltid mindre skarpa om samhället medger ett effektivt politiskt deltagande eftersom medverkan i utformningen av bestämmelser också bidrar till att de tillämpas bättre. Europarådet utarbetade redan 1992 konvention 144 om stadigvarande bosatta utlänningars rätt att rösta i lokalval.

5.5. Den rösträtt (aktiv eller passiv) som är knuten till det unionsmedborgarskap som vi kräver för permanent eller varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare bör gälla både för lokalval på bosättningsorten och för val till Europaparlamentet, som är den politiska institution som företräder alla medborgare i EU.

6. Slutsatser

6.1. Att bevilja unionsmedborgarskap till permanent eller varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare är ett positivt steg som bekräftar EU:s vilja att integrera alla människor i EU, oavsett nationalitet.

6.2. I framtiden kommer personer med invandrarbakgrund att bli fler i EU:s medlemsstater. Många av dessa personer kommer att vara permanent eller varaktigt bosatta. Med den ökade fria rörligheten kommer dessutom alla människor att bli mer rörliga. Konventet bör analysera om de nuvarande politiska och rättsliga grunderna är tillräckliga för att främja integration.

6.3. EESK anmodar konventet att vid utarbetandet av EU:s första konstitution skriva in att principen om likabehandling skall gälla alla personer, det vill säga både medborgare i medlemsstaterna och medborgare i tredje land som är lagligt och permanent bosatta i EU.

6.4. EESK anmodar konventet att berika unionsmedborgarskapet med en ny dimension: ett unionsmedborgarskap som inte bara är kopplat till medborgarskap i ett EU-land utan också till permanent bosättning i EU.

6.5. Kommittén föreslår därför konventet att artikel 7 (Unionsmedborgarskap) skall tilldela unionsmedborgarskap inte bara till medlemsstaternas medborgare utan också alla personer som är permanent eller varaktigt bosatta i EU. Unionsmedborgarskapet skall komplettera och inte ersätta det nationella medborgarskapet. Det innebär att dessa personer blir europeiska medborgare och därmed lika inför lagen.

Bryssel den 14 maj 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) Vid konferensen analyserades också andra invandringsfrågor, t.ex. situationen för personer "utan papper". Man konstaterade att den olagliga invandringen kommer att minska när det väl finns lagstiftning som kan möjliggöra en legal och överblickbar hantering av invandringen. De berörda personerna måste få en rättvis behandling och medlemsstaterna måste i möjligaste mån legalisera deras ställning.

(2) KOM(2001) 127 slutlig; EESK:s yttrande i EGT C 36, 8.2.2002.

(3) EESK:s yttrande om "Förslag till rådets direktiv om rätten till familjeåterförening", EGT C 241, 7.10.2002, EGT C 204, 18.7.2000. Rådets direktiv av den 27 och 28 februari 2003.

(4) KOM(2000) 757 slutlig.

(5) EGT C 364, 18.12.2000.

(6) KOM(2000) 757 slutlig.

(7) KOM(2001) 387 slutlig.

(8) KOM(2001) 127 slutlig.

(9) EGT C 204, 18.7.2000.

(10) EGT C 125, 27.5.2002.

(11) EGT C 125, 27.5.2002.