[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 21.12.2010

KOM(2010) 799 slutlig

2010/0385 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”)

MOTIVERING

1. BAKGRUND

- Motiv och syfte

Syftet med förslaget är att anpassa rådets förordning (EG) nr 1234/2007[1] om en samlad marknadsordning till den uppdelning mellan kommissionens delegerade befogenheter och dess genomförandebefogenheter som införs genom artiklarna 290 och 291 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).

För fullständighetens skull innehåller detta förslag även de förslag till ändringar av rådets förordning (EG) nr 1234/2007 som kommissionen redan separat lagt fram för Europaparlamentet och rådet. Syftet är att den samlade marknadsordningen ska bli lättare att förstå och mer tillgänglig för alla berörda parter.

- Allmän bakgrund

Delegerade befogenheter och genomförandebefogenheter

I artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget görs en tydlig åtskillnad mellan å ena sidan de befogenheter som delegerats till kommissionen att anta akter som inte är lagstiftningsakter och å andra sidan de befogenheter som tilldelats kommissionen att anta genomförandeakter:

- Enligt artikel 290 i EUF-fördraget kan lagstiftaren till kommissionen delegera befogenheten att anta akter med allmän räckvidd som inte är lagstiftningsakter och som kompletterar eller ändrar vissa icke väsentliga delar av en lagstiftningsakt. Rättsakter som antas av kommissionen på detta sätt kallas enligt terminologin i fördraget ”delegerade akter” (artikel 290.3).

- Enligt artikel 291 i EUF-fördraget ska medlemsstaterna vidta alla nationella lagstiftningsåtgärder som är nödvändiga för att genomföra unionens rättsligt bindande akter. Kommissionen kan tilldelas genomförandebefogenheter när det krävs enhetliga villkor för genomförandet av sådana akter. Rättsakter som antas av kommissionen på detta sätt kallas enligt terminologin i fördraget ”genomförandeakter” (artikel 291.4).

Den föreslagna anpassningen av förordning (EG) nr 1234/2007 till de nya krav som följer av artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget bygger på en noggrann indelning av kommissionens befintliga befogenheter enligt förordning (EG) nr 1234/2007 som ”delegerade befogenheter” eller ”genomförandebefogenheter”, mot bakgrund av de genomförandeåtgärder som kommissionen antagit på grundval av sina nuvarande befogenheter.

Efter detta har ett utkast till förslag till ändring av förordning (EG) nr 1234/2007 utarbetats. Enligt utkastet ges lagstiftaren befogenhet att fastställa de grundläggande delarna i den samlade marknadsordningen inom jordbruket. De allmänna riktlinjerna för den samlade marknadsordningen och de underliggande allmänna principerna fastställs av lagstiftaren. Till exempel fastställer lagstiftaren målen med åtgärderna för marknadsintervention, systemen för produktionsbegränsning och stödordningarna. På samma sätt fastställer lagstiftaren principen om införande av ett system för import- och exportlicenser, de grundläggande delarna i bestämmelserna om saluföring och produktion och principen om tillämpning av påföljder, minskningar och uteslutningar. Lagstiftaren fastställer också specifika bestämmelser för enskilda sektorer.

Enligt artikel 290 i EUF-fördraget ger lagstiftaren kommissionen befogenhet att komplettera eller ändra vissa icke väsentliga delar av ordningen. Därför kan de tilläggselement som behövs för att den samlade marknadsordning som lagstiftaren har antagit ska fungera korrekt fastställas genom en delegerad kommissionsakt. Kommissionen ska till exempel anta delegerade akter för att fastställa villkor för aktörer som deltar i en ordning, skyldigheter som följer av utfärdandet av en licens och, om nödvändigt beroende på den ekonomiska situationen, om det krävs en säkerhet för utfärdandet av licenser. På samma sätt delegerar lagstiftaren till kommissionen befogenheten att anta åtgärder för att fastställa kriterier för när produkter kan komma i fråga för marknadsintervention. Kommissionen kan också anta delegerade akter gällande definitioner.

Enligt artikel 291 i EUF-fördraget har medlemsstaterna ansvaret för att genomföra den ordning som lagstiftaren har fastställt. Det är dock nödvändigt att garantera att ordningen genomförs på ett enhetligt sätt i medlemsstaterna. Därför ger lagstiftaren enligt artikel 291.2 i EUF-fördraget kommissionen genomförandebefogenheter när det gäller enhetliga villkor för genomförande av den samlade marknadsordningen och allmänna bestämmelser för kontroller som medlemsstaterna ska genomföra.

Rådets befogenheter enligt artikel 43.3 i EUF-fördraget

I artikel 43.3 i EUF-fördraget fastställs följande: ”Rådet ska på förslag av kommissionen besluta om åtgärder om fastställande av priser, avgifter, stöd och kvantitativa begränsningar ...”. Denna bestämmelse är ett undantag från artikel 43.2 i EUF-fördraget, där det fastställs att det ordinarie lagstiftningsförfarandet ska tillämpas för ”att upprätta den gemensamma organisation av jordbruksmarknaderna … och övriga bestämmelser som behövs för att uppnå målen för den gemensamma politiken för jordbruk …”. Denna struktur återspeglar den allmänna tendensen i Lissabonfördraget som inneburit att det ordinarie lagstiftningsförfarandet blivit standardförfarande för antagande av EU:s lagstiftningsakter.

Eftersom det rör sig om ett undantag måste artikel 43.3 i EUF-fördraget tolkas restriktivt för att säkerställa att lagstiftaren kan utöva sina lagstiftningsbefogenheter enligt artikel 43.2 i fördraget. Detta inbegriper att lagstiftaren reglerar de grundläggande delarna i den gemensamma jordbrukspolitiken och fattar de politiska beslut som har betydelse för jordbrukspolitikens struktur, instrument och verkningar. Mot bakgrund av detta bör det förfarande som fastställs i artikel 43.3 i EUF-fördraget endast tillämpas när en fråga som avses i den bestämmelsen inte ingår i de grundläggande politiska beslut som reserverats för lagstiftaren enligt artikel 43.2 i fördraget. När en sådan fråga är oupplösligt förbunden med det politiska innehållet i beslut som ska fattas av lagstiftaren bör artikel 43.3 således inte tillämpas.

Förslaget bygger således på följande principer:

- Endast lagstiftaren (Europaparlamentet och rådet) kan besluta om de strukturella parametrarna och grundläggande delarna i den gemensamma jordbrukspolitiken. Till exempel bör offentlig intervention (inbegripet ramen för kommissionens fastställande av vissa interventionspriser genom anbudsförfaranden) och ordningar för mjölk- och sockerkvoter enligt förordning (EG) nr 1234/2007 fortfarande vara lagstiftarens ansvar, eftersom dessa delar är oupplösligt förbundna med fastställandet av innehållet i den ordning som införts av lagstiftaren och gränserna för denna ordning.

- Rådet ska besluta om sådana åtgärder om fastställande av priser, avgifter, stöd och kvantitativa begränsningar enligt artikel 43.3 i fördraget som inte omfattas av artikel 43.2. Kommissionen kommer att lägga fram ett förslag till förordning på grundval av artikel 43.3 i EUF-fördraget när det gäller bestämmelserna i artikel 21 om villkor för obligatoriskt stöd för privat lagring av smör, artikel 99 om produktionsbidrag inom sockersektorn, artiklarna 101 och 102 om stöd i sektorn för mjölk och mjölkprodukter, artikel 108 om leverans av mjölkprodukter till skolelever, artikel 155 om stöd inom sektorn för silkesodling, artikel 273 om exportbidrag och artikel 281 om minimipriser på levande växter vid export. I de föreslagna förordningarna kommer det, när det gäller dessa bestämmelser, att föreskrivas att villkor för fastställande av stödbelopp, exportbidrag och minimipriser vid export bör fastställas av rådet enligt artikel 43.3 i EUF-fördraget och att beloppen avseende sådana stöd och bidrag liksom prisnivåer bör fastställas av kommissionen i genomförandeakter.

Artikel 43.3 i EUF-fördraget är en autonom grund för rådets antagande av rättsakter. När artikel 43.3 är tillämplig, hänvisar dock förslaget av tydlighetsskäl uttryckligen till den klausulen i alla relevanta bestämmelser om den samlade marknadsordningen. Kommissionen kommer vid lämplig tidpunkt att lägga fram nödvändiga förslag för rådet avseende artikel 43.3 i EUF-fördraget.

- Gällande bestämmelser

Artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget.

- Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden

Ej tillämpligt.

2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYSER

- Samråd med berörda parter

- Extern experthjälp

Det behövdes varken samråd med berörda parter eller extern experthjälp eftersom förslaget att anpassa rådets förordning (EG) nr 1234/2007 till Lissabonfördraget är en interinstitutionell fråga som kommer att beröra alla rådsförordningar.

- Konsekvensanalys

Det behövs ingen konsekvensanalys eftersom förslaget att anpassa rådets förordning (EG) nr 1234/2007 till Lissabonfördraget är en interinstitutionell fråga som kommer att beröra alla rådsförordningar.

3. RÄTTSLIGA ASPEKTER

- Sammanfattning av den föreslagna åtgärden

Identifiera kommissionens delegerade befogenheter och genomförandebefogenheter i rådets förordning (EG) nr 1234/2007 och fastställa motsvarande förfarande för antagande av sådana akter.

Innehållet i följande förslag har förts in i detta förslag:

(i) Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 23 november 2010 om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1234/2007 (”förordningen om en samlad marknadsordning”) vad gäller det stöd som beviljats inom ramen för det tyska alkoholmonopolet (KOM(2010) 336 slutlig).

(ii) Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 1234/2007 när det gäller utdelning av livsmedel till de sämst ställda i unionen (KOM(2010) 486).

(iii) Förslag till ändring av rådets förordning (EG) nr 1234/2007 vad gäller handelsnormer [referensnummer 2010/AGRI/010].

(iv) Förslag till ändring av rådets förordning (EG) nr 1234/2007 vad gäller avtalsvillkor inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter [referensnummer 2010/AGRI/026].

- Rättslig grund

Artikel 42 första stycket och artikel 43.2 i EUF-fördraget.

- Subsidiaritetsprincipen

Jordbrukspolitiken är ett område där EU och medlemsstaterna har delade befogenheter. Detta innebär att medlemsstaterna har kvar befogenheten så länge EU inte lagstiftar inom sektorn. Detta förslag avser endast en anpassning av den samlade marknadsordningen till de nya krav som införts genom Lissabonfördraget. Den befintliga unionsstrategin påverkas således inte av detta förslag.

- Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen.

- Val av regleringsform

Föreslagen regleringsform: Europaparlamentets och rådets förordning.

Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl: Den gemensamma jordbrukspolitikens utformning och dess förvaltningskrav gör att direkt tillämpning är en nödvändighet i lagstiftningen om den gemensamma jordbrukspolitiken.

4. BUDGETKONSEKVENSER

Denna åtgärd medför inga ytterligare utgifter för unionen.

5. KOMPLETTERANDE INFORMATION

- Förenklingar

Detta förslag kommer att göra den samlade marknadsordningen lättare att förstå och mer tillgänglig eftersom rådets förordning (EG) nr 1234/2007 har ändrats kraftigt.

2010/0385 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 42 första stycket och 43.2,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag[2],

efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[3],

i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet[4], och

av följande skäl:

1. Rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”)[5] har ändrats flera gånger. Det krävs ytterligare ändringar till följd av Lissabonsfördragets ikraftträdande för att anpassa de befogenheter som tilldelats Europaparlamentet och rådet, och särskilt de befogenheter som tilldelats kommissionen, till artiklarna 290 och 291 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ( fördraget ). Med tanke på dessa ändringars omfattning bör förordning (EG) nr 1234/2007 upphävas och ersättas med en ny förordning om en samlad marknadsordning. För att åstadkomma tekniska förenklingar bör rådets förordning (EEG) nr 922/72 av den 2 maj 1972 om allmänna tillämpningsföreskrifter för stöd till silkesodling för odlingsåret 1972/1973[6] införas i den här förordningen. Förordning (EEG) nr 922/72 bör därför också upphävas .

2. Enligt artikel 43.3 i fördraget ska rådet besluta om åtgärder om fastställande av priser, avgifter, stöd och kvantitativa begränsningar. Av tydlighetsskäl bör denna förordning, när artikel 43.3 i fördraget är tillämplig, uttryckligen hänvisa till det faktum att rådet kommer att besluta om åtgärder på den grunden.

3. Denna förordning bör innehålla alla grundläggande delar i den samlade marknadsordningen. Fastställandet av priser, avgifter, stöd och kvantitativa begränsningar är i vissa fall oupplösligt förbundet med dessa grundläggande delar.

4. Kommissionen bör ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att komplettera eller ändra vissa icke väsentliga delar av denna förordning. Det bör fastställas avseende vilka delar befogenheten får utövas, liksom vilka villkor delegationen omfattas av.

5. Det skyndsamma förfarandet bör endast användas i exceptionella fall där detta visar sig nödvändigt för att på ett effektivt sätt reagera på hot om marknadsstörningar eller redan förekommande marknadsstörningar. Valet av det skyndsamma förfarandet bör motiveras och de fall när detta förfarande bör användas bör specificeras.

6. I enlighet med artikel 291 i fördraget bör medlemsstaterna ansvara för genomförandet av den samlade marknadsordning inom jordbruket (nedan kallad den samlade marknadsordningen ) som fastställs i denna förordning. För att säkerställa ett enhetligt genomförande av den samlade marknadsordningen i medlemsstaterna och undvika illojal konkurrens eller diskriminering mellan aktörer bör kommissionen kunna anta genomförandeakter i enlighet med artikel 291.2 i fördraget. Kommissionen bör därför tilldelas genomförandebefogenheter enligt den bestämmelsen, särskilt när det gäller enhetliga villkor för tillämpning av åtgärder för marknadsintervention, enhetliga villkor för genomförande av stödordningar och tillämpning av bestämmelser om saluföring och produktion, och bestämmelser om handel med tredjeländer. Kommissionen bör också fastställa minimikrav för medlemsstaternas kontroller.

7. För att de ordningar som inrättas genom den samlade marknadsordningen ska vara effektiva bör kommissionen ges nödvändiga befogenheter avseende marknadsförvaltningsåtgärder och den löpande förvaltningen. För att den samlade marknadsordningen ska fungera smidigt bör kommissionen också tilldelas befogenheter att reglera vissa frågor av mer teknisk natur och anta bestämmelser om anmälningar, information och rapportering, förfaranden och tekniska kriterier gällande produkter och aktörer som är berättigade till marknadsstöd. För att den samlade marknadsordningen ska fungera tillfredsställande bör kommissionen också fastställa framförallt datum, tidsfrister, avgörande händelser för växelkurser, representativa perioder och räntesatser. När det gäller stödordningar bör kommissionen framförallt ges befogenhet att fastställa den rättsliga grunden för fastställande av stöd och antagande av bestämmelser om förvaltning, övervakning och utvärdering av program, offentliggörande av resultat av utbetalade stöd och bestämmelser om genomförande av planer för sociala ordningar. Kommissionen bör ges befogenhet att fastställa förfaranden för betalning av stöd och förskott på stöd.

8. För att målen med den samlade marknadsordningen ska uppnås och dess principer följas bör kommissionen också ges befogenhet att anta bestämmelser bland annat om förvaltning av ordningar för att begränsa produktionen av mjölk, socker och vin, inspektioner och kontroller. Den bör även ges befogenhet att fastställa belopp för säkerheter, fastställa bestämmelser och förfaranden för återvinning av felaktiga utbetalningar och anta bestämmelser om avtal gällande marknadsstöd.

9. I vinsektorn bör kommissionen också ges befogenhet att se till att ansökningar om ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar och traditionella uttryck uppfyller villkoren i den här förordningen för att garantera en enhetlig tillämpning i hela unionen. När det gäller presentation och märkning av produkter i vinsektorn bör kommissionen ges befogenhet att anta alla nödvändiga bestämmelser om förfaranden, anmälningar och tekniska kriterier.

10. För att se till att målen för det regelverk som fastställs genom den här förordningen uppnås bör kommissionen också tilldelas ständiga kontrollbefogenheter när det gäller vissa verksamheter hos producentorganisationer, producentgrupper, branschorganisationer och aktörsorganisationer. För att bevara den struktur som fastställs genom den samlade marknadsordningen och dess grundläggande parametrar bör kommissionen också ges befogenhet att anta alla nödvändiga bestämmelser om undantagsåtgärder för marknaden och förvaltningen för att lösa brådskande och oförutsedda problem i en eller flera medlemsstater.

11. Utom när det uttryckligen bestäms annorlunda bör kommissionen anta dessa genomförandeakter i enlighet med bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr XX/XXXX om [ förordningens titel ].

12. När det gäller vissa åtgärder enligt den här förordningen som kräver snabba åtgärder eller som består endast av att allmänna bestämmelser tillämpas i specifika situationer, utan utrymme för fri bedömning, bör kommissionen ges befogenhet att anta genomförandeakter utan bistånd från kommittén.

13. Kommissionen bör också ges befogenhet att utföra vissa administrativa eller förvaltningsmässiga uppgifter som inte innebär att delegerade akter eller genomförandeakter antas.

14. Införandet av en ny förordning om en samlad marknadsordning bör inte innebära att politiska beslut som genom åren antagits inom den gemensamma jordbrukspolitiken ifrågasätts. Syftet med den här förordningen bör därför framförallt vara att anpassa kommissionens befogenheter till fördraget. Förordningen bör därför inte upphäva eller ändra gällande bestämmelser för vilka skälen fortfarande gäller, såvida inte dessa bestämmelser blivit föråldrade, och det bör inte heller införas nya bestämmelser eller åtgärder. Undantagen gäller utdelning av livsmedelsprodukter till de sämst ställda i unionen, och stöd som beviljas inom ramen för det tyska alkoholmonopolet. Bestämmelserna om handelsnormer återspeglar förslag som lagts fram i samband med en övergripande översyn av kvalitetspolitiken.

15. Det bör fastställas regleringsår för spannmål, ris, socker, torkat foder, utsäde, olivolja och bordsoliver, lin och hampa, frukt och grönsaker, bananer, mjölk och mjölkprodukter samt silkesodling, som främst är anpassade till de biologiska produktionscyklerna för respektive produkt.

16. För att stabilisera marknaderna och tillförsäkra jordbruksbefolkningarna en skälig levnadsstandard har det utvecklats ett differentierat system för prisstöd för de olika sektorerna. Detta har skett samtidigt med införandet av ordningarna för direktstöd, och hänsyn har tagits till de särskilda behoven inom de olika sektorerna samt till dessa sektorers inbördes beroende av varandra. Dessa åtgärder utgörs av offentlig intervention eller stöd för privat lagring av produkter från sektorerna för spannmål, ris, socker, olivolja och bordsoliver, nöt- och kalvkött, mjölk och mjölkprodukter, griskött samt får- och getkött. Med tanke på målen med de senare ändringarna av förordning (EG) nr 1234/2007, särskilt genom rådets förordning (EG) nr 72/2009 av den 19 januari 2009 om ändring av den gemensamma jordbrukspolitiken genom ändring av förordningarna (EG) nr 247/2006, (EG) nr 320/2006, (EG) nr 1405/2006, (EG) nr 1234/2007, (EG) nr 3/2008 och (EG) nr 479/2008 samt genom upphävande av förordningarna (EEG) nr 1883/78, (EEG) nr 1254/89, (EEG) nr 2247/89, (EEG) nr 2055/93, (EG) nr 1868/94, (EG) nr 2596/97, (EG) nr 1182/2005 och (EG) nr 315/2007[7] och på grundval de skäl som anges där, måste prisstödsåtgärderna därför upprätthållas när de ingår i instrument som utformats tidigare, utan att det görs några större förändringar jämfört med tidigare rättsliga situation.

17. Av tydlighets- och öppenhetsskäl bör bestämmelserna för dessa åtgärder ingå i en gemensam struktur, samtidigt som politiken inom varje sektor upprätthålls. Av detta skäl bör man skilja mellan referenspriser och interventionspriser.

18. Marknadsordningarna för spannmål, nöt- och kalvkött samt mjölk och mjölkprodukter innehöll bestämmelser som gav rådet befogenhet att, enligt förfarandet i artikel 37.2 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, ändra prisnivåerna. Med tanke på prissystemens känslighet bör det klargöras att möjligheten enligt artikel 43.2 i fördraget att ändra prisnivåerna avser alla sektorer som omfattas av denna förordning.

19. Referenspriser bör fastställas för standardkvaliteter av vitsocker och råsocker. Standardkvaliteterna bör motsvara genomsnittliga kvaliteter som är representativa för socker producerat inom unionen och som definieras på grundval av de kriterier som används inom handeln. Standardkvaliteterna bör även kunna omprövas med beaktande av särskilt handelns behov och utvecklingen när det gäller teknisk analys.

20. Denna förordning bör innehålla bestämmelser om ett system för prisrapportering för att garantera tillförlitliga uppgifter om sockerpriserna på unionens marknad, och marknadsprisnivåerna för vitsocker bör fastställas på grundval av detta.

21. På grundval av de ändringar som gjorts genom förordning (EG) nr 72/2009 inleds interventionsordningen för spannmål, ris, smör och skummjölkspulver under vissa perioder under året. När det gäller sektorn för nöt- och kalvkött bör den offentliga interventionens inledande och avslutande avgöras av marknadsprisnivåerna under en viss period.

22. Det pris till vilket interventionsuppköpen bör ske blev tidigare nedsatt inom ramen för marknadsordningarna för spannmål, ris och nöt- och kalvkött och fastställdes i samband med införandet av ordningarna för direktstöd inom dessa sektorer. Stödet enligt de ordningarna och interventionspriserna är därför nära knutna till varandra. För produkter inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter fastställdes det priset med sikte på att främja konsumtionen av de berörda produkterna och öka deras konkurrenskraft. Dessa politiska beslut är fortfarande giltiga.

23. I denna förordning bör det föreskrivas en möjlighet att avsätta produkter som köpts upp inom ramen för offentlig intervention. Sådana åtgärder bör vidtas på ett sådant sätt att det inte uppstår några störningar på marknaden och så att uppköparna garanteras lika tillträde till varorna och likabehandling.

24. I målen för den gemensamma jordbrukspolitiken ingår enligt artikel 39.1 i fördraget att stabilisera marknaderna och att tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser. Genom åren har ordningen för utdelning av livsmedel i hög grad bidragit till uppnåendet av båda dessa mål. Den bör fortsätta att garantera den gemensamma jordbrukspolitikens mål och bidra till sammanhållningsmålen. De gradvisa reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken har dock lett till en successiv minskning av interventionslager och sortimentet tillgängliga produkter. Marknadsuppköp bör således också vara en permanent försörjningskälla för ordningen.

25. För att garantera en sund budgetförvaltning och för att fullt ut dra nytta av sammanhållningsdimensionen av unionsordningen bör det fastställas ett tak för unionens stöd och det bör fastställas att medlemsstaterna måste samfinansiera programmet för utdelning av livsmedel. Erfarenheterna har visat att det krävs ett långsiktigare perspektiv för ordningen. Kommissionen bör därför fastställa treårsplaner för genomförandet av ordningen, och medlemsstaterna bör utforma nationella program för utdelning av livsmedel där de anger sina mål och prioriteringar för ordningen och behandlar näringsmässiga aspekter. Medlemsstaterna bör också utföra lämpliga administrativa och fysiska kontroller och besluta om sanktioner vid oegentligheter för att säkerställa att treårsplanen genomförs i enlighet med tillämpliga bestämmelser.

26. För att garantera att ordningen för de sämst ställda fungerar på ett öppet, sammanhängande och effektivt sätt bör kommissionen anta förfaranden för antagande och översyn av treårsplanen, anta sådana planer och, om nödvändigt, se över dem. Kommissionen bör också anta bestämmelser om ytterligare delar som ska ingå i treårsplanen, bestämmelser om leverans av varor liksom förfaranden och tidsfrister för återtag av interventionsprodukter, inbegripet överföringar mellan medlemsstater, och bestämmelser om utformningen av nationella program för livsmedelsutdelning och årliga genomföranderapporter. För att garantera ett enhetligt genomförande av treårsplanerna i medlemsstaterna bör kommissionen anta förfaranden för ersättning för kostnader för välgörenhetsorganisationer som medlemsstaterna betraktar som stödberättigande, inbegripet tidsfrister och ekonomiska tak, villkor för anbudsinfordran och villkor för livsmedelsprodukter och leveransen av dem. Det bör också antas bestämmelser om skyldigheter för medlemsstaterna när det gäller kontroller, förfaranden och tidsfrister för betalning, nedsättning vid bristande efterlevnad liksom redovisningsbestämmelser och uppgifter som ska utföras av de nationella interventionsorganen, bland annat vid överföring mellan medlemsstater.

27. För att främja balansen på mjölkmarknaden och stabilisera marknadspriserna innehåller denna förordning bestämmelser om beviljande av stöd för privat lagring av vissa smörprodukter. Kommissionen bör dessutom ges befogenhet att besluta om beviljande av stöd för privat lagring av vitsocker, vissa typer av olivolja och vissa nöt- och kalvköttsprodukter, griskött samt får- och getkött.

28. Unionens skalor för klassificering av slaktkroppar i sektorerna för nöt- och kalvkött, griskött samt får- och getkött är väsentliga för prisnoteringar och tillämpningen av interventionsbestämmelser inom dessa sektorer. De är dessutom i linje med målet att förbättra öppenheten och insynen på marknaden.

29. De restriktioner för den fria rörligheten som uppkommer till följd av åtgärder för att bekämpa spridning av djursjukdomar kan skapa svårigheter på marknaden för vissa produkter i en eller flera medlemsstater. Erfarenheten visar att allvarliga störningar av marknaden, såsom betydande konsumtions- eller prisfall, kan bero på förlorat konsumentförtroende med anledning av folk- eller djurhälsorisker.

30. Undantagsåtgärderna till stöd för marknaden när det gäller nöt- och kalvkött, mjölk och mjölkprodukter, griskött, får- och getkött, ägg och fjäderfäkött bör vara direkt knutna till eller följa av veterinära och sanitära åtgärder som införts för att bekämpa sjukdomens spridning. De bör vidtas på medlemsstaternas begäran för att undvika allvarliga störningar på marknaderna i fråga.

31. Det bör fastställas möjligheter för kommissionen att anta särskilda interventionsåtgärder när så är nödvändigt för att effektivt reagera på hot om störningar på marknaderna inom spannmålssektorn samt för att hindra att offentlig intervention tillämpas i stor skala inom rissektorn i vissa regioner i unionen eller för att väga upp bristen på paddyris till följd av naturkatastrofer.

32. För att tillförsäkra unionens sockerbets- och sockerrörsodlare en skälig levnadsstandard bör ett minimipris fastställas för kvotbetor av standardkvalitet, som måste definieras.

33. Det krävs särskilda åtgärder för att säkerställa en rättvis balans mellan sockerföretagens och sockerbetsodlarnas respektive rättigheter och skyldigheter. Det bör därför fastställas standardbestämmelser för branschavtal.

34. Eftersom villkoren skiljer sig mycket åt med avseende på naturförhållanden, ekonomi och teknik är det svårt att införa enhetliga köpvillkor för sockerbetor i hela unionen. Det finns redan branschavtal mellan organisationer för sockerbetsodlare och sockerföretag. Rambestämmelserna bör därför endast avse de minimigarantier som både sockerbetsodlarna och sockerindustrin behöver för att sockermarknaden ska fungera väl, och det bör också vara tillåtet att avvika från vissa bestämmelser genom branschavtal.

35. Denna förordning bör innehålla bestämmelser om den produktionsavgift som föreskrivs för sockersektorn för att bidra till finansieringen av utgifter.

36. För att bevara den strukturella balansen på sockermarknaden när prisnivån ligger nära referenspriset bör det finnas möjlighet att besluta om återtag av socker från marknaden under så lång tid som krävs för att återställa balansen på marknaden.

37. När det gäller levande växter, nöt- och kalvkött, griskött, får- och getkött, ägg och fjäderfäkött bör det finnas möjlighet att anta vissa åtgärder för att anpassa tillgången till marknadsefterfrågan. Sådana åtgärder kan bidra till att stabilisera marknaderna och tillförsäkra de berörda jordbruksbefolkningarna en skälig levnadsstandard.

38. I sockersektorn har den kvantitativa produktionsbegränsningen varit ett viktigt verktyg för marknadspolitiken. De skäl som fick gemenskapen att tidigare anta system med produktionskvoter inom sockersektorn är fortfarande giltiga.

39. Sockerkvotsystemet enligt denna förordning bör särskilt bibehålla kvoternas rättsliga status i den mån kvotsystemet, i enlighet med EU-domstolens rättspraxis, utgör en mekanism för reglering av marknaden för socker avsedd att uppfylla syften av allmänt intresse.

40. I den här förordningen bör det fastställas en möjlighet att anpassa sockerkvoterna för att återspegla medlemsstaternas beslut om omfördelning av nationella kvoter.

41. Med tanke på att det krävs ett visst mått av nationellt handlingsutrymme för den strukturella anpassningen inom bearbetningsindustrin och inom sockerbets- och sockerrörsodlingen under den period då kvoterna tillämpas, bör medlemsstaterna ges rätt att ändra företagens kvoter inom vissa gränser, utan att omstruktureringsfondens funktion som ett instrument begränsas.

42. För att undvika att överskott av socker skapar störningar på sockermarknaden, bör kommissionen ha möjlighet att på grundval av vissa kriterier besluta om en överföring av överskott av socker, isoglukos eller inulinsirap till kvotproduktionen för nästa regleringsår. Om villkoren inte är uppfyllda för vissa kvantiteter, föreskrivs även en avgift på överskottet, vilket förhindrar att kvantiteterna ackumuleras och hotar situationen på marknaden.

43. Mjölkkvotsystemet bör upprätthållas till dess att det löper ut 2015, inbegripet avgiften för sådana kvantiteter mjölk som hämtats eller sålts för direkt konsumtion och som överstiger en viss garantitröskel.

44. Distinktionen mellan leveranser och direktförsäljning av mjölk bör bibehållas, och ordningen bör tillämpas på grundval av individuella representativa fetthalter och en nationell referensfetthalt. Jordbrukarna bör tillåtas att på vissa villkor tillfälligt överföra sin individuella kvot. Den princip som säger att ett jordbruksföretags kvot samt den mark som tillhör detta överlåts till köparen, arrendatorn eller arvingen när företaget säljs, utarrenderas eller överlåts genom arv bör fortsätta att gälla, men för en fortsatt omstrukturering inom mjölkproduktionen och förbättringar av miljön bör undantagen från principen att kvoter ska vara knutna till jordbruksföretag också fortsätta att gälla. I enlighet med de olika typerna av överföringar av kvoter och utifrån objektiva kriterier, bör det fastställas att medlemsstaterna har rätt att låta en del av de överförda kvantiteterna ingå i den nationella reserven.

45. Överskottsavgiften för mjölk och andra mjölkprodukter bör fastställas till en nivå som verkar avskräckande och bör betalas av medlemsstaterna så snart den nationella kvoten har överskridits. Medlemsstaten bör sedan fördela avgiften mellan de producenter som har bidragit till överskridandet. Dessa producenter bör sedan vara skyldiga att till medlemsstaten betala sina respektive bidrag till avgiften på grund av att de har överskridit sin tillgängliga kvantitet. Medlemsstaterna bör till Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) betala in en avgift som motsvarar överskridandet av deras nationella kvoter minskad med ett schablonbelopp på 1 % för att ta hänsyn till fall av konkurs eller till att vissa producenter definitivt inte klarar av att betala sina bidrag till avgiften.

46. Mjölkkvotsystemets huvudsyfte att minska obalansen mellan utbud och efterfrågan på respektive marknad liksom de följande strukturella överskotten, så att en bättre marknadsjämvikt uppnås, har visat sig motverka en marknadsorientering, eftersom det snedvridit jordbrukarnas reaktioner på prissignaler och förhindrat effektivitetsvinster genom att bromsa omstruktureringen. En utfasning av mjölkkvoterna genom årliga ökningar på 1 % har föreskrivits för varje regleringsår mellan 2009/2010 och 2013/2014. Vid omstruktureringen av sektorn bör medlemsstaterna fram till och med den 31 mars 2014 få bevilja ytterligare nationellt stöd inom vissa gränser. De kvotökningar som införts i rådets förordning (EG) nr 1234/2007, ändrad genom rådets förordning (EG) nr 248/2008[8], ökningen på 1 % per år och övriga ändringar som minskar sannolikheten för att det uppstår en överskottsavgift innebär att endast Italien riskerar en avgift på grundval av nuvarande produktionsmönster, om den årliga ökningen på 1 % skulle tillämpas från och med perioden 2009/2010 till och med 2013/2014. Med beaktande av nuvarande produktionsmönster i alla medlemsstater har kvotökningen därför tidigareläggas i Italien för att undvika denna risk.

47. I förordning (EG) nr 1234/2007 föreskrivs olika typer av stödordningar. Ordningen för torkat foder respektive lin och hampa innehöll bestämmelser om bearbetningsstöd för att styra den inre marknaden för de berörda sektorerna. Till följd av ändringarna genom förordning (EG) nr 72/2009 och i enlighet med rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005, (EG) nr 247/2006 och (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003[9] kommer det fortfarande att beviljas stöd för torkat foder fram till den 1 april 2012 och för långa linfibrer, korta linfibrer och hampfibrer fram till regleringsåret 2011/2012. Systemet med kvoter för potatisstärkelse som föreskrivs i förordning (EG) nr 1234/2007, ändrad genom förordning (EG) nr 72/2009, och de fastställda minimipriserna gäller endast till slutet av regleringsåret 2011/2012.

48. För att främja balansen på mjölkmarknaden och stabilisera marknadspriserna på mjölk och mjölkprodukter behövs åtgärder för att öka möjligheterna att avyttra mjölkprodukter. Denna förordning bör därför innehålla bestämmelser om stöd för saluföring av vissa mjölkprodukter för särskilda användningsområden och bestämmelseorter. För att främja konsumtionen av mjölk bland yngre bör den också innehålla bestämmelser om bidrag från unionen för en del av kostnaden för stöd för leverans av mjölk till skolelever.

49. Det bör fastställas en möjlighet att bevilja produktionsbidrag i fall där det med avseende på framställningen av vissa industriella, kemiska eller farmaceutiska produkter uppstår ett behov att vidta åtgärder i syfte att göra vissa sockerprodukter tillgängliga.

50. I enlighet med förordning (EG) nr 73/2009 frikopplades arealstödet för humle från och med den 1 januari 2010. För att tillåta organisationer för humleproducenter att fortsätta sin verksamhet som tidigare bör en specifik bestämmelse införas om att motsvarande belopp ska användas i de berörda medlemsstaterna för samma verksamheter.

51. Unionsfinansieringen, som utgörs av den procentandel av direktstödet som medlemsstaterna har rätt att hålla inne i enlighet med förordning (EG) nr 73/2009, behövs för att uppmuntra godkända aktörsorganisationer att upprätta arbetsprogram som syftar till att förbättra kvaliteten på olivolja och bordsoliver. I detta sammanhang bör denna förordning föreskriva unionsstöd som tilldelas i förhållande till hur stor prioritet som ges åt verksamheten enligt det berörda arbetsprogrammet.

52. I denna förordning görs en åtskillnad mellan å ena sidan frukt och grönsaker, som inbegriper frukt och grönsaker för saluföring liksom frukt och grönsaker avsedda för bearbetning, och å andra sidan bearbetad frukt och bearbetade grönsaker. Bestämmelserna om producentorganisationer, verksamhetsprogram och unionens ekonomiska stöd gäller frukt och grönsaker samt frukt och grönsaker endast avsedda för bearbetning.

53. Producentorganisationer är grundaktörerna inom ordningen för frukt och grönsaker. Inför en alltmer koncentrerad efterfrågan är en samordning av utbudet via dessa organisationer fortfarande en ekonomisk nödvändighet för att stärka producenternas ställning på marknaden. Samordningen bör vara frivillig och påvisat ändamålsenlig genom att de tjänster som en producentorganisation kan erbjuda sina medlemmar är omfattande och effektiva. Eftersom producentorganisationerna uteslutande verkar i sina medlemmars intresse, bör de i ekonomiska frågor anses verka i sina medlemmars namn och på deras vägnar.

54. Frukt- och grönsaksproduktionen är oförutsägbar och produkterna är ömtåliga. Även begränsade överskott kan störa marknaden kraftigt. Det bör därför införas åtgärder för krishantering. För att göra producentorganisationerna mer attraktiva bör åtgärderna införas i verksamhetsprogrammen.

55. Vid produktion och saluföring av frukt och grönsaker måste miljöhänsyn tas fullt ut, bland annat när det gäller odlingsmetoder, hantering av avfallsmaterial och bortskaffande av produkter som återtagits från marknaden, särskilt för att skydda vattenkvaliteten, upprätthålla den biologiska mångfalden och bevara landskapet.

56. Producentgrupper i sektorn för frukt och grönsaker i medlemsstater som anslöt sig till Europeiska unionen den 1 maj 2004 eller senare, i vissa av unionens yttersta randområden eller på de mindre Egeiska öarna och som önskar få ställning som producentorganisationer i enlighet med denna förordning, bör beviljas en övergångsperiod under vilken de kan få ekonomiskt nationellt stöd och unionsstöd förutsatt att de gör vissa åtaganden.

