Ändrat förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG

(framlagt av kommissionen enligt artikel 189a.2 i EG-fördraget)

MOTIVERING

Inledning

Den 10 oktober 1997 antog kommissionen ett förslag till direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG (Fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring) (1). Förslaget överlämnades till Europaparlamentet och rådet i en skrivelse av den 13 oktober 1997.

(1) EGT C 343, 13.11.1997, s. 11.

Vid sin 353:e plenarsession den 25 mars 1998 avgav Ekonomiska och sociala kommittén ett positivt yttrande (2) (enhälligt) om förslaget till direktiv och föreslog vissa ändringar.

(2) EGT C 157, 25.5.1998, s. 6.

Vid sin plenarsession den 16 juli 1998 antog Europaparlamentet en lagstiftningsresolution med parlamentets yttrande (3) om kommissionens förslag till direktiv. I Europaparlamentets yttrande finns 36 ändringsförslag. Ett stort antal av dessa ändringsförslag, som kommer att bidra till att förtydliga och förbättra förslaget till direktiv, godkändes helt eller delvis av kommissionen, antingen till sitt innehåll eller med vissa ändringar i ordalydelsen.

(3) EGT C 292, 21.9.1998, s. 123.

Det ändrade förslaget har utarbetats för att beakta båda institutionernas yttranden.

Kommentarer till de ändringar som införts i förslaget

Fjärde skälet a [nytt] och b [nytt]

Europaparlamentets ändringsförslag 1 och 2 har införlivats i texten genom hänvisningar till systemet med Gröna kort-byråer och dess svagheter. Genom att dessa två punkter införs blir det lättare att förstå att det återstår vissa praktiska problem som måste lösas trots att det redan finns ett system för skadereglering.

Femte skälet

Texten har förbättrats för att beakta parlamentets ändringsförslag 3.

Sjätte skälet

Ordalydelsen i det engelska originalet har förbättrats (begreppet "victim" har ersatts med begreppet "injured party" enligt Europaparlamentets ändringsförslag 4 - termen har också ändrats i alla andra stycken i ingressen och i direktivets bestämmelser; hänvisning till begreppet "förlust eller skada") för att direktivet skall överensstämma med tidigare direktiv (artikel 1.2 i direktiv 72/166/EEG). [Översättarens anmärkning: Denna ändring föranleder inga ändringar i den svenska versionen.]

Sjätte skälet a [nytt]

Parlamentets ändringsförslag 9 införlivas i texten. Därmed markeras behovet av att införa en möjlighet för den skadelidande att göra direktanspråk hos försäkringsgivaren, vilket skapar ett rättsligt band mellan den skadelidande och försäkringsgivaren.

Sjätte skälet b [nytt] och c [nytt]

Parlamentets ändringsförslag 5 och 6 införlivas i texten, där det bland annat hänvisas till principen att skadan regleras genom skaderegleringsrepresentanten och de fördelar detta innebär.

Sjätte skälet d [nytt]

Parlamentets ändringsförslag 7 införlivas i texten, där det klart anges att införandet av ett system med skaderegleringsrepresentanter inte påverkar bestämmelserna i tillämplig lagstiftning eller domstolarnas behörighet. Detta stycke har också utökats med ett förtydligande om att skaderegleringsrepresentantens verksamhet inte är nog för att fastställa domstolarnas behörighet till den medlemsstat där den skadelidande är bosatt eller för att det landets lagstiftning skall vara tillämplig vid regleringen av skadan.

Sjätte skälet e [nytt] och nionde skälet [utgår]

Sjätte skälet f [nytt] ersätter det ursprungliga nionde skälet. Ordalydelsen har förbättrats för att det tydligare skall framgå att skaderegleringsrepresentanten och rätten till direktanspråk fungerar som komplement och för att hindra den felaktiga tolkningen att skaderegleringsrepresentantens verksamhet medför att domstolarnas behörighet fastställs till det medlemsland där den skadelidande är bosatt, såvida inte detta föreskrivs i Brysselkonventionen (4) - vilket inte är fallet, åtminstone inte för närvarande - eller i något annat internationellt avtal om domstolarnas behörighet.

(4) Konvention av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område.

Sjunde skälet

Ordalydelsen har ändrats för att beakta vissa delar av ändringsförslag 10. Beskrivningen av skaderegleringsrepresentantens befogenheter har förbättrats. Även i den ändrade ordalydelsen anges att skaderegleringsrepresentanten företräder försäkringsbolaget inför domstol. Även om den skadelidande - enligt de nuvarande bestämmelserna i internationell privaträtt om domstolarnas behörighet - inte kan väcka talan mot skaderegleringsrepresentanten i det medlemsland där han eller hon är bosatt, kan det inte uteslutas att detta område kommer att utvecklas ytterligare (genom eventuella ändringar av Brysselkonventionen).

Tionde skälet och tionde skälet a [nytt]

Ordalydelsen har ändrats för att beakta innehållet i ändringsförslag 26 och 27 om tillämpning av skärpta påföljder om försäkringsgivaren inte lämnar ett motiverat svar inom en viss tid. Påföljdernas karaktär har preciserats så att de skall vara systematiska och verkningsfulla. När det gäller innehållet i påföljderna hänvisas nu tydligt både till ekonomiska och likvärdiga administrativa påföljder. En uppräkning av ett stort antal kännbara administrativa påföljder har införts i tionde skälet. I tionde skälet hänvisas nu till ytterligare civilrättsliga ekonomiska påföljder i form av ränta vid försenad betalning. Stycket har anpassats så att det stämmer överens med den ändrade ordalydelsen i artikel 3.6.

Elfte skälet och elfte skälet a [nytt]

Ordalydelsen i elfte skälet har förbättrats på det sätt som parlamentet föreslår (ändringsförslag 12). Det har också gjorts vissa förtydliganden om insamling av uppgifter om försäkringsskyddet upphörande - vilket inte nödvändigtvis behöver sammanfalla med försäkringsavtalets ursprungliga giltighetstid. I elfte skälet a har ordalydelsen dessutom kompletterats med en hänvisning till fordon (till exempel statliga fordon eller militära fordon) som är undantagna från skyldigheten att ha ansvarsförsäkring. Därmed överensstämmer ordalydelsen i detta stycke med den ändrade ordalydelsen i artikel 4.4, som innehåller en ny bestämmelse om dessa fordon.

Elfte skälet b [nytt] och c [nytt]

Ordalydelsen i direktivet har förtydligats i fråga om motivet för att lämna uppgifter om den person som äger det berörda fordonet. Begreppet berättigat intresse, som är en allmänt accepterad princip i medlemsstaternas lagstiftning, har införts både i elfte skälet b [nytt] och i artikel 4.4. En försummelse i det ursprungliga förslaget har rättats till genom att en hänvisning till direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (5) har införts. Genom denna hänvisning garanteras den nödvändiga överensstämmelsen med bestämmelserna om dataskydd och med kommissionens allmänna politik på området. Detta behövs eftersom uppgifter av detta slag, framför allt namn och adress på ägaren eller den person som vanligtvis kör fordonet, måste behandlas och lämnas ut om det är fråga om oförsäkrade fordon eller fordon som inte är försäkrade på ett giltigt eller lagligt sätt. Artikel 4 har kompletterats i samma syfte (en ny punkt 5 har införts).

(5) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

Tolfte skälet, tolfte skälet a [nytt] och trettonde skälet

Dessa skäl har ändrats för att beakta delar av Europaparlamentets ändringsförslag 13. I trettonde skälet anges att ärenden där försäkringsgivaren inte kan identifieras också kan regleras genom skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt, vilket underlättar för utländska besökare som lider skada, eftersom de inte behöver vända sig till mer än ett enda organ. Denna nya bestämmelse har emellertid kompletterats genom att det i trettonde skälet klart anges att de gällande försäkringsdirektiven måste följas: oförsäkrade eller oidentifierade fordon skall behandlas enligt direktiv 84/5/EEG (6) och omfattas av garantifonderna. För att det här direktivet skall överensstämma med direktiv 84/5/EEG anges klart i trettonde skälet att det är garantifonderna som har det slutliga ansvaret enligt artikel 4.1 i direktiv 84/5/EEG.

(6) Rådets andra direktiv 84/5/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om ansvarsförsäkring för motorfordon.

Tolfte skälet a [nytt] avslutas med en hänvisning till att skadeersättningsorganen skall ingå ett avtal om närmare bestämmelser om ersättning för det utbetalda beloppet för att stycket skall överensstämma med motsvarande bestämmelse i artikel 5.2.

Artikel 1

Ordalydelsen i artikel 1 har förbättrats för att åtminstone delvis beakta Europaparlamentets ändringsförslag 15. Syftet har också varit att förtydliga vad som avses med den "skadelidande" i det ursprungliga förslaget och att se till att detta direktiv överensstämmer med tidigare direktiv om motorfordonsförsäkring. När det gäller utvidgandet av direktivets tillämpningsområde till att omfatta alla olyckor som inträffar utanför den medlemsstat där den skadelidande är bosatt (även olyckor i tredje land) har artikel 8a [ny] införts. I denna artikel fastställs att kommissionen skall undersöka möjligheten att lösa denna fråga genom ett internationellt avtal och där anges också att kommissionen har för avsikt att studera denna lösning. Det bör dock påpekas att artikel 6 faktiskt har ett större tillämpningsområde, men skälet till detta är endast att artikeln måste överensstämma med artiklarna 6 och 7 i direktiv 72/166/EEG (7). Enligt dessa bestämmelser skall medlemsstaterna kontrollera att fordon från tredje land är försedda med antingen ett giltigt grönt kort eller bevis om gränsförsäkring innan de passerar in i unionen. Följaktligen har varken första "motorfordonsdirektivet" eller det nuvarande direktivet några extraterritoriella effekter, eftersom hänvisningen till fordon från tredje land endast avser fordon som tillfälligt används inom EG:s territorium och de eventuella följderna av denna användning (eventuella olyckor).

(7) Rådets direktiv 72/166/EEG av den 24 april 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet.

Artikel 2

Ordalydelsen i artikel 2 har förbättrats i enlighet med Europaparlamentets ändringsförslag 16.

Artikel 3.1

Ordalydelsen i artikel 3.1 har förbättrats för att beakta delar av Europaparlamentets ändringsförslag 17. Även innehållet i ändringsförslag 18 och 19 har beaktats. Skaderegleringsrepresentanten skall kunna kommunicera med den skadelidande på dennes eget språk och försäkringsbolaget skall självt välja skaderegleringsrepresentant. Den återstående delen av ändringsförslag 19, där det hänvisas till fysiska eller juridiska personer, institutioner eller andra organ som kan vara lämpade att utföra dessa uppgifter, har emellertid inte införts i utkastet till direktiv. En sådan uppräkning kan leda till feltolkningar och ge intryck av att förteckningen är uttömmande, vilket inte bör vara fallet.

Artikel 3.3

Ordalydelsen i artikel 3.3 har förbättrats i enlighet med Europaparlamentets ändringsförslag 20. Vissa ytterligare förtydliganden har införts genom hänvisning till bestämmelserna om obligatoriskt försäkringsskydd i direktiv 90/232/EEG (8) och hur dessa bestämmelser skiljer sig från de bestämmelser i internationell privaträtt som är tillämpliga på olyckan. Förteckningen över de personer på vilka den skadelidande kan ha en fordran och mot vilka denne därför kan vilja inleda förfaranden har utökats med hänsyn till de olika rättsliga möjligheter som finns enligt gällande regler i de olika medlemsstaterna. Europaparlamentets ändringsförslag 25 har införts i den sista meningen i denna punkt.

(8) Rådets tredje direktiv 90/232/EEG av den 14 maj 1990 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon.

Artikel 3.4

Förslaget har ändrats för att beakta Europaparlamentets ändringsförslag 21. Försäkringsgivaren bör ansvara för valet av skaderegleringsrepresentant och överväga om denne är lämpad för uppgiften eller ej.

Artikel 3.5

Ett förtydligande av skaderegleringsrepresentantens befogenheter att företräda försäkringsgivaren inför domstol och nationella myndigheter har införts. Begreppet nationella myndigheter avser både de administrativa och rättsliga myndigheterna. Med den ordalydelse som Brysselkonventionen har idag är det inte möjligt att inleda ett rättsligt förfarande i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt, dvs. den medlemsstat där skaderegleringsrepresentanten finns, men den skadelidande kan få en sådan möjlighet i framtiden genom ändringar i konventionen eller genom andra internationella avtal. Därför bör ordalydelsen i direktivet inte skapa ett prejudikat som i framtiden kan visa sig ha negativa följder för skadelidande.

Artikel 3.6

Ordalydelsen i artikel 3.6 har ändrats för att beakta innehållet i Europaparlamentets ändringsförslag 26 och 27 om skärpta påföljder för att garantera att den skadelidande snabbt får ett motiverat ersättningsbud. Påföljdernas karaktär har preciserats: de måste vara systematiska och verkningsfulla. Det innebär att de nationella myndigheterna har en absolut förpliktelse att tillämpa påföljder och att det inte finns någon möjlighet att göra undantag från den principen. De nationella myndigheterna kommer naturligtvis att ha en viss frihet att besluta hur sträng påföljden skall vara, något som kommer att variera beroende på omständigheterna. När det gäller innehållet i påföljderna har en tydlig hänvisning både till ekonomiska och likvärdiga administrativa påföljder lagts till. En uppräkning av ett stort antal kännbara administrativa påföljder har införts i tionde skälet för att förtydliga denna "motsvarande verkan".

Det är nödvändigt att fastställa särskilda påföljder inom ett väl avgränsat sammanhang för att särskilja från den allmänna bestämmelsen om påföljder i artikel 9 i förslaget.

Det finns också en skillnad mellan å ena sidan de ekonomiska påföljder som föreskrivs i artikel 3.6 första stycket, som enligt rättstraditionen i varje medlemsstat kan vara administrativa böter eller, mer sällan, särskilda civilrättsliga påföljder (som den franska lagen "loi Badinter"), och å andra sidan den ränta som skall betalas vid försenad betalning, som i de flesta medlemsstaterna utgör en del av den allmänna civilrätten. I direktivet preciseras påföljdernas karaktär för att bestämmelserna skall bli mer verkningsfulla, men direktivet innehåller inte någon hänvisning till tillämpningsföreskrifter. Dessa frågor kommer i enlighet med subsidiaritetsprincipen att lösas genom nationella administrativa och civilrättsliga bestämmelser. I artikel 3.6 sista stycket har en tydlig hänvisning till dröjsmålsränta lagts till.

I artikel 3.6 första stycket första strecksatsen anges klart att försäkringsgivarens ersättningsbud skall vara "motiverat" och på samma sätt har i den andra strecksatsen ordet "lämpligt" ersatts med "motiverat". Detta ord återspeglar bättre kommissionens avsikt att ålägga försäkringsgivaren en skyldighet att ge motiverade svar om sitt ingripande eller sin vägran att ersätta den skada som den skadelidande lidit. Försäkringsgivaren måste förklara hur skadans omfattning har fastställts och varför försäkringsgivaren anser att den skadelidandes ersättningskrav endast delvis behöver tillmötesgås. Om den skadelidande överklagar dessa förpliktelser eller ersättningsbeloppet efter försäkringsgivarens motiverade svar, skall tvisten avgöras av den behöriga nationella domstolen enligt nationella bestämmelser. I sådana fall kan den nationella domstolen eller lagstiftaren föreskriva till exempel att om den skadelidande inte svarar på en berättigad begäran som försäkringsgivaren eller dennes skaderegleringsrepresentant gör för att avsluta ersättningsärendet, skall tidsfristen på tre månader förlängas. Medlemsstaterna kan också föreskriva att i fall där förpliktelserna inte överklagas, men där skadorna inte har beräknats i sin helhet, kan preliminär ersättning betalas till den skadelidande som ett förskott på det slutliga ersättningsbeloppet.

Artikel 3.7

Artikel 3.7 har formulerats om och kompletterats för att klargöra att tillsättandet av en skaderegleringsrepresentant inte skall betraktas som en primär eller sekundär etablering av försäkringsbolaget, vare sig med hänsyn till materiella bestämmelser (hänvisning till tredje (9) och andra direktivet (10) om annan direkt försäkring än livförsäkring) eller bestämmelser som styr fastställandet av domstolarnas behörighet (hänvisning till Brysselkonventionen).

(9) Rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring).

(10) Rådets andra direktiv av den 22 juni 1988 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster samt om ändring av direktiv 73/239/EEG.

Artikel 4.1

Textens struktur har förbättrats. Hänvisningen till "motorfordon som är registrerade inom dess territorium" har ersatts med strecksatserna a och b om registreringsnumret och försäkringsnumret. Båda dessa är nödvändiga för att ett fordon skall få användas fritt inom EG:s territorium. En hänvisning till försäkringsskyddets upphörande, som inte alltid sammanfaller med att giltighetstiden för själva försäkringen löper ut, har införts för att beakta åtminstone innehållet i Europaparlamentets ändringsförslag 29. Ordalydelsen har också ändrats i enlighet med Europaparlamentets ändringsförslag 28 och en hänvisning till fordon som inte behöver vara försäkrade, till exempel miltitära fordon och statliga fordon, har införts. Strecksatserna d och e har införts för att alla avvikelser och undantag från skyldigheten att ha ansvarsförsäkring enligt direktiv 72/166/EEG skall inbegripas.

