MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om genomförande av vissa bestämmelser i rådets förordning (EG) nr 812/2004 om åtgärder när det gäller oavsiktlig fångst av valar vid fiske och om ändring av förordning (EG) nr 88/98

INLEDNING

I rådets förordning (EG) nr 812/2004[1] fastställs åtgärder för rapportering av oavsiktlig fångst av val inom vissa fisken och åtgärder för motverka sådan fångst. I förordningen anges inom vilka fisken ljudskrämmare måste användas, tekniska specifikationer och villkor för användning av ljudskrämmare. Det fastställs också inom vilka fisken det måste införas system för observatörer som ska ta fram representativa data, så att omfattningen av bifångster av valar kan bedömas. Medlemsstaterna ansvarar för att kontrollera att ljudskrämmare används och för att övervaka deras effektivitet över tid liksom för att införa övervakningssystem i enlighet med riktlinjerna i förordningen.

I enlighet med artikel 6 i förordningen måste medlemsstaterna varje år lämna in en rapport till kommissionen om genomförandet av vissa bestämmelser i förordningen. I enlighet med artikel 7 måste kommissionen, efter det att medlemsstaterna lämnat in sin andra årsrapport, utarbeta ett meddelande till Europaparlamentet och rådet om hur förordningen fungerar[2]. Efter det att den fjärde årsrapporten från medlemsstaterna har lagts fram måste kommissionen presentera ett uppdaterat meddelande för Europaparlamentet och rådet. Meddelandena måste utarbetas på grundval av bedömningen av medlemsstaternas rapporter och med hänsyn till de bedömningar som gjorts av Internationella havsforskningsrådet (Ices) och Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF). Det här dokumentet presenteras för att uppfylla kommissionens andra rapporteringskrav.

Meddelandet innehåller en sammanfattning av den information som samlats in under perioden 2007–2009 och som medlemsstaterna lämnat in till kommissionen i enlighet med artikel 6 i förordningen. Ices och STECF har också ombetts att analysera det vetenskapliga innehållet i de nationella rapporterna, genomförandet av förordningen och ytterligare vetenskapliga rapporter från medlemsstaterna. I meddelandet återspeglas slutsatserna av Ices och STECF:s analys.

ANALYS AV MEDLEMSSTATERNAS RAPPORTER

Medlemsstaternas rapportering enligt förordning (EG) nr 812/2004 har förbättrats sedan kommissionen presenterade sitt första meddelande för rådet och Europaparlamentet 2009. Medlemsstaternas information varierar dock fortfarande sett till innehåll och format. Både Ices och STECF framhåller att inkonsekvenserna i medlemsstaternas information begränsar bedömningarna av hur förordningen genomförs. Det är bara några medlemsstater (Irland, Nederländerna, Spanien, Sverige och Förenade kungariket) som frivilligt har använt det format för rapportering som föreslagits av Ices och STECF. Standardformatet antogs formellt av medlemsstaterna i maj 2010, och bör leda till att rapporteringen i framtiden blir mer enhetlig.

Av EU:s 22 kustmedlemsstater har alla utom en lämnat in minst en årsrapport. Sex medlemsstater (Belgien, Cypern, Grekland, Malta, Bulgarien och Rumänien) har informerat kommissionen om att de inte haft några rapporteringsskyldigheter enligt förordningen. Detta beror antingen på att deras flotta inte bedrivit någon fiskeverksamhet enligt bilaga I (användning av ljudskrämmare) eller bilaga III (observatörer ombord) till förordningen eller, när det gäller Bulgarien och Rumänien, på att deras fiskeverksamhet endast bedrivs i Svarta havet, som inte omfattas av förordningen. Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Irland, Italien, Lettland, Nederländerna, Polen, Spanien, Sverige och Förenade kungariket har lämnat in rapporter med data från observatörer ombord. Alla utom en har lämnat uppskattningar av oavsiktliga fångster.

