EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 31.05.1995 
KOM(95) 205 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
UTARBETANDE AV EN EU-STRATEGI FÖR 
RELATIONERNA MED DE TRANSKAUKASISKA 
REPUBLIKERNA 

Kommissionens meddelande 
Utarbetande av en EU-strategi för relationerna med de transkaukasiska republikerna 
Sammanfattning 
1. I sina försök att lösa de problem som orsakats av inre konflikter, yttre isolering och 
ekonomisk kollaps riktar de tre transkaukasiska republikerna, Georgien, Arménien 
och Azerbajdzjan, alltmer sina blickar mot Europeiska unionen som en partner av 
prioriterad betydelse. Genom en ökad profilering från EU:s sida under 1994 blev de 
tre republikerna föremål för ett av de största enskilda livsmedelshjälpprogram som 
gemenskapen någonsin genomfört. Detta tillkom utöver den löpande humanitära 
katastrofhjälpen till flyktingar och andra särskilt missgynnade grupper i samhället och 
den fortsatta hjälpen i form av tekniskt bistånd. Efter vapenstillestånden i Abchazien 
och Nagorno-Karabach begärde samtliga tre republiker att förhandlingar skulle inledas 
om fullständiga partnerskaps- och samarbetsavtal. 
2. Regionen domineras alltjämt, trots de bräckliga vapenstillestånd som ingicks 1994, av 
konflikterna i Nagorno-Karabach och Abchazien. Dessa har i synnerhet skärpt de 
interna problemen i Georgien och Azerbajdzjan. Den ekonomiska situationen ger 
anledning till allvarliga bekymmer, och republikernas beroende av humanitär hjälp kan 
förväntas fortsätta i flera år. 
3. EU har bland annat geopolitiska och ekonomiska intressen i regionen. Man har också 
ett moraliskt intresse av att delta i humanitära insatser i denna del av världen som 
utgör en bro mellan Europa och Asien. 
En samordnad strategi behövs för att hjälpa de tre republikerna igenom vad som 
kan förmodas bli en längre övergångsperiod, och för att med tiden lägga fram 
villkoren för en fortsatt utveckling. 
4. Unionen kan etablera en trovärdig strategi gentemot de tre republikerna genom att, på 
lämpliga villkor, föra förhandlingar om partnerskaps- och samarbetsavtal med varje 
republik. Denna bör dock kompletteras med åtgärder för att garantera befolkningens 
fysiska överlevnad (livsmedelshjälp och humanitär hjälp) och tekniskt bistånd i 
återuppbyggnadsfasen efter krig. Exceptionellt finansiellt bistånd är en möjlighet att 
överväga i samband med Internationella valutafondens (IMF) stand-by-
överenskommelser och skulle underlätta återbetalningen av EG-lån. 
5. En övergripande strategi av denna typ skulle i realiteten vara utan motstycke vad 
gäller såväl omfattning som innehåll. Verkställs den kommer den utan tvivel att utgöra 
en betydande faktor i de tre republikernas framtida utveckling. Den skulle dessutom ta 
en mycket fördelaktig effekt för unionens målsättningar. Gemenskapen bör därför 
förena strategins verkställighet med framsteg som syftar till att uppnå de aktuella 
målen. Alla parters erkännande av varje republiks suveränitet, oberoende och 
territoriella integritet, lösning av konflikter, främjande av politiska reformer, särskilt 
vad gäller mänskliga rättigheter och demokratiska institutioner, återbördande av 
flyktingar till hemlandet samt framsteg i ekonomiska reformer är alla nödvändiga 
faktorer för att åstadkomma stabilitet i regionen. Gemenskapens närvaro i regionen är 
också nödvändig för att främja de egna intressena i energisektorn. 
En mera aktiv regional och bilateral politisk dialog med parterna och med Ryssland, 
Turkiet och Ekonomiska samarbetsorganisationen, där Azerbajdzjan ingår som 
medlem, kan stödja återuppbyggnadsprocessen. 
Ett antal komponenter i den samordnade strategin (särskilt på områden som rör 
politiskt samarbete, stöd åt demokratiska institutioner och eventuellt några 
biståndsområden) skulle kunna bli föremål för en gemensam ståndpunkt. Ett utkast till 
gemensam ståndpunkt presenteras tillsammans med detta meddelande. 
Bilaga A: Sammanfattning av den ekonomiska situationen i den transkaukasiska 
regionen. 
Bilaga B: Handel mellan EG och de transkaukasiska länderna. 
Bilaga C: Sammanfattning av Tacis-aktiviteter i Transkaukasien. 
Bilaga D: Checklista över instrument för genomförande av en samordnad strategi. 
Utarbetande av en EU-strategi för relationerna med de transkaukasiska republikerna 
Inledning 
1. Medan de tre transkaukasiska republikerna Georgien, Arménien och Azerbajdzjan 
försöker att lösa de besvärliga problem som orsakats av interna konflikter, yttre 
isolering och ekonomiskt sammanbrott, uppfattas EU alltmer i dessa länder som en 
partner av största betydelse. 1994 höjdes EU:s profil väsentligt och alla tre fick ta del 
av ett av de största enskilda livsmedelshjälpsprogram som gemenskapen nånsin 
genomfört. Detta gjordes utöver den pågående humanitära katastrofhjälpen till 
flyktingar, till inom landet tvångsförflyttade personer och andra särskilt drabbade 
personer bland befolkningen, samt utöver det fortsatta tekniska biståndet. Efter 
vapenvilan i Abchazien och Nagorno-Karabach har alla tre republikerna begärt att 
förhandlingar om fullständiga partnerskaps- och samarbetsavtal påbörjas. 
2. Redan de politiska och ekonomiska villkor som EU ställer för att ingå dessa 
partnerskaps- och samarbetsavtal gör att frågan om de kontraktsmässiga relationerna 
inte behandlas utan att hänsyn tas till den interna situationen i dessa länder. Avsikten 
med detta meddelande är därför 
att utvärdera EU:s intressen i Transkaukasien, 
att ställa de åtgärder EU hittills vidtagit i regionen i ett övergripande sammanhang, 
att utvärdera räckvidden av vidare samarbete vilket inbegriper de kontraktsmässiga 
relationerna, 
att utarbeta möjliga inslag i en övergripande strategi och identifiera medlen för dess 
genomförande. 
Nuvarande situation i republikerna 
3. Regionen fortsätter att domineras av konflikterna i Nagorno-Karabach, Abchazien 
och (i mindre utsträckning) i södra Ossetia. De senaste månadernas händelser har visat 
svårigheterna att gå från den nuvarande vapenvilan till varaktiga politiska lösningar. 
Republikernas ansträngningar att bygga upp demokratiska nationella institutioner, i 
synnerhet i Georgien och Azerbajdzjan där delar av landet har blivit slagfält och där 
stora områden inte längre är under regeringens kontroll, har allvarligt undergrävts. 
Den ekonomiska situationen i dessa länder är också bekymmersam. I Georgien och 
Azerbajdzjan har också de problem som orsakats av interna konflikter och politisk 
instabilitet samt avsaknaden av institutioner som kan upprätthålla rättssamhället, 
kombinerats med det avbrott som Sovjetunionens upplösning medförde och lett till att 
dessa ekonomier som en gång var relativt välmående reducerats till ett tillstånd av 
vanmakt. Utsikterna för återhämtning varierar. 
I Georgiens fall finns det ingen lösning i sikte vad gäller repatrieringen av georgiska 
flyktingar (nuvarande siffran är 280 000) till Abchazien och situationen har blivit 
besvärligare efter grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna gentemot georgier 
som återvänt. Internt har konflikten i Abchazien förvärrat landets inhemska 
svårigheter som härrör från maktstrukturens och de demokratiska institutionernas 
svaghet, vilket har främjat bildandet av konkurrerande väpnade grupper, politiskt våld 
och organiserad brottslighet vilket förra året hotade att leda till ett totalt sammanbrott 
av lag och ordning. Adjaria och södra Ossetia är praktiskt taget autonoma. Under 
dessa omständigheter återstår det att se om president Shevardnadze kommer att 
lyckas med sin pågående kampanj för att återge regeringen ett visst mått av auktoritet. 
Industrins sammanbrott i dessa länder är särskilt påtagligt i Georgien där det 
rapporteras att bara 10% av industrikapaciteten utnyttjas och där den utländska 
valutareserven är på så gott som försumbara nivåer. Mellan 1990 och 1994 
uppskattades det kumulerade ekonomiska bortfallet till cirka 80% av BNP. BNP per 
capita uppgick till 563 dollar 1993 (2336 dollar i Ryssland). Den fysiska isoleringen 
från Ryssland på grund av konflikterna i Abchazien har förvärrat dessa effekter. 
I ett längre perspektiv kan Georgien ha möjlighet att utnyttja det faktum att dess 
kommunikationer är bättre än dess grannars och att hamnarna i Svarta havet är viktiga 
tillgångar. Men den kraftiga ekonomiska nedgången - Georgien är praktiskt taget 
beroende av hjälp både vad gäller baslivsmedel och energi - och graden av intern 
upplösning gör att detta kanske är det allvarligaste fallet av de tre. 
Arménien har utåt sett lyckats upprätthålla demokratiska statliga institutioner. Trots 
detta förbjöds det antiturkiska oppositionspartiet ARF (Dashnak) i december 1994 
och dess deltagande i parlamentsvalen i juli 1995 är osäkert. Arméniens relativt 
sammanhängande samhälle och bidrag från armenier i utlandet, har hjälpt landet att 
överleva de ekonomiska konsekvenserna av kriget och det faktiska beroendet av 
osäkra leveransvägar genom Georgien (och i en mycket mindre utsträckning Iran) på 
grund av det turkiska embargot och konflikten i Nagorno-Karabach. BNP föll ändå 
med omkring 70% mellan 1991 och 1993 och de genomsnittliga lönerna ligger på 
cirka 4-5 dollar i månaden. Landet lider fortfarande av allvarliga brister på basvaror, 
energi, läkemedel och insatsvaror till jordbruket. Arménien är det mest utvecklade 
landet av de tre vad gäller genomförandet av seriösa ekonomiska reformprogram och 
förhoppningsvis har det redan passerat sitt ekonomiska bottenläge med en liten 
återhämtning av produktionen som förutsetts för i år. Landets externa ekonomiska 
situation förblir emellertid oerhört bräcklig. 
I Azerbajdzjans fall är 20% av landets territorium ockuperat, inbegripet ett stort 
bälte utanför själva Nagorno-Karabagh. Regeringen kämpar med att försöka ta hand 
om mer än en miljon flyktingar och inom landet tvångsförflyttade personer. 
Organisationer för de mänskliga rättigheterna har beskyllt båda sidor för grymhet. 
Vapenvilan har periodvis brutits av gränssammandrabbningar och (i mars 1995) ett 
uppblossande av striderna vid den nordvästra gränsen. 
Det har varit svårt att uppnå politisk stabilitet i Azerbajdzjan och president Aliev 
förstärkte sin makt efter kortlivade uppror i oktober 1994 och mars 1995. 
Undantagstillståndet som infördes efter oktoberkuppen är fortfarande i kraft trots att 
man från Azerbajdzjans sida på gemensamma kommitténs möte den 10 mars 
förklarade att det skulle hävas före valen som då var planerade till augusti 1995. 
Azerbajdzjans potential som energileverantör är avsevärd vilket västerländska 
oljebolags vilja att investera stora summor trots en mycket stor politisk risk vittnar 
om. Det nyligen undertecknade avtalet med ett internationellt oljekonsortium (av 
vilket 51% ägs av amerikanska bolag) omfattar bara utvinningen av 7% av 
Azerbajdzjans oljereserver i havet. Men för tillfallet är landet fortfarande beroende av 
import av gas och basvaror och är i desperat behov av en period av fredlig 
stabilisering och befrielse från den tunga flyktingbördan. 
4. I bilaga A görs en överblick av den aktuella ekonomiska situationen i republikerna. 
Alla tre har påbörjat reformprogram. IMF har redan beviljat Georgien och Arménien 
och allra senast Azerbajdzjan1 lån enligt "Systemic Transformation Facility". 
Det börjar nu visa sig klarare att alla tre ländernas beroende av humanitära insatser 
kommer att fortsätta under en tid - möjligtvis i flera år om inga politiska lösningar på 
konflikterna kan nås. 
Denna uppfattning har fullt bekräftats i diskussioner med de tre republikerna, särskilt i 
samband med gemensamma kommittéernas möten i Bryssel i december 1994 
(Georgien) och mars 1995 (Arménien och Azerbaijdzjan). 
Tredje länders roll 
5.1 Rysslands attityd kommer att vara ett huvudinslag i en eventuell lösning av 
konflikterna. Det är inte klart om Moskva anser att dess intresse i regionen bäst tjänas 
av försök att nå politiska lösningar som förhandlas fram med OS SE eller andra 
internationella organ. Dessa intressen berör både Azerbajdzjans potentiella 
oljefyndigheter (och de ledningar som ska distribuera oljan) och försvaret av OSS:s 
södra gränser inbegripet de ryska trupper som är baserade i republikerna. (Arménien 
och Georgien har slutit avtal om baserna medan Azerbajdzjan vägrar.) Slutligen har 
konflikten i Tjetjenien lett till allvarligt avbrott i transporten på grund av att Ryssland 
har stängt sina gränser till Kaukasus. 
5.2 Turkiets roll har hittills i huvudsak begränsats till stöd till Azerbajdzjan, i synnerhet 
embargot gentemot ArmenienTredje länders roll 
5.1 Rysslands attityd kommer att vara ett huvudinslag i en eventuell resolution om 
konflikterna. Det är inte klart om Moskva anser att dess intresse i regionen bäst tjänas 
av försök att nå politiska lösningar som förhandlas fram med OSSE eller andra 
internationella organ. Dessa intressen berör både Azerbajdzjans potentiella 
oljefyndigheter (och de ledningar som ska distribuera oljan) och försvaret av OSS:s 
södra gränser inbegripet de ryska trupper som är baserade i republikerna. (Arménien 
och Georgien har slutit avtal om baserna medan Azerbajdzjan vägrar.) Slutligen har 
konflikten i Tjetjenien lett till allvarligt avbrott i transporten på grund av att Ryssland 
har stängt sina gränser till Kaukasus. 
1 Azerbajdzjan förhandlar också med Världsbanken om ett återuppbyggnadslån. 
5.2 Turkiets roll har hittills i huvudsak begränsats till stöd till Azerbajdzjan, i synnerhet 
embargot gentemot Arménien2. Men dess deltagande i den framtida utvecklingen i 
regionen kommer att vara vital. Turkiet gränsar till alla tre republikerna och dominerar 
kommunikationerna till Medelhavet och västerut. Turkiet har av Azerbajdzjans 
regering fått en större andel i det kaspiska offshore-oljekonsortiet och är ett av de 
länder som är intresserade av att vara transitland för oljeprodukterna. Iran, som inte 
har lyckats komma med i konsortiet, delar nu Rysslands ståndpunkt om en gemensam 
maritim jurisdiktion för Kaspiska havet. Detta skulle ge båda länder ett effektivt veto i 
fråga om offshore-utvecklingar. Trots de etniska och religiösa banden med 
Azerbajdzjan har Iran goda relationer med alla tre republikerna. USA har varit ovilligt 
att ge hjälp till Azerbajdzjan. Antagligen beror denna attityd på lobbyverksamhet från 
armenier i utlandet men hänger också samman med USA:s politik gentemot de ryska 
inblandningarna i regionen. Nu när USA emellertid har stora ekonomiska intressen -
amerikanska bolag kontrollerar 51% av det kaspiska konsortiet - kan USA tänkas ge 
större stöd till fredsprocessen, särskilt i ljuset av det tjetjenska kriget och 
meningsskiljaktigheterna med Ryssland angående Iran. Washington kan också 
förväntas spela en större roll i besluten om oljeledningarna. En annan viktig aspekt är 
Ekonomiska samarbetsorganisationens, som omfattar Azerbajdzjan, Turkiet, Pakistan, 
Iran och de centralasiatiska republikerna, roll. 
EU:s roll hittills 
6. Unionens intressen i regionen kan analyseras enligt fem huvudrubriker: 
Mänskliga rättigheter och demokrati: Utvecklingen och förstärkningen av 
demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna utgör ett av målen för EU:s 
gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och ligger till grund för säkerhet och fred i 
regionen. Ekonomisk utveckling och uppbyggnaden av ett civilt samhälle som 
respekterar de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är sinsemellan 
sammankopplade. 
Geopolitiska intressen/säkerhetsintressen: Främjandet av regional stabilitet är viktigt 
i en del av världen där, som nämnts ovan, Ryssland, Turkiet och Iran samtliga har 
intressen, där de redan konkurrerar om inflytandet och där tillgång till 
energifyndigheterna i Kaspiska havet visar sig vara en betydande geopolitisk faktor. 
EU har också intresse av ett samarbete med tanke på betydelsen av den organiserade 
brottslighetens förbindelser i republikerna. 
Humanitära intressen: Det enorma mänskliga lidandet i denna region som är en bro 
mellan Europa och Asien, ger EU ett moraliskt intresse att delta i humanitära 
aktiviteter. 
Turkiets beslut att öppna en luftbro till Arménien är en viktig förändring. 
Ekonomiska intressen: EU har ekonomiska intressen framförallt i Azerbajdzjans 
energisektor. När de kaspiska offshore-oljefälten börjar utnyttjas kan EU hoppas att 
dra nytta av detta båda genom investeringar, varor och tjänster som erbjuds av EU-
företag och som en av de större konsumenterna. Det finns dock en risk för en 
ekologisk katastrof om utvinningen av oljan i Kaspiska havet görs utan nödvändiga 
miljömässiga riktlinjer. Dessa miljömässiga hänsynstaganden bör vara ett 
handlingsområde för EU. EU måste försäkra att man vill spela en nyckelroll i 
förhandlingarna om kontrakt för utvinningen av de enorma återstående reserverna 
genom att bestämma oljeledningsvägarna och garantera att resultatet av debatten om 
en maritim jurisdiktion över Kaspiska havet inte kommer att förhindra en 
framgångsrik utvinning av offshore-oljan. En förbättring av befintliga relationer mellan 
EU och Ekonomiska samarbetsorganisationen skulle kunna bidra till detta. När 
tullunionen med Turkiet träder i kraft kommer dessutom Transkaukasien att bli direkt 
angränsande. 
Miljöintressen: EU:s intressen berör framförallt kärnkraftverket Medzamors framtid i 
Arménien och de risker som följer av att det åter tas i bruk. 
7. Bilaterala relationer fram till idag 
Unionen har hittills försökt att anta en opartisk attityd så långt det har varit möjligt. 
Den har beviljat liknande förmåner enligt samma instrument till alla tre republikerna. 
Kontraktsmässiga relationer 
De formella relationerna grundar sig fortfarande på 1989 års handels- och 
samarbetsavtal med Sovjetunionen vilket medger behandling enligt principen om mest 
gynnad nation vad gäller tullar och avgifter och upprättar en institutionaliserad dialog 
inom alla områden som har med avtalet att göra genom gemensamma kommittéer. 
Gemensamma kommittéer hölls med Georgien i december 1994 och med Arménien 
och Azerbajdzjan i mars 1995. Sonderande diskussioner om ett möjligt framtida avtal 
fördes nyligen. Alla tre republikerna har undertecknat fördraget om Europeiska 
energistadgan. 
Handel och investeringar 
Dessa utgår ifrån en mycket låg nivå (se bilaga B) med ett enda undantag som är det 
konsortium som skall utveckla de tre kaspiska oljefålten till havs. EU har förbundit sig 
att hjälpa de tre republikerna att maximera de möjligheter som gemenskapens 
allmänna preferenssystem erbjuder. 
Humanitär hjälp 
1994 gav kommissionen humanitär katastrofhjälp till de tre republikerna till ett värde 
av 54,55 miljoner ecu (en höjning från 34 miljoner ecu 1993). Denna hjälp är riktad till 
särskilt drabbade grupper, i synnerhet flyktingar, inom landet tvångsförflyttade 
personer och offer för konflikter (matpaket, baby- och barnmat, medicinsk utrustning, 
hygienprodukter, vaccin, flyktingskydd) och omfattar bränslehjälp i form av brännolja 
(Georgien och Arménien). 
Livsmedelshjälp 
I juli 1994 påbörjade kommissionen en speciell insats grundad på rådets beslut samma 
månad att leverera livsmedel till ett värde av 204 miljoner ecu för att hjälpa de 
republiker som hade de värsta bristerna på nödvändiga varor inför vintern 1994-1995. 
De transkaukasiska republikernas andel av denna insats var 137 miljoner ecu. 
Leveranserna har hittills nästan fullföljts med ett registrerat svinn på mindre än 2%. 
Man vann speciella fördelar av valet att använda gemenskapens egna medel (4 
miljoner ecu från Tacis) för att finansiera en kontrollinsats på fältet och på det viset 
direkt kunna kontrollera både transporten och distributionen av livsmedlen och 
insatsen vad gäller motköpsmedlen. Detta hade inte kunna uppnås om hela insatsen 
hade genomförts enbart av icke-statliga organisationer. Resultaten har varit 
betydande: 
- Mycket litet svinn. 
