Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Polens väg mot EU-medlemskap"

(2000/C 51/17)

Den 25 februari 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att med beaktande av artikel 23.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "Polens väg mot EU-medlemskap".

Sektionen för yttre förbindelser, som varit ansvarig för det förberedande arbetet i detta ärende, antog sitt yttrande den 24 november 1999. Föredragande var Lutz Ribbe.

Vid sin 368:e plenarsession 1999 den 8-9 december 1999 (sammanträdet den 9 december) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 103 röster för, 14 röster emot och 5 nedlagda röster.

1. Inledning

Ända sedan Polen började gå mot demokrati och marknadsekonomi, har ESK stött landets associering till Europeiska unionen inom ramen för Europaavtalen och uttryckligen ställt sig bakom Polens anslutning till EU.

Associeringsavtalet med Polen undertecknades den 16 december 1991 och trädde i kraft den 1 februari 1994. Landet lämnade in sin ansökan om EU-medlemskap den 5 april 1994. Ett år senare beslöt ministerrådet att rådfråga Europeiska kommissionen, som i sin tur utarbetade ett yttrande om anslutningen på grundval av anslutningskriterierna från EU:s toppmöte i Köpenhamn i juni 1993. Kommissionens yttrande lades fram den 15 juli 1997.

Efter Europeiska rådets beslut i Luxemburg i december 1997 inleddes anslutningsförhandlingarna med Polen officiellt den 30 mars 1998. Kommissionen erhöll uppdraget att med jämna mellanrum rapportera om kandidatländernas reformframsteg.

Den sista rapporten lades fram den 13 oktober 1999. Uppgifterna i den rapporten beaktas i detta yttrande.

2. Syftet med yttrandet på eget initiativ

2.1. ESK erkänner och välkomnar uttryckligen de stora ansträngningar som både den polska regeringen och kommissionen, framför allt generaldirektoratet för utvidgning, har gjort inom ramen för anslutningsprocessen. Båda sidor har gjort ett stort förarbete för att sörja för en framgångsrik avslutning på anslutningsförhandlingarna och för Polens övertagande av gemenskapens regelverk. De hittills uppnådda framstegen gör att ESK ser optimistiskt på den fortsatta utvecklingen. De program som beslutades inom ramen för Agenda 2000 kommer att ytterligare intensifiera anslutningsprocessen.

Ännu kvarstår dock en rad problem som ännu inte ägnats tillräckligt mycket uppmärksamhet och som kommittén bland annat noterade under sitt besök i Polen (juni 1999). Dessa vill ESK behandla i detta yttrande.

ESK:s delvis kritiska bedömningar och förslag skall ses som ett bidrag till en ytterligare effektivisering av anslutningssträvandena.

2.2. Avsikten med detta dokument är inte att lämna en överblick över det aktuella läget för förhandlingarna med Polen. ESK hänvisar i detta sammanhang till olika publikationer från kommissionen.

2.3. Syftet med detta yttrande på eget initiativ är således att så objektivt som möjligt beskriva det nuvarande läget i Polen med hänsyn till anslutningsförhandlingarna och att ta upp de problem som uppstår eller kan uppstå i samband med integrationsprocessen, men som hittills enligt ESK:s uppfattning inte uppmärksammats tillräckligt. Tonvikten läggs härvid på en analys av det organiserade medborgarsamhällets situation, en beskrivning av dess nuvarande roll och rekommendationer om hur situationen kan förbättras, inte minst genom fler EU-initiativ.

2.4. Detta yttrande på eget initiativ bygger på övertygelsen om att en så stor och viktig uppgift som de central- och östeuropeiska ländernas integration i unionen endast kan uppfyllas, om man lyckas föra en ingående och strukturerad dialog med så många representanter för det organiserade medborgarsamhället som möjligt.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Polens ekonomiska utveckling är för närvarande mycket ojämn. Landet som helhet kännetecknas sedan flera år tillbaka av en kontinuerlig ekonomisk uppgång. För närvarande präglar en tillväxt på i genomsnitt 5 till 7 % den beaktansvärda dynamik som tagit vid efter de ekonomiskt svåra åren i början av nittiotalet, då de ekonomiska och samhälleliga förändringarna började. På grund av ekonomins och penningpolitikens stabila situation är dragningskraften för utländska investerare oförändrat stor. Även när det gäller små och medelstora företag kan man skönja en stabil uppåtgående trend. Den viktigaste ekonomiska aktiviteten är dock än så länge främst koncentrerad till de traditionella storstadsområdena. Warszawa, som drar till sig 40 % av alla utländska investeringar, upplever exempelvis ett utomordentligt ekonomiskt uppsving, och läget på stadens arbetsmarknad kännetecknas av näst intill full sysselsättning och brist på kvalificerad personal. Men även i Poznan, Szczecin, Gdansk, Lodz, Nedre och Övre Schlesien, Krakow och andra storstäder råder liknande förhållanden.

3.2. Läget i de flesta lantliga regioner är däremot det motsatta. Här ligger arbetslöshetssiffrorna långt över landets genomsnitt. Som exempel kan nämnas delar av norra Mazury (konstant 30 % i kommunen och förvaltningsområdet Goldap) och Pomorze. Orsakerna står bland annat att finna i upplösningen av de stora jordbrukskooperativen och av de statliga jordbruksföretagen med följden att tusentals arbetstagare förlorat sin utkomst(1). Landsbygdsbefolkningens sammanhållning belastas sedan flera år tillbaka av svåra sociala och psykiska problem. Dessutom är arbetslösheten stor i sydöstra och östra Polens lantliga regioner med övervägande små och mycket små jordbruk, som i dag endast möjliggör en karg existens.

Utvecklingen i Polen kännetecknas således av att de regionala skillnaderna för närvarande ökar i mycket snabb takt och utgör en betydande social konfliktpotential som under inga omständigheter får underskattas mot bakgrund av den stundande folkomröstningen om EU-medlemskapet.

3.3. Utvecklingen med ökande regionala skillnader påskyndas av utbildningsgapet mellan stad och landsbygd. I städerna har 10 % av befolkningen genomgått en högre utbildning och 34,1 % har tagit studentexamen. Motsvarande siffror för landsbygden ligger emellertid endast på 1,9 % respektive 15,4 %. På landsbygden uppgår andelen personer utan avslutad skolutbildning eller med enbart grundskoleutbildning till 10,8 % respektive 43,8 %. I städerna ligger motsvarande siffror däremot på bara 3,8 % respektive 27,6 %. Detta utbildningsgap är allvarligt och kommer att få ihållande negativa följder även för landsbygdens ekonomiska utveckling. Vid den skolreform som för närvarande genomförs tar man visserligen hänsyn till detta, men det är inte troligt att den kommer att förbättra situationen, åtminstone inte på kort sikt, inte minst på grund av att man för närvarande verkar sakna de för reformen nödvändiga ekonomiska medlen.

3.4. Eftersom ett av EU:s viktigaste mål är att motarbeta de regionala skillnaderna, borde man även i EU-programmen för partnerskap inför Polens anslutning prioritera denna viktiga uppgift redan under perioden före anslutningen, och man borde på ett flexibelt men målinriktat sätt stödja de polska myndigheternas ansträngningar. Det verkar dock inte troligt att landsbygdens och jordbrukets problem i någon större utsträckning kommer att påverka folkomröstningen om Polens anslutning.