Trots uppgifter om att förbättringar skett kan kommissionen konstatera att många medlemsstater fortfarande verkar ha svårigheter att genomföra förordningen och framförallt uppfylla nedanstående krav:

Skyldighet att använda ljudskrämmare

Åtta medlemsstater (Danmark, Estland, Frankrike, Tyskland, Irland, Polen, Spanien och Förenade kungariket) bedriver i dagsläget fiske där ljudskrämmare måste användas. De här medlemsstaterna har rapporterat om användningen efter direktövervakning som genomförts av kontrollorgan och brottsbekämpande organ, intervjuer med fiskare och pilotstudier. I allmänhet är det oklart i vilken omfattning artiklarna 2 och 3 i förordningen genomförts, och de nationella rapporterna tyder på att fartygens faktiska användning och medlemsstaternas övervakning fortfarande är otillfredsställande.

Alla de medlemsstater som använder ljudskrämmare har konstaterat att det krävs mer arbete för att förbättra den nuvarande utrustningens pålitlighet, effektivitet och praktiska hantering. Dessa problem har lett till att praktiskt taget alla berörda medlemsstater har beställt studier för att övervaka och bedöma användningen av ljudskrämmare och förbättra hantering och tekniska egenskaper i samarbete med flera tillverkare. Säkerhetsrisker som är förknippade med användningen av ljudskrämmare har också beaktas, men rapporter från medlemsstaterna tyder på att man i stor utsträckning kan komma till rätta med riskerna genom bättre konstruktion, bättre kvalitetskontroll i leveransledet och ändrade driftsmetoder. Några medlemsstater har dessutom genomfört testning av nya typer av ljudskrämmare som nu finns på marknaden, och åtminstone en av dessa nya utrustningar har visat uppmuntrande resultat. Tillverkarna har i stor utsträckning deltagit i dessa försök, och sådan samarbetsforskning bör fortsätta.

De årliga kostnaderna för användningen av ljudskrämmare är fortfarande ett problem. De kan variera kraftigt beroende på vilken teknik som används i utrustningen och hur ofta ljudskrämmare förloras inom ett visst fiske. Kostnaderna anses vara betydande inom fiske med fasta nätredskap[3] och detta har, tillsammans med dålig pålitlighet och negativa effekter på fisket, motverkat användningen av ljudskrämmare och efterlevnaden av förordningen. Flera medlemsstater har dock infört stödordningar eller gett fiskare ljudskrämmare gratis för att kompensera för kostnaderna och försöka öka användningen. Detta har haft effekt, men åtgärderna varierar mellan medlemsstaterna och verkar bara fungera som en kortsiktig lösning.

Flera medlemsstater har studerat effekterna av att öka avståndet mellan ljudskrämmare som monteras på fasta nätredskap, och dragit slutsatsen att ett dubbelt så stort avstånd mellan ljudskrämmarna inte verkar minska effektiviteten. Genom att avståndet fördubblas kan kostnaderna för fiskarna minska. Enligt artikel 3 i förordningen får medlemsstaterna tillfälligt tillåta användning av ljudskrämmare som inte uppfyller specifikationerna i den tekniska bilagan till förordningen, t.ex. med större avstånd mellan ljudskrämmare. Minst två medlemsstater har utnyttjat denna undantagsmöjlighet.

Icke-statliga organisationer har fortfarande en ambivalent inställning till ljudskrämmare på grund av dels de risker som anses finnas för att djuren utestängs från sina livsmiljöer, dels miljöbullret. Det finns dock inga vetenskapliga belägg för dessa effekter. Icke-statliga organisationer har också angett att tillvänjning är ett skäl till att ljudskrämmare inte fungerar, även om det inte heller här finns särskilt många vetenskapliga belägg för att så är fallet. Ices har konstaterat att sådana effekter inte kan bevisas och det verkar rimligt att anta att ljudskrämmarnas effektivitet när det gäller att minska oavsiktliga fångster av tumlare väger tyngre än eventuella negativa sidoeffekter.

En annan fråga som är av betydelse när det gäller ljudskrämmare är utvecklingen av system för att avgöra om de fungerar korrekt. Kontrollmyndigheter och brottsbekämpande myndigheter i ett antal medlemsstater har uppgett att det i praktiken är omöjligt att se till att bestämmelserna i förordningen efterlevs, med tanke på svårigheterna att testa om utrustningen fungerar och om den faktiskt har monterats på fiskeredskapen. De tyska och danska myndigheterna har tagit fram övervakningsutrustning som gör det möjligt att inspektera ljudskrämmare till sjöss. Kontrollmyndigheterna i medlemsstaterna bör genomföra ytterligare bedömningar av om denna utrustning kan införas.

Skyldighet att utforma och införa system med observatörer

Denna skyldighet har uppfyllts av de flesta av medlemsstaterna genom en kombination av särskilda övervakningsprogram, pilotprojekt och observationer inom ramarna för uppgiftsinsamling och från andra tekniska och vetenskapliga försök. När det gäller kraven i artikel 5 i förordningen står det klart att observatörer med lämpliga kvalifikationer har utsetts i samtliga fall.

Danmark, Frankrike, Lettland, Polen, Spanien, Sverige och Förenade kungriket har rapporterat att fiskeansträngningar över de nivåer som fastställs i förordningen har observerats. Danmark, Finland, Frankrike, Irland, Nederländerna, Slovenien och Förenade kungariket har också uppnått den täckning som krävs både när det gäller fartyg kortare än 15 meter och fartyg längre än 15 meter. Estland, Portugal och Tyskland har av olika skäl rörande kostnader och tillgång på observatörer en låg täckningsnivå inom sina fisken.

Flera medlemsstater liksom Ices rapporterar om faktorer som begränsar antalet observationer och deras användbarhet. Dessa svårigheter rör a) spridningen av observatörer, b) den täckning av fiskeansträngningarna som krävs enligt förordningen, och c) administrativa och ekonomiska begränsningar.

1. Vissa medlemsstater rapporterar om svårigheter att få tillgång till fartygen på grund av att producentorganisationer eller enskilda fiskare inte alltid anmäler fartygsrörelser till observatörer, missförstånd om observatörernas roll vilket leder till bristande samarbete från fiskarnas sida, brist på utrymme som hindrar att observatörer följer med till sjöss (framförallt på småfartyg) eller brist på personal (observatörer som arbetar ensamma). Det senare försvårar provtagningar när observatörerna måste både ta prover av fångst som kastas över bord och övervaka bifångster av val.

2. Det framgår tydligt redan av en översiktlig genomgång av de rapporter som lämnats enligt förordningen att mycket få medlemsstater har lyckats uppskatta de oavsiktliga fångsterna med en varitiationskoefficient[4] i närheten av 0,3, vilket krävs enligt förordningen. Detta beror främst på att få bifångster observerats, vilket gör det statistiskt svårt att validera resultaten. En variationskoefficient på 0,3 kräver provtagning med stor täckning, vilket är dyrt. Enligt Ices är det inte heller realistiskt i en situation där de oavsiktliga fångsterna är sporadiska. (Bifångster är ovanliga, vilket innebär att en stor andel drag måste observeras i förhållande till det totala antaget drag inom fisket, för att det ska finnas en rimlig chans att observera sådana bifångster). De medlemsstater som har valt att observera 5 % av fiskeansträngningen inom det berörda fisket med hjälp av pilotsystem för övervakning, vilket är möjligt enligt förordningen, har också rapporterat svårigheter att helt efterleva denna bestämmelse. I vissa fall har medlemsstaterna varit tvunga att övervaka ett stort antal fartyg för att kunna uppnå målet på 5 % eller observera flera fisken som deras fartyg deltagit i. Detta har lett till att 5 % eller mer av vissa fisken observerats, medan siffran för andra fisken varit betydligt lägre än 5 % eller t.o.m. noll.

3. Vissa medlemsstater framhöll att så omfattande observationer som hittills utförts inte kan stödjas ekonomiskt i framtiden, framförallt med tanke på de nuvarande ekonomiska förhållandena. Många medlemsstater har konstaterat att det inte är kostnadseffektivt att ha särskilda observatörsprogram endast för denna förordning och har därför utnyttjat andra observatörsprogram.

OAVSIKTLIGA FÅNGSTER

På grundval av de rapporter som lämnats in beräknas de oavsiktliga fångsterna inte vara särskilt omfattande i många av de fisken som observerats. I de flesta fall är det dock svårt att extrapolera observerade fångster till beräkningar av de totala fångsterna för en flotta. Därför finns det inte korrekta uppskattningar av de oavsiktliga fångsternas omfattning. Både Ices och STECF framhåller dock att betydande oavsiktliga fångster konsekvent har rapporterats inom flera fisken. Frankrike, Nederländerna och Spanien rapporterade oavsiktliga fångster av val i fiske med fasta nätredskap inom Ices delområden IV, VII och VIII. De oavsiktliga fångsterna utgjordes framförallt av tumlare, vanlig delfin och strimmig delfin.

Från observationerna av franska och spanska flyttrålar rapporterades oavsiktliga fångster av vanlig delfin i Ices-delområdena VII och VIII. I samma områden rapporterade Frankrike oavsiktliga fångster av fyra långfenade grindvalar. Från observationerna av franska fisken i Medelhavet rapporterades oavsiktliga fångster av tre strimmiga delfiner och en flasknosdelfin.

De övriga medlemsstaterna rapporterade inga bifångster från några av de observerade fiskeflottor som måste övervakas enligt förordningen. Detta förklarades i allmänhet av den minimala interaktionen mellan valar och de berörda fiskena, få observationer i förhållande till den faktiska fiskeansträngningen eller bristande täckning av de fisken där de oavsiktliga fångsterna tenderar att vara stora, dvs. att fel fisken övervakas. I det senare fallet rör det sig om fisken där man vet att det finns bifångster, men som inte måste övervakas enligt förordningen eftersom det där är obligatoriskt att använda ljudskrämmare som ska motverka bifångster.

Flera medlemsstater gick längre än förordningens rapporteringskrav och lade fram resultat av observationer av oavsiktliga fångster inom fisken som inte måste övervakas enligt förordningen. De resultaten visade på bifångster av val vid fisken med fasta nätredskap i Nordsjön och Keltiska sjön (tumlare, vanlig delfin och strimmig delfin) liksom vid fiske med ytlångrev i Medelhavet (långfenad grindval).

Medlemsstaterna rapporterade också förekomster av strandade marina däggdjur vars död ansågs vara relaterad till fiskeredskap. Ices framhåller att man inte får övertolka data om strandade djur och att protokoll för att fastställa den verkliga dödsorsaken måste införas. Strandade djur som konstateras ha dött i nätredskap kan göra att de ansvariga uppmärksammas på att det finns ett potentiellt problem, men man bör inte försöka extrapolera omfattningen av sådana oavsiktliga fångster.

RÅD FRÅN ICES & STECF

Informationen om den absoluta förekomsten av val i EU:s vatten, bland annat Medelhavet, är extremt heterogen och otillfredsställande ur ett förvaltningsperspektiv. Under 2010 utförde Ices[5], på grundval av bästa tillgängliga information, en bedömning av populationsstatusen för valarter som omfattas av förordningen. I tabell 1 nedan sammanfattas resultaten av denna bedömning.

Tab ell 1 Populationstatus för de viktigaste valarter som omfattas av förordning (EG) nr 812/2004

Art | Område | Populationsstatus |

Tumlare | Östersjön | Mycket liten – kritiskt utrotningshotad |

Kattegat, Bälten | Okänd – bekymmersam situation |

Atlanten (norra) | Stabil eller ökande – belägg för migration från andra områden |

Atlanten (södra) – Iberiska halvön | Ringa förekomst – bekymmersam situation |

Nordsjön | Stabil – belägg för migration söderut |

Vanlig delfin | Medelhavet | Okänd – kraftig minskning rapporterad under de senaste 30–40 åren |

Atlanten | Relativt stabil |

Nordsjön | Stabil – liten population |

Strimmig delfin | Medelhavet | Okänd – sårbar |

Övriga områden | Okänd – tros vara relativt stabil |

Flasknosdelfin | Medelhavet | Okänd – flera delpopulationer i kustområden klassas som utrotningshotade |

Övriga områden | Okänd – tros vara relativt stabil |

Av denna tabell framgår att en population av tumlare i Östersjön är kritiskt utrotningshotad, och att situationen för ytterligare fyra populationer är sådan att den beskrivs som bekymmersam av Ices, antingen eftersom det finns uppgifter som tyder på att populationen minskar eller eftersom information saknas. Populationen av tumlare i Svarta havet, som inte omfattas av förordningen, anses också vara hotad. De övriga populationerna anses vara relativt stabila, men det betyder inte att oavsiktliga fångster av dessa arter inte påverkar populationerna, och man vet inte hur trenderna skulle ha sett ut utan förordningen.

Efter den här bedömningen försökte Ices[6] analysera de totala oavsiktliga fångsterna av val per förvaltningsregion och avgöra om de nuvarande fångsterna påverkar populationerna. På grund av att de tillgängliga uppgifterna varken är kompletta eller konsekventa kunde dock Ices endast bedöma omfattningen av bifångster inom ett fåtal fisken. Den tillgängliga informationen om valars utbredning och antal kan inte användas för att bedöma förordningens effekter. Ices drog dock slutsatsen att den oavsiktliga fångsten inom följande fisken gav anledning till oro och att övervaknings- och begränsningsåtgärderna bör upprätthållas eller, när det gäller Svarta havet, inbegripas i förordningens tillämpningsområde:

- Tumlare i fasta nätredskap i Östersjön, Kattegat, Nordsjön och Skagerrak, Atlanten och Svarta havet.

- Vanlig och strimmig delfin i fasta nätredskap i Atlanten och Svarta havet.

- Vanlig delfin i flyttrålar för havsabborre och tonfisk i Atlanten.

- Flasknosdelfin i Medelhavet.

I sin bedömning av rapporteringen enligt förordningen förordar Ices ett mer flexibelt tillvägagångssätt för övervakning. Man bör rikta in sig på områden där man vet att de oavsiktliga fångsterna av val är stora, i stället för att övervaka fisken där mycket få oavsiktliga fångster observeras och/eller fiskeansträningarna är små.

Både Ices och STECF har konstaterat att det finns flera brister i förordningen som bör avhjälpas. Förordningen innehåller i dagsläget inte något krav på medlemsstaterna att lämna rapporter om Svarta havet, där bifångsterna utan tvivel är ett problem. Fiske som bedrivs av fartyg kortare än 15 meter, som man vet är ansvariga för oavsiktliga fångster, omfattas inte i lämplig grad. Enligt artikel 4 i förordningen måste medlemsstaterna samla in vetenskapliga data om fartyg kortare än 15 meter genom vetenskapliga studier och pilotprojekt. Även om vissa medlemsstater har genomfört sådana studier och projekt är övervakningen fortfarande dålig. Enligt habitatdirektivet[7] måste medlemsstaterna övervaka oavsiktligt vållad död bland skyddade arter, bland annat val, vilket innebär att alla berörda fisken bör inbegripas i förordningens tillämpningsområde.

Enligt artikel 12.4 i habitatdirektivet måste medlemsstaterna införa ett system för övervakning av oavsiktlig fångst och oavsiktligt dödande av de djurarter som kräver strikt skydd, såsom val, och som förtecknas i bilaga IV till direktivet. Relevant information ingår i rapporteringskraven enligt artikel 17 i habitatdirektivet och samlas för närvarande i en EU-databas[8]. Ices har bedömt uppgifterna i denna databas och letat efter samband mellan uppgifter som samlats in enligt habitatdirektivet respektive förordningen. Ices konstaterade att det finns stora överlappningar mellan de två uppsättningarna data, och mycket litet tyder på att medlemsstaterna samordnar åtgärderna för att uppfylla skyldigheterna enligt habitatdirektivet (områdesbaserad förvaltning och artskydd inbegripet övervakning av bifångster) och de åtgärder som vidtas för att uppfylla kraven i förordningen. Dessutom inriktas habitatdirektivet på en områdesbaserad förvaltning som innebär att det upprättas skyddsområden. I de flesta fall är dock detta sannolikt inte ett effektivt sätt att hantera problem med bevarande av valar, som ofta rör sig över stora områden och fångas inom många olika fisken. Ices menade därför att det kan vara klokt att se över de nationella bestämmelserna för övervakning av oavsiktliga fångster enligt habitatdirektivet och deras samordning med förordningen.

Ices och STECF har framhållt att övervakningen enligt förordningen måste omfatta även bifångster av pinnipedia, sjöfågel och havssköldpadda. Ices har också lyft fram de stora oavsiktliga fångsterna av karettsköldpadda som rapporterats inom många fisken i Medelhavet och av sjöfågel vid fiske med långrev. Enligt habitatdirektivet är medlemsstaterna också skyldiga att övervaka de oavsiktliga fångsterna av dessa arter.

Ices har rekommenderat att tydliga definitioner av de redskapstyper på vilka förordningen är tillämplig bör utvecklas och införas i förordningen, eftersom det i dagsläget är oklart om förordningen omfattar vissa typer av fiskeredskap som man vet interagerar med valar (t.ex. grimgarn).

BEDRIVEN FORSKNING

Under perioden 2007–2010 genomförde flera medlemsstater studier i syfte att ta fram nya begränsningsåtgärder eller förbättra dagens ljudskrämmare, förbättra övervakningsprogrammen inbegripet användningen av ny utrustning (CCTV) och öka kunskapen om valarnas utbredning och interaktion med fisket. Dessa studier har antingen genomförts på nationell nivå eller i samarbete med andra medlemsstater. EU har finansierat ett stort forskningsprojekt (kallat NECESSITY) inom vilket man specifikt undersökt möjligheterna att begränsa de oavsiktliga fångsterna vid fiske med flyttrålar.

Utöver dessa studier har det också bedrivits mycket forskning globalt, vilket visar att betydelsen av problemet med oavsiktliga fångster av val är erkänt. Det står dock klart att det i dagsläget inte finns några alternativa tekniska begränsningsåtgärder utöver ljudskrämmare, som har visat sig fungera väl när det gäller att minska de oavsiktliga fångsterna av val i fiskeredskap. Alternativ utrustning såsom utsorteringsrist och utsorteringsnät, som framförallt testats i flyttrålar, har lett till stora förluster av fisk och kan inte godtas av fiskare. Andra åtgärder såsom fredningstider/områdesavstängning har visat sig minska de oavsiktliga fångsterna, men endast när fångstverksamheten kan förutses och är relativt begränsad i tid och rum. Sådana förhållanden är sällsynta inom det europeiska fisket. Resultat från försök med ljudreflekterade nät i Danmark, Kanada och Sydamerika är mer uppmuntrande, men det krävs ytterligare tester innan sådana kan anses vara ett realistiskt alternativ till ljudskrämmare.

SLUTSATSER

4. Det har inte tagits tillräckligt med prover inom rätt fisken eller områden för att lämpliga förvaltningsbeslut ska kunna fattas angående bifångster av val. De flesta av de medlemsstater som faktiskt rapporterat till kommissionen rapporterade små eller inga bifångster i EU:s vatten. Vetenskapliga belägg från systemen för observatörer till sjöss eller obduktioner av strandade djur tyder dock fortfarande på att det finns en betydande interaktion mellan fisket och valar. Informationen om valpopulationer är fragmenterad och populationsstatusen är fortfarande oklar, vilket innebär att det finns dåligt med kunskaper om fiskets faktiska påverkan på populationerna. Absoluta beräkningar som kan vara av betydelse för förvaltningsåtgärder finns bara för ett fåtal arter i Nordsjön, Östersjön och delar av nordöstra Atlanten.

5. I dagsläget verkar de begränsande åtgärderna (dvs. ljudskrämmare) tillmätas för stor betydelse, då sådana åtgärder endast bevisats fungera för att minska bifångsterna av tumlare i fisken med fasta nätredskap och inte av andra valarter (t.ex. vanlig och strimmig delfin) eller vid andra fiskemetoder (t.ex. flyttrålar). Detta innebär att artikel 2 i förordningen inte fungerar effektivt. Av praktiska och ekonomiska skäl som är väldokumenterade är fiskare i allmänhet motvilliga att använda dagens utrustning.

6. Många medlemsstater har gjort betydande insatser för att uppfylla förordningens rapporteringskrav. De förbättringar av rapporteringsformatet som Ices och STECF förordat och som godtagits av medlemsstaterna kommer att leda till ytterligare förbättringar. Kvaliteten på och innehållet i rapporterna från vissa medlemsstater är dock fortfarande varierande, vilket innebär att det är svårt att göra analyser. Medlemsstaterna bör rapportera per flottsegment med hänsyn till den klassificering som fastställs i ramarna för uppgiftsinsamling, och snarare varje månad än varje kvartal.

7. Förordningens övervakningsmål verkar vara för ambitiösa och skulle kunna omprövas. Det övervakningssystem som fastställs i förordningen är, när det gäller fisken där man vet att bifångster är ovanliga, inte det mest resurseffektiva sättet, framförallt inte när man vet att bifångster är vanligare inom fisken eller områden som enligt den nuvarande förordningen inte måste övervakas. Enligt Ices skulle det vara lämpligare med en mer allmän strategi enligt vilken medlemsstaterna skulle vara tvungna att visa att deras fisken inte överskrider en viss överenskommen omfattning av bifångster av val, utan överdrivna övervakningskrav för medlemsstaterna. Ökad flexibilitet och samordning krävs när det gäller hur övervakningsinsatsen fördelas.

8. Valarnas utbredning och interaktion med fisket varierar över tid. Framväxten av riktad forskning om begränsningsåtgärder och bättre övervakning av interaktionen mellan valar och fiske, samtidigt som förordningen genomförs fullt ut, kommer att bidra till en bättre förståelse av dessa variationer och stödja framtagandet av sunda förvaltningsåtgärder. Datainsamling enligt habitatdirektivet och kopplingen till förordningen måste förtydligas så att nyttan med de uppgifter som samlas in maximeras och så att det inte sker någon överlappning.

9. Enligt habitatdirektivet är medlemsstaterna skyldiga att övervaka oavsiktliga fångster och oavsiktligt dödande av alla valar och se till att de oavsiktliga fångsterna eller det oavsiktliga dödandet inte påverkar populationerna i någon större omfattning. När det gäller andra fiskeverksamheter och områden där de oavsiktliga fångsterna utgör ett problem och inte omfattas av förordningen, ansvarar medlemsstaterna för att vidta lämpliga åtgärder för att garantera valpopulationerna. Framförallt bifångsterna av val i Svarta havet och den oavsiktliga fångsten av pinnipedia, sjöfågel och sköldpadda i fiskeredskap i alla områden framhålls som fall som i dagsläget inte omfattas av förordningen men som borde övervakas.

FRAMTIDEN

Även om övervakningsmålen, dataformaten och andra frågor fortfarande diskuteras menar Ices att förordningen har lett till att man fått en mycket mer övergripande bild av bifångsterna av val i det europeiska fisket . Vissa medlemsstater har fått mycket bättre kunskap om de konsekvenser deras fiske får för valar, så att de har kunnat rationalisera den nödvändiga forskningen och skyddet av valar och förbättra genomförandet av förordningen.

Förordningen har funnits i sex år och trots dessa förbättringar har dess mål att förhindra oavsiktlig fångst av val i fiskeredskap ännu inte helt uppnåtts. Bifångster är fortfarande vanliga inom ett antal fisken i Nordatlanten, Nordsjön och Östersjön, och enligt Ices är flera delpopulationer av tumlare och vanlig delfin i dessa områden hotade. Uppskattningarna av antalet valar i Medelhavet och Svarta havet är uppenbarligen inte korrekta, vilket gör det omöjligt att göra bedömningar av populationer och bifångster i dessa regioner. Det finns dock tillräckligt med belägg för att bifångsterna fortfarande är stora i dessa områden.

Man måste därför se till att övervaknings- och begränsningsåtgärderna koncentreras till de områden och arter som är mest hotade. Bättre begränsningsåtgärder skulle kunna införas i den nya ramen för tekniska åtgärder, som kommer att utarbetas i samband med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Ramen kan fastställa åtgärdernas omfattning liksom mål när det gäller bifångster av val och ge medlemsstaterna möjlighet att vidta specifika begränsningsåtgärder för definerade områden och fisken. Övervakningskraven skulle kunna införas i ramarna för uppgiftsinsamling i samband med en övergång till en bredare ekosystembaserad strategi för fiskeövervakning, som skulle omfatta bifångster av icke-målarter, såsom val, sjöfågel och bentiska organismer. När detta har uppnåtts skulle förordning (EG) nr 812/2004 kunna upphävas.

[1] Rådets förordning (EG) nr 812/2004, antagen i april 2004, om åtgärder när det gäller oavsiktlig fångst av valar vid fiske och om ändring av förordning (EG) nr 88/98.

[2] KOM(2009) 368 slutlig.

[3] Fasta nätredskap inbegriper nät, insnärjningsnät och grimgarn.

[4] Variationskoefficienten definieras som förhållandet mellan standardavvikelsen och medelvärdet.

[5] ICES, 2010. EU request on cetacean bycatch regulation 812/2004. Item 4, Special request Advice , maj 2010.

[6] ICES, 2010. EU request on cetacean bycatch Regulation 812/2004. Item 3, Special request Advice , oktober 2010.

[7] Rådets direktiv 92/43/EEG on om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter.

[8] http://eionet.europa.eu/article17