- Indirekt stöd till ekonomin. I Georgien har försäljning av EU-livsmedel gett ett 
mycket behövligt tillskott av valuta och faktiskt lett till couponens förstärkning 
gentemot rubeln. 
- Direkt dialog på högsta nivå med mottagarregeringarna om själva insatsen och 
vidhängande frågor, särskilt "Operation Good Will". 
- EU är mycket synligare i regionen. 
- Skapande av ett klimat av förtroende mellan republikernas ledare och EU. 
De motköpsfonder som bildats inom EUGFLs sektion för insatsen på de 204 
miljonerna ecu (165 miljoner ecu av 204 miljoner ecu3) är ur ekonomisk synpunkt 
mycket viktiga för mottagarländerna. De utgör en betydande del av den totala 
summan av lokal valuta som cirkulerar (20% i Georgien) och har i hög grad bidragit 
till det behövliga stödet till valutan, särskilt i Georgien och Arménien4. IMF har uttalat 
sig positivt om dessa resultat. 
Samordningen med USA har hela tiden varit mycket nära. Utifrån denna positiva 
erfarenhet har en gemensam insats av EG och USA gjorts för att utvärdera den 
kommande vinterns livsmedelsbehov. 
Med hänsyn till den brist på tåg för transport av livsmedelshjälpen har gemenskapen 
tillsammans med Arméniens och Azerbajdzjans regeringar påbörjat "Operation Good 
Will" för att frisläppa de materiel som har blockerats på grund av Nagorno-Karabach-
Hjälp från ECHO:s budget fortsätter att ges i form av gåvobistånd till vissa målgrupper i 
lottagarländerna. 
Totalsumman som måste inkasseras i d 
Georgien utgör den 45% av statens budget. mottagarländerna. 
4 Totalsumman som måste inkasseras i de tre republikerna överstiger 27 miljoner ecu. I 
kriget och reparera och sätta i drift en del av järnvägskommunikationerna i regionen. 
För att utnyttja de resultat som hittills uppnåtts är det nödvändigt att ta itu med de 
underliggande politiska problemen (se punkt 12). 
Tekniskt bistånd 
Under åren 1991-1994 uppgick de nationella tilldelningar som gjordes enligt Tacis till 
de tre republikerna till cirka 64 miljoner ecu - varav 12,5 miljoner ecu tilldelades 1993 
och lika mycket 1994 (se schema i bilaga C). Detta belopp kommer förmodligen att 
höjas 1995. Dessutom far de hjälp från det mellanstatliga programmet och från 
regionala program inom områdena telekommunikationer, jordbruk, energi, miljö och 
företagsstöd. Av särskilt intresse för parterna är TRACECA-programmet som har till 
uppgift att främja transportförbindelser mellan Europa, Kaukasien och Centralasien. 
Tacis demokratiseringsprogram driver ett antal projekt i Transkaukasien (inbegripet 
sex projekt i Georgien). 
Ekonomiskt bistånd 
Samtliga tre länder har tagit upp lån inom ramen för den kredit på 1250 miljoner ecu 
som beslutades 1991 för före detta Sovjetunionen (och fördelades bland de nya 
oberoende staterna 1992) och som skall finansiera import av livsmedel och läkemedel. 
Än så länge har Arménien lånat 58 miljoner ecu och är i takt med sina räntebetalningar 
men har förklarat att man kommer att fa problem med amorteringarna. Azerbajdzjan 
tog sitt lån (68 miljoner ecu) först i oktober 1994 och har begärt förlängning av 
amorteringsperioden. I augusti 1995 skall Georgien betala tillbaka 70 miljoner ecu av 
sitt lån. Under nuvarande villkor utan nytt internationellt stöd kommer detta land, som 
inte har några utländska valutareserver, inte att klara det. Under samma månad skall 
Arménien betala tillbaka 38 miljoner ecu men kommer förmodligen att fa liknande 
problem. Utebliven betalning från båda dessa länder skulle få allvarliga konsekvenser 
för ytterligare icke-humanitär hjälp från EG och för deras position gentemot externa 
långivare. 
Politiska och diplomatiska relationer 
EU har i sina uttalanden om konflikten i Nagorno-Karabach understrukit sitt stöd för 
Minsk-processen och för den multinationella fredsstyrka som beslutades på O S SE: s 
toppmöte i Budapest och har uppmuntrat direkta kontakter mellan parterna. EU har 
också stött FN:s fredsbevarande insatser i säkerhetszonen på gränsen mellan Georgien 
och Abchazien och de politiska förhandlingarna under medling av OSSE och Ryssland 
genom gemensamma kontrollkommittén för södra Ossetia. 
Kommissionens delegat i Tbilisi presenterade sina kreditivbrev den 12 december 1994. 
Georgien och Arménien har delegationer i Bryssel och Azerbajdzjan har för avsikt att 
öppna en i år. 
10 
8. Man kan dra slutsatsen av ovanstående att EU kan förvänta sig att bli inblandad i 
regionen på en långsiktig basis. EU är redan en av de viktigaste aktörerna med 
möjlighet att påverka händelseförloppet i denna region. 
- EG och medlemsstaterna är tillsammans den största enskilda bidragsgivaren och är 
så gott som den ende bilateral bidragsgivaren i Azerbajdzjan med undantag av Turkiet. 
- USA förväntas kraftigt minska sitt framtida stöd till regionen. 
- Nya incitament behövs för att häva dödläget i Minsk-processen. 
- Med tanke på Rysslands ambition att militärt dominera regionen, vilken kulminerar i 
landets avtal om truppstationeringar med Georgien och Arménien, betraktar många 
EU som den ende aktör förutom Ryssland som kan spela en stor politisk roll. 
Unionen har dock än så länge inte utnyttjat detta för att främja sina politiska 
målsättningar. De tre republikerna är fortfarande bara i början av sin övergång, vars 
första skede kan vara 3-5 år, och kommer att fortsätta att behöva storskalig humanitär 
hjälp. I senare skeden kan EU förväntas spela den roll som den har på andra håll i före 
detta Sovjetunionen - som regionens viktigaste västerländska handelspartner och källa 
för kapitalinvesteringar. Därför har unionen möjlighet att påverka Transkaukasiens 
utveckling på andra sätt och aktivt bidra till att styra de tre republikerna mot stabila, 
demokratiska normer, om den vill utnyttja sig av denna möjlighet. Dessutom, med 
tanke på att deras framtid hör nära samman med en lösning av konflikterna och 
öppnandet av kommunikationer inom regionen och mellan regionen och dess grannar, 
kan det bli svårt för EU att vidga sin nuvarande roll (i huvudsak som bidragsgivare) 
utan att bli politiskt inblandad. En dialog med Ryssland måste vara ett viktigt inslag i 
en sådan inblandning. 
Målen för en samordnad strategi 
9. Med tanke på EU:s intressen i regionen krävs det en strategi som syftar till att hjälpa 
de tre republikerna igenom vad som antagligen kommer att bli en lång 
övergångsperiod och att senare fastställa villkoren för en hållbar utveckling. Eftersom 
gemenskapen inte har några ytterligare resurser som kan anslås för detta ändamål (om 
inte ytterligare ekonomiskt bistånd kan göras tillgängligt), måste denna strategi vara 
inriktad på ett samordnat utnyttjande av alla instrument som står till vårt förfogande. 
Den kan bestå av följande komponenter: 
i) Politiskt stöd för suveränitet, självständighet och territoriell integritet. 
För att regional stabilitet skall kunna uppnås är det av avgörande betydelse att alla 
parter godkänner att gränser är okränkbara och att det är oacceptabelt att använda 
våld för att erövra områden. 
») Politisk dialog på bilateral/regional basis. 
Målet är att utnyttja de medel som står till unionens förfogande för att främja 
fredsprocesser vid regionala konflikter, i synnerhet i Nagorno-Karabach. 
iii) Stöd för stärkande av demokratiska institutioner. 
11 
iv) Humanitär hjälp, inbegripet livsmedels- och bränslehjälp. 
v) Ekonomiskt bistånd. 
Exceptionellt stöd kommer att behövas på grund av republikernas katastrofala 
ekonomiska situation och stora svårigheter med betalningsbalansen. 
vi) Stöd för återuppbyggnad efter krigen. 
Främjande av handel och investeringar. 
Tekniskt bistånd (institutionell uppbyggnad, företagsstöd, omstrukturering av 
jordbruks- och energisektorerna). 
Främjande av kommunikationerna inom regionen och med andra grannar 
(särskilt utövande av påtryckning mot Ryssland och Turkiet för att häva deras 
blockering av transittrafiken till Arménien och Azerbajdzjan). 
vii) Samarbete och samordning med andra viktiga bidragsgivare. 
Instrument 
10. Partnerskaps- och samarbetsavtal 
(komponenterna i, ii och vi ovan) 
10.1 Kommissionens förhandlingsmandat från oktober 1992 föreskrev i stort sett identiska 
partnerskaps- och samarbetsavtal med alla nya oberoende stater. Orsakerna till att 
man nu tvekar att gå vidare på denna väg vad gäller de kaukasiska republikerna 
beskrevs i ett arbetsdokument från kommissionen som sändes till rådet i september 
1994. I dokumentet ställdes frågan om det är realistiskt att vänta sig att de relativt 
långtgående förpliktelserna enligt ett partnerskaps- och samarbetsavtal skall kunna 
uppfyllas av länder som står inför sådana svårigheter som nu de transkaukasiska 
republikerna och som kan fa mycket svårt att uppfylla EG: s villkor. 
10.2 Ett flertal olika lösningar skulle kunna föreslås, men vid närmare anblick kan de 
reduceras till två huvudsakliga alternativ: 
a) Att förhandla om ett partnerskaps- och samarbetsavtal i en eller annan form 
("Ukraina-" eller "Kirgisistanmodellen" eller ett mellanting av dem), eller 
b) att föreslå ett avtal som inte är lika omfattande som ett fullständigt partnerskaps- och 
samarbetsavtal, under förutsättning att det kommer att utvidgas så snart de lokala 
förhållandena det medger. 
Ett partnerskaps- och samarbetsavtal skulle förmedla ett budskap om politiskt stöd till 
republikerna vid en kritisk tidpunkt. Det skulle framhäva EU:s stöd för deras självständighet 
och suveränitet och motverka intrycket att unionen inte är villig till några avgörande åtgärder 
för att stödja dem. Samtidigt skulle det ge EU möjlighet att påverka deras framtida 
utveckling, särskilt vad gäller politiska och ekonomiska reformer. Det skulle också 
tillbakavisa anklagelser om att dessa republiker diskrimineras i jämförelse med de sex nya 
12 
oberoende stater med vilka partnerskaps- och samarbetsavtal redan har förhandlats fram och i 
vilka det har visat sig att villkoren beträffande mänskliga rättigheter inte alltid uppfylls. 
