A4-0189/96

Resolution om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om krisen inom fiskerisektorn i gemenskapen (KOM(94)0335 - C4-0086/94)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet KOM(94)0335 - C4-0086/94),

- med beaktande av resolutionsförslaget från David Martin om en rationell och hållbar fiskeripolitik (B4-0562/95),

- med beaktande av den aktuella kris som drabbat fiskerisektorn och kustregionerna, som inneburit bristande tillgång på fisk och som drabbat därmed förknippade sysselsättningstillfällen,

- med beaktande av kommissionens förslag om minskning av fisket som presenterades vid rådet för fiskerifrågor den 10 juni 1996,

- med beaktande av betänkandet från fiskeriutskottet (A4-0189/96), och med beaktande av följande:

A. Innehållet i kommissionens meddelande om krisen inom fiskerisektorn i gemenskapen samstämmer i stora drag med fiskeriutskottets uppfattning i frågan.

B. Den gemensamma fiskeripolitiken, gemenskapspolitikens andra område, uppvisar den största graden av integration inom gemenskapspolitiken eftersom den täcker följande politikområden: bevarande och förvaltning av naturresurser, struktur (fiskeflottans dimension, flerårigt utvecklingsprogram), kontroll, vetenskaplig forskning, marknader (återtagspris och riktpris), sanitära normer, komplement till strukturpolitiken (FIUF, Pesca) med ett socialt system för förtidspensionering, fiskeriavtal med tredje land och multilaterala organisationer.

C. Eftersom fiskeriprodukterna omfattas av GATT och dessutom av ett flertal överenskommelser om tullnedsättningar, antingen avtalsbaserade eller unilaterala, mellan EEG med tredje länder är de beroende av världsmarknaden och helt och hållet utsatta för pristrycket på världsmarknaden.

D. De förslag som kommissionen nyligen lagt fram om en minskning av gemenskapsfisket, med i vissa fall upp till 40 %, kommer att medföra ett ökat tryck på fiskerisektorn och på de personer som är beroende av den, eftersom dessa åtgärder får direkt negativa konsekvenser för sysselsättningen, utöver en ökad regional inverkan för de regioner som är beroende främst av fiskerisektorn.

E. Å ena sidan måste Europeiska unionen kunna konkurrera effektivt på världsmarknaden och å andra sidan måste EU förfoga över lämpliga mekanismer till förebyggande av allvarlig störning orsakad av illojal konkurrens.

F. Den gemensamma fiskeripolitiken framstår för de yrkesverksamma i branschen som en dåligt avvägd politik: å ena sidan krav på en organiserad europeisk politik på gemenskapsnivå, å andra sidan avreglering av världsmarknaden utan att det finns ett skyddsnät i beredskap.

G. Fiskerinäringen karakteriseras av hävd av en del motsättningar mellan producentorganisationer och industri vilket är till skada för alla.

H. Fiskerisektorns betydelse för de personer vars inkomster kommer indirekt eller direkt från fisket och tillhörande näringar måste erkännas såväl som betydelsen av dess varaktiga utveckling.

I. Kustfisket är viktigt för vissa regioner i EU där ett stort antal personer är direkt eller indirekt är beroende av det och har dessutom stor betydelse genom sina leveranser till lokala industrier för bearbetning av fisk och att säkra den regionala utvecklingen i dessa områden och främja den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

J. Krisen inom fiskerisektorn drabbar hela produktions- och distributionskedjan: småfiskare, redare, industri, fiskgrossister, fiskhandlare och leverantörer.

K. Fiskerisektorn är av stor betydelse för de berörda kustregionernas livskraft och fiskerifrågorna bör därför behandlas med tillbörlig respekt och ges tillräckligt utrymme.

L. Överfiske stör inte bara det marina ekosystemet utan drabbar också själva fiskeindustrin, eftersom det medför lägre priser och på lång sikt utplånar existerande resurser.

M. De tilldelade kvoterna måste respekteras och de bör baseras på tillförlitliga och regelbundna undersökningar av tillgängliga resurser.

N. Materiella och mänskliga resurser som används för kontroll av fiskeindustrin är otillräckliga i de flesta medlemsstater, vilket möjliggör att bedrägeri och överfiske utvecklas.

1. Parlamentet bekräftar återigen att det är nödvändigt att reagera på den oro som de yrkesverksamma inom havsfisket och övriga ekonomiska aktörer känner och öka deras delaktighet i beslutsfattandet så att de återfår förtroendet för den gemensamma fiskeripolitiken,

2. bekräftar att den oro som finns bland de yrkesverksamma inom fiskerisektorn härrör från brist på klara framtidsperspektiv samt i vissa fall finansiella svårigheter och bristande förståelse mellan fiskare och förädlingsindustri,

3. uppmanar kommissionen och rådet att klargöra vilken betydelse de fäster vid produktionsaspekten av den gemensamma fiskeripolitiken och att utreda framtiden för fiskerisektorn,

4. uppmanar kommissionen att fastställa villkor som medlemsstaterna kan använda för att begränsa den s.k. «quota hoppingen» och uppmuntra medlemsstaterna att tillämpa dessa villkor för att i så stor utsträckning som möjligt följa principerna om relativ stabilitet och historiska rättigheter,

5. uppmanar kommissionen att undersöka hur man med tekniska åtgärder kan förbättra resursanvändningen med hänsyn till följande faktorer: skydd av områden med koncentration av yngel (eventuellt genom att införa biologiska viloperioder med tillhörande kompensationer), rovdjurens betydelse, förbättring av arbetsredskap och fiskemetoder, förbättring av vattenkvaliteten, ibruktagandet av ett system med licenser för att öka ansvarskänslan hos fiskarna och trygga deras framtid,

6. upprepar att en minskning av fisket inte bör vara beroende av en minskning av fiskeflottan, i enlighet med kommissionens förslag i samband med det fjärde fleråriga utvecklingsprogrammet, utan snarare på en aktiv politik för att skydda fiskebestånden,

7. erkänner att det är omöjligt för fiskerinäringen att komma ur den nuvarande krisen så länge EU:s fiskeflottor inte har anpassats till realistiska uppskattningar av tillgängliga och åtkomliga fiskbestånd, varken i eller utanför EU-vatten,

8. erkänner också att fiskbestånden måste få återhämta sig så att deras bevarande är tryggat och de kan försörja en livskraftig fiskeindustri,

9. anmodar rådet att genomföra ett strikt och rättvist program för minskning av flottan, vilket skall tjäna till att minska överexploateