15. Tredje FN-konferensen om de minst utvecklade länderna
B5-0246/2001
Europaparlamentets resolution om FN:s tredje konferens om de minst utvecklade länderna i
Bryssel (1420 maj 2001)
Europaparlamentet utfärdar denna resolution
 med beaktande av konferensen i Rio 1992 om miljö och utveckling, konferensen i Wien 1993 om
mänskliga rättigheter, konferensen i Kairo 1994 om befolkning och utveckling och konferensen iPeking 1995 om kvinnor och utveckling och uppföljningskonferensen i New York 2000,
 med beaktande av Unctad:s rapport om de minst utvecklade länderna 2000, med beaktande av kommissionens initiativ Allt utom vapen, med beaktande av Cotonou-avtalet och de därtill hörande handelsprotokollen (av de 48 minst utveck-
lade länderna är 39 AVS-stater),
 med beaktande av de muntliga frågor som utskottet för utveckling och samarbete den 13 februari
2001 framställde till rådet och kommissionen (B5-0155/2001 och B5-0156/2001), och av följande
skäl:
A. Av beräkningar som utförts av Unctad framgår att bruttonationalprodukten (BNP) för de 49 minst
utvecklade länderna officiellt ökade med 3,2 procent per år under perioden 19901998. Den snabbafolkökningen i dessa länder medförde emellertid att siffran inte kom att uppgå till mer än 0,9 procentper år i reella termer och endast 0,4 procent om inte Bangladesh tas med i beräkningen. Detta skalljämföras med att BNP över hela världen ökade med 2,5 procent.
B. De minst utvecklade länderna har en genomsnittlig BNP per capita på bara 287 USD, medan de
utvecklade ländernas BNP per capita uppgår till 27 402 USD.
C. Enligt Unctad kunde utvecklingsländernas exportintäkter öka med 700 miljarder USD per år, vilket är
14 gånger mera än det årliga biståndet till dessa länder, ifall de rika utvecklade länderna öppnade sinamarknader.
D. OECD-länderna lade ut mer än 300 miljarder USD på jordbruksstöd 2000, vilket motsvarar BNP för
hela Afrika söder om Sahara.
E. Sedan 1998 har bytesbalansen försämrats för de flesta av de minst utvecklade länderna i och med att
det skett ett våldsamt prisfall på råvaror ( 30 procent under perioden 19981999).
F. För att fattigdomen i de minst utvecklade länderna påtagligt skall kunna minskas behövs det en fort-
satt tillväxt av BNP på mellan 7 och 8 procent i dessa länder.
G. Utvecklingen i de minst utvecklade länderna har inte nått upp till de sociala mål som FN uppställt vid
sina toppmöten under nittiotalet och klyftan mellan dessa länder och de övriga utvecklingsländernahar ofta vidgats. Enligt FN, Unicef och WHO är till exempel
 medellivslängden i de minst utvecklade länderna 51 år (62 år i utvecklingsländerna som helhet
tagna), jämfört med 74 år i industriländerna,
 andelen läs- och skrivkunniga 48 procent (70 procent i utvecklingsländerna som helhet tagna),
 barnadödligheten 107 per 1 000 levande födda (64 i utvecklingsländerna som helhet tagna),
 den installerade kapaciteten för elenergi i de minst utvecklade länderna endast 33 kW per 1 000
invånare (386 kW per 1 000 invånare i utvecklingsländerna som helhet tagna).C 21 E/344 SV 24.1.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 5 april 2001
H. Biståndet per capita till de minst utvecklade länderna har sjunkit med 45 procent sedan 1990 och är
nu tillbaka på samma nivå som det hade i början av sjuttiotalet.
I. Att fattigdomen utrotas är en grundläggande förutsättning för fred och utveckling runtom i världen.
¯tgärder mot fattigdomen måste vara det grundläggande målet för varje utvecklingspolitik.
J. Utvecklingsländerna bör få ha kvar rätten att framställa, saluföra och importera generiska läkemedel
till överkomliga pris.
K. 60 procent av de fattigaste invånarna i de minst utvecklade länderna bor i områden med ekologiskt
sårbar miljö.
L. De rikaste 20 procent av världens befolkning står för 85 procent av världens inkomster, medan de
fattigaste 20 procent får bara 1,4 procent.
M. Fattigdomen kan inte mätas bara i pengar utan den handlar också om att människor inte kan till-
godose sina grundläggande rättigheter och behov inom sådana områden som livsmedelssäkerhet ochsjälvförsörjning med livsmedel, utbildning, hälsovård och möjligheterna att låta sin kultur komma tilluttryck.
N. Stödet till en hållbar utveckling på grundval av en rationell skötsel av naturtillgångarna och miljön,
samt stödet till hälsovård, utbildning och yrkesutbildning, främjande av demokrati och rättsstatlighet,
aktning för alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt jämställdhet bildar väsentliga
inslag inom EU:s utvecklingspolitik.
O. Världsforumet för utbildning i Dakar i april 2000 kom överens om att påskynda framstegen i riktning
mot att de internationella utvecklingsmålen för utbildning skall nås. Dessa mål går ut på att alla skallfå grundläggande utbildning 2015 och balans mellan könen skall råda inom utbildningen 2005.
P. Det råder ett akut behov av mera drastiska skuldlättnader för eller ökat ekonomiskt bistånd till de
djupt skuldsatta fattiga länderna, av vilka 30 hör till de minst utvecklade länderna, liksom också förandra fattiga och skuldsatta minst utvecklade länder, eftersom det som hittills gjorts inom ramen förinitiativet till förmån för djupt skuldsatta fattiga länder till följd av prisfallet på råvaror visat sig full-komligt otillräckligt för att kunna vara till någon hjälp för deras ekonomi på varaktig basis.
Q. Trots vissa långtgående politiska reformer i de minst utvecklade länderna har dessa kunnat göra endast
ringa framsteg i ekonomiskt hänseende, eftersom de inte haft administrativa och ekonomiska resurser
att genomföra dem.
R. De minst utvecklade länderna måste få rätt att så fort som möjligt utan begränsningar saluföra alla
sina produkter på marknaderna i industriländerna, inbegripet EU. Initiativet om allt utom vapen ärett första steg i denna riktning och måste åtföljas av ytterligare stödåtgärder, framför allt för att byggaut administrativa och logistiska kapaciteter. Det måste också försättas i överensstämmelse medCotonou-avtalet och de därtill hörande handelsprotokollen enligt vilka garanterade pris skall finnaskvar för de viktigaste känsliga produkterna från små familjejordbruk i länderna både i nord och i syd.
S. Bland de 140 medlemsstaterna av WTO har endast 12 av de minst utvecklade länderna representa-
tioner i GenŁve.
T. Ungefär en tredjedel av de minst utvecklade länderna är eller har varit konfliktdrabbade.
U. Resultaten av FN:s tredje konferens om de minst utvecklade länderna får inte stanna vid till intet
förpliktande förklaringar utan måste innefatta en åtgärdsplan, i vilken det också skall ingå enkomfastställda åtaganden för givarländerna och de minst utvecklade länderna.
1. Parlamentet välkomnar beslutet om att FN:s tredje konferens om de minst utvecklade länderna skall
hållas i maj 2001 i Europaparlamentets lokaler i Bryssel och ser det som en möjlighet och en skyldighetför det internationella samfundet och framför allt för industriländerna att komma överens om konkretaåtgärder som skall bli till förmån för de minst utvecklade länderna och inte stanna vid diplomatiska för-klaringar,24.1.2002 SV C 21 E/345 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 5 april 2001
2. uppmanar konferensen att upprepa och stöda FN:s förklaring från 1986 där rätten till hållbar utveck-
ling erkändes som en oförytterlig mänsklig rättighet och efterlyser en ny internationell ekonomisk ordningpå grundval av jämlikhet, suveränitet, ömsesidigt beroende och ömsesidigt intresse,
3. uppmanar EU:s delegation vid konferensen att anta följande politiska ståndpunkter och förespråka
dem inför de andra konferensdeltagarna, så att EU:s ståndpunkter och medlemsstaternas ståndpunkterkompletterar varandra,
4. påpekar att EU:s utvecklingsbistånd i princip bör finnas tillgängligt för alla utvecklingsländer, men att
särskild uppmärksamhet måste inriktas på de fattigaste och minst utvecklade länderna och att det primäramålet därvid skall vara att den extrema fattigdomen måste bort,
5. uppmanar konferensen att anta ett åtgärdsprogram för de minst utvecklade länderna, vilket kunde
tjäna som en gemensam referensram för dessa länder och för deras partnerländer och institutioner och ledafram till en verklig och påtaglig förbättring av levnadsvillkoren i de minst utvecklade länderna under detinnevarande årtiondet samt till att den extrema fattigdomen minskar med hälften till 2015; anser att WTOoch Internationella valutafonden bör bidra till att ett sådant program förverkligas,
6. uppmanar konferensen att upprepa de åtaganden som gjordes i Rio 1992 och förbinda sig att
genomföra dem; anser att målet om en hållbar utveckling måste vara en prioritet bland de politiska alter-
nativen och utgöra grunden för de mekanismer som styr världens ekonomi så att fattigdomen effektivt kan
bekämpas,
7. uppmanar industriländerna att bryta trenden med minskat bistånd till utvecklingsländerna och införa
en exakt tidsplan för när varje industriland skall ha ökat sitt offentliga bidrag till utvecklingspolitiken till0,7 procent av BNP, av vilket en avsevärd del bör användas för att bekämpa fattigdomen i de minstutvecklade länderna; efterlyser att minst 50 procent av biståndet till de minst utvecklade länderna böranvändas i dessa länder själva,
8. uppmanar med kraft de medlemsstater som ännu inte givit sitt bidrag till den särskilda faciliteten för
fattigdomsminskning och tillväxt att göra det före utgången av året,
9. anser att hållbar utveckling handlar om ett politiskt val som kräver medverkan från medborgarnas
sida och mobilisering av interna resurser (personella och intellektuella resurser och naturtillgångar), opti-mal användning av lokala kunskapssystem samt förbättring och utveckling av de offentliga tjänsterna;uppmanar i detta sammanhang industriländerna att stöda de minst utvecklade ländernas inre strävandenatt förstärka sin autonomi,
10. understryker att effektiva strategier för att utrota fattigdomen också måste utformas med tanke på
förbättringar i den sociala infrastrukturen (särskilt med tanke på att alla skall få tillgång till utbildning) ochi hälsovårdsinfrastrukturen och i de fattigas produktionskapacitet, alltså tillgången till jord, teknik, utbild-ning, lån etc.,
11. anser att ekonomiskt och tekniskt bistånd till de minst utvecklade länderna för att dessa skall kunna
bygga upp sin institutionella kapacitet och utveckla ett ansvarsmedvetet styre och en ansvarsmedvetenförvaltning, med tillhörande övervakning av den offentliga sektorns utgifter, är en absolut förutsättningför att man med framgång skall kunna bekämpa fattigdomen på grundval av långsiktsplanering; enannan sådan förutsättning är att det skapas metoder för kapitalackumulering, bland annat mikrokrediter,för att främja och stärka små och medelstora företag i de minst utvecklade länderna,
12. påpekar att arbetet till förmån för demokrati och mänskliga rättigheter, jämställdhet, miljövård, ett
effektivt rättssystem, fria massmedier och medverkan från det civila samhällets sida vid planeringen avpolitiken inom olika sektorer är livsviktiga för en hållbar ekonomisk och samhällelig utveckling och attdessa övergripande aspekter måste beaktas i all verksamhet som avser att stöda de minst utvecklade län-derna,
13. påpekar att EU:s utvecklingsbistånd inte kan ha åsyftad verkan i de fall då de minst utvecklade
länderna är inblandade i väpnade konflikter; betonar att EU inte kan fortsätta att direkt samarbeta medsådana minst utvecklade länder som är inblandade i väpnade konflikter eller som lägger ut oproportioner-liga belopp på att köpa vapen,
14. uppmanar regeringarna i de stater som har kvar dödsstraffet i sin strafflagstiftning att respektera det
demokratiska behovet av att detta straff avskaffas och att man omedelbart skall upphöra med att verkställadet; betonar att det inte kan finnas någon aktning för de grundläggande rättigheterna på sådana ställen därman inte har någon aktning för livet,C 21 E/346 SV 24.1.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 5 april 2001
15. betonar den väsentliga roll som kvinnorna har att spela i samband med utvecklingssamarbetet och
uppmanar de minst utvecklade länderna, deras partnerländer och de internationella organisationerna attunder alla faser av planering, genomförande och utvärdering av utvecklingssamarbete ta vederbörlig hän-syn till kvinnornas behov och till könsrelaterade frågor,
16. framhåller att partnerländerna till de minst utvecklade länderna bör inrikta sin utvecklingspolitik till
exempel på att stöda näringslivet på landsbygden så att man där skall kunna dra bättre nytta av naturtill-gångarna, liksom också på att grunda små och medelstora företag till stöd för landsbygdens ekonomi,
17. välkomnar kommissionens initiativ att bereda alla produkter från de minst utvecklade länderna med
undantag för vapen och ammunition obegränsat tillträde till marknaderna inom EU men påpekar att EU
också måste ta vederbörlig hänsyn till AVS-ländernas berättigade förväntningar utgående från Cotonou-
avtalet, varvid parlamentet samtidigt erkänner att den nuvarande Cotonou-avtalet utesluter länder sominte hör till AVS-länderna och där de flesta av de fattigaste bor; anser att EU måste garantera tullfriaimportkvoter för känsliga basvaror, framför allt socker, till garanterade priser och samtidigt se till attAVS-ländernas kvoter inte minskas,
18. betonar att det inte räcker med bara tillträde till marknaden för att den ekonomiska tillväxten skall
garanteras och att ekonomisk tillväxt ensam för sig inte automatiskt leder till en balanserad utveckling,
19. framhåller i detta sammanhang att WTO:s regler och föreskrifter måste ses över för att garantera att
de i vittgående utsträckning tar hänsyn till den hållbara utvecklingens intressen och utvecklingsländernasproblem, i synnerhet de minst utvecklade ländernas,
20. riktar ett upprop om att WTO snabbt skall reformeras och demokratiseras så att de minst utveck-
lade länderna kan effektivt medverka,
21. betonar att utvecklingsländerna måste kunna bli självförsörjande med livsmedel och att hjälp till
detta särskilt kan ges genom att dessa länder inom WTO får stöd för sin rätt att skydda sin inhemskalivsmedelsproduktion och sina småbrukare,
22. riktar ett upprop om att de minst utvecklade länderna, också de som hör till WTO, utgående från
en bedömning från fall till fall skall befrias från sin skyldighet att avhålla sig från nationella stödåtgärder
eller exportstöd,
23. riktar ett upprop om att industriländerna helt och hållet skall avskriva de djupt skuldsatta fattiga
ländernas skulder för att på detta sätt bekämpa fattigdomen, särskilt inom undervisnings- och hälsovårds-väsendet,
24. understryker behovet av att det inrättas garantifonder eller att befintliga sådana beviljas medel så att
det därigenom skall skapas incitament till privata investeringar samt att det behövs åtgärder för att upp-muntra de system med småkrediter som införts av BRAC och Grameenbanken och lokala initiativ av typfolkbanker,
25. anser att lånen från export- och investeringskreditfonder snabbt måste anpassas bättre efter de minst
utvecklade ländernas faktiska behov av hållbar utveckling,
26. understryker att tillhandahållandet av en adekvat infrastruktur inom de minst utvecklade ländernas
sektor för informations- och kommunikationsteknik måste stödas; riktar särskild uppmärksamhet på denroll som (trådlös) tillgång till Internet spelar med de vidsträckta möjligheter detta erbjuder till distansunder-visning och hälsovård på distans, sysselsättningsskapande, grundande av små företag, nätverk av kooperativetc.,
27. anser att program inom undervisning och hälsa, framför allt med tanke på hiv/aids, malaria och
tuberkulos, är ett av de viktigaste bidragen till åtgärder mot fattigdomen på kort och medellång sikt och
betonar att industriländerna, i sin egenskap av att vara partner till de minst utvecklade länderna, måste ge
ytterligare ekonomiskt bistånd inom dessa områden,
28. efterlyser påtagliga framsteg i riktning mot att målen med utbildning för alla skall nås, vartill också
hör att det skall utvecklas nationella åtgärdsplaner för medverkan till 2002 och att givarna under 2001skall komma överens om vad som skall ingå i det globala initiativet för utbildning,
29. uppmanar industriländerna att tillsammans med multinationella läkemedelsföretag och de minst
utvecklade länderna utveckla ett system som gör det möjligt för dessa länder att ge mindre bemedladepatienter tillgång till läkemedel och vacciner till överkomliga pris,24.1.2002 SV C 21 E/347 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 5 april 2001
30. uppmanar kommissionen och rådet att utan dröjsmål se till att länder som drabbats av aids och
aids-följdsjukdomar eller andra stora epidemier erkänns rätten att utifrån en förteckning som utarbetas avWHO framställa och saluföra nödvändiga läkemedel eller importera dessa utan immaterialrättsliga kost-nader,
31. uppmanar de minst utvecklade länderna och deras partnerländer att tillämpa ILO:s konventioner,
och framför allt, om så inte redan skett, ratificera ILO:s konvention C 182 av den 17 juni 1999 angåendeförbud mot barnarbete samt verka för att barnarbetet omedelbart skall avskaffas och samtidigt verka till
förmån för obligatorisk undervisning under barndoms- och ungdomsåren, eftersom detta är en intern
utvecklingsfaktor,
32. uppmanar kommissionen, medlemsstaterna och det internationella samfundet att med ekonomiska,
personella och organisatoriska resurser bygga ut sin kapacitet att förebygga konflikter och ägna särskilduppmärksamhet åt vapenhandeln och de minst utvecklade ländernas utgifter för vapen, eftersom åratal avutveckling snabbt kan utplånas av krig och väpnade konflikter, något som får särskilt förödande kon-sekvenser för de minst utvecklade ländernas del,
33. uppmanar med kraft medlemsstaterna, de internationella organisationerna och kommissionen att ta
vederbörlig hänsyn till de aspekter som sammanhänger med fredsskapande, fredsbyggande och fredsbe-
varande på alla stadier (planering, utförande och utvärdering) av programmen i länder som nyligen genom-gått en väpnad konflikt eller som håller på att ta sig ur en sådan konflikt och fortfarande måste ta handom tvångsfördrivna och flyktingar,
34. uppmanar med kraft kommissionen, medlemsstaterna och det internationella samfundet att i sam-
band med konfliktförebyggande och konflikthantering särskilt uppmärksamma den svåra situationen förbarnsoldater samt deras behov av fysisk och psykisk rehabilitering samt göra allt de kan för att fenomenetbarnsoldater inte skall uppträda på nytt,
35. är övertygat att orsakerna till väpnade konflikter kan stå att söka i ekonomisk ojämlikhet, sociala
orättvisor, avsaknaden av demokrati, miljöförstöring och intressekonflikter på det lokala, regionala ochinternationella planet och anser att konfliktförebyggandet måste utformas på ett sådant sätt att man kannå fram till lösningar på dessa strukturbetingade orsaker,
36. uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet och kommissionen och Förenta
Nationernas generalsekreterare.
16. FN:s kommission för mänskliga rättigheter och Folkrepubliken Kina
B5-0269, 0285 och 0294/2001
Europaparlamentets resolution om att tillsammans med Förenta staterna lägga fram eller stödja en
resolution vid det 57:e mötet i FN:s kommission för mänskliga rättigheter i GenŁve, där man
beklagar situationen för de mänskliga rättigheterna i Kina
Europaparlamentet utfärdar denna resolution
 med beaktande av slutsatserna från rådets (allmänna frågor) möte den 19 mars 2001, där man
uttryckte oro över de allvarliga kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Kina, i synnerhet motbakgrund av strategin att inte vidta några åtgärder gentemot Kina,
 med beaktande av sina tidigare resolutioner om situationen för de mänskliga rättigheterna i Kina, om
Tibet och om unionens prioriteringar och rekommendationer inför marssessionen 2001 för FN:s kom-mission för mänskliga rättigheter i GenŁve,
 med beaktande av slutsatserna från toppmötet mellan EU och Kina den 21 december 1999 och rådets
slutsatser från den 22 januari 2001 om dialogen mellan Europeiska unionen och Kina om de mänsk-liga rättigheterna,
 med beaktande av artikel 18 om religionsfrihet i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättig-
heterna, och av följande skäl:C 21 E/348 SV 24.1.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 5 april 2001