3.5. I början av 1999 genomförde Polen fyra stora och grundläggande reformprojekt som godkänts av parlamentet, nämligen

- en förvaltnings- och strukturreform som innebär en minskning av antalet län (vojvodskap) från 49 till 16 och införandet av departement (powiats),

- en reform av pensionssystemet,

- en hälsovårdsreform och

- en skolreform.

3.6. Förvaltningsreformen har inte bara bidragit till att öka kommunernas och regionernas självständighet, utan var också nödvändig för att genomföra en rad uppgifter till följd av övertagandet av gemenskapens regelverk. Enligt ESK:s uppfattning krävs det dock fortfarande stora ansträngningar för att inrätta de relevanta förvaltningsenheterna och dessutom ge personalen rätt kvalifikationer. Till detta kommer uppgiftsfördelningen mellan det centrala förvaltningsorganet (vojvodskapet) och det folkvalda regionala organet, vojvodskapsförsamlingen (sejmik) och regionpresidenten (marszalek), som skall företräda regionala intressen, en fördelning som i praktiken ännu inte fungerar helt problemfritt. En laddad fråga i detta sammanhang är framför allt den delvis helt oklara finansieringen av olika regionala uppgifter.

3.7. Polen har föresatt sig att fram till den 31 december 2002 uppfylla alla anslutningskriterier. Detta är förvisso ett ambitiöst mål, som ESK välkomnar och uttryckligen stöder. ESK:s bedömning är dock att det krävs enorma ansträngningar för att verkligen uppnå målet på alla nivåer och inom alla sektorer, dvs. att inte bara godkänna och rättsligt genomföra gemenskapens regelverk utan också tillämpa det. Av kommissionens rapport av den 13 oktober 1999 framgår att Polen ligger efter på vissa områden, exempelvis miljön, vilket enligt ESK ger anledning till viss oro.

3.8. Man måste uttryckligen lyfta fram att anslutningen snarare är en samhällsprocess än ett administrativt förfarande. Det handlar inte bara om att genomföra och tillämpa gemenskapens regelverk, utan om att införa en ny samhällsmodell. ESK vill understryka att det är viktigt att Polen med sin befolkning (och sin förvaltningsstruktur) på ett harmoniskt och organiskt sätt växer in i EU, om integrationsprocessen skall lyckas. I detta sammanhang måste det organiserade medborgarsamhället påta sig en viktig katalysatorfunktion. Anslutningen till EU, som önskas och erkänns som meningsfull av alla parter, får inte av någon part upplevas som ett orimligt tidskrävande krafttag även om kommittén förstår och verkligen stöder Polens önskan att så fort som möjligt ansluta sig.

3.9. Den polska regeringen har vid upprepade tillfällen understrukit att Polens integration i EU är den största uppgiften i landets moderna historia. Mot denna bakgrund är det med stor oro man måste betrakta den dramatiska minskningen av antalet EU-anhängare i det polska samhället(2). Denna utveckling måste hejdas med mycket större eftertryck, nämligen genom en noggrant planerad informations kampanj och framför allt genom konkreta politiska åtgärder. Även strategin för EU:s stödpolitik bör vara inriktad på detta (se nedan).

3.10. Detta betyder att människorna på båda sidor om förhandlingsbordet måste vara övertygade om

- att integrationen är meningsfull,

- att de under perioden inför anslutningen insatta personella och finansiella resurserna och slutligen själva anslutningen är den bästa möjliga investeringen i Europas framtid och

- att de förestående, delvis radikala nedskärningarna inom vissa sektorer (jordbruk, tung industri osv.) är nödvändiga.

Denna process skapar fred, säkrar framtiden och bidrar till en övergripande utveckling som respekterar miljön och är socialt godtagbar (i enlighet med Rio-konferensen 1992). Man måste lyckas övertyga de berörda parterna om att även de som påstås tillhöra förlorarna till sist kommer att vinna på denna utveckling.

3.11. Det innebär också att man måste ta de förment svagare gruppernas, dvs. de förmenta förlorarnas, oro på mycket stort allvar, kanske mycket mer än hittills varit fallet, även om oron beror på bristande kunskap om EU eller om medlemskapets följder. Både den polska regeringen och EU måste genom program och initiativ måla upp konkreta perspektiv för att motarbeta det sjunkande förtroendet för det meningsfulla i ett medlemskap.

3.12. Det är absolut nödvändigt att föra en fördjupad strukturerad dialog med det organiserade medborgarsamhället. Enligt ESK:s uppfattning råder det stora brister på detta område. Många grupper har en ytterst bristfällig kunskap om anslutningens verkliga följder. Samhällsdebatten präglas därför ofta av spekulationer och gissningar. Följden är ökande osäkerhet bland befolkningen, alltmer motstånd mot integrationsprocessen eller en på lång sikt farlig politisk letargi. Denna negativa trend måste motarbetas med hjälp av en målinriktad, kontinuerlig och öppen informationspolitik, helt fri från propaganda, som det organiserade medborgarsamhället kan bli delaktig i på ett intensivt sätt. ESK erbjuder kommissionen och den polska regeringen sitt stöd för denna uppgift. Exempelvis skulle den gemensamma rådgivande kommittén kunna ta initiativ på området.

3.13. Den polska regeringen är övertygad om att det generellt är meningsfullt och nödvändigt att avsevärt stärka dialogen. Detta skall inte bestridas. ESK:s uppfattning är dockatt dialogen utvecklas alldeles för långsamt. Orsakerna till detta är förstås mycket komplexa och inte minst historiskt betingade. En fungerande dialog är en ihållande demokratisk process som inte förekom i de mellan och östeuropeiska ländernas tidigare politiska system. Regeringen, arbets givarna, arbetstagarna och samhällets övriga parter måste ännu finna och definiera sina respektive roller, vilket naturligtvis är en tidskrävande process. De svårigheter som regeringen möter på grund av det organiserade medborgarsamhällets ringa organisations grad skall inte bagatelliseras, men de får inte heller anföras som svepskäl.

3.14. Splittringen mellan medborgarsamhällets olika grupper är givetvis ett allvarligt problem som regeringen inte själv kan lösa. Även EU bör därför i första hand stödja effektiva strukturer för medborgarsamhället och ge massivt stöd till detta inom ramen för exempelvis Phare-programmet eller via Phare-programmets underprogram, som eventuellt ännu återstår att utforma (t.ex. twinning-programmet som i framtiden inte borde vara begränsat till förvaltningssektorn).

4. Särskilda kommentarer

4.1. Arbetsmarknadens parter/det organiserade medborgarsamhället

4.1.1. Sedan decennier utgör den sociala och miljömässiga standarden, den sociala dialogen och dialogen inom, och med, det organiserade medborgarsamhället inslag i den europeiska ekonomiska, samhälleliga och politiska kulturen. Dessa inslag är mycket betydelsefulla för att det marknadsekonomiska systemet skall fungera; de är till och med en förutsättning för det demokratiska, civila samhället. Till vissa delar ingår de också i gemenskapens regelverk. Det finns inget som kan ersätta ett välfungerande partnerskap i näringsliv och samhälle och en verksam dialog inom och med det organiserade medborgarsamhället. Det finns ingen regering och inget parlament som på egen hand kan sköta de uppgifter som löses mellan arbetsmarknadsparterna och med det organiserade civila samhället i de fungerande demokratiska samhällsekonomierna.

4.1.2. En sådan "kultur" kan emellertid inte överföras som en förordning eller ett direktiv till länder och samhällen som på grund av sitt politiska förflutna (hittills) inte kunnat eller fått utveckla denna kultur.

4.1.3. Det kan inte ifrågasättas att de politiskt ansvariga i ett land som Polen, där den politiska omvandlingen i hög grad initierades av delar av det organiserade medborgarsamhället (kyrkor och fackföreningar), är medvetna om att denna dialog är särskilt betydelsefull. Det är högst tveksamt om detta gäller även i alla andra fall, t.ex. i det nya arbetsgivarskiktet. Många framåtsträvande företrädare för den nya affärsvärlden kanske inte alltid är fullt medvetna om sitt sociala ansvar och plikter gentemot samhället.

4.1.4. För ESK är utvecklingen av det organiserade medborgarsamhället i anslutningsländerna en av de centrala uppgifterna. Inom ramen för gemenskapens regelverk går det visserligen knappast att hitta en rättslig grund för detta, men det är en förutsättning för att integrationsprocessen skall lyckas. Uppgiften kan inte skötas enbart av regeringarna. Det krävs en intensiv överföring av know-how, och även kommissionen måste ha ett elementärt intresse av detta.

Ur ESK:s synvinkel är läget följande i Polen för arbetsmarknadsparterna och andra intresseorganisationer:

4.1.5. Den polska regeringen har skapat de rättsliga villkoren för den sociala dialogen i författningen och via olika enskilda lagar. ESK uppfattar detta som mycket positivt. Förhållandena och relationerna i arbetslivet har också reglerats i Polen genom en långtgående arbetsmarknadslagstiftning. Fackföreningar och arbetsgivare har således möjligheter i linje med västeuropeiska förhållanden att gestalta sina inbördes relationer. I det praktiska genomförandet ser ESK emellertid många svårigheter, som kommer att tas upp här i korthet.

4.1.6. Sedan 1994 finns formellt en trepartskommitté i Polen som kompletteras med partssammansatta, branschspecifika arbetsgrupper. Trepartskommittén har emellertid hittills inte haft möjlighet att fylla sina uppgifter de berörda parternas utgångsläge är för ojämnt:

4.1.6.1. Fackföreningarna är splittrade och polariserade efter partipolitiska linjer. Detta kommer särskilt till uttryck i den överdrivna partipolitiska fixeringen inom de båda stora fackliga centralorganisationerna NSZZ "S" (Solidaritet) och OPZZ. NSZZ "S" står nära den regerande koalitionen ur valsamarbetet AWS (Solidaritet) och Frihetsunionen UW och innefattar större delen av regeringsfraktionernas sejmenledamöter samt en stor del av regeringsmedlemmarna och de höga befattningshavarna. OPZZ är på motsvarande sätt, men inte lika betonat, politisk partner till SLD (demokratiska vänsterns förbund).

4.1.6.2. Bland de stora topporganisationerna finns också flera andra fackförbund som delvis bara verkar på företags- eller branschnivå och som bara undantagsvis kan utöva inflytande på processer på nationsnivå.

4.1.6.3. Det fackliga inflytandet och den fackliga organisationsgraden är delvis hög, särskilt i de kvarvarande statliga företagen (tung industri, järnväg osv.), men motsatsen gäller i regel i de nya privata företagen. Vid omstruktureringen av statsföretagen uppstår ofta konflikter mellan regering och fackföreningar (se punkt 4.2 om tung industri och gruvindustri), inte minst beroende på att fackföreningarna ser sitt inflytande minska. Fackligt inflytande är snarast ett undantag i förhandlingar mellan privata företag och arbetstagare; där blir det nästan uteslutande företagsavtal.

4.1.6.4. Arbetsgivarna har totalt sett en avsevärt lägre organisationsgrad och företer en mycket oenhetlig bild. På det offentliga området slits staten ofta mellan sina roller som arbetsgivare respektive reformatör. På det privata området är majoriteten av arbetsgivarna tveksamma till att binda sig i regionala eller nationella strukturer. De är ingen stark motpart till de hittills tillsynes övermäktiga fackförbunden, och de är inte intresserade av avtal ovanför den föreskrivna nivån. Det blir emellertid allt tydligare att fackförbunden försvagas parallellt med att avtalsbrotten ökar markant.

4.1.7. Sedan 1997, då regeringsmakten övertogs av politiska krafter med koppling till Solidaritet, har fackförbundet "S" förstärkt sitt inflytande på regeringen, vilket fått till följd att de flesta faktiska eller potentiella konflikter snarare lösts lagstiftningsvägen än genom förhandlingar mellan parterna. Arbetsgivarsidan har inte tillräckligt intresse för att "underkasta sig" de skenbart mäktiga fackliga organisationerna. Detta innebär att många arbetsgivare inte anser det nödvändigt att organisera sig. De vill hellre reglera frågorna direkt med arbetstagarna, med eller utan fackliga branschförbund.

4.1.8. Å andra sidan kan man iaktta en tydlig minskning av den fackliga organisationsgraden inom den privata sektorn. Detta kommer sannolikt att sprida sig till de övriga återstående områden inom samhällsekonomin som skall privatiseras. Denna tendens med enbart skeninflytande för de etablerade fackförbunden kan leda till fullständig marginalisering för det fortfarande svaga systemet för socialt partnerskap i Polen. Detta kan bli ogynnsamt för arbetstagarna och leda till sociala orostendenser, efter som motsvarande katalysatorsystem inte fungerar eller saknas helt.

4.1.9. I detta sammanhang är det viktigt att notera att de politiska partierna och de berörda fackförbunden har börjat undersöka sitt oberoende och definiera sin egentliga roll.

4.1.9.1. I och med grundandet av SLD som vänsterparti på nationsnivå tydliggjorde vänstern att "dess" fackförbund OPZZ inte automatiskt skulle bli medlem; ett nytt medlemskap kunde bara komma i fråga individuellt, inte som organisation. Det står fackföreningsmedlemmarna fritt att söka medlemskap, men som topporganisation kommer förbundet inte att kunna spela någon nämnvärd roll i fortsättningen.

4.1.9.2. I högersamarbetet AWS kan man också iaktta denna utveckling, men inte lika konsekvent. För närvarande är NSZZ Solidaritet för stark som organisation för att kunna uteslutas ur den politiska högerprocessen. Även här verkar det emellertid bara vara en tidsfråga innan även NSZZ Solidaritet måste koncentrera sig helt på fackliga uppgifter. Det är frågan om man då kommer att ha tillräckligt många medlemmar för att kunna fylla sin uppgift.

4.1.10. I grunden betyder den beskrivna utvecklingen att systemet med arbetsmarknadsparter i Polen befinner sig i ett uppbyggnadsskede och att den praktiska tillämpningen av den införda rättsliga ramen inte fungerar riktigt. ESK kommer att följa den fortsatta utvecklingen uppmärksamt.

4.1.11. Läget är problematiskt också för det organiserade civila samhällets övriga intressegrupper och organisationer. Organisationsgraden är delvis utomordentligt otillfredsställande. I många fall avvisar man centrala organisationer; utifrån historiska erfarenheter av centralstrukturer är detta bara alltför förståeligt. Politiska beslut skulle givetvis även kunna fattas på centrala nivåer om grupperna och organisationerna kunde förmås ställa upp egna jämbördiga organ som motvikt till de befintliga politiska beslutsstrukturerna och därmed kunna delta i samhällsdialogen med framgång.

4.1.12. Ytterligare ett problem beror säkert på att befolkningen delvis har bristande medvetenhet om vissa frågeställningar. Trots konsumentorganisationernas lovvärda engagemang har konsumentskyddsfrågor hittills inte uppmärksammats särskilt mycket. I anslutning till den beskrivna låga organisationsgraden och bristen på ekonomiska resurser står det klart att t.ex. konsument- och miljöskyddet måste förbättras radikalt.

4.1.13. Det finns emellertid entydigt positiva tendenser, och dessa måste vidareutvecklas. Det är till exempel fallet att regionkamrarna bör ha en viktig roll i dialogen. Polsk rätt föreskriver regionala kammare, t.ex. jordbrukskammare. Det har hållits demokratiska val, och i dagens läge är exempelvis dessa jordbrukskammare insatsberedda i samtliga vojvodskap. Med sin stadga och sin representativa sammansättning kan de bidra till att bygga upp organisationsstrukturer för branschfolk på detta område och inta en roll som viktig samtalspartner till de regionala och nationella myndigheterna. Det är givet att dessa kammare inte kan ersätta arbetet i t.ex. de fria jordbrukarorganisationerna.

4.1.14. Det är centralt för kommittén att ta upp kvinnornas roll i det polska samhället. Kommissionen(3) har anfört den låga kvinnorepresentationen i de politiska beslutsprocesserna(4) som belägg för att det återstår mycket innan lika möjligheter genomförts fullt ut. Men det finns också en tendens som snarare motsvarar traditionella, konservativa familjevärderingar och som innebär stora svårigheter för kvinnor som självständigt vill gestalta sina liv.

4.2. Tung industri/gruvindustri/den industriella framtiden

I detta kapitel vill kommittén förtydliga Polens problem med den nödvändiga strukturomvandlingen och visa vilken roll som regeringen respektive arbetsmarknadsparterna spelar i denna.

4.2.1. De ansvariga i Polen och inom Europeiska unionen har stora bekymmer med landets tunga industri. Hittills har man inte lyckats genomföra den planerade privatiseringen av stålbranschen. Den nödvändiga strukturreformen inom stålsektorn, som också skulle medföra minskade arbetstillfällen, verkar ha förhalats extremt mycket av att de hittills stålansvariga bevakat sina alltför personliga intressen.

4.2.2. Läget inom gruvindustrin framstår som mycket dramatiskt. Här ligger lika stor potentiell social sprängkraft begravd som inom jordbruket.

4.2.2.1. Gruvindustrin var på folkrepubliken Polens tid en gynnad bransch inom samhällsekonomin. Gruvarbetarna hade de relativt sett högsta inkomsterna. Dessutom hade de ovanligt omfattande sociala privilegier efter dåtida förhållanden. Å andra sidan var gruvindustrin det klassiska exemplet på den tidens irrationella ekonomiska system.

4.2.2.2. Politiken med billig energi och ständigt ökat stöd utan hänsyn till produktions- och följdkostnader omöjliggjorde alla rationella företagskalkyler och fick katastrofala följder för samhällsekonomin. Kolgruvorna arbetade med permanenta underskott. Deras intäkter var helt avhängiga av nivån på de statliga subventionerna och oberoende av de faktiska priserna och kostnaderna. Fram till i dag har detta tänkesätt i huvudsak bibehållits bland personalen och gruvledningarna.

4.2.2.3. Under de senaste 20 åren har det administrativt fastställda kolpriset legat mellan 40 och 90 % av det faktiska stödet. Denna relation utgjorde grundvalen för fastställandet av de statliga subventionerna, som till och med innefattade en statligt garanterad "vinst" för de enskilda gruvföretagen.

4.2.2.4. Efter systemskiftet 1989 blev visserligen dessa diskrepanser mindre, men kolbranschen arbetade liksom tidigare med kraftiga förluster. Huvudskälet till den eländiga situationen inom kolgruveindustrin är att man framhärdar med ekonomiska strukturer från planhushållningens tid, det vill säga att alla anställda har en speciell ställning. Dessa förmåner kan inte längre kan motiveras.

4.2.2.5. Dessutom spelade den statsmonopolistiska ekonomistrukturen en avgörande roll genom att fastställa priser på kol och el utan marknadsekonomiska kriterier. Kolgruveindustrins starka påtryckningsgrupper har visserligen skilda och delvis motstridiga intressen, men lyckas dirigera gruvbolagens styrelser, gruvledningar, företag och starka fackföreningar. De marknadsekonomiska reglerna förefaller inte gälla för dessa grupper. Gruvornas förluster växer, och oberoende av detta växer också de anställdas inkomster: gruvarbetarnas löner och - i särskilt hög grad - gruvbolagens styrelsemedlemmars tantiem.

4.2.2.6. Alla Polens regeringar efter systemskiftet har försökt få grepp om gruvproblemet. 1999 presenterades redan det femte reformprogrammet. I föreliggande form torde det kunna bidra till att sysselsättningsgraden sänks avsevärt inom gruvindustrin och produktiviteten stiger inom den polska kolproduktionen; tyvärr är detta bara gynnsamt i begränsad omfattning på grund av de låga världsmarknadspriserna för kol.

4.2.2.7. Den sociala planen inom reformprogrammet (med giltighet från och med juni 1998) för "mjukt" genomförande av de nödvändiga avskedandena föreskriver följande:

- Pensionering av gruvarbetare med 20 års underjordsarbete, med 75 % av den tidigare lönen.

- Avgångsvederlag till gruvarbetare med mindre än 20 års underjordsarbete som vill sluta - 24 månadslöner, ca 50000 PLN.

- Två års socialbidrag och 65 % av lönen, parallellt med erbjudande om fortbildning.

- Bidrag till arbetsgivare inom andra branscher som anställer friställda gruvarbetare.

4.2.2.8. Framgången med den sociala planen är glädjande. Regeringen lyckades på detta sätt minska antalet sysselsatta inom gruvindustrin från 243000 år 1997 till 207000 i slutet av 1998. Problemet består emellertid i att regeringen inte hade räknat med att så många skulle vara intresserade av förtidspensionering mot vederlag - anslagen räckte inte till.

4.2.2.9. Under ledning av NSZZ "S" försvarade fackförbunden kompromisslöst sina anspråk på ekonomisk kompensation för dem som lämnade gruvindustrin. OPZZ och en rad fraktioner bekämpar däremot energiskt alla tendenser till nedläggning och inskränkningar. Fackföreningarna är inte beredda att tillmötesgå regeringen i den svåra situationen. Tvärtom: Efter en flera veckors hungerstrejk i gruvorna i slutet av 1998 som organiserades och drevs av NSZZ "S" (Solidaritet) drev man igenom att regeringen inte bara måste bekräfta sitt löfte; den måste dessutom försäkra att utbetalningarna av förtidspensionerna skulle anpassas till inflationstakten. I den polska offentliga debatten stötte detta avtal på häftig kritik, delvis för att andra grupper av socialt missgynnade arbetstagare inte kunnat få igenom sina krav när regeringens finansiellaresurser nästan uteslutande gick till gruvarbetarna. Man kritiserade också den starka intressekopplingen mellan fackföreningsfolket från NSZZ "S" inom regeringen och dessa fackförbund som försvarare av arbetstagarnas intressen.

4.2.2.10. Den olösta frågan i Polen är inte om gruvindustrin skall anpassas till de ändrade ekonomiska ramvillkoren, utan hur denna anpassningsprocess skall finansieras mot bakgrund av överdrivna krav med karaktär av ultimatum. De polska skattebetalarna kommer inte längre att kunna bära de nödvändiga kostnaderna. I detta sammanhang bör man uppmärksamma den modell som EKSG anvisat och som syftat till att skapa särskilda ekonomiska och sociala förutsättningar för att lösa omställnings- och omskolningsproblem.

4.3. Lantbruk och landsbygdsutveckling

De ekonomiska skillnaderna mellan tätbebyggda områden och landsbygden blir allt större. Samtidigt kan man märka att stadsborna varken ser eller förstår de problem som finns för jordbruket och landsbygden, eller också förtränger de dem helt enkelt, något som förvisso inte bara är typiskt för Polen.

4.3.1. I alla analyser av jordbruket i Polen framhålls i första hand dels den höga andelen sysselsatta inom jordbruket(5), dels den småskaliga strukturen på gårdarna, vilket beskrivs som ett problem. Framtiden för den helt övervägande delen av de nu existerande bondgårdarna (Europaparlamentet talar om mellan 1 och 1,5 miljoner av de nuvarande ca 2 miljoner jordbruksföretagen) anses inte utgöra ett lantbruksproblem utan ett socialt problem. Detta motiveras med att en del av företagen inte producerar för marknaden utan utövar någon form av självförsörjning eller egen marknadsföring.

4.3.2. Det är obestridligt att den extremt småskaliga strukturen på lantbruket(6) innebär att en avgörande strukturomvandling är omedelbart förestående. Denna strukturomvandling måste emellertid genomföras på ett så socialt anpassat och miljövänligt sätt som möjligt. Utbildningsprogram för fortbildning av människor som är verksamma i produktionsprocessen inom jordbruket, men även för kompetensutveckling på områden som ligger utanför jordbruksproduktionen är därför av särskild betydelse.

4.3.3. De polska jordbruksföretagen skulle kunna delas in i tre grupper. Dels kommer det att finnas en grupp av företag som kan utvecklas till lönsamma enheter med hjälp av en kapitalinsats. En annan grupp kommer att kunna leva vidare som binäring, men den tredje gruppen kommer troligen att försvinna senast vid nästa generationsväxling, i synnerhet som de potentiella efterträdarna till gårdarna ofta redan har slagit in på en annan bana.

4.3.4. För alla tre grupperna är det absolut nödvändigt att arbeta fram tydliga utvecklingsstrategier. Man måste då ta hänsyn till regionala strukturskillnader inom jordbruket och till de varierande möjligheterna att skapa arbetstillfällen såväl inom som utanför jordbrukssektorn, och man måste på nytt peka på den allvarliga skillnaden i utbildningsnivå mellan städerna och landsbygden. Sådana utvecklingsstrategier föreligger emellertid ännu inte. Om detta är anledningen till att det knappast förekommer någon dialog mellan regeringen och jordbruksorganisationerna kan lämnas därhän

4.3.5. Även den utvecklingsplan för landsbygden som den polska regeringen nyligen presenterade innehåller relativt få hänvisningar till konkreta initiativ. Härigenom uppstår det också konflikter. Man kan med rätta göra det jordbruksekonomiska konstaterandet att ett jordbruksföretag med exempelvis 3 kor och 4 ha inte kan överleva i det långa loppet, men det vore helt fel att uppmana ägarna till dessa jordbruk att lämna sina gårdar om man inte kan påvisa någon alternativ inkomstkälla eller någon form av social trygghet.

4.3.6. Det saknas även brett upplagda studier över de eventuella ekologiska konsekvenserna av den strukturomvandling som krävs ur jordbruksekonomisk synvinkel och - som en följd av detta - strategier för att i Polen uppnå något som EU för närvarande verkar för, nämligen integrering av miljöskydd i lantbruket(7). Man kan förvänta sig två tendenser: extensivt brukade jordbruksföretag med marginalinkomster kommer att överges, och på de bättre gårdarna kommer marken att brukas mer intensivt. Båda tendenserna kommer att medföra ekologiska förändringar, vars konsekvenser bör analyseras i detalj.

4.3.7. När det gäller bearbetnings- och marknadsföringssektorn har - i motsats till vad gäller produktionssektorn - redan en betydande omstruktureringsprocess genomförts, påbörjats eller håller på att inledas. Man kan då konstatera att västföretag är starkt engagerade, vilket underlättar finansieringen av processen. Samtidigt skapas emellertid ett ganska centraliserat system präglat av få marknadsaktörer som inte alltid är förenligt med de ekonomiska nödvändigheterna på regional nivå. Dessutom förvärrar detta system de dåligt organiserade små och medelstora jordbruksföretagens stora marknadsföringsproblem.

4.3.8. För landsbygdens utveckling vore det till stor fördel om EU och den polska regeringen även engagerade sig mer i bearbetnings- och marknadsföringssektorn för att skapa små och medelstora företag (exempelvis mindre köttaffärer i anslutning till slakterier, bagerier eller små och medelstora mejerier), varvid även de existerande kooperativa strukturerna exempelvis inom mejerisektorn skulle kunna bilda utgångspunkt för utvecklingen. EU bör då se till att motsvarande strukturer särskilt beaktas med hjälp av stöd från Phare, och framför allt från Sapard-programmet.

4.3.9. Sådana "nedifrån-och-upp"-projekt har även en förtroendeskapande effekt på befolkningen i regionen.

4.3.10. Såväl företrädare för ministeriet som för jordbruksorganisationerna pekar ständigt på de problem som dels uppkommer på grund av Polens problem att få tillgång till EU:s jordbruksmarknad, dels på grund av EU:s exportersättningspolitik - samtidigt som de polska importtullarna sänks(8). Eftersom polska produkter på grund av den ekonomiska krisen har fått minskad avsättning på såväl den ryska som den asiatiska marknaden får de av den gemensamma jordbrukspolitiken delvis förorsakade marknadsföringsproblemen för jordbruksprodukter särskilt allvarliga konsekvenser. De nuvarande förhandlingarna om ömsesidiga förmåner för såväl jordbruksprodukter som förädlade jordbruksprodukter bör behandla denna fråga.

