Yttrande från Regionkommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna"

(98/C 373/01)

BAKGRUND

- Förslag till rådets förordning (EG) av den 18 mars 1998 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (KOM(98) 131 slutlig - 98/0090 AVC) ().

- Rådets beslut av den 19 maj 1998 att i enlighet med artiklarna 130d och 198c första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

- Presidiets beslut av den 13 maj 1998 att ge utskott 1 "Regionalpolitik, strukturfonder, ekonomisk och social sammanhållning, samarbete över nations- och regionsgränser" i uppdrag att utarbeta ett yttrande.

- Det utkast till yttrande (CdR 167/98 rév.) som utskott 1 antog den 8 juli 1998 (föredragande: Rembert Behrendt och Manuel Fraga Iribarne).

- Artikel B i EU-fördraget och artikel 2 i EG-fördraget vilka sätter upp som mål och uppgifter för Europeiska unionen och Europeiska gemenskapen att främja en väl avvägd och hållbar ekonomisk och social utveckling samt att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen och solidariteten mellan medlemsstaterna.

- Artikel 130a i EG-fördraget som formulerar som gemenskapens politik stärkandet av den ekonomiska och sociala sammanhållningen samt målet att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna inbegripet landsbygdsområdena.

- Artikel 130b i fördraget som anger som uppgift för gemenskapen att understödja medlemsstaternas strävan att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen med hjälp av de europeiska strukturfonderna, Europeiska investeringsbanken och andra befintliga finansieringsorgan.

- Artikel 130c i fördraget som anger som uppgift för Europeiska regionala utvecklingsfonden att bistå med att avhjälpa de viktigaste regionala obalanserna i gemenskapen, och den i artikel 123 i fördraget angivna uppgiften för Europeiska socialfonden att förbättra arbetstagarnas sysselsättningsmöjligheter på inre marknaden, samt den på artikel 40 i fördraget baserade uppgiften för jordbruksfondens strukturdel att bidra till att nå målen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

- Artiklarna 130d och 130e som fastslår Regionkommitténs rätt att medverka då strukturfondernas uppgifter, huvudmål, organisation, allmänna regler och genomförandebestämmelser fastställs samt då rapport avges om framstegen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

- Regionkommitténs yttranden om kommissionens meddelande "Agenda 2000 - En förstärkt och utvidgad union" samt om framtiden för den europeiska strukturpolitiken, särskilt:

"Regionernas och kommunernas åsikter om utformningen av den europeiska strukturpolitiken efter 1999" (CdR 131/97 fin) ().

"Första rapporten från kommissionen om ekonomisk och social sammanhållning" (CdR 76/97 fin) ().

"Agenda 2000: Finansiering av Europeiska unionen efter 1999 med hänsyn till 2000-talets utvidgningsperspektiv och utmaningar" (CdR 303/97 fin) ().

"Regionala och lokala myndigheters roll med avseende på strukturfondernas partnerskapsprincip" (CdR 234/95) ().

"Den gemensamma jordbrukspolitiken och östutvidgningen" (CdR 239/96 fin) ().

"Effekterna av en utvidgning till kandidatländerna i Central- och Östeuropa för unionens politik (konsekvensanalys)" (CdR 280/97 fin) ().

"Mot ett program för städer inom Europeiska unionen" (CdR 316/97 fin) ().

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 25:e plenarsession den 16-17 september 1998 (sammanträdet den 17 september) följande yttrande.

1. Del A: Allmänna kommentarer

1.1. Kommissionens förslag till en ny ramförordning för strukturfonderna hör till de samlade lagförslagen inför Agenda 2000. Målet är dels att förbättra gemenskapens beredskap inför framtiden på ett antal väsentliga områden, dels att skapa förutsättningar för unionens utvidgning österut. Regionkommittén betonar uttryckligen det nära sambandet mellan de olika elementen i Agenda 2000, lagförslagen och de politiska beslut som måste fattas. Utvidgningsperspektivet kräver en förändringsberedskap även inom den nuvarande unionen. Internationella förändringar tvingar fram en reform av jordbruks- och strukturpolitiken. Det som måste stå i centrum vid strukturförändringarna är att man övervinner eftersläpningen i utvecklingsnivå, att strukturella anpassningar görs som håller arbetslösheten nere och leder till en långsiktigt stabil ekonomi genom att regionernas konkurrenskraft stimuleras med särskild vikt vid områden med specifik karaktär: bergs-, ö- och randområdena.

1.2. De uppgifter gemenskapen står inför kan den endast lösa solidariskt. Solidaritetsprincipen ställdes upp därför att det är ett huvudmål för unionen att gemenskapens utveckling skall ske i jämvikt och att man skall arbeta för ekonomiska och sociala framsteg som kräver att den regionala obalansen minskas.

1.3. Av dessa skäl har reformen av den europeiska strukturpolitiken en nyckelroll vid de kommande besluten inför Agenda 2000. Förslaget till ramförordning är då av central betydelse för det framtida utnyttjandet av fonderna eftersom det sammanfattar alla allmänna bestämmelser för den europeiska strukturpolitiken. Regionkommittén betraktar förslaget som ett lämpligt underlag för fortsatta diskussioner och förhandlingar. Kommittén anser att kommissionen med sina förslag i huvudsak har uppnått målen att minska antalet mål och gemenskapsinitiativ och att koncentrera stödområdena.

1.4. Regionkommittén konstaterar med tillfredsställelse att kommissionen beslutsamt har hållit fast vid att sätta övervinnandet av eftersläpande utvecklingsnivåer och av strukturella anpassningsproblem, kampen mot arbetslösheten och skapandet av nya arbetsplatser i centrum för den europeiska strukturpolitiken. Dessa prioriteringar omfattar också behovet att bekämpa de tilltagande skillnaderna mellan centrum och periferi i Europa vad gäller utveckling, såsom de beskrivs i rapporten om sammanhållning och i arbetena kring ESDP - Utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv. Centralt gjorda prioriteringar är nödvändiga - med tanke på risken för en tematisk splittring av strukturfonderna - för att säkerställa att medlen koncentreras för att uppnå gemensamma mål. Främst svarar de dock mot Europeiska unionens erkända politiska prioriteringar att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen och att bekämpa arbetslösheten.

1.5. Regionkommittén anser att stadsområden och deras omgivningar måste behandlas i kommissionens förslag. Europa är den mest urbaniserade världsdelen: 80 % av befolkningen bor i stadsområden. Stadsområdenas betydelse återspeglas dock inte i kommissionens förslag. Förhållandet mellan landsbygds- och stadsområden håller på att förändras. Detta kräver en bättre integrerad stads-, jordbruks- och strukturpolitik.

1.6. Regionkommittén ser positivt på den helhetssyn som föreslagits för det nya mål 2. Genomförandet av globala, regionala strategier bör i själva verket bidra till att öka strukturfondernas effektivitet. Man måste dock undvika att förfarandena - till följd av denna helhetssyn - blir mer tungrodda och komplicerade. REK anser även att förslaget borde ha tagit med fler av de förslag till förenkling av EU:s strukturpolitik som kommittén lagt fram i de yttranden som nämns i inledningen. Generellt är det Regionkommitténs önskemål att minskningen av antalet prioriterade mål och förenklingen av strukturfondernas förfaranden på gemenskapsnivå verkligen skall märkas, inte bara för de lokala samarbetsparter som på ort och ställe ansvarar för programmens genomförande, utan också för allmänheten.

1.7. Regionkommittén är besviken över att kulturen inte är omnämnd i förslaget och efterfrågar - liksom i tidigare yttranden - att kulturens betydelse uttryckligen omnämns. Detta skulle hjälpa till att framhäva det bidrag kulturen och anknutna aktiviteter kan ge till den sociala sammanhållningen och den positiva effekt de kan ha för att främja tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning i många städer och regioner.

1.8. I syfte att underlätta finansiering av projekt samt säkerställa privata sektorns medverkan i projekten anser Regionkommittén att privat medfinansiering under nästkommande period skall kunna räknas in i medfinansieringen (offentlig-privata partnerskap).

1.9. Regionkommittén anser det vara viktigt att påbörja en ny period för strukturfonderna efter omsorgsfullt programarbete omedelbart i början av år 2000. Detta förutsätter att man fattar de grundläggande besluten om strukturfonderna så fort som möjligt - senast under första hälften av år 1999. ReK uppmanar Europeiska kommissionen att vidta alla steg för att hålla den fastställda tidsplanen. Om tidsschemat inte kan hållas, begär kommittén att särskilda åtgärder vidtas och att gapet mellan de två finansieringsperioderna minimeras. Dessutom anmodar ReK kommissionen att snarast se över formulären SEM 2000.

1.10. Regionkommittén bekräftar sina i tidigare nämnda yttranden framförda synpunkter på utformningen av den europeiska strukturpolitiken och tar i det följande endast ställning till de delar av kommissionens förslag till vilka den har förslag till ändringar och kompletteringar.

1.11. Kommittén konstaterar att kommissionens förslag behöver förtydligas ytterligare. Kommittén uppmanar kommissionen att så snart som möjligt lämna kompletterande upplysningar, så att de vidare förhandlingarna kan förlöpa snabbt.

2. Del B: Kommitténs ändrings- och kompletteringsförslag

2.1. Avdelning I: Allmänna principer

2.1.1. Kapitel 1 och 2: Mål, uppgifter och geografisk avgränsning (artikel 1-6)

2.1.1.1. Regionkommittén stöder den av kommissionen föreslagna koncentrationen till stöd för utveckling och strukturell anpassning av regioner som släpar efter i utvecklingen (mål 1). ReK stöder också kommissionens förslag att tillämpa som urvalskriterier för regioner under mål 1 att de motsvarar NUTS II-nivån samt har en BNP per invånare som beräknad på de senaste tre årens siffror är 75 % av gemenskapens genomsnitt. Eftersom övergångsregler skall tillämpas för regioner som på grund av en positiv utveckling under den nya stödperioden inte längre uppfyller kriteriet anser Regionkommittén liksom kommissionen att detta skall tillämpas strikt. Då kan den nödvändiga koncentrationen av stödet inom ramen för mål 1 upprätthållas till slutet av stödperioden. Dessutom bör de planerade övergångsreglerna även beakta de regioner som fallit ur mål 1 under genomförandefasen av gällande bestämmelser, utan att kunna placeras inom något annat gemenskapsmål. Regionkommittén stöder också kommissionens förslag att extremt perifera regioner enligt den nya artikel 299 punkt 2 i Amsterdamfördraget och de nuvarande mål 6-områdena också skall få stöd under mål 1. Regionkommittén föreslår att låg befolkningstäthet skall vara ett grundläggande kriterium för ett automatiskt upptagande i det nuvarande mål 6.

2.1.1.2. Regionkommittén välkomnar kommissionens förslag att under mål 2 stödja områden som genomgår socioekonomiska förändringar inom industri-och tjänstesektorn, landsbygdsområden på tillbakagång, problemfyllda storstadsområden samt krisdrabbade områden som är beroende av fiske. ReK påpekar att det handlar om en mycket sammansatt målsättning som beroende på problemen i de berörda områdena måste delas upp i undermål å ena sidan och samordnas på programnivå å andra sidan. Avgränsnings- och stödkriterierna måste dessutom anpassas dels efter de olika strukturproblemens särdrag på lämplig lokal eller regional nivå, dels efter kriterierna om perifert läge. Europeiska kommissionen bör för övrigt särskilt precisera formerna för insatserna inom ramen för EUGFJ:s garantisektion i de nya regionala utvecklingsprogrammen och dess koppling till de övriga strukturfonderna.

2.1.1.3. Regionkommittén accepterar att också den befolkningsandel som omfattas av det nya mål 2 måste minskas stegvis för att stödet skall kunna koncentreras till de svårast drabbade områdena inom gemenskapen. I enlighet med en på övergångsbestämmelserna grundad korrekt tillämpning av principen om gradvis genomförande av ändringarna, anser Regionkommittén att det är viktigt att befolkningsandelen i mål 2-regioner som tidigare fick uppgå till 25 % sänks successivt och jämnt fördelat till 18 %.

2.1.1.4. Det förfarande som kommissionen föreslår för att dela upp taket för folkmängden på medlemsstaterna behöver förtydligas. Det gäller särskilt bedömningen av storleken på strukturproblemen i de områden som faller under det nya mål 2 på lämplig lokal eller regional nivå, vilket skall särskiljas från strukturproblemen på nationell nivå.

2.1.1.5. Regionkommittén vill påpeka att koncentrationen i enstaka fall också kan innebära en oproportionerlig minskning av mål 2-stödet för vissa medlemsstater. Kommittén välkomnar därför kommissionens förslag att den maximala minskningen av den folkmängd som omfattas av mål 2 skall uppgå till högst en tredjedel av den folkmängd som omfattas av de hittillsvarande mål 2- och 5b-områdena, utan att man då beaktar de områden som faller ur mål 1 och som har rätt till stöd under det nya mål 2. Detta "säkerhetsnät" hjälper till att undvika för stora begränsningar som skulle kunna äventyra det hittillsvarande stödets framgång.

2.1.1.6. Regionkommittén påpekar att det krävs fortsatta diskussioner om kommissionens förslag till kriterier vid valet av de områden som skall få stöd under det nya mål 2. Kommittén välkomnar i princip att arbetsmarknadskriterierna har kvar en särskild vikt vid avgränsningen av stödområdena och i stödåtgärderna.

I detta sammanhang bör det dock påpekas att de siffror för arbetslöshetsprocenten som redovisas av Eurostat återspeglar situationen i de enskilda europeiska regioner-jyna på ett inexakt och ofullständigt sätt och att ytterligare harmonisering med Eurostat bör eftersträvas.

Det finns en risk att tillräcklig hänsyn inte tas till landsbygdsområdenas eller industriområdenas speciella problem.

ReK anser att det fortfarande finns behov av stöd till avindustrialiserade områden som drabbats av ett stort bortfall av arbetsplatser. Inom de nationella taken för stödområden bör man kunna ta in ytterligare kriterier för industriområden som fattigdomsindex, hushållsinkomst i förhållande till regionala levnadskostnader, bidragsberoende och konkurrensindikatorer som arbetsproduktivitet och de små och medelstora företagens överlevnadsförmåga.

Inom medlemsstaternas tak för folkmängden bör de grundläggande kriterierna för de industriområden på tillbakagång, som faller under mål 2, inte tillämpas rigoröst, utan man bör lämna spelrum för gränsfall, varigenom svårigheten att jämföra vissa uppgifter skulle accepteras. Det bör preciseras i bestämmelserna att medlemsstaterna skall vara flexibla när de fastställer de ekonomiska och sociala indikatorerna för beslut om stöd till de svårast drabbade områdena. Dessa indikatorer skall fastställas av respektive medlemsstat i samråd med partner på lokal och regional nivå. Eftersom tjänstesektorn också betraktas som ett verksamhetsområde, som för närvarande faller under mål 2, bör den också nämnas i samband med fastställandet av stödområdena.

I landsbygdsområden bör vid sidan av regionens "BNP per capita" ytterligare kriterier gälla, som inkomstnivå, befolkningstäthet, andel sysselsatta inom jordbruket och en hög andel äldre inom befolkningen.

Den kommande inskränkningen av EUGFJ till mål 1-regioner och insatserna från garantisektionen vid EUGFJ för mål 2 får inte heller leda till nackdelar för de berörda landsbygdsområdena.

Även i stödområden som är beroende av fiske måste beroendet av fisket bli föremål för en generös bedömning som tar hänsyn till villkoren för den regionala utvecklingen. Utslagsgivande kan vara fiskeflottans storlek och ålder och sysselsättningsnivån inom sektorn.

Den förväntade snäva avgränsningen av de städer som utgör stödområden - tillsammans med den knappa anslagstilldelningen - bidrar inte heller till en lösning av problemen i Europas mest tätbefolkade stadsområden. Denna snäva avgränsning visar att städernas problematik inte tillmäts någon politisk prioritet på gemenskapsnivå: Valet av kriterier för stöd till stadsområden enligt mål 2 pekar mer på en beredskap för åtgärder i stadsområden i kris än på en äkta strukturpolitik för städerna.

Dessutom har många av de existerande gemenskapsinitiativen - som Urban och de fyra initiativen för industrin - visat sig vara mycket värdefulla. I kommissionens förslag märks alltför lite av vilja att dra nytta av dessa erfarenheter i den framtida politiken.

Regionkommittén är ense med kommissionen om att det faktum att ett område gränsar till ett mål 1-område kan vara ett kriterium för att det skall klassas som mål 2-område, eftersom skillnaderna i stöd annars kan bli för stora. Kommittén påpekar dessutom att det vore motsägelsefullt att inte, inom ramen för de nationella taken, låta detta gälla även för områden som angränsar till kandidatländer som redan får stöd inför inträdet och som kommer att få mål 1-status och där nivåerna på löner, social trygghet och miljöskydd är betydligt lägre. Därför finner kommittén det önskvärt att dessa regioners situation undersöks särskilt med hänsyn till kandidatländernas kommande anslutning.

2.1.1.7. De nya mål 2-områdena skulle kunna väljas ut enligt liknande principer som de i artikel 92.3 c i EG-fördraget som gäller för nationellt stöd till regioner. Därmed skulle ramförordningen bestämma gränsen för folkmängden i stödområden på unions- och medlemsstatsnivå för det nya mål 2. Avgränsningskriterierna för de nya mål 2-områdena skulle fastställas av medlemsstaterna i samråd med regionala och lokala myndigheter, varvid kommissionens godkännande av ett område som nationellt stödområde skulle gälla även för valet som mål 2-område.

Även om kommissionen i framtiden eftersträvar större överensstämmelse mellan områden som kan få strukturfondsstöd och områden som kan få stöd med regionalpolitiska mål måste man sörja för att gemenskapens konkurrenspolitik (artikel 92.3 c i fördraget) inte de facto påtvingar den framtida planeringen av strukturfondsstödet en områdesindelning. De lokala myndigheterna måste delta när kartan över områden som kan få strukturfondsstöd görs upp, och även i arbetet med kartan över områden som kan få stöd med regionalpolitiska mål.

Stödet enligt denna artikel har snävare mål än stödet via strukturfonderna, särskilt med tanke på omgestaltningen av mål 2. I övrigt är frågan om man på detta sätt kan föregripa de snabba förändringar som sker i de europeiska regionernas ekonomier. Av detta skäl måste det också finnas utrymme för stöd till regioner som inte finns med bland dem som får nationellt stöd. Det skall ske i samband med att det utvecklas en ekonomisk politik på nivån under den regionala. För regioner vars stödsammansättning hittills varierat mer än genomsnittet måste det finnas undantagsregler.

Regionkommittén betvivlar att det av kommissionen föreslagna befolkningstaket på 2 % räcker för detta. ReK ser en risk att det spelrum som behövs för regionernas egen regionalpolitik annars inskränks alltför mycket genom den överensstämmelse mellan sammansättningen av stöd som kommissionen eftersträvar.

2.1.1.8. Med det nya mål 3 anser Regionkommittén att den i huvudsak fått gehör för sitt förslag att ange ett särskilt mål för utveckling av mänskliga resurser. Den vida definitionen av stödmöjligheterna kan å ena sidan öka de lokala och regionala myndigheternas spelrum i kampen mot arbetslösheten och vid moderniseringen av sysselsättningssystemen. Den innebär å andra sidan också en risk för splittring av stödet. Det skulle minska den eftersträvade effektivitetsvinsten i kampen mot arbetslösheten i Europa. Därför påpekar Regionkommittén att Europeiska socialfondens insatser även i fortsättningen måste koncentreras på samtliga dess uppgiftsområden enligt Amsterdamfördraget. Dessutom måste uppmärksamheten åter riktas mot det sociala utslagningen för vilken åtgärder föreslås i Agenda 2000 som inte ingår i de nya förslagen till förordning. I synnerhet måste det vara de lokala och regionala myndigheternas ansvar att ur stödmöjligheterna under mål 3 och Europeiska socialfonden välja de prioriteringar och åtgärder som i deras speciella situation är bäst lämpade för utveckling av mänskliga resurser. En del av anslaget för mål 3 skulle dessutom kunna avsättas för åtföljande åtgärder inom ramen för områdespakterna för sysselsättning.

2.1.1.9. Därutöver föreslår Regionkommittén att mål 3-åtgärder inom Europeiska socialfonden i framtiden också skall kunna sättas in i mål 2-områden. Interventioner inom ramen för mål 2 utnyttjar bara delvis socialfondens möjligheter att ge stöd till utveckling av mänskliga resurser. Det finns en risk att mål 2-programmen inte skulle ta tillräcklig hänsyn till den speciella målgruppsinriktningen i mål 3. En sammanhängande, övergripande mål 3-insats i medlemsstaterna skulle inte vara säkerställd.

2.1.1.10. Man bör inte uteslutande se den nationella nivån som referensram för alla mål 3-åtgärder för utveckling av mänskliga resurser. Det är helt nödvändigt att genomföra även mål 3-åtgärder på ett lokalt eller regionalt plan, som ett komplement till nationella sysselsättningsplaner, så att inte speciella regionala och lokala förhållanden glöms bort i utvecklingen av mänskliga resurser, och inte heller förhållandet att de regionala och lokala organen mycket ofta är de huvudsakliga medfinansiärerna i Europeiska socialfonden. De regionala strategierna för innovation kan utgöra viktiga förbindelselänkar i detta hänseende, vilket kommer till uttryck i ett beslut som nyligen presenterats av kommissionen. Nivån för utveckling och genomförande av mål 3-program bör därför bestämmas i förhandlingar mellan kommissionen och medlemsstaten, varvid hänsyn skall tas till berörda samarbetsparters åsikter.

2.1.1.11. Regionkommittén föreslår att definitionen av mål 3 i förordningens artikel 5 skall preciseras i enlighet med detta och att en koppling skall göras till Europeiska socialfondens samtliga uppgiftsområden enligt Amsterdamfördraget samt att en uttrycklig hänvisning skall göras till den frihet medlemsstaterna och de lokala och regionala myndigheterna har i valet av stödberättigade åtgärder kopplade till nationella sysselsättningspolitiska handlingsplaner. Man måste komma ihåg att det krävs omfattande samråd med de lokala och regionala nivåerna när de nationella sysselsättningsplanerna utarbetas. Dessa kommer att vara en viktig referenspunkt inom ramen för de framtida mål 3-programmen.

2.1.1.12. Regionkommittén konstaterar att kommissionen med förslagen i artikel 6 har tagit hänsyn till ReK:s krav på övergångsregler för tidigare mål 1-, mål 2- och mål 5b-områden som inte längre uppfyller kraven för att få stöd på grund av att de utvecklats positivt. Det kommer att behövas övergångsregler för att dämpa effekterna av att strukturfondsstödet upphör så att de uppnådda resultaten inte riskeras. Kommissionens förslag tillfredsställer i princip dessa krav. För att en balanserad total kompromiss skall kunna nås föreslår Regionkommittén dock att kommissionen preciserar sina idéer om övergångsperiodernas längd och utformningen av övergångsreglerna innan rådet fattar beslut.

2.1.2. Kapitel III: Finansiella bestämmelser (artikel 7)

2.1.2.1. Regionkommittén konstaterar nu, liksom i sina yttranden av den 19-20 november 1997 () om Agenda 2000 och om den europeiska strukturpolitikens framtid att EU:s framtida strukturpolitik i de nuvarande och de nya medlemsstaterna skall finansieras inom nu gällande tak för egna medel och med bibehållen andel för strukturutgifterna på 0,46 % av unionens BNP. Kommissionen föreslår att 218,4 miljarder euro i 1999 års priser skall anslås till stödområdena i de nuvarande medlemsstaterna för perioden 2000-2006. Detta visar att det genomsnittliga stödet till bidragsberättigade regioner år 2000-2006 om det koncentreras som hittills kan ligga kvar på samma höga nivå som under den löpande perioden. För att stödet skall koncentreras till de regioner som har störst behov utgår Regionkommittén ifrån att två tredjedelar av medlen skall koncentreras på mål 1-regioner. Regionkommittén föreslår att de medel som är anslagna för mål 1 anges exakt, liksom i den hittillsvarande ramförordningen.

2.1.2.2. Regionkommittén uppmanar kommissionen att närmare förklara det förfarande som skall tillämpas vid fördelningen av medlen på medlemsstater enligt artikel 7.3 i förslaget. Det gäller i synnerhet viktningen av de nämnda objektiva kriterierna (folkmängd, regional och nationell välfärd, strukturproblemens relativa allvar, arbetslöshet). En likabehandling av alla regioner kan endast säkerställas genom ett objektivt och transparent förfarande, baserat i första hand på ett i hela gemenskapen gällande kriterium för "randområde" och i andra hand på de regionala strukturproblemen.

2.1.2.3. Regionkommittén ifrågasätter liksom i tidigare nämnda yttranden av den 19-20 november 1997 kommissionens förslag om en "prestationskopplad reserv" på 10 % av de totala medlen. Inte heller nu när förslaget till förordning lagts fram verkar det uppenbart att dessa medel skulle kunna sättas in efter halva tiden enligt något förfarande som verkligen skulle öka kvaliteten i genomförandet av programmet. Det finns skäl att befara att man kommer att prioritera en snabb medelstilldelning i stället för kvalitetsinriktade och därmed ibland mer långsiktiga projekt. Man bör hellre undersöka om inte de siffror från revisionsrätten som tyder på ett underutnyttjande skiljer sig alltför mycket från verkligheten i regionerna och om underutnyttjandet inte är en följd av att programmen kommit i gång alltför sent och att potentiella aktörer saknat information.

2.1.2.4. ReK anser att motiven till den "prestationskopplade reserven" är riktiga: att uppmuntra kvalitet i projekten och effektivt resursutnyttjande under en lång programperiod. Trots detta står förslaget att inte fördela 10 % av de totala anslagsåtagandena inte i samklang med principerna om att planera och genomföra verksamheten på ett finansiellt sunt sätt. Förslaget innebär i praktiken att ett belopp som nästan uppgår till en årsränta blockeras till efter den utvärdering som görs efter halva tiden. Förslaget skapar också stor osäkerhet, eftersom det inte är säkert att tillämpningen av denna princip innebär ytterligare positiva effekter utöver den kontroll och uppföljning av stödåtgärderna som skall genomföras på ett seriöst och ansvarsfullt sätt. Kommittén motsätter sig av alla dessa skäl en sådan reserv.

2.1.2.5. Regionkommittén stöder förslaget att 5 % av strukturfondernas anslagsåtaganden skall avsättas för finansiering av gemenskapsinitiativ samt att 1 % av medlen skall användas för att finansiera nyskapande åtgärder och tekniskt bistånd, varvid det måste vara fullt klart att man därmed i alla avseenden kan fortsätta att utnyttja de hittills uppbyggda strukturerna - även de regionala - för genomförandet, samt det system som krävs för att beledsaga och utvärdera programmen. ReK vill dock påpeka att kommissionen särskilt på dessa två områden borde lägga mer vikt vid insyn i medelstilldelningen och i utvärderingen av de genomförda åtgärdernas effekter.

2.1.3. Kapitel IV: Organisation (artikel 8-11)

2.1.3.1. Regionkommittén välkomnar att förslaget till förordning på flera punkter konkretiserar intentionerna om att stärka partnerskapets roll och inflytande. Regionkommittén vill framhålla att det är nödvändigt att öka de regionala och lokala myndigheternas medverkan i planeringen och i genomförandet av strukturfonderna. Kommittén påpekar dock att förordningens regler om komplementaritet och partnerskap måste lämna en viss frihet för de nationella, regionala och lokala myndigheterna - anpassad till respektive medlemsstats institutionella, rättsliga och finansiella system - vid urvalet av de mest representativa parterna liksom beträffande arten, utsträckningen och nivån på deras medverkan i strukturfondsinterventionerna. Detta ger stöd för att utöva en effektiv regionalpolitik i medlemsstaterna och för den regionala nivån som bas för programplaneringen i de enskilda medlemsstaterna i enlighet med deras interna ansvarsfördelning.

2.1.3.2. Regionkommittén håller med om att insatsen skall baseras på ett brett partnerskap som också involverar relevanta ekonomiska och sociala aktörer i planering, uppföljning och utvärdering av interventionerna. Lokala och regionala myndigheter bör dock även i fortsättningen ha en nyckelroll - även när det gäller beslut om deltagande från andra parters sida - i kraft av sitt politiska ansvar, sin lokalkännedom, sina stora bidrag till finansieringen och sin demokratiska legitimitet. Förordningstexten bör fastställa rambestämmelser, inte detaljerade regler om partnerskapets konkreta utformning. Dessa bör i stället definieras i de olika programplaneringsdokumenten i samråd med de lokala och regionala myndigheterna varvid hänsyn kan tas till speciella förhållanden i den enskilda regionen eller medlemsstaten.

2.1.3.3. Regionkommittén beklagar att kommissionen inte närmare definierar och stärker sin egen roll inom partnerskapen trots att strukturfondernas insats är ett bidrag som kompletterar de nationella och regionala strävandena och där europeiska, nationella och regionala respektive kommunala offentliga medel används samordnat. Kommittén påminner om sina förslag att utveckla ett verkligt jämlikt partnerskap, som kunde komma till uttryck i ett stödkontrakt.

2.1.3.4. Kommissionen föreslår att den i fortsättningen skall kunna fastställa gemenskapens prioriteringar för strukturfonderna i form av riktlinjer. Utan att vilja inskränka kommissionens roll när det gäller att utarbeta riktlinjer för gemenskapen och utan att vilja förringa nyttan av att ha dessa riktlinjer som underlag för programdiskussionerna mellan kommissionen, medlemsstaterna och de lokala och regionala myndigheterna, anser kommittén att man måste säkerställa att nedifrån-och-upp-förfarandet följs och att programdokumentens bindande och tillförlitliga karaktär bevaras. Dessa riktlinjer får under inga omständigheter ge kommissionen den ensidiga rätten att tolka rådets förordningar.

2.1.3.5. Situationen ser dock helt annorlunda ut i mitten av programplaneringsperioden. För att man skall kunna ta hänsyn till förändrande förhållanden och dra nytta av erfarenheter gjorda under programplaneringsperiodens första hälft rekommenderar ReK att man publicerar riktlinjer och prioriteringar för de regionalpolitiska åtgärderna utan att gå in på de rättsliga aspekterna av att se över de allmänna bestämmelserna. På denna punkt bör Regionkommittén vara det EU-organ som ansvarar för att bedöma kommissionens förslag till prioriteringar och riktlinjer för förvaltningen av fonderna.

2.1.3.6. Eftersom den dominerande interventionsformen kommer att vara programmet påpekar Regionkommittén vidare att den information som krävs på denna nivå måste definieras närmare. Därvid måste det beslutas vilken grad av detaljinformation ett program skall innehålla. Förordningen talar om "åtgärd" och "operation". Kommittén anser att det är problematiskt att detaljinformation om åtgärder och operationer faller under partnerskapet mellan kommissionen och medlemsstaten eftersom detta vid programändringar kan leda till kraftiga förseningar.

2.1.3.7. Kommissionen propagerar i denna artikel åter för kombinationen av lån och bidrag vid insatser av de europeiska fonderna. Regionkommittén ser sig nödsakad att påpeka att Europeiska investeringsbankens och de övriga gemenskapsinstitutionernas medverkan inte skall göras till något tvingande villkor. Valet av den lämpligaste interventionsformen skall bero på programinnehållens krav och på de speciella lokala förutsättningarna.

2.1.3.8. Regionkommittén påpekar att man vid beslut om strukturfondsmedlens additionalitet måste ta hänsyn till helhetsekonomiska ramvillkor och särskilda förhållanden samt regional och lokal medverkan på det ekonomiska planet på samma sätt som man gjorde under den föregående programperioden. Annars kan man inte på ett adekvat sätt ta hänsyn till ovanligt höga nationella strukturutgifter, konjunkturutvecklingen i enskilda länders ekonomier samt de regionala rättsgrunderna för den ekonomiska planeringen. Regionkommittén föreslår därför att man mellan parterna skall avtala om de detaljerade additionalitetsbestämmelserna i programplaneringsdokumenten. Med hänsyn till den enskilda medlemsstatens rätt att utforma sin budget och den parlamentariska medverkan som krävs är det inte möjligt att i förväg fastställa nivån på utgifterna för den nationella arbetsmarknadspolitiken för hela stödperioden på sex år, som kommissionen föreslår.

2.2. Avdelning II: Programplanering

2.2.1. Kapitel I: Allmänna bestämmelser (artikel 12-14)

2.2.1.1. Regionkommittén ställer sig bakom kravet att partnerskapets parter skall yttra sig över planerna som ett led i framställan till kommissionen, och att kommissionen skall ta hänsyn till dessa yttranden. Planerna skall föreläggas parterna i så god tid att dessa har en tillräcklig och förnuftig frist för att avge sitt yttrande. Kommittén förväntar sig att man tar allvarligt på dessa föreskrifter, så att de verkligen ger lokala och regionala myndigheter större inflytande över åtgärdernas utformning. Kommittén beklagar att det fortfarande saknas garantier för att de lokala och regionala instanserna engageras - eller över huvud taget får insyn - i medlemsstaternas förhandlingar med kommissionen om godkännandet av planen. Regionkommittén vill uppmärksamma kommissionen på de stora ansträngningar det innebär för de lokala och regionala myndigheterna och medlemsstaterna att förbereda programplaneringen, framför allt när det gäller de tidsgränser som fastställts.

2.2.1.2. Samtidigt som medlemsstaterna och regionerna får tre månader på sig att utarbeta planerna för regional utveckling tar kommissionen alltid sex månader för att fastställa ramarna för gemenskapsstödet, för att fastställa programplaneringsdokumenten samt för att bedöma de operativa programmen. Dessa tidsfrister borde vara de motsatta även på sakliga grunder. För att utarbeta planerna och programmen, vilket är det innehållsmässigt mer krävande arbetet, borde man ha sex månader till förfogande samtidigt som tre månader med god samordning borde vara tillräckligt för att fatta besluten. ReK uppmanar kommissionen att säkerställa att principerna för strukturfondernas sätt att fungera tillämpas på alla fonder, och särskilt på de åtgärder för landsbygdsutveckling som genomförs genom EUGFJ.

2.2.1.3. Kommissionens förslag om införa ett "komplement till programplaneringen" ger upphov till ytterligare ett steg i programplaneringsförfarandet. Kommittén motsätter sig detta eftersom man anser det vara onödigt och omotiverat. Redan punkt 1 i artikel 14 förutsätter att parterna skall yttra sig om planen för regional utveckling. På så sätt är parternas koppling till programplaneringsprocessen redan säkerställd. Dessutom skulle övervakningskommittéerna kunna inrättas omedelbart efter att man fastställt stödområdena, varvid de skulle kunna ta ställning till de förslagna operativa programmen.

2.2.1.4. I de operativa programmen skall som tidigare behandlas de ekonomiska planerna för varje prioriterat område samt vilket slag av åtgärder man avser vidta inom de enskilda prioriterade områdena. Kompletteringsdokumentet skall numera också tillämpas på den ekonomiska planeringen av alla enskilda åtgärder. En så detaljerad ekonomisk plan kan inte utarbetas seriöst för en stödperiod på sju år. Programplaneringsförfarandet blir endast mer invecklat och utgifterna för programändringar ökar. Eftersom kommissionen inte tidigare har krävt dessa uppgifter underlättas situationen inte av det faktum att dokumentet endast skall delges kommissionen upplysningsvis och inte för godkännande. Dessutom förutsätter man i artikel 31 i förslaget till förordning att tillägget till programplaneringen föreläggs kommissionen innan någon mellanliggande betalning kan göras. Av denna orsak skulle "komplementet till programplaneringen" också försvåra erhållandet av stöd.

2.2.2. Kapitel II: Programplanering för mål 1, 2 och 3 (artikel 15-18)

2.2.2.1. Regionkommittén anser att det är lämpligt att det finns ett integrerat program för varje region. Även i denna fråga borde parterna inom ramen för samarbetsförfarandet företrädesvis komma överens om den nivå och det antal program som bäst lämpar sig för den administrativa strukturen i de olika medlemsstaterna.

2.2.2.2. Regionkommittén anser att det är lämpligt att planerna för regional omställning enligt mål 2 på lämplig lokal eller regional nivå omfattar såväl samtliga områden i en och samma region på NUTS II-nivå som ett eller flera områden på NUTS III-nivå eller lägre, vilket är fallet i dag. På så sätt uppnår man en bättre överensstämmelse med den inre strukturen i varje medlemsstat. Här skall också hänvisas till punkt 5.1.4 i Regionkommitténs yttrande av den 14 maj 1998 ().

2.2.2.3. Regionkommittén anser att översynen av de operativa programmen och de samlade programplaneringsdokumenten inte måste ske obligatoriskt efter utvärderingen efter halva tiden. Den bör i stället vara frivillig och framför allt äga rum med anledning av större samhällsekonomiska förändringar. Översynen bör också genomföras med hjälp av ett samrådsförfarande.

2.2.3. Kapitel III: Gemenskapsinitiativ (artikel 19-20)

2.2.3.1. Regionkommittén anser att dess krav är bekräftat att antalet gemenskapsinitiativ bör minskas och att de bör koncentreras tematiskt. Liksom under föregående period är det viktigt att gemenskapsinitiativen skall kunna utnyttjas i hela gemenskapen, oberoende av målområdesstatus. Kommittén välkomnar de områden som kommissionen föreslagit att de kommande gemenskapsinitiativen skall avse. Med avseende på det gemenskapsinitiativ som berör främjande av mänskliga resurser ur ett jämställdhetsperspektiv vill kommittén emellertid åter betona vikten av att bekämpa diskriminering och alla slags orättvisor i samband med inträdet på arbetsmarknaden, särskilt till följd av utslagning eller hot om utslagning i stadsområden. Kommittén påminner också om att den anser det vara nödvändigt att skapa ytterligare ett instrument för att komplettera den industriella och sektoriella strukturförändringen samt den militära omställningen.

2.2.3.2. Vid genomförandet av gemenskapsinitiativet Interreg borde man kombinera alla instrument för gränsöverskridande, transnationellt och interregionalt samarbete, så att detta initiativ blir ett ytterligare stödinstrument för regioner som står inför följderna av globaliseringen på många områden. Regionkommittén ställer sig bakom en förstärkning av samarbetet mellan regionerna. Kommittén anser att den odiskutabla tyngdpunkten inom gemenskapsinitiativet Interreg liksom tidigare måste ligga på samarbete över nationsgränserna. Detta innebär även fortsättningsvis möjligheter till ett brett spektrum av samarbetsformer, dvs. både gränsöverskridande, flernationellt och mellanregionalt samarbete. Detta samarbete bör också kunna tillämpas på en grupp likartade områden, även om dessa inte är angränsande, och på att främja ett europeiskt rumsbegrepp och en europeisk fysisk planering som är balanserad och harmonisk, som till exempel samarbetet mellan regioner som innefattar ett betydande storstadsområde. Kommittén hänvisar till de goda erfarenheterna av samarbete över EU:s inre och yttre gränser. Det finns särskild anledning att utnyttja de positiva erfarenheterna av nuvarande Interreg II a och II c, där ansvaret i stor utsträckning ligger hos regionerna.

2.2.3.3. Regionkommittén vill verka för att det måste finnas en högre grad av överensstämmelse och samordning mellan Interreg-initiativet, instrumentet för strukturpolitiska åtgärder inför anslutningen (ISPA) och de samarbetsprogram som avser dels kandidatländerna i Central- och Östeuropa samt Cypern, dels tredje länder i Medelhavsområdet samt med Ryssland, Norge och Schweiz, att det lokala och regionala samarbetet får en ändamålsenlig roll, samt att erfarenheterna av programmen Ecos/Ouverture, Recite och liknande program integreras i utarbetandet och genomförandet av det nya initiativet för lokalt och regionalt samarbete. Dessa erfarenheter är bland annat att programmen i fråga om målsättning och innehåll utgör ett värdefullt bidrag till erfarenhetsutbytet mellan myndigheter på lokal och regional nivå om frågor av betydelse för den regionala utvecklingen. Tilldelningsmekanismerna och utbetalningssystemen har däremot inte alltid varit lätta att överblicka. Samtidigt välkomnar kommittén att det nya initiativet på ett mer generellt sätt och inom ramen för en enda bestämmelse kan bidra med ekonomiskt stöd till interregionalt samarbete, vilket tidigare antingen fick sporadiskt stöd, det vill säga genom projekt som ingick i ett program, eller inte fick något stöd alls.

2.2.3.4. Regionkommittén vill även erinra om sitt förslag att samordna gemenskapsinitiativprojekten med programmen för främjandet av målområden för att på detta sätt hålla förvaltningskostnaderna låga. Genomförandet av gemenskapsinitiativen bör kunna samordnas med de regionala operativa programmen. I den mån berörda lokala och regionala myndigheter själva har önskemål om detta bör genomförandet av gemenskapsinitiativen kunna integreras i de regionala operativa programmen.

2.2.3.5. I detta sammanhang måste man emellertid betona att Leader-initiativet - som hittills varit gynnsamt för landsbygdsutvecklingen - inte får tappa sin positiva effekt på lokal nivå om den planerade horisontella uppläggningen genomförs. Kommittén uppmanar därför kommissionen att stärka de lokala aktionsgruppernas ställning i samband med programplanering och genomförande av de gemenskapsinitiativ som skall beslutas. På så sätt skulle man ge en tydlig signal om att dessa gruppers kompetens erkänns för en självständig regional utveckling. Förvaltningsteknisk integrering i det horisontella utvecklingsprogrammet för varje land bör alltså inte eftersträvas, men väl samverkan och sammanjämkning av ståndpunkter. Genomförandet av det nya gemenskapsinitiativet för landsbygdsutveckling måste bygga på partnerskaps- och programplaneringsprinciperna. Om lokala aktionsgrupper skall tas med, bör det ske i nära samarbete med lokalt och regionalt styrda partnerskap, som arbetar enligt principerna om redovisningsskyldighet och insyn. Särskilt när det gäller gemenskapsinitiativet för landsbygdsutveckling, ser kommittén positivt på den stora betydelse som getts denna sektor och anser att den behöver stärkas än mer - också mot bakgrund av de positiva resultaten från Leader-projektet. I sammanhanget betonas nödvändigheten av att bibehålla och förstärka principen för "nedifrån- och upp"-planering, som är väsentlig för en effektiv utveckling av landsbygdsområdena. Det är dessutom nödvändigt att se till att initiativet integreras i programplaneringsdokumenten för att få konsekvens och kompatibilitet.

2.2.4. Kapitel IV: Nyskapande åtgärder och tekniskt bistånd (artikel 21-23)

2.2.4.1. Vad gäller de nyskapande åtgärderna föreslår Regionkommittén att man i förordningstexten uttryckligen skall förankra den nära kopplingen mellan dessa och målområdesprogrammen samt andra regionala processer för skapandet av strategier. Förfarandet för utannonsering och val av nyskapande åtgärder bör behålla en stark gemenskapsdimension för att de lokala aktörernas och civilsamhällets tillgång till strukturfonderna skall bibehållas. Det skall dock utformas så att det inte väcker sådana förhoppningar som inte kan uppfyllas på grund av de verkliga begränsningarna som gäller för främjandet. Innan medel utdelas till nyskapande åtgärder och pilotprojekt inom mål 1- och mål 2-områden borde kommissionen säkerställa att man konsulterar de inrättningar som ombesörjer förvaltningen av programmet för att på så sätt säkerställa konsekvens i verksamheten.

2.2.4.2. Regionkommittén vill betona att de nyskapande åtgärderna och pilotprojekten även i fortsättningen bör vara tillgängliga för alla regioner, eventuellt i partnerskap med regioner som är berättigade till stöd inom målens ram. Som ett led i att förenkla och effektivisera även dessa instrument bör man verka för tydliga och överskådliga kriterier, obyråkratisk förvaltning, decentraliserad administration och fortsatta möjligheter att stödja mindre pilotprojekt.

2.2.5. Kapitel V: Större projekt (artikel 24-25)

2.2.5.1. Regionkommittén välkomnar kommissionens avsikt att höja gränsen för storprojekt till att omfatta sådana projekt vars totala beaktade kostnader överstiger 50 miljoner euro. Annars borde tillstånden för större projekt utdelas som hittills inom ramen för de godkända programmen och inte enligt en särskild grund som kommissionen fastställer. Den osäkerhet i planeringen som hänför sig till kommissionens förslag, samt den tid som åtgår till godkännande och förvaltning, verkar innebära risk för att man i framtiden inte längre, eller endast sällan, skulle kunna stödja större projekt med medel ur europeiska fonder.

2.2.5.2. Det verkar inte vara ändamålsenligt att kommissionen i efterhand kan bekräfta eller ändra gemenskapens stödandel om projektet utgör en del av ett prioriterat område för vilket man förhandlat fram kompletterande finansiering inom gemenskapens ram för strukturstöd.

2.2.6. Kapitel VI: Globalt stöd (artikel 26)

2.2.6.1. Regionkommittén anser att man måste behålla det globala stödet som en stödform som är oberoende av de operativa programmen, eftersom detta skapades för att vara ett mer flexibelt instrument som bättre än de operativa programmen tar hänsyn till den ekonomiska verkligheten. Om det avskaffades som stödform skulle detta leda till att insatsen av globalt stöd blev ännu långsammare och krångligare än de operativa programmens insatser. Regionkommittén välkomnar den möjlighet som ramförordningen ger att en mellanliggande instans kan träffa en överenskommelse med kommissionen om användningen av globalt stöd i samband med gemenskapsinitiativ inom ramen för partnerskap med berörda regioner, lokala myndigheter och medlemsstater. Regionkommittén anser att de mellanliggande instanserna skall utses av behöriga myndigheter på lokal och regional nivå.

2.3. Avdelning III: Fondernas finansiella bidrag och finansiella förvaltning

2.3.1. Kapitel I: Fondernas finansiella bidrag (artikel 27-29)

2.3.1.1. I syfte att nå större flexibilitet i genomförandet av de operativa programmen anser Regionkommittén att beslutet om huruvida dessa program skall erhålla stöd från en eller flera fonder skall fattas i samarbete med förvaltningsmyndigheterna.

2.3.1.2. Regionkommittén anser att fondernas finansiella stöd även fortsättningsvis bör utgöras av vanliga subventioner. Andra former av stöd som diskuteras i förslaget till förordning (återbetalningspliktigt stöd, räntesubvention, kreditgaranti osv.) bör kunna tillämpas komplementärt i sista hand men aldrig ersätta detta stöd.

2.3.1.3. Regionkommittén anser att man skall bibehålla de gränser för finansiella bidrag från fonderna som under denna stödperiod gäller för stödberättigade totalkostnader och offentliga kostnader. Kommittén anser det inte finnas något behov av att i förordningen ytterligare differentiera fondernas bidrag. Om en sådan differentiering behövs, särskilt i fråga om randområdena och de yttersta randområdena, bör taket för bidrag från gemenskapens fonder kunna höjas för att hänsyn skall kunna tas till deras speciella svårigheter. Detta kan man komma överens om mellan parterna inom ramen för gemenskapens stödsystem eller i programplaneringsdokumenten. Hänsyn skall tas till gemenskapsrättsliga bestämmelser om kontroll av bidrag.

2.3.1.4. Regionkommittén anser att man innan det nya programmet inleds i samarbete med medlemsstaterna klart bör definiera vilka utgifter för operationer och nyskapande åtgärder som är stödberättigande. För att göra förfarandet så enkelt som möjligt bör ramförordningen i det avseendet hänvisa till SEM-arbetsbladen (arbetsblad för rätt till stöd för utgifter inom ramen för strukturfonderna).

2.3.2. Kapitel II: Finansiell förvaltning (artikel 30-32)

2.3.2.1. Kommissionen föreslår att budgetåtaganden för vilka det inte kommit in någon godtagbar ansökan om utbetalning under två år skall frigöras samt att fondernas bidrag till detta stöd skall minskas med motsvarande belopp. Regionkommittén inser att det krävs en noggrann förvaltning av gemenskapens medel men oroar sig samtidigt över följderna av ett sådant förslag, som riskerar att öka osäkerheten kring planeringen i stödregionerna och försvåra arbetet att skapa kvalitativt högklassiga och därmed förhållandevis långfristiga projekt. De lokala och regionala instanserna måste under stödperioden ingå betalningsförpliktelser gentemot andra parter. Om bidragen sedan inte erhålls på grund av externa problem ställs den regionala och kommunala budgeten inför olösbara problem. Strukturfondernas flexibilitet som sträcker sig över flera budgetår bör därför utan tvivel bibehållas. Detta gäller även Europaparlamentets skyldighet att besluta om omfördelning av strukturfondsmedel.

2.3.2.2. Regionkommittén anser att den fyramånadersperiod (fram till 30 april) som kommissionen föreslår för verkställandet av de planerade budgetåtagandena är alltför lång och ReK menar således att perioden bör bli kortare.

2.3.2.3. Beträffande betalningarna anser Regionkommittén att kommissionens tidsgräns på "två månader räknat från det datum då en godtagbar ansökan mottogs" bör vara vägledande och inte utgöra någon generell regel.

2.3.2.4. Regionkommittén noterar med intresse att kommissionen under de framtida stödperioderna avser ersätta fondernas finansiella genomförande med ett ersättningssystem enligt vilket ett förskott på högst 10 % av kommissionens totala bidrag till den berörda stödåtgärden skall användas till de utgifter som redan betalats och bevisats. Kommittén befarar emellertid att detta senast under den andra hälften av programperioden kan ge upphov till oacceptabla belastningar på de regionala och lokala instansernas ekonomi, eftersom kostnaderna måste finansieras av dem. Med hänsyn till det ekonomiska trycket skulle detta leda till för höga krav som enbart kan ge upphov till problem vid användningen av strukturfondsmedel.

2.3.2.5. Förpliktelsen att medlemsstaterna senast den 30 april varje år skall överlämna en uppdatering av sina prognoser om ansökningarna om stöd under innevarande och påföljande budgetår till kommissionen innebär en stor belastning för medlemsstaternas förvaltning. Regionkommittén anser att det vore lämpligare om man flyttade fram detta datum till den 31 maj varje år för uppdateringen av programplaneringen för innevarande och påföljande budgetår, med anledning av eventuella förändringar av planerade betalningar för dessa två år.

2.4. Avdelning IV: Effektiviteten i stödet från fonderna

2.4.1. Kapitel I: Övervakning (artikel 33-36)

2.4.1.1. I fråga om kommissionens och förvaltningsmyndigheternas årliga genomgång av resultaten från föregående år framgår det inte klart i förslaget till förordning vilket värde kommissionen kommer att fästa vid dessa kommentarer och rekommendationer efter genomgången, eller deras räckvidd om en förvaltningsmyndighet förkastar dem. Regionkommittén anser att arbetet med att ta fram dessa kommentarer och rekommendationer bör kännetecknas av samverkan och inte av ensidiga påbud från kommissionen.

2.4.1.2. Regionkommittén hade förväntat sig att övervakningskommittéerna skulle erhålla utvidgade befogenheter. Tyvärr saknas i det framlagda förordningsförslaget en klar definition om detta. Regionkommittén anser att man i synnerhet bör stärka övervakningskommittéernas rätt att fatta beslut om små och medelstora programförändringar, innefattande rätten att begränsat omfördela anslagen mellan prioriteringarna i ett operativt program. Detta skulle göra strukturfondsinsatserna på orten avsevärt mer flexibla och praktiska samtidigt som de regionala instansernas och de övriga parternas roll skulle förstärkas. Regionkommittén hävdar med bestämdhet att kommissionen måste delta aktivt och på ett ansvarsfullt sätt i övervakningskommittéerna inom ramen för samarbetet.

2.4.1.3. I övrigt välkomnar Regionkommittén den föreslagna indelningen av de parter som är representerade i kommittén på basis av sitt ansvar för finansieringen av verksamheten. Denna modell borde också efterföljas vad gäller personresurser.

2.4.1.4. Beslut om mängden av, nivån på och omfånget av de övervakningskommittéer man inrättar bör ta hänsyn till skillnader i gemenskapens stödåtgärder respektive programplaneringsdokument för olika medlemsstater.

2.4.1.5. Regionkommittén påminner om sitt förslag om att parterna inom ramen för programplaneringen skall besluta om de fysiska och finansiella indikatorerna för övervakningen. Indikatorerna borde fastställas i överenskommelse med regionerna, som i praktiken genomför programmet, så att de motsvarar regionernas speciella förhållanden och behov.

2.4.2. Kapitel II: Finansiell kontroll (artikel 37-38)

2.4.2.1. Regionkommittén anser att man borde strama åt verksamheten inom de olika kontrollorganen på gemenskapsnivå, som t.ex. den finansiella kontrollen inom GD XVI, den finansiella kontrollen inom GD XX, den kontroll som revisionsrätten utövar samt den kontroll som kommissionens enhet för bedrägeribekämpning tidvis utövar. Dessa kontroller borde göras enhetligare i så hög grad som möjligt. Man borde därför överväga att skapa en samordning mellan gemenskapens kontrollorgan och behöriga organ inom de nationella, regionala och lokala förvaltningarna. Det är inte klart på vilket sätt medlemsstaten skall vidta åtgärder om kommissionen rekommenderar eller fordrar sådana, inte heller är det klart i vilka fall och på vilket sätt kommissionen helt eller delvis kan avstå från utbetalningar om oegentligheter förekommer. Även om detta borde parterna kunna besluta i större utsträckning. Strukturåtgärder på gemenskapsnivå som är av mindre ekonomisk omfattning, såsom åtgärder till förmån för nyskapande, borde lyda under förenklade regler när det gäller att kvalificera för stöd, och den finansiella kontrollen av dessa åtgärder borde ske i efterhand, åtföljd av system för en solidarisk fördelning av riskerna.

2.4.2.2. Regionkommittén anser att arbetet med finansiella korrigeringar bör kännetecknas av samverkan samtidigt som det garanteras att vederbörliga förfaranden alltid följs.

2.4.3. Kapitel III: Utvärdering (artikel 39-42)

2.4.3.1. Kommissionens förslag till förordning betonar fördelarna med utvärderingar, vilket ur Regionkommitténs synvinkel inte kan ifrågasättas. Utvärderingarna bidrar starkt till att öka insynen i fondernas verksamhet och åtgärdernas effektivitet.

2.4.3.2. Regionalpolitiken har hittills förts genom en form av "operativa program" och denna form av program kommer att genomföras även under den kommande perioden. Regionkommittén konstaterar att det inte finns någon allmängiltig metod för utvärdering av operativa program. Det finns metoder för utvärdering av projekt, men de kan inte tillämpas på operativa program som består av en rad samlade åtgärder. Utan att gå in på principen om utvärdering anser ReK följaktligen att det vore önskvärt om det utarbetades en allmän metod för att utvärdera operativa program som tillämpas av samtliga berörda parter.

2.4.3.3. All utvärdering bör kännetecknas av samarbete. Regionkommittén anser det därför vara nödvändigt att det inrättas en bedömningsinstans som avgör eventuella tolkningstvister mellan medlemsstaterna och regionerna samt kommissionen.

2.4.3.4. I fråga om förhandsbedömningen ser Regionkommittén med oro på att de krav som ställs är mycket omfattande och svåra att definiera, framför allt med hänsyn till den korta tid man har på sig för att lämna in planerna samt alla övriga krav som ställs för att utarbeta dylika planer.

2.4.3.5. Regionkommittén ställer sig positiv till att förvaltningsmyndigheten skall ansvara för utvärderingen efter halva tiden, som därefter skall godkännas av övervakningskommittén, förutsatt att kommissionen deltar fullt ut i detta arbete i enlighet med vad som nämns ovan. På så sätt behöver inte kommissionen uttala sig om utvärderingens nytta och kvalitet vid ett senare tillfälle.

2.5. Avdelning VI: Kommittéer

2.5.1. Regionkommittén föreslår att de lokala och regionala myndigheterna - som en del av de nationella delegationerna - garanteras plats i de utskott och förvaltningskommittéer som skall råda kommissionen i frågor om utveckling och omställning i regionerna, artikel 124 i EG-fördraget, landsbygdens utveckling, fiskeri och vattenbruk samt gemenskapsinitiativen. En naturlig konsekvens av att kommissionen vill förstärka partnerskapet är att det inte blir förbehållet medlemsstaterna att delta i dessa organ. Vi föreslår vidare att även Regionkommittén - inte bara Europaparlamentet - skall hållas underrättad om arbetet i olika kommittéer.

3. Regionkommittén ber Europeiska kommissionen att omarbeta utkastet till "Förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna" och att ta hänsyn till kommitténs ändringsförslag.

Bryssel den 17 september 1998.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.

() EGT C 64, 27.2.1998, s. 5.

() EGT C 379, 15.12.1997, s. 34.

() EGT C 64, 27.2.1998, s. 40.

() EGT C 100, 2.4.1996, s. 72.

() EGT C 116, 14.4.1997, s. 39.

() EGT C 64, 27.2.1998, s. 48.

() EGT C 251, 10.8.1998, s. 11.

() CdR 131/97 fin - EGT C 64, 27.2.1998, s. 5. CdR 303/97 fin - EGT C 64, 27.2.1998, s. 40.

() CdR 316/97 fin - EGT C 251, 10.8.1998, s. 11.