Artikel 4.2

Textens struktur har förbättrats. En hänvisning till att giltighetstiden löper ut har införts för att beakta Europaparlamentets ändringsförslag 29. Den skyldighet som åläggs försäkringsgivaren i utkastet till förslag skiljer sig emellertid från den som Europaparlamentet föreslår. Enligt Europaparlamentets ändringsförslag 29 skall försäkringsgivaren ha en fortlöpande skyldighet att underrätta informationsorganet om nya eller gällande avtals giltighet, men kommissionen föreslår en enklare lösning. Om man antar att ett försäkringsavtal är giltigt och förnyas automatiskt så länge det inte sägs upp enligt de villkor och inom den tidsfrist som fastställs i avtalet, är försäkringsgivaren inte skyldig att underrätta informationsorganet om att avtalet fortfarande är giltigt, utan endast om att avtalet har upphört att gälla. I detta direktiv förutsätts att avtalet fortfarande gäller så länge försäkringsgivaren inte meddelar att det har upphört. Detta underlättar också för försäkringsgivaren som i praktiken endast blir skyldig att lämna uppgifter om nya avtal (försäkringsnumret) och om gamla avtal som upphört att gälla (dagen då avtalet löper ut), men inte om gamla avtal som automatiskt förnyas.

Artikel 4.3 och 4.4 [ny]

Strukturen i artikel 4.3 har förbättrats i enlighet med delar av Europaparlamentets ändringsförslag 30. Europaparlamentets ändringsförslag 31 har införts i punkt 3. Denna ändring innebär att medlemsstaterna blir skyldiga att se till att informationsorganen omedelbart svarar på den skadelidandes begäran. En ny punkt 4 har lagts till för att särskilt uppmärksamma fall där det finns skäl att ge den skadelidande fler uppgifter än de som krävs för att utnyttja rätten till direktanspråk eller ersättning genom skaderegleringsrepresentanten. Den skadelidande måste ha ett berättigat intresse och kunna bevisa att det enda sättet att få ersättning är att stämma den ansvariga personen. Skälet till förtydligandet är å ena sidan behovet av att beakta kravet på dataskydd vid behandling av personuppgifter, till exempel den ansvariga personens namn och adress, och å andra sidan behovet av att garantera att den skadelidande får ersättning. Principen om berättigat intresse är allmänt accepterad i medlemsstaternas förvaltningsrätt och civilrätt.

Artikel 4.5 [ny]

I artikel 4.5 har en försummelse i det ursprungliga förslaget rättats till, nämligen att direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter måste iakttas. Genom denna hänvisning garanteras den nödvändiga överensstämmelsen med bestämmelserna om dataskydd i de fall där personuppgifter måste behandlas. Detta gäller framför allt fall med ett oförsäkrat fordon eller ett fordon som inte är försäkrat på ett giltigt eller lagligt sätt, då den skadelidande måste få uppgifter om namn och adress på fordonets ägare eller den person som vanligtvis kör fordonet.

Artikel 5.1, 5.2 och 5.3

Textens struktur har förbättrats. Följande inslag i Europaparlamentets ändringsförslag 33 har godtagits:

- I artikel 5.1 fastställs särskilt att skadeersättningsorganet inte skall ingripa om den skadelidande och den försäkrade redan har inlett diskussioner om ersättningsbeloppet eller om tvisten har förts till domstol. Skadeersättningsorganet har inte några rättsliga befogenheter.

- Förslaget att skadeersättningsorganet kan välja att ingå ett avtal om närmare bestämmelser om ersättning för det utbetalda beloppet har också godtagits. Denna bestämmelse skall vara autonom och inte beroende av några andra internationella åtaganden mellan samma organ i andra sammanhang (dvs. det multilaterala garantiavtalet från 1991). Genom denna förenkling har artikeln blivit mer begriplig.

Förteckningen över de personer som skall underrättas om att skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt är på väg att ingripa har utökats. I förteckningen ingår nu den person som vållat olyckan, vilket kan ökat trycket på försäkringsgivaren, och skadeersättningsorganet i den medlemsstat där försäkringsgivaren har sitt säte, eftersom detta organ kommer att kräva försäkringsgivaren på ersättning för det utbetalda beloppet.

Dessutom har ett förtydligande införts om den medlemsstat där försäkringsgivaren betalar ersättning för det utbetalda beloppet. För att öka trycket på försäkringsgivare som inte uppfyller sina skyldigheter är det av avgörande betydelse att ersättning krävs från det etableringsställe som faktiskt ingått avtalet, vilket inte nödvändigtvis behöver vara huvudkontoret.

Den övertagandemekanism som föreskrivs i artikel 5.2 har också kompletterats. Alla medlemsstater är skyldiga att erkänna att skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt och därefter ersättningsorganet i den medlemsstat där den försäkringsgivare som utfärdade försäkringsavtalet har sitt säte övertar den skadelidandes ersättningskrav. Lagstiftningen i den medlemsstat där det skadeersättningsorgan som har rätt till ersättningsbeloppet har sitt säte (dvs. den medlemsstat där den skadelidande är bosatt) måste innehålla bestämmelser om övertagande. Det uppstår dock problem med erkännandet i det land där olyckan inträffade - eftersom ersättningskravet vanligen bedöms enligt lagen i detta land - och i den medlemsstat där det försäkringsbolag som har utfärdat avtalet har sitt säte, eftersom det i sista hand är där som kravet på den ansvariga personens försäkringsgivare kan göras gällande. Huruvida systemet med skadeersättningsorgan är genomförbart beror på om det är möjligt att tillämpa rätten till ersättning för det utbetalda beloppet och därmed på ett ömsesidigt erkännande av övertagandet.

På samma sätt som i artikel 2.2 i direktiv 72/166/EEG bör kommissionen fastställa dagen då det avtal som skall undertecknas av skadeersättningsorganen i medlemsstaterna skall träda i kraft. Denna rättsakt krävs för att verkningarna av ett privat avtal skall vara giltiga inom hela EG.

Artikel 6

När det gäller fall där försäkringsgivaren inte kan identifieras har kommissionen följt Europaparlamentets ändringsförslag 33, enligt vilket den skadelidande skall kunna vända sig till skadeersättningsorganen förutsatt att de gällande försäkringsdirektiven iakttas. Oförsäkrade eller oidentifierade fordon behandlas enligt direktiv 84/5/EEG och omfattas av garantifonderna. För att utländska besökare inte skall behöva vända sig till mer än ett organ har skadeersättningsorganen har givits rätt att ingripa, men det slutliga ansvaret ligger hos garantifonderna enligt artikel 1.4 i direktiv 84/5/EEG.

I motsats till vad Europaparlamentet föreslår i ändringsförslag 34 har emellertid den konkreta hänvisningen till artikel 1.4 i direktiv 84/5/EEG behållits för att klargöra att det är garantifonden, inte det skadeersättningsorgan som inrättas genom det här direktivet, som har ansvaret för att ersätta den skadelidande i fall med oidentifierade eller oförsäkrade fordon. Tanken bakom ändringsförslag 33, dvs. att ge den skadelidande möjlighet att kräva ersättning även i fall där försäkringsgivaren inte kan identifieras, är emellertid godtagbar förutsatt att skadeersättningsorganen därefter inte vidtar ytterligare åtgärder. Det är den ansvariga garantifonden (i den medlemsstat där olyckan inträffade eller i den medlemsstat där det fordon som orsakade olyckan är registrerat) som har det slutliga ansvaret för att ersätta skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt.

Ytterligare två ändringar har införts i artikel 6. För att påskynda förfarandena och undvika långa perioder med osäkerhet har en enda tidfrist införts för att avgöra huruvida försäkringsgivaren skall anses vara oidentifierad. Denna tidsfrist måste iakttas av alla medlemsstater. Dessutom har en rättelse införts genom att det nu anges att vid olyckor som orsakas av fordon från tredje land som är oförsäkrade eller som inte är giltigt eller lagligt försäkrade ligger ansvaret för att ersätta skador hos garantifonderna och inte hos Gröna kort-byrån. Det är medlemsstaterna, dvs. de nationella myndigheterna, som är skyldiga att i enlighet med artiklarna 6 och 7 i direktiv 72/166/EEG kontrollera att fordon från tredje land är försedda med ett giltigt grönt kort eller bevis om gränsförsäkring, inte försäkringsgivarna genom privata avtal (dvs. systemet med grönt kort). Följaktligen bör den garantifond som skall träda in vid alla eventuella begränsningar i den ersättningsgarantiordning som införts genom EG:s försäkringsdirektiv om skyldigheten att ha ansvarsförsäkring också ansvara för försäkringsskyddet vid olyckor som orsakas av fordon från tredje land.

Artikel 8a [ny]

Europaparlamentets ändringsförslag 4 har delvis beaktats i artikel 8a [ny]. Även om detta direktivs tillämpningsområde inte utvidgas till att omfatta olyckor som inträffar i tredje land, medger kommissionen i artikel 8a [ny] att den bör undersöka möjligheten att genom ett internationellt avtal utvidga bestämmelserna i detta direktiv till att omfatta även personer som är bosatta i en medlemsstat och som lider skada vid trafikolyckor som orsakas av fordon som är försäkrade och normalt hemmahörande i en annan medlemsstat, men som inträffar i tredje land.

Det uppstår emellertid praktiska problem även om de faktorer (i vilken medlemsstat den skadelidande är bosatt, i vilken medlemsstat olyckan inträffade, i vilken medlemsstat försäkringsgivaren har sitt säte) som styr de i direktivet föreslagna organens agerande (skaderegleringsrepresentant, informationsorgan, skadeersättningsorgan) endast berör EG-medlemsstater. För det första uppstår problem med tillämplig lagstiftning. I allmänhet är det lagstiftningen i den medlemsstat där olyckan inträffade som är tillämplig. Om olyckan inträffar utanför EG, skulle skaderegleringsrepresentanten uppmanas att reglera kravet enligt den för denne kanske helt okända lagstiftningen i tredje land. Enligt det nuvarande förslaget är det tillräckligt om skaderegleringsrepresentanten känner till de grundläggande principerna i de 15 medlemsstaternas lagstiftning om motorfordonsförsäkring. Följden av Europaparlamentets ändringsförslag skulle emellertid bli att varje gång en olycka inträffade i tredje land, skulle det i varje enskilt fall behövas ytterligare undersökningar om vilka principer som tillämpas i lagstiftningen i detta land. Detta förutsätter ytterligare infrastruktur, vilket skulle leda till högre kostnader för försäkringsbranschen och till att det skulle ta relativt lång tid att reglera den skadelidandes ersättningskrav.

För det andra uppstår problem när tvisten inte kan lösas utanför domstol. Det kan bli problem med att fastställa domstolarnas behörighet och med att fastställa vilka befogenheter den nationella domstolen har att lösa tvisten. Brysselkonventionen skulle inte vara giltig i sådana fall. Konventionen förutsätter att domstolarnas behörighet skall fastställas på grundval av nationell lagstiftning, även lagstiftningen i tredje land, eftersom den internationella privaträtten inte har harmoniserats. Därmed är det juridiskt sett oklart vilken domstol som är behörig, såvida inte andra internationella avtal är tillämpliga. Den lämpligaste lösningen skulle under dessa omständigheter vara ett internationellt avtal mellan EG:s medlemsstater och tredje land om domstolarnas behörighet.

Ändrat förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG

URSPRUNGLIGT FÖRSLAG // ÄNDRAT FÖRSLAG

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV // OFÖRÄNDRAT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, särskilt artiklarna 57.2 och 100a i detta,

med beaktande av kommissionens förslag, (11)

(11) EGT C...

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, (12)

(12) EGT C...

i enlighet med förfarandet i artikel 189b i fördraget, och

av följande skäl: //

För närvarande råder olikheter mellan lagar, andra författningar och administrativa bestämmelser i medlemsstaterna om ansvarsförsäkring för motorfordon, vilket hindrar den fria rörligheten för personer och försäkringstjänster. // OFÖRÄNDRAT

Det är därför nödvändigt att företa en tillnärmning av dessa lagar och andra författningar för att bidra till en väl fungerande inre marknad. // OFÖRÄNDRAT

I rådets direktiv 72/166/EEG (13) senast ändrat genom direktiv 90/232/EEG (14), antog rådet bestämmelser om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för motorfordon och kontroll av att försäkringsplikten fullgörs beträffande sådan ansvarighet. // OFÖRÄNDRAT

(13) EGT L 103, 2.5.1972, s. 1.

(14) EGT L 129. 19.5.1990, s. 33.

Genom direktiv 88/357/EEG (15), senast ändrat genom direktiv 92/49/EEG (16), antog rådet bestämmelser om samordning av lagar och andra författningar om annan direkt försäkring än livförsäkring som är avsedda att underlätta det fria utbudet av tjänster. // OFÖRÄNDRAT

(15) EGT L 172, 4.7.1988, s. 1.

(16) EGT L 228, 11.8.1992, s. 1.

// Genom systemet med Gröna kort-byråer säkerställs en oproblematisk skadereglering efter en trafikolycka i hemlandet, även i de fall då motparten i trafikolyckan kommer från ett annat europeiskt land.

Systemet med Gröna kort-byråer löser inte alla problem för den skadelidande som måste göra sina krav gällande i ett annat land där motparten i trafikolyckan är bosatt, och där dennes försäkringsbolag är auktoriserat (annorlunda lagstiftning, annat språk, för den skadelidande ovan praxis i fråga om skadereglering, ofta en oacceptabelt långt utdragen skadereglering).

Genom sin resolution om skadereglering efter trafikolyckor i annat land än den skadades hemland av den 26 oktober 1995 (17) tog Europaparlamentet ett initiativ enligt artikel 138b.2 i EG-fördraget och uppmanade kommissionen att lägga fram ett förslag till rådets och Europaparlamentets direktiv för att behandla denna fråga. // Genom sin resolution om skadereglering efter trafikolyckor i annat land än den skadades hemland av den 26 oktober 1995 (18) tog Europaparlamentet ett initiativ enligt artikel 138b.2 i EG-fördraget och uppmanade kommissionen att lägga fram ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv för att lösa detta problem.

(17) EGT C 308, 20.11.1995, s. 108.

(18) EGT C 308, 20.11.1995, s. 108.

Det finns ett reellt behov av att komplettera den ordning som infördes genom direktiv 72/166/EEG (19), 84/5/EEG och 90/232/EEG för att garantera att skadelidande vid olyckshändelser med motorfordon tillförsäkras jämförbar behandling oavsett var inom gemenskapen skadan inträffar, men det finns luckor i skaderegleringen efter olyckor som inträffar i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt. // Det finns ett reellt behov av att komplettera den ordning som infördes genom direktiv 72/166/EEC, 84/5/EEC (20) och 90/232/EEC för att garantera att skadelidande vid olyckshändelser med motorfordon tillförsäkras jämförbar behandling oavsett var inom gemenskapen skadan inträffar, men det finns luckor i skaderegleringen efter olyckor som inträffar i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt.

(19) EGT L 8, 11.1.1984, s. 17.

(20) EGT L 8, 11.1.1984, s. 17.

// Införandet av dessa bestämmelser förutsätter emellertid att den skadelidande kan göra direktanspråk hos den ansvariga partens försäkringsbolag.

// Det kan vara en tillfredsställande lösning att den skadelidande vid olyckshändelser med motorfordon, som inträffar i en annan medlemsstat än den där han eller hon är bosatt, ges möjlighet att göra sina krav på ersättning för skadan gällande i den medlemsstat där han eller hon är bosatt hos en skaderegleringsrepresentant som den ansvariga partens försäkringsbolag utsett i detta land.

// Denna lösning skulle göra det möjligt att handlägga en skada som uppstår utanför den medlemsstat där den skadelidande är bosatt på ett sätt som denne är förtrogen med.

// Detta system med skaderegleringsrepresentanter i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt ändrar inte den materiella rätt som skall tillämpas i det enskilda fallet och påverkar inte heller domstolarnas behörighet. Skaderegleringsrepresentantens verksamhet är inte nog för att fastställa domstolarnas behörighet till den medlemsstat där den skadelidande är bosatt om detta inte föreskrivs i bestämmelser i internationell privaträtt om fastställande av domstolarnas behörighet.

// Att ge den skadelidande möjlighet att göra direktanspråk hos försäkringsbolaget är ett logiskt tillägg till systemet med skaderegleringsrepresentanter och förbättrar dessutom den skadelidandes rättsliga ställning vid trafikolyckor som inträffar utanför den medlemsstat där denne är bosatt.

För att åtminstone delvis fylla dessa luckor är det lämpligt att föreskriva att den medlemsstat där försäkringsgivaren är etablerad kräver att försäkringsbolaget utser representanter som är bosatta eller etablerade i de andra medlemsstaterna och som sammanställer all nödvändig information som krävs för att sköta skadeersättningsärenden som härrör från denna typ av olyckor, och som har tillräcklig befogenhet för att representera försäkringsbolaget gentemot personer som har lidit skada i samband med dessa olyckor, inklusive för utbetalning av ersättningen, och för att representera försäkringsbolaget eller vid behov anlita någon att representera det inför domstol i frågor som gäller skadeersättningsansökningar, i den mån detta är förenligt med bestämmelserna för internationell privaträtt om tillerkännande av domstolsbefogenheter, och inför myndigheterna i dessa andra medlemsstater. // För att åtminstone delvis fylla nämnda luckor bör det föreskrivas att den medlemsstat där försäkringsgivaren är auktoriserad skall kräva att försäkringsbolaget utser skaderegleringsrepresentanter som är bosatta eller etablerade i de andra medlemsstaterna, och som sammanställer all nödvändig information som krävs för att sköta skadeersättningsärenden som härrör från denna typ av olyckor och påbörjar lämpliga åtgärder för reglering av skadan i försäkringsbolagets namn och för dess räkning, bland annat för utbetalning av ersättningen. Skaderegleringsrepresentanterna bör ha tillräckliga befogenheter för att representera försäkringsbolaget gentemot personer som lidit skada vid sådana olyckor och för att representera försäkringsbolaget inför nationella myndigheter och vid behov även inför domstol, i den mån detta är förenligt med bestämmelserna i internationell privaträtt om fastställande av domstolarnas behörighet.

