Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Sloveniens framsteg på vägen mot anslutning"

(2002/C 241/33)

Den 30-31 maj 2001 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta yttrande om "Sloveniens framsteg på vägen mot anslutning".

Sektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 27 juni 2002. Föredragande var Roberto Confalonieri.

Vid sin 392:a plenarsession den 17-18 juli 2002 (sammanträdet den 18 juli 2002) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 100 röster för, 0 röster emot och 2 nedlagda röster.

Bakgrund

Detta dokument är ett resultat av

- diskussionen om det arbetsdokument som lades fram vid studiegruppens första sammanträde den 30 januari 2002 i Bryssel;

- diskussionen om det preliminära utkast till yttrande som lades fram vid studiegruppens andra sammanträde den 27 februari 2002 i Bryssel;

- de offentliga utfrågningar som studiegruppen höll med företrädare för offentliga organ och det civila samhällets organisationer i Slovenien den 13-14 mars 2002 i Ljubljana;

- REX-sektionens sammanträde den 27 juni 2002 i Bryssel.

Informationen och kommentarerna i bilagan är en integrerad del av denna text.

1. Framsteg på vägen mot anslutning

1.1. Från slovensk sida har man varit tillmötesgående och beredd att anpassa sig till EU på alla områden, från det politiskt-institutionella till det ekonomiska och sociala, liksom på kultur- och informationsområdet. Ett bevis på detta är att 90 % av kapitlen i gemenskapens regelverk har införlivats och genomförts, och att man har utvecklat utbyte och samarbete med i första hand Tyskland, följt av Italien, Frankrike och Österrike.

2. Den strategiska betydelsen för Balkanområdet

2.1. Slovenien - som är det enda kandidatlandet från f.d. Jugoslavien - har visat förmåga att på ett effektivt sätt utnyttja de tillfällen och möjligheter som gemenskapspolitiken erbjuder de central- och östeuropeiska länderna, antingen de är kandidatländer eller inte. Detta gäller särskilt för stabiliteten och sammanhållningen i Balkanområdet. Slovenien deltar i stabilitetspakten för sydöstra Europa och fungerar som ett viktigt brohuvud mot Grekland.

3. Handelsförbindelserna med EU

3.1. Ovanstående kommentarer bekräftas av uppgifter om handeln. Värdet av Sloveniens export har successivt ökat och närmade sig 60 % av BNP år 2000. Importen är dock fortfarande 16 % större än exporten. Det är signifikativt att den påbörjade förbättringen av handelsbalansen beror på ett ökat handelsöverskott i handeln med länder utanför EU, framför allt i Balkanområdet och i första hand Kroatien. Under alla dessa år har dock EU varit Sloveniens främsta handelspartner och kommer så att förbli. Under år 2000 stod EU för 68 % av Sloveniens import och 64 % av dess export, vilket innebär att landets underskott i handeln med EU är 29 %.

3.2. Slovenien har alltså fått en viktig marknadsposition för EU, och håller på att förstärka den. Detta måste beaktas i anslutningsfördraget, och framför allt när man fastställer Sloveniens finansiella bidrag till EU i förhållande till EU:s ekonomiska stöd till landet. Denna fråga är en av de viktigaste som fortfarande är under diskussion. Kommissionens officiella deklarationer garanterar dock att framför allt de strukturfondsmedel och medel från andra finansieringsprogram som Slovenien kommer att få efter anslutningen, helt motsvarar landets ekonomiska bidrag till EU. Detta ligger i linje med kommissionens förslag att inget nytt EU-land skall bli nettobidragsgivare vid anslutningen.

4. Befolkningarnas inbördes förhållande i ett EU-perspektiv

4.1. På grund av territoriets och befolkningens storlek (endast Luxemburg, Malta och Estland är befolkningsmässigt mindre än Slovenien) och den relativt stora ekonomiska potentialen kommer Slovenien att tillhöra den grupp av "mindre" länder som till antalet dominerar EU och i ännu högre grad kommer att göra det efter anslutningarna, i förhållande till de länder som var först i EU:s historia och även är ekonomiskt ledande i världen. Det konvent som skall förbereda reformen av EU bör framför allt se till att redan nu involvera de berörda befolkningarna i sina förslag. Varningssignaler kan konstateras inom den allmänna opinionen i olika medlemsländer, bl.a. i de länder som ännu inte har anslutit sig till euron.

4.2. Det är därför nödvändigt att använda lämpligast möjliga metoder och former för information, särskilt inom TV och press, ett område där Slovenien nyligen genomfört djupgående institutionella reformer. Samtidigt är det nödvändigt att öka det direkta och målinriktade utbyte som i form av gränsöverskridande samarbete sker mellan organisationer i näringsliv och samhälle. Dessa organisationer kan ägna tillräcklig uppmärksamhet åt åsikterna och bevekelsegrunderna hos det slovenska folket, som kommer att besluta om antagande av anslutningsfördraget i en folkomröstning. Man bör beakta de socioekonomiska kännetecknen inte bara hos den majoritet på 60 % som (enligt officiella källor) är positiv till anslutningen, utan även och i ännu högre grad hos den övriga och inte försumbara delen av det slovenska folket. Ett varaktigt stöd bör ges näringslivs- och samhällsorganisationerna samt de icke-statliga och religiösa organisationerna, som har stor betydelse för den direkta kommunikationen mellan befolkningsgrupperna och därmed för en bättre förankrad sammanhållning över nationsgränserna inom EU. Slovenien bör i detta sammanhang tas emot som en ny tillgång för EU:s utveckling.

5. Historisk-kulturella identiteter och minoriteter i ett EU-perspektiv

5.1. Slovenien skiljer sig från de övriga territorierna i f.d. Jugoslavien genom att landet ända sedan tidig medeltid har haft obrutna band med de katolska kejsardömenas tyskspråkiga områden och därmed Österrike-Ungern. Under det sistnämnda imperiet krävde Sloveniens folk autonomi i kraft av sin språkliga identitet. Senare års konflikter i Balkanområdet visar dock att de historisk-kulturella banden är viktiga, och att den religiösa tillhörigheten sitter djupare än den språkliga identiteten när det gäller att övergå till pluralistisk demokrati och marknadsekonomi av västerländsk typ. Man bör överge varje schematisk, statisk och oföränderlig uppfattning av begreppet etnisk grupp, eftersom sådana faktorer blir urskiljbara eller rent av oförenliga endast när det saknas en gemensam auktoritet som berättigas av gemensamma värden och när bristen på resurser gör den marknadsrelaterade konkurrensen starkare än solidariteten.

5.2. Skyddet av språklig mångfald inom den överstatliga enheten måste betraktas som en viktig uppgift för det konvent som skall förbereda reformen av EU. Det behövs verkliga garantier för att språken skall vara likvärdiga, särskilt när det gäller de språk som likt slovenska (ett sydslaviskt språk med latinskt alfabet) blir minoritetsspråk inom gemenskapen. I detta sammanhang kan även de språkliga minoriteterna på olika sidor om nationsgränserna få ett större erkännande, dvs. italienare och ungrare i Slovenien och slovener i Österrike och Italien. Dessa minoriteter bör ägnas stor uppmärksamhet i utvecklingen av det gränsöverskridande samarbetet.

5.3. Just denna gränsöverskridande kulturella mångfald ligger i huvudsak till grund för den överstatliga enheten i Europa.

6. Övergångsprocessen: stabilitet och sammanhållning, kritiska faktorer och möjligheter

6.1. På grund av att Slovenien har en relativt homogen befolkning och har fungerat som ett ekonomiskt gränssnitt mellan Europeiska gemenskapen och f.d. Jugoslavien (exempel på detta är handels- och samarbetsavtalet från 1980 och samarbetsgemenskapen för östra Alperna (ARGE Alpe Adria) som grundades 1978), har detta land som inget annat i Central- och Östeuropa fått möjlighet till en odramatisk och successiv övergång till pluralistisk demokrati och marknadsekonomi. Ända sedan republiken Slovenien bildades 1991 har konvergenspolitiken varit inriktad på EU-anslutning och fått stöd från EU. Anslutningsfördraget (Europafördraget) undertecknades dock först 1996, efter förseningar på grund av den ännu olösta frågan om återställande av egendom till dem som var ägare före kriget. Mot bakgrund av EU:s stabilitets- och tillväxtpakt är det kännetecknande att Slovenien tillhör de länder som har minst budgetunderskott. Detta uppgår trots en ökning under år 2000 (för första gången på grund av att utlandsskulden är större än den interna skulden) endast till 25,8 % av BNP.

6.2. Intern stabilitet och sammanhållning har varit och är fortfarande den främsta ledstjärnan för regeringen, i linje med de anslutningskriterier som fastställdes av Europeiska rådet i Köpenhamn 1993. Detta syns tydligt genom att reformerna har genomförts gradvis, i en takt som dock har betraktats som en kritisk faktor i övergångsprocessen, särskilt när det gäller privatisering, öppning för utländska investeringar och finansiering, äganderätt för utlänningar samt återställande av egendom som exproprierades efter kriget. Man får inte underskatta de resultat som uppnåtts: Inflationen och arbetslösheten har tyglats (för närvarande är inflationen högre men arbetslösheten betydligt lägre än genomsnittet i EU), den sociala tryggheten har säkrats, de slovenska medborgarnas rättigheter har försvarats under privatiseringarna, och okontrollerade former av kapitalism och finansspekulationer har avvärjts. Å andra sidan får man inte blunda för de långvariga hinder för utländska investeringar och finansieringar som delvis kvarstår, och som har haft en fördröjande effekt på omstruktureringarna och företagens innovationsförmåga och konkurrenskraft och därmed på hela det ekonomiska systemet.

6.3. En stor del av de medelstora företagen inom industri och jordbruk var statlig egendom, men drevs ändå genom "självförvaltning" i ett system av kooperativ som betraktades som ett alternativ till det sovjetiska statsägandet. Privatiseringen innebar i de flesta fall att företagen gick över på de tidigare medlemmarna och delades upp i små företag som i dag har svårt att gruppera sig i kooperativ eller modernare företagsformer, något som krävs för att de skall kunna förvärva ett tillräckligt stort kapital och etablera sig på marknaden.

6.4. Den politik som fördes för att bevara sysselsättningen under den första övergångsperioden ledde till att arbetsmarknaden blev relativt oflexibel, och därmed bromsades omställningen av industrin. I Slovenien finns en tradition av hög utbildningsnivå både när det gäller yrkesutbildning och universitetsutbildning samt annan högre utbildning. Det är det tidigare grundlagda utbildningssystemets förtjänst. Detta system har också lätt kunnat anpassas till de nya kraven, vilket nyligen gjorts genom en övergripande reform.

6.5. Först helt nyligen skapades förutsättningar för att arbetsmarknaden verkligen skulle kunna öppnas för gemenskapsmedborgare. Den senaste lagstiftningen om anställningsförhållanden utgör en nödvändig ram för detta. Det ömsesidiga erkännandet av yrkeskvalifikationer har dock inte genomförts fullt ut, och inte heller rätten att fritt bosätta sig och bedriva verksamhet som egenföretagare.

6.6. Man bör nu bättre undersöka vilka nya möjligheter det finns, för att kunna ge EU:s finansvärld, näringsliv och olika yrkessektorer en trovärdig och effektiv inriktning. Men det är även nödvändigt att förutse och förebygga de hot mot sysselsättningen, arbetslivsförhållandena och den sociala tryggheten som kan uppstå i och med övergången till marknadsekonomi och EU:s monetära system. I de rapporter om den allmänna utvecklingen i Slovenien som regeringsorganet UMAR/IMAD (Institutet för makroekonomisk analys och utveckling) årligen lägger fram ägnas stor uppmärksamhet åt de ekonomiska och sociala omvälvningarnas effekter på människors relationer och livsvillkor.

6.7. Villkoren för övergångsprocessen vad gäller den ekonomiska politiken, företags-, infrastruktur-, regional-, social- och miljöpolitiken beaktas särskilt. I bilagan till detta yttrande finns en utförlig beskrivning av åtgärder för att genomföra privatiseringar och den fria rörligheten samt av den roll som de offentliga myndigheterna, handelskamrarna, arbetsmarknadens parter och organisationerna i det civila samhället spelar.

7. Arbetsmarknadens parter och utvecklingsstrategierna för framtiden

7.1. Slovenien ratificerade den reviderade Europeiska sociala stadgan i juni 2001. Arbetsmarknadens parter deltar kontinuerligt i lagstiftningsprocessen genom att de är representerade i det nationella råd som i enlighet med konstitutionen är rådgivande organ för parlamentet. Handelskammaren har hittills representerat företagen även inför regeringen och i kollektivförhandlingarna med fackföreningarna. Detta har hindrat utvecklingen av självständiga fackföreningar och förhandlingar. Trepartsöverläggningar på regeringsnivå är dock fortfarande vanligare än bilaterala förhandlingar på bransch- och företagsnivå. I detta sammanhang planeras det s.k. sociala kontraktet 2001-2004, som består av ett paket med bestämmelser på områdena lönepolitik, arbetsrätt, hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, socialskydd och sysselsättningspolitik.

7.2. Detta kontrakt ingår i en rad program och strategiska planer som har antagits av parlamentet och regeringen, och som innehåller övergripande riktlinjer för framtiden. De övriga programmen och planerna är följande:

- Strategiska mål för utvecklingen av arbetsmarknaden fram till 2006, som antagits av parlamentet, syftar främst till högre utbildningsnivå, genomförande av program för att anställa arbetslösa, minskning av den regionala obalansen och minskning av arbetslöshetsnivån till under 6 %. Denna handlingsplan har utarbetats till följd av den gemensamma bedömning av den prioriterade sysselsättningspolitiken som kommissionen och den slovenska regeringen enades om 2000.

- Det strategiska programmet och de politiska riktlinjerna för utvecklingen fram till 2006 fokuserar på de mänskliga resursernas betydelse för utvecklingen och konkurrenskraften. Regeringsorganet UMAR/IMAD ansvarar för genomförandet, och programmet överensstämmer med kommissionens konvergensprogram. I överensstämmelse med strategierna för arbetsmarknaden och den ekonomiska utvecklingen har regeringen nyligen utarbetat en handlingsplan för övergången till informationssamhället, inrättandet av ett effektivt finanssystem samt den ekonomiska omställningen och infrastrukturen. Regeringen har antagit en särskild plan för utveckling av små och medelstora företag och företagaranda, i linje med gemenskapens företagspolitik.

- I den nationella handlingsplanen 2002-2003 för vetenskaplig och teknisk forskning som tillämpas inom företag deltar två slovenska universitet och flera institut för tillämpad forskning, varav några är privata. Vetenskapsakademin och det nationella forsknings- och utvecklingsrådet ansvarar för genomförandet, och man använder integrerade former av offentlig finansiering (vilken redan motsvarar genomsnittet i EU) samt privat kapital. Forskningssamfundet har visat sig effektivt inom EU:s femte ramprogram för forskning, och det är representerat inom kommittén för vetenskaplig och teknisk forskning (Crest-kommittén). Kommissionen och Europeiska rådet önskar att samarbetet mellan slovenska institut och dess samarbetspartner inom gemenskapen skall öka inför genomförandet av sjätte ramprogrammet.

7.3. När det gäller den institutionella uppbyggnaden på regional nivå och den administrativa kapaciteten för att utnyttja medel från socialfonden, Sammanhållningsfonden och andra strukturfondsmedel, har man dock inte gjort tillräckligt och behöver därför ta till akuta åtgärder. De kapitel i gemenskapens regelverk som rör regionalpolitik och direktstöd till jordbruket har på denna punkt inte införlivats fullständigt.

8. Miljö, transporter, turism, social service och konsumentskydd

8.1. De produktivitetskrav som EU:s ramvillkor för anslutning innebär för Sloveniens ekonomi kan i ett inledande skede ha skjutit miljöskyddet i bakgrunden. Ramvillkoren omfattar dock även EU:s miljöbestämmelser, och Sloveniens tillämpning håller en hög nivå även när man jämför med EU:s nuvarande medlemsländer. Kärnkraftverket i Krsko, som producerar 20 % av elektriciteten i Slovenien och Kroatien, har sitt ursprung i de ekonomiska förbindelserna mellan f.d. Jugoslavien och Frankrike. De tidigare och nuvarande säkerhetsarrangemangen är avancerade och har kontrollerats och utvecklats inom Euratoms ramprogram, och de betraktas som fullgoda både inom och utanför Slovenien. Liksom i Tyskland är det uteslutet att bygga ut kärnkraften, och man planerar att successivt ersätta den med förnybara energikällor. I det nationella handlingsprogrammet för miljön slås det fast att miljöskyddet skall genomsyra följande politikområden: industri, transporter, energi, jordbruk och turism. I den nationella transportplanen prioriteras exempelvis en utbyggnad av järnvägen genom transeuropeiska korridorer öst-väst och nord-syd, som korsas på slovensk mark och betraktas som strategiska av EU.

8.2. Detta går i linje med Alpkonventionen, som Slovenien har undertecknat tillsammans med Österrike, Frankrike, Tyskland, Italien, Schweiz, Liechtenstein och Monaco, och som landet länge var ordförande för. Trots att denna konvention undertecknades av Europeiska gemenskapen 1991 och berör minst en tredjedel av Sloveniens territorium, bl.a. nationalparken runt Sloveniens högsta berg Triglav (2864 m), nämns den inte alls i kommissionens rapporter. I anknytning till konventionen har ett paket med särskilda turiståtgärder utarbetats. Kommissionen betraktar dock turismen enbart ur ett ekonomiskt perspektiv, trots att denna näring förtjänar större uppmärksamhet både på grund av miljöeffekterna, effekterna på arbetsmarknaden och vissa faktorer som kan leda till snedvridning av konkurrensen i de områden som gränsar till EU.

8.3. Ett område som verkligen kräver information och åtgärder är den sociala servicen, och framför allt hälso- och sjukvården. Tidigare var Slovenien så framstående på vissa kirurgiska specialområden att det kom läkare och patienter både från Italien och Österrike. I dag är situationen den omvända, vilket säkert beror på åtstramningarna i den offentliga finansieringen av vårdsektorn. Det är bekymmersamt att kommissionen begränsar sig till konstaterandet att Slovenien bör reformera hälso- och sjukvården för att avlasta den offentliga budgeten och garantera hållbarhet. På samma sätt är kommissionen positiv till den nya lagen om socialskydd för äldre och funktionshindrade, men enbart därför att utgifterna minskade med 0,7 % av BNP år 2000 (vilket i själva verket berodde på att förtidspensionering erbjöds som ett alternativ till uppsägning i det inledande skedet av omstruktureringarna).

8.4. Det nationella handlingsprogrammet för konsumentskydd för perioden 2001-2005 innehåller åtgärder och konkreta insatser som skall genomföras av särskilda regeringsstrukturer, med kontinuerlig och kvalificerad medverkan av icke-statliga konsumentorganisationer som erkänns och finansieras av regeringen.

9. Den offentliga och privata förvaltningens viktiga roll

9.1. I det nationella programmet för införlivande av gemenskapens regelverk, som grundar sig på partnerskapsavtalet från 1999 och uppdaterades den 31 maj 2001, anges de viktigaste mål som skall genomföras enligt en detaljerad tidsplan. Kommissionens rapport från november 2001 och de beslut som fattades av Europeiska rådet i Laeken visar på hur viktigt det är att införliva gemenskapens regelverk på ett konsekvent och effektivt sätt, något som Slovenien nu nästan helt har gjort. Kommissionen och rådet anser att en reform av den offentliga förvaltningen bör åtfölja den föreslagna lagen om offentliga organ.

9.2. I Slovenien ägnas stor uppmärksamhet åt de viktiga frågorna om utveckling av den offentliga förvaltningen och högre kvalifikationer inom denna förvaltning. En statssekreterare inom den slovenska regeringen och en förvaltningsakademi har utsetts för att behandla dessa frågor, och en systematisk utbildningsplan har antagits. Kommissionen har å sin sida stött partnersamverkan mellan offentliga förvaltningar, projekt som i vissa fall har avslutats med lyckat resultat och i andra fall befinner sig på planeringsstadiet. Syftet med dessa projekt är att genomföra de kapitel i gemenskapens regelverk som kräver de största och snabbaste insatserna. Planeringen och genomförandet sker i samarbete mellan slovenska experter och europeiska samarbetspartner som har ett avsevärt kunnande på området i fråga. Här har de organisationer som företräder statstjänstemän en viktig roll att spela, genom att vara tillmötesgående och kunna samarbeta på transnationell och europeisk nivå, också när det gäller att harmonisera EU:s offentliga förvaltningar.

9.3. Det är även viktigt att stärka och forma den privata förvaltningen för att utveckla de företag som redan finns och uppmuntra till nya företagarinitiativ, så att de möjligheter som marknadsekonomin och Sloveniens EU-anslutning erbjuder kan utnyttjas på ett effektivt sätt. I detta sammanhang kan de olika fackförbunden och arbetstagarorganisationerna ha stor betydelse genom sitt transnationella och europeiska samarbete.

9.4. De fria yrkena och deras branschorganisationer ingår i detta sammanhang. Vissa av dem har för övrigt redan länge haft fruktbara kontakter över nationsgränserna, framför allt för att åstadkomma ömsesidigt erkännande av rätten att utöva dessa yrken i de olika länderna.

9.5. Det finns ett inbördes beroendeförhållande mellan modernisering av den offentliga förvaltningen och innovation i produktionssystemet. Därför, och för att rättigheter och skyldigheter skall fungera på ett effektivt sätt i interaktion mellan de berörda parterna, krävs en nära samverkan mellan den offentliga och den privata sektorn. Detta kan främst åstadkommas genom gemensam utbildning för de olika kategorierna inom offentlig förvaltning, privata företag och fria yrken, vilka alla finns företrädda inom Europeiska ekonomiska och sociala kommittén.

10. Slutsatser

10.1. Övergången från envälde till pluralistisk demokrati och omställningen från planekonomi till marknadsekonomi leder till en omvandling av samhället och förändring av de sociala relationer, behov och strävanden som styr individers och gruppers beteenden, och allt detta formas efter de befintliga modellerna på ont och gott. I detta sammanhang bör man se på EU med kritiska ögon och undersöka om gemenskapspolitiken på olika områden (politisk-institutionella frågor, ekonomi, socialfrågor, miljö och kultur) från kandidatländernas synpunkt är förenlig med en konkurrenskraftig marknadsekonomi som samtidigt skall leda till hållbar social och ekologisk utveckling.

10.2. Slutligen anser EESK att integrationen av Slovenien och av alla andra länder i sydöstra Europa kräver en bred regional strategi, effektiva instrument för att föra en "regionalpolitik" och främjande av regionalt samarbete.

Bryssel den 18 juli 2002.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs