TRETTONDE ÅRLIGA RAPPORTEN om kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten - 1995 - (96/C 303/01) KOM(96) 600 slutlig

INNEHÅLL

Sida

FÖRORD .......... 8

ETT OMRÅDE UTAN INRE GRÄNSER

1. Inledning .......... 16

2. Situationen på olika områden .......... 17

2.1 Avskaffande av fysiska hinder .......... 17

2.1.1 Tullunionen .......... 17

2.1.1.1 Genomförandet av tulldirektiv .......... 17

2.1.2 Fri rörlighet för jordbruksprodukter .......... 17

2.2 Avskaffande av tekniska hinder .......... 18

2.2.1 Fri rörlighet för varor .......... 18

2.2.1.1 Artikel 30 och följande i Romfördraget och införandet av principen om ömsesidigt erkännande .......... 18

2.2.1.2 De förebyggande bestämmelserna i direktiv 83/189/EEG .......... 21

2.2.2 Genomförandet av direktiv om fri rörlighet för varor .......... 21

2.2.2.1 Livsmedel .......... 21

2.2.2.2 Genomförandet av livsmedelsdirektiv .......... 22

2.2.2.3 Läkemedel .......... 22

2.2.2.4 Genomförandet av läkemedelsdirektiv .......... 22

2.2.2.5 Kemiska produkter .......... 22

2.2.2.6 Genomförandet av direktiv på området för kemiska produkter .......... 23

2.2.2.7 Motorfordon, traktorer och motorcyklar .......... 23

2.2.2.8 Genomförandet av direktiv inom motorfordons-, traktor- och motorcykelsektorn .......... 23

2.2.2.9 Byggprodukter .......... 24

2.2.2.10 Utrustning (mekanisk verkstadsindustri, personlig skyddsutrustning, konsumentförpackning, mätteknik, elektroteknik och medicinsk utrustning) .......... 24

2.2.2.11 Genomförandet av direktiv på området för producentvaror (mekanisk verkstadsindustri, personlig skyddsutrustning, konsumentförpackning, mätteknik, elektroteknik och medicinsk utrustning) .......... 24

2.2.3 Fri rörlighet för personer, etableringsrätt och rösträtt .......... 24

2.2.3.1 Förbud mot diskriminering .......... 24

2.2.3.2 Inresa och bosättning .......... 25

2.2.3.3 Genomförandet av direktiv på området för rätt till bosättning .......... 25

2.2.3.4 Rösträtt och valbarhet .......... 26

2.2.3.5 Fackföreningsrättigheter .......... 26

2.2.3.6 Tillträde till arbete inom den offentliga sektorn .......... 26

2.2.3.7 Social trygghet för migrerande arbetstagare .......... 26

2.2.3.8 Erkännande av examensbevis .......... 26

2.2.3.9 Genomförandet av direktiv på området för erkännande av examensbevis .......... 28

2.2.3.10 Självständiga handelsagenter .......... 28

2.2.4 Friheten att tillhandahålla tjänster .......... 28

2.2.4.1 Audiovisuella medier .......... 28

2.2.4.2 Telekommunikationer .......... 28

2.2.4.3 Genomförandet av direktiv på telekommunikationsområdet .......... 29

2.2.4.4 Finansiella tjänster .......... 29

2.2.4.5 Genomförandet av direktiv på området för finansiella tjänster .......... 31

2.2.5 Fri rörlighet för kapital .......... 31

2.2.6 Bolagsrätt .......... 32

2.2.6.1 Genomförandet av direktiv på området för bolagsrätt .......... 33

2.2.7 Immateriell och industriell äganderätt .......... 33

2.2.7.1 Genomförandet av direktiv på området för intellektuell och industriell äganderätt .......... 34

2.2.8 Offentlig upphandling .......... 34

2.2.8.1 Genomförandet av direktiv på området för offentlig upphandling .......... 36

2.3 Slopande av skattehinder .......... 36

2.3.1 Direkt beskattning .......... 36

2.3.1.1 Genomförandet av direktiv på området för direkt beskattning .......... 37

2.3.2 Indirekt beskattning .......... 37

2.3.2.1 Genomförandet av direktiv på området för indirekt beskattning .......... 38

KONSUMENTSKYDD

1. Inledning .......... 39

2. Situationen på olika områden .......... 39

2.1 Kosmetika .......... 39

2.2 Textilprodukter .......... 39

2.3 Säkerhet och hälsa .......... 39

2.4 Skydd av ekonomiska intressen .......... 39

2.5 Genomförandet av direktiven inom områdena konsumentpolitik och produktsäkerhet .......... 40

KONKURRENS

1. Inledning .......... 40

2. Situationen på olika områden .......... 40

2.1 Offentliga företag .......... 40

2.2 Monopol .......... 41

2.3 Genomförandet av direktiv inom konkurrenspolitikens område .......... 41

SYSSELSÄTTNING OCH SOCIALPOLITIK

1. Inledning .......... 42

2. Situationen på olika områden .......... 42

2.1 Jämställdhet mellan kvinnor och män .......... 42

2.2 Arbetsvillkor .......... 43

2.3 Arbetsmiljö .......... 43

2.4 Folkhälsa .......... 43

2.5 Genomförandet av direktiv inom området för sysselsättning och socialpolitik .......... 43

JORDBRUK

1. Inledning .......... 43

2. Situationen på olika områden .......... 43

2.1 Marknader .......... 43

2.2 Harmonisering .......... 44

2.3 Genomförandet av direktiv på jordbruksområdet .......... 46

FISKERI

1. Inledning .......... 46

2. Situationen på olika områden .......... 47

2.1 Marknader .......... 47

2.2 Resurser .......... 47

2.3 Överensstämmelse mellan gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen vad gäller rätten att föra ett visst lands flagg .......... 47

MILJÖ

1. Inledning .......... 48

1.1 Allmän situation .......... 48

1.2 Anmälan av nationella genomförandebestämmelser .......... 48

1.3 Nationella genomförandebestämmelsers överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen .......... 48

1.4 Tillämpning av direktiven .......... 49

1.5 Rätt att ta del av information .......... 49

1.6 Bedömning av inverkan på miljön .......... 50

1.7 Nödvändiga åtgärder .......... 51

2. Situationen på olika områden .......... 51

2.1 Luft .......... 51

2.2 Kemikalier .......... 52

2.3 Vatten .......... 52

2.4 Buller .......... 53

2.5 Avfall .......... 53

2.6 Natur .......... 54

2.7 Strålskydd .......... 54

2.8 Genomförandet av direktiv på miljöområdet .......... 55

TRANSPORTER

1. Inledning .......... 56

2. Situationen på olika områden .......... 56

2.1 Vägtransporter .......... 56

2.2 Kombinerade transporter .......... 56

2.3 Transporter på vattenvägar .......... 57

2.4 Järnvägstransporter .......... 57

2.5 Sjötransporter .......... 57

2.6 Luftfart .......... 57

2.7 Sommartid .......... 58

2.8 Genomförandet av direktiv på transportområdet .......... 58

ENERGI

1. Inledning .......... 58

2. Situationen på olika områden .......... 59

2.1 Öppenhet beträffande prissättning .......... 59

2.2 Inre marknaden för el och naturgas .......... 59

2.3 Energieffektivitet .......... 59

2.4 Kolväten .......... 59

2.5 Genomförandet av direktiv på energiområdet .......... 59

GEMENSKAPENS PERSONAL .......... 60

STATISTIK .......... 60

BILAGOR

Bilaga I: Förmodade överträdelser .......... 61

Bilaga II: Konstaterade överträdelser .......... 68

Bilaga III: Överträdelser av fördrag, förordningar och beslut .......... 76

Bilaga IV: Rapport om tillämpningen av direktiv .......... 89

Bilaga V: Ännu inte införlivade domar från domstolen .......... 174

Bilaga VI: De nationella domstolarnas tillämpning av gemenskapsrätten .......... 178

FÖRORD

Rapporten om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning utarbetas varje år av Europeiska kommissionen och tillkom efter upprepad begäran från Europaparlamentet (resolution av den 9 februari 1983) och medlemsstaterna (uttalande nr 19, punkt 2, bilaga till fördraget som undertecknades i Maastricht den 7 februari 1992). Rapporten har också utarbetats efter begäran från Europeiska rådet eller från olika sektorer inom rådet.

Europeiska unionen skulle inte vara en union grundad på rättsstatsprincipen, instiftad och uppbyggd genom lagar, om inte efterlevnaden och den effektiva tillämpningen av denna rätt blev föremål för kontinuerlig kontroll. Detta kontrolluppdrag har anförtrotts kommissionen genom artikel 155 i Romfördraget (1).

Av tradition är det huvudsakliga syftet med den årliga rapporten om tillämpningen av gemenskapsrätten att granska de överträdelseförfaranden som kommissionen, med utgångspunkt i artikel 169 i fördraget, har handlagt under det gångna året.

Det är också syftet med denna rapport, som ger en bild av situationen den 31 december 1995.

Till att börja med är det emellertid väsentligt att komma ihåg att det uppdrag att kontrollera tillämpningen av gemenskapsrätten som kommissionen, "fördragets väktare", har enligt artikel 155 i fördraget inte gäller enbart överträdelseförfarandena. När kommissionen väcker talan mot andra institutioner i tvister (artiklarna 173 och 175), kontrollerar statliga stöds laglighet (artikel 93), bekämpar bedrägeri som riktas mot gemenskapens budget eller övervakar förbudet mot konkurrensbegränsande avtal och missbruk av dominerande ställning enligt artiklarna 85 och 86 i fördraget, fullgör den också sitt uppdrag att kontrollera tillämpningen av gemenskapsrätten. Dessa verksamheter blir föremål för skilda rapporter.

Man kan aldrig nog understryka de särskilda egenheter som ett överträdelseförfarande enligt artikel 169 i fördraget har.

Förfarandet - som endast kommissionen kan inleda - har till syfte att bilägga en tvist mellan gemenskapen och en medlemsstat, och enskilda personer kan inte vara parter i denna. Förfarandet, som betecknas som "objektivt", har till uppgift att förmå en medlemsstat att återgå till en situation som är förenlig med gemenskapsrätten. Det har inte i första hand till syfte att ge rättsligt skydd åt en enskild som åberopar gemenskapsrätten. Denne förfogar över olika rättsmedel vid de nationella myndigheter och domstolar som kan betecknas som "gemenskapsrättsdomstolar i civilrättsliga mål" och dessa rättsmedel kan den enskilde idag till och med använda för att utkräva skadestånd av en medlemsstat som brutit mot gemenskapsrätten (2). Klagomålet som inges till kommissionen är under alla förhållanden ett oersättligt redskap, inte bara för kommissionen utan även för den enskilde gemenskapsmedborgaren. Detta blir särskilt tydligt när medborgaren inte lyckas få gehör på nationell nivå för de rättigheter som han eller hon har enligt gemenskapsrätten.

Även om gemenskapsmedborgaren inte kan inleda ett överträdelseförfarande, spelar han eller hon ändå en nyckelroll vid överträdelseförfarandena. De klagomål som inges till kommissionen utgör en särskilt viktig källa till information när ett sådant förfarande skall inledas och det i klagomålet görs gällande att en administrativ praxis strider mot gemenskapsrätten eller när klagomålen avslöjar överträdelser inom områden där kommissionen inte kan upptäcka dem eftersom den inte har några kontrollbefogenheter. Det är också klagomål som bidrar till att kommissionen underrättas om överträdelser inom verksamheter som delvis finansieras av gemenskapen (3).

Det är därför väsentligt att kommissionen inte bara svarar inför de klagande - som ibland inte har någon annan än kommissionen att vända sig till - utan också inför alla gemenskapsmedborgare och inför Europaparlamentet. Den årliga rapporten är ett uttryck för kommissionens strävan efter öppenhet.

År 1995 är först och främst det första året med femton medlemsstater. Rapporten innehåller också de resultat som rör gemenskapsrättens tillämpning i Österrike, Sverige och Finland. För första gången tog gemenskapen emot tre nya medlemsstater som tidigare ingått i EES. Detta är utan tvekan förklaringen till det stora antalet anmälningar om genomförande av gemenskapsdirektiv som de nya medlemsstaterna har gjort. De hade ju redan införlivat en del av gemenskapens regelverk i den nationella lagstiftningen efter den 1 januari 1994 då EES-avtalet trädde ikraft. I enlighet med artikel 172.1 i anslutningsfördraget har EFTA:s övervakningsmyndighet nu översänt till kommissionen all lagstiftning som dessa länder hade underrättat övervakningsmyndigheten om (4). På ett år har de nya medlemsstaterna införlivat gemenskapens regelverk i så hög grad att det sammanlagda antalet införlivade direktiv i Sverige och Finland (5) är högre än genomsnittet för gemenskapen samt utgör 84,2 % i Österrike.

År 1995 var också ett år med intensiv verksamhet för kommissionen när det gäller kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten. Aldrig har kommissionen under ett enda år fattat så många beslut enligt artikel 169 i fördraget: 5 068 beslut (mot 4 802 under 1994).

I. UTVECKLINGEN VAD GÄLLER ÖVERTRÄDELSEFÖRFARANDEN UNDER 1995

Sju viktiga tendenser kan skönjas för år 1995:

A. Överträdelseärenden som registrerades under 1995: En minskning av antalet klagomål och en ökning av antalet ärenden som kommissionen utreder på eget initiativ.

B. Europaparlamentets viktiga roll vid inledandet av överträdelseförfaranden.

C. Förfaranden inledda under 1995: En stabilisering av antalet formella underrättelser.

D. Förfaranden rörande konstaterade överträdelser: En minskning av antalet motiverade yttranden och en stabilisering av antalet mål där talan väckts vid EG-domstolen.

E. En kraftig ökning av antalet ärenden som har kunnat avslutas.

F. En minskning av ärendebalansen har inletts: Ett stort antal av de äldsta ärendena har kunnat avslutas.

G. En större öppenhet när det gäller överträdelseförfaranden.

A. Överträdelseärenden som registrerades under 1995

- Minskningen av antalet klagomål

En granskning av statistiken leder till en förvånande slutsats: Antalet klagomål till kommissionen ökar inte längre. Siffrorna för de fem senaste åren (1991: 1 051, 1992: 1 185, 1993: 1 040, 1994: 1 145, 1995: 978) visar att det rör sig om en tydlig tendens och inte om en tillfällighet (6). Situationen inom de olika sektorerna skiljer sig emellertid åt. När det gäller tullar och indirekta skatter är antalet klagomål konstant. Siffran när det gäller offentlig upphandling är högre än tidigare och har inom transportsektorn ökat från 100 till 137 på ett år. I gengäld har det skett en minskning inom jordbruksområdet (127 stället för 191).

Om man tar hänsyn till utvidgningen av gemenskapen och ökningen av dess befolkning, visar de oförändrade siffrorna när det gäller inlämnade klagomål i själva verket på en nedgång i antal. Nedgången blir desto tydligare om man tar hänsyn till att utvidgningen av unionens befogenheter rimligtvis måste vara en källa till svårigheter, tvister och därmed fler klagomål.

Nedgången i antalet klagomål bör emellertid tolkas med stor försiktighet.

Man skulle kunna se nedgången som ett tecken på att de gemenskapsmedborgare som åberopar gemenskapsrätten har kunnat hävda sina rättigheter vid de nationella myndigheterna och domstolarna och alltså inte har haft behov av att klaga hos kommissionen. En sådan förklaring är säkerligen alltför optimistisk. Den är hur som helst svår att bevisa och skulle i så fall kräva en mer ingående studie än den här rapporten.

Nedgången i antalet klagomål är kanske också ett tecken på att medlemsstaterna bättre tillämpar gemenskapsrätten, att de dragit slutsatser av de erfarenheter de gjort och att fördragsbrottstalan har en avskräckande effekt.

Det kan finnas ännu en förklaring: Möjligheten för enskilda att klaga hos Europeiska kommissionen är ännu inte tillräckligt känd bland medborgarna i de nya medlemsstaterna. Därför har utvidgningen av unionen ännu inte lett till en proportionell ökning av antalet klagomål.

Kunskaperna om kommissionens exakta roll är ibland bristfälliga, vilket tydligt framgår av att vissa klagomål inte faller inom dess behörighetsområde.

- Ökningen av antalet ärenden som kommissionen utreder på eget initiativ

Från 1994 till 1995 ökade antalet ärenden som kommissionen utreder på eget initiativ från 277 till 320.

Detta kan tolkas som att vi upplever en period av stabilisering.

Kommissionens lagstiftande verksamhet är mindre intensiv än den varit tidigare (7). Den är kanske också mer inriktad på att vissa mål skall uppnås.

I enlighet med vad som fastlagts i kommissionens arbetsprogram för 1995, har kommissionen lagt tonvikten på den faktiska tillämpningen av befintliga regler genom att utöva en grundlig kontroll av villkoren för tillämpningen av gemenskapsrätten i medlemsstaterna, vilket framgår av den tydliga ökning av antalet ärenden som utreds på kommissionens eget initiativ och av den totala ökningen av antalet överträdelseförfaranden som behandlats av kommissionen under hela året. Kommissionen handlade mer än 4 800 överträdelseärenden under 1994. Denna siffra ökade till 5 068 ärenden under 1995.

B. Europaparlamentets viktiga roll när överträdelseförfaranden skall inledas

Kommissionen upprättar systematiskt en akt över en förmodad överträdelse så snart en parlamentsfråga (8) eller en petition tyder på att ett brott mot gemenskapsrätten begåtts.

Av samtliga nya överträdelseärenden som registrerades av kommissionen under 1995, hade 30 sitt ursprung i en skriftlig eller muntlig fråga från en parlamentsledamot och 4 i en petition.

Man kan jämföra med motsvarande siffror för 1992 (45 parlamentsfrågor och 33 petitioner) och för 1993 (30 parlamentsfrågor och 23 petitioner) (9). Av siffrorna framgår för övrigt dåligt betydelsen av parlamentets roll, såväl kvalitativt som kvantitativt, när det gäller att påvisa överträdelser. Utöver de fall som avses i siffrorna som anges ovan, tar parlamentarikerna upp fall av förmodade överträdelser som redan tidigare kan ha upptäckts av kommissionen eller som kan ha varit föremål för ett klagomål som redan har registrerats.

En tredjedel av dessa ärenden rör överträdelser av gemenskapsbestämmelser inom miljöområdet (i huvudsak industriprojekt som inletts utan föregående miljökonsekvensutredning), ytterligare en tredjedel rör den inre marknaden (några exempel som kan nämnas är hinder för etableringsfriheten för tandläkare eller brott mot direktiven om anbudsförfarandet vid offentlig upphandling). En ledamot i Europaparlamentet har till exempel gjort kommissionen uppmärksam på ett antal avtal som träffats om upphandling av konsulttjänster för förvaltning och planering inom miljöområdet och som inte offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Parlamentets intresse har i huvudsak rört dessa två områden (miljön och inre marknaden), som tillsammans utgör mer än 60 % av alla ärenden som kommissionen har tagit upp till behandling.

C. Förfaranden inledda under 1995: En stabilisering av antalet formella underrättelser

Kommissionen inledde 1 016 överträdelseförfaranden under 1995, mot 974 under 1994 och 1 209 under 1993.

Siffrorna beror säkert på det faktum att klagomålen inte längre ökar. De beror säkert också på att de inledande kontakterna mellan kommissionen och medlemsstaterna - som är väl medvetna om vikten av sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten - ger allt bättre resultat.

D. Förfaranden rörande konstaterade överträdelser

- En kraftig minskning av antalet motiverade yttranden

Den avsevärda nedgången i antalet motiverade yttranden (192) förklaras av det osedvanligt höga antalet motiverade yttranden under 1994 (546 mot 352 under 1993) och av tekniska förseningar i kommissionens arbete, förseningar man nu har tagit igen.

- En stabilisering av antalet mål där talan väckts vid EG-domstolen

Fördragsbrottstalan har väckts vid domstolen i 72 fall under 1995 (mot 64 under 1992, 44 under 1993 och 89 under 1994).

Kommissionen anstränger sig att till fullo utnyttja överträdelseförfarandets administrativa fas för att få den berörda medlemsstaten att vidta rättelse eller för att förhandla fram en godtagbar lösning. Domstolen uttrycker det som så, att en fördragsbrottstalan vid domstolen bara är "en sista utväg för att hävda de gemenskapsintressen som finns inskrivna i fördragen mot medlemsstaternas passivitet och motstånd" (10).

Det relativt oförändrade antalet mål är också en följd av att medlemsstaterna i så hög grad vidtar rättelse efter det att de mottagit det motiverade yttrandet.

E. En kraftig ökning av antalet ärenden som har kunnat avslutas

Totalt sett ökade antalet avslutade förfaranden rörande förmodade överträdelser och konstaterade överträdelser från 1 811 under 1994 till 2 045 under 1995. Här skall nämnas några särskilt intressanta siffror inom området för varors fria rörlighet. 238 ärenden kunde där avslutas och talan väcktes bara i två fall. Kommissionen skördar här frukten av en lång tradition av dialog med medlemsstaterna inom ramen för så kallade "paketmöten".

Antalet ärenden som kunnat avslutas efter det att förfarandet inletts uppgick under 1995 till 1 344, mot 668 under 1994.

Dessa siffror skall inte ses som att kommissionen blivit mer medgörlig, utan som ett tecken på att agerandet gentemot medlemsstaterna är effektivt, vare sig det gäller att underlätta ett korrekt införlivande av direktivet inom de angivna tidsfristerna eller att säkerställa efterlevnaden av den lagstiftning som är direkt tillämplig. Kommissionens handlingsprogram inom miljöområdet har varit framgångsrikt: 182 ärenden har efter den formella anmodan om rättelse kunnat avslutas under 1995. Motsvarande siffra för året innan var bara 70. Siffrorna inom offentlig upphandling och mervärdeskatt bör också nämnas här (11).

F. Minskning av ärendebalansen: Ett stort antal av de äldsta ärendena har kunnat avslutas

Enligt sin princip om allmän översyn av pågående ärenden, gör kommissionen med jämna mellanrum en ny granskning av samtliga ärenden. Under 1995, liksom under föregående år, gjordes sålunda en ny systematisk granskning av de äldsta ärendena.

Av de 1 545 ärenden som påbörjades under 1992 pågick fortfarande 161 under 1995. Av de 1 340 ärenden som påbörjades under 1993 pågick fortfarande 225 under 1995, medan motsvarande siffra för 1994 var 404. Antalet ärenden som påbörjades 1994 och som fortfarande pågår har halverats på ett år, från 1 136 till 670 (se tabell 1.3 nedan)

Dessa ansträngningar måste självklart fortgå. Överträdelseförfarandet är uppdelat i successiva etapper som gör det möjligt för medlemsstaten att vidta rättelse innan talan väcks vid domstolen. Detta förfarande måste alltså få ta tid. Icke desto mindre kvarstår att tiden för utredningen av ärendena är alltför lång och att kommissionen anstränger sig att korta ner denna.

G. En större öppenhet när det gäller överträdelseförfaranden

I fördraget föreskrivs att överträdelseförfarandet skall inriktas på att rättelse vidtas vad gäller den påstådda överträdelsen innan talan väcks vid domstolen. Av detta skäl är förfarandet av tradition belagt med sekretess och omgärdat av diskretion, vilket gör det lättare för medlemsstaten att vidta rättelse.

Genomförandet av den inre marknaden och Europaparlamentets ständigt ökande intresse för hur tillämpningen av gemenskapsrätten kontrolleras liksom kommissionens strävan att ge insyn i verksamheten har lett till att kommissionen nu har lagt större vikt vid öppenhet.

Sålunda har antalet pressmeddelanden från kommissionen ökat. Vid sitt möte den 19 juli 1995 beslöt den att skicka ut 22 pressmeddelanden om 58 överträdelsefall utan att först invänta att det motiverade yttrandet formellt avgivits eller att talan väckts vid domstolen. Öppenheten när det gäller kommissionens verksamhet vid kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten, särskilt inom området för den inre marknaden, har ansetts ha politisk prioritet. Samma tillvägagångssättet användes även under andra halvåret 1995 och bemöttes då positivt.

II. ANALYS AV RESULTATEN FÖR ÅR 1995

A. Bestämmelser som är direkt tillämpliga

Behandlingen av överträdelser av andra gemenskapsbestämmelser än direktiv fortsätter med oförminskad styrka. Under 1995 sändes en formell anmodan om rättelse i 89 fall, mot 67 under 1994.

Detaljerna framgår av den granskning som gjorts inom varje sektor, men det är ändå på sin plats att peka på några speciella förhållanden för år 1995.

Genom en rad domar som avkunnades under 1995, preciserade domstolen tillämpningsområdet för artikel 30, såsom den uttolkats i domarna Keck och Mithouard av den 24 november 1993 (12) (se nedan punkt 2.2.1.1).

Det bör understrykas att ett stort antal överträdelseförfaranden inletts angående personers fria rörlighet, särskilt när det gäller arbets- och uppehållstillstånd (artikel 48 i fördraget och förordning nr 1612/68) (13).

Inom konkurrensområdet skall noteras att kommissionen på ett effektivt sätt lyckats få slut på monopolet på utförandet av hamnarbeten i Genuas hamn.

Inom området för sysselsättning och socialpolitik fortgår de tvister som gäller fördragets artikel 119 om likabehandling av kvinnor och män. Domen Kalanke av den 17 oktober 1995 om positiv särbehandling av kvinnor ligger till grund för ett tolkningsmeddelande från kommissionen (14).

Inom området fiske och vattenbruk undersöker kommissionen systematiskt nationell lagstiftning för att se om den är förenlig med gemenskapsrätten när det gäller sjöfartsflagg och tekniska åtgärder för bevarande av resurser.

B. Direktiven

1. Anmälan om genomförandebestämmelser

Antalet överträdelser som inleddes 1995 för underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser ökade något jämfört med året innan (799 istället för 732).

Tabellen nedan ger en allmän bild av genomförandet av alla direktiv tillämpliga den 31 december 1995. Det skall noteras att antalet direktiv som trädde ikraft under det gångna året ökade mindre än under de föregående åren (med ett fyrtiotal istället för med ett sextiotal under 1994). Man skall i detta se tecken på en mindre intensiv lagstiftningsaktivitet från gemenskapens sida. Gemenskapen lagstiftar mindre för att kunna lagstifta bättre. Denna tendens kommer säkerligen att bli allt tydligare under de kommande åren (angående detta hänvisas till det dokument "Bättre lagstiftning" som kommissionen lade fram inför Europeiska rådet i Madrid i december 1995. Kommissionen tog initiativet till 25 förslag till lagtexter under 1995 mot 61 under 1990 och 51 under 1992. Den planerar 19 förslag under år 1996) (15).

>Plats för tabell>

Den 31 december 1995 hade medlemsstaterna i genomsnitt anmält 90,7 % av de nationella åtgärder som behövs för genomförandet av samtliga tillämpliga gemenskapsdirektiv. Denna siffra är något lägre än året innan (den var då 91,89 %) på grund av att de tre nya medlemsstaterna nu tillkommit. De tolv gamla medlemsstaternas individuella "prestationer" är alla på uppåtgående. Alltså kan följande konstateras:

- En hög andel anmälda bestämmelser i de tre nya medlemsstaterna.

- Sverige ligger på sjätte plats.

- Resultatet för Österrike förklaras till en stor del av en försening när det gäller anmälan av införlivandeåtgärder inom jordbruksområdet (punkt 2.3).

- Den finska situationen förklaras i huvudsak av den speciella ställning som ögruppen Åland har enligt internationell lag (16). Öarna har bland annat autonomi inom vissa områden, som till exempel jordbruk och miljö, och måste därför vidta särskilda införlivandeåtgärder. Om man bortser från situationen på ögruppen Åland, är andelen införlivade direktiv i Finland högre än genomsnittet i gemenskapen.

- En ökning av andelen anmälda införlivandeåtgärder för direktiv i alla de övriga tolv medlemsstaterna och dessutom, för första gången, en rekordnivå på nära 98 % i en medlemsstat (Danmark).

Bakom de höga medelvärdena finns likväl en varierande verklighet.

Andelen införlivade direktiv är 100 % när det gäller tullar och uppehållstillstånd (det senare med undantag för Belgien och Tyskland).

Andelen införlivade direktiv varierar mycket från en medlemsstat till en annan inom områdena telekommunikation och finansiella tjänster.

De sektorer inom vilka de största svårigheterna finns och inom vilka införlivandeåtgärder ännu inte anmälts, även för gamla direktiv, är miljö (se punkt 1.2 och 2.8), transporter (se punkt 2.8), energi (punkt 2.5).

Inom jordbruksområdet är förseningarna vid anmälan av nationella genomförandeåtgärder alltjämt avsevärda, särskilt när det gäller de direktiv som antogs inom ramen för vitboken om den inre marknaden. Antalet fall där talan väckts vid domstolen ökade från 34 under 1994 till 57 under 1995 (punkterna 1 och 2.2 s. 60 och 62). Utvecklingen verkar ändå positiv, eftersom antalet nya förfaranden som inleddes på grund av underlåtenhet att anmäla införlivandeåtgärder minskade jämfört med 1994. Detta är också fallet med de motiverade yttrandena.

Inom området för konsumentskydd, har fem medlemsstater ännu inte anmält de nationella införlivandeåtgärderna för det viktiga direktivet 92/59/EEG (17) om allmän produktsäkerhet.

2. Införlivandeåtgärdernas överensstämmelse med direktiven

Kommissionen utgår från principen att många fall av felaktig tillämpning av gemenskapsdirektiven skulle kunna undvikas om de nationella införlivandeåtgärderna stod i överensstämmelse med de krav som uppställs i direktivet.

Det är därför som kontrollen av "kvalitén" på de nationella genomförandeåtgärderna för gemenskapsdirektiven är en prioriterad uppgift för kommissionen vid kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten. Kommissionen gör, så mycket som möjligt, en systematisk granskning av existerande nationell lagstiftning, vilket till exempel framgår av kommissionens verksamhet inom området för fri rörlighet av varor (se nedan punkt 2.2.1).

Antalet nya ärenden som registrerats för brist på överensstämmelse ökade från 54 under 1994 till 63 under 1995. Beslut om anmodan om rättelse fattades i 23 fall (mot 32 året innan).

När det gäller offentlig upphandling har antalet ärenden som är under utredning för att nationell lagstiftning inte överensstämmer med gemenskapsdirektiven fördubblats på ett år, från 14 fall under 1994 till 30 fall under 1995.

För att bestämma vilka som är de viktigaste orsakerna till att nationell lagstiftning inte överensstämmer med gemenskapsdirektiven, gjordes en fördjupad analys inom miljöområdet (punkt 1.3). Man kom då fram till att kontrollen av att de nationella genomförandeåtgärderna överensstämmer med gemenskapsdirektiven kan kräva särskilt grannlaga analyser av nationell rätt, i synnerhet när den myndighet som är behörig att införliva direktiven inte återfinns på nationell nivå utan på läns- eller regionnivå, vilket kan medföra att flera olika lagtexter införs i en och samma medlemsstat. Dessutom kan det vid genomförandet av direktiven krävas komplicerade åtaganden från medlemsstaternas sida. De kan till exempel behöva anta eller ändra flera lagtexter.

3. Tillämpningen av införlivandeåtgärderna

Klagomål rörande enskilda fall av felaktig tillämpning av en nationell lagtext som är resultatet av införlivandet av ett direktiv är en källa till värdefulla upplysningar för kommissionen, särskilt när klagomålen röjer brister i överensstämmelse mellan lagtexten och direktivet eller visar på upprepade överträdelser eller problem av horisontell natur som till exempel administrativ praxis som är oförenlig med direktivet. Över 40 klagomål under 1995 avseende direktiv om ömsesidigt erkännande av yrkesbehörighet var av detta slag.

I åtskilliga fall kan förvisso klagomålen rörande felaktig tillämpning av en nationell lag som är resultatet av införlivandet av ett gemenskapsdirektiv handläggas och lösas på nationell nivå av nationella myndigheter och domstolar (18). Kommissionen framstår ändå som en nödvändig besvärsinstans, särskilt när besvärsmöjligheterna på nationell nivå är uttömda, illusoriska eller ineffektiva.

Nyckeln till en bättre tillämpning av gemenskapsrätten ligger främst i preventiva åtgärder för att förhindra överträdelser.

Det faktum att de nationella instanserna, och särskilt de nationella parlamenten, i allt högre grad medverkar i gemenskapens lagstiftningsprocess verkar i riktning mot detta. En nationell medverkan bör minska svårigheterna att effektivt genomföra gemenskapsrätten på det nationella planet.

Upprätthållandet av regelbundna kontakter med de nationella myndigheterna, särskilt inom ramen för institutionella kommittéer, bidrar till att undvika överträdelser (19).

Förhandsinformation till kommissionen, som till exempel det informationsförfarande i samband med tekniska standarder och bestämmelser som anges i direktiv 83/189/EEG (20) gör det också möjligt att förebygga nya handelshinder (21). I en nyligen avkunnad dom har domstolen gett ökad tyngd åt det här informationsförfarandet (22).

Kommissionens ansträngningar att ge spridning åt gemenskapsrätten för att göra den mer lättläst och lättillgänglig ingår också som en del i denna politik.

Kontrollen av gemenskapsrätten är en arbetsuppgift som inte har något slut. Kommissionen har nu två prioriterade målsättningar:

- Att göra kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten till det centrala i verksamheten. Kommissionens arbetsprogram för 1996 tar bestämt sikte på detta (23).

- Att finna en tillfredsställande fördelning mellan kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten på gemenskapsnivå och den roll som de nationella myndigheterna, särskilt domstolarna, utvecklat på detta område.

Kommissionens arbete skulle faktiskt vara förgäves om inte gemenskapsmedborgarna vore vaksamma och uppmärksamma när det gäller de rättigheter de har och om inte de nationella juridiska och administrativa instanserna gav gemenskapsrätten högsta prioritet. Det var ungefär så här som kommissionen uttryckte sig i sitt yttrande den 28 februari 1996 inför den regeringskonferens som föreskrivs i artikel N.2 i Maastrichtfördraget:

Unionen har rättsstatsprincipen som grund. Detta måste befästas genom att gemenskapsrätten verkligen genomförs och att den respekteras. Ansvaret för detta tillkommer i första hand de nationella myndigheterna. Detta blir än viktigare i en utvidgad gemenskap som kommer att innefatta större skillnader i medlemsstaternas rättsliga och administrativa system.

Kommissionen anser därför:

- Att de medel som står kommissionen till buds för att säkerställa att gemenskapsrätten efterlevs bör göras effektivare, särskilt i fråga om den inre marknaden.

- Att domstolens roll bör förstärkas, särskilt vad gäller efterlevnaden av dess domar (24).

Till sist är kommissionen mycket nöjd med Europaparlamentets vaksamhet när det gäller kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten. Dess roll att upptäcka överträdelser har redan understrukits. Genom att påverka den nationella politiska makten och göra den allmänna opinionen uppmärksam på dessa frågor, kan Europaparlamentet spela en ännu större roll när det gäller att göra slut på de överträdelser som tagits upp i denna rapport.

Kommissionen behöver ha ett kontinuerligt stöd från ett Europaparlament som lägger lika stor vikt vid en effektiv tillämpning av gemenskapslagstiftningen som vid utarbetandet av denna.

Den trettonde rapportens disposition

>Start Grafik>

Denna rapport innehåller

- en analys av varje enskild sektor,

- tabeller med statistisk från den 31 december 1995 över förmodade överträdelser (bilaga I) och konstaterade överträdelser (bilaga II),

- en sammanställning av fall av konstaterade överträdelser av fördrag, förordningar, beslut och avgöranden under 1995 (bilaga III),

- genomförandesituationen i medlemsstaterna för direktiv tillämpliga den 31 december 1995 med eventuella uppgifter om överträdelser (bilaga IV),

- en sammanställning av domar från EG-domstolen vilka ännu inte verkställts (bilaga V),

- en översikt över tillämpningen av gemenskapsrätten i de nationella domstolarna (bilaga VI).>Slut Grafik>

ETT OMRÅDE UTAN INRE GRÄNSER

1. INLEDNING

Inrättandet av den inre marknaden är ett långtgående projekt för ekonomisk integrering. Det gör det nödvändigt att anta en ofta mycket detaljerad lagstiftning inom olika områden för att undanröja fysiska, tekniska och skattemässiga hinder. Detta arbete, som påbörjades 1985 inom ramen för vitboken om inrättande av den inre marknaden, slutfördes till stor del under 1993. Det utsträcktes senare till de nya medlemsstater som anslöt sig till Europeiska unionen i början av året.

1995, tre år efter den inre marknadens ikraftträdande, hade nästan all den lagstiftning som omnämndes i vitboken antagits. Området utan inre gränser där den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs enligt artikel 7a i Romfördraget har således till stor del blivit verklighet.

Skapandet av en enda marknad begränsas likväl inte till vidtagande av de åtgärder som innefattas i vitboken. Det förutsätter även att kommissionen vakar över reglernas faktiska tillämpning och säkerställer att de respekteras i enlighet med gemenskapsrätten.

Därför har kommissionen utarbetat och vid slutet av 1993 presenterat ett strategiskt program för att fullborda, förvalta och vidareutveckla den inre marknaden. Den grundläggande idén i det strategiska programmet är att den inre marknaden inte bara förverkligas via överförandet av gemenskapsrätten utan även utgör resultatet av en fortlöpande process för att säkerställa gemenskapsrättens tillämpning och tydlighet på alla nivåer, liksom unionens förmåga att möta nya krav som följer av den inre marknadens utveckling. Kommissionen är ännu bara i början av detta arbete.

I det strategiska programmet framhålls administrativt samarbete som en av de viktigaste faktorerna för en väl fungerande inre marknad. Ett sådant har redan utvecklats på flera områden, såsom veterinär- och växtskyddskontroll, läkemedel, tull samt systemet för direkta skatter. Resultaten uppmuntrar även delvis tillämpning på andra områden. I sin resolution av den 16 juni 1994 om utveckling av det administrativa samarbetet i samband med tillämpningen av den inre marknadens gemenskapsrätt, manade rådet kommissionen att utveckla samarbetet med medlemsstaternas behöriga myndigheter ytterligare. Därför måste kommissionen i början av 1996 lägga fram rapporten om "samarbete mellan förvaltningar för tillämpningen av lagstiftning om den inre marknaden" (25) till rådet och Europaparlamentet.

Inom ramen för det administrativa samarbetet förtjänar två program om utbytestjänstgöring för tjänstemän mellan medlemsstaterna att tas upp här: Karolus-programmet och Mattheus-programmet (som är avsett för tulltjänstemän).

Karolus-programmet syftar särskilt till en harmonisering av tolkningen av gemenskapsrätten och tillämpningen av densamma, särskilt beträffande den inre marknaden. För närvarande har alla medlemsstater deltagit i Karolusprogrammet såsom ursprungs- eller mottagarland för tjänstemän från de nationella administrationerna. I slutet av september 1995 hade 181 utbyten genomförts av 270 godkända kandidaturer.

Viktiga upplysningar om kontrollen av tillämpningen av den lagstiftning som antagits inom ramen för den inre marknaden tillhandahålls genom den rapport om införlivandet som kommissionen presenterar vid varje rådsmöte med ministrarna för den inre marknaden. Denna rapport inriktas på i vilken grad reglerna i vitboken och annan lagstiftning med avgörande betydelse för den inre marknadens utveckling införlivas i nationell rätt. Den 31 december 1995 påkallar 222 utav 276 ikraftvarande bestämmelser ur vitboken nationella genomförandebestämmelser för en eller flera medlemsstater. Medlemsstaterna har antagit 91,5 % av de nationella bestämmelser som krävs för genomförande av denna lagstiftning i de nationella rättssystemen.

Förseningar i genomförandet kvarstår emellertid inom vissa områden, i synnerhet inom offentlig upphandling, ny teknologi, försäkringar och immateriella rättigheter. Eftersläpningarna orsakas ofta av problem i de nationella beslutsprocesserna eller ännu mer av den tekniska komplexiteten i lagtexterna vilket ibland leder till ett endast partiellt antagande av nationella genomförandebestämmelser. För att råda bot på situationen följer kommissionen, liksom på andra områden, systematiskt tillämpningen av dessa regler och inleder i förekommande fall överträdelseförfaranden med stöd av fördraget.

2. SITUATIONEN PÅ OLIKA OMRÅDEN

2.1. Avskaffande av fysiska hinder

2.1.1. Tullunionen

Inom tullområdet har ett motiverat yttrande riktats till Belgien beträffande avgifter som uppburits för Fonden för djurhälsa och djurproduktion (Fonds pour la Santé et la Production des Animaux) vid transport av levande djur till andra medlemsstater. Dessa avgifter måste anses ha samma effekt som exporttulltavgifter vilka är förbjudna enligt artiklarna 9 och 12 i Romfördraget.

Beträffande domen från 1994 i mål C-119/92, "kommissionen mot Italien" (26), inledde kommissionen ett förfarande enligt artikel 171 i fördraget för bristande verkställelse av denna dom. Domstolen hade i domen funnit att representationsmonopolet för godkända tullspeditörer och kravet på en och samma kvalifikation för ombuden, oavsett om dessa är självständiga näringsidkare eller anställda av ett företag strider mot tullbestämmelserna om personer med behörighet att utföra tullklarering.

Det förfarande som inletts mot Italien på grund av att en schablonavgift tas ut vid import av sådana handelsvaror som ger upphov till en tullskuld inom ramen för ett nationellt tullsystem, har avskrivits på grund av att Italien övergivit detta transiteringssätt med anledning av att en ny gemenskapsordning för transittrafik inom den inre marknaden trätt i kraft.

För övrigt har domstolen detta år givit följande tre viktiga förhandsavgöranden i fråga om förbud mot avgifter vars verkan motsvarar tullavgifter genom att göra bedömningen att nationella avgifter faller under detta förbud:

- I domen Dubois (27) fann domstolen att "en `genomfartsavgift` avsedd att kompensera ett privat företag (en bussterminal) som står för avgifter från tull- och veterinärmyndigheternas fullgörande av sitt offentliga serviceuppdrag bryter mot artiklarna 9 och 12 i Romfördraget, även om avgiften inte har införts av staten utan följer av ett avtal som slutits mellan detta privata företag och dess kunder".

- Genom domen Simitzi (28), bekräftade domstolen sin tidigare praxis från Legros-Lancry-målet - som gällde importskatt ("octroi de mer") i Frankrikes utomeuropeiska departement - i fråga om en konsumtionsavgift som togs ut inte bara vid import men också vid export på de grekiska Dodekanesos-öarna. Sådana avgifter är förbjudna enligt artiklarna 9 och 12 i Romfördraget även om de tillämpas i utbytet mellan dessa öar och resten av Grekland.

- I domen Aprile (29) slutligen, bekräftade och sammanfattade domstolen sin tidigare praxis i fråga om avgifter med motsvarande verkan som tullar vid handel med tredje land, dels genom att påminna om att medlemsstaterna inte ensidigt kan påföra sådana avgifter som är oförenliga med tullområdets enhet och den gemensamma handelspolitikens enhetlighet, dels genom att klargöra att förekomsten av ett sådant förbud, antingen i avtal mellan gemenskapen och vissa tredje länder, eller i förordningar medförande gemensam organisation av jordbruksmarknaderna, har samma verkan som det har i handeln inom gemenskapen.

2.1.1.1. >Plats för tabell>

2.1.2. Fri rörlighet för jordbruksprodukter

En av de grundläggande principerna för den gemensamma jordbrukspolitiken och de gemensamma marknadsordningarna är att säkerställa fri rörlighet för jordbruksprodukter på den inre marknaden.

Domstolen har gång på gång slagit fast att artiklarna 30 och 34 i fördraget utgör en integrerad del av de gemensamma marknadsordningarna även om ett uttryckligt omnämnande av dessa är överflödigt sedan den 1 januari 1970.

Kommissionen har fortsatt att bevaka situationen i syfte att snabbt avlägsna handelshindren för jordbruksvaror i gemenskapen.

Innan de inre gränserna avskaffades utgjorde importkontrollerna de vanligaste och de mest varierande hindren vid handel med jordbruksprodukter.

Sedan den inre marknaden inrättats och harmoniseringsregler trätt i kraft inom veterinär- och växtskyddsområdena har antalet nya fall av överträdelser som aktualiserar kontroller vid handel med jordbruksprodukter inom gemenskapen minskat avsevärt.

Bland de nya mål av denna typ som kommissionen har handlagt bör det nämnas att man hänskjutit vissa tyska regler från 1993 till domstolen, genom vilka denna medlemsstat underkastar handeln med färskt griskött från Danmark krav som inte överensstämmer med gemensskapens bestämmelser samt systematiska kontroller som strider mot artikel 30 i fördraget samt direktiven 89/662/EEG och 91/497/EEG.

Vad gäller äldre överträdelser, har de avskrivits sedan det konstaterats att medlemsstaterna vidtagit nödvändiga åtgärder för att anpassa sig till två domstolsbeslut mot användande av dubbla kontroller inom fiskesektorn i Italien och krav på licenser som en förutsättning för import till Irland av semen från nötkreatur och svin.

Italien har i samband med överföringen av direktiv 91/493/EEG antagit nödvändiga bestämmelser för att anpassa sig efter domstolens dom (30) genom vilken systematiska kontroller avseende fiskpartier från andra medlemsstater eller från Norge förbjuds.

Myndigheterna i Irland har anmält "Statutory Instrument" nr 297 av den 20 september 1994 varigenom man anpassar sig till domstolens dom (31). Domstolen avgjorde i denna dom att Irland hade brutit mot sina förpliktelser enligt artikel 30 i fördraget, förordningarna (EEG) nr 805/68 och nr 827/68, direktiv 74/504/EEG och beslut 88/124/EEG, genom att ställa krav på licens och ställa upp ett antal restriktiva villkor för import av sperma från nötkreatur och svin.

Vissa problem av underordnad betydelse i den anmälda förordningen har kunnat lösas.

Utanför dessa närmast klassiska frågeställningar, har kommissionen ställts inför ett problem av långt mindre traditionell karaktär, nämligen hinder mot handeln med frukt och grönsaker i Frankrike till följd av vandalism från grupper av kravställande jordbrukare.

Inför de alltför ofta upprepade attackerna mot lastbilar som huvudsakligen transporterat spanska jordgubbar har kommissionen vänt sig till domstolen (mål C-265/95). Attackerna har skett utan adekvat och proportionerligt ingripande från ordningsmakten. Kommissionen anser att den rätt till fri rörlighet för varor som garanteras av fördraget ålägger medlemsstaterna att vidta alla de åtgärder som kan säkerställa respekten för denna princip, inbegripet åtgärder riktade mot enskilda vilka sätter utövandet av denna rättighet i fara.

Kommissionen anser att de franska myndigheternas underlåtenhet att vidta lämpliga åtgärder för att få ett slut på de grova överträdelserna mot den fria rörligheten för jordbruksprodukter som nämnts här ovan och som beror på ingripanden från enskilda, utgör ett brott mot de förpliktelser som följer av de gemensamma marknadsordningarna och artikel 30 i Romfördraget tillsammans med artikel 5.

2.2. Avskaffande av tekniska hinder

2.2.1. Fri rörlighet för varor

2.2.1.1. Artikel 30 och följande i fördraget

Artikel 30 och följande i Romfördraget förbjuder kvantitativa import- och exportrestriktioner liksom åtgärder med motsvarande verkan (32).

Kommissionen har till uppgift att säkerställa att regelverket för den inre marknaden tillämpas korrekt och måste därför kontrollera att medlemsstaterna uppfyller förpliktelserna enligt dessa fördragsartiklar. Kommissionen strävar således efter att avlägsna tekniska handelshinder och att utveckla instrument som förhindrar att nya hinder skapas.

Kommissionens åtgärder

Av de cirka 1 270 ärenden som kommissionen behandlade under detta år, har 238 varit föremål för avskrivningsbeslut, och endast två har lett till att talan väckts inför domstolen. Antalet ärenden har ökat jämfört med 1994 men siffrorna visar att kommissionens arbetssätt, som bland annat vilar på en regelbunden dialog med de nationella myndigheterna, fortsätter att ge resultat.

De avdelningar inom kommissionen som ansvarar för kontrollen av åtlydnaden av de aktuella bestämmelserna har träffat myndigheter från åtta medlemsstater för att diskutera aktuella klagomål och överträdelseförfaranden, och för att finna gemensamma lösningar i komplicerade ärenden utan rättslig inblandning. Dessa möten har arrangerats med Spanien, Frankrike, Italien, Nederländerna och för första gången, Belgien, och visar att var och en av dessa parter är öppna för de positiva resultat som samarbetet givit. Man har funnit lösningar för fler än sextio ärenden under mötena.

Med hänsyn till mötenas framgång, då de vänjer olika nationella myndigheter vid att reglera med hänsyn till gemenskapsrättens grundläggande föreskrifter såsom principen om fri rörlighet för varor, har verksamheten utsträckts till Österrike och den kommer även att utsträckas till Finland och Sverige under 1996.

Följande typexempel kan illustrera de resultat som kommissionen uppnått med hjälp av dessa möten, kallade "paketmöten":

- Systemet att bestämma försäljningspriser för tobaksvaror centralt som gäller i Frankrike och som inte överensstämmer med domstolens praxis har avskaffats och ersatts av ett godkännandesystem för priser som fastställs fritt av fabrikanter och leverantörer.

- För att anpassa sig till gemenskapsrätten, har de brittiska myndigheterna infört en förordning om godkännande av ultra-lätta motordrivna maskiner. Denna underlättar i fortsättningen import av sådana maskiner om de lagligen har tillverkats eller saluförts i en annan medlemsstat enligt likvärdiga säkerhetsföreskrifter, eller om tester som utförts i en annan medlemsstat har skett med analysmetoder som är likvärdiga med dem som används i Storbritannien.

Dessutom finns det anledning att betona att paketmötena mer och mer tillåter direkt kontakt mellan europeiska kommissionens avdelningar och de regionala eller decentraliserade förvaltningarna. Genom denna dialog har viktiga framsteg gjorts i planeringen av vissa administrativa förfaranden och regionala förordningar i Spanien vilka förhindrade tillgänglighet till mässor och utställningar för handelsvaror från andra medlemsstater.

Ett ärende avskrivs i allmänhet sedan medlemstaten har ändrat sin tvistiga reglering så att den överensstämmer med bestämmelserna i fördraget. I väntan på en formell ändring antar staterna ofta provisoriska regler, exempelvis cirkulärskrivelser som publiceras i den berörda statens officiella tidning eller allmänna meddelanden publicerade i informationsbulletiner från de myndigheter som är ansvariga för tillämpningen av bestämmelserna. De ekonomiska aktörerna informeras således om att de omtvistade nationella reglerna skall tolkas i enlighet med vad som krävs enligt principen om fri rörlighet för varor och att de i fortsättningen skall tillämpas med hänsyn till detta av de offentliga myndigheterna. Dessa cirkulärskrivelser kan även i vissa fall säkerställa de nationella och lokala förvaltningarnas tillämpning av gemenskapsrätten. Som exempel kan nämnas en cirkulärskrivelse från de italienska myndigheterna till Lombardiets regionala förvaltningsmyndigheter i vilken man erinrar om tillämpliga förfaranden på denna typ av marknad i enlighet med hur bestämmelserna överförts till nationell lagstiftning.

Medlemsstaterna använder sig även av meddelanden eller offentliggöranden i sina officiella tidningar, som kompletterar och preciserar den nationella lagstiftningen så att den överensstämmer med gemenskapslagstiftningen. Till följd av ett "paketmöte" offentliggjorde således de franska myndigheterna i sin officiella tidning ett yttrande till importörer av tankbilar där man erkände giltigheten av prov som genomförts i en annan medlemsstat under förhållanden som säkerställer en likvärdig säkerhetsnivå.

För att säkerställa ett sammanhängande och enhetligt tillvägagångssätt i utförandet av sitt uppdrag söker och får kommissionen stöd från och samarbete med nationella myndigheter. Det visar sig bland annat när kommissionens avdelningar genomför övergripande studier under medverkan från de nationella myndigheterna för att undersöka nationella bestämmelser inom en given ekonomisk sektor. Fyra studier genomfördes under 1995. De avser tillämpningen inom livsmedelssektorn av artiklarna 30 och 36 i Romfördraget, i samband med meddelande 89/C 271/03 av den 24 oktober 1989, nationella bestämmelser om parallellimport av läkemedel, nationella bestämmelser om parallellimport av bekämpningsmedel och slutligen de nationella regler som är tillämpliga på handel inom gemenskapen med obearbetat guld för annat än monetärt bruk.

Kommissionens insatser har även ett förebyggande syfte. Det informationsförfarande som infördes genom direktiv 83/189/EEG (33) visar sig i detta avseende vara ett användbart instrument för kommissionen när den begär att de nationella myndigheterna skall införa klausuler om ömsesidigt erkännande i sina tekniska föreskrifter. Dessa klausuler förebygger skapandet av nya handelshinder. Som exempel kan nämnas de klausuler som Portugal införde i sina regler om erkännande av tekniska bestämmelser som gäller i andra medlemsstater rörande produktion och användning av vattenbyggnadsbetong eller villkor för tillverkning eller saluföring av cement.

Domstolens rättspraxis

Domstolens rättspraxis bidrar till en enhetlig och effektiv tillämpning av gemenskapsrätten. Detta visar sig särskilt beträffande artiklarna 30 och följande i fördraget som inte preciserar begreppet "åtgärder med motsvarande effekt som kvantitativa restriktioner". Det är i detta sammanhang lämpligt att ta upp följande domar:

- TV-reklam. Fri rörlighet för varor och tjänster (34)

Domstolen anser att artikel 30 i Romfördraget skall tolkas så att den inte gäller om en medlemsstat, i detta fall Frankrike, genom lag eller förordning förbjuder spridandet av TV-sända reklambudskap till förmån för branschen för distribution och handel.

Genom att tillämpa kriterierna enligt domen Keck et Mithouard erinrar domstolen därför om att en sådan bestämmelse inte syftar till att reglera utbytet av varor mellan medlemsstaterna utan gäller försäljningsmetoder och att den för övrigt är tillämplig utan urskiljning mellan produkter och för alla ekonomiska aktörer utan att påverka saluförandet av produkter från andra medlemsstater annorlunda än nationella produkter.

- Gränsvärden för bekämpningsmedelsrester (35)

Domstolen erinrar om att rådets direktiv 90/642/EEG om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inte hindrar att det i en nationell reglering, i detta fall italiensk, fastställs högsta tillåtna halter för restämnen från klorprofam och profam på potatis samt regler för kontroll av åtlydnaden av dessa gränsvärden. Domstolen har dock klargjort att en sådan reglering alltid skall respektera bestämmelserna i artiklarna 30 och 36 i Romfördraget.

- Import av ett bedövningsmedel (diacetylmorfin) (36)

Domstolen anser att ett nationellt förfarande, i detta fall i Storbritannien, som förbjuder import av bedövningsmedel omfattas av tillämpningsområdet för artikel 30 i Romfördraget. Ett importförbud kan inte heller tillåtas enligt artikel 36 om det motiveras av nödvändigheten att säkerställa en verksamhets fortsatta existens. Däremot är det möjligt att dra fördel av undantaget enligt artikel 36 när det gäller att skydda människors liv och hälsa om detta mål inte kan uppnås lika effektivt genom regler som är mindre inskränkande för handeln inom gemenskapen.

- Ensamrätt till försäljning av modersmjölksersättning i apotek (37)

Domstolen ansåg att en reglering som verkar som en begränsning för de ekonomiska aktörernas kommersiella frihet utan att avse egenskaperna hos de åsyftade produkterna, angår sätten att försälja vissa varor genom att förbjuda saluföring av modersmjölksersättning på andra ställen än apotek och avgör därför generellt vid vilka försäljningsställen produkterna kan avsättas.

- Produktförpackningar som riskerar att begränsa friheten att bestämma återförsäljningspriser och att vilseleda kunden (38)

Domstolen ansåg att ett förbud som det som utfärdats av de tyska myndigheterna mot saluförande av en vara som har ett reklammeddelande på sin förpackning utgör en bestämmelse med motsvarande verkan som en kvantitativ begränsning enligt artikel 30 i Romfördraget, även om det är generellt tillämpligt på alla produkter. Ett sådant förbud åsyftar marknadsföring i en medlemsstat av produkter som bär samma reklammeddelanden som de som lagligen används i andra medlemsstater. Förbudet hindrar handeln inom gemenskapen eftersom den kan tvinga importören att utforma presentationen av sina produkter olika med hänsyn till platsen för saluföring och att stå för extra förpacknings- och reklamkostnader.

Det är tydligt att domstolens systematiska tillämpning av de kriterier som framkom genom domen Keck et Mithouard leder till att ett visst antal bestämmelser undantas från tillämpningsområdet för artikel 30.

2.2.1.2. De förebyggande bestämmelserna i direktiv 83/189/EEG

Det informationsförfarande som infördes genom direktiv 83/189/EEG, ändrat genom direktiv 88/182/EEG, är nödvändigt för förebyggandet av nya handelshinder och det ömsesidiga utbytet av information. Direktivet förpliktigar medlemsstaterna att, som ett led i informationsförfarandet, underkasta förslag till nya tekniska föreskrifter en förhandsgranskning innan rättsakten slutligt antas. Förfarandet omfattar inte tekniska föreskrifter som tas för att införliva gemenskapsdirektiv.

Kommissionen tog emot 382 (39) tekniska föreskrifter som blev föremål för granskning av berörda avdelningar inom kommissionen (jämfört med 385 (40) under 1993 och 389 under 1994). Siffrorna visar att trots att den inre marknaden var genomförd vid slutet av 1992, så fortsätter medlemsstaterna att anta en mängd tekniska föreskrifter. Genom dessa föreskrifter riskeras marknadens fortsatta upprätthållande och de fördelar som den innebär för alla dess ekonomiska aktörer.

Av de 382 anmälningar som mottogs för granskning, blev 41 (41) föremål för ett detaljerat yttrande enligt vilket den planerade bestämmelsen måste ändras för att hindra överträdelser av gemenskapens sekundärrätt eller för att begränsa de hinder mot den fria rörligheten för varor som eventuellt kan uppkomma genom denna. Medlemsstaterna har å sin sida avgivit 43 (42) detaljerade yttranden. Tre (43) anmälningar har varit föremål för en begäran från kommissionen om ett års senareläggning av antagandet av den ändrade nationella regeln under det att man meddelade sin avsikt att föreslå harmoniseringsakter. Ingen bestämmelse har senarelagts i ett år för att den avsett ett område som omfattas av ett direktivs- eller förordningsförslag som ingivits till rådet.

Sedan 1989 säkerställer kommissionen att anmälningsplikten efterlevs genom systematisk granskning av alla medlemsstaters offentliga tryck. Ett av kommissionen konstaterat brott mot direktiv 83/189/EEG medför att ett överträdelseförfarande enligt artikel 169 i fördraget inleds.

Under 1995 registrerades cirka 2 240 nationella lagar. Av dessa var cirka 30 % tekniska föreskrifter som inte hade anmälts enligt direktivet eller som föll utanför dess tillämpningsområde. Efter en noggrann undersökning för att fastställa om föreskrifterna borde ha anmälts enligt direktivet inleddes under detta år 31 överträdelseförfaranden och två fall hänsköts till domstolen.

2.2.2. Genomförandet av direktiv om fri rörlighet för varor

2.2.2.1. Livsmedel

Kommissionen har undersökt ett tjugotal fall av bristande tillämpning av nationella texter som antagits för att genomföra direktiv och förordningar på detta område.

Alla dessa ärenden har gett upphov till informell brevväxling mellan de ansvariga avdelningarna och de nationella myndigheterna och har ännu inte lett till överträdelseförfaranden.

Vissa överträdelser är fall av bristande tillämpning av direktiv 79/112/EEG om märkning av livsmedelsvaror. Följande exempel är värt att citera:

I direktiv 79/112/EEG fastställs den lista som sätter gränsen för vad som ovillkorligen måste ingå i varudeklarationen av livsmedel (varunamn, innehållsdeklaration, nettovikt och -volym etc). En medlemsstat kan emellertid bedöma såsom nödvändigt att i märkningen införa en ny upplysning som inte föreskrivs i direktivet för att garantera konsumenterna bättre information. Eftersom en ensidig skyldighet av detta slag kan innebära ett hinder för handeln mellan medlemsstaterna föreskrivs i direktiv 79/112/EEG att medlemsstaten i detta fall underrättar kommissionen och de andra medlemsstaterna om den planerade åtgärden. Kommissionen skall då undersöka detta förslag och kan motsätta sig att det antas. Två medlemsstater har gjort sig skyldiga till överträdelser eftersom de inte har följt det anmälningsförfarande som upprättats genom direktiv 79/112/EEG.

2.2.2.2. >Plats för tabell>

2.2.2.3. Läkemedel

Genomförandeläget har förbättrats och de problem som kvarstår berör i huvudsak direktiven om homeopatiska läkemedel. Det finns också några grundläggande problem beträffande tolkningen av direktiven 65/65/ EEG och 75/319/EEG, beträffande det inflytande som dessa direktiv har på den nya rättsliga ram som upprättats genom förordning (EEG) nr 2309/93 och direktiven 93/39/EEG, 93/40/EEG och 93/41/EEG. De särskilda frågorna gäller:

i) definitionen av vad som är ett läkemedel och vad som är en gränsfallsprodukt och

ii) förenklade ansökningsförfaranden för försäljningstillstånd för ett läkemedel vars grundläggande egenskaper överensstämmer med ett annat redan godkänt läkemedels.

För att få bukt med dessa frågor och direktivens växande komplexitet som beror på att tidigare direktiv ändrats genom ny lagstiftning skall all läkemedelslagstiftning, såväl human- som veterinärmedicinsk, kodifieras. Denna kodifiering kommer att öka lagstiftningens klarhet och i sista hand också effektiviteten när det gäller genomförandet.

2.2.2.4. >Plats för tabell>

2.2.2.5. Kemiska produkter

Tillämpningen av de direktiv som antagits inom detta område innebär inga särskilda problem. Antalet överträdelseförfaranden som inletts på grund av underlåtenhet att anmäla eller bristande överensstämmelse förblir begränsat.

Särskiljande för harmoniseringen inom området för begränsning av användning av farliga ämnen är att det var det första område för vilket medlemsstaterna begärde dispenser i kraft av artikel 100a.4 i fördraget. Syftet med sådana dispenser är att bevara en inre lagstiftning som anger strängare skyddsnivåer än de som fastställts i de olika direktiv som ändrar grunddirektivet 76/769/EEG.

Sådana yrkanden har inkommit till kommissionen från Tyskland, Nederländerna och Sverige beträffande restriktioner för användning av kreosot som är underställt direktiv 94/60/EG (14e ändringen av direktiv 76/769/EEG om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen). Dessa yrkanden ansluter sig till dem som tidigare inkommit från Danmark och Nederländerna beträffande pentaklorfenol och som för tillfället undersöks av de behöriga enheterna.

2.2.2.6. >Plats för tabell>

2.2.2.7. Motorfordon, traktorer och motorcyklar

Genomförandet av direktiven inom denna sektor fungerar utan problem. De förseningar i genomförandet som registrerats berör i huvudsak Belgien och Finland.

Eftersom bestämmelserna inom den här sektorn är detaljerade och av teknisk karaktär går många medlemsstater automatiskt över till att tillämpa dem, genom att helt enkelt införliva gemenskapstexten i den nationella lagstiftningen. Detta förenklar och påskyndar genomförandeförfarandet såväl som kontrollen av de antagna bestämmelsernas enhetlighet. Förseningarna i genomförandet överstiger sällan några månader, och de beror i allmänhet på att datumet för genomförandet ligger mycket nära det datum då direktivet antogs.

De flesta fall av underlåtenhet att anmäla som uppkommit har därför kunnat avslutas efter upprättande av nationella genomförandebestämmelser några månader efter det datum då tidsfristen löpt ut. Det går att konstatera att överträdelser på grund av bristande överensstämmelse är ovanliga och att de i allmänhet går att lösa efter det att en underrättelse översänts. Av fyra överträdelseförfaranden i år har två, vars problem var av rent teknisk karaktär kunnat lösas efter det att klagomålet inkommit. De två återstående ärendena som rör den tvistiga tillämpningen av de direktiv om förorenande utsläpp som är knutna till artiklarna 30 och 36 i fördraget undersöks för närvarande.

2.2.2.8. >Plats för tabell>

2.2.2.9. Byggprodukter

Belgien är den enda medlemsstaten som inte har anmält nationella genomförandebestämmelser för direktiv 89/106/EEG. Kommissionen har tvingats väcka talan vid domstolen i detta ärende. Ett särskilt problem uppstår för Österrike vilket hör samman med denna stats federala struktur (dvs. att det ankommer på delstaterna att införliva gemenskapsbestämmelserna i sina egna regelverk, vilket inte alla delstater har gjort).

För övrigt skall bestämmelserna i detta direktiv hädanefter utnyttjas för att granska viss praxis som kommer i dagen genom klagomålen och som gäller handelshinder. Dessa hade tidigare endast undersökts inom ramen för artiklarna 30-36 i fördraget.

2.2.2.10. Utrustning (mekanisk verkstadsindustri, personlig skyddsutrustning, konsumentförpackning, mätteknik, elektroteknik och medicinsk utrustning)

De flesta direktiv som hör till dessa sektorer är av "new approach"-typ. De här direktiven begränsas till att fastställa de grundläggande säkerhetskrav och de mekanismer som gör det möjligt att släppa ut säkra apparater för fri rörlighet på gemenskapsmarknaden.

Genomförandenivån är tämligen tillfredsställande särskilt med hänsyn till den tekniska karaktär som präglar de gemenskapslagar som antagits inom dessa områden.

De kvarstående förseningarna när det gäller genomförandet har i huvuddelen av fallen nära anknytning till den nationella lagstiftningprocessen, till den administrativa strukturen (federala), såväl som till texttolkningsproblem. Trots dessa förseningar och även i de fall där genomförandet är ofullständigt visar det sig att den fria rörligheten för produkter som överensstämmer med direktiven inte är hindrad.

2.2.2.11. >Plats för tabell>

2.2.3. Fri rörlighet för personer, etableringsrätt och rösträtt

2.2.3.1. Förbud mot diskriminering

Det pågår ett stort antal överträdelseförfaranden som berör flera medlemsstater beträffande tillämpningen av förordning nr 1612/68 (EEG) om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen.

Domstolen har avkunnat dom (44) i det förfarande som inleddes 1994 mot Grekland beträffande de villkor som skall uppfyllas av medborgare från andra medlemsstater för att få undervisa i ett främmande språk och som avser att garantera alla gemenskapens medborgare lika möjligheter att utöva detta yrke. Ett nytt förfarande har inletts mot samma land på grundval av artikel 171 för verkställande av domstolens dom.

Förfarandet mot Belgien, med anledning av att belgisk lagstiftning diskriminerar unga arbetssökande som har studerat i en annan medlemsstat och därför inte får tillgång till det integrationsstöd som är ett villkor för tillträde till vissa arbeten i Belgien, pågår alltjämt inför domstolen.

Mot bakgrund av domstolens dom i mål C-47/93 (45), har kommissionen till Belgien översänt en underrättelse i kraft av artikel 171 i fördraget om de belgiska universitetens finansiering när det gäller att ta emot studenter från andra medlemsstater som befinner sig i Belgien enkom för att följa universitetskurser.

Kommissionen har därutöver till Belgien överlämnat ett motiverat yttrande angående beviljandet av studiestipendier inom ramen för ett statligt understött utbytesprogram mellan Belgien, Luxemburg och Förenta Staterna.

Till Grekland har överlämnats två motiverade yttranden angående diskriminering grundad på nationell tillhörighet. Yttrandena gällde tillerkännande av status som barnrik familj (för beviljande av vissa bidrag) samt tillgång till specialistläkarvård.

Också till Frankrike har överlämnats motiverade yttranden angående dels diskriminering grundad på nationell tillhörighet när det gäller utbetalning av utbildningsbidrag för lärare och diskriminering av förtidspensionerade gränsarbetare. Till Tyskland har översänts ett motiverat yttrande angående bristande tillämpning av gemenskapsregler när det gäller bosättning för gemenskapens medborgare.

Ett motiverat yttrande har riktats till Förenade kungariket då gemenskapsarbetare i landet inte tillerkänns reducerade inskrivningsavgifter vid universitetet eller studiestipendier för make/maka som en social förmån.

Efter att ha övervägt Luxemburgs nya lagstiftning beträffande havandeskapspenning och föräldrapenning och dess överensstämmelse med gemenskapslagen i förhållande till domstolens dom av den 10 mars 1993 i mål C-111/91, har kommissionen beslutat att det inledda överträdelseförfarandet skall avslutas.

Domstolen har avkunnat dom (46) i skatteärendet kommissionen mot Luxemburg om icke bosatta arbetstagares slutliga betalning av inkomstskatt. Domstolen biföll kommissionens talan.

Slutligen har en underrättelse i kraft av artikel 171 i fördraget om utbetalning av vissa socialförsäkringsförmåner (existensminimum och handikappersättning) översänts till Belgien (47).

2.2.3.2. Inresa och bosättning

Kommissionen har inlett ett domstolsförfarande mot Tyskland för underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser för direktiv beträffande rätten till bosättning för tjänstemän och egna företagare som upphört med sin yrkesverksamhet (direktiv 90/365/EEG) och personer som inte är i aktiv tjänst (direktiv 90/364/EEG). Beträffande direktiv 93/96/EG har ett motiverat yttrande överlämnats till Tyskland av samma skäl.

Kommissionen har inlett ett förfarande mot Belgien beträffande diskriminering när det gäller villkoren för och de närmare bestämmelserna kring utfärdande av uppehållstillstånd.

2.2.3.3. >Plats för tabell>

2.2.3.4. Rösträtt och valbarhet

Genom att tillämpa direktiv 93/109/EG på rösträtten i och valbarheten till Europaparlamentsvalet kunde unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare rösta i och kandidera till parlamentsvalet i juni 1994. En rapport om tillämpningen av detta direktiv vid dessa val håller på att utarbetas.

Den 17 september 1995 hölls valet till Europaparlamentet i Sverige där medborgare i andra medlemsstater bosatta i Sverige kunde delta som väljare.

2.2.3.5. Fackföreningsrättigheter

Efter det att domstolen avkunnat dom i mål C-118/92 (48) angående gemenskapsanställdas valbarhet till yrkesorganisationerna har Luxemburg antagit en ny lagstiftning som överensstämmer med gemenskapsrätten.

2.2.3.6. Tillträde till arbete inom den offentliga sektorn

Sedan ett antal år bedriver kommissionen en systematisk kampanj för att öppna fyra prioriterade områden inom den offentliga sektorn för arbetstagare från andra länder inom unionen (statlig utbildning, civil forskning, folkhälsovård och offentliga organ med ansvar för kommersiella tjänster) (49). Denna kampanj har lett till att flera överträdelseförfaranden inletts.

Flera domstolsförfaranden mot Belgien, Luxemburg och Frankrike är fortfarande oavslutade.

Lagstiftningsprocessen har haft en positiv utveckling i Italien (genom antagandet av tre lagtexter) och i Spanien som har antagit en lagstiftning som överensstämmer med de fyra områdena.

Det bör framhållas att utvecklingen av den systematiska kampanjen inom de prioriterade områdena har haft en stimulerande inverkan på övriga områden också med tanke på att vissa lagstiftningars tillämpningsområde, (fransk lagstiftning från juli 1991 och tysk lagstiftning från december 1993), då detta i princip täcker hela den offentliga sektorn i dessa länder, inte går att begränsa till enbart de prioriterade områdena.

2.2.3.7. Social trygghet för migrerande arbetstagare

Förenade Kungarikets myndigheter i Gibraltar har beslutat att upplösa "Social Insurance Fund" från och med den 1 januari 1994. En stor del av de personer som påverkas av detta beslut är f d migrerande arbetstagare. Kommissionen har fått mer än 6 500 klagomål från de berörda.

Kommissionen har till de brittiska myndigheterna översänt ett motiverat yttrande med hänsyn till de gemenskapsrättsliga principerna i fråga - särskilt principerna om likabehandling och bevarande av förvärvade rättigheter eller rättigheter som håller på att förvärvas för att säkerställa den fria rörligheten för arbetstagare (tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71) - och till konsekvenserna för den fria rörligheten för arbetstagare inom gemenskapen.

2.2.3.8. Erkännande av examensbevis

Domstolens rättspraxis

Bland de domar som domstolen avkunnat inom detta område skall nämnas domen mot Italien om felaktigt genomförande av bestämmelserna i direktiven 78/686/EEG och 78/687/EEG om tandläkare (50).

Beträffande de överträdelseförfaranden som inletts på grundval av artikel 171 i fördraget, skall nämnas följande:

- Belgien har tillsänts ett motiverat yttrande enligt artikel 171 för underlåtenhet att följa domen av den 16 maj 1991 (mål C-167/90) om felaktigt överförande av bestämmelser i direktiv 85/432/EEG och 85/433/EEG om farmaceuter.

- I "frontistiriamålet" (om privatskolor i Grekland) har Grekland nu ändrat sin lagstiftning efter att domstolen avkunnat dom i mål C-147/86 och efter dom av den 30 januari 1992 (mål C-328/90) genom vilken Grekland dömdes en andra gång. Domstolen dömde Grekland för att ha brutit mot artiklarna 48, 52 och 59 i fördraget genom att ha förbjudit medborgare i andra medlemsstater att starta "frontistiria" och privata dans- och musiksskolor. Denna nya lagstiftning har inte medfört att den diskriminering som gett upphov till domarna upphört och kommissionen har beslutat att på nytt inleda förfarande i enlighet med artikel 171.

- Förfaranden har inletts i turistguidemålen (dom avkunnad den 26 februari 1991) på grundval av artikel 171 angående fritt tillhandahållande av tjänster i Italien och Frankrike (51).

Vidare skall följande nämnas:

- Efter dom av den 22 mars 1994 i turistguidemålet C-375/92 (52) mot Spanien om fritt tillhandahållande av tjänster, har nya lagar om yrkets utövande antagits i vissa autonoma regioner. Kommissionen granskar för närvarande dessa lagtexters överensstämmelse med domstolens dom.

- Grekland har verkställt domstolens dom av den 26 februari i turistguidemålet. Ett antal problem av sekundär betydelse återstår emellertid att lösa.

Nationella genomförandebestämmelser

Den 3 augusti 1995 antog kommissionen direktiv 95/43/EG, som ändrar bilagorna C och D till rådets direktiv 92/51/EEG om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning.

Domstolen har avkunnat dom mot Grekland (mål C-365/93) (53) och mot Belgien (mål C-316/94) (54) för underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser för direktiv 89/48/EEG om en första generell ordning. Dessa två stater har emellertid fortfarande inte slutfört genomförandet av detta direktiv. En påminnelse om de skyldigheter som härrör från domarna har översänts till dem.

Överträdelseförfaranden har inletts mot Grekland, Belgien, Portugal, Irland och Förenade Kungariket angående underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser för rådets direktiv 92/51/EEG som kompletterar direktiv 89/48/EEG.

Bristande överensstämmelse och felaktig tillämpning av direktiv

Kommissionen har förelagts ett fyrtiotal klagomål med anledning av restriktioner i strid med artiklarna 52 och 59 i fördraget och med de direktiv som skall underlätta ett ömsesidigt erkännande av examensbevis för yrkesändamål. Vissa klagomål har lett till att överträdelseförfaranden har inletts, medan andra har avslutats.

De förfaranden som inletts mot vissa medlemsstater på grund av bristande överensstämmelse eller felaktig tillämpning av direktiv har fullföljts. Som exempel kan nämnas följande:

- Det ärende som rör genomförandet av direktiv 89/48/EEG beträffande läraryrket i Tyskland och Frankrike.

- Det inledda förfarandet mot Tyskland om möjligheterna att utöva tandläkaryrket (villkor som ej är tillåtna enligt "tandläkardirektiven" ställs för att tandläkare som har tandläkarlegitimation från annat land än Tyskland skall få upptas i socialförsäkringssystemet).

- Det i den tolfte rapporten redan nämnda förfarande som inletts mot Spanien på grund av den etableringsrätt som landet erbjuder tandläkare med en utbildning som är betydligt lägre än den som föreskrivs i direktiven och som erhållits i latin-amerikanska länder.

- Förfarandet mot Spanien beträffande den spanska lagstiftning som överför direktiven som rör arkitekter och som upprättar en begränsning för hur länge tjänster kan tillhandahållas i Spanien.

- Nya överträdelseförfaranden på grundval av direktiv 89/48/EEG. Ett förfarande har inletts mot Spanien för att landet endast delvis har införlivat detta direktiv när det gäller metoderna för anlagsproven för detta yrke. Ett annat förfarande har inletts mot Italien för åsidosättande av garantierna för det förfarande som föreskrivs i samma direktiv.

Då Frankrike och Nederländerna har avskaffat diskrimineringen av advokater som utbildats i en annan medlemsstat har kommissionen beslutat att lägga ner klagomålen mot dessa medlemsstater.

2.2.3.9. >Plats för tabell>

2.2.3.10. Självständiga handelsagenter

Direktiv 86/653/EEG om självständiga handelsagenter har varit föremål för nationella genomförandeåtgärder i alla medlemsstater.

2.2.4. Friheten att tillhandahålla tjänster

2.2.4.1. Audiovisuella medier

Alla medlemsstater har anmält genomförandebestämmelser för direktiv 89/552/EEG om television utan gränser. Det pågår en undersökning av lagstiftningen i de nya medlemsstaterna.

Efter det att kommissionen vidtagit olika åtgärder verkar merparten av de problem som rör införlivandet (tvetydighet i formuleringen av bestämmelser eller felaktig tolkning) vara på väg att lösas. I Belgien och Förenade kungariket kvarstår dock grundläggande problem som rör artikel 2 (förhandsgodkännande av TV-sändningar från annan medlemsstat och bristande respekt för rangordningen av de kriterier som avgör en medlemsstats befogenhet) och artiklarna 4 och 5 om främjandet av europeisk produktion (utfärdandet av brittisk licens till programföretag som inte respekterar dessa bestämmelser).

Kommissionen övervakar regelbundet att bestämmelserna i direktivet ges en reell och korrekt tillämpning. På grund av många klagomål har särskild uppmärksamhet ägnats tillämpningen av bestämmelserna om reklam och sponsring och om skydd för minderåriga.

2.2.4.2. Telekommunikationer

Samtliga medlemsstater har anmält genomförandebestämmelser för de tre direktiven om frekvenser: 87/372/EEG (GSM), 90/544/EEG (Ermes) och 91/287/EEG (DECT). Resultatet av kommissionens analys av de nationella bestämmelser som anmälts är att de kan anses överensstämma med gemenskapens lagstiftning. Det pågår en granskning av hur väl de bestämmelser som anmälts från de nya medlemsstaterna (Finland, Sverige och Österrike) överensstämmer med gemenskapens lagstiftning.

Beslut 91/396/EEG om införandet av "112" som gemensamt europeiskt larmnummer har ännu inte genomförts i vissa medlemsstater. Artikel 2 i beslutet föreskriver att medlemsstaterna skall införa "112" som skall användas parallellt med det befintliga larmnumret, senast den 31 december 1992. För närvarande har sju medlemsstater (Belgien, Danmark, Finland, Förenade Kungariket, Luxemburg, Tyskland och Österrike) vidtagit åtgärder för genomförandet av detta beslut. Fem andra stater (Frankrike, Irland, Italien, Nederländerna och Sverige) har begärt dispens från kommissionen fram till den 31 december 1996 (55), genom att anföra tekniska och finansiella svårigheter. I Grekland, Portugal och Spanien har införandet av "112" stött på administrativa svårigheter (ansvarsfördelningen mellan olika ministerier).

Tio medlemsstater (Belgien, Danmark, Förenade Kungariket, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal och Tyskland) har redan infört "00" som gemensamt prefix för internationella telefonsamtal och följer på så vis beslut 92/264/EEG. Frankrike har, i enlighet med artikel 3.2 i beslutet, meddelat kommissionen särskilda tekniska och organisatoriska svårigheter och begärt en extra tidsfrist för att införa det gemensamma prefixet. Finland, Sverige och Österrike har meddelat EFTA:s övervakningsmyndighet (ESA) att de kommer att behöva längre tid för att genomföra beslutet (december 1997, oktober 1996, respektive slutet av 1998), medan Spanien ännu inte har meddelat uppgifter om genomförande.

Samtliga medlemsstater har införlivat ramdirektivet om ONP (direktiv 90/387/EEG), som innehåller de grundläggande principerna för tillgång till de allmänna telenäten och teletjänsterna och som således säkerställer de harmoniserade villkor som fastställts och erkänts i hela unionen.

Kommissionen har undersökt de nationella bestämmelser som anmälts från tio medlemsstater (Belgien, Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Italien, Irland, Nederländderna, Portugal, Spanien och Tyskland) för införlivande av direktiv 92/44/EEG, det första särdirektivet för ONP. De franska, brittiska och danska anmälningarna överensstämmer med bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen, medan övriga lagtexter som anmälts utgör en ofullständig införlivning av direktivet. Överträdelseförfaranden mot berörda medlemsstater pågår (eller kommer att inledas). De finska, svenska och österrikiska anmälningarna undersöks för närvarande av kommissionen.

Domstolen bedömde att Luxemburg och Grekland underlåtit att uppfylla de skyldigheter som åligger dem enligt artikel 189 i fördraget, då de inte antagit genomförandebestämmelser (56).

Frågan om tillämpningen av direktivet i Förenade kungariket har hänskjutits till domstolen för ett förhandsavgörande enligt artikel 177 i fördraget (57). Detta mål - känt som "BT-målet" - kommer att göra det möjligt för domstolen att fastställa direktivets tillämpningsområde och tolka vissa av direktivets bestämmelser (artikel 3-10).

Fem medlemsstater (Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Italien och Portugal) har anmält genomförandebestämmelser för direktiv 91/263/EEG som täcker direktivet i dess helhet, medan de anmälda bestämmelserna från Nederländerna, Spanien och Tyskland är ofullständiga. Överträdelseförfaranden har inletts mot dessa tre medlemsstater. De nationella genomförandebestämmelser som anmälts från Österrike, Finland och Sverige är för närvarande under utredning.

Domstolen fällde Belgien och Grekland för underlåtenhet att anmäla bestämmelser för införlivande av direktivet i de nationella rättsordningarna (58).

Direktiv 91/263/EEG har ändrats genom artikel 11 i direktiv 93/68/EEG om samordning av symboler och regler för gemenskapsmärkning av produkter. Fram till nu har fyra medlemsstater (Danmark, Frankrike, Förenade kungariket och Portugal) anmält nya införlivandetexter om märkning.

Det nya direktivet 93/97/EEG, som utvidgar tillämpningsområdet för direktiv 91/263/EEG till att omfatta även jordstationsutrustning för satellitkommunikation, trädde i kraft den 1 maj 1995. Sju medlemsstater (Danmark, Finland, Frankrike, Förenade kungariket, Nederländerna, Sverige och Tyskland) har anmält genomförandebestämmelser för detta direktiv.

2.2.4.3. >Plats för tabell>

2.2.4.4. Finansiella tjänster

Dialogen med de nationella myndigheterna

För att stärka det administrativa samarbetet och snabbt kunna komma fram med lösningar på problem har kommissionen upprätthållit regelbunden kontakt med de nationella myndigheterna, både inom de institutionella kommittéerna (rådgivande kommittén för banklagstiftning, försäkringskommittéen, kontaktkommittén för fondföretag (UCITS)), och inom de särskilda tolkningsgrupperna (när det gäller bankfrågor, tolkning av försäkringsdirektiven, tolkning av direktivet om kraven på eget kapital, etc.) och inom grupper på högre nivå ("High Level Security Supervisors Committee" (HLSSC) - för värdepappersfrågor).

Ärenden på nivån för formell underättelse och motiverat yttrande

- Inledning av nya förfaranden. På försäkringsområdet inledde kommissionen 13 överträdelseförfaranden rörande brott mot artiklarna 52 och 59 i fördraget och mot vissa direktiv (sex efter klagomål och sju grundade på egna undersökningar). På bankområdet inledde kommissionen fyra förfaranden (två grundade på formella klagomål och två på egna undersökningar) och avskrev fem klagomål. Det bör nämnas att antalet officiellt inledda förfaranden har ökat avsevärt under 1995 i förhållande till 1994.

- Motiverade yttranden. Ett motiverat yttrande avgavs i ett stort antal överträdelseförfaranden. Flertalet (men inte alla - se nedan) handlar om underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser på försäkringsområdet.

Följande ärenden bör nämnas:

- Ett motiverat yttrande avgavs till Luxemburg för att lagstiftningen som rör försäkringsagenter brister i överensstämmelse med artikel 59 i fördraget. Yttrandet gäller i huvudsak att lagstiftningen i Luxemburg kräver att chefer, ombud, inspektörer, agenter och andra som ägnar sig åt försäkringsverksamhet är bosatta i Luxemburg, vilket är oförenligt med det fria tillhandahållandet av tjänster.

- När det gäller genomförandet av direktiv på försäkringsområdet pågår flera överträdelseförfaranden som rör underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser. Det är de förfaranden som inletts mot tre medlemsstater (Grekland, Irland och Spanien) angående direktiv 91/371/EEG (överenskommelsen med Schweiz) och de som inletts mot fyra medlemsstater (Belgien, Grekland, Italien och Spanien) angående direktiv 91/674/EEG (årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag).

- På bankområdet avgav kommissionen två motiverade yttranden till Tyskland, för att den tyska lagstiftningen för införlivande av direktiv 92/121/EEG (om kreditinstituts stora exponeringar) och 92/30/EEG (om gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut) inte träder i kraft förrän den 31 december 1995, vilket är två respektive tre år efter att tidfristen för införlivandet gått ut.

- Även om de flesta medlemsstater redan anmält bestämmelser för direktiv 92/49/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) och 92/96/EEG (tredje direktivet om direkt livförsäkring) har inte införlivandet och tillämpningen skett fullt ut; det finns flera fall där införlivandet varit ofullständigt eller där bestämmelserna brister i överensstämmelse med direktiven. Spanien meddelade i december 1995 en ramlag som bara delvis införlivar direktiv 90/232/EEG, 91/371/EEG, 91/674/EEG, 90/618/EEG (ansvarsförsäkring för motorfordon), 90/619/EEG (andra direktivet om livförsäkring), 92/49/EEG och 92/96/EEG. Inget av överträdelseförfarandena som i detta sammanhang redan inletts mot Spanien har kunnat avskrivas.

- Det är slutligen på sin plats att nämna avslutandet av ärenden om underlåtenhet att anmäla införlivande av direktiven 91/308/EEG om tvättning av pengar och 90/619/EEG (Irland), direktiven 91/371/EEG, 92/96/EEG och 92/49/EEG (Belgien), direktiven 92/96/EEG och 92/49/EEG (Italien, Luxemburg och Irland), direktiv 91/674/EEG (Danmark, Luxemburg och Tyskland) samt direktiven 91/308/EEG och 92/30/EEG (Grekland).

Domstolen har ännu inte meddelat dom i den passivitetstalan mot Italien som rör lagen om finansiella mellanliggande institut (den s.k. "SIM"-lagen) (59).

Dom meddelades dock den 14 november 1995 i mål C-484/93 (60). Domstolen fann att den lagstiftning i Luxemburg enligt vilken räntesubventioner för bygglån endast beviljas om lånet har givits av ett kreditinstitut som är godkänt av Luxemburg, stred mot gemenskapsrätten.

Grekland har fällts för underlåtenhet att införliva direktiv 90/618/EEG, 90/619/EEG och 88/357/EEG (andra direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) - (förenade mål C-109/94, C-209/94 och C-225/94) (61).

De domar som meddelades av domstolen under 1994 för underlåtenhet att införliva direktiv 90/618/EEG, 90/619/EEG och 90/232/EEG har ännu inte verkställts i Spanien.

Den 10 maj 1995 meddelade domstolen förhandsavgörande i mål C-398/93 (62) där ett nederländskt företag stod mot nederländska staten. Domstolen fann att artikel 59 i fördraget inte innebär hinder mot en nationell bestämmelse som, för att värna investerarnas tilltro till den nationella marknaden, förbjuder praktiserandet av "cold calling" (opåkallade telefonkontaker i syfte att bygga upp en kundkrets).

Mål i domstolen

Kommissionen har från sitt håll avgivit ståndpunkt i två förhandsavgöranden.

Det första (C-238/94) rör tillämpningen av direktiv 92/49/EEG på försäkringar som ingår i ett socialförsäkringssystem.

Det andra (C-222/95) rör möjligheten för en medlemsstat att, innan det andra bankdirektivet (89/646/EEG) trätt i kraft, av ett kreditinstitut inom gemenskapen, som redan godkänts i sitt ursprungsland, kräva ytterligare ett godkännande för att det fritt skall få tillhandahålla tjänster inom landet

2.2.4.5. >Plats för tabell>

2.2.5. Fri rörlighet för kapital

Kommissionens kontroll av kapitalets rörlighet inom unionen visade att situationen i grunden är tillfredsställande. Gemenskapsrätten har införlivats i alla medlemsstater och undantag gällande under en övergångsperiod har upphört.

Det verkar som aktörerna på det ekonomiska området drar fördel av att restriktioner för kapitalets rörlighet tagits bort och av den ökade öppenheten på medlemsstaternas finansiella marknader. Kapitalflödena över gränserna inom unionen och mellan unionens länder och tredje land har tilltagit betydligt under senare år.

De grundläggande lagtexterna har funnits under relativt lång tid men fortfarande kvarstår en rad hinder mot kapitalets fria rörlighet. Även om det oftast inte handlar om rena restriktioner kan dessa hinder få väsentliga effekter för kapitalets rörlighet och den finansiella integrationen. Sådana hinder kan utgöras av villkor för handel med värdepapper på de inhemska kapitalmarknaderna, investeringsrestriktioner, bestämmelser inom privatiseringslagstiftningen som syftar till att kontrollen behålls över privatiserade företag, restriktioner för institutionella investerare att företa investeringar utomlands som inte motiveras av tillsynsmässiga regler osv.

Kommissionen verkar för att avskaffa sådana hinder, både genom att samråda med medlemsstaterna och, när så är nödvändigt, sända formella underrättelser till de nationella myndigheterna. När medlemsstaterna ändå inte vidtagit åtgärder har kommissionen fortsatt till nästa steg i överträdelseförfarandet, ett motiverat yttrande. Motiverade yttranden har avgivits till följande medlemsstater: Tyskland för att utlänningar förbjudits att förvärva statliga sparobligationer, Italien som förbjudit utförsel av betalningsmedel på belopp större än 20 miljoner lire, Portugal på grund av restriktionerna för utlänningar att köpa in sig i privatiserade företag och Spanien för kraven på särskilt tillstånd för att betalningsmedel på belopp större än 5 miljoner pesetas ska få föras ut ur landet.

Genom Fördraget om Europeiska unionen infördes en ny ordning för rörlighet av kapital och betalningar. Från och med den 1 januari 1994 har artikel 73 b-g i kapitel 4 ("Kapital och betalningar") i detta fördrag ersatt artikel 67-73 i fördraget. Frihet för kapital och betalningar är numera en rätt som äger direkt tillämplighet; sekundär lagstiftning är inte längre nödvändig. Med den nya ordningen utsträcktes kravet på liberalisering till att, med vissa begränsade undantag, gälla även icke-medlemsstater.

Följande domar som direkt rör kapitalets rörlighet avkunnades av EG-domstolen under året:

- Målen Bordessa och Mellado (förenade mål 358/93 och 416/93 av den 23 november 1995)

Enligt detta beslut skulle krav på förhandstillstånd vid utförsel av betalningsmedel innebära att utnyttjandet av den fria rörligheten för kapital var underställd myndigheternas bestämmanderätt och därför göra den fria rörligheten till en skenbar frihet. Krav på förhandstillstånd kan därför hindra kapitalrörelser som är möjliga enligt gemenskapens lagstiftning. Å andra sidan skulle anmälningskrav göra det möjligt för de nationella myndigheterna att utöva en effektiv övervakning för att hindra överträdelser av nationella lagar och föreskrifter utan hinder för den fria rörligheten för kapital.

- Målen Sanz de Lera, Diaz Jimenez och Kapanoglu (förenade mål 163/94, 165/94 och 250/94 av den 14 december 1995)

Enligt denna dom, som överensstämmer med Bordessa-domen, är krav på förhandstillstånd vid utförsel av betalningsmedel till icke-medlemsstater oförenliga med bestämmelserna i fördraget om den fria rörligheten för kapital. I domen faststlogs också den direkta tillämpligheten av fördragsbestämmelserna om kapital och betalningar.

- Svensson-målet (C-484/93 av den 14 november 1995)

Denna dom avser de bestämmelser som kräver att en bank måste vara etablerad i en medlemsstat för att låntagarna som bor i landet skall kunna få räntesubventioner från staten. Bestämmelserna kan avskräcka eventuella låntagare från att vända sig till banker etablerade i andra medlemsstater, och bestämmelserna utgör därför ett hinder mot den fria rörligheten för kapital, som t.ex banklån. De är inte förenliga med fördragsbestämmelserna om det fria tillhandahållandet av tjänster.

Artikel 104 (monetär finansiering)

Artikel 104 i fördraget om förbudet mot centralbanksfinansiering av den offentliga sektorn. Det är förbjudet för centralbanker att ge gemenskapsmyndigheter, nationella myndigheter eller andra offentligrättsliga organ rätt att övertrassera konton eller ge andra former av krediter. Centralbankerna förbjuds även att förvärva skuldförbindelser direkt från dessa myndigheter.

I rådets förordning (EEG) nr 3603/93, som trädde ikraft under inledningen av andra etappen i förverkligandet av EMU (1 januari 1994), preciseras ytterligare innehållet i artikel 104. Denna förordning föreskriver bl.a. att skuldförbindelser med fast löptid befintliga den 31 december 1993 kan förlängas och att centralbankerna kan förvärva statliga skuldförbindelser på andrahandsmarknaden. Dessutom medges begränsade undantag för viss centralbanksfinansiering som krediter med en dags löptid, innehav av checkar utställda av tredje man som krediterar den offentliga sektorns konto, begränsat innehav av mynt och krediter för att finansiera internationella monetära åtaganden.

På grund av den korta tidsperioden mellan Maastrichtfördragets ikraftträdande i november 1993 och inledningen av den andra etappen av EMU i januari 1994 hade vissa medlemsstater vid inledningen av den andra etappen inte anpassat sin nationella lagstiftning. Dock följer medlemsstaterna, med undantag av vissa återstående mindre tekniska anpassningar, artikel 104 i förordning (EEG) nr 3603/93.

Artikel 104 a (positiv särbehandling)

Artikel 104 a rör förbudet mot positiv särbehandling av den offentliga sektorn hos finansinstitut. Med positiv särbehandling menas att den offentliga sektorn ges möjlighet att erhålla medel från finansinstitut på villkor som inte ges på den fria marknaden. Syftet med förbudet är att låta den offentliga sektorn omfattas av samma lånerestriktioner som den privata sektorn. Rådets förordning (EEG) nr 3604/93, som fastställer definitionerna för tillämpningen av förbudet trädde ikraft den 1 januari 1994. De villkor som behandlas i förordningen rör bl.a. positiv särbehandling, offentliga sektorns tillsynsmässiga hänsyn och finansinstitut.

Positiv särbehandling hos finansinstitut går utöver krav på förvärvande och innehav av skuldförbindelser som ställts ut av den offentliga sektorn. Indirekta åtgärder som skattefördelar eller finansiella fördelar riktade mot finansinstitut och som inte är förenliga med principerna i en marknadsekonomi är också förbjudna.

För närvarande pågår inga mål som rör bristande anpassning till lagstiftningen.

2.2.6. Bolagsrätt

Med undantag av nedan nämnda fall av underlåtenhet att anmäla bestämmelser och några problem som rör bristande överensstämmelse, som man ännu inte undersökt hur allvarliga de är, medför inte införlivandet av direktiven på detta område några särskilda problem.

Kommissionen har inlett ett rättsligt förfarande mot Tyskland för felaktig tillämpning av direktiv 68/151/EEG om bolagsregister och 78/660/EEG om årsbokslut. I strid med bestämmelserna i dessa direktiv och den tyska lagen för införlivande vägrar ungefär 90 % av alla företag med begränsat ansvar att offentliggöra sina räkenskaper genom att lämna uppgifter till bolagsregistret.

Kommissionen har också hänskjutit till domstolen frågan om Tysklands underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser för direktiv 90/605/EEG om ändring av tillämpningsområdet för direktiven om årsbokslut och sammanställd redovisning.

Motiverade yttranden avgavs till Grekland, Irland, Portugal och Luxemburg för underlåtenhet att anmäla åtgärder för införlivande av direktiv 92/101/EEG (om ändring av direktiv 77/91/EEG om aktiebolagskapital).

2.2.6.1. >Plats för tabell>

2.2.7. Immateriell och industriell äganderätt

Direktiv 89/104/EEG om varumärken är det enda som antagits på detta område. Enligt detta direktiv innebär inregistreringen av ett varumärke att innehavaren ges en ensamrätt med befogenhet att förbjuda tredje man att utnyttja symbolen i affärslivet.

Harmoniseringen av medlemsstaternas lagstiftning på området för nationella varumärken är inte fullständig, utan är begränsad till vissa aspekter med direkt inverkan på den inre marknaden. På områden där det inte skett någon harmonisering behåller varje medlemsstat friheten att bestämma den ordning som bäst passar dess tradition.

Direktivet är tillämpligt på följande sätt:

- Direktivet gäller endast inregistrerade märken; skyddet av hävdvunna märken faller under medlemsstaternas egen lagstiftning.

- Direktivet gäller alla kategorier av inregistrerade varumärken erkända av den nationella lagstiftningen: varumärken för produkter eller för tjänster, individuella märken, kollektivmärken, garantimärken eller kvalitetsmärken. Detta betyder inte att medlemsstaterna måste införa dessa olika kategorier i sin lagstiftning.

- Direktivet gäller varumärken som varit föremål för en internationell registrering med verkan i medlemsstaten.

- Direktivet gäller endast själva rätten om inregistrerade varumärken; det innehåller inga bestämmelser som syftar till harmonisering av förfarandena.

Det var först fastställt att direktivet skulle införlivas före den 28 december 1991, men tidsfristen förlängdes sedan till den 31 december 1992.

Tio medlemsstater, bl.a. de nya medlemsstaterna, har införlivat detta direktiv. Införlivandet i den spanska lagstiftningen anmäldes till kommissionen redan innan själva direktivet hade antagits. Trots denna relativt långa tidsfrist har fyra länder (Belgien, Luxemburg, Irland och Nederländerna) fortfarande inte anmält genomförandebestämmelser. De överträdelseförfaranden som inletts i detta sammanhang pågår.

Bortsett från underlåtenheten att anmäla bestämmelser finns det fortfarande allvarliga problem i Beneluxländerna: den gemensamma lagstiftningen i Beneluxländerna innehåller inte principen om "förväxling", som är en nödvändig förutsättning för att en åtgärd mot olaga efterbildning skall kunna inledas, om ett liknande märke används på marknaden.

Upphovsrätt och närstående rättigheter

Efter överträdelseförfarandet mot Grekland för felaktigt införlivande av direktiv 87/54/EEG om det rättsliga skyddet för kretsmönster i halvledarprodukter antogs i november 1995 bestämmelser som anpassar den grekiska lagstiftningen till gemenskapsrätten. Luxemburg som inte hade införlivat direktiv 91/250/EEG om rättsligt skydd för datorprogram har åtgärdat detta, vilket innebär att alla medlemsstater nu har införlivat detta direktiv.

Däremot har fem medlemsländer - Irland, Luxemburg, Nederländerna, Portugal och Förenade kungariket - ännu inte införlivat direktiv 92/100/EEG om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa rättigheter avseende upphovsrättsligt skydd vad gäller immateriell äganderätt. Detta direktiv ålade medlemsstaterna att anta nödvändiga bestämmelser för att följa direktivet senast den 1 juli 1994. Kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot dessa medlemsstater.

Direktiv 93/83/EEG om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel skulle ha införlivats före den 1 januari 1995. Endast Belgien, Danmark, Finland, Spanien och Sverige har antagit bestämmelser för detta direktiv och kommissionen har skickat en formell underrättelse till övriga medlemsstater.

Direktiv 93/98/EEG om skyddstiden för upphovsrätt och vissa närstående rättigheter som föreskriver att medlemsstaterna skall anta nödvändiga bestämmelser för att följa direktivet före den 1 juli 1995, har införlivats i Belgien, Danmark, Finland, Grekland, Irland, Spanien, Sverige och Tyskland. Kommissionen har vidtagit nödvändiga åtgärder gentemot övrig