Det ingår i villkoren för tillträde till och idkande av sådan försäkringsverksamhet som omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/239/EEG att försäkringsbolaget tillsätter representanter att ansvara för skaderegleringen. Därför omfattas detta villkor av den övergripande administrativa auktoriseringen som beviljats av myndigheterna i medlemsstaterna där försäkringsbolaget har sitt säte, enligt avdelning II i direktiv 92/49/EEG. Detta villkor gäller även för företag som har sitt säte utanför gemenskapen men som har fått tillstånd att driva verksamhet på en medlemsstats territorium. Direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG ändras och kompletteras i detta hänseende. // OFÖRÄNDRAT

En logisk förutsättning för tillsättandet av sådana representanter är att det skall finnas möjlighet till direktanspråk. En sådan möjlighet skulle dessutom förbättra den rättsliga situationen för skadelidande vid trafikolyckor som råkat ut för en olycka i en annan medlemsstat än den där de är bosatta. // UTGÅR

Vid sidan av att försäkringsbolaget bör garantera att det finns en kontaktman som representerar bolaget i landet där den skadelidande är bosatt, bör även den skadelidandes rättigheter garanteras rent innehållsmässigt, nämligen genom att tvisten får en snar lösning. Därför bör det i nationell lag åläggas lämpliga påföljder på en försäkringsgivare som inte uppfyller sina förpliktelser genom att komma med ett ersättningsbud inom rimlig tid. För att försäkringsgivaren skall kunna lämna ett godtagbart bud inom den föreskrivna tiden bör ansvaret och skadan dock inte vara tvistiga. // Vid sidan av att försäkringsbolaget bör garantera att det finns en kontaktman som representerar bolaget i landet där den skadelidande är bosatt, bör även den skadelidandes rättigheter garanteras rent innehållsmässigt, nämligen genom att tvisten får en snar lösning. Därför bör det i nationell lag införas lämpliga verkningsfulla och systematiska ekonomiska eller likvärdiga administrativa påföljder, till exempel ett föreläggande i kombination med administrativa böter, regelbundna rapporter till tillsynsmyndigheterna, kontroll på plats, offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och i tidningspressen, tillfälligt stopp för företagets verksamhet (förbud mot att ingå nya avtal under en viss tid), tillsättning av en särskild representant för tillsynsmyndigheterna som skall kontrollera att verksamheten drivs i enlighet med försäkringslagstiftningen, återkallande av auktorisationen för denna affärsverksamhet, påföljder mot direktörer och personal som skall åläggas försäkringsgivaren om denne eller dennes representant inte uppfyller sina förpliktelser genom att komma med ett ersättningsbud inom rimlig tid. Detta påverkar inte tillämpningen av någon annan åtgärd, framför allt enligt tillsynslagstiftningen, som kan anses lämplig. För att försäkringsgivaren skall kunna lämna ett godtagbart bud inom den föreskrivna tiden bör ansvaret och skadan dock inte vara tvistiga.

Vid sidan av dessa påföljder bör det föreskrivas att ränta skall betalas på det ersättningsbelopp som försäkringsgivaren erbjuder eller som domstolen beviljar den skadelidande om försäkringsgivaren inte har lämnat ett ersättningsbud inom den föreskrivna tiden. Om medlemsstaternas gällande nationella bestämmelser täcker kravet på ränta, kan denna bestämmelse genomföras genom en hänvisning till de nationella bestämmelserna. Det bud som lämnas av skadeersättningsorganet som svar på ersättningskrav från den skadelidande upphäver kravet på att ränta skall betalas på ersättningsbeloppet. När skadeersättningsorganet lämnar ett ersättningsbud som svar på den skadelidandes ersättningskrav, upphävs kravet på att ränta skall betalas på ersättningsbeloppet.

De som orsakas skador vid trafikolyckor har ibland svårt att få vetskap om vilka försäkringsbolag som meddelat ansvarsförsäkring för fordonen som varit inblandade. I de skadelidandes intresse bör medlemsstaterna skapa informationsorgan för att garantera att denna information är tillgänglig omgående. Dessa informationsorgan bör också förse de skadelidande med information om de representanter som ansvarar för skaderegleringen. Det är nödvändigt att dessa organ samarbetar med varandra och reagerar snabbt på begäran om information från informationsorgan i andra medlemsstater. // De som orsakas skador vid trafikolyckor har ibland svårt att få vetskap om vilka försäkringsbolag som meddelat ansvarsförsäkring för fordonen som varit inblandade. I de skadelidandes intresse bör medlemsstaterna skapa informationsorgan för att garantera att denna information är tillgänglig omgående. Dessa informationsorgan bör också förse de skadelidande med information om de representanter som ansvarar för skaderegleringen. Det är nödvändigt att dessa organ samarbetar med varandra och reagerar snabbt på begäran om information från informationsorgan i andra medlemsstater. Det förefaller lämpligt att samla in uppgifter om när försäkringsskyddet faktiskt upphör, men inte om försäkringens ursprungliga giltighetstid när försäkringsavtalet förlängs om det inte sägs upp.

Särskilda bestämmelser bör gälla för fordon (till exempel statliga fordon eller militära fordon) som är undantagna från skyldigheten att ha ansvarsförsäkring.

// Den skadelidande kan ha ett berättigat intresse av att få uppgifter om fordonets ägare, den person som vanligtvis kör fordonet eller fordonets registrerade innehavare, till exempel om den skadelidande kan få ersättning endast från dessa personer på grund av att fordonet inte är försäkrat på ett giltigt eller lagligt sätt eller på grund av att skadan överstiger försäkringsbeloppet, och därför skall dessa uppgifter också lämnas.

Vissa av de uppgifter som lämnas, till exempel namn och adress på ägaren eller den person som vanligtvis kör fordonet och försäkringsnumret eller fordonets registreringsnummer, är personuppgifter i den bemärkelse som avses i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter, och de uppgifter som krävs enligt detta direktiv måste därför behandlas i enlighet med de nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra direktiv 95/46/EG.

Det är nödvändigt att det finns ett organ som garanterar att den skadelidande inte blir utan ersättning i fall då försäkringsgivaren inte har tillsatt en representant eller påtagligt drar ut på tiden med skaderegleringen. I sådana fall är det viktigt att tillse att den skadelidande kan vända sig direkt till det organet. Det är berättigat att ge detta organ rätt att överta den skadelidandes ersättningskrav på försäkringsgivaren i motsvarande utsträckning som organet har betalat ersättning till den skadelidande. För att underlätta för organet i den skadelidandes land att göra sina krav på försäkringsgivaren gällande bör detta organ ha rätt att automatiskt få ersättning från motsvarande organ i det land där försäkringsgivaren har sitt säte, i utbyte mot att den skadelidandes ersättningskrav överförs till det organet, som är bättre i stånd att göra sina krav gällande mot försäkringsgivaren. // Det är nödvändigt att det finns ett skadeersättningsorgan som garanterar att den skadelidande inte blir utan ersättning och som den skadelidande kan vända sig till då försäkringsgivaren inte har tillsatt en representant eller påtagligt drar ut på tiden med skaderegleringen. Ett sådant skadeersättningsorgan bör endast ingripa i vissa få enskilda fall, då försäkringsgivaren inte har uppfyllt sina förpliktelser trots den avskräckande effekt som hotet om påföljder har. Skadeersättningsorganet skall reglera den skada som en utländsk besökare lidit endast i fall som kan avgöras objektivt och organets verksamhet skall därför begränsas till att kontrollera att skaderegleringsrepresentanten har kommit med ett ersättningsbud inom den föreskrivna tiden och enligt föreskrivna förfaranden, utan att värdera rätten till ersättning.

Det är berättigat att ge detta organ rätt att överta den skadelidandes ersättningskrav på försäkringsgivaren i motsvarande utsträckning som organet har betalat ersättning till den skadelidande. För att underlätta för organet i den skadelidandes land att göra sina krav på försäkringsgivaren gällande, då denne inte har tillsatt en skaderegleringsrepresentant eller påtagligt drar ut på tiden med skaderegleringen, bör detta organ ha rätt att automatiskt få ersättning från motsvarande organ i det land där försäkringsgivaren har sitt säte, i utbyte mot att den skadelidandes ersättningskrav överförs till det organet. Det sistnämnda organet är bättre i stånd att göra sina krav gällande mot försäkringsgivaren. Detta system kan ändras genom ett avtal mellan de skadeersättningsorgan som inrättats eller godkänts av medlemsstaterna om deras uppgifter och skyldigheter och om närmare bestämmelser om ersättning för det utbetalda beloppet.

