Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Allmän produktsäkerhet"

(2000/C 51/16)

Den 29 april 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Allmän produktsäkerhet".

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 25 november 1999. Föredragande var Alma Williams.

Vid sin 368:e plenarsession den 8-9 december 1999 (sammanträdet den 8 december) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 48 röster för, 9 emot och 2 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Direktivet om allmän produktsäkerhet(1) trädde i kraft i juni 1994 efter en rad särdirektiv, bland annat direktivet om leksakers säkerhet(2). Denna säkerhetssträvan baserade sig på EU-fördragets artikel 100 a, som talar om "en hög skyddsnivå", och avspeglas nu också i Amsterdamfördragets artikel 153 (som ersätter 129 a). Detta fördrag inför en ny dimension i fråga om konsumentskydd och folkhälsa som kommittén hoppas att den nytillträdde kommissionsledamoten kommer att lyfta fram ytterligare.

1.2. I direktivet om allmän produktsäkerhet anges i artikel 16 att kommissionen skall rapportera om vunna erfarenheter och utarbeta förslag på området. Enligt planerna skulle rådet i juni 1998 ha beslutat om eventuell ändring av direktivet.

1.3. Eftersom reaktioner har uteblivit vill ESK försöka påskynda utvärderingen av direktivet med föreliggande yttrande på eget initiativ.

1.4. ESK har redan tidigare behandlat direktivet om allmän produktsäkerhet: först i sitt yttrande på eget initiativ 1988(3), därefter i sitt svar på kommissionens remiss 1990(4).

1.5. Det bör framhållas att principerna om rättvis handel och konkurrens måste vara inte bara i konsumenternas intresse utan också i näringslivets och de anställdas intresse. Desom säljer farliga produkter har en orättvis fördel framför konkurrenter som tar på sig kostnaderna för ökad säkerhet. De är inte bara ett hot mot konsumenterna utan undergräver också allmänhetens förtroende för marknaden.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Produktsäkerhetsdirektivets målsättningar - sammanfattning

2.1.1. Syftet med direktivet om allmän produktsäkerhet redovisas klart i första meningen, nämligen att produkter som säljs skall vara säkra. Tillverkare och distributörer är med andra ord skyldiga att tillhandahålla produkter som inte medför någon risk eller som bara innebär godtagbara risker med hänsyn till produktens egenskaper. Tillverkarna skall tillse att deras produkter kan spåras och distributörerna får inte leverera produkter som de vet är farliga. De är skyldiga att upplysa konsumenterna om alla risker som är förknippade med produkten.

2.1.2. Direktivet gäller alla produkter förutom begagnade produkter av antikvitetskaraktär och produkter som skall repareras eller renoveras innan de tas i bruk. Alla andra begagnade produkter omfattas av direktivet. Det gäller också livsmedel som inte redan omfattas av mer specifika bestämmelser.

2.1.3. I direktivet ställs också krav på relevant produktinformation till konsumenterna och anges bestämmelser om återkallelse av och förbud mot produkter. Det permanentar också systemet för snabbt informationsutbyte om farliga produkter (Rapex), som innebär att medlemsstaterna skall underrätta kommissionen vid upptäckt av farliga produkter på marknaden.

2.2. Förändringar efter att produktsäkerhetsdirektivet trädde i kraft

2.2.1. Stora förändringar har inträffat sedan 1992:

- Inre marknaden och fri rörlighet för varor har fullbordats.

- Sverige, Finland och Österrike har blivit EU-medlemmar.

- Det finns allt fler komplexa produkter på marknaden.

- Det har tillkommit nya och opersonliga säljkanaler (t.ex. elektronisk handel och postorder).

- Konsumenterna har drabbats av osäkra livsmedel (t.ex. genom BSE och dioxin), vilket har riktat uppmärksamheten mot riskbedömning och den "försiktighetsprincip" som behandlas i utkastet till rapport från GD XXIV.

- Den globala handeln har ökat och Världshandelsorganisationen bildats, vilket påverkar konsumentskyddet.

- Det har utvecklats ny informationsteknik som används allt oftare, särskilt vid återkallelse av produkter och i andra nödsituationer.

- Subsidiaritetsprincipen har fått större betydelse sedan direktivet antogs.

2.2.2. Man bör också väga in framtida förändringar, till exempel att EU kan komma att utvidgas till länder som saknar effektiva säkerhetsbestämmelser eller erforderlig sakkunskap. ESK föreslår att man i detta sammanhang utnyttjar de program som redan finns i vissa medlemsstater för gränsöverskridande samarbete, lärlingsarbete, yrkesutbildning och utbyten.

2.3. Allmänna kommentarer om erfarenheten av produktsäkerhetsdirektivet

2.3.1. ESK beklagar att kommissionen dröjt med sin rapport men uppskattar att kommissionen och berörda parter förutsåg att direktivet borde ses över några år efter det att det trädde i kraft och skrev in detta i artikel 16. Denna framsynthet är så mycket mer uppenbar om man ser till ovannämnda förändringar.

2.3.2. ESK vill också uttrycka sin uppskattning av alla som har inlett och medverkat i det omfattande samrådet om genomförande och översyn av direktivet.

2.3.3. ESK anser att även om produktsäkerhetsdirektivet huvudsakligen syftar till konsumentskydd finns det ett behov av bättre konsumentupplysning, särskilt för grupper som är särskilt utsatta för risker. Kommittén konstaterar därför med glädje att GD XXIV har avsatt budgetmedel under år 2000 till utsatta konsumentgrupper. Eftersom barn är utsatta för särskilt stora risker är också föräldrarna skyldiga att ta sitt ansvar.

3. Särskilda kommentarer

3.1. ESK har granskat det nuvarande direktivet rubrik för rubrik:

- Syfte, räckvidd, definitioner

- Allmänt säkerhetskrav

- Medlemsstaternas förpliktelser och befogenheter

- Underrättelse och utbyte av information

- Nödsituationer och ingripanden på gemenskapsnivå

- Övriga och avslutande bestämmelser

3.2. Syfte, räckvidd, definitioner (artikel 1 och 2)

3.2.1. I artikel 16 ställs frågan om direktivets räckvidd i artikel 1 bör utökas. ESK:s svar är följande:

3.2.1.1. ESK noterar med tillfredsställelse att normerna i EU gradvis har förbättrats på grund av att direktivet om produkter med säkerhetsbrister, säkerhetslagstiftning och ökat konkurrenstryck har samverkat på ett framgångsrikt sätt.

3.2.1.2. ESK anser att det allmänna produktsäkerhetsdirektivet fortfarande är värdefullt eftersom det reglerar alla produkter som inte omfattas av detaljbestämmelser i olika särdirektiv.

3.2.1.3. ESK anser dock att man kan göra mer i två avseenden: för det första genom att förenkla, klargöra och undanröja tvetydigheter, för det andra genom att uppmuntra medlemsstaterna att utbyta information och garantera att farliga produkter återkallas från marknaden.

3.2.1.4. Direktivet bör dessutom täcka in säker montering och säkert underhåll av produkter i enlighet med avtal. Artikel 2 bör därför ändras och fastställa säkerhetskrav för montering och anslutning av produkter(5).

3.2.2. I artikel 2 behandlas definitioner som inte gäller produkter som omfattas av särskild gemenskapslagstiftning.

3.2.2.1. Dessa definitioner är generellt sett i linje med de förslag kommittén framförde i sina båda tidigare yttranden(6).

3.2.2.2. Demografiska förändringar har dock skapat fler problem som måste beaktas. Det är i dag inte bara barn som är särskilt utsatta för stora risker utan också det växande antalet gamla och mycket gamla personer. Man bör också ta hänsyn till funktionshindrades speciella behov, särskilt vid utformningen av produkten.

3.2.2.3. I det nuvarande direktivet definieras "produkt" som en vara avsedd att användas av konsumenter. Man förutsåg emellertid inte att det skulle uppstå gråzoner på grund av den ibland snäva uppdelningen mellan produkter och utrustning som i dag säljs både för privat och professionellt bruk. Vanliga exempel på sådan "produktvandring" är laserpennor, trädgårdsmaskiner och hobbyutrustning. Allmänheten måste därför upplysas om möjliga risker med att använda sådana produkter utan specialkunskaper, utbildning och lämpliga skyddskläder eller lämplig skyddsutrustning. ESK anser att den nuvarande formuleringen "tillhandahålls i kommersiell verksamhet" bör klargöras vad gäller problemet med produktvandring och att tillsynsmyndigheter bör göras uppmärksamma på resultatet.

3.2.2.4. Eftersom säkerheten berör produktens hela livslängd anser ESK att man i högre grad bör uppmärksamma föreskrifter för hur produkten skall avfallshanteras på ett säkert och miljövänligt sätt.

3.2.2.5. ESK ber kommissionen att på nytt analysera innebörden av ordet "risk", särskilt utifrån sina egna studier om riskbedömning. Man bör hänvisa till försiktighetsprincipen när det inte finns tillräckliga vetenskapliga belägg för att ange en skyddsnivå men när det finns en potentiell risk för allvarliga hälsoskador. Man måste också göra klart att viljan att acceptera en riskfaktor beror på samhällets inställning till den minstaoundvikliga risk allmänheten är beredd att acceptera. Det bör också framgå klart att samhället undan för undan sänker sin toleransnivå mot risker.

3.3. Allmänna säkerhetskrav

3.3.1. Ett viktigt inslag i produktsäkerhetsdirektivet finns i artikel 3.2 första strecksatsen, som beträffande säkerhetsanvisningar och varningar anger att tillverkarna skall "förse konsumenterna med relevant information, som gör det möjligt för dessa att bedöma riskerna med en produkt".

3.3.1.1. ESK tvivlar på att upplysningar i etiketter och bruksanvisningar, oavsett om det är i form av text, diagram eller bilder, är tillräckligt klara, lätta att förstå, komma ihåg och följa.

3.3.1.2. Ibland finns det till och med för mycket information. Tillverkare och distributörer ger ytterst detaljerade anvisningar och anger alla upptänkliga former av bruk och missbruk. Följden blir att konsumenterna antingen undviker att läsa anvisningarna eller blir "övermättade" och inte tar till sig det väsentliga.

3.3.1.3. ESK anser därför att man i direktivet bör bifoga praktiska riktlinjer för att illustrera hur informationen skall utformas.

3.3.1.4. Det behövs också en samordnad insats för att undersöka och kontrollera att säkerhetsinformationen är relevant, bland annat när det gäller elektronisk information och handel.

3.3.1.5. ESK vill också påpeka att det är särskilt viktigt med tydliga och hållbara varningar och föreskrifter, särskilt när de är skrivna på ett annat språk än konsumentens modersmål eller när översättningen är bristfällig. ESK föreslår därför följande:

- Varningstexter bör vara skrivna på huvudspråket i det land där produkten saluförs.

- Det bör anges att avsaknad av föreskriven varning och märkning kan föranleda importförbud för en produkt från tredje land.

- I specialfall bör väsentlig säkerhetsinformation finnas tillgänglig i alternativ form, till exempel i blindskrift för synskadade.

3.3.2. Artikel 3.2 andra strecksatsen - tillbakadragning av produkt

3.3.2.1. ESK anser att det är oklart var och när leverantörer och distributörer skall märka produkter och tillverkningssatser för att underlätta återkallelse och tillbakadragning. Man bör göra en klar skillnad mellan de båda företeelserna. "Tillbakadragning" innebär att varor i enlighet med lagen tas bort från butiker, lager och fabriker, medan "återkallelse" innebär att leverantörer och tillverkare återtar varor som redan inköpts och använts av konsumenterna. Med hänvisning till artikel 6 anser ESK att produktsäkerhetsdirektivet bör ändras på ett sådant sätt att alla medlemsstater har behörighet att kräva att leverantörer och distributörer vid behov återkallar produkter.

3.3.3. Artikel 4

3.3.3.1. I artikel 4 behandlas det viktiga standardiseringsområdet och de standarder som finns på nationell, europeisk och internationell nivå. ESK anser att medlemsstaterna bör erkänna varandras nationella bestämmelser när det inte finns några standarder på gemenskapsnivå. Det är viktigt att kandidatländerna tillämpar alla relevanta direktiv och tillhörande EU-standarder i enlighet med kraven i de olika direktiven.

3.3.3.2. Kommissionen bör också undersöka om ömsesidigt erkännande av standarder har skapat säkerhetsproblem.

3.3.3.3. I dag är det svårt för tillsynsmyndigheter att rättsligt driva vidare ett ärende eftersom det inte finns några standarder att åberopa. Man bör därför påskynda utformningen av EU-standarder genom ett samarbete mellan CEN, Cenelec och ISO.

3.3.3.4. ESK vill också uppmärksamma att tillverkarna behöver internationella harmoniserade standarder.

3.3.3.5. ESK anser också att standardiseringsorganen bör göra standardernas innehåll lika betydelsefullt för konsumenterna som för tillverkarna och öka konsumenternas möjligheter att ingå i standardiseringskommittéer.

3.4. Medlemsstaternas förpliktelser och befogenheter

3.4.1. Artikel 5

3.4.1.1. Enligt artikel 5 skall medlemsstaterna inrätta eller utse tillsynsmyndigheter och lämna uppgifter till kommissionen, som i sin tur informerar de andra medlemsstaterna.Systemet understöds av Prosafe (Product Safety Enforcement Forum of Europe), som utarbetar en databas över organ med ansvar för produktsäkerhet. Det är viktigt att man vinnlägger sig om att produktsäkerhetsdirektivet genomförs och administreras på ett effektivt sätt inom samtliga medlemsstater. ESK anser därför att varje medlemsstat om möjligt bör utse en enda tillsynsmyndighet med ansvar för produktsäkerhet.

3.4.1.2. Det behövs en effektiv mekanism som kan säkerställa att direktivet tillämpas på ett strikt och konsekvent sätt.

3.4.1.3. ESK föreslår att kommissionen ofta skall uppdatera upplysningar om behöriga tillsynsmyndigheter på den hemsida som är avsedd för generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd.

3.4.1.4. Medlemsstaterna bör vara skyldiga att bistå tillsynsmyndigheter som behöver information om företag vilkas huvudkontor eller huvudsakliga verksamhet faller under deras rättsliga befogenhet.

3.4.2. Artikel 6 ger medlemsstaterna vissa befogenheter

3.4.2.1. Direktivet bör ändras så att återkallelse av farliga produkter blir ett krav och inte en valmöjlighet för medlemsstaterna, eftersom flera medlemsstater visat passivitet i det nuvarande valfria systemet. Produkttillverkare bör också kunna få gottgörelse vid misstag från myndigheternas sida.

3.4.2.2. Medlemsstaterna bör inrätta en central databas som samordnas av kommissionen på europeisk nivå.

3.4.2.3. Medlemsstaterna bör systematiskt och via olika kanaler förse konsumenterna med upplysningar om produkter som återkallats, bland annat via en hemsida på Internet. Upplysningarna skall vara klara och entydiga. De bör uppmuntra handlare och deras organisationer att utnyttja nyskapande och effektiva metoder för konsumentupplysning och införa bättre system för att spåra och identifiera personer som har köpt osäkra produkter.

3.5. Underrättelse och utbyte av information; nödsituationer och ingripanden på gemenskapsnivå

3.5.1. Artikel 6 i produktsäkerhetdirektivet är oklar i fråga om återkallelse av en produkt, vilket har lett till skilda tolkningar i medlemsstaterna. Denna artikel måste klargöras.

3.5.1.1. ESK föreslår därför att det skall utformas ett återkallelseförfarande som omfattar krav på att företagen skall informera statliga myndigheter om osäkra produkter.

3.5.1.2. Återkallelse av produkter är bara ett inslag i strategin. Det behövs också en överlagd strategi för att utforma och tillverka säkrare produkter. Det behövs dessutom en bedömning av produktsäkerheten och av eventuella brister(7), och man bör därför utprova nya sätt att mäta förbättringar och följa upp framsteg under särskilda perioder.

3.5.2. Artikel 7 och 8

3.5.2.1. Kommittén är medveten om att produktsäkerhetsdirektivet antogs innan subsidiaritetsprincipen fick sin nuvarande betydelse, det vill säga att kommissionen spelar en samordnande roll medan medlemsstaterna och deras myndigheter ansvarar för tillsyn, säkerhetsåtgärder och straffutmätning.

3.5.2.2. EU verkar dock i ett alltmer globalt sammanhang där OECD spelar en positiv roll. Det behövs därför internationella avtal som omfattar internationella tillsynsfrågor och en internationell databas om alla återkallade och osäkra produkter.

3.5.2.3. Mot denna bakgrund bör EU:s uppgift vara att tillse att upplysningar via det permanenta systemet för snabbt informationsutbyte om farliga produkter (Rapex) förmedlas snabbt och effektivt samt att försöka påvisa eventuella trender. I nuläget finns informationsblockeringar som leder till att upplysningarna blir verkningslösa därför att de når fram till de närmast berörda för sent. En omedelbart hotande fara bör leda till omedelbara åtgärder, som inte får begränsas med hänvisning till fri rörlighet för varor.

3.5.2.4. ESK anser att det nuvarande (onödigt komplicerade) systemet för information om säkerhetsrisker bör understödjas av förfaranden för riskbedömning.

3.5.2.5. Medlemsstaterna bör göra det lättare att utbyta information mellan tillsynsmyndigheter och säkerhetsansvariga organisationer och att förmedla informationen till kommissionen och övriga medlemsstater.

3.5.2.6. ESK anser att produkter som klassats som farliga i EU inte skall få exporteras till tredje land, särskilt inte till u-länder som ofta saknar kunskaper om produkten och har en svag konsumentlagstiftning. Skillnader i kultur, livsstil och tradition skulle dock kunna motivera import av sådana produkter, vilka måste bedömas från fall till fall.

3.5.2.7. ESK konstaterar att sekretess kan vara ett problem vid misstanke om farliga produkter, men anser att den sekretessperiod som tillverkaren eventuellt kan behöva för genomgång av produkten bör vara klart begränsad.

3.5.3. Artikel 9

3.5.3.1. ESK anser att kommissionens förhållandevis begränsade befogenheter att agera i fråga om produktsäkerhet bör utökas genom att man undanröjer några av de villkor och den brist på klarhet som försvårar möjligheten att ingripa. Kommissionen bör framför allt övervaka tillämpningen av direktivet och att tillsynssystemen fungerar i medlemsstaterna.

3.5.3.2. ESK anser också att kommissionen bör medverka i samband med utvärdering av uppgifter om olycksfall för att kunna kartlägga trender och fastställa framtida prioriteringar.

3.5.3.3. ESK vill även framhålla den ökande betydelsen av systemet för uppgifter om olyckor i hemmet och på fritiden (Ehlass), som kommittén har yttrat sig om vid ett flertal tillfällen. ESK vill i detta sammanhang påpeka följande:

3.5.3.4. Det är viktigt att ha ett effektivt system med uppgifter om olycksfall och produktsäkerhet, och ett sådant system bör av naturliga skäl förvaltas av generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd och samordnas med andra berörda generaldirektorat. Kommittén inser att i många fall är produkter bara inblandade i en olycka utan att därmed ha förorsakat den. Ehlass är i dagsläget det enda systemet som finns för att systematiskt föra statistik över olyckor - t.ex. om de har ökat efter det att produktsäkerhetsdirektivet trädde i kraft - och som kan bilda underlag för att bevaka trender och fastställa prioriteringar. Systemet behöver utsträckas på ett enhetligt sätt till hela EU och även innefatta samarbete med länder som USA och Australien.

3.5.3.5. Det bör var ett krav i produktsäkerhetsdirektivet att kommissionen skall offentliggöra uppgifter från Ehlass-systemet varje år och utforma metoder för att kontrollera uppgifter från länder utanför EU. Detta är särskilt viktigt med tanke på EU:s kommande utvidgning.

3.5.4. Artikel 10, 11 och 12

3.5.4.1. ESK anser att de relativt få medlemmarna i kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor (upprättad genom produktsäkerhetsdirektivet) bör bli fler och innefatta specialister på en lång rad områden, däribland hälsoskydd och säkerhetsfrågor. Kommittén skulle kunna utföra samma uppgifter som en produktsäkerhetskommission.

3.5.4.2. ESK föreslår också att direktivet skall ändras så att kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor kan undersöka uppgifter om olyckor i EU och övervaka produktsäkerhetsstandarder för eventuell översyn.

3.5.4.3. ESK föreslår att generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd publicerar dagordning och referat på sin hemsida.

3.5.5. Tillsyn (ESK noterar att produktsäkerhetsdirektivet inte behandlar samarbete om tillsyn eller tillsynsnivåer.)

3.5.5.1. Inför den ökande handeln över gränserna vill ESK framföra ett antal förslag på hur kommissionen skulle kunna förbättra samarbetet och informationsutbytet mellan tillsynsmyndigheter i EU:

- Genom att utveckla ett fast forum med tillräckliga resurser för tjänstemän vid tillsynsmyndigheter (se 3.4.1.1).

- Genom att utforma en gemensam strategi för riskbedömning baserad på objektiva och vetenskapliga kriterier.

- Genom att säkerställa enhetligare test- och provtagningsmetoder.

3.6. Övriga och avslutande bestämmelser

3.6.1. Artikel 15

ESK instämmer i att det behövs en rapport från kommissionen vartannat år på grund av de snabba förändringarna i Europa. Rapporten bör innefatta uppgifter från Ehlass-systemet och en årlig förteckning över meddelanden om produktsäkerhet, förbud och återkallelser.

3.6.2. Artikel 18

Beslut 89/45/EEG upphör att gälla därför att Rapex genom artikel 7 i produktsäkerhetsdirektivet blir ett permanent system.

4. Övriga frågor

4.1. Den praktiska tillämpningen av det gällande produktsäkerhetsdirektivet rör många andra frågor, allt från globala konsekvenser till miljövänlig avfallshantering av produkter. De viktigaste frågorna är följande:

4.1.1. Kommittén ställer sig frågan om tjänster bör omfattas av det reviderade direktivet men drar slutsatsen att det vore bättre att behandla detta väsentliga och invecklade område i ett nytt, separat direktiv som omfattar klart angivna tjänstekategorier.

4.1.2. ESK anser att subsidiaritetsprincipen motiverar att medlemsstaterna behandlar frågan om sanktioner, straff och skadestånd.

4.1.3. ESK avvisar idén om att EU skall upprätta en kommission för produktsäkerhet eftersom den nuvarande kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor skulle kunna fylla samma funktion om den omorganiseras och utökas. Man bör dock uppmuntra kommissioner för produktsäkerhet som enskilda medlemsstater finansierar själva.

5. Slutsatser

5.1. Ett effektivt direktiv om allmän produktsäkerhet som har reviderats på ett väl underbyggt sätt med hänsyn till nya behov inom EU är en väsentlig förutsättning för att inre marknaden skall fungera väl. Det ger ett grundläggande konsumentskydd och minskar risken för skador och dödsolyckor. Samtidigt ger det tillverkare och distributörer en entydig ramlagstiftning för all försäljningsverksamhet inom ramen för principen om rättvis handel och konkurrens.

5.2. Det är väsentligt för konsumentskyddet att produktsäkerhetsdirektivet kontinuerligt utvärderas och vid behov uppdateras. Det är dock viktigt att eventuella ändringar alltid sker med beaktande av gällande eller planerade regler om produktansvar. Kommissionen publicerade sommaren 1999 en grönbok i den senare frågan med titeln "Skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister"(8).

5.3. ESK konstaterar att kommissionen håller på att se över produktsäkerhetsdirektivet och ber den att ta hänsyn till resultatet av den omfattande samrådsprocessen, däribland till ESK:s synpunkter.

Bryssel den 8 december 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) 92/59/EEG av den 29 juni 1992, EGT L 228, 11.8.1992, s. 24; ESK:s yttrande i EGT C 75, 26.3.1990, s. 1.

(2) 88/378/EEG av den 3 maj 1988, EGT L 187, 16.7.1988, s. 1.

(3) EGT C 175, 4.7.1998, s. 12.

(4) Yttrande från ESK i EGT C 75, 26.3.1990, s. 1.

(5) Detta kan övervägas på nytt i ljuset av framtida lagstiftning om konsumentavtal.

(6) Yttrande från ESK i EGT C 175, 4.7.1998, s. 12, och EGT C 75, 26.3.1990, s. 1.

(7) En sådan bedömning bör utgå från den rapport om praktisk tillämpning av produktsäkerhetsdirektivet som universitetet Louvain-la-Neuve utarbetade hösten 1999 på uppdrag av kommissionen.

(8) KOM(1999) 396 slutlig.

BILAGA

till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag, som fick mer än en fjärdedel av de avgivna rösterna, avslogs under diskussionerna.

Ändringsförslag 2 (Lagerholm)

Stryk punkt 3.5.2.6.

Motivering

Att förhindra ett land utanför EU att importera en vara från Europa som här bedömts som inte tillräckligt säker för att få säljas till konsumenter, men som inte omfattas av något säljförbud i landet i fråga, måste ses som ett försök att extraterritoriellt tillämpa den europeiska regleringen på ett sätt som är principiellt oacceptabelt. Ett exportförbud torde i omvärlden uppfattas som ett uttryck för en förmyndaraktig och otidsenlig "kolonialistisk" hållning. Detta bör Europa avhålla sig från.

Resultat av omrostning

För: 14, emot: 34, nedlagda: 5.

Ändringsförslag 1 (Lustenhouwer)

Stryk punkt 4.1.1.

Motivering

Som framgår av punkt 4.1.1 är frågan om säkerhet i samband med tjänster och eventuell ansvarsskyldighet för osäkra tjänster mycket invecklad. Det är anledningen till att rådet tidigare inte har kunnat anta ett förslag till direktiv från kommissionen om skadestånd för osäkra eller defekta tjänster. Det är alltför lätt att hävda att det på grund av frågans invecklade karaktär är nödvändigt att anta en separat lagstiftning på området i form av ett EU-direktiv. En sådan lagstiftning skulle dessutom kunna leda till att utvecklingen inom tjänstesektorn hindras eftersom det ofta är fråga om oöverskådliga risker som man inte kan försäkra sig mot. Detta strider mot EU:s strävan att ytterligare utveckla sysselsättningspotentialen inom tjänstesektorn, en ambition som ESK nyligen har uttryckt sitt stöd för.

Det är i stort sett omöjligt att undanröja potentiellt farliga tjänster från marknaden, vilket inte är fallet med varor. Om en viss medlemsstat till exempel skulle "förbjuda" en potentiellt "farlig" tjänst skulle det kunna innebära ett brott mot den fria rörligheten för tjänster på inre marknaden, i synnerhet i en situation som denna där principen om ömsesidigt erkännande i fråga om yrken inom tjänstesektorn enligt ett meddelande som kommissionen nyligen har utarbetat ofta inte tillämpas av medlemsstaterna. Tillhandahållande av tjänster sker nästan alltid på grundval av avtal. Inom civilrätten, som är tillämplig på sådana avtal, finns tillräckliga garantier för att problem skall kunna lösas mellan parter, till exempel genom att skadestånd krävs vid bristfälligt resultat. I de fall tillhandahållandet av tjänster sker utanför avtalsförhållanden gäller principen om "orättmätig handling" som utöver skadestånd även kan leda till förbud. Eftersom den civilrättsliga ram som gäller i medlemsstaterna erbjuder tillräckliga garantier finns det inte behov av en mer långtgående lagstiftning i form av harmoniserande EU-direktiv.

Resultat av omrostning

För: 22, emot: 29, nedlagda: 10.