4.3.11. Europeiska kommissionens förhandlingsposition, som innebär att jordbruket inte får kompensationsbidrag vid jordbruksförhandlingarna med Polen, verkar kunna ge upphov till avsevärda konflikter. Kommittén framhåller att jordbrukssektorn i Central- och Östeuropa stegvis efter anslutningen bör införlivas i det nuvarande kompensationsbetalningssystemet inom EU, särskilt de sektorer i kandidatländerna som redan i dag har liknande prisnivåer som inom EU. Under tiden för nödvändiga övergångsbestämmelser bör man ta hänsyn till de prisskillnader som faktiskt kvarstår, och även exempelvis skillnader i produktionskostnader.

4.3.12. ESK vill betona att man vid utvecklingen av det polska lantbruket även måste rikta stor uppmärksamhet mot de företag som i framtiden enbart kommer att utnyttjas för biverksamhet. Så länge man inte lyckas skapa tillräckligt många arbetsplatser utanför jordbruket som alternativ kan man inte värdera jordbruksföretagen ur rent företagsekonomisk synvinkel, utan man måste även erkänna deras betydelse som avlastning för socialtjänsten.

4.3.13. Det polska jordbrukets enorma strukturella problem kommer inte ens med de största kraftansträngningarna att kunna bemästras under några få år. Man kan inte heller utgå ifrån att merparten av de små jordbruken med mycket låg produktivitet inom en snar framtid kan stå emot det massiva konkurrenstrycket på den inre marknaden. Det polska jordbruket kommer att behöva mer tid för att göra de nödvändiga strukturella anpassningarna och stärka sin konkurrenskraft. Kommittén förordar därför övergångsperioder som på ett lämpligt sätt tar hänsyn till dessa förhållanden.

4.4. Transporter

4.4.1. Utvecklingen på transportområdet i Polen präglas av en extrem ökningstakt beträffande privata persontransporter och av snabbt försämrade person- och godstransporter. Detta gäller såväl inom kommunerna som på regional och nationell nivå. Det polska vägnätet klarar inte av denna utveckling. Det är varken skapat för så omfattande transporter eller för fordonens tyngd (axeltryck över 10 ton).

4.4.2. Förändringarna i samband med kombinerade transporter och det försämrade utbud av offentliga transporter som hänger samman med detta får betydande samhälleliga och ekologiska konsekvenser. För det första leder de till försämrade möjligheter till rörlighet för alla som inte förfogar över ett eget fordon och för det andra leder den ökande mängden transporter till negativa konsekvenser för miljön (exempelvis luftföroreningar, buller etc.). Detta gäller framför allt i storstäder där trafiken många gånger är på väg att kollapsa.

4.4.3. Polen har hittills varken haft tid eller råd att anpassa sin väginfrastruktur till den rasande snabba tillväxttakten. Bilar inhandlas snabbt (av privatpersoner), men infrastrukturens utbyggnad går mycket långsamt (huvudsakligen med hjälp av statliga medel). Om man ser på EU:s ekonomiska prognoser för de investeringar som skall göras inom ramen för framtida transportprojekt av europeisk betydelse(9) i Polen, skulle Polen behöva satsa ca 1,5 % av sin bruttonationalprodukt enbart för detta ändamål. För närvarande ligger investeringsandelen för samtliga (!) investeringar inom transportsektorn på ca 0,7 % av BNP. Eftersom den nuvarande transportinfrastrukturen måste förbättras även utanför dessa transportleder(10) och statens ekonomiska möjligheter är synnerligen begränsade(11) hamnar de polska myndigheterna i en klar målkonflikt mellan stora investeringar (exempelvis i TINA-projekt) och de investeringar i underhåll och utbyggnad vid sidan av de europeiska transportlederna som är absolut nödvändiga för den ekonomiska utvecklingen, och det uppstår även en konflikt mellan investeringar i vägnätet respektive järnvägsnätet. Det föreligger numera till och med svårigheter med att anskaffa den nödvändiga medfinansieringsandelen till projekt som skall genomföras med hjälp från västländerna.

4.4.4. Såväl strukturerna för det polska järnvägsnätet som för den offentliga lokaltrafiken i innerstäderna har varit (och är fortfarande oftast) jämförelsevis väl utvecklade, men de står nu inför en massiv avveckling(12). Näten är tekniskt sett föråldrade och ofta organiserade på ett otillfredsställande sätt av företagsledningen. Särskilt beträffande innerstadstrafiken där bussar och tåg hittills har utgjort en grundstomme kan man iaktta en mängd omstruktureringsprocesser. Polens regering har helt avsagt sig ansvaret för den offentliga lokaltrafiken i städerna. Det ställs ingen ekonomisk hjälp till förfogande för den nödvändiga effektiviseringen från statens sida, utan de ekonomiskt svaga kommunerna lämnas ensamma med problemet. Till detta kommer att deras transportföretag dessutom måste svara för de ekonomiska åtgärder som centralregeringen beslutar om av socialpolitiska skäl, dock utan att få någon ekonomisk ersättning (nedsatt biljettpris för skolelever, studenter, handikappade, pensionärer etc.).

4.4.5. Den planerade utbyggnaden av Oder till en vattenväg med "europeiska dimensioner" har lett till omfattande diskussioner. Medan kritiker pekar på järnvägens rådande överkapacitet och avfärdar en sådan investering som tvivelaktig i transport- och miljöpolitiskt hänseende, välkomnar förespråkarna projektet bland annat med argumentet att en sådan vattenväg ligger i "Europas intresse". Kommissionen bör så snart som möjligt delge den polska regeringen sin inställning till eller bedömning av ett sådant projekt, och då också meddela om och i så fall i vilken omfattning ekonomiska bidrag från EU kan komma i fråga.

4.4.6. Den utveckling man kan märka inom transportsektorn i Polen går inte att förena med EU:s krav på en social transportpolitik som är miljövänlig och hållbar. Någon strategi för en samordnad och integrerad utveckling av transportmedlen går hittills inte att upptäcka. De idéer som framförs i EU:s vitbok "Ett trafiknät för alla" är okända för de flesta beslutsfattarna. Det är emellertid särskilt viktigt att dessa idéer förverkligas just i kandidatländerna.

4.4.7. Vid de bilaterala samtalen och med hjälp av de EU-program som står till buds bör därför alla möjligheter och instrument utnyttjas för att undvika en upprepning av den misslyckade utveckling av transportpolitiken som man i dag beklagar i många medlemsländer. Samtidigt bör de positiva lösningar som framförs av EU, bland annat i Eltis-programmet, förmedlas till Polen och andra kandidatländer. ESK vill därför enträget uppmana kommissionen att inte huvudsakligen reservera Phare- och ISPA-programmen för transeuropeiska transportprojekt, utan även att bidra med förebildliga initiativ som gäller den offentliga lokaltrafiken i städer och transportutvecklingsinitiativ på landsbygden, exempelvis projekt för cyklister och fotgängare. Man kan även kritisera att TEN-projekten inte inbegriper transportproblemen i städerna utan enbart koncentreras till förbindelserna mellan centralorter. Här är en omorientering absolut nödvändig.

4.5. Miljöskydd

4.5.1. Polen har under de senaste åren redan gjort stora framsteg i fråga om miljön. Detta har man uppnått genom delvis stränga miljölagar och genom innovativa sätt att finansiera investeringar för miljön. Principen "förorenaren betalar", som diskuteras mycket i Västeuropa, är en realitet i Polen. På detta sätt skapas intäkterna för de miljöfonder som finns på nationell nivå, samt i regioner, departement och kommuner. Ett annat viktigt instrument som måste nämnas, och som av OECD betraktas som ett föredömligt finansieringsinstrument för miljöskydd, är den polska ekofonden (debt-for-environment swaps) som skapades 1991. De utländska andelarna i Polens investeringar i miljöskydd ligger för närvarande på cirka 5 %.

4.5.2. En uppgift som Polen står inför är att överta gemenskapens regelverk på miljöområdet och att genomföra den administrativa uppbyggnad av en fungerande miljöskyddsförvaltning som då blir nödvändig. Särskilt uppbyggnaden av förvaltningen (inklusive övervakningssystem) kommer att bli mycket arbetskrävande. Kommentarerna i kommissionens rapport av den 13 oktober 1999, som pekar på att det finns mycket att ta igen här och att det på senare tid har gjorts mycket små framsteg, borde leda till att de ansvariga i Polen vidtar snabba åtgärder. ESK anser att de rättsliga och administrativa villkoren beträffande övertagandet av regelverket skall vara fullständigt uppfyllda vid anslutningen.

4.5.3. Möjligheten att genomföra, att praktiskt förverkliga gemenskapens regelverk på miljöområdet är ett annat problem. Trots många framsteg, trots stora ansträngningar och trots relativt sett ganska höga miljöinvesteringar(13) har Polen ännu långt kvar innan man generellt har uppnått EU:s miljönormer. Utvecklingen försvåras för övrigt också av att vissa miljöpolitiska framgångar, som t.ex. luftreningen i städerna (genom omställning av eldningen från kol till gas), vägs upp av ny miljöförstörelse (t.ex. genom den ökande biltrafiken).

4.5.4. På många håll saknas teknisk infrastruktur för miljöskyddet, som filteranläggningar, tillräckliga reningsverk m.m. De nödvändiga investeringarna beräknas vida överstiga 30-40 miljarder dollar, och man kan anta att genomförandet av gemenskapens regelverk på miljöområdet kommer att ta mycket längre tid än man hittills hoppats. Det är t.ex. knappast möjligt att Polen kan genomföra direktivet om kommunalt avloppsvatten i tid. Man bör uppmärksamma argumentet att Polen t.ex. skulle få ensidiga konkurrensfördelar genom detta, eftersom en del företag (till att börja med) inte skulle behöva betala för vissa miljöskyddsåtgärder. Samtidigt måste man dock vara medveten om att det även inom EU brister i genomförandet av många miljöföreskrifter(14).

4.5.5. Det kommer att behövas övergångsperioder inom de delar av miljöskyddet där investeringar krävs. I samband med det bör man förhandla fram tydliga handlingsalternativ med Polen, vilka kan kontrolleras i efterhand och kan drivas igenom vid behov. De överföringar till Polen (t.ex. från strukturfonderna) som börjar vid anslutningen skall kopplas till att detta miljöavtal iakttas.

4.5.6. ESK välkomnar kommissionens initiativ att stödja miljöåtgärder genom programmen Phare(15) och ISPA(16) (från år 2000). Det måste dock göras strategiska överväganden omvilka slags projekt investeringar skall göras i. Man kan här tänka sig två strategier (förenklat framställda): antingen att man deltar i stora investeringar eller endast i små eller medelstora projekt. Eftersom det i Polen till stor del saknas nya, innovativa, små projekt som skapar arbetstillfällen borde man överväga att koncentrera EU-stödet här. Ett antal modellprojekt, stödda av EU, skulle dessutom ha den fördelen att allmänheten fick en tydligare bild av EU-stödets positiva effekter, vilket leder till ökad acceptans för anslutningen.

4.5.7. ESK betonar att man i alla åtgärder måste ta hänsyn till nödvändigheten av att bibehålla de naturskyddsmöjligheter som ännu finns. Kommittén påminner om sin kritik att kandidatländerna behandlas annorlunda när de deltar i LIFE-projekt än EU:s medlemsstater eller tredje land(17).

4.6. EU:s stödprogram

4.6.1. Polen får stöd inför anslutningen genom tre av EU:s program: Phare, ISPA och Sapard(18) (de två senare från och med år 2000).

4.6.2. Detta stöd är mycket viktigt för kandidatländerna och är mycket välkommet där. Med hänsyn till de totala investeringar som måste göras och till de gemenskapsmedel som kommer att stå till dessa länders förfogande efter anslutningen är de 3 miljarder euro som nu står till förfogande årligen en ganska liten summa, vars användning måste planeras mycket noga och strategiskt. Å andra sidan har kandidatländerna fortfarande svårigheter att på ett lämpligt sätt tillgodogöra sig de medel som ställs till förfogande.

4.6.3. Därför är det desto viktigare att stödet sätts in på ett sådant sätt att det har en så stor kompletterande effekt som möjligt, att modellinitiativ får stöd och att det inleder sådana åtgärder som tydligt visar för den stora allmänheten: EU hjälper oss. EU innebär något positivt.

4.6.4. Den mest framgångsrika aktionen i detta avseende torde ha varit den hjälp som gavs till offren för översvämningskatastrofen under 1997 från Phare-medel. Kommissionen bör i fortsättningen, liksom vid denna katastrofhjälp, i främsta hand utveckla små projekt som planeras nedifrån och genomföra dem tillsammans med polska myndigheter. Man borde framför allt se över koncentrationen av ISPA-medlen till de stora tätorterna, som har en betydligt större finansiell styrka än de mindre städerna och landsbygden.

4.6.5. ESK är fullt medveten om att sådana "småprojekt" är betydligt svårare att hantera för kommissionen, kräver mer resurser för förvaltning, samordning och kontroll, och därvid binder mer personal, som ofta inte finns till förfogande. Generaldirektoratet för regionalpolitik torde t.ex. få stora problem med att hantera ISPA-programmet (med en miljard euro per år) på ett kvalificerat sätt utan en kraftig personalförstärkning. Därför bör man också ta ställning till i vad mån genomförandet av stödprogrammen i högre grad kan överlämnas till polska myndigheter och EU-institutionernas roll kan inskränkas till övervakning av att projekten genomförs på ett riktigt sätt.

5. Särskilda kommentarer kommendationer

5.1. ESK ser med största oro på det snabbt fallande stödet hos den polska befolkningen för en anslutning till EU. Kommittén ser detta som en signal som måste tas på allvar, en signal om att det i det förflutna har förekommit brister i kommunikationen med medborgarna. Detta måste snarast motverkas genom olika åtgärder, bl.a. genom en informationsstrategi som skall utvecklas och genomföras i samarbete med det civila samhället. Den nya gemensamma rådgivande kommittén bör utnyttjas för detta.

5.2. För ESK har det en grundläggande betydelse att en politisk dialog med det organiserade civila samhället utvecklas. Eftersom det finns stora brister här föreslår kommittén att det antingen skapas ett separat program eller att partnerskapsprogrammet inom Phare öppnas för motsvarande initiativ från frivilligorganisationer och andra grupper inom det organiserade medborgarsamhället.

5.3. ESK vill rekommendera rådet och kommissionen att ta upp följande teman vid förhandlingarna med den polska regeringen och att undersöka möjligheterna att genomföra dem:

- Fundera över hur insikten kan utvecklas hos arbetsmarknadens parter och det organiserade civila samhället om behovet av att organisera sig effektivare genom att bl.a. skapa topporganisationer. Det är nödvändigt att dessa organisationer bättre samordnar sin verksamhet, vidareutvecklar sin förmåga samt bättre strukturerar dialogen med de politiskt ansvariga.

- De stora behoven av socialt och miljömässigt riktiga utvecklingsstrategier anpassade till centrala områden (t.ex. den tunga industrin, lantbruket, en reform av järnvägarna) samt att diskutera och genomföra dessa i en strukturerad dialog, delvis finansierad av EU, med de berörda grupperna.

- De stora behoven av att intensifiera informationsflödet och dialogen om förberedelserna inför anslutningen till EU och följderna av denna med det organiserade medborgarsamhället (arbetsgivare, fackföreningar, handel, industri, lantbruksorganisationer, konsumenter, miljövårdare m. fl.).

- Hur en utbildningskampanj kan utvecklas för ekonomiskt eftersatta områden, både i fråga om lantbruksutbildning och yrkesorientering utanför lantbruket, vilket är ett nödvändigt komplement till strukturomvandlingen inom lantbruket och krävs för att den ekonomiska klyftan mellan stad och land inte skall bli ännu större på sikt.

- Hur den transportutveckling som kan iakttas i Polen och som inte är förenlig med de av EU uppställda kraven på en socialt och miljömässigt anpassad, "hållbar" transportpolitik kan förbättras i en samhällsdialog.

- Hur man vid den regionala fördelningen av ISPA-medel skall kunna tillfredsställa även de mindre städernas och landsbygdens behov.

- Hur man skall kunna förbättra ramvillkoren för små och medelstora företag och dessutom vidareutveckla kooperativa strukturer då man bygger upp anläggningar för bearbetning och marknadsföring.

- Hur man kan komma till rätta med den delvis oklara fördelningen av uppgifter mellan de olika besluts- och förvaltningsnivåerna, inklusive finansieringen av uppgifterna.

- Hur existerande kontakter mellan polska grupper och grupper inom EU kan fördjupas, respektive etableras där de inte finns.

Bryssel den 9 december 1999.

Ekonomika och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) Cirka 20 % av jordbruksområdena förvaltades tidigare av statliga företag respektive av stora kooperativ, framför allt i västra och norra Polen. På cirka 80 % av jordbruksområdena präglades verksamheten av oftast mycket små privata jordbruk.

(2) Enligt en nyligen genomförd enkät stöder för närvarande endast 46 % av befolkningen ett EU-medlemskap, medan det 1997 ännu var 83 %.

(3) Se kommissionens årsrapport 1998 om lika möjligheter.

(4) Bara 12,7 % av ledamöterna i det nationella parlamentet är kvinnor.

(5) Ungefär 25 % av alla arbetstillfällen i Polen finns inom jordbruket, varav ungefär hälften utgör heltids- eller huvudsysselsättning och resten bisysslor eller arbete på gårdar som själva konsumerar sina produkter och inte deltar i de officiella marknadsaktiviteterna.

(6) Den genomsnittliga storleken på de polska gårdarna ligger på ca 7,5 ha. 95 % av alla mjölkbönder har högst fem kor.

(7) På grund av att jordbruksföretagen har relativt låg tillgång till kapitalvaror och på grund av den extremt låga drivmedelsförbrukningen förekommer det endast ganska små ekologiska problem i de polska lantbruken. De största problemen hänger samman med vatten- och vinderosion.

(8) Som exempel kan nämnas importen av fläskkött från Danmark och EU:s tidigare export av vete och potatisstärkelse till Polen.

(9) Se TINA-rapporten.

(10) Se den studie som Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling gjort beträffande utvecklingen av vägnätet i Polen.

(11) Jämfört med de investeringar som gjordes i vägnätet i mitten av 1980-talet har investeringarna minskat med 3/4.

(12) Polska statens järnvägar skall lägga ner 8000 km av 23000 km.

(13) Nästan 2 % av BNP anslås till miljöinvesteringar.

(14) Revisionsrätten har konstaterat att en stor del av de 40000 reningsverk som finns i Europa behöver rustas upp eller byggas om och att det dessutom behöver byggas 40000 nya anläggningar. Dessa blir inte heller färdiga "i tid".

(15) Cirka 170 miljoner euro sedan starten.

(16) ISPA = Strukturpolitiskt föranslutningsinstrument, förordning (EG) nr 1267/99, EGT L 161/1999.

(17) Jfr ESK:s yttrande om LIFE III (EGT C 209, 22.7.1999).

(18) Sapard = Särskilt program för jordbruk och landsbygdsutveckling i kandidatländerna, förordning 1268/99, EGT L 162/1999.

BILAGA

till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag som mer än en fjärdedel röstade för, avslogs under loppet av överläggningarna.

Punkt 4.1.6.1/4.1.6.2

De båda punkterna skall ersättas med en ny punkt 4.1.6.1 enligt följande:

"Det fackliga livet i Polen kännetecknas av de två stora fackliga centralorganisationerna NSZZ 'S' (Solidaritet) och OPZZ vilkas branschförbund och lokala förbund i allmänhet är mycket självständiga. Inom denna ganska fria struktur finns även andra fackliga sammanslutningar och oberoende fackliga organisationer som ibland endast finns på företagsnivå.

På grund av de stora fackliga centralorganisationernas invecklade relationer till det politiska livet - NSZZ 'S' (Solidaritet) står nära AWS (Solidaritet) och OPZZ är lierade med SLD - är det svårt att upprätta en renodlat social dialog eftersom vissa frågor lätt politiseras."

Motivering

Denna formulering tar i större utsträckning hänsyn till det sociopolitiska sammanhanget och undviker därmed onyanserade och alltför förenklade påståenden.

Resultat av omröstning

Emot: 53, för: 41, nedlagda: 9.

Punkt 4.1.7

Stryk och ändra enligt följande:

"De flesta faktiska eller potentiella konflikter har snarare lösts lagstiftningsvägen än genom förhandlingar mellan parterna. Arbetsgivarsidan har inte tillräckligt intresse för att 'underkasta sig' de skenbart mäktiga fackliga organisationerna."

Motivering

Beskrivningen av relationerna mellan fackförbundet "S" och regeringen är så schablonmässig och förenklad att den blir felaktig.

Resultat av omröstning

Emot: 62, för: 39, nedlagda : 8.

Punkt 4.1.9.1 och 4.1.9.2

Stryk.

Motivering

Punkt 4.1.9 är tillräcklig.

Resultat av omröstning

Emot: 62, för: 41, nedlagda: 9.