Det är nödvändigt att det finns ett organ som garanterar att den skadelidande inte blir utan ersättning i fall då det inte varit möjligt att identifiera det försäkringsbolag som meddelat försäkring för det fordon som orsakade olyckan. Det finns skäl att föreskriva att den som slutligen skall utge det belopp som betalats ut som ersättning till den skadelidande skall vara ett organ i den medlemsstat där det icke-försäkrade fordonet som vållat olyckan normalt är hemmahörande. // Skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt bör reglera skadan även i fall då det inte varit möjligt att identifiera det försäkringsbolag som meddelat försäkring för det fordon som orsakade olyckan. Det finns skäl att föreskriva att den som slutligen skall utge det belopp som betalats ut som ersättning till den skadelidande skall vara den garantifond som föreskrivs i artikel 1.4 i direktiv 84/5/EEG och är belägen i den medlemsstat där det oförsäkrade fordonet som vållat olyckan normalt är hemmahörande.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. // HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Tillämpningsområde

Detta direktiv har som syfte att fastställa särskilda bestämmelser för skadelidande vid olyckor

a) // som inträffat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och

b) // som orsakats av ett fordon som är

- // försäkrat i ett försäkringsbolag som är etablerat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och

- // registrerat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt. // Artikel 1

Tillämpningsområde

Detta direktiv har som syfte att fastställa särskilda bestämmelser för skadelidande som är berättigade till ersättning för skador som uppkommit vid trafikolyckor

a) // som inträffat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och

b) // som orsakats av ett fordon som är

- // försäkrat i ett försäkringsbolag som är etablerat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och

- // normalt hemmahörande i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt.

Artikel 6 skall också vara tillämplig vid olyckor som vållats av fordon från tredje land som omfattas av artiklarna 6 och 7 i direktiv 72/166/EEG.

Artikel 2

Varje medlemsstat skall övervaka att skadelidande vid sådana olyckor som definieras i artikel 1 i [detta] direktiv ... har rätt att framställa ersättningskrav direkt till den ansvariges försäkringsgivare. // Artikel 2

Varje medlemsstat skall övervaka att skadelidande vid sådana olyckor som definieras i artikel 1 i [detta] direktiv ... har rätt att framställa ersättningskrav direkt till den eller de för skadan ansvarigas försäkringsgivare.

Artikel 3

1. // Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att tillse att alla försäkringsbolag

- // som i enlighet med artikel 6 i direktiv 73/239/EEG, ändrat genom artikel 4 i direktiv 92/49/EEG, är auktoriserade för risker som omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/239/EEG med undantag för transportföretagsförsäkring, eller

- // som är auktoriserade i enlighet med artikel 23.2 i direktiv 73/239/EEG

efter eget val tillsätter ett organ (nedan kallat "skaderegleringsrepresentant") i varje medlemsstat utom den där försäkringsbolaget har sitt säte. Dessa organ skall ha till uppgift att handlägga och reglera de ersättningsärenden som härrör från trafikolyckor som inträffat i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta och orsakats av fordon som är försäkrade av det försäkringsbolaget och registrerade i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta. Skaderegleringsrepresentanten skall vara bosatt eller etablerad i den skadelidandes medlemsstat. // Artikel 3

1. // Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att se till att alla försäkringsbolag

- // som i enlighet med artikel 6 i direktiv 73/239/EEG, ändrat genom artikel 4 i direktiv 92/49/EEG, är auktoriserade för risker som omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/239/EEG med undantag för transportföretagsförsäkring, eller

- // som är auktoriserade i enlighet med artikel 23.2 i direktiv 73/239/EEG

utser en skaderegleringsrepresentant i varje medlemsstat utom den där försäkringsbolaget är auktoriserat. Urvalet av skaderegleringsrepresentanter görs enligt försäkringsbolagets bedömning. Skaderegleringsrepresentanten skall ha till uppgift att i försäkringsbolagets namn och för dess räkning handlägga och reglera ersättningsärenden som härrör från sådana trafikolyckor som definieras i artikel 1 i detta direktiv. Skaderegleringsrepresentanten skall vara bosatt eller etablerad i den skadelidandes medlemsstat.

// Skaderegleringsrepresentanten kan representera ett eller flera försäkringsbolag.

Skaderegleringsrepresentanten måste kunna handlägga ärendet på det eller de språk som är officiella språk i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt.

2. // Direktiv 73/239/EEG ändras enligt följande.

a) // I artikel 8.1 skall följande stycke läggas till:

"f) // meddela namn och adress på de skaderegleringsrepresentanter som tillsatts i de olika medlemsstaterna, om de risker som skall täckas omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan".

b) // I artikel 23.2 skall följande stycke läggas till:

"h) // meddela namn och adress på de skaderegleringsrepresentanter som tillsatts i de olika medlemsstaterna, om de risker som skall täckas omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan". // OFÖRÄNDRAT

3. // Skaderegleringsrepresentanten skall samla all nödvändig information i samband med ersättningsärendet och vidta nödvändiga åtgärder för att sköta skaderegleringen i enlighet med de anvisningar som försäkringstagaren ger honom, med de bestämmelser för obligatorisk ansvarsförsäkring som ges i artikel 2 sista stycket i direktiv 90/232/EEG och med de nationella regler för ansvarighet som är tillämpliga på olyckan. Kravet om att det skall finnas en representant utesluter inte att den skadelidande eller dennes försäkringsbolag direkt kan vidta åtgärder mot den som orsakat skadan eller dennes försäkringsgivare.

// 3. // Skaderegleringsrepresentanten skall samla all nödvändig information i samband med ersättningsärendet och vidta nödvändiga åtgärder för att sköta och slutföra skaderegleringen. Detta skall göras i enlighet med de anvisningar som försäkringsgivaren ger honom, med de bestämmelser för obligatorisk ansvarsförsäkring som ges i artikel 2 sista stycket i direktiv 90/232/EEG och med de bestämmelser för ansvarighet i internationell privaträtt som är tillämpliga på olyckan. Kravet om att det skall finnas en representant utesluter inte att en skadelidande eller dennes försäkringsbolag kan vidta rättsliga åtgärder direkt mot den som kört fordonet, dess ägare eller innehavare eller mot det försäkringsbolag som tillhandahåller ansvarsförsäkring.

4. // Skaderegleringsrepresentanten skall ha lämplig behörighet. Han skall ha den utrustning som behövs för att utföra de uppgifter som avses i denna artikel. // UTGÅR

5. // Skaderegleringsrepresentanten skall ha tillräcklig befogenhet för att kunna representera försäkringsbolaget inför personer som har lidit skada och lägger in en skadeersättningsansökan. Han skall även kunna bevilja slutbetalning i ärendet, och vid behov representera försäkringsbolaget inför domstol i samband med dessa skadeersättningsansökningar, i den mån detta är förenligt med Brysselkonventionen av den 27 september 1968 om domstolsbefogenheter och verkställande av beslut inom civilrätt och handelsrätt (21) och med andra bestämmelser inom internationell privaträtt om tillerkännande av domstolsbefogenheter, och inför myndigheterna i den medlemsstat inom vilkens territorium han representerar försäkringsgivaren. // 5. // Skaderegleringsrepresentanten skall ha tillräcklig befogenhet för att kunna representera försäkringsgivaren inför skadelidande i ärenden av det slag som beskrivs i artikel 1, och bland annat kunna bevilja slutbetalning i ärendet. Skaderegleringsrepresentanten skall ha tillräcklig befogenhet för att kunna representera försäkringsgivaren inför nationella myndigheter.

(21) EGT L 299, 31.12.1972.

6. // Medlemsstaterna skall föreskriva skyldigheter under straffansvar för att säkerställa att

- den ansvariges försäkringsbolag eller dess skaderegleringsrepresentant lämnar ett ersättningsbud om ansvaret har fastställts och skadan beräknats,

- det försäkringsbolag som skadeersättningsansökan ställts till eller detta bolags skaderegleringsrepresentant lämnar ett lämpligt svar på de punkter som anförts i ansökan, om ansvaret inte är klart fastställt och omfattningen av den skada som lidits inte är helt fastställd.

Detta skall ske inom tre månader från den dag då den skadelidande lämnade in sin skadeersättningsansökan antingen direkt till den ansvariges försäkringsbolag eller till skaderegleringsrepresentanten. // 6. // Medlemsstaterna skall - inom tre månader från den dag då den skadelidande lämnade in sin skadeersättningsansökan antingen direkt till den ansvariges försäkringsbolag eller till skaderegleringsrepresentanten -föreskriva skyldigheter som stöds av lämpliga verkningsfulla och systematiska ekonomiska eller likvärdiga administrativa påföljder för att säkerställa

- att den ansvariges försäkringsbolag eller dess skaderegleringsrepresentant lämnar ett motiverat ersättningsbud om ansvaret har fastställts och skadan beräknats, och

- att det försäkringsbolag som skadeersättningsansökan ställts till eller detta bolags skaderegleringsrepresentant lämnar ett motiverat svar på de punkter som anförts i ansökan, om ansvaret inte är klart fastställt och omfattningen av den skada som lidits inte är helt fastställd.

