Förslag till RÅDETS BESLUT om ytterligare makroekoonomiskt stöd till Rumänien (framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Inledning

I slutet av 1998 inledde de rumänska myndigheterna diskussioner med Internationella valutafonden (IMF) om ett nytt IMF-stött ekonomiskt program för makroekonomisk stabilisering och strukturreformer. En preliminär överenskommelse om en avsiktsförklaring mellan IMF och myndigheterna nåddes den 21 april. Förutsatt att Rumänien först genomför vissa åtgärder förväntas IMF:s styrelse godkänna ett nytt standby-avtal för Rumänien om 370 miljoner särskilda dragningsrätter.

I januari 1999 skrev premiärminister Radu Vasile till kommissionens ordförande Jacques Santer och begärde ytterligare makroekonomiskt stöd från Europeiska gemenskapen.

Europeiska unionen har inom ramen för sitt betalningsbalansstöd till Rumänien beviljat tre makroekonomiska lån om sammanlagt 580 miljoner ecu till stöd för flera IMF-program. Det första lånet på 375 miljoner ecu betalades ut 1992. Det andra, på 80 miljoner ecu, betalades ut i februari 1993. Det tredje lånet på 125 miljoner ecu betalades ut i tre delar om 55 miljoner ecu (november 1995), 40 miljoner ecu (september 1997) respektive 30 miljoner ecu (december 1997). Rumänien betalade tillbaka hela det första lånet i tid: den första delen om 185 miljoner ecu den 18 mars 1998 och den andra betalningen om 190 miljoner ecu den 1 februari 1999.

2. 1997-1998 års program för makroekonomiskt stöd

Den regering som tillträdde efter valet i november 1996 påbörjade 1997 ett radikalt program för makroekonomisk stabilisering och modernisering av ekonomin. Även om tillväxten tagit fart igen under 1994 maskerade de relativt positiva makroekonomiska resultat som uppvisades till och med 1996 svagheter i genomförandet av strukturreformer och omstrukturering av företagen i samtliga sektorer, bl.a. jordbruket. Den nya regeringen bröt med åratal av försiktiga reformer och vidtog ett antal radikala åtgärder under de första månaderna av 1997.

De internationella finansiella instituten bistod aktivt den nya regeringen med råd i fråga om dess ekonomiska och sociala politik. Ett standby-avtal ingicks med IMF i april 1997 om ett lån på 430 miljoner dollar. I juni 1997 godkände Världsbanken nya krediter om 550 miljoner US-dollar (bl.a. ett nytt strukturanpassningslån för jordbrukssektorn - ASAL) och frisläppte den andra utbetalningen på 80 miljoner dollar av det utestående sektorsanpassningslånet för finans- och företagssektorn (FESAL). EU stödde också programmet genom att aktivera den återstående andra delen på upp till 70 miljoner ecu av det tredje makroekonomiska lånet till Rumänien. Utbetalningen gjordes i två delar om 40 respektive 30 miljoner ecu.

Alltför långsamma strukturreformer och avvikelser från den fastlagda makroekonomiska politiken ledde till att man i början av 1998 inte längre uppfyllde IMF:s kriterier, vilket innebar att utbetalningarna på både standby-lånet och Världsbankens två huvudsakliga anpassningslån avbröts. När standby-avtalet löpte ut i maj 1998 hade endast två av de fem utbetalningarna gjorts. FESAL löpte ut våren 1998 utan att den sista utbetalningen kunnat göras, fastän låneperioden förlängts. Världsbanken kunde inte betala ut den andra delen av ASAL före utgången av 1998, men gick trots detta med på att förlänga låneperioden med sex månader till juni 1999.

3. Den senaste ekonomiska utvecklingen

3.1. Makroekonomiska resultat

Sedan de tillträdde i slutet av 1996 har Rumäniens två senaste regeringar erkänt behovet av att föra en stram makroekonomisk politik för att kunna åtgärda de aktuella obalanserna i ekonomin. Höga realräntor, ökad arbetslöshet, omfattande nedskärningar av offentliga investeringar och utbredda finansiella svårigheter bland företagen har samverkat till att drastiskt sänka den inhemska efterfrågan. Till råga på allt har exporten minskat på grund av företagens låga konkurrenskraft. På grund av detta sjönk landets BNP med 6,6 % under 1997 och 7,3 % under 1998.

Den makroekonomiska strategin har till stor del byggt på en stram finanspolitik. Även om det skedde en imponerande anpassning av de offentliga finanserna under 1997 (särskilt när man räknar in de skatteliknande subventioner som till och med 1996 beviljades av centralbanken) har det varit svårt att bibehålla samma strama finanspolitik 1998, särskilt under årets första hälft. Detta har två huvudsakliga anledningar. Dels förekommer starka påtryckningar för att de offentliga utgifterna skall ökas, dels har frånvaron av påtagliga framsteg i fråga om privatisering och strukturreformer påverkat statens inkomster, främst genom eftersläpande inbetalningar till de offentliga budgetarna.

Trots detta föll tack vare betydande inkomster från privatiseringar i december 1998 underskottet i de offentliga finanserna till 3,3 % av BNP, från 3,7 % år 1997. Ett ännu viktigare resultat var att statsbudgeten (dvs. exklusive lokala budgetar, socialförsäkringssektorn och andra offentliga fonder) uppvisade ett primärt överskott på 1,8 % av BNP 1998, jämfört med ett överskott på 0,1 % föregående år. Det faktum att myndigheterna lyckades öka det primära överskottet är lovvärt och visar på ett ställningstagande för budgetdisciplin på statlig nivå. På lokal nivå har emellertid budgetdisciplinen inte kommit så långt, särskilt inte vad gäller socialförsäkringar, eftersom företagens socialförsäkringsskulder har ökat. Vidare har de flesta inkomsterna från privatiseringar räknats som inkomster och inte som finansieringsposter. Oräknat inkomster från privatiseringar uppgick det offentliga underskottet för 1998 till 5,7 % av BNP.

I februari 1999 antog parlamentet budgeten för 1999, i vilken underskottet förväntas bli endast 2 % av BNP. På regeringens begäran upphävde parlamentet tills vidare tillämpningen av den lagstiftning om stora skatteförmåner för direktinvesteringar och halverad vinstskatt för exportföretag som antogs i december 1998. Efter diskussioner med IMF förväntas underskottet i den konsoliderade offentliga sektorns finanser minska till 3,9 % av BNP, oräknat inkomster från privatiseringar.

Den snabbt ökande skuldtjänsten på statsskulden är fortfarande en källa till oro, särskilt på grund av den höga realräntan, som hade nått 80 % vid den senaste utgivningen av statsskuldväxlar i slutet av april. Regeringen har försökt begränsa kostnaderna för emission av statsskuldväxlar, vilket emellertid har lett till bristande efterfrågan. Ränteutgifterna har vuxit till att bli den största utgiftsposten i den statliga budgeten (cirka 26 % av de planerade utgifterna för 1999).

En viktig landvinning under 1997 och 1998 var att inflationen minskade och ramarna för penningpolitiken förbättrades. I början av 1997 steg inflationen kraftigt (176,9 % i mars 1997 på årsbasis) på grund av liberaliseringen av priserna och den snabba deprecieringen av valutan. Den sjönk sedan till ungefär 42 % i slutet av 1998, vilket åstadkoms genom strikt kontroll av penningmängden och appreciering av valutan (i reella termer). Till detta kom att de särskilda krediter Rumäniens centralbank tvingats ge jordbruket och företagen upphörde. Emellertid påverkade valutans appreciering i reella termer export- och importdynamiken negativt. Sedan hösten 1998 har därför Rumäniens centralbank lagt om sin politik och tillåtit depreciering av valutan även i reella termer.

Trots en sänkning av BNP och konsumtionen var 1998 års oväntade försämring av utrikesbalansen en stor besvikelse. Bytesbalansunderskottet ökade med 40 % till 3 miljarder dollar (eller 7,9 % av BNP), främst på grund av att exporten minskade (-1,6 % jämfört med 1997) medan importen ökade (+ 4,8 %). Betalningsbalansen har blivit ett problem, främst på grund av att villkoren för en sund finansiering av underskottet försämrats. Medan de utländska direktinvesteringarna ökade under 1998 (huvudsakligen i samband med privatiseringen av telekommunikationsföretaget), var det totala utländska kapitalinflödet mindre än 1997. De successiva försämringarna av landets rating har gjort finansieringen av betalningsbalansen än mer komplicerad.

Som ett resultat av bytes- och kapitalbalansens utveckling har Rumäniens centralbanks reserver i utländsk valuta (utom guld) minskat stadigt under de senaste månaderna. I slutet av mars motsvarade de endast 1,6 månaders varuimport. De stora skuldtjänstbetalningarna till utlandet, cirka 3 miljarder dollar under 1999, inklusive 800 miljoner för internationella obligationer i maj och juni, betyder att nivån på valutareserven har blivit ett problem. Det första makroekonomiska lån EG beviljade Rumänien 1991 betalades tillbaka fullständigt och i tid (185 miljoner ecu i mars 1998 och 190 miljoner euro i februari 1999).

Den generella försämringen av det ekonomiska läget samt ett stort likviditetstillskott för att stödja den försvagade centralbanken gav i början av 1999 till resultat att takten i valutans depreciering ökade kraftigt, och att inflationen gick upp (6,4 % i mars). Under de fyra första månaderna av 1999 föll valutan med 35 % gentemot den amerikanska dollarn, och med nästan en fjärdedel gentemot euron.

3.2. Strukturreformer

Som utvecklingen mellan 1990 och 1996 visar kan inte de svårvunna framstegen i den makroekonomiska stabiliseringen upprätthållas i Rumänien utan djupgående omstruktureringar av de offentligt ägda företagen. Även om vissa viktiga steg togs i början av 1997 är det frånvaron av resultat på detta område som varit den största missräkningen. De underliggande orsakerna till betalningsbalanssvårigheterna är inte bara kopplade till den kortfristiga makroekonomiska utvecklingen, utan har framför allt att göra med strukturella faktorer, främst den svaga produktionsbasen och dess dåliga konkurrenskraft på andra områden än priserna, vilket i sin tur hänger nära samman med bristen på verklig omstrukturering av många av de stora statliga företagen.

Inom ramen för avtalen med de internationella finansiella instituten genomförde de nytillträdda myndigheterna vissa viktiga strukturreformer 1997. Tullarna sänktes kraftigt, de flesta priser liberaliserades, försörjningsföretagens taxor (el, gas, vatten o.dyl.) justerades automatiskt, privatiseringsprocessen tog fart och valutamarknaden liberaliserades.

Merparten av dessa reformer är fortfarande i kraft. Men intensiteten i reformarbetet har varierat och stundtals avstannat. Även om ett stort antal självstyrande offentligrättsliga företag ("Régies autonomes") har omformats till affärsdrivande företag och omstruktureringsplaner godkänts för el-, gruv- och järnvägsbolag, har omstruktureringen av de stora statliga industriföretagen inte kommit långt. Särskilt har företagens skulder, främst till stats- och socialförsäkringsbudgetarna och försörjningsföretagen fortsatt växa, vilket undergräver de offentliga finanserna.

Till detta kommer en allt svagare finanssektor. Efter stora förseningar såldes de två minsta offentligägda bankerna till utländska investerare sent under 1998 respektive i mars 1999. Trots en massiv första kapitalförstärkning sent under 1997 till de två största offentligägda bankerna blev problemen allt större under 1998. Andelen nödlidande krediter (redovisade som "förluster") ökade från 42,6 % av de sammanlagda krediterna i december 1997 till 51 % i slutet av juni 1998. I slutet av 1998 och början av 1999 konfronterades den största (offentligägda) banken, Bancorex, med allvarliga svårigheter, bland annat bristande likviditet och uttagning av insättningar. Centralbanken övertog kontrollen av banken och sköt till omfattande medel för att undvika konkurs. Inom ramen för det preliminära avtalet med de internationella finansiella instituten har man beslutat att successivt avveckla Bancorex' verksamhet och att fortsätta omstrukturera (och privatisera) de andra två stora offentligägda bankerna.

I syfte att återupprätta den politiska trovärdigheten och försöka lösa de strukturella problemen så att tillgången till offentlig finansiering skulle kunna återställas skyndade myndigheterna på strukturreformerna och privatisering i stor skala mot slutet av 1998. Vissa viktiga privatiseringstransaktioner tillkännagavs, bland annat försäljning av en kontrollpost i telekommunikationsbolaget. Regeringen beslutade också att snabbt lägga ned flera stora förlustbringande företag, bland annat flera gruvor, omstrukturera andra stora företag, och öka tempot i privatiseringsprocessen ytterligare. Hittills har få egentliga nedläggningar skett, men friställningarna har ökat. Som ett resultat av detta har arbetslösheten ökat snabbt och omfattade i slutet av mars 1999 12 % av arbetskraften, jämfört med 8,9 % i slutet av 1997.

4. Det nya ekonomiska programmet

Sedan slutet av 1998 har myndigheterna visat sig beslutna att skynda på den ekonomiska omstruktureringen. Man har återupptagit förhandlingarna med de internationella finansiella instituten.

En preliminär överenskommelse om en avsiktsförklaring nåddes mellan IMF och de rumänska myndigheterna den 21 april. Förutsatt att Rumänien först genomför vissa åtgärder förväntas IMF:s styrelse godkänna ett nytt standby-avtal om 370 miljoner särskilda dragningsrätter (cirka 495 miljoner US-dollar). En preliminär överenskommelse uppnåddes också med Världsbanken om ett nytt strukturanpassningslån för att stödja reformerna (s.k. anpassningslån för den privata sektorn - PSAL - om 300 miljoner US-dollar). Om de ovan åsyftade åtgärderna genomförs framgångsrikt kommer Världsbankens styrelse att godkänna det nya lånet. Världsbankens och IMF:s avtal har nära samband med varandra. IMF insisterade till och med på positiva resultat för Världsbankens lån innan man gick med på det nya standby-avtalet.

Det nya ekonomiska program som avtalats med IMF och Världsbanken är avsett att återställa den makroekonomiska stabiliteten och angripa några av de varaktiga problemen i de offentligägda företagen och finanssektorn. Den makroekonomiska strategin bygger på en stram finans- och inkomstpolitik, vilket bör möjliggöra en mindre restriktiv penningpolitik än tidigare. Resultatet bör bli en välbehövlig sänkning av både den nominella räntan och realräntan, samtidigt som den reella deprecieringen av valutan bör ge ett minskat bytesbalansunderskott. Den inhemska efterfrågan förväntas sjunka, vilket begränsar importefterfrågan. För 1999 förväntas BNP minska för tredje gången i följd med 3,5 %.

Denna makroekonomiska strategi är till stor del beroende av att betydande framsteg görs med strukturreformerna, särskilt omstruktureringen av finanssektorn och de stora offentliga företagen. Världsbankens program består av följande tre centrala delar:

* Omstrukturering och privatisering av bankerna med tyngdpunkt på de två största offentligägda bankerna (Banca Agricola och Bancorex), förbättring av övervakningen och regelverket inom finanssektorn och inrättande av ett organ för metodisk sanering av osäkra banktillgångar.

* Privatisering och avyttring av stora statsägda företag, däribland faktisk privatisering av 50 stora företag, omedelbart inledande av privatiseringsförfaranden för fem mycket stora företag, identifiering av de företag som genererar minst 15 % av de sammanlagda förlusterna för fonden för statlig egendom, för vilken likvidationsförfaranden omedelbart skall inledas.

* Förbättring av företagsklimatet, bl.a. ändrad lagstiftning för säkerheter i form av lös egendom, en ny privatiseringslag, reformering av direktbeskattningen, förbättrade konkursförfaranden, internationellt erkända bokföringsnormer.

Det sociala skyddsnätet är också en viktig komponent i programmet, som även kommer att kompletteras med ett särskilt Phare-program. Till detta kommer Världsbankens viktiga strukturanpassningslån för jordbruket (det s.k. ASAL, vars sista utbetalning på 150 miljoner US-dollar eventuellt görs i juni).

Omstruktureringen av finanssektorn är särskilt viktig. Den bör avlasta penningpolitiken och möjliggöra förnyad kreditgivning till den privata sektorn, medan privatisering och omstrukturering av industriföretagen torde få positiva följder för budgeten och innebära vissa förbättringar av den del av konkurrenskraften som inte rör prissättningen.

Sedan den preliminära överenskommelsen ingicks med de internationella finansiella instituten har genomförandet av de tidigare överenskomna politiska åtgärderna gått framåt. Central lagstiftning som redan har ändrats eller snart kommer att ändras av regeringen rör bl.a. privatisering, leasing, konkurser, revisionsmyndighet och ekonomisk kontroll. Finansiella rådgivare för privatiseringen av stora statliga företag, bl.a. det nationella oljebolaget, har valts ut. Omstruktureringen av Bancorex går framåt; den första omgången osäkra tillgångar kommer snart att föras över till ett särskilt saneringsorgan.

Världsbankens och IMF:s styrelser kommer eventuellt att godkänna anpassningslånet för den privata sektorn och standby-avtalet den 10 juni respektive den 25 juni.

5. Betalningsbalansutveckling och finansieringsbehov

Det ekonomiska program som avtalades med IMF var ursprungligen avsett att minska bytesbalansunderskottet med så mycket som 1 miljard US-dollar genom att öka exporten och minska importen. Exporten förväntas öka på grund av valutans stora nominella och reella depreciering sedan hösten 1998. Samtidigt kommer importen att minska allt eftersom efterfrågan inom landet fortsätter att minska och dess prismässiga konkurrenskraft försämras. Man räknade med att till största delen kunna finansiera det förväntade bytesbalansunderskottet på 2 miljarder US-dollar genom ett större inflöde av utländska direktinvesteringar till följd av den ökade takten i genomförandet av privatiseringsprogrammet, och att man dessutom skulle kunna öka de officiella reserverna av utländsk valuta något.

Krisen i Kosovo har emellertid försämrat den externa omgivningen. Det är ännu så länge svårt att exakt bedöma krisens ekonomiska konsekvenser, främst på grund av att de till så stor del är avhängiga av konfliktens varaktighet. Det är dock redan uppenbart att effekterna på bytesbalansunderskottet blir negativa, genom att exporten minskar till f.d. Jugoslavien, Tyskland, Ungern och Österrike eftersom flodtrafiken på Donau avbrutits. Investerarnas förtroende kommer att påverkas negativt, och man kan vänta en nedgång i inflödet av direktinvesteringar, med direkta konsekvenser för privatiseringsprocessen. Samtidigt kommer det att bli svårare att få tillgång till privat finansiering på de internationella marknaderna. IMF bedömer att bytesbalansunderskottet kommer att öka med 190 miljoner US-dollar jämfört med grundscenariot.

Under dessa omständigheter är programmet fortfarande underfinansierat, även om man räknar in det ekonomiska stödet från IMF och Världsbanken. Enligt IMF:s senaste prognoser för betalningsbalansen uppgår Rumäniens resterande finansieringsbehov för 1999 till 322 miljoner US-dollar. Finansieringsbehovet kan mycket väl komma att öka ytterligare allteftersom IMF och de rumänska myndigheterna fortsätter sin detaljbedömning av Kosovokrisens ekonomiska konsekvenser.

Om inte det återstående finansieringsbehovet täcks kan det ifrågasättas om Rumänien har förmåga att genomföra sitt anpassnings- och reformprogram och att uppfylla sina externa finansiella åtaganden. Kommissionen är medveten om att Rumäniens resultat inom ramen för det förra makroekonomiska stödprogrammet varit en besvikelse i förhållande till förväntningarna i början av 1997, men anser ändå att Rumäniens myndigheter nu har bättre möjligheter att kraftfullt genomföra det nya ekonomiska programmet.

Myndigheternas senaste ansträngningar att stabilisera den makroekonomiska situationen och ta itu med de ofta svårbehandlade problemen i vissa av de stora förlustbringande statliga företagen och bankerna bör understödjas av det internationella finansiella samfundet, särskilt i en så kritisk situation som idag, eftersom Kosovokrisen och dess följder intensifierar landets externa finansieringsbehov.

EU behöver sända starka signaler i form av ekonomiskt stöd till Rumänien, eftersom Rumänien är ett kandidatland och dess framsteg mot ett medlemskap i stor utsträckning beror på om det nya ekonomiska programmet framgångsrikt kan genomföras. I det läge som råder i Balkanområdet kan ytterligare ekonomiskt finansiellt stöd från EU/G-24 hjälpa Rumänien att klara av följderna av krisen och de skärpta sanktionerna mot före detta Jugoslavien.

Kommissionen kommer att gemensamt med Världsbanken inom kort sammankalla ett högnivåmöte med G-24:s rådgivande grupp för att söka mobilisera kompletterande stöd från bilaterala givare.

6. Möjligt kompletterande stöd från gemenskapen och lånets huvuddrag

Kommissionen föreslår att gemenskapen beviljar Rumänien ett betalningsbalanslån på upp till 200 miljoner euro med en löptid av högst tio år. Lånets föreslagna löptid är förenlig med de medel- och långfristiga betalningsbalansutsikterna för Rumänien, som förväntas ha betydande finansieringsbehov under de kommande åren.

Avsikten är att stödet skall beviljas inom ramen för det standby-avtal som skall godkännas av IMF och komplettera de resurser som tillhandahållits av internationella finansiella institut och bilaterala givare.

Stödet avses att betalas ut i form av två delutbetalningar under förutsättning att det ekonomiska program som landet avtalat med IMF genomförs på ett tillfredsställande sätt och att det sker framsteg med strukturreformerna (inklusive att ett antal resultatkriterier uppfylls). Avsikten är att samråd skall ske med Ekonomiska och finansiella kommittén före varje utbetalning.

På samma sätt som för liknande transaktioner till förmån för andra partnerskapsländer, skulle gemenskapen låna upp medlen på marknaden med en garanti ur den allmänna budgeten. Rumänien skulle därefter låna från gemenskapen. Upp- och utlåningstransaktionerna skulle helt motsvara varandra och inte innebära någon kommersiell risk för gemenskapen.

I enlighet med garantifondssystemet skulle budgetkonsekvenserna av ett beslut att bevilja stöd med upp till 200 miljoner euro till Rumänien innebära att 28 miljoner euro betalas in till fonden.

Förslag till RÅDETS BESLUT om ytterligare makroekoonomiskt stöd till Rumänien

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 308 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] EGT...

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [2], och

[2] EGT..

av följande skäl:

(1) Kommissionen har samrått med Ekonomiska och finansiella kommittén innan den har lagt fram sitt förslag.

(2) Rumänien håller på att genomföra grundläggande ekonomiska reformer och gör betydande ansträngningar för att upprätta en väl fungerande marknadsekonomi.

(3) Rumänien och Europeiska unionen har ingått ett Europaavtal om associering.

(4) Europeiska rådet beslutade vid sitt möte i Luxemburg i december 1997 att inleda en process för anslutning av Rumänien och de övriga central- och östeuropeiska kandidatländerna samt Cypern.

(5) Rumänien har ingått ett avtal med Internationella valutafonden (IMF) om ett standby-avtal till stöd för myndigheternas anpassnings- och reformprogram.

(6) Världsbanken har beviljat ett nytt anpassningslån till den privata sektorn, som innebär omfattande finansiering av anpassningsåtgärder och investeringar till stöd för Rumäniens reformansträngningar inom företags- och finanssektorn.

(7) De rumänska myndigheterna har begärt finansiellt stöd från de internationella finansiella instituten, gemenskapen och andra bilaterala givare. Utöver den beräknade finansiering som kan erhållas från IMF och Världsbanken finns det ett behov av ytterligare finansiering som måste täckas under programperioden för att stärka landets valutareserv och stödja de politiska målen för regeringens reformprogram.

(8) Ett långfristigt lån från gemenskapen till Rumänien är en lämplig åtgärd för att mildra landets externa finansiella begränsningar, stödja betalningsbalansen och stärka landets valutareserv.

(9) Gemenskapslånet bör förvaltas av kommissionen.

(10) För att anta detta beslut fastställs i fördraget inga andra befogenheter än dem enligt artikel 308.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Gemenskapen skall ställa en långfristig lånefacilitet med ett kapitalbelopp på högst 200 miljoner euro med en maximal löptid på tio år till Rumäniens förfogande i syfte att säkerställa en bärkraftig betalningsbalanssituation och underlätta genomförandet av de nödvändiga strukturreformerna.

2. Kommissionen skall i detta syfte vara bemyndigad att på Europeiska gemenskapens vägnar låna upp de nödvändiga medlen, vilka kommer att ställas till Rumäniens förfogande i form av ett lån.

3. Det lån som avses i punkt 2 skall förvaltas av kommissionen i nära samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén och på ett sätt som är förenligt med varje avtal mellan IMF och Rumänien.

Artikel 2

4. Kommissionen skall vara bemyndigad att efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén träffa avtal med de rumänska myndigheterna om de villkor i fråga om den ekonomiska politiken som skall vara förenade med lånet. Dessa villkor skall vara förenliga med de avtal som avses i artikel 1.3.

5. Kommissionen skall regelbundet i samarbete med Ekonomiska och finansiella kommittén och samordnat med IMF kontrollera att Rumäniens ekonomiska politik överensstämmer med syftena för detta lån och att lånevillkoren uppfylls.

Artikel 3

6. Lånet skall ställas till Rumäniens förfogande i form av två delutbetalningar. Med förbehåll för bestämmelserna i artikel 2 skall den första utbetalningen ske på grundval av ett tillfredsställande genomförande av Rumäniens makroekonomiska program inom ramen för det standby-avtal som avtalats med IMF.

7. Med förbehåll för bestämmelserna i artikel 2 skall den andra utbetalningen ske på grundval av ett fortsatt tillfredsställande genomförande av Rumäniens anpassnings- och reformprogram och tidigast ett kvartal efter den första utbetalningen.

8. Medlen skall utbetalas till Rumäniens centralbank.

Artikel 4

9. De upp- och utlåningstransaktioner som avses i artikel 1 skall genomföras med användande av samma valuteringsdag och får inte exponera gemenskapen för risker vad gäller omvandling av löptider, valuta- eller ränterisker eller andra kommersiella risker.

10. Kommissionen skall, om Rumänien så begär, vidta nödvändiga åtgärder för att tillse att en klausul om förtida återbetalning införs i lånevillkoren och att den får åberopas.

11. På Rumäniens begäran och i de fall omständigheterna medger en förbättring av räntesatsen på lånet, får kommissionen refinansiera hela eller en del av sin ursprungliga upplåning eller ändra motsvarande finansiella villkor. Refinansierings- eller ändringstransaktionerna skall genomföras i enlighet med de villkor som anges i punkt 1 och får inte förlänga den genomsnittliga löptiden för upplåningen i fråga eller öka beloppet, beräknat enligt den aktuella valutakursen, av det kapital som är utestående på dagen för refinansieringen eller ändringen av de finansiella villkoren.

12. Rumänien skall stå för alla kostnader som kommissionen ådrar sig i samband med att den operation som avses i detta beslut avtalas och genomförs.

13. Ekonomiska och finansiella kommittén skall minst en gång om året informeras om utvecklingen vad gäller de transaktioner som avses i punkt 2 och 3.

Artikel 5

Kommissionen skall minst en gång om året överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet som skall innehålla en utvärdering av genomförandet av detta beslut.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

BUDGETMEDEL SOM KRÄVS FÖR INBETALNINGAR TILL GARANTIFONDEN UNDER 1999 SAMT RESERVMARGINAL FÖR LÅN OCH LÅNEGARANTIER TILL FÖRMÅN FÖR TREDJE LAND

(i miljoner euro)

Transaktioner // Beräknings-grund [3] // Inbetalning till fonden [4] // Reserv-marginal //

[3] Inbetalningarna beräknas genom att tillämpa garantins aktuella täckningsgrad, det vill säga 70 % (nya EIB-lån), 75 % (tidigare EIB-lån) eller 100 % (makroekonomiskt stöd i form av lån).

[4] Enligt de regler om inbetalning som anges i rådets förordning (EG, EURATOM) nr 2728/94 av den 31 oktober 1994 har inbetalningssatsen ändrats till 14 %, eftersom fonden hade nått sitt målbelopp den 31 december 1997.

// // // // //

// // // // 346,0 [5] //

[5] Belopp för 1999 i reserven för lån och lånegarantier till förmån för tredje land enligt budgetplanen.

// // // //

Beslutade transaktioner

// // // // //

// EIB/Nya lån [6] // // // //

[6] Årliga belopp beträffande förutsedda låneavtal för 1999 och korrigering av de belopp som redan betalats ur fonden för att beakta faktiskt undertecknade låneavtal i slutet av 1998: överföring 5/99 till garantifonden.

// // // // //

// Central- och östeuropeiska länder // 872,9 // 122,2 // 223,8 //

// Utvecklingsländer i Latinamerika och Asien // 218,1 // 30,5 // 193,3 //

// Sydafrika // 143,5 // 20,1 // 173,2 //

// Medelhavsländer // 351,4 // 49,2 // 124,0 //

// F.d. jug. rep. Makedonien // 38,5 // 5,4 // 118,6 //

// Bosnien // 42,0 // 5,9 // 112,7 //

// // // // //

// EIB/Gamla lån6 // // // //

// // // // //

// Syrien // -30 // -4,2 // 116,9 //

// // // // //

// Makroekonomiskt stöd // // // //

// // // // //

// Albanien III // 20 // 2,8 // 114,1 //

// Bosnien I // 20 // 2,8 // 111,3 //

// // // // //

Föreslagna transaktioner

// // // // //

// EIB/Turkiet [7] // 105 // 14,7 // 96,6 //

[7] Förslag till rådets förordning om genomförande av en särskild åtgärd för finansielltsamarbete som gynnar Turkiet (KOM(95) 389/3).

// EIB/Kroatien [8] // 35 // 4,9 // 91,7 //

[8] Samarbetsavtal mellan EG och Kroatien (SEC(95) 180, slutlig).

// // // // //

// Makroekonomiskt stöd // // // //

// // // // //

// Bulgarien IV [9] // 100 // 14,0 // 77,7 //

[9] Kommissionens förslag.

// Rumänien IV9 // 200 // 28,0 // 49,7 //

FINANSIERINGSÖVERSIKT

1. Åtgärdens beteckning

Ytterligare makroekonomiskt stöd till Rumänien.

2. Berörda budgetposter

Rubrik B0-211 beträffande Europeiska gemenskapens garanti för upplåningsprogram som gemenskapen har ingått för att ge ekonomiskt stöd till tredje länder i Central- och Östeuropa.

3. Rättslig grund

Artikel 308 i fördraget.

4. Beskrivning av och motiv för åtgärden

a) Beskrivning av åtgärden

Tillhandahållande av ett gemenskapslån (som skall finansieras genom att gemenskapen lånar upp medel på de internationella kapitalmarknaderna) på upp till 200 miljoner euro i syfte att stödja Rumäniens reformansträngningar.

b) Motiv för åtgärden

Rumänien är beroende av externt finansiellt stöd från officiella källor för att upprätthålla en varaktig balans i sina utrikes affärer.

5. Klassificering av utgifterna

Obligatoriska.

6. Typ av utgifter

Möjligt ianspråktagande av budgetgarantin för den gemenskapsupplåning som syftar till att finansiera lånet till Rumänien.

7. Budgetkonsekvenser

a) Beräkningssätt

Beräkningen av det stödbelopp som bedömts vara nödvändigt grundar sig på de nuvarande uppskattningarna av Rumäniens återstående externa finansieringsbehov.

Ett symboliskt anslag föreslås eftersom belopp och tidpunkt för eventuella anspråk på denna budgetpost inte kan beräknas i förväg och eftersom det förväntas att budgetgarantin inte kommer att tas i anspråk.

b) Åtgärdens effekt på interventionskrediter

Endast om garantin faktiskt tas i anspråk.

c) Finansiering av interventionsutgifter

Om budgetgarantin tas i anspråk gäller följande:

- Ianspråktagande av den garantifond som upprättas genom rådets förordning (EG, EURATOM) nr 2728 av den 31 oktober 1994.

- Om garantifondens medel inte skulle vara tillräckliga kommer ytterligare medel att tillföras från budgeten genom överföring

* av eventuellt resterande marginal i garantireserven,

* av eventuella försenade betalningar till gemenskapens budget för vilka budgetgarantin har tagits i anspråk (enligt artikel 27.3 i budgetförordningen),

* av eventuellt tillgänglig marginal under det maximala utgiftstaket för kategori 4 i budgetplanen eller genom omfördelning inom den kategorin.

- För att fullgöra sina förpliktelser kan kommissionen provisoriskt säkerställa skuldtjänstbetalningarna genom sina egna likvida medel. I detta fall gäller artikel 12 i rådets förordning (EEG, EURATOM) nr 1552/89 av den 29 maj 1989.

8. Åtgärder för bedrägeribekämpning

Medlen kommer att utbetalas direkt till mottagarlandets centralbank först efter det att kommissionens avdelningar, i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén och i samverkan med IMF:s och Världsbankens enheter, har kontrollerat att den makroekonomiska politik som genomförs i landet är tillfredsställande och att de specifika villkor som är knutna till stödet uppfylls.

9. Analys av kostnadseffektivitet

a) Skäl för åtgärden och särskilda mål

Genom att stödja Rumäniens makroekonomiska reformansträngningar och komplettera den internationella finansiering som landet fått tillgång till inom ramen för det program som avtalats med IMF mildrar stödet landets externa finansieringsbegränsningar samt underlättar dess övergång till marknadsekonomi och förbättrar dess tillväxtutsikter.

b) Uppföljning och utvärdering av åtgärden

Detta stöd är av makroekonomisk karaktär och uppföljning och utvärdering görs inom ramen för det IMF-stödda anpassnings- och reformprogram som Rumänien genomför.

Kommissionens avdelningar kommer att övervaka åtgärden med hjälp av ett särskilt system med indikatorer för den makroekonomiska och strukturella politiken, om vilket överenskommelse skall träffas med mottagarlandets myndigheter. Kommissionen kommer även i fortsättningen att stå i nära kontakt med IMF och Världsbanken och dra nytta av deras bedömning av resultaten av Rumäniens reformarbete.

Enligt förslaget till rådsbeslut skall en årlig rapport överlämnas till Europaparlamentet och rådet, vilken skall innehålla en utvärdering av genomförandet av denna åtgärd.

10. Administrativa utgifter

Denna åtgärd är av engångskaraktär och kommer inte att innebära någon ökning av antalet kommissionsanställda.