57. För att i högre grad göra producentorganisationerna i sektorn för frukt och grönsaker ansvariga, framförallt för sina ekonomiska beslut, och för att inrikta de offentliga medel som ställs till deras förfogande på framtida krav, bör det fastställas på vilka villkor dessa medel får användas. Gemensam finansiering av driftsfonder som upprättats av producentorganisationerna är en lämplig lösning. I särskilda fall bör ytterligare finansieringsmöjligheter tillåtas. Driftsfonderna bör endast användas för att finansiera verksamhetsprogram i sektorn för frukt och grönsaker. För att det ska vara möjligt att kontrollera unionens utgifter bör det finnas ett tak för stöd som beviljas producentorganisationer som upprättar driftsfonder.

58. I regioner där produktionen i sektorn för frukt och grönsaker är svagt organiserad bör extra nationella ekonomiska bidrag tillåtas. De medlemsstater som är särskilt missgynnade i strukturellt avseende bör kunna få ersättning för dessa bidrag från unionen.

59. För att förenkla och minska kostnaderna för ordningen bör de förfaranden och bestämmelser som rör utgifternas berättigande till stöd genom driftsfonderna, när så är möjligt, anpassas till dem som gäller för landsbygdsutvecklingsprogrammen, genom att det krävs att medlemsstaterna upprättar en nationell strategi för verksamhetsprogram.

60. Det är önskvärt att ta itu med barns låga konsumtion av frukt och grönsaker genom att varaktigt öka andelen frukt och grönsaker i barns diet när deras matvanor grundläggs. Det bör därför beslutas om unionsstöd för medfinansiering av utdelning till skolbarn av produkter från sektorerna för frukt och grönsaker och bearbetade produkter av frukt och grönsaker respektive bananer, och vissa därmed sammanhängande kostnader för logistik, distribution, utrustning, reklam, övervakning och utvärdering. För att garantera ett korrekt genomförande bör medlemsstater som vill utnyttja programmet för frukt i skolan först utarbeta en strategi, bland annat en förteckning över stödberättigande produkter valda på grundval av objektiva kriterier, t.ex. säsong, tillgänglighet eller miljöhänsyn.

61. För att garantera en sund budgetförvaltning av programmet för frukt i skolan bör det fastställas en övre gräns för unionens stöd och maximala samfinansieringsnivåer. Unionens stöd bör inte användas för att ersätta finansieringen av befintliga nationella program för frukt i skolan. Med hänsyn till budgetrestriktioner bör medlemsstaterna dock kunna ersätta sina ekonomiska bidrag till programmet för frukt i skolan med bidrag från den privata sektorn. För att se till att programmen blir effektiva bör medlemsstaterna införa kompletterande åtgärder för vilka de bör tillåtas bevilja nationellt stöd.

62. Det är viktigt att se till att det finns stödåtgärder i vinsektorn som kan stärka konkurrenskraftiga strukturer. Dessa stödåtgärder bör finansieras och fastställas av unionen, men det bör överlåtas åt medlemsstaterna dels att välja lämpliga åtgärder för att täcka behoven inom deras regionala organ, varvid hänsyn eventuellt måste tas till dessa organs särskilda förhållanden, dels att integrera åtgärderna i nationella stödprogram. Medlemsstaterna bör ha ansvaret för genomförandet av sådana program.

63. En viktig stödberättigad åtgärd i nationella stödprogram bör vara säljfrämjande och saluföring av vin från unionen i tredjeland. Verksamheter inriktade på omstrukturering och omställning bör även fortsättningsvis omfattas på grund av de positiva strukturella verkningarna på vinsektorn. Investeringar i vinsektorn som är inriktade på att förbättra företagens ekonomiska resultat bör också stödjas. Stöd till destillation av biprodukter bör vara en åtgärd som görs tillgänglig för medlemsstater som önskar använda ett sådant instrument för att säkerställa vinkvaliteten, samtidigt som miljön skyddas.

64. Förebyggande instrument, såsom skördeförsäkring, gemensamma fonder och grön skörd, bör berättiga till stöd enligt stödprogrammen för vin för att uppmuntra en ansvarsfull hantering av krissituationer.

65. Av olika anledningar kan medlemsstaterna komma att föredra att bevilja jordbrukarna frikopplade stöd inom systemet med samlat gårdsstöd. Medlemsstaterna bör därför ha denna möjlighet, och på grund av det samlade gårdsstödets särskilda egenskaper bör alla sådana överföringar vara irreversibla och i motsvarande grad minska den budget som är tillgänglig för de nationella stödprogrammen för vin under följande år.

66. Stödet till vinsektorn bör också komma från strukturåtgärder enligt rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU)[10]. För att öka de ekonomiska medel som är tillgängliga enligt förordning (EG) nr 1698/2005, bör det gradvis överföras medel till den förordningens budget när de berörda beloppen är tillräckligt stora.

67. För att se till att marknaden för vin fungerar bättre bör medlemsstaterna kunna genomföra beslut tagna av branschorganisationer. Sådana beslut bör dock inte omfatta metoder som skulle kunna snedvrida konkurrensen.

68. Överskottsproduktionen av vin i unionen har förvärrats av överträdelser av det tillfälliga förbudet mot nyplantering. Det finns således ett stort antal olagliga planteringar i unionen som är en källa till illojal konkurrens. Detta förvärrar problemen inom vinsektorn och måste åtgärdas.

69. Det tillfälliga förbudet mot nyplanteringar har haft viss inverkan på jämvikten mellan tillgång och efterfrågan på vinmarknaden, men har samtidigt varit ett hinder för konkurrenskraftiga producenter som vill bemöta ökad efterfrågan på ett flexibelt sätt. Eftersom jämvikt på marknaden ännu inte har uppnåtts och eftersom det tar tid för kompletterande åtgärder som röjningssystemet att få verkan, är det lämpligt att behålla förbudet mot nyplanteringar till och med den 31 december 2015. Därefter bör det definitivt upphöra att gälla, så att konkurrenskraftiga producenter fritt kan anpassa sig till marknadsvillkoren. Medlemsstaterna bör dock ges möjlighet att förlänga förbudet för sina territorier till och med den 31 december 2018 om de finner det nödvändigt.

70. För att förbättra förvaltningen av produktionskapaciteten och främja en effektiv användning av planteringsrätterna och därmed ytterligare mildra verkningarna av de tillfälliga planteringsrestriktionerna bör viss handlingsfrihet medges, t.ex. genom systemen med nationella eller regionala reserver.

71. En väl fungerande inre marknad skulle äventyras om nationella stöd beviljades. Bestämmelserna om statligt stöd i fördraget bör i princip tillämpas på produkter i vinsektorn som omfattas av marknadsordningen för vin. Bestämmelserna om röjningsbidrag och vissa åtgärder inom stödprogrammen bör dock inte i sig utesluta att nationellt stöd beviljas för samma ändamål.

72. För att göra det möjligt att införliva vinsektorn i systemet med samlat gårdsstöd bör alla aktivt odlade vinodlingsarealer kunna få stöd inom det system med samlat gårdsstöd som fastställs i rådets förordning (EG) nr 73/2009.

73. Biodling är en sektor inom jordbruket som kännetecknas av skillnader i produktionsvillkor och avkastning samt spridning och mångfald i fråga om ekonomiska aktörer, både på produktions- och saluföringsnivå. Med tanke på varroasjukans utbredning i flera medlemsstater under de senaste åren och de problem som sjukdomen medför för honungsproduktionen krävs det fortfarande åtgärder på unionsnivå, eftersom sjukdomen inte kan utrotas helt och måste behandlas med godkända medel. Under sådana omständigheter och för att förbättra produktionen och saluföringen av biodlingsprodukter i unionen, bör det vart tredje år utarbetas nationella program som omfattar tekniskt stöd, bekämpning av varroasjukan, rationalisering av flytten av bisamhällen, förvaltning av utökningen av de minskande bibestånden i unionen samt samarbete om forskningsprogram om biodling och biodlingsprodukter i syfte att förbättra de allmänna villkoren inom produktion och saluföring av biodlingsprodukter. Dessa nationella program bör delvis finansieras av unionen.

74. Unionsstödet för silkesodling bör beviljas per låda silkesfjärilsägg som används.

75. Tillämpningen av handelsnormer för jordbruksprodukter kan bidra till att förbättra de ekonomiska villkoren för produktion och saluföring av dessa produkter samt produkternas kvalitet. Det ligger därför i producenternas, handelsidkarnas och konsumenternas intresse att sådana normer tillämpas.

76. Efter meddelandet från kommissionen om en kvalitetspolitik för jordbruksprodukter[11] och de efterföljande diskussionerna anses det lämpligt att upprätthålla handelsnormerna för varje sektor eller produkt för att ta hänsyn till konsumenternas förväntningar och bidra till bättre ekonomiska villkor för produktion och saluföring av jordbruksprodukter och bättre produktkvalitet.

77. För att garantera att alla produkter är av sund och god marknadsmässig kvalitet, och utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i livsmedelssektorn, framförallt den allmänna livsmedelslagstiftningen i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet[12], liksom dess principer och krav, bör det vara lämpligt att införa en allmän grundläggande handelsnorm, som beskrivs i nämnda meddelande från kommissionen, för produkter som inte omfattas av handelsnormerna för enskilda sektorer eller produkter. När sådana produkter överensstämmer med en tillämplig internationell norm bör de anses överensstämma med den allmänna handelsnormen.

78. För vissa sektorer och/eller produkter är definitioner, beteckningar och/eller varubeteckningar viktiga för att fastställa konkurrensvillkoren. Det bör därför fastställas definitioner, beteckningar och varubeteckningar för dessa sektorer och/eller produkter, som endast bör användas i unionen för saluföring av produkter som uppfyller de tillämpliga kraven.

79. I förordning (EG) nr 1234/2007 upprätthålls den sektorsstrategi för handelsnormer som införts genom de tidigare marknadsordningarna. Det är lämpligt att införa övergripande bestämmelser.

80. Enligt förordning (EG) nr 1234/2007 har kommissionen hittills bemyndigats att anta bestämmelser om handelsnormer för vissa sektorer. Med tanke på handelsnormernas mycket tekniska karaktär och att de ständigt måste bli effektivare och anpassas till en handelspraxis i ständig utveckling, är det lämpligt att utvidga denna strategi till alla handelsnormer och samtidigt specificera de kriterier som måste beaktas vid fastställandet av lämpliga bestämmelser.

81. Handelsnormer bör tillämpas så att marknaden kan förses med produkter av standardiserad och tillfredsställande kvalitet. De bör särskilt avse definitioner, sortering i klasser, presentation och märkning, förpackning, produktionsmetoder, bevarande, transport, information om producenter, innehåll av vissa ämnen, relevanta administrativa dokument, lagring, certifiering och tidsfrister.

82. Med tanke på konsumenternas intresse av att få riktig och tydlig produktinformation bör det framförallt vara möjligt att fastställa lämpliga angivelser av produktionsplats från fall till fall och med lämplig geografisk noggrannhet, samtidigt som hänsyn tas till vissa sektorers särdrag, särskilt när det gäller bearbetade jordbruksprodukter.

83. Vid fastställandet av handelsnormer för enskilda sektorer eller produkter bör kommissionen ta hänsyn till konsumenternas förväntningar, varje sektors särskilda förhållanden och internationella organs rekommendationer.

84. Det bör också, när så krävs, vara möjligt att anta särskilda åtgärder, särskilt avseende analysmetoder, för att undvika missbruk när det gäller kvaliteten och äktheten hos de produkter som erbjuds konsumenterna.

85. För att garantera att handelsnormerna följs bör det införas bestämmelser om kontroller och sanktioner om de berörda skyldigheterna inte uppfylls. Medlemsstaterna bör ansvara för dessa kontroller.

86. Handelsnormer bör i princip gälla för alla produkter som saluförs i unionen.

87. Det bör införas särskilda bestämmelser för produkter som importeras från tredjeländer enligt vilka särskilda villkor i vissa tredjeländer kan motivera undantag från handelsnormerna, om det kan garanteras att de motsvarar unionslagstiftningen.

88. När det gäller bredbara fetter bör det införas en möjlighet för medlemsstaterna att bevara eller anta vissa nationella regler om kvalitetsnivåer.

89. Bestämmelserna om vin bör tillämpas mot bakgrund av de avtal som ingåtts enligt artikel 218 i fördraget.

90. Det bör införas bestämmelser om klassificering av druvsorter, enligt vilka medlemsstater som producerar mer än 50 000 hektoliter per år även fortsättningsvis har ansvaret för klassificeringen av de druvsorter som får användas för vinframställning inom deras respektive territorier. Vissa druvsorter bör inte omfattas.

91. Det bör fastställas vissa oenologiska metoder och restriktioner för vinproduktionen, särskilt när det gäller blandning och användning av vissa typer av druvmust, druvsaft och färska druvor med ursprung i tredjeländer. För att uppfylla de internationella normerna bör kommissionen när det gäller oenologiska metoder rent allmänt basera sig på de oenologiska metoder som har rekommenderats av Internationella vinorganisationen (OIV).

92. I vinsektorn bör medlemsstaterna kunna begränsa eller utesluta användningen av vissa oenologiska metoder och fastställa strängare restriktioner för vin som produceras inom deras territorium samt tillåta användning för försöksändamål av otillåtna oenologiska metoder på villkor som ska fastställas.

93. Begreppet kvalitetsvin är i unionen grundat på bland annat de särskilda egenskaper som kan tillskrivas vinets geografiska ursprung. Sådana viner identifieras för konsumenterna genom skyddade ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar. För att de berörda produkternas kvalitet ska kunna göras gällande på ett genomblickbart och mer omsorgsfullt sätt bör det införas en ordning enligt vilken ansökningar om ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning gås igenom i överensstämmelse med unionens övergripande kvalitetspolitik för andra livsmedel än vin och spritdrycker enligt rådets förordning (EG) nr 510/2006 av den 20 mars 2006 om skydd av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel[13].

94. För att bevara de särskilda kvalitetskännetecken som är utmärkande för vin med en ursprungsbeteckning eller en geografisk beteckning bör medlemsstaterna kunna tillåtas att tillämpa strängare bestämmelser i det avseendet.

95. För att bli skyddade i unionen bör ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar för vin erkännas och registreras på unionsnivå. För att säkerställa att respektive beteckning uppfyller kraven i denna förordning bör ansökningarna granskas av den berörda medlemsstatens nationella myndigheter, varvid vissa gemensamma minimikriterier måste vara uppfyllda, såsom ett nationellt invändningsförfarande. Kommissionen bör därefter gå igenom ansökningarna för att se till att det inte föreligger några uppenbara fel och att hänsyn tas till unionslagstiftningen och intresset hos berörda parter utanför ansökningsmedlemsstaten.

96. Skydd bör kunna beviljas för tredjeländers ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar om de är skyddade i ursprungslandet.

97. Registreringsförfarandet bör ge alla fysiska eller juridiska personer som har ett legitimt intresse i en medlemsstat eller ett tredjeland möjlighet att tillvarata sina rättigheter genom att göra invändningar.

98. Registrerade ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar bör skyddas mot användning som obehörigt drar fördel av det anseende som de produkter som uppfyller kraven har. För att främja sunda konkurrensvillkor och inte vilseleda konsumenterna bör detta skydd även omfatta produkter och tjänster som inte omfattas av denna förordning, inbegripet de produkter som inte omfattas av bilaga I till fördraget.

99. Vissa uttryck används traditionellt inom unionen och förmedlar information till konsumenterna om viners särart och kvalitet som komplement till den information som förmedlas genom ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar. Dessa traditionella uttryck bör kunna skyddas inom unionen för att säkerställa en fungerande inre marknad och sunda konkurrensvillkor och undvika att konsumenterna missleds.

100. Varubeteckningar, beteckningar och presentation när det gäller produkter i vinsektorn som omfattas av denna förordning kan ha stor betydelse för möjligheten att avsätta produkterna. Skillnader mellan medlemsstaternas lagar om märkning av produkter i vinsektorn kan hindra att den inre marknaden fungerar smidigt. Det bör därför fastställas bestämmelser som tar hänsyn till konsumenternas och producenternas legitima intressen. Det bör därför fastställas unionsbestämmelser om märkning.

101. Om överskott av mjölkprodukter uppstår, eller sannolikt kommer att uppstå, som skapar eller sannolikt kommer att skapa allvarliga obalanser på marknaden bör stöd beviljas för skummjölk och skummjölkspulver som produceras i unionen och som är avsedda att användas som foder. Bestämmelserna om användning av kasein och kaseinater vid framställning av ost syftar till att motverka de negativa effekter som stödordningen kan få, med tanke på att ost är en produkt som är sårbar för substitution med kasein och kaseinater. Detta är tänkt att bidra till att stabilisera marknaden.

102. Denna förordning är inriktad på olika typer av organisationer i syfte att uppnå politiska mål, särskilt i avsikt att stabilisera marknaderna för de produkter som den gemensamma insatsen avser samt förbättra och säkerställa produkternas kvalitet. De relevanta bestämmelserna i förordning (EG) nr 1234/2007 grundas på organisationer som erkänns av medlemsstaterna eller, på vissa villkor, av kommissionen. Dessa bestämmelser bör fortsätta att gälla.

103. För att i sektorn för frukt och grönsaker ytterligare förstärka effekterna av de åtgärder som producentorganisationerna eller deras sammanslutningar vidtar och för att säkerställa all önskvärd stabilitet på marknaden, bör medlemsstaterna tillåtas att på vissa villkor utsträcka de regler som organisationen eller sammanslutningen av organisationer i den berörda regionen antagit för sina medlemmar till att även omfatta producenter i den regionen som inte är medlemmar, särskilt i fråga om produktion, saluföring och miljöskydd.

104. Särskilt i sektorn för frukt och grönsaker bör det vara möjligt att bevilja särskilt erkännande för sådana organisationer som kan styrka att de är tillräckligt representativa och bedriver konkret verksamhet i förhållande till målen i artikel 39 i fördraget. Med tanke på att branschorganisationerna eftersträvar likvärdiga mål bör bestämmelserna om utvidgad tillämpning av de regler som antagits av producentorganisationer och deras sammanslutningar och fördelningen av de kostnader som följer av denna utvidgning tillämpas även på branschorganisationer. Liknande tillvägagångssätt bör tillämpas för branschorganisationer i tobakssektorn.

105. [För att garantera en rationell utveckling av produktionen och garantera mjölkproducenter en skälig levnadsstandard bör deras förhandlingsposition i förhållande till bearbetningsföretag stärkas, vilket borde leda till en rättvisare distribution av mervärde i leveranskedjan. För att dessa mål för den gemensamma jordbrukspolitiken ska kunna uppnås bör det därför införas bestämmelser i enlighet med artiklarna 42 och 43.2 i fördraget som gör det möjligt för producentorganisationer bestående av mjölkproducenter eller deras sammanslutningar att med mejerierna förhandla om avtalsvillkor, bland annat pris, gemensamt för vissa eller alla medlemmars produktion. För att upprätthålla en effektiv konkurrens på mejerimarknaden bör lämpliga kvantitativa gränser gälla för denna möjlighet. Sådana producentorganisationer bör därför också kunna erkännas inom ramen för marknadsordningen.

106. Det har införts bestämmelser på EU-nivå för branschorganisationer i vissa sektorer. Dessa organisationer kan spela en viktig roll för att möjliggöra en dialog mellan aktörer i leveranskedjan och främja bästa praxis och öppenhet och insyn på marknaden. Sådana bestämmelser bör också tillämpas i sektorn för mjölk och mjölkprodukter tillsammans med bestämmelser som förtydligar sådana organisationers ställning enligt konkurrenslagstiftningen, samtidigt som det säkerställs att de inte snedvrider konkurrensen eller den inre marknaden eller hindrar att marknadsordningen fungerar väl.]

107. Inom vissa sektorer, utöver dem för vilka nuvarande bestämmelser föreskriver erkännande av producent- eller branschorganisationer, kan medlemsstaterna vilja erkänna sådana typer av organisationer på grundval av nationell lagstiftning i den mån detta är förenligt med unionslagstiftningen.

108. En inre marknad förutsätter ett handelssystem vid unionens yttre gränser. Handelssystemet bör innefatta importtullar och exportbidrag och bör i princip fungera på ett sätt som stabiliserar unionsmarknaden. Handelssystemet bör bygga på de åtaganden som godtagits inom ramen för Uruguayrundans multilaterala handelsförhandlingar.

109. Övervakningen av handelsflödena är framförallt en förvaltningsfråga, som bör hanteras på ett flexibelt sätt. Beslutet om införande av licenskrav bör fattas med hänsyn till om det finns behov av importlicenser för att förvalta de berörda marknaderna och, i synnerhet, för att övervaka importen av produkterna i fråga.

110. Tullarna för jordbruksprodukter enligt Världshandelsorganisationens (WTO) avtal fastställs till största delen i Gemensamma tulltaxan. När det gäller vissa produkter inom sektorerna för spannmål och ris måste det emellertid, till följd av att vissa tilläggsmekanismer införts, bli möjligt att göra undantag.

111. För att förebygga eller motverka negativa effekter på unionsmarknaden som skulle kunna bli följden av att vissa jordbruksprodukter importeras, bör en tilläggstull betalas vid import av sådana produkter, förutsatt att vissa villkor är uppfyllda.

112. Det är lämpligt att på vissa villkor öppna och förvalta sådana tullkvoter som är resultatet av internationella avtal som ingåtts i enlighet med fördraget eller andra rättsakter.

113. Syftet med importavgifterna för blandningar är att garantera att systemet med tullar för import av blandningar av spannmål, ris och brutet ris fungerar tillfredsställande.

114. I den här förordningen fastställs ett traditionellt försörjningsbehov av socker för raffinering under ett regleringsår. För att garantera försörjningen för raffineringsindustrin i unionen bör importlicenser för socker för raffinering reserveras för heltidsraffinaderier under de tre första månaderna varje regleringsår, inom de gränser som följer av det traditionella försörjningsbehovet.

115. För att illegal odling av hampa inte ska störa marknadsordningen för hampa som odlas för fiberproduktion, bör denna förordning innehålla bestämmelser om kontroll av import av hampa och hampfrö så att det säkerställs att produkterna i fråga ger vissa garantier med avseende på tetrahydrokannabinolhalt. Import av andra hampfrön än sådana som är avsedda för utsäde bör även fortsättningsvis omfattas av ett kontrollsystem inom vilket de berörda importörerna godkänns.

116. Systemet med tullar gör alla andra skyddsåtgärder vid unionens yttre gräns överflödiga. Den inre marknaden och den mekanism som tullarna utgör kan i undantagsfall visa sig vara otillräckliga. För att i sådana fall kunna skydda unionsmarknaden mot de störningar som kan uppkomma bör unionen ha möjlighet att utan dröjsmål vidta alla nödvändiga åtgärder. Åtgärderna bör vara förenliga med unionens internationella åtaganden.

117. Det bör finnas en möjlighet att förbjuda tillämpningen av system för aktiv och passiv förädling. Det är således lämpligt att göra det möjligt att avbryta tillämpningen av systemen för aktiv och passiv förädling i sådana situationer.

118. Bestämmelserna om beviljande av bidrag för export till tredjeländer på grundval av skillnaden mellan priserna inom unionen och på världsmarknaden, inom de gränser som fastställs genom åtagandena i WTO, bör utgöra ett skydd för unionens deltagande i den internationella handeln med vissa av de produkter som omfattas av denna förordning. Exporten med bidrag bör begränsas både när det gäller värde och kvantitet.

119. Iakttagandet av värdegränserna bör säkerställas vid den tidpunkt då exportbidragen fastställs genom kontroll av utbetalningar enligt bestämmelserna rörande EGFJ. Kontrollen kan förenklas genom att exportbidragen måste fastställs på förhand, medan det för differentierade bidrag bör finnas möjlighet att ändra den bestämmelseort som fastställts på förhand inom ett geografiskt område där en enda exportbidragsnivå gäller. Om bestämmelseorten ändras bör det exportbidrag som gäller den faktiska bestämmelseorten utbetalas, dock med tillämpning av det maximibelopp som gäller för den ursprungliga bestämmelseorten.

120. Genom tillförlitlig och effektiv kontroll bör det säkerställas att kvantitetsbegränsningarna efterlevs. I detta syfte bör beviljandet av exportbidrag kopplas till en exportlicens. Exportbidrag bör beviljas inom de gällande begränsningarna beroende på de särskilda omständigheter som gäller för varje berörd produkt. Undantag från den bestämmelsen bör endast medges för bearbetade produkter som inte ingår i bilaga I till fördraget och som inte omfattas av volymbegränsningar. För produkter vars export med exportbidrag troligen inte kommer att överstiga kvantitetsbegränsningarna bör det finnas möjlighet att avvika från de regler som avser förvaltningen.

121. När det gäller export av levande nötkreatur bör exportbidrag beviljas och utbetalas endast om de bestämmelser i unionslagstiftningen som rör djurskydd iakttas, särskilt de som rör skyddet av djur under transport.

122. Jordbruksprodukter kan i vissa fall omfattas av särskild behandling vid import till ett tredjeland om de uppfyller vissa specifikationer och/eller prisvillkor. För att säkra en korrekt tillämpning av ett sådant system krävs ett administrativt samarbete mellan myndigheter i det importerande tredjelandet och unionen. Produkterna bör därför åtföljas av ett intyg som utfärdats inom unionen.

123. Exporten av blomsterlökar till tredjeländer är av stor ekonomisk betydelse för unionen. En fortsatt och utvecklad export skulle kunna säkerställas genom att priserna inom denna näring stabiliseras. Den här förordningen bör därför innehålla bestämmelser om minimipriser vid export av produkterna i fråga.

124. I enlighet med artikel 42 i fördraget ska bestämmelserna i det kapitel i fördraget som rör konkurrensregler tillämpas på produktion av och handel med jordbruksprodukter endast i den mån detta fastställs i unionslagstiftningen inom ramen för bestämmelserna i artikel 43.2 och 43.3 i fördraget och enligt det förfarande som anges där. Bestämmelserna om statligt stöd har i stor utsträckning förklarats tillämpliga. Tillämpningen av fördragets bestämmelser gällande företag definieras ytterligare i rådets förordning (EG) nr 1184/2006 av den 24 juli 2006 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med vissa jordbruksvaror[14]. Med tanke på målet att skapa en övergripande uppsättning bestämmelser för marknadspolitiken är det lämpligt att fastställa de aktuella bestämmelserna i den här förordningen.

125. De konkurrensregler som rör avtal, beslut och förfaranden enligt artikel 101 i fördraget bör tillsammans med reglerna rörande missbruk av dominerande ställning tillämpas på produktionen av och handeln med jordbruksprodukter, i den mån tillämpningen av dem inte hindrar nationella marknadsordningar från att fungera eller äventyrar målen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

126. Ett särskilt tillvägagångssätt är motiverat när det gäller jordbrukarorganisationer som är särskilt inriktade på gemensam produktion eller saluföring av jordbruksvaror eller utnyttjande av gemensamma anläggningar, såvida inte sådan gemensam verksamhet sätter konkurrensen ur spel eller äventyrar förverkligandet av de mål som anges i artikel 39 i fördraget.

127. För att undvika att äventyra den gemensamma jordbrukspolitikens utveckling och samtidigt säkerställa ett otvetydigt rättsläge och icke-diskriminerande behandling av de berörda företagen, bör kommissionen, med förbehåll för domstolens prövning, ensam ha befogenhet att fastställa om avtal, beslut och förfaranden enligt artikel 101 i fördraget är förenliga med målen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

128. Beviljande av nationella stöd skulle äventyra en väl fungerande inre marknad baserad på gemensamma priser. Därför bör fördragets bestämmelser om statligt stöd som regel gälla för produkter som omfattas av denna förordning. Undantag bör tillåtas i vissa situationer. När sådana undantag gäller bör kommissionen dock ha möjlighet att upprätta en förteckning över befintliga, nya eller föreslagna nationella stöd, lämna lämpliga synpunkter till medlemsstaterna och föreslå passande åtgärder för dem.

129. Sedan Finlands och Sveriges anslutning får dessa länder, på grund av sin särskilda ekonomiska situation när det gäller produktion och saluföring av renar och renprodukter, bevilja stöd på detta område. Om kommissionen lämnar sitt tillstånd får Finland dessutom, på grund av landets särskilda klimatförhållanden, bevilja stöd för vissa mängder utsäde och för vissa mängder spannmål för utsäde som producerats enbart i landet.

130. För att kunna hantera motiverade krisfall, även efter det att stödprogrammens övergångsbestämmelser om krisdestillation har upphört att gälla 2012, bör medlemsstaterna kunna ge stöd till krisdestillation inom en total budgetram på 15 % av medlemsstatens berörda årliga budget för sitt nationella stödprogram. Allt sådant stöd bör anmälas till kommissionen och godkännas i enlighet med denna förordning innan det beviljas.

131. I medlemsstater där sockerkvoten minskar kraftigt kommer sockerbetsodlarna att ställas inför särskilt svåra anpassningsproblem. I sådana fall kommer unionens övergångsstöd till sockerbetsodlare som föreskrivs i förordning (EG) nr 73/2009 inte att vara tillräckligt för att helt motverka sockerbetsodlarnas svårigheter. Medlemsstater som minskat sina kvoter med mer än 50 % av den sockerkvot som fastställdes den 20 februari 2006 i bilaga III till rådets förordning (EG) nr 318/2006 av den 20 februari 2006 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker[15] bör därför tillåtas att bevilja statligt stöd till sockerbetsodlare under den tid då unionens övergångsstöd tillämpas. För att se till att medlemsstaterna inte beviljar ett statligt stöd som går längre än sockerbetsodlarnas behov, bör beslutet om totalsumman av detta statliga stöd även fortsättningsvis godkännas av kommissionen. Detta bör dock inte gälla Italien, där det maximala behovet för de mest produktiva sockerbetsodlarna som måste anpassa sig till marknadsvillkoren efter reformen har uppskattats till 11 euro per ton producerad sockerbeta. På grund av de särskilda problem som befaras uppstå i Italien bör bestämmelserna om system som gör det möjligt för sockerbetsodlarna att direkt eller indirekt ta del av det beviljade statliga stödet fortsätta att gälla.

132. I Finland påverkas sockerbetsodlingen av särskilda geografiska förhållanden och klimatförhållanden som kommer att inverka negativt på sektorn utöver de allmänna följderna av sockerreformen. Den medlemsstaten bör därför tillåtas att permanent bevilja landets sockerbetsodlare ett statligt stöd av lämplig storlek.

133. De särskilda bestämmelserna om det stöd som Tyskland beviljar inom ramen för det tyska alkoholmonopolet skulle löpa ut den 31 december 2010. De volymer som säljs av monopolet har minskat sedan 2003 och destillerierna och de små och medelstora jordbruksföretag som försörjer dem med råvaror har gjort förberedelser för att börja verka på den fria marknaden. Eftersom mer tid behövs för att underlätta denna anpassning måste utfasningen av monopolet och stödet till dessa stödmottagare förlängas till och med den 31 december 2013. Vissa småskaliga icke tullplomberade brännerier, brännerianvändare och kooperativa fruktbrännerier som bidrar särskilt till att bevara det traditionella landskapet och den biologiska mångfalden genom att använda lokala råvaror bör få ta del av det stöd som beviljas inom monopolet till och med den 31 december 2007, då monopolet bör avskaffas. I detta syfte bör Tyskland från 2013 lägga fram en årlig utfasningsplan.

134. Om en medlemsstat på sitt territorium önskar stödja åtgärder som främjar konsumtionen av mjölk och mjölkprodukter i unionen, bör dessa åtgärder kunna finansieras genom en avgift för saluförda kvantiteter som betalas av mjölkproducenterna på nationell nivå.

135. [Då det saknas EU-lagstiftning om formaliserade skriftliga avtal kan medlemsstaterna, inom sina egna avtalsrättsliga system, göra det obligatoriskt att använda sådana avtal, förutsatt att EU-lagstiftningen följs och framförallt att detta inte hindrar att den inre marknaden och den samlade marknadsordningen fungerar väl. Med tanke på de olika situationer som råder i EU i detta sammanhang bör det i enlighet med subsidiaritetsprincipen vara medlemsstaterna som fattar sådana beslut. För att garantera att det fastställs lämpliga minimikrav för sådana avtal och att den inre marknaden och den samlade marknadsordningen fungerar väl, bör dock vissa grundläggande villkor för användningen av sådana avtal fastställas på EU-nivå. Eftersom vissa mejerikooperativ i sina stadgar kan ha bestämmelser med liknande effekt bör de i sådana fall av förenklingsskäl undantas från avtalskravet. För att garantera att sådana system är effektiva när mellanhänder hämtar mjölk från mjölkproducenter för leverans till bearbetningsföretag, bör de tillämpas även i sådana fall.]

136. Det behövs också adekvat information om läget på marknaden för humle i unionen och om hur marknaden förväntas utvecklas. Det bör därför finnas bestämmelser om registrering av samtliga leveransavtal för humle som producerats i gemenskapen.

137. För att förbättra förvaltningen av vinproduktionskapaciteten bör medlemsstaterna till kommissionen lämna en inventering av sin produktionskapacitet på grundval av ett vinodlingsregister. För att uppmuntra medlemsstaterna att lämna inventeringen ges stöd för omstrukturering och omställning endast till de medlemsstater som har lämnat inventeringen. Producenter av druvor avsedda för vinframställning och producenter av must och vin bör skicka in skördedeklarationer, så att den information som är nödvändig för att kunna göra relevanta politiska och administrativa val finns tillgänglig. Medlemsstaterna bör kunna kräva att försäljare av druvor för vinframställning varje år deklarerar vilka mängder som saluförts från den senaste skörden. Producenter av must och vin och andra näringsidkare än detaljhandlare måste deklarera sina lager av must och vin.

138. För att de berörda produkterna ska kunna spåras i tillfredsställande utsträckning, särskilt med hänsyn till konsumentskyddet, bör det föreskrivas att alla produkter i vinsektorn som omfattas av denna förordning förses med ett följedokument vid omsättning inom unionen.

139. Det är också lämpligt att på vissa villkor och för vissa produkter föreskriva åtgärder som ska vidtas om störningar uppstår eller förväntas uppstå på grund av betydande ändringar i den inre marknadens priser eller i fråga om noteringar eller priser på världsmarknaden.

140. Medlemsstaternas myndigheter bör ha ansvaret för att denna förordning följs och det bör göras möjligt för kommissionen att övervaka och framförallt säkerställa efterlevnaden i vinsektorn.

141. Det måste inrättas en ram med särskilda åtgärder för etylalkohol som framställts av jordbruksprodukter, för att möjliggöra insamling av ekonomiska uppgifter och analys av statistisk information i syfte att övervaka marknaden. I den mån marknaden för etylalkohol som framställts av jordbruksprodukter är knuten till marknaden för etylalkohol i allmänhet, måste det också tillhandahållas upplysningar om marknaden för etylalkohol som inte framställts av jordbruksprodukter.

142. De utgifter som medlemsstaterna ådrar sig genom de skyldigheter som följer av denna förordning bör finansieras av unionen i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken[16].

143. För att öka de ekonomiska medel som är tillgängliga för vinsektorn enligt förordning (EG) nr 1698/2005, bör det gradvis överföras medel till den förordningens budget när de berörda beloppen är tillräckligt stora.

144. Kommissionen bör ges befogenhet att vidta de åtgärder som krävs för att lösa särskilda praktiska problem i en nödsituation.

145. Eftersom de gemensamma marknaderna för jordbruksprodukter ständigt utvecklas bör medlemsstaterna och kommissionen informera varandra om den relevanta utvecklingen och införa anmälningsmetoder för relevant utveckling och information.

146. För att undvika missbruk av de förmåner som föreskrivs i denna förordning, bör förmåner inte beviljas eller, beroende på situationen, bör de dras in om det konstateras att villkoren för att förmånerna ska kunna beviljas har utformats på ett konstlat sätt som strider mot syftet med denna förordning.

147. För att garantera att skyldigheterna i denna förordning uppfylls behövs kontroller och administrativa åtgärder och sanktioner vid bristande efterlevnad liksom bestämmelser om ställande och frisläppande av säkerheter för att garantera en sund förvaltning av den samlade marknadsordningen inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Bestämmelserna bör omfatta återvinning av felaktiga utbetalningar och rapporteringsskyldigheter för medlemsstaterna till följd av tillämpningen av denna förordning.

148. Enligt förordning (EG) nr 1234/2007 kommer åtgärderna för marknadsförvaltningen i flera sektorer att löpa ut 2012. Efter det att förordning (EG) nr 1234/2007 upphört att gälla bör de relevanta bestämmelserna fortsätta att gälla till utgången av de berörda ordningarna.

149. För att säkerställa ett otvetydigt rättsläge när det gäller tillämpningen av reglerna om saluföring bör kommissionen fastställa vilket datum vissa bestämmelser i förordning (EG) nr 1234/2007 upphör att gälla för den berörda sektorn.

150. För att säkerställa en smidig övergång från bestämmelserna om sektorerna för frukt och grönsaker i förordning (EG) nr 1234/2007 till bestämmelserna i denna förordning bör kommissionen ha befogenhet att anta övergångsbestämmelser.

151. Denna förordning bör tillämpas från och med ikraftträdandet. Bestämmelsen om inrättande av en allmän handelsnorm bör dock tillämpas först [ett år efter förordningens ikraftträdande].

152. [När det gäller avtalsförhållanden och producent- och branschorganisationer i sektorerna för mjölk och mjölkprodukter är de åtgärder som föreskrivs i denna förordning motiverade av de nuvarande ekonomiska förhållandena på mejerimarknaden och leveranskedjans struktur. De bör därför tillämpas under tillräckligt lång tid (både före och efter avskaffandet av mjölkkvoterna) för att de ska få full effekt. Eftersom åtgärderna är så pass omfattande bör de dock vara tillfälliga och det bör göras en översyn av hur de har fungerat och avgöras om de bör fortsätta att tillämpas. Detta bör behandlas i kommissionens rapporter om utvecklingen av mjölkmarknaden, som ska läggas fram senast den 30 juni 2014 och den 31 december 2018 och särskilt omfatta potentiella incitament för att uppmuntra jordbrukare att ingå gemensamma produktionsavtal.]

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

MOTIVERING 2

1. BAKGRUND 2

2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYSER 4

3. RÄTTSLIGA ASPEKTER 5

4. BUDGETKONSEKVENSER 6

5. KOMPLETTERANDE INFORMATION 6

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”) 7

DEL I INLEDANDE BESTÄMMELSER 38

DEL II DEN INRE MARKNADEN 41

AVDELNING I MARKNADSINTERVENTION 41

KAPITEL I Offentlig intervention och privat lagring 41

Avsnitt I Inledande bestämmelser om offentlig intervention och privat lagring 41

Avsnitt II Offentlig intervention 43

Underavsnitt I Allmänna bestämmelser 43

Underavsnitt II Inledande av uppköp 44

Underavsnitt III Interventionspriser 45

Underavsnitt IV Avsättning av interventionsprodukter 46

[Underavsnitt V Utdelning till de sämst ställda i unionen 47

Avsnitt III Privat lagring 51

Underavsnitt I Obligatoriskt stöd 51

Underavsnitt II Icke obligatoriskt stöd 52

Avsnitt IV Gemensamma bestämmelser om offentlig intervention och privat lagring 54

Underavsnitt I Allmänna bestämmelser 54

Underavsnitt II Särskilda bestämmelser om klassificering av slaktkroppar 59

KAPITEL II Särskilda interventionsåtgärder 62

Avsnitt I Marknadsstödjande undantagsåtgärder 62

Avsnitt II Åtgärder inom sektorerna för spannmål och ris 63

Avsnitt III Åtgärder inom sockersektorn 64

Avsnitt IV Anpassning av utbudet 67

KAPITEL III Systemen för produktionsstyrning 68

Avsnitt I Allmänna bestämmelser 68

Avsnitt II Socker 68

Underavsnitt I Kvottilldelning och förvaltning 68

Underavsnitt II Kvotöverskridande 70

Avsnitt III Mjölk 72

Underavsnitt I Allmänna bestämmelser 72

Underavsnitt II Kvottilldelning och förvaltning 74

Underavsnitt III Kvotöverskridande 79

Avsnitt IV Procedurregler för sockerkvoter och mjölkkvoter 83

Underavsnitt I Procedurregler för sockerkvoter 83

Underavsnitt II Procedurregler för mjölkkvoter 84

Avdelning V Produktionskapacitet i vinsektorn 86

Underavsnitt I Olagliga planteringar 86

Underavsnitt II Övergångssystem för planteringsrätter 88

Underavsnitt III Saluföringsregler för att förbättra och stabilisera den gemensamma vinmarknadens funktion 93

KAPITEL IV Stödordningar 94

Avsnitt I Produktionsbidrag inom sockersektorn 94

Avsnitt II Stöd inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter 95

Underavsnitt I Stöd för särskilda ändamål 95

Underavsnitt II Villkor för ostframställning 97

Underavsnitt III Stöd för leverans av mjölkprodukter till skolelever 98

Avsnitt IV Stöd inom sektorn för humleodling 99

Avdelning V Stöd inom sektorn för olivolja och bordsoliver 100

Avsnitt VI Stöd inom sektorn för frukt och grönsaker 102

Underavsnitt I Producentgrupper 102

Underavsnitt II Driftsfonder och verksamhetsprogram 104

Underavsnitt III Program för frukt i skolan 111

Avsnitt VII Stödprogram inom vinsektorn 114

Underavsnitt I Inledande bestämmelser 114

Underavsnitt II Inlämning av stödprogram och deras innehåll 115

Underavsnitt III Särskilda stödåtgärder 117

Underavsnitt IV Procedurbestämmelser 122

Avsnitt VIII Särskilda bestämmelser för biodlingssektorn 124

Avsnitt IX Stöd inom sektorn för silkesodling 126

AVDELNING II REGLER FÖR SALUFÖRING OCH PRODUCENTORGANISATIONER 128

[KAPITEL I Regler för saluföring 128

Avsnitt I Handelsnormer 128

Underavsnitt I Inledande bestämmelser 128

Underavsnitt II Allmän handelsnorm 128

Underavsnitt III Sektor- eller produktspecifika handelsnormer 129

Underavsnitt IV Handelsnormer för import och export 135

Underavsnitt V Gemensamma bestämmelser 136

Avsnitt II Ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar och traditionella uttryck inom vinsektorn 137

Underavsnitt I Inledande bestämmelser 137

Underavsnitt II Ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar 138

Underavsnitt III Traditionella uttryck 150

Avsnitt III Märkning och presentation inom vinsektorn 152

KAPITEL II Producentorganisationer, producentgrupper, branschorganisationer och aktörsorganisationer 157

Avsnitt I Allmänna principer 157

Avsnitt II Bestämmelser rörande producent- och branschorganisationer samt producentgrupper inom sektorn för frukt och grönsaker 161

Underavsnitt I Stadgar för och erkännande av producentorganisationer 162

Underavsnitt II Sammanslutningar av producentorganisationer och producentgrupper 164

Underavsnitt III Utvidgad tillämpning av reglerna till att omfatta producenter i ett ekonomiskt område 165

Underavsnitt IV Branschorganisationer inom sektorn för frukt och grönsaker 168

Avsnitt III Bestämmelser rörande producent- och branschorganisationer inom vinsektorn 171

Avsnitt IV Bestämmelser rörande branschorganisationer inom tobakssektorn 172

[Avsnitt V 173

Producentorganisationer inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter 173

Avsnitt VI Förfaranden 175

DEL III HANDEL MED TREDJELÄNDER 177

KAPITEL I Allmänna bestämmelser 177

KAPITEL II Import 178

Avsnitt I Importlicenser 178

Avsnitt II Importtullar och importavgifter 181

Avsnitt III Förvaltning av importkvoter 185

Avsnitt IV Särskilda bestämmelser för vissa produkter 188

Underavsnitt I Särskilda bestämmelser för import avseende sektorerna för spannmål och ris 188

Underavsnitt II Importsystem för socker 190

Underavsnitt III Särskilda bestämmelser för import av hampa 191

Underavsnitt IV Särskilda bestämmelser för import av humle 191

Avsnitt V Skyddsåtgärder och aktiv förädling 192

KAPITEL III Export 194

Avsnitt I Exportlicenser 194

Avsnitt II Exportbidrag 196

Avsnitt III Förvaltning av exportkvoter inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter 201

Avsnitt IV Särskild behandling vid import till tredjeländer 202

Avsnitt V Särskilda bestämmelser för levande växter 202

Avsnitt VI Passiv förädling 203

DEL IV KONKURRENSREGLER 204

KAPITEL I Regler för företag 204

KAPITEL II Regler om statligt stöd 210

DEL V SÄRSKILDA BESTÄMMELSER FÖR FLERA ELLER ENSKILDA SEKTORER 214

KAPITEL I Särskilda bestämmelser för flera sektorer 214

Avsnitt I Störningar på marknaden 214

Avsnitt II Rapportering 215

KAPITEL II 216

SÄRSKILDA BESTÄMMELSER FÖR ENSKILDA SEKTORER 216

Avsnitt I Humle 216

Avsnitt II Vin 217

Avsnitt III Mjölk och mjölkprodukter 220

Avsnitt IV Etylalkohol 222

DEL VI ALLMÄNNA BESTÄMMELSER 224

DEL VII DELEGERING AV BEFOGENHET, TILLÄMPNINGSBESTÄMMELSER, ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER OCH SLUTBESTÄMMELSER 228

KAPITEL I Delegering av befogenhet och tillämpningsbestämmelser 228

KAPITEL II Övergångsbestämmelser och slutbestämmelser 230

BILAGA I FÖRTECKNING ÖVER DE PRODUKTER SOM AVSES I ARTIKEL 1.1 Del I: Spannmål 233

Del II: Risprodukter 236

Del III: Socker 237

Del IV: Torkat foder 237

Del V: Frön 238

Del VI: Humle 239

Del VII: Olivolja och bordsoliver 239

Del VIII: Lin och hampa som odlas för fiberproduktion 239

Del IX: Frukt och grönsaker 240

Del X: Bearbetade produkter av frukt och grönsaker 240

Del XI: Bananer 243

Del XII: Vin 243

Del XIII: Levande träd och andra levande växter, lökar, rötter o.d.; snittblommor och snittgrönt 244

Del XIV: Råtobak 244

Del XV: Nöt- och kalvkött 244

Del XVI: Mjölk och mjölkprodukter 245

Del XVII: Griskött 245

Del XVIII: Får- och getkött 246

Del XIX: Ägg 246

Del XX: Fjäderfäkött 247

Del XXI: Andra produkter 247

BILAGA II FÖRTECKNING ÖVER PRODUKTER FÖR VILKA SÄRSKILDA ÅTGÄRDER HAR UPPRÄTTATS ENLIGT ARTIKEL 1.2 Del I: Etylalkohol som framställts av jordbruksprodukter 254

Del II: Biodlingsprodukter 254

Del III: Silkesmaskar 254

BILAGA III DE DEFINITIONER SOM AVSES I ARTIKEL 2.1 Del I: Definitioner avseende rissektorn 255

Del II: Definitioner avseende sockersektorn 258

Del III: Definitioner avseende humlesektorn 259

Del IV: Definitioner för vinsektorn 259

Del V: Definitioner avseende nöt- och kalvköttssektorn 262

Del VI: Definitioner avseende mjölk- och mejerisektorn 262

Del VIII: Definitioner avseende äggsektorn 262

Del VIII: Definitioner avseende sektorn för fjäderfäkött 262

Del IX: Definitioner avseende biodlingssektorn 264

BILAGA IV STANDARDKVALITET FÖR RIS OCH SOCKER ENLIGT ARTIKEL 8.1 OCH 8.3 266

BILAGA V UNIONSSKALOR FÖR KLASSIFICERING AV SLAKTKROPPAR ENLIGT ARTIKEL 34 268

BILAGA VI NATIONELLA OCH REGIONALA KVOTER FÖR PRODUKTION AV SOCKER, ISOGLUKOS OCH INULINSIRAP ENLIGT ARTIKEL 50 från och med regleringsåret 2010/11 ska följande gälla 272

BILAGA VII NÄRMARE FÖRESKRIFTER FÖR ÖVERFÖRINGAR AV SOCKER- ELLER ISOGLUKOSKVOTER ENLIGT ARTIKEL 53 I 274

BILAGA VIII NATIONELLA KVOTER FÖR PRODUKTION AV MJÖLK OCH ANDRA MJÖLKPRODUKTER ENLIGT ARTIKEL 59 277

BILAGA IX REFERENSFETTHALT ENLIGT ARTIKEL 63 279

BILAGA X BUDGET FÖR STÖDPROGRAM ENLIGT ARTIKEL 136.1 280

BILAGA XI INTERNATIONELLA ORGANISATIONER SOM AVSES I ARTIKEL 159.3 281

BILAGA XII DEFINITIONER, BETECKNINGAR OCH VARUBETECKNING AVSEENDE PRODUKTER ENLIGT ARTIKEL 163 282

Del I. Kött av nötkreatur som är tolv månader eller yngre 282

I. Definition 282

II. Varubeteckningar 282

Del II. Vinprodukter 285

Del III. Mjölk och mjölkprodukter 291

Del IV. Mjölk avsedd som livsmedel enligt KN-nummer 0401 293

Del V. Produkter från fjäderfäköttsektorn 296

Del VI. Bredbara fetter 298

Del VII. Beteckningar och definitioner avseende olivolja och olja av olivrestprodukter 301

Tillägg till bilaga XII (som avses i del II) Vinodlingszoner 302

BILAGA XIII Del I Berikning, syrning och avsyrning i vissa vinodlingszoner 307

Del II Restriktioner 310

BILAGA XIV UTTÖMMANDE FÖRTECKNING ÖVER REGLER VARS TILLÄMPNING FÅR UTVIDGAS TILL ATT OMFATTA ICKE-MEDLEMSPRODUCENTER I ENLIGHET MED ARTIKEL 218 OCH ARTIKEL 224 313

BILAGA XV IMPORTTULL PÅ RIS ENLIGT ARTIKLARNA 242 OCH 244 315

BILAGA XVI SORTER AV BASMATIRIS SOM AVSES I ARTIKEL 243 317

BILAGA XVII FÖRTECKNING ÖVER VAROR FRÅN SEKTORERNA FÖR SPANNMÅL, RIS, SOCKER, MJÖLK OCH ÄGG VID TILLÄMPNING AV ARTIKEL 16 a ii OCH FÖR BEVILJANDE AV DE EXPORTBIDRAG SOM AVSES DEL III KAPITEL III AVSNITT II Del I: Spannmål 318

Del II: Ris 321

Del III: Socker 323

Del IV: Mjölk 326

Del V: Ägg 329

BILAGA XVIII FÖRTECKNING ÖVER VISSA VAROR SOM INNEHÅLLER SOCKER FÖR BEVILJANDE AV DE EXPORTBIDRAG SOM AVSES I DEL III KAPITEL III AVSNITT II 330

BILAGA XIX BUDGETANSLAG FÖR LANDSBYGDSUTVECKLING I VINPRODUCERANDE REGIONER ENLIGT ARTIKEL 314.3 331

BILAGA XX JÄMFÖRELSETABELL SOM AVSES I ARTIKEL 325.3 332

DEL IINLEDANDE BESTÄMMELSER

Artikel 1 Tillämpningsområde

1. Genom denna förordning upprättas gemensam marknadsordning för produkter inom följande sektorer, som förtecknas i bilaga I:

a) Spannmål, del I i bilaga I.

b) Ris, del II i bilaga I.

c) Socker, del III i bilaga I.

d) Torkat foder, del IV i bilaga I.

e) Utsäde, del V i bilaga I.

f) Humle, del VI i bilaga I.

g) Olivolja och bordsoliver, del VII i bilaga I.

h) Lin och hampa, del VIII i bilaga I.

i) Frukt och grönsaker, del IX i bilaga I.

j) Bearbetad frukt och bearbetade grönsaker, del X i bilaga I.

k) Bananer, del XI i bilaga I.

l) Vin, del XII i bilaga I.

m) Levande växter och blomsterodlingsprodukter, del XIII i bilaga I (nedan kallad sektorn för levande växter ).

n) Råtobak, del XIV i bilaga I.

o) Nöt- och kalvkött, del XV i bilaga I.

p) Mjölk och mjölkprodukter, del XVI i bilaga I.

q) Griskött, del XVII i bilaga I.

r) Får- och getkött, del XVIII i bilaga I.

s) Ägg, del XIX i bilaga I.

t) Fjäderfäkött, del XX i bilaga I.

u) Andra produkter, del XXI i bilaga I.

2. Genom denna förordning fastställs särskilda åtgärder för följande sektorer, som förtecknas och när så krävs definieras i bilaga II:

a) Etylalkohol som framställts av jordbruksprodukter, del I i bilaga II (nedan kallad jordbruksalkoholsektorn ).

b) Biodlingsprodukter, del II i bilaga II (nedan kallad sektorn för biodlingsprodukter ).

c) Silkesodling, del III i bilaga II (nedan kallad sektorn för silkesodling ).

3. När det gäller potatis, färsk eller kyld, enligt KN-nummer 0701, ska kapitel II i del IV tillämpas.

Artikel 2 Definitioner

1. I denna förordning ska de definitioner för respektive sektor, som förtecknas i bilaga III, gälla.

2. I denna förordning avses med

a) jordbrukare : jordbrukare enligt definitionen i artikel 2 a i förordning (EG) nr 73/2009,

b) utbetalande organ : det eller de organ som utsetts av en medlemsstat i enlighet med förordning (EG) nr 1290/2005,

c) interventionspris : det pris till vilket produkterna ska köpas in genom offentliga interventionsköp.

Artikel 3 Regleringsår

Regleringsåren ska ha följande löptid:

a) 1 januari–31 december under ett givet år för banansektorn.

b) 1 april–31 mars det påföljande året för

i) sektorn för torkat foder,

ii) sektorn för silkesodling,

c) 1 juli–30 juni det påföljande året för

i) spannmålssektorn,

ii) sektorn för utsäde,

iii) sektorn för olivolja och bordsoliver,

iv) sektorn för lin och hampa,

v) sektorn för mjölk och mjölkprodukter.

d) 1 augusti–31 juli det påföljande året för vinsektorn,

e) 1 september–31 augusti det påföljande året för rissektorn.

f) 1 oktober–30 september det påföljande året för sockersektorn.

För att ta hänsyn till de särskilda förhållandena i sektorerna för frukt och grönsaker och bearbetad frukt och bearbetade grönsaker ska kommissionen, när så krävs, fastställa regleringsårens löptid för sådana produkter genom delegerade akter.

Artikel 4 Delegerade befogenheter

För att ta hänsyn till de särskilda förhållandena i varje sektor och hantera förändringar i marknadssituationen får kommissionen genom delegerade akter uppdatera definitionerna i del I i bilaga III.

Artikel 5 Genomförandebefogenheter

Kommissionen får, genom genomförandeakter,

a) fastställa omräkningstalen för ris vid olika bearbetningsstadier, bearbetningskostnaderna och biprodukternas värde,

b) anta alla nödvändiga åtgärder i samband med tillämpningen av omräkningskurser.

DEL II DEN INRE MARKNADEN

AVDELNING I MARKNADSINTERVENTION

KAPITEL IOffentlig intervention och privat lagring

Avsnitt IInledande bestämmelser om offentlig intervention och privat lagring

ARTIKEL 6 Tillämpningsområde

1. I detta kapitel fastställs bestämmelser rörande, i tillämpliga fall, uppköp inom ramen för offentlig intervention och beviljande av stöd för privat lagring inom följande sektorer:

a) Spannmål

b) Ris

c) Socker

d) Olivolja och bordsoliver

e) Nöt- och kalvkött

f) Mjölk och mjölkprodukter

g) Griskött

h) Får- och getkött

2. I detta kapitel avses med

a) spannmål : spannmål som skördats i unionen,

b) mjölk : komjölk som producerats i unionen,

c) grädde : grädde som direkt och uteslutande är framställd av mjölk.

Artikel 7 Ursprung i EU

Om inte annat följer av artikel 6.2 ska endast produkter med ursprung i unionen berättiga till uppköp inom ramen för offentlig intervention eller beviljande av stöd för privat lagring.

Artikel 8 Referenspriser

1. För produkter som omfattas av interventionsåtgärder enligt artikel 6.1 ska följande referenspriser tillämpas:

a) När det gäller spannmålssektorn: 101,31 EUR/ton.

b) När det gäller paddyris, 150 EUR/ton för standardkvalitet enligt definitionen i punkt A i bilaga IV.

c) När det gäller socker:

i) för vitsocker: 404,4 EUR/ton från och med regleringsåret 2009/10,

ii) för råsocker: 335,2 EUR/ton från och med regleringsåret 2009/10.

d) När det gäller nöt- och kalvköttssektorn: 2 224 EUR/ton för slaktkroppar av handjur av nötkreatur av kvaliteten R3 enligt den unionsskala för klassificering av slaktkroppar av vuxna nötkreatur som avses i artikel 34.1 a.

e) När det gäller sektorn för mjölk och mjölkprodukter:

i) 246,39 EUR/100 kg för smör.

ii) 169,80 EUR/100 kg för skummjölkspulver.

f) När det gäller grisköttssektorn: 1 509,39 EUR/ton för slaktkroppar av gris av standardkvalitet på grunval av slaktvikt och slaktkropparnas innehåll av magert kött i enlighet med den unionsskala för klassificering av slaktkroppar av gris som avses i artikel 34.1 b enligt följande:

i) Slaktkroppar som väger minst 60 men mindre än 120 kg: klass E i enlighet med punkt B.II i bilaga V.

ii) Slaktkroppar som väger 120–180 kg: klass R i enlighet med punkt B.II i bilaga V.

2. Referenspriserna för spannmål och ris enligt punkterna 1 a och 1 b ska avse grossistledet för varor, fritt lager, före lossning. Dessa referenspriser ska gälla för alla de interventionsorter i unionen som avses i artikel 30.

3. De referenspriser som fastställs i punkt 1 c leden i och ii ska tillämpas på socker i lösvikt av standardkvalitet enligt definitionen i punkt B i bilaga IV, fritt fabriken.

4. De referenspriser som fastställs i punkt 1 i denna artikel får med tillämpning av förfarandet i artikel 43.2 i fördraget ändras mot bakgrund av produktions- och marknadsutvecklingen.

Artikel 9 Prisrapportering på sockermarknaden

Kommissionen ska anta genomförandeakter för att inrätta ett informationssystem för priser på sockermarknaden, inklusive ett system för offentliggörande av prisnivåer för sockermarknaden.

Systemet ska basera sig på information från företag som producerar vitsocker eller från andra aktörer inom sockerhandeln. Informationen ska omfattas av sekretess.

Kommissionen ska se till att den offentliggjorda informationen inte gör det möjligt att identifiera enskilda företags eller aktörers priser.

Avsnitt IIOffentlig intervention

UNDERAVSNITT I ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

ARTIKEL 10 Produkter som berättigar till offentlig intervention

Offentlig intervention ska tillämpas i fråga om följande produkter om inte annat följer av detta avsnitt och de ytterligare krav och villkor som ska fastställas av kommissionen genom delegerade akter och genomförandeakter i enlighet med artiklarna 31 och 32:

a) Vanligt vete, durumvete, korn, majs och sorghum.

b) Paddyris.

c) Färskt eller kylt nöt- och kalvkött med KN-numren 0201 10 00 och 0201 20 20 till 0201 20 50.

d) Smör som direkt och uteslutande är framställt av pastöriserad grädde i ett godkänt företag i unionen och som har en lägsta smörfetthalt av 82 viktprocent och en högsta vattenhalt av 16 viktprocent.

e) Skummjölkspulver av högsta kvalitet som framställts genom spraytorkning i ett godkänt företag i unionen och med en lägsta proteinhalt på 34,0 viktprocent beräknat på den fettfria torrsubstansen.

Underavsnitt IIInledande av uppköp

ARTIKEL 11 Perioder för offentlig intervention

Offentlig intervention får ske under följande perioder:

a) 1 november–31 maj när det gäller spannmål.

b) 1 april–31 juli när det gäller paddyris.

c) Fortlöpande under alla regleringsår när det gäller nöt- och kalvkött.

d) 1 mars–31 augusti när det gäller smör och skummjölkspulver.

Artikel 12 Inledande av offentlig intervention

1. Under de perioder som anges i artikel 11 får offentlig intervention ske enligt följande:

a) Intervention avseende vanligt vete.

b) Intervention avseende durumvete, korn, majs, sorghum, paddyris, socker, smör och skummjölkspulver upp till de interventionsgränser som anges i artikel 13.1.

c) Intervention avseende nöt- och kalvkött som inleds av kommissionen genom genomförandeakter och utan bistånd av den kommitté som avses i artikel 323.1, om det genomsnittliga marknadspris för nöt- och kalvkött i en medlemsstat eller i en region i en medlemsstat som noteras på grundval av den unionsskala för klassificering av slaktkroppar som avses i artikel 34.1 för en representativ period är lägre än 1 560 EUR/ton.

2. Offentlig intervention avseende nöt- och kalvkött enligt punkt 1 c ska avslutas av kommissionen genom genomförandeakter och utan bistånd av den kommitté som avses i artikel 323.1, om de villkor som anges i punkt 1 b inte längre uppfylls under en representativ period.

Artikel 13 Kvantitetsgränser för intervention

1. Uppköpen inom ramen för offentlig intervention ska begränsas till följande kvantiteter:

a) 0 ton under var och en av de perioder som anges i artikel 11 a respektive 11 b när det gäller durumvete, korn, majs, sorghum och paddyris.

b) 30 000 ton under var och en av de perioder som anges i artikel 11 d när det gäller smör.

c) 109 000 ton under var och en av de perioder som anges i artikel 11 d när det gäller skummjölkspulver.

2. När det gäller de produkter som anges i punkt 1 får kommissionen genom genomförandeakter besluta om fortsatt offentlig intervention utöver de kvantiteter som anges i den punkten om situationen på marknaden, och i synnerhet marknadsprisernas utveckling, så kräver.

Underavsnitt IIIInterventionspriser

ARTIKEL 14 Interventionspriser

1. Interventionspriset

a) för vanligt vete ska motsvara referenspriset för en erbjuden maximikvantitet på 3 miljoner ton per period för intervention såsom de fastställs i artikel 11 a,

b) för smör ska motsvara 90 % av referenspriset för mängder som erbjuds inom gränsen i artikel 13.1 b,

c) för skummjölkspulver ska motsvara referenspriset för mängder som erbjuds inom gränsen i artikel 13.1 c.

2. Kom