// Medlemsstaterna skall vidta åtgärder som leder till att om ett ersättningsbud inte lämnas inom den tidsfrist på tre månader som fastställs i punkt 6 i denna artikel, skall ränta betalas på det ersättningsbelopp som erbjuds den skadelidande av försäkringsgivaren eller som tilldöms denne av domstolen .

7. // Artikel 12a.4 sista stycket i direktiv 88/357/EEG skall gälla. // 7. // Att en skaderegleringsrepresentant utses skall inte i sig innebära att en filial enligt artikel 1 b i direktiv 92/49/EEG öppnats och skaderegleringsrepresentanten skall inte betraktas som ett etableringsställe enligt artikel 2 c i direktiv 88/357/EEG och inte heller som en etablering enligt Brysselkonventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (22).

(22) EGT C 27, 26.2.1998, s. 1 (konsoliderad version).

Artikel 4

Informationsorgan

1. // Varje medlemsstat skall inrätta eller auktorisera ett organ (nedan kallat "informationsorgan") med uppgift att föra register över motorfordon som är registrerade inom dess territorium, över försäkringsbolag som tillhandahåller ansvarsförsäkring för dessa fordon och över de skaderegleringsrepresentanter som försäkringsbolagen har tillsatt i enlighet med artikel 3 och vars namn de har meddelat informationsorganet i enlighet med punkt 2 i denna artikel, eller att förvalta insamling och spridning av dessa uppgifter. Informationsorganet har dessutom till uppgift att bistå de skadelidande med att få vetskap om vilket motorfordonsförsäkringsbolag som meddelat försäkring för fordon registrerade i medlemsstaten och om vem som är skaderegleringsrepresentant, enligt uppgifter som lämnats till informationsorganet. // Artikel 4

Informationsorgan

1. // Varje medlemsstat skall inrätta ett informationsorgan som, för att ge den skadelidande möjlighet att söka ersättning, skall ha till uppgift

- att föra ett register som innehåller

a) // registreringsnummer för motorfordon som normalt är hemmahörande i den medlemsstaten.

b) // numren på de försäkringar som ger dessa fordon ett försäkringsskydd mot risker som omfattas av klass 10 i punkt A i bilagan till direktiv 73/239/EEG; om försäkringens giltighetstid har löpt ut, skall det också anges att försäkringsskyddet har upphört; om fordonet omfattas av ett grönt kort eller en gränsförsäkring på grund av undantaget i artikel 4 b i direktiv 72/166/EEG, skall numret på dessa anges,

c) // försäkringsbolag som tillhandahåller ansvarsförsäkring för sådana fordon och de skaderegleringsrepresentanter som dessa utsett i enlighet med artikel 3, vilkas namn skall anmälas till informationsorganet i enlighet med punkt 2 i den här artikeln,

d) // en lista över de fordon i varje medlemsstat är undantagna från kravet på ansvarsförsäkring i enlighet med artikel 4 a och b i direktiv 72/166/EEG,

e) // beträffande de fordon som anges i punkt d ovan,

i) // namnet på den myndighet eller det organ som i enlighet med artikel 4 a andra stycket svarar för ersättning till skadelidande i fall då bestämmelserna i artikel 2.2 första strecksatsen i direktiv 72/166/EEG inte kan tillämpas, d fordonet omfattas av undantaget i artikel 4 a i direktiv 72/166/EEG, och

ii) // namnet på den myndighet som ansvarar för fordonet i det land där det är registrerat, om fordonet omfattas av undantaget i artikel 4 b i direktiv 72/166/EEG,

- // eller att förvalta insamling och spridning av dessa uppgifter, och

- // att bistå dem som har rätt att få tillgång till de uppgifter som nämns i a, b, c, d och e i denna punkt.

2. // Försäkringsbolagen som meddelar motorfordonsförsäkring skall underrätta informationsorganet i den medlemsstat inom vilkens territorium de är etablerade om registreringsnumret på de fordon som de meddelar försäkring för och som är registrerade i den staten, och om försäkringsnumret och namn på och adress till försäkringstagarna för dessa fordon. Förutom namn på och adress till de skaderegleringsrepresentanter som tillsatts enligt artikel 3 i de olika medlemsstaterna skall informationsorganen i de övriga medlemsstaterna ge motsvarande information om de fordon som är registrerade i dessa länder och som de meddelar försäkring för enligt bestämmelserna för fritt tjänsteutbud. // 2. // Försäkringsbolagen skall underrätta informationsorganet i den medlemsstat inom vilkens territorium de har ingått försäkringsavtal om ansvarsförsäkring för motorfordon, antingen genom etablering eller genom tillhandahållande av tjänster, om registreringsnumret på de fordon som normalt är hemmahörande i de medlemsstaterna, om försäkringsnumret och, när försäkringens giltighetstid löper ut, även om att försäkringsskyddet har upphört. De skall underrätta informationsorganen i medlemsstaterna om namnet på och adressen till den skaderegleringsrepresentant som de i enlighet med artikel 3 har utsett i varje medlemsstat.

3. // Medlemsstaterna skall säkerställa att den skadelidande vid en olycka som inträffat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt har rätt att begära att informationsorganet i dennes hemland eller i det land där fordonet är registrerat ger uppgift om försäkringsbolag, försäkringsnummer och försäkringsbolagets skaderegleringsrepresentant i det land där den skadelidande är bosatt. Om fordonet inte är försäkrat på ett giltigt eller lagligt sätt, skall informationsorganet ge den skadelidande uppgifter om namn och adress när det gäller ägaren eller den person som vanligtvis kör fordonet.

// 3. // Medlemsstaterna skall säkerställa att den skadelidande vid en olycka som inträffat i en annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt har rätt att på begäran från informationsorganen i medlemsstaterna och framför allt från informationsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt få uppgift om

a) // försäkringsgivarens namn och adress,

b) // försäkringsnumret och

c) // namnet på försäkringsgivarens skaderegleringsrepresentant i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt.

Medlemsstaterna skall se till att informationsorganen omedelbart lämnar de begärda uppgifterna. I samband med detta skall informationsorganen samarbeta med varandra.

// 4. // Medlemsstaterna skall se till att informationsorganet, framför allt från fordonsregistret eller försäkringsgivaren, får namn och adress på fordonets ägare, den person som vanligtvis kör fordonet eller fordonets registrerade innehavare, och i sin tur meddelar den skadelidande dessa uppgifter, när den skadelidande har ett berättigat intresse av att få tillgång till dem, särskilt om fordonet inte är försäkrat på ett lagligt eller giltigt sätt, så att den skadelidande kan söka ersättning från den ansvariga föraren eller innehavaren. Informationsorganet skall också få uppgift om adressen till det i artikel 5 föreskrivna skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt och lämna denna uppgift till den skadelidande.

Om fordonet omfattas av undantaget i artikel 4 a i direktiv 72/166/EEG skall informationsorganet ge den skadelidande uppgift om namnet på den myndighet som i enlighet med artikel 4 a andra stycket svarar för ersättning till skadelidande i fall då bestämmelserna i artikel 2.2 första strecksatsen i direktiv 72/166/EEG inte kan tillämpas.

Om fordonet omfattas av undantaget i artikel 4 b i direktiv 72/166/EEG skall informationsorganet ge den skadelidande uppgift om namnet på den myndighet som ansvarar för fordonet i det land där det är registrerat.

// 5. // Den behandling av personuppgifter som blir följden av föregående punkter måste genomföras i enlighet med de nationella åtgärder som vidtagits i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter.

Artikel 5

Skadeersättningsorgan

1. // Varje medlemsstat skall inrätta eller auktorisera ett organ (nedan kallat "skadeersättningsorgan") med uppgift att ersätta dem som drabbas av material- eller personskador orsakade av fordon som är registrerade och försäkrade i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta, om olyckan där skadorna vållas händer i en annan medlemsstat än den där de skadelidande är bosatta.

Skadeersättningsorganet i det land där den skadelidande är bosatt skall inom två månader från det att den skadelidande till detta organ har givit in sin ersättningsansökan träda in i följande fall:

- Om försäkringsgivaren till det fordon som vållat olyckan inte har tillsatt en skaderegleringsrepresentant i enlighet med artikel 2.

- Om försäkringsgivaren eller dess skaderegleringsrepresentant inte har kommit med ett ersättningsbud, inte lämnat ett motiverat svar på de krav som den skadelidande har framställt i sin ersättningsansökan eller har avvisat den skadelidandes skadeersättningsansökan utan att ha meddelat orsakerna till avvisandet inom tre månader från den dag då de skadelidande lämnade in sin skadeersättningsansökan, antingen direkt till försäkringsbolaget eller till skaderegleringsrepresentanten, beträffande de punkter som rests i skadeersättningsansökan, inom de gränser för obligatorisk ansvarsförsäkring som anges i artikel 2 sista stycket i direktiv 90/232/EEG och i enlighet med de nationella regler för ansvar som gäller för olyckan.

// Artikel 5

Skadeersättningsorgan

1. // Varje medlemsstat skall inrätta eller auktorisera ett skadeersättningsorgan med uppgift att ersätta skadelidande i sådana fall som beskrivs i artikel 1.

Sådana skadelidande kan kräva ersättning från skadeersättningsorganet i den medlemsstat där de är bosatta

- om försäkringsgivaren till det fordon som vållat olyckan inte har utsett en skaderegleringsrepresentant i enlighet med artikel 3.1 i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt; i sådana fall kan de skadelidande inte kräva ersättning från skadeersättningsorganet om de har krävt ersättning direkt från försäkringsgivaren till det fordon som vållat olyckan och om de har erhållit ett motiverat svar inom tre månader från det att ersättningsansökan lämnades in, eller

- om försäkringsgivaren eller skaderegleringsrepresentanten inte inom tre månader från den dag då den skadelidande lämnade in sin ersättningsansökan, antingen direkt till det försäkringsbolag som försäkrar det fordon som vållade olyckan eller till skaderegleringsrepresentanten, har givit ett motiverat svar på de krav som den skadelidande framställt i sin ersättningsansökan i enlighet med artikel 3.6 i detta direktiv.

- Den skadelidande kan emellertid inte kräva ersättning från skadeersättningsorganet

- om försäkringsgivaren undandrar sig allt ansvar, eller

- om den skadelidande inte accepterar det motiverade erbjudandet från försäkringsgivaren eller skaderegleringsrepresentanten, eller

- om den skadelidande har vidtagit rättsliga åtgärder mot försäkringsgivaren.

// 2. // Skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt skall vidta åtgärder inom två månader från den dag då den skadelidande lämnar in sin ersättningsansökan till organet, men det skall avbryta åtgärderna om försäkringsgivaren senare lämnar ett motiverat svar på ersättningsansökan.

Skadeersättningsorganet i den skadelidandes hemland skall informera den ansvariges försäkringsbolag eller dess skaderegleringsrepresentant om att det har mottagit en skadeersättningsansökan från den skadelidande och att skadeersättningsorganet i sin tur kommer att träda in inom två månader från det att den skadelidande gav in sin ersättningsansökan. // Skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt skall omgående underrätta

- den för olyckan ansvariga personens försäkringsgivare eller skaderegleringsrepresentanten,

- skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den försäkringsgivare som har utfärdat avtalet har sitt säte, och,

- om det är känt, den person som vållat olyckan,

om att det har mottagit en ersättningsansökan från den skadelidande och att skadeersättningsorganet kommer att träda in inom två månader från det att den skadelidande gav in sin ersättningsansökan.

2. // Det ersättningsorgan som ansvarar för att betala ersättning till den skadelidande i dennes hemland har rätt att få ersättning av motsvarande organ i den medlemsstat där försäkringsgivaren har sitt säte. Ersättningsorganet i den stat där försäkringsgivaren har sitt säte skall, inom två månader från det att dess motsvarighet i det land där den skadelidande är bosatt har lämnat in en begäran om ersättning, ersätta det belopp som det sistnämnda organet har betalat ut.

// Därefter övertar ersättningsorganet i det land där försäkringsgivaren har sitt säte den skadelidandes ersättningskrav på den som vållade olyckan eller dennes försäkringsbolag, i den utsträckning som motsvarande organ i den skadelidandes hemland har ersatt denne för den lidna skadan. Om ersättningsbeloppet till den skadelidande har fastställts genom ett domstolsbeslut, genom att försäkringsgivaren har erkänt skulden eller genom uppgörelse i godo, har försäkringsgivaren inte rätt att motsätta sig att betala ersättningen, såvida han inte kan bevisa att organet inte har underrättat försäkringsgivaren enligt punkt 1 i denna artikel eller att organet felaktigt har beviljat oberättigade skadeersättningsansökningar eller övervärderat skadan. Ersättningsorganet i det land där den skadelidande är bosatt och i landet där försäkringsgivaren har sitt säte kan också krävaersättning för skäliga kostnader i samband med fallet. // 2. // Det ersättningsorgan som ansvarar för att betala ersättning till den skadelidande i den medlemsstat där denne är bosatt har rätt att få ersättning för det utbetalda beloppet av motsvarande organ i den medlemsstat där den försäkringsgivare som har utfärdat avtalet har sitt säte. Det sistnämnda organet skall sedan överta den skadelidandes ersättningskrav på den som vållade olyckan eller dennes försäkringsbolag, i den utsträckning som motsvarande organ i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt har ersatt denne för den lidna skadan. Varje medlemsstat är skyldig att erkänna ett övertagande som godkänns av en annan medlemsstat.

3. // Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att ersättningsorganet inom dess territorium inom den tid som föreskrivs i punkt 2 i denna artikel betalar ersättning till ersättningsorganet i en annan medlemsstat som har betalat ersättning till en skadelidande vid en olycka vållad av ett fordon som är försäkrat i ett försäkringsbolag med säte i den första medlemsstaten, i sådana fall som avses i punkt 1.2 i denna artikel.

// 3. // Bestämmelserna i denna punkt skall börja gälla

- // efter det att det skadeersättningsorgan som har sitt säte i eller är auktoriserade av medlemsstaterna har ingått ett avtal om sin verksamhet och sina skyldigheter och om närmare bestämmelser om ersättning för utbetalda belopp,

- // från och med den dag som fastställs av kommissionen sedan den i nära samarbete med medlemsstaterna har konstaterat att ett sådant avtal har ingåtts, och

- // de skall gälla under avtalets giltighetstid.

// Kommissionen skall lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av artikel 5 och om denna bestämmelses verkningsfullhet inom ... år och vid behov lägga fram förslag.

Artikel 6

Omöjligt att identifiera försäkringsgivaren

Om det inte är möjligt att identifiera försäkringsgivaren skall fordonet betraktas som oförsäkrat. Ersättning för material- eller personskadorna som drabbat den skadelidande skall då göras av organet och inom de gränser som anges i artikel 1.4 i direktiv 84/5/EEG. Den skadelidande skall få ersättning från det organ i den skadelidandes hemland som avses i den artikeln. Detta organ kommer därefter, på de villkor som anges i artikel 5.2 i detta direktiv, att ha en fordran på motsvarande organ i det land där fordonet vanligtvis är hemmahörande eller i förekommande fall på Gröna kort-byrån i den medlemsstaten. // Artikel 6

Fall där det är omöjligt att identifiera försäkringsgivaren

Om det inte är möjligt att identifiera försäkringsgivaren inom två månader efter olyckan kan den skadelidande ansöka om ersättning från skadeersättningsorganet i den medlemsstat där den skadelidande är bosatt. Detta organ skall betala ersättning i enlighet med artikel 1 i direktiv 84/5/EEG. Skadeersättningsorganet kommer därefter, på de villkor som anges i artikel 5.2 i detta direktiv, att ha en fordran

- på den garantifond som föreskrivs i artikel 1.4 i direktiv 84/5/EEG i den medlemsstat där fordonet i fråga normalt är hemmahörande, eller

- om det rör sig om fordon från tredje land, på garantifonden i den medlemsstat där olyckan inträffade.

Artikel 7

Genomförande i nationell lag

1. // Medlemsstaterna skall vidta och offentliggöra de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 18 månader från dagen för anmälan och genast underrätta kommissionen om detta. De skall genomföra dessa bestämmelser inom 24 månader från dagen för anmälan av detta direktiv.

2. // Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om texten för de väsentliga lagar som antagits inom det område som omfattas av detta direktiv. // Artikel 7

Genomförande i nationell lag

OFÖRÄNDRAT

Artikel 8

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den . . . dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. // Artikel 8

Ikraftträdande

OFÖRÄNDRAT

Artikel 9

Sanktioner

Medlemsstaterna skall fastställa den sanktionsordning som skall tillämpas vid överträdelser av de nationella bestämmelser som införts för att genomföra detta direktiv och därvid vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att sanktioner verkställs. Dessa sanktioner skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall senast den dag som anges i artikel 7 underrätta kommissionen om dessa bestämmelser och snarast möjligt om varje senare ändring av dem. // Artikel 8a

Olyckor i tredje land

Senast den ... skall kommissionen lägga fram en rapport till rådet och Europaparlamentet om möjligheten att genom ett internationellt avtal utvidga bestämmelserna i artikel 2-6 i detta direktiv så att de omfattar även olyckor som inträffar i tredje land och berör personer som är bosatta i en medlemsstat och fordon som är försäkrade och registrerade i en medlemsstat.

Artikel 9

Sanktioner

OFÖRÄNDRAT

Artikel 10

Mottagare

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. // Artikel 10

Mottagare

OFÖRÄNDRAT

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande