SV Europeiska unionens officiella tidning C 9/23

Yttrande från Regionkommittén om ”Komplementaritet mellan nationella och europeiska insatser som syftar till att minska skillnaderna i ekonomisk och social tillväxt”

2012/C 9/06

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

— Kommittén efterlyser indikatorer som kompletterar BNP och bättre åskådliggör de framsteg som gjorts för att minska de befintliga klyftorna inom och mellan regionerna i EU.

— Kommittén anser att det krävs ett närmare samarbete mellan de olika berörda styresnivåerna så att man undviker onödiga överlappningar i de situationer där det finns olika strukturer som ska genomföra de nationella och europeiska åtgärderna. I detta syfte vore det lämpligt att intensifiera dialogen och det åtföljande samarbetet mellan olika styresnivåer för att skapa bättre enhetlighet och komplementaritet mellan de olika åtgärderna.

— ReK anser därför att det måste finnas ett ägarskap bland de behöriga lokala och regionala beslutsfattande församlingarna för att de nationella och europeiska åtgärderna ska lyckas.

— Kommittén stöder idén om ett tillvägagångssätt som ökar effektiviteten i sammanhållningspolitiken genom att man i högre grad betonar resultaten. ReK ställer sig inte avvisande till principen om att införa förhandsvillkor men understryker att dessa inte får vara av ett sådant slag att de kan försena genomförandet av programmen. Kommittén ställer sig inte bakom villkor som är knutna till tillväxt- och stabilitetspakten.

— Det är viktigt att kontrollera additionaliteten för att se till att medlen används för att faktiskt komplettera de nationella utgiftsprogrammen så att EU:s insatser tillförs ett reellt mervärde.

— Kommittén stöder förslaget om att utarbeta en gemensam, strategisk ram och anser att partnerskapsavtalen för utveckling och investeringar måste kunna bli ett redskap som skapar komplementaritet mellan åtgärderna på nationell nivå och EU-nivå. Kommittén vill betona att dessa kontrakt måste utformas under fullt deltagande av de lokala och regionala myndigheterna.

Föredragande Francesco MUSOTTO (IT–AE), ledamot av Siciliens regionfullmäktige

I. POLITISKA REKOMMENDATIONER

Allmänna kommentarer

1. Regionkommittén understryker att det i artikel 174 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (före detta artikel 158 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen) anges att EU, för att främja en harmonisk utveckling inom hela unionen, ska utveckla och fullfölja sin verksamhet för att stärka sin ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållning. Unionen ska särskilt sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna.

2. ReK framhåller att särskild hänsyn ska tas till landsbygdsområden, områden som påverkas av strukturomvandlingar och regioner med allvarliga och permanenta, naturbetingade eller demografiska nackdelar, såsom de nordligaste regionerna med mycket låg befolkningstäthet, öregioner, gränsregioner och bergsregioner. Även de övriga regionerna i Europa måste få stöd för att säkra och stärka sin konkurrenskraft.

3. Kommittén betonar den centrala roll som stadsområdena och regionerna – liksom också huvudstäderna och huvudstadsregionerna – har som tillväxtmotor för att de ekonomiska, miljömässiga och sociala målen i Europa 2020-strategin ska uppnås. Det måste även i framtiden vara möjligt med åtgärder för en social och ekonomisk stabilisering av städer och problemområden i städerna inom ramen för integrerade strategier – med hänsyn tagen till att regionerna måste ha ett rimligt handlingsutrymme. I samband med detta måste man utgå ifrån att den urbana dimensionen i sig ligger i linje med Europa 2020-strategin. Också samarbetet mellan städerna och kringliggande områden borde underlättas inom ramen för funktionella områden inom en medlemsstat, genom att nödvändiga förberedelser görs i de framtida strukturfondsförordningarna.

4. Kommittén stöder kommissionens förslag i meddelandet om ”En budget för Europa 2020” (1) om att införa en kategori ”övergångsregioner”. Samtidigt vill kommittén framhålla att de regioner vilkas BNP per invånare under den innevarande budgetplanen överstigit 75 % av EU:s genomsnitt också bör ha möjlighet att använda medel för infrastrukturinvesteringar. Detta skulle göra det möjligt för dem att konsolidera det mervärde som har uppnåtts under den innevarande programplaneringsperioden. På samma sätt bör målet ”energieffektivitet” också omfatta effektiva transportmedel, bland annat järnvägstransporter och deras infrastruktur.

5. Kommittén erinrar om att de yttersta randområdenas särart erkänns i artikel 349 i EUF-fördraget och detta motiverar behovet av att anpassa tillämpningen av EU-rätten till dessa regioner och i förekommande fall besluta om specifika åtgärder, i synnerhet på sammanhållningspolitikens område.

6. Kommittén står bakom den princip som kommissionen ställer upp i sin femte rapport om den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen (2), nämligen att sammanhållning även i framtiden ska betraktas som en utvecklingspolitik för hela EU och därmed också för alla dess regioner.

7. ReK anser därför att EU:s sammanhållningspolitik, som genomförs via offentliga insatser på olika geografiska nivåer, även i fortsättningen bör spela en avgörande roll för att främja en harmonisk utveckling i EU som helhet. Största delen av resurserna bör således utnyttjas för att skynda på utvecklingen i regioner som ligger förhållandevis långt efter i utvecklingen samtidigt som konkurrenskraften i alla de mer utvecklade regionerna främjas och stärks.

Betydelsen av komplementaritet mellan nationella och europeiska insatser för att minska skillnaderna i ekonomisk, social och territoriell tillväxt

8. Regionkommittén framhåller att de ekonomiska, sociala och territoriella skillnaderna i EU endast kan övervinnas genom integration, synergi och komplementaritet mellan nationella och europeiska insatser som bygger på en verklig solidaritet.

9. ReK anser att dessa principer i flera avseenden kan visa sig vara helt avgörande, i synnerhet för att — stimulera medlemsstaterna till att stärka sin egen institutionella och administrativa kapacitet, — undvika ineffektiva överlappningar mellan de olika insatserna i ett och samma område, — skapa överensstämmelse mellan mål och prioriteringar på varje myndighetsnivå, — förbättra kvaliteten på de offentliga insatserna på alla nivåer, — effektivisera sammanhållningspolitiken.

10. ReK anser att den europeiska sammanhållningspolitiken, som genomförs via offentliga insatser på olika geografiska nivåer, är det mest framgångsrika instrumentet för att solidariskt stödja de svagare regionerna och samtidigt skapa tillväxt och välstånd i hela Europa. Kommittén framhåller att sammanhållningspolitiken har främjat EU:s samlade BNP-tillväxt, gjort det lättare bygga ny infrastruktur och på så sätt ökat tillgängligheten till de europeiska regionerna och förbättrat miljöskyddet. Genom investeringar i hållbara sysselsättningsstrategier och genom hänsyn till arbetsmarknadens krav har helt nya yrken uppstått, gamla yrken förändrats och traditionella yrken försvunnit. Bra arbetstillfällen innebär att människor är nöjda, att de får lön efter prestation, att det finns företagshälsovård och att arbetslivet är utformat på ett familjevänligt sätt. Genom denna kvalitetsökning på arbetsplatsen blir också arbetstillfället mer attraktivt, och detta kan också inverka positivt på företagets lokaliseringsort och på så sätt bidra till att öka konkurrenskraften i EU:s regioner.

11. Trots betydande framgångar i arbetet med att minska skillnaderna i utvecklingen, kan den aktuella ekonomiska och finansiella krisen få till följd att obalanserna mellan och inom europeiska regioner ökar. Regionkommittén framhåller att denna situation ytterligare förvärras i länder som stöds ekonomiskt via europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM) för euroländer och mekanismen för betalningsbalansen för länder utanför euroområdet, och i vilka de regionala skillnaderna i själva verket är sekundära i strävandena efter villkor och krav som har strikt nationella intressen i fokus.

12. ReK vill fästa uppmärksamheten på kapaciteten att utnyttja egna resurser är mindre i missgynnade regioner än i mer välmående regioner. Detta gör de missgynnade regionerna mer sårbara för yttre påfrestningar och, i den kris som vi nu upplever och som ingen vet när den slutar, äventyrar de framsteg som uppnåtts. I dessa områden är finansieringen från EU som komplement till de nationella åtgärderna en av de viktigaste faktorerna för att skapa en viss stabilitet i de offentliga investeringarna och är därför helt avgörande för den ekonomiska återhämtningen.

13. ReK påpekar att sammanhållningspolitiken, som ju kännetecknas av en bred vision som omfattar ekonomisk utveckling i regioner som släpar efter, stöd till socialt utsatta grupper, en socialt och miljömässigt hållbar utveckling och respekt för geografiska och kulturella särdrag, också är vägledande för de nationella åtgärder som kan hänföras till dessa sammanhållningsmål.

14. ReK framhåller därför att EU:s nya sammanhållningspolitik bör ges de resurser som krävs för att den ska skapa en verklig ekonomisk och social balans mellan Europas regioner och stärka de insatser som genomförs på nationell, regional och lokal nivå. Även i framtiden bör man avsätta en tillräckligt stor del av EU:s budgetmedel för att finansiera lämpliga åtgärder för stöd till områden som ligger förhållandevis långt efter i utvecklingen.

15. Kommittén framhåller att man i den nya sammanhållningspolitiken bör beakta det gränsöverskridande samarbetet. I EU-ländernas gränsområden bör man skapa former för att stödja utvecklingen av samarbetet med grannarna över EU:s yttre gräns, framför allt med stater och regioner med stora skillnader i den ekonomiska utvecklingen. Kommittén anser dessutom att skapandet av gemensamma territoriella områden i gränsområdena kräver ett systematiskt och selektivt stöd på EU-nivå, både för att stärka politiken för fysisk planering och för att genomföra gemensamma utvecklingsprojekt.

16. Kommittén är medveten om betydelsen av BNP per invånare på regional nivå som mått på ekonomisk tillväxt. Men vi anser att det i samverkan med lokal och regional nivå bör utarbetas kompletterande indikatorer som fastlägger respektive regions utgångsläge (baseline) och som därigenom bättre åskådliggör de framsteg som gjorts för att minska de befintliga klyftorna inom och mellan regionerna i EU (3) och således också bättre återspeglar graden av utveckling i varje region och de specifika problemen med social och territoriell sammanhållning.

En komplementaritet som beror på de institutionella och administrativa förhållandena

17. Kommittén framhåller att den referensperiod som förväntas bli fastställd som bas för att avgöra om en region kan ingå i EU:s nya sammanhållningspolitik från 2014 och framåt (troligen BNP per capita på regional nivå för perioden 2007–2009) inte kommer att återspegla den ekonomiska krisens fulla återverkningar och efterföljande åtstramningsåtgärder i regioner över hela Europa. Därför anser kommittén att det behövs ytterligare ansträngningar för att ta fram aktualiserade uppgifter om BNP och BNP-prognoser, att användas vid tilldelningen av resurser. Dessutom behövs en mer framåtblickande översynsmekanism under programperioden.

18. ReK anser att både den europeiska sammanhållningspolitiken och den nationella regionala utvecklingspolitiken måste kunna dra nytta av lämpliga institutionella ramar, en effektiv offentlig förvaltning och ett effektivt partnerskap mellan de olika myndighetsnivåerna så att man kan utforma sammanhängande och integrerade strategier för utvecklingen på medellång och lång sikt och fleråriga ramprogram som dessa strategier kan baseras på.

19. Kommittén anser att sammanhållningspolitiken, som genomförs via offentliga insatser på olika nivåer och i överensstämmelse med den nationella lagstiftningen, kan stimulera medlemsstaterna till att stärka sin egen institutionella och administrativa kapacitet. Denna krävs för att skapa en bättre och effektivare användning av de finansiella resurserna och för att investeringarna i att minska skillnaderna i tillväxt ska få största möjliga verkan.

20. ReK framhåller att systemen för genomförande av EU:s sammanhållningspolitik och den nationella politiken för regional utveckling är beroende av situationen i varje enskild medlemsstat och på de institutionella arrangemangen och kompetensfördelningen och mer specifikt på graden av decentralisering, i hur hög grad principerna om flernivåstyre tillämpas, de regionala och lokala erfarenheterna av territoriell utveckling samt på programmens karaktär och geografiska räckvidd (4).

21. Kommittén anser att det är nödvändigt med ett närmare samarbete mellan de olika berörda styresnivåerna så att man undviker onödiga överlappningar i situationer där det finns olika strukturer som ska genomföra de nationella och europeiska åtgärderna. I själva verket anser kommittén att man med en integrerad programplanering av alla utvecklingsåtgärder som genomförs i en region och med en nära samordnad förvaltning gradvis kan uppnå en optimal synergieffekt. I detta syfte borde man intensifiera dialogen och det åtföljande samarbetet mellan olika styresnivåer för att skapa bättre enhetlighet och komplementaritet mellan de olika nationella och europeiska åtgärderna.

På väg mot en bättre integrerad territoriell utveckling

22. För att kunna uppnå största möjliga effekt på sammanhållningen och konkurrenskraften på lokal och regional nivå bör enligt Regionkommitténs uppfattning de insatser som syftar till att minska de ekonomiska, sociala och territoriella obalanserna bygga på samordnade insatser som är mer resultatinriktade och utformade med hänsyn till problemens lokala och regionala karaktär.

23. ReK understryker att territoriell sammanhållning i och med Lissabonfördraget har blivit ett nytt politiskt mål och därmed en prioritering på samma sätt som ekonomisk och social sammanhållning, och därför bör den territoriella dimensionen integreras bättre i all politik som har betydande territoriell verkan, bland annat genom att man systematiskt utvärderar de territoriella konsekvenserna av denna politik. Kommittén anser därför att det skulle vara lämpligt att införa övervakningssystem som kontinuerligt kan kontrollera hur de offentliga utgifterna för sammanhållningsmålen fördelar sig i EU.

24. ReK framhåller att de offentliga myndigheternas deltagande på nivåer i den strategiska planeringen och genomförandet av åtgärder för att minska skillnaderna i ekonomisk och social utveckling garanterar att man med dessa åtgärder tar hänsyn till de lokala eller regionala förhållandena och den kunskap som är nödvändig för att utnyttja den territoriella potentialen, samla resurserna och se till att myndigheternas insats får största möjliga verkan.

25. Utmaningar såsom kampen mot klimatförändringarna, energiförsörjningen, globaliseringen, förhållandet mellan stads- och landsbygdsområden, de demografiska förändringarna och migrationen påverkar de olika områdena på mycket olika sätt och kräver därför lösningar som utformas och genomförs på lokal och regional nivå i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

26. ReK anser därför att de nationella och europeiska åtgärderna endast kan lyckas om det finns en känsla av ägarskap bland de enligt den nationella lagstiftningen behöriga lokala och regionala beslutsfattande församlingarna och en förmåga att i enlighet med partnerskapsprincipen involvera arbetsmarknadens parter i planeringen, programmeringen och genomförandet av åtgärderna.

Ett tillvägagångssätt som ökar effektiviteten i sammanhållningspolitiken

27. Kommittén erkänner att utvecklingen i Europas regioner på grund av situationen för de offentliga finanserna bör ske inom strikta ramar. Därför bör man eftersträva största möjliga effektivitet och verkan, och vi stöder kommissionens förslag om att i högre grad betona resultaten genom införande av klara och kvantifierbara mål och mätbara resultatindikatorer med tillräcklig flexibilitet som är förenliga med de planerade åtgärderna, så att en utvärdering kan genomföras under programperioden.

28. Kommittén ställer sig inte avvisande till principen om att införa sådana förhandsvillkor för utnyttjandet av strukturfondsmedlen som har en nära och direkt koppling till att göra EU:s sammanhållningspolitik mer verksam, påverka programmens genomförbarhet och funktion i positiv riktning och skapa en bättre samordning av utvecklingsinsatserna.

29. ReK understryker dock att dessa villkor inte får vara av ett sådant slag att de kan försena genomförandet av strukturfondsprogrammen och därmed kraftigt försvaga de resultat som förväntas uppnås i kraft av de nationella medel som utnyttjas för att komplettera EU:s insatser.

30. Kommittén kommer att lägga fram en mer uttömmande redogörelse för sin syn på detta när kommissionens förslag föreligger.

31. Kommittén ställer sig däremot inte bakom kommissionens förslag om att införa villkor som är knutna till tillväxt- och stabilitetspakten, eftersom det finns en risk för att det kommer att drabba lokala och regionala myndigheter som inte är ansvariga för medlemsstaternas bristande efterlevnad av sina förpliktelser (5) då utvecklingen stoppas upp eller försenas och de redan uppnådda resultaten försvagas.

32. ReK konstaterar att det finns olika faktorer som kan stå i vägen för den optimala användningen av EU-medel i de områden och sektorer där utsikterna till tillväxt är som störst, vilket kan innebära att den samlade effekten i ett givet område blir mindre (6). I detta sammanhang är det viktigt att kontrollera additionaliteten för att se till att medlen faktiskt används för att komplettera de nationella utgiftsprogrammen så att EU:s insatser tillförs ett reellt mervärde.

33. ReK understryker därför att man på ett mer effektivt sätt bör övervaka strukturfondernas kompletterande funktion genom att garantera att EU:s insatser backas upp av ytterligare och kompletterande åtgärder som inte normalt eller i tillräckligt hög grad omfattas av den nationella lagstiftningen.

34. Kommittén anser också att effektiviteten i EU:s sammanhållningspolitik är beroende av enklare förfaranden för att man i största möjliga mån ska minska de rättsliga och administrativa bördorna för stödmottagarna. Enklare förfaranden är en viktig förutsättning för en mer effektiv användning av resurserna. Kommittén uppmanar därför kommissionen att på detta område rekommendera medlemsstaterna att tillsammans med de regionala och lokala myndigheterna granska och lägga fram förslag som syftar till att skapa större överensstämmelse mellan EU:s regler (principer, tidsfrister och förfaranden) och de nationella reglerna, så att prioritet ges åt resultat och effekter och så att man samtidigt ser till att det inte skapas olika villkor för olika medlemsstaters användning av medlen.

Större samordning och komplementaritet mellan insatserna efter 2013

35. Kommittén erkänner att Europa 2020-strategin är viktig för en intelligent, hållbar tillväxt för alla och välkomnar analyserna i kommissionens meddelande ”Regionpolitikens bidrag till Europa 2020-strategins mål för hållbar tillväxt (7)”, där det konstateras att genomförandet av strategins målsättningar i hög grad är beroende av de beslut som fattas på regional och lokal nivå.

36. Sammanhållningspolitiken kan vara ett viktigt bidrag till Europa 2020-strategin, men den bör inte integreras med själva strategin med tanke på att syftet med denna politik är att främja en harmonisk utveckling i Europeiska unionen genom att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna mellan olika regioner i Europa i enlighet med artikel 174 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. De båda genomförandeprocesserna bör därför även i framtiden vara oberoende av varandra, med var sitt specifikt mål. De kan inte fullständigt ersätta varandra, men de interagerar inom en ram där de kan påverka varandra, eftersom de är samordnade och komplementära.

37. Kommittén stöder det förslag som läggs fram i den femte rapporten om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning om att utarbeta en gemensam, strategisk ram som skulle omfatta strukturfonderna och övriga EU-fonder för territoriell utveckling, det vill säga Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF), Europeiska socialfonden (ESF), Sammanhållningsfonden, Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) och Europeiska fiskerifonden (EFF). Alla ska dock behålla sina egna specifika medel och bestämmelser. Det är positivt att de EU-fonder som är avsedda för strukturpolitiken integreras i en enda strategisk ram för utveckling, eftersom det bör möjliggöra en bättre samordning.

38. I den pågående diskussionen om de framtida förordningarna om strukturfonderna måste partnerskapsavtalen för utveckling och investeringar, som grundar sig på den gemensamma strategiska ramen, kunna bli ett redskap som skapar reell komplementaritet mellan åtgärderna på nationell nivå och EU-nivå med samma mål om att minska de ekonomiska, sociala och territoriella skillnaderna. Detta kan ske genom att man fastställer investeringsprioriteringar och fördelningen mellan nationella medel och EU-medel, samt enas om villkor och de mål som ska uppnås.

39. Kommittén vill emellertid betona att dessa kontrakt i enlighet med principerna om flernivåstyre bör utformas under fullt deltagande av de lokala och regionala myndigheterna, dvs. de institutioner som har ansvaret för att genomföra och förvalta åtgärderna regionalt och lokalt, och alltså inte bara mellan medlemsstaterna och kommissionen. Detta kommer att skapa en effektivare samordning, synkronisering av de olika politiska dagordningarna samt en stärkt förvaltning, inte bara rent praktiskt utan även strategiskt.

40. Kommittén anser att partnerskapsavtalen för utveckling och investeringar, beroende på de konkreta förhållandena i medlemsstaterna i fråga, kan innebära att de territoriella pakter som Regionkommittén lanserade i förbindelse med de nationella reformprogrammen på lämpligt sätt omsätts i praktiken.

41. Kommittén vill påpeka att en sådan samordning av den nationella politiken för regional utveckling och den europeiska sammanhållningspolitiken innebär att principen om en koncentration av åtgärder förverkligas och att man maximalt utnyttjar samverkanseffekterna mellan de olika instrument som används inom ett och samma område och drar nytta av det ömsesidiga beroende som finns mellan dem. Det skulle på så vis vara möjligt att skapa största möjliga samordning inte bara mellan tillämpningsområdena för Eruf, ESF, Sammanhållningsfonden, EJFLU och EFF utan även mellan de nationella insatserna och utvecklingsmålen.

42. Kommittén anser för övrigt att det ur strategisk synpunkt är viktigt att den nationella politiken för regional utveckling och den europeiska sammanhållningspolitiken inte utformas oberoende av sektorspolitiken, eftersom vi måste skapa bättre samstämmighet och större kopplingar och samverkanseffekter mellan insatserna med tanke på att den offentliga politiken tenderar att ge upphov till inbördes sammanhängande effekter och den globala effekten kan öka om genomförandet är bättre samordnat (8),

43. Kommittén framhåller att man på så sätt kan främja en samordning av programmen med en inriktning på fastställda mål och fokusera på fungerande politiska instrument och befintliga ekonomiska resurser i syfte att uppnå dessa mål genom att fastställa prioriteringar i fråga om stödområden och investeringar och tillgången till EU-medel på basis av en analys av de enskilda regionernas resurser. Sådana åtgärder skulle också göra det möjligt att på bästa sätt utnyttja den potential som varje område har och dess kännedom om de specifika prioriteringarna.

Bryssel den 11 oktober 2011 Regionkommitténs ordförande Mercedes BRESSO

(1) KOM(2011) 500 slutlig, Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om ”En budget för Europa 2020”.

(2) Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska sociala och ekonomiska kommittén, Regionkommittén och Europeiska investeringsbanken Slutsatserna i den femte rapporten om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning: sammanhållningspolitikens framtid – KOM(2010) 642 slutlig.

(3) Slutsatser från det seminarium som anordnades av regionen Umbrien och Regionkommitténs utskott för territoriell sammanhållningspolitik (COTER) i Perugia (Italien) den 29 april 2011 på ämnet: Nya indikatorer: att mäta framstegen med sammanhållningspolitiken.

(4) Undersökning genomförd av Rona Michie och John Bachtler Managing Structural Funds – Institutionalising Good practice, European Policies Research Centre – University of Strathclyde – 1996.

(5) Se ReK:s yttrande Femte sammanhållningsrapporten – CdR 369/2010 fin (föredragande: Michel Delebarre, FR/PSE).

(6) Undersökning utförd av Chiara Del Bo, Massimo Florio, Emanuela Sirtori och Silvia Vignetti, Additionality and regional development: are EU structural funds complements or substitutes of National public finance?, CISL – Centre for Industrial Studies, utarbetad i 2009 på begäran av kommissionen, Generaldirektoratet för regionalpolitik.

(7) Kommissions meddelande ’Regionpolitikens bidrag till Europa 2020-strategins mål för hållbar tillväxt’, KOM(2011) 17 slutlig.

(8) Studie utförd av Laura Polverari och Rona Michie, Complementarity or conflict? The (in)coherence of Cohesion Policy, forskningscentrumet för EU-politik vid universitetet i Strathclyde, 2011.