Risken med att ingå ett partnerskaps- och samarbetsavtal är att det kan dröja länge innan dess 
bestämmelser kan genomföras fullt ut och att parterna kan försöka upphäva en del av sina 
skyldigheter med hänvisning till nationell säkerhet eller nationella krissituationer. Om EG 
ingår internationella avtal trots vetskapen om att dess partners är ovilliga eller oförmögna att 
uppfylla vissa centrala bestämmelser, kan andra partners mycket väl tänkas ta betydligt lättare 
på dessa skyldigheter. 
Ett mindre omfattande avtal kunde bestå av liknande bestämmelser om handel, samarbete 
och investeringar som ett partnerskaps- och samarbetsavtal men ha en mindre ambitiös 
ingress och sakna bestämmelser om en institutionaliserad politisk dialog. Det skulle kunna 
innehålla en "utvecklingsklausul" som medger att avtalet slutligen utvidgas. 
En sådan tillfällig lösning skulle ha den fördelen att den tar hänsyn till realiteterna i de aktuella 
länderna, varvid EU bibehåller sin internationella trovärdighet. Den skulle dessutom ge 
partnerna ytterligare en anledning att se om sitt hus. Men den skulle också ge en negativ 
politisk signal som säkert skulle tas illa upp av dessa länders regeringar, vilket skulle kunna fa 
följder för EU:s framtida roll i dessa länder, och den skulle kunna skada våra ekonomiska 
aktörers intressen. Framför allt skulle den utesluta en institutionaliserad politisk dialog, vilket 
är EU:s främsta medel att påverka den framtida utvecklingen i dessa länder. 
10.3 Följande slutsatser kan dras: 
a) Ett avtal som ingås av EG, vare sig det är ett partnerskaps- och samarbetsavtal eller 
någon annan form av avtal, måste innehålla villkor beträffande mänskliga rättigheter. 
b) Ett mindre omfattande avtal kan inte erbjuda mindre än vad som redan existerar (i 
1989 års avtal mellan EG och Sovjetunionen) och som utgör grunden för handels- och 
samarbetsinslagen i ett partnerskaps- och samarbetsavtal. Det ökade värdet av ett 
sådant avtal ligger snarare i de politiska uttalandena i ingressen, i den politiska 
dialogen och i de investeringsrelaterade aspekterna. Man vinner inget på att förhala ett 
avtal om investeringsfrågor, vilket är av intresse både för EG: s ekonomiska aktörer 
och de nya oberoende staterna. 
c) Följaktligen (och med tanke på parternas rädsla för att bli diskriminerade) verkar det 
inte så mycket vara fråga om att välja mellan ett partnerskaps- och samarbetsavtal 
eller ett annat slags avtal som mellan ett partnerskaps- och samarbetsavtal nu eller 
senare. 
10.4 Under dessa omständigheter anser kommissionen att man inte vinner någon på att 
ytterligare skjuta upp avgörandet och förordar sålunda inledandet av förhandlingar 
med alla tre republikerna redan i år. 
13 
Obs. I samband med förhandlingar om partnerskaps- och samarbetsavtal bör det noteras att 
klyftan mellan de nya oberoende staternas ambitioner och deras förmåga att 
förverkliga dem är särskilt stor i fråga om Georgien och Arménien. De har begärt 
avtal av "Ukrainamodell" inbegripet möjligheten till ett frihandelsområde. Det är dock 
otänkbart att dessa länder skulle vara redo för ett frihandelsavtal med EU inom 
överskådlig tid. Om partnerskaps- och samarbetsavtal skall förhandlas fram med dem, 
kan en icke-bindande "utvecklingsklausul" vara en möjlig utväg. Ingen annan 
förändring i 1992 års mandat förefaller berättigad i detta skede. Med tanke på dessa 
länders varierande utveckling i riktning mot marknadsekonomi kommer innehållet i 
partnerskaps- och samarbetsavtalen att kräva noggranna överväganden, särskilt 
handelskapitlet. 
I partnerskaps- och handelsavtalen skulle kunna ingå bestämmelser om samarbete inom vissa 
säkerhetsrelaterade områden, särskilt i fråga om olagliga verksamheter. 
11. Förstärkta diplomatiska förbindelser 
(komponenterna i, ii och vi) 
Ett första steg kan vara att kommissionens delegation i Georgien ackrediteras också till de två 
andra republikerna. Ytterligare delegationer bör upprättas så snart budgeten det tillåter. 
12. EU:s politiska roll i resionen 
(komponenterna i, ii och iv) 
12.1 Vad gäller i synnerhet Nagorno-Karabach är det möjligt och önskvärt att tillföra det 
arbete som pågår inom OS SE och särskilt Minskgruppen en EU-dimension. 
Fredsprocessen kan få ett kraftigt lyft genom att samarbetsviljan stimuleras; detta kan 
ske t.ex. genom att villkor ställs i samband med framtida biståndsinsatser som EG och 
medlemsstater vidtar inom ramen för denna strategi. EU:s mål skulle vara att 
påskynda utförandet av de uppgifter som ordföranden för FN:s säkerhetsråd angav i 
sitt uttalande av den 26 april 1995, dvs. genomförande av förtroendeuppbyggande 
åtgärder, däribland återbördande av flyktingar och internt tvångsförflyttade personer, 
tillbakadragande av trupper, sammankallande av Minskkonferensen och insättande av 
den multinationella fredsbevarande OSSE-styrkan enligt överenskommelsen i 
Budapest. 
Det återstår att se om liknande åtgärder kan vidtas under de tämligen annorlunda 
omständigheter som gäller för konflikterna i Abchazien och södra Ossetia. 
12.2 EU har också en uppgift att fylla i att övertala Ryssland och Turkiet att delta 
konstruktivt. Det vore särskilt viktigt att fa Rysslands och Turkiets stöd för att på nytt 
öppna transitrutterna i regionen, särskilt till och mellan Arménien och Azerbajdzjan. 
12.3 En del av den planerade dialogen med republikerna och deras grannländer bör 
eftersträva att främja EU: s intressen i energisektorn både vad gäller utvinning av 
kolväte i Kaspien (även frågor om maritin jurisdiktion) och dragning av ledningar. 
14 
Frågor rörande investeringar och transitering kan också tas upp vid europeiska 
Energistadgans konferens. 
12.4 EU:s ståndpunkt bör uttryckas genom den politiska dialogen direkt med de tre 
republikerna men också genom särskilda möten med Ryssland och Turkiet om 
situationen i Transkaukasien. Sådana möten kan, om så är lämpligt, ske på regional 
eller på bilateral basis. 
12.5 EU bör ställa sina tjänster till förfogande för att främja samarbete inom multilaterala 
fora (OSSE, FN, Partnerskap för fred-programmet) och eventuellt med Europeiska 
rådet. 
13. Stöd for demokrati 
(komponent iii) 
Gemenskapen har alltid betraktat stödet för demokratisk utveckling som en prioriterad 
angelägenhet. Liknnade målsättningar gäller i fråga om andra nya oberoende stater, 
inklusive de transkaukasiska. Åtgärderna bör därför omfatta rådgivning vad gäller 
lagstiftning, praktisk hjälp för att etablera demokratiska institutioner samt kontakter 
på olika nivåer mellan ledamöter i Europaparlamentet, tjänstemän och icke-statliga 
organisationer och deras motsvarigheter i republikerna. Tacis 
demokratiseringsprogram, som redan är verksamt i regionen, kan komplettera dylika 
aktiviteter. Att övervaka valen som enligt nuvarande planer skall äga rum i juli (i 
Arménien), augusti (i Azerbajdjan) och eventuellt oktober (i Georgien) 1995 bör 
också ingå som en del av EU:s övergripande strategi vad gäller demokratifrågor. 
14. Livsmedelshjälp, humanitär hjälp, bränsle- och iordbruksinsatser 
(komponent iv) 
Livsmedelshjälp 
14.1 I ljuset av den bedömning som gjorts efter den gemensamma EG/USA insatsgruppens 
besök i Kaukasus nyligen bör EG, inom ramen för tillgängliga (ekonomiska och 
organisatoriska) resurser, också ta ställning till om det är möjligt att verkställa en 
ansenlig livsmedelshjälpsinsats enligt samma principer som den för 1994-95. 
Humanitär hjälp, bränsle- och jordbruksinsatser 
14.2 Det förväntas att ECHO fortsätter sin hjälpverksamhet enligt samma principer som 
1994. Men varken ECHO:s resurser eller livsmedelshjälp kan tas i anspråk för att 
tillhandahålla en tillräcklig mängd av varor, bland annat bränsle och 
jordbruksprodukter, som det råder desperat brist på i den pågående ekonomiska 
omstruktureringen. Det är väsentligt att rådets förordningar om strukturell 
livsmedelshjälp och livsmedelsförsörjning5, som inte bara möjliggör 
Förordning 3972/86, 2507/88 och 2508/88 
15 
livsmedelsförsändelser utan också en förbättring av livsmedelsförsörjningen i 
allmänhet (bland annat medfinansiering av vissa insatser och skapandet av snabba 
larmsystem och förvaringsmöjligheter) ändras så att de omfattar de oberoende 
staterna. Med hänsyn till de begränsade tillgängliga resurserna - som är avsedda att 
täcka alla utvecklingsländer- vore det i alla händelser omöjligt att härigenom 
tillhandahålla livsmedelshjälp åt de transkaukasiska republikerna i samma 
storleksordning som den pågående insatsen på 204 miljoner ecu. 
EG har för närvarande inga andra instrument än ECHO för att tillhandahålla bränsle. 
Detta är emellertid ett problem av en sådan storleksordning att resurser måste 
omfördelas för detta ändamål (särskilt i Georgien och Arménien). Om 
medlemsstaterna är villiga att tillhandahålla bilateral hjälp kan kommissionen 
eventuellt hjälpa till att organisera transport och övervakning. Alternativt skulle det 
kunna ses som en del av det allmänna betalningsbalansproblemet. Så har det 
behandlats vad gäller andra nya oberoende stater utanför området. 
15. Ekonomiskt bistånd (komponent v) 
Internationella valutafonden (IMF), som godkänt en första del av "Systemic 
Transformation Facility" för både Georgien och Arménien, siktar nu mot att sluta 
stand-by-överenskommelser före slutet på sommaren 1995. Som det underströks av 
IMF vid mötet för Världsbankens informella givare den 22 mars 1995 kan varken 
Georgien eller Arménien, på grund av sin kritiska ekonomiska situation och sina 
svårigheter med betalningsbalansen, genomföra större anpassnings- och 
reformprogram eller löpande uppfylla sina ekonomiska åtaganden utomlands utan det 
eftergiftsrika kompletterande stödet av det internationella samfundet. EG har i 
samband med de stand-by-överenskommelser som Georgien och Arménien inom kort 
förväntas sluta med IMF uppmanats att visa sin solidaritet och ge dessa länder 
ekonomisk hjälp i denna kritiska övergångsperiod. 
Trots att gemenskapen inte är i stånd att tillhandahålla ge makroekonomisk hjälp åt 
dessa länder undersöker kommissionen möjligheterna till exceptionellt ekonomiskt 
stöd med andra medel som skall kunna ställas till Georgiens och Arméniens 
förfogande för humanitära insatser. Kommissionen har för avsikt att lämna förslag till 
rådet inom kort. 
16. Återuppbvsenad efter kris (komponent vi) 
EG har inte medel som möjliggör ett aktivt deltagande i efterkrigsuppbyggnaden 
genom större överföringar av resurser. Men utöver livsmedelshjälp och humanitär 
hjälp, och åtgärder för att hjälpa till att lösa problem med obetalda skulder, kan man 
överväga vad mer som kan göras inom ramen för tekniskt bistånd. 
1995 års Tacis-program håller på att slutgiltigt godkännas i samråd med de tre 
regeringarna. Från och med 1996 kommer det att finnas en ny Tacis-fÖrordning och 
ett nytt vägledande program. Alltefter de politiska utvecklingarna och behoven hos 
mottagarna kan man fastställa summor att anslå för nationella program och inrikta 
16 
programmen för 1996 och följande år på några av efterkrigstidens byggnadsprojekt, 
bland annat företagsstöd och uppbyggande av institutioner, omstrukturering av 
energi- och jordbrukssektorerna, regional integration omfattande 
kommunikationsförbindelser (genom TRACECA6, om så är lämpligt) samt 
telekommunikationer. Ytterligare stöd för regionala initiativ som exempelvis 
Svartahavsekonomiska samarbetet kan övervägas. 
EU kan använda sina resurser till att förbereda republikerna för medlemskap i andra 
internationella fora, i synnerhet GATT/WTO. 
Gemenskapen är av säkerhetsskäl emot Arméniens projekt att återöppna 
kärnkraftsanläggningen i Medzamor som ligger i ett jordbävningsutsatt område. Trots 
att Arménien nu har fått rysk hjälp för ändamålet bör inga åtgärder vidtas som kan 
uppmuntra Arménien att fullfölja projektet. 
17. Samarbete med internationella biståndsgivare 
Det befintliga samarbetet med internationella finansinstitutioner, med EBRD och med 
USA, Kanada och Japan måste stärkas för att garantera att bördorna fördelas på ett 
tillfredsställande sätt och för att undvika fördubbling. Detta måste betraktas i ett större 
sammanhang, nämligen att USA har valt att stödja Georgien och Arménien, medan 
EG (tillsammans med Turkiet) hittills har varit den enda betydande västliga 
biståndsgivaren, förutom IFI i Azerbajdjans fall. Samarbete behövs också med nya 
oberoende staters långivare (särskilt Ryssland och Turkmenistan). 
Slutsatser 
18. a) EG kan bygga på sina befintliga instrument för att etablera en trovärdig strategi 
gentemot de tre republikerna. Strategin kan grunda sig på förhandlingar om 
partnerskaps- och samarbetsavtal med varje republik, men måste dock kompletteras 
med åtgärder avsedda att garantera befolkningens fysiska överlevnad (livsmedels- och 
humanitär hjälp) och tekniskt bistånd i återuppbyggnadsfasen efter krig. Exceptionellt 
ekonomiskt bistånd är en möjlighet att överväga i samband med IMF:s väntade stand-
by-överenskommelser. 
b) En övergripande strategi av denna typ skulle i realiteten vara utan motstycke vad 
gäller såväl omfattning som innehåll. Verkställs den kommer den utan tvivel att utgöra 
en betydande faktor i de tre republikernas framtida utveckling. Den skulle dessutom få 
en mycket fördelaktig effekt för unionens målsättningar. Den skulle också tjäna EU:s 
intressen på olika områden, dvs. vad gäller mänskliga rättigheter, geopolitiska, 
humanitära, ekonomiska och miljörelaterade områden. Gemenskapen bör därför 
förena strategins verkställighet med framsteg som syftar till att uppnå de aktuella 
målen. Alla parters erkännande av varje republiks suveränitet, oberoende och 
TRACECA: Transport Corridor-Europe-Caucausus-Asia. Ett kommissionsinitiativ 
som stöds genom Tacis. 
17 
territoriella integritet, lösning av konflikter, främjande av politiska reformer, särskilt 
vad gäller mänskliga rättigheter och demokratiska institutioner, återbördande av 
flyktingar till hemlandet samt framsteg i ekonomiska reformer är alla nödvändiga 
faktorer för att åstadkomma stabilitet i regionen. 
c). En mera aktiv politisk dialog med parterna och med Ryssland och Turkiet kan stödja 
återuppbyggnadsprocessen. 
d). Det är viktigt att fortsätta med ett så likartat tillvägagångssätt som möjligt när det 
gäller att tillämpa instrumenten i de tre republikerna. I Azerbajdjans fall skiljer sig 
emellertid förhållandena i fråga om ekonomiskt bistånd från de som råder i Georgien 
och Arménien. 
19. Ett antal komponenter i den samordnade strategin (särskilt på områden som rör 
politiskt samarbete, stöd åt demokratiska institutioner och eventuellt några 
biståndsområden) skulle kunna bli föremål för en gemensam ståndpunkt. 
En lista över de instrument som anges i punkterna 10-17 återfinns i bilaga D. 
18 
Utkast 
Gemensam ståndpunkt 
om Europeiska unionens mål och prioriteringar 
beträffande de transkaukasiska republikerna 
I samband med att kommissionen överlämnar sitt meddelande om helheten av Europeiska 
unionens relationer med de transkaukasiska republikerna till rådet finner den det nödvändigt 
att samtidigt föreslå att rådet antar en gemensam ståndpunkt enligt artikel J.2 i Fördraget om 
Europeiska unionen 
19 
GEMENSAM STÅNDPUNKT 
av den 
om Europeiska unionens mål och prioriteringar beträffande Arménien, Azerbajdzjan 
och Georgien, fastställd av rådet med stöd av artikel J.2 i Fördraget om Europeiska 
unionen, 
(95/../GUSP) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA GEMENSAMMA 
STÅNDPUNKT 
med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel J.2 i detta. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
A. Europeiska unionen kommer att eftersträva följande mål och prioriteringar i sina 
relationer med republikerna Arménien, Azerbajdzjan och Georgien: 
1. Att stödja republikernas oavhängighet, suveränitet och territoriella integritet och 
samtidigt bidra till en varaktig lösning på konflikterna i regionen. 
2. Att med detta i åtanke inleda en dialog med de tre republikerna och med deras 
grannländer i syfte att nå bestående politiska lösningar, hemsändande av flyktingar och 
återöppnande av kommunikationerna i Transkaukasien. Allt detta skall ske till stöd för 
och i nära samordning med FN:s och OSSE.s arbete. Beträffande Nagorno-Karabach 
skulle en EU-dimension kunna tillföras den fredsprocess som pågår inom OSSE och 
särskilt Minskgruppen, med beaktande av incitamenten till förbättrat samarbete i 
regionen. 
3. Att stödja initiativ som syftar till att främja samarbete och ömsesidigt förtroende 
mellan länderna i regionen. 
4. Att stödja vidareutvecklingen av demokratiska normer och institutioner, respekten för 
mänskliga rättigheter och medborgerliga friheter och rättsstatsprincipen i de tre 
republikerna samt övervakning av val. I detta avseende kommer det att ges rådgivning 
i lagstiftningsfrågor och praktisk hjälp med att upprätta demokratiska institutioner 
genom kontakter mellan tjänstemän, parlamentariker och icke-statliga organisationer 
och inom ramen för gemenskapens och medlemsstaternas program. 
5. Att framhålla vikten av Europeiska gemenskapens roll som en viktig biståndsgivare till 
de tre republikerna i syfte att främja de mål som anges ovan och den politiska och 
ekonomiska reformprocessen i allmänhet. 
6. Att vidta åtgärder för att hjälpa de tre republikerna igenom den svåra 
övergångsperioden och senare bidra till att skapa förutsättningar för en hållbar 
utveckling i republikerna sedan konflikterna i regionen har lösts. Detta skall ske bl.a. 
genom 
20 
- stödjande av strävanden att befästa ekonomiska reformer på grundval av avtal med 
Internationella valutafonden och andra internationella finansinstitut, 
- ett så nära samarbete som möjligt med dessa institutioner, andra bidragsgivare och 
andra oberoende stater, som är kreditorer för de tre republikerna, 
- humanitärt bistånd, inbegripet leverans av nödvändiga livsmedel och bränsle, utöver 
gemenskapens insatser inom dessa områden, där detta bedöms nödvändigt. 
7. Att stöda väl avvägda lösningar vad gäller tillgång till och transitering för export av 
energiprodukter. 
8. Att införa säkerhetsrelaterade frågor av ömsesidigt intresse, däribland bekämpning av 
olagliga verksamheter, i Europeiska unionens politiska dialog. 
9. Att främja samarbete inom multilaterala organ, däribland FN, OSSE och 
Energistadgekonferensen, utvecklandet av Partnerskap för fred-program och, där så är 
lämpligt, samarbete mellan republikerna och Europarådet. 
B. Medlemsstaterna skall säkerställa att deras nationella politik överensstämmer med 
denna gemensamma ståndpunkt. 
RÅDET FRAMFIÅLLER att gemenskapen på grundval av kommissionens initiativ kommer 
att bidra till det ovan anförda särskilt genom förhandlingar om och genomförande av 
partnerskaps- och samarbetsavtal och genomförande av fördraget om Europeiska 
energistadgan. 
RÅDET KOMMER ATT VIDTA de nödvändiga åtgärderna för att främja de mål och 
prioriteringar som nämns ovan, där så är lämpligt på basis av kommissionens förslag. 
C. Denna gemensamma ståndpunkt skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas 
officiella tidning. 
Utfärdad i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
21 
Bilaga A 
SAMMANFATTNING AV DEN EKONOMISKA SITUATIONEN I DEN 
TRANSKAUKASISKA REGIONEN 
22 
ARMENIEN 
Sammanfattning av den ekonomiska situationen 
Allmän bakgrund 
Omständigheterna för Arméniens ekonomi har varit mycket dåliga sedan jordbävningen 1988 
och upplösningen av Sovjetunionen 1991. Jordbävningen förstörde ungefär 40% av landets 
tillverkningskapacitet.ungefär en halv miljon människor av en total befolkning på 3,7 miljoner 
blev hemlösa. I det tidigare Sovjetunionen var landets ekonomi kraftigt beroende av handel 
med de andra republikerna, vilken kollapsade efter upplösningen av unionen. Detta 
förvärrades av kriget med Azerbajdzjan och blockaden som det landomgivna Arménien 
utsattes för, vilket fick en allvarlig effekt eftersom Arméniens huvudsakliga transitväg för 
energi och andra varor traditionellt gick över Azerbaijdzjan. Som ett resultat av detta föll 
industriproduktionen och levnadsstandarden kraftigt. BNP sjönk med cirka 70% mellan 1991 
och 1993. Enligt statistiken sjönk produktionen, med undantag för jordbruket, ännu mer i 
andra sektorer som byggnadssektorn, transport och handelstjänster. Realinkomsterna sjönk 
kraftigt med löner som 1994 nådde en nivå på 4-5 dollar i månaden. 
Behov av stabilisering 
Priserna ökade med 100% 1991 och multiplicerades med åtta 1992. 1993 nådde inflationen 
svindlande höjder med en månatlig inflationsnivå på i genomsnitt 26% under de första tio 
månaderna. En ny nationell valuta, dramen, infördes i november 1993. I brist på en 
stabiliseringspolitik steg inflationen ytterligare under de första månaderna efter införandet av 
dramen. I början av 1994 stramade regeringen åt de offentliga utgifterna och finanspolitiken. 
Detta ledde till att inflationen sjönk kraftigt från 50% enligt prognoserna i januari, till 4% i 
augusti 1994. Inflationstrycket tog dock ny fart igen i slutet av 1994. 
Huvudorsakerna till inflationen på senare tid har varit obalansen i de offentliga finanserna. 
Statsbudgeten har varit hårt ansträngd av en ekonomi i krig med försvarsutgifter på 11% av 
BNP 1993. Subventionerna har varit höga (fortfarande 20% av BNP 1994) särskilt av 
baslivsmedel. I samband med betalningskrisen 1993 ökade staten dessutom sina direkta 
förmånliga lån till statliga företag via budgeten. Å andra sidan hade skatteunderlaget blivit 
oerhört svagt. Skatteinkomsterna sjönk från 21% av BNP 1992 till 15% av BNP 1994. Detta 
ledde till att budgetunderskottet steg till 70% av BNP 1993 och till cirka 46% 1994 (utan att 
man räknar in de humanitära bidrag som landet är starkt beroende av och som motsvarade 
23% av BNP 1994). 
Strukturella reformer 
Ett av de mest bekymmersamma områdena är de otillräckliga sociala trygghetssåtgärderna 
eftersom den största delen av det statliga stödet ges genom prissubventioner. Målen för den 
höga nivån av sociala utgifter är oklara. Myndigheterna är medvetna om denna situation och 
har begärt utländskt bistånd för att förbereda uppbyggnaden av ett nytt socialt 
trygghetssystem. Privatiseringarna började 1991 med jordbruket. En lag om privatiseringar 
23 
antogs 1992 och ett privatiseringsprogram som omfattar ungefär 35% av alla statsägda 
produktionstillgångar antogs 1994 . Den största delen av det juridiska ramverket för en 
marknadsekonomi är nu upprättat. Lagar som styr centralbankens aktiviteter och den 
finansiella sektorn har antagits. Centralbankens omfinansiering fördelas genom anbud sedan 
1993 och banker har uppmanats att förbättra sin kapitalbas. Mycket återstår dock att göra för 
att regeringens inblandning ska upphöra vad gäller fördelningen av krediter och för att 
förbättra den av dåliga lån skuldtyngda banksektorns soliditet. 
Den senaste utvecklingen 
I början av 1994 började regeringen att dra ner på utgifterna. Subventioner till företagen 
minskade såväl som utlåning av bugetmedel. De offentliga utgifterna begränsades och 
skatteindrivningen förbättrades. Detta gjorde att behovet av monetär återfinansiering av 
budgeten minskade och ökningen av penningmängden bromsades. Produktionsminskningen 
verkade ha upphört 1994 med en beräknad årlig tillväxt av BNP på 4%. Detta återstår att 
bekräfta eftersom åtstramningsåtgärderna av de offentliga utgifterna och utlåningen 
fortfarande kan få en stark konjunkturminskande effekt under den kommande perioden. 
Under hösten 1994 antog regeringen ett program för att under 15 månader förstärka 
stabiliserings- och reformåtgärderna vilka omfattar ett successivt avskaffande av 
kundsubventioner, en skärpning av budgetrestriktioner för statliga företag, förbättring av 
skatteindrivningen, höjning av räntorna och fortsatta privatiseringar. Detta program har fått 
stöd av IMF genom ett "systemomvandlingslån"(systemic transformation facility) på 16,9 
miljoner speciella dragningsrätter (cirka 25 miljoner dollar) som antogs i december och som 
förväntas åtföljas av en stand by-överenskommelse i juni 1995. 
Den externa situationen. Behovet av internationellt bistånd 1995. 
Landets externa situation är mycket ömtålig. Arménien som inte hade några valutareserver 
när det blev självständigt 1992, har haft ett växande underskott av handels- och bytesbalansen 
(190 miljoner dollar 1993 och 240 miljoner dollar 1994). 1993 och 1994 återspeglade 
kapitalbalansen huvudsakligen det externa bistånd som beviljats av EU, Ryssland och andra 
bilaterala bidragsgivare. Underskottet i bytesbalansen uppskattas till 355 miljoner dollar 1995 
enligt IMF:s senaste prognoser. Tillsammans med behovet att öka reserverna skulle landets 
externa finansieringsbehov uppgå till cirka 465 miljoner dollar 1995. Efter möjliga 
utbetalningar på 200 miljoner dollar från internationella finansorgan (inklusive ytterligare hjälp 
från IMF inom ramen för den förväntade stand by-överenskommelsen och ett förmånligt lån 
på 80 miljoner dollar från Världsbanken), kommer den återstående finansiella bristen att 
uppgå till 256 miljoner dollar och måste med hänsyn till landets besvärliga ekonomiska 
situation finansieras med förmånliga lån och humanitärt bistånd från bilaterala bidragsgivare. 
24 
AZERBAJDZJAN 
Sammanfattning av den ekonomiska situationen 
Allmän bakgrund 
Upplösningen av Sovjetunionen i slutet av 1991 och kriget i Nagorno Karabakh sedan 1992 
som har lett till att hundratusentals flyktingar dramatiskt har drabbat Azerbajdzjan under de 
senaste fem åren. Detta har ytterligare förvärrats av andra regionala konflikter i Abkhazia och 
nyligen i Chechnya, vilket ledde till ett avbrott av de norra handelsvägarna och av civil oro i 
landet på senare tid. Detta har lett till att produktionen har minskat och BNP beräknas ha 
minskat med 20% både 1993 och 1994. Den genomsnittliga inkomsten per person har 
minskat med ungefär 60% sedan 1992 till en nivå på 9 dollar i månaden i slutet av 1994. 
Landet som skulle kunna ha en stark industriell potential baserad på oljeindustrin och därför 
vara ett av de rikaste av de nya oberoende staterna, är därför i en besvärlig ekonomisk 
situation. 
Makroekonomisk stabilisering 
Ett stort offentligt budgetunderskott (som motsvarade 13% av BNP 1994) som har 
finansierats av en okontrollerad monetär expansion (900% 1994) har på senare tid lett till 
hyperinflation och stor ekonomisk obalans. Inflationen som efter våren 1994 hade sjunkit till 
6% i augusti tack vare regeringens ansträngningar att kontrollera de offentliga utgifterna, 
uppgick i slutet av 1994 till 50% per månad i november och december efter att bidragen 
kraftigt hade ökat. Allmän brist på ekonomisk disciplin ledde till ökade innestående fordringar 
företagen emellan. Bristen på förtroende för den lokala valutan utlöste en ökning av 
transaktioner i dollar som underblåstes av ett ihållande inflöde av utländsk valuta från 
bomulls- och energiexport. 1994 uppgick de totala inbetalningarna av hårdvaluta till 50% av 
totala penningmängden. Regeringen blev också mer beroende av inkomster i hårdvaluta. 
Återköpskravet av inkomster i utländsk valuta uppgick till 65 till 70% för de viktigaste 
exportvarorna och motsvarade nästan 50% av de offentliga inkomsterna. 
I början av 1995 antog myndigheterna ett omfattande program med stabiliseringsåtgärder som 
stöddes av IMF. Programmets viktigaste mål var att minska inflationen till 5% i månaden i 
mitten av 1995 och till 2% i slutet av året. För att uppnå detta förs en stram monetär politik. 
Centralbankens återfinansieringsränta som fortfarande var negativ i fasta priser i slutet av 
1994 har redan höjts. Kreditanbud infördes i mars. En ny centralbankslag ska antas i mitten av 
1995. Ett tak på 2% av BNP har införts för bankkrediter till de offentliga myndigheterna. 
Målet för budgetunderskottet har satts till 5% av BNP. De offentliga utgifterna ska minskas 
vilket kommer att bli allt mer nödvändigt för att kompensera för beslutet att avskaffa 
återköpskravet. 
Strukturella förändringar 
Priserna har redan släppts fria med undantag av bröd, energi, bostäder och allmännyttiga 
varor och tjänster som i hög grad är subventionerade. Målet för det nya 1995-årsprogrammet 
25 
är att helt avskaffa prissubventioner med undantag av naturliga monopol. Det statliga 
ordersystemet håller på att avskaffas och utlandshandeln libéraliseras men en tillfällig 
exportskatt ska tillämpas för att till viss del kompensera för inkomstbortfallet från de 
avskaffade återköpen. Avskaffandet av subventionerna ska kompenseras av införandet av ett 
socialförsäkringssystem för de mest utsatta grupperna. 
Privatiseringarna som fram till 1994 gick långsamt, ska påskyndas. En snabb 
privatiseringsplan för små och medelstora företag ska genomföras medan ett 
massprivatiseringsprogram bör förvalta privatiseringen av stora företag efter att åtgärder har 
vidtagits som till exempel utdelning av kuponger och att uppdelningar av stora företag har 
genomförts. 
Handelsbalansen 
Redan 1993 var det ett underskott i bytesbalansen (37 miljoner dollar). Detta underskott 
ökade 1994 (179 miljoner dollar, dvs. 15% av BNP). 1994 finansierades detta underskott 
huvudsakligen av krediter från Turkish Exim, små utländska direktinvesteringar och stora 
innestående fordringar gentemot Turkmenistan. Utsikterna för 1995 är ett underskott i 
bytesbalansen på över 200 miljoner dollar (IMF.s prognoser). Vad gäller kapitalbalansen ska 
återbetalningar av lån från Ryssland och Turkiet kompenseras av en frisläppande av en del av 
den handelskredit på 68 miljoner ecu som EU beviljat för livsmedels- och läkemedelsimport 
och som ställdes till förfogande 1992 men som började betalas ut till Azerbajdzjan först 1994. 
I april 1995 godkände IMF utbetalningen av den första delen av ett systemomvandlingslån 
(systemic transformation facility) på 44 miljoner dollar för att stödja regeringsprogrammet 
och som ska följas av en liknande utbetalning i slutet av året. Detta tillsammans med krediter 
från Världsbanken (värda 37 miljoner dollar) och en förväntad omläggning av utestående 
fordringar gentemot Turkmenistan, borde täcka det mesta för att finansiera 
bytesbalanssunderskottet. 
Ett konsortium av större internationella oljeföretag undertecknade nyligen ett avtal med 
myndigheterna för utvecklingen av oljefält i Kaspiska Havet. Detta borde möjliggöra 
kortsiktiga investeringsinflöden och framtida inkomster från oljeexport. Detta kommer på 
lång sikt att bidra till att stärka handelsbalansen. På kort- och medellång sikt kommer landets 
externa situation att förbli hämmad 
26 
GEORGIEN 
Sammanfattning av den ekonomiska situationen 
Allmän bakgrund och den senaste utvecklingen 
Krig i Abkhazia och den splittring som följde på upplösningen av Sovjetunionen, har drabbat 
Georgiens ekonomi genom kraftiga minskningar i produktionen. Kriget ledde till avbrott i 
transport och produktion. Ungefär 200- 300 000 flyktingar flydde från Abkhazia till andra 
regioner. Den handelschock som följde på Sovjetunionens upplösning var allvarlig eftersom 
96% av landets export fram till 1990 gick till Sovjetunionen. Detta ledde till en kraftig 
nedgång i produktionen, hyperinflation, en minskning av skatteintäkterna och en växande 
utlandsskuld. Mellan 1990 och 1994 uppgick det uppskattade kumulerade ekonomiska 
bortfallet till ungefär 80% av BNP och BNP per capita föll 1993 till 563 dollar jämfört med 2 
336 dollar i Ryssland. 
Undertecknandet av samarbetsavtalet med Ryssland i februari 1994 ledde till en viss stabilitet. 
Situationen förblir ändå kritisk. Produktionsminskningen har fortsatt, den genomsnittliga 
månadsinflationen har legat på cirka 6% och skatteinkomsterna under 2% av BNP vilket har 
varit kraftigt otillräckligt för att täcka basbehoven. Hushållen har fortsatt att förlita sig på 
utländsk humanitär hjälp och resurser från aktiviteter i den informella sektorn för att täcka 
deras basbehov. 
Makroekonomisk stabilisering 
För att åtstadkomma en makroekonomisk stabilitet förberedde regeringen i nära samarbete 
med IMF hösten 1994 ett program som innebar drastiska finansiella anpassningar tillsammans 
med en stram monetär politik. En överenskommelse med IMF om detaljerade politiska 
åtgärder nåddes i december 1994 efter vilket EMF beviljade den första delen av ett 
systemomvandlingslån. Programmet syftar till att få ner inflationen från hyperinflationsnivåer 
(60% i månaden i början av 1994) till 1% per månad i slutet av 1995 och att stabilisera den 
provisoriska valutan, couponen. 
Huvudpunkten i regeringens strategi är att 1995 minska budgetunderskottet till 6-7% av BNP 
huvudsakligen genom att avskaffa subventionerna på bröd, elektricitet, gas och allmänna 
kommunikationer. Genomförandet av skattepaketet (som omfattar en höjning av momsen, 
avskaffandet av momsbefrielse, höjning av acciser och tullavgifter) borde bidra till att minska 
den bristande finansiella balansen. I överensstämmelse med inflationsmålet syftar den 
monetära delen av programmet till att skärpa de budgetära kraven på företagen och staten. 
Direkta krediter till statsägda banker från centralbanken har avskaffats. Nya 
centralbankskrediter till banker beviljas genom anbud. Ett krav på 20% reserver på inhemska 
krediter har redan införts för banker. 
Regeringen har gjort kursräntan enhetlig både för kontant och icke-kontant handel. 
Åtstramningen av den monetära politiken som redan har resulterat i en förstärkning av 
27 
couponen gentemot rubeln, har också för avsikt att förbereda införandet av en ny valuta, 
"larin", i mitten av 1995. I slutet av 1994 motsvarade de utländska valutainbetalningarna 60% 
av alla inbetalningar. 
Strukturreformer 
Priserna har liberaliserats i Georgien men bröd, läkemedel och energi var fortfarande kraftigt 
subventionerade 1994. I september bestämde man att sätta priserna på tidigare 
subventionerade varorna till kostnadstäckande priser. I slutet av 1994 avskaffades 
budgetöverföringar till statliga företag. De viktigaste reformerna återstår dock att genomföra. 
De sociala överföringarna vars priser fram till 1994 var subventionerade, är otillräckliga för 
de mest utsatta grupperna. Ett modernt socialförsäkringssystem måste byggas upp och den 
finansiella sektorn måste också reformeras och förstärkas. 
Privatiseringarna vad gäller bostäder är nästan genomförda. I slutet av 1994 hade 38% av den 
odlingsbara marken privatiserais. Trots den omedelbara inriktningen på makroekonomisk 
stabilisering har regeringsprogrammet också påskyndat de strukturella reformerna. Detta 
omfattar ett totalt avskaffande av företagssubventioner, betalning av utestående fordringar 
mellan företagen 1995 och avskaffandet av vad som finns kvar av det statliga ordersystemet. 
Privatiseringar av mindre företag som ägde rum ganska snabbt, bör kompletteras med anbud. 
Privatiseringarna av större företag som inte kom igång förrän 1994, ska genomföras. Detta 
kommer att börja med uppdelningar av statliga företag vilket kommer att förse 
massprivatiseringsprogrammet med en ström av företag för vilket kuponger kommer att delas 
ut. En lag om aktiefonder ska antas. Omstruktureringen av regeringen borde medföra en 
kraftig storleksminskning (minst 25%) och en funktionell omorganisering av regeringens 
allmänna struktur. 
Handelsbalansen. Behovet av internationellt bistånd. 
1993 uppgick underskottet i bytesbalansen till 28% av BNP, 190 miljoner dollar. Trots en 
ytterligare minskning av handeln uppgick underskottet 1994 till 490 miljoner dollar (exklusive 
offentliga överföringar). Detta underskott finansierades huvudsakligen av EU och 
amerikanska humanitära bidrag. Georgien har en tung räntebörda på utlandsskulden och har 
ackumulerat utestående skulder på gasimport från Turkmenistan samt på räntebetalningar på 
befintliga utländska finansiella åtaganden. 
Trots ytterligare importminskningar förväntar sig IMF att betalningsunderskottet kommer att 
förbli högt under 1995, cirka 390 miljoner dollar. På kapitalsidan förväntas amorteringarna att 
stiga kraftigt och totalt omfatta förfallna krediter på 75 miljoner ecu av EU:s handelskrediter. 
IMF uppskattar årets bruttofinansieringsbehov till 1050 miljoner dollar. Efter IMF:s och 
Världsbankens utbetalningar kommer det återstående finansbehovet att uppgå till cirka 900 
miljoner dollar för programperioden. Trots ett förväntat avtal om omskrivning av 
energileveransfordringarna med Turkmenistan som bör vara värda 450 miljoner dollar, 
kommer det återstående finansbehovet att vara stort och kommer huvudsakligen att kunna 
lösas med medel från kompletterande ekonomiskt och humanitärt bistånd från bilaterala 
bidragsgivare. 
28 
Bilaga B 
Handeln mellan EU och de kaukasiska länderna 
(i miljoner ecuï 
Georgien 
Arménien 
Azerbajdzjan 
Kaukasus-
länderna (*) 
I 
E 
B 
I 
E 
B 
I 
E 
B 
I 
E 
B Första 
halvåre 
11993 
26,9 
45,1 
+18,2 
4,8 
21,0 
+ 16,2 
20,9 
28,7 
+7,8 
52,6 
94,8 
+42,2 Andra 
halvåre 
11993 
11,4 
38,9 
+27,5 
11,0 
29,9 
+18,9 
18,0 
24,6 
+6,6 
40,4 
93,4 
+53,0 Första 
halvåre 
11994 
8,8 
51,2 
+42,4 
12,1 
16,0 
+3,9 
7,4 
28,9 
+21,5 
28,3 
96,1 
+67.8 1993 
38,3 
84,0 
45,7 
15,8 
50,9 
+35,1 
38,9 
53,3 
+14,4 
93,0 
188,2 
+95,2 1994 
10 månader 
13,9 (-61%) 
70,7 ( -9%) 
+56,8 
24,97(+116%) 
37,2 (-16%) 
+12,3 
16,2 (-51%) 
54,6 (+22%) 
+38,4 
55,0 (-32%)8 
162,5 (-3%)9 
+107,5 
I: EU:s import - E: EU;s export - B: EU:s balans 
Varav 93% är pärlor, ädelstenar ock ädelmetaller samt smycken (CCT XIV). 
0,3% av EU:s totala import från de 12 nya oberoende staterna. 
1,3% av EU:s totala export till de 12 nya oberoende staterna. 
29 
Bilaga C 
TACISPROJEKT SOM AR UNDER GENOMFORANDE I ARMENIEN 
30 
TACISPROJEKT SOM ÄR UNDER GENOMFÖRANDE I ARMENIEN 
Ett samlat värde på över 21 miljoner ecu (1991-1993) 
1 ENERGI (målsektor) - totalt 5,3 miljoner ecu 
* Tekniskt bistånd till ett projekt om att bygga två minivattenkraftverk 
0,2 miljoner ECU (199 L) 
* Energicentrum 0,5 miljoner ECU (1991) 
* Utvärdering av Arméniens potentiella kolvätereserver 
0,5 miljoner ECU (1992) 
* Utvidgning och förstärkning av programmet för energibesparingsstrategin 
1,1 miljoner ECU (1992) 
* Tekniskt bistånd till utveckling av gasindustrin (under förberedelse) 
1,9 miljoner ECU (1993) 
* Udvidgning och förstärkning av energicentret (under förberedelse) 
1,1 miljoner ECU (1993) 
2. PRIVATISERING - totalt 2,17 miljoner ECU 
* Tekniskt bistånd för genomföranet av en total 
privatiseringsstrategi i Arménien 0,97 miljoner ECU (1992) 
* Rådgivningshjälp till företagsledning och tjänster 
1,2 miljoner ECU (1993) 
3. FINANSIELLA TJÄNSTER - totalt 1,65 miljoner ECU 
* Den armeniska lantbrukssamarbetsbanken 0,75 miljoner ECU (1991/92) 
* Tekniskt bistånd till investeringsfonder 0,9 miljoner ECU (1993) 
4. SMÅ OCH MELLANSTORA FÖRETAG totalt 1,3 miljoner ECU 
* Utvecklingskontor för små och medelstora företag i Jerevan 
0,8 miljoner ECU (1992) 
* Företagskommunikationscenter 0,5 miljoner ECU (1992) 
31 
5- TRANSPORT - totalt 1,0 miljoner ECU 
* Regeringsrådgivning till järnvägsdepartementet 0,5 miljoner ECU (1992) 
* Allmänna kommunikationer i tätorter 0,25 miljoner ECU (1992) 
* Tunnelbaneläckageprojekt i Jerevan 0,25 miljoner ECU 
6. LIVSMEDEL OCH LANTBRUK - totalt 1,8 miljoner ECU 
* Projekt om utvidgning av lantbruk och bevattning samt konsulttjänster till lantbruk 
1,8 miljoner ECU (1992) 
7. UTVECKLING AV MÄNSKLIGA RESURSER - totalt 3,4 miljoner ECU 
* Reformering och förstärkning av den offentliga sektorn 
1,5 miljoner ECU (1993) 
* Reformering av det sociala försäkringssystemet och förstärkning 
av de sociala trygghetstjänsterna 1,9 miljoner ECU (1993) 
8. Arménien har också fått eller kommer att få bistånd från en rad projekt under de 
regionala (mellanstathga) programmen för 1991, 1992, 1993 och 1994, bland annat 
TRACECA-programmet. 
9. Vad gäller TACIS-programmet för 1995 har projekt för totalt 5,5 miljoner ECU 
fastställts (plus en reserv på 0,5 miljoner ECU) inom följande sektorer: 
- ENERGI (målsektor) 
- FÖRETAGSOMSTRUKTURERING OCH -UTVECKLING 
- UTVECKLING AV MÄNSKLIGA RESURSER 
32 
TACISPROJEKT SOM ÄR UNDER GENOMFÖRANDE I AZERBAJDZJAN1 
- totalt över 21 miljoner ECU 
ENERGI - totalt 5,1 miljoner ECU 
Rådgivning till SOCAR, Azenergy - 1,5 miljoner ECU (1992). 
Utveckling av oljeutrustningsindustrin - 2 miljoner ECU (1993) (under anbud). 
Förbättring av gas- och elektricitetsverkens konsumenttjänster - 1,6 miljoner ECU 
(1993) (under anbud). 
FÖRETAGSOMSTRUKTURERING OCH -UTVECKLING-totalt 4,6 miljoner 
ECU 
Utbildning till affärsbanker - 0,6 miljoner ECU (1992). 
Bistånd till privatiseringsorganet - 1,5 miljoner ECU (1992). 
Bildandet av ett utvecklingsorgan för små och medelstora företag - 0,6 miljoner ECU 
(1992). 
Rådgivningshjälp till företagsledning och tjänster - 1,2 miljoner ECU (1993). 
Handledningsprogram för små och medelstora företag - 0,7 miljoner ECU (1993). 
3. UTVECKLING AV MÄNSKLIGA RESURSER - totalt 4,8 miljoner ECU 
* Förstärkning av den offentliga sektorn - 3 miljoner ECU (1992). 
* Förstärkning av utbildning av företagsledning - 1,3 miljoner ECU (1993) (under 
anbud). 
* Utveckling av arbetsmarknadstjänster - 0,3 miljoner ECU (1993) (under förberedelse). 
4. TRANSPORT OCH TELEKOMMUNIKATION - totalt ca 4 miljoner ECU 
* Rådgivning till regeringen (kommunikationsministeriet) - 2,3 miljoner ECU (1992). 
(Olika transportprojekt under anbud). 
5. LIVSMEDELSPRODUKTION, BEARBETNING OCH DISTRIBUTION - totalt 
3,0 miljoner ECU 
* Institutionellt stöd till jordbruksministeriet - 0,6 miljoner ECU (1992). 
* Bistånd till privata familjelantbruk - 0,9 miljoner ECU ( 1992). 
* Privatisering av sektorn för livsmedelsdistribution - 1,5 miljoner ECU (1992). 
6. Azerbajdzjan har också fått eller kommer att få bidrag från en rad projekt under de 
regionala (mellanstatliga) programmen för 1991-1995. 
7. Planeringsmötet för 1995 års handlingsprogram ägde rum i mars och ledde till 
fastställande av projekt till ett värde av ytterligare 6 miljoner ECU inom följande 
prioriterade sektorer: energi, företagsomstrukturering- och utveckling och mänskliga 
resurser. 
(1992/93) = tidpunkt för handlingsprogrammet 
33 
TACISPROJEKT SOM ÄR UNDER GENOMFÖRANDE I GEORGIEN 
Totalt över 23 miljoner ECU (1992-94) 
1 RÅDGIVNING TILL REGERINGEN -totalt 2,75 miljoner ECU 
Förstärkning av den nationella regeringen 934 800 (1992) 
"Rådgivning till regeringen" 499 900 (1992) 
Arbetsmarknadstjänster 312 331 (1992) 
Utveckling av flygplatsen i Tblisi 250 000 (1992) 
Utarbetande av en energipolitik 700 000 (1992) 
TOTALT 697 031 
2. FÖRETAGSSTÖD totalt 7,1 miljoner ECU 
Omstrukturering av bankutbildning 600 000 (1992) 
Utvecklingsorgan för små och medelstora företag samt 
företagskommunikationscenter 1 700 019 (1992) 
1993/94-program för utveckling av 800 000 (1994) 
små och medelstora företag 
Privatiseringsstrategi 1 199 900 (1992) 
Riktlinjer för företagspolitik 1800 000 (1994) 
TOTALT 7 099 919 
3. UTVECKLING AV MÄNSKLIGA RESURSER - totalt 3,05 miljoner ECU 
a) Utbildning i företagsledning 954 092 (1992) 
b) Arbetsmarknadstjänster 115 93 3 (1992 
c) Omstrukturering av bankutbildning 288 565 (1992) 
d) Reformering och utbildning av den 1800 000 (1994) 
offentliga sektorn \ 
TOTALT 3 158 590 
4. LIVSMEDELSPRODUKTION OCH - DISTRIBUTION - totalt 3,3 miljoner 
ECU 
Tekniskt bistånd till det georgiska lantbruket 1 500 000 (1992) 
Tekniskt bistånd till det georgiska lantbruket 1 800 000 (1994) 
TOTALT 3 300 000 
34 
5. HUMANITÄRT BISTÅND - totalt 6 miljoner ECU 
Inspektionstjänster för bränsleolja 327 267 (1993) 
Energileveranser (olja) 5 580 267 (1993) 
Humanitärt bistånd till Georgien 28 296 (1993) 
TOTALT 5 935 830 
6. KONTROLL OCH UTVÄRDERING, RESERV - Totalt 0,8 miljoner ECU 
Kontroll av livsmedelsbistånd 400 000 (1994) 
Utarbetning av energipolitik 200 000 (1994) 
Kontroll och utvärdering, centrala gruppen för 
Kiev, väst och sydväst 200 000 ( 1994) 
TOTALT 800 000 
TOTALT 
(1+2+3+4+5+6) 22 991 370 
35 
Bilaga D 
Checklista över instrument 
För strategikomponenterna i), ii) och vi) 
* Dialog med republikerna om konfliktrelaterade frågor som omfattar villkor för 
framtida EU-bistånd. 
* Ad hoc-möten (tills ett partnerskaps- och samarbetsavtal trätt i kraft) mellan trojkans 
politiska direktörer och deras kaukasiska motparter, möjligtvis på regional nivå. 
* Ramavtal (partnerskaps- och samarbetsavtal), som inom kort ska förhandlas fram. 
* Bildande/ackreditering av EU-delegation(er). 
* Samarbete med multilaterala organisationer (OSCE, FN, NATO/Partnerskap för Fred, 
Europarådet). 
* Politisk dialog med Ryssland och Turkiet i syfte att öppna transitförbindelserna igen 
till Arménien och Azerbajdzjan. 
* Dialog om energirelaterade frågor (utvinning, vägar för rörledningar, maritim 
lagstiftning). 
För komponent iii) 
* Stöd till demokratiska institutioner - Parlamentariska kontakter - Övervakning av val. 
För komponent iv) 
* Livsmedelsbistånd (genom liknande mekanismer som under 1994-95) - beroende av 
resultaten från utvärderingen av livsmedelsbiståndet. 
* Bränslebistånd från medlemsstaterna med stöd från kommissionen till transport och 
övervakning. 
* Ändring av rådets förordningar om livsmedelshjälp och -säkerhet för att de ska 
omfatta de nya oberoende staterna. 
* Fortsatt humanitär hjälp genom ECHO. 
För komponent v) 
* Övervägning av extraordinärt finansiellt bistånd, med humanitära syften, i samband 
med IMF:s förväntade stand by-överenskommelser (Georgien och Arménien). 
För komponent vi) 
* Tekniskt bistånd till företagshjälp och institutionell uppbyggnad, omstrukturering av 
energi- och lantbrukssektorn, regional integration som omfattar TRACECA och 
TACIS:s och PHARE:s Svarta havs-initiativ, förberedelse av WTO-medlemskap, 
utveckling av mänskliga resurser samt politisk och juridisk rådgivning. 
36 
TACIS-initiativen inom ramen för en sådan politik bör övervägas i samband med 
planeringen inför 1996 och följande år. 
För komponent vii) 
Samarbete med internationella bidragsgivare (USA, Canada, Japan, Ryssland, 
Turkmenistan, de internationella finansieringsinstitutionerna, EBRD). 
37 

ISSN 1024-4506 
KOM(95) 205 slutlig 
DOKUMENT 
sv il 
Katalognummer : CB-CO-95-235-SV-C 
ISBN 92-77-89215-3 
Byrän för Europeiska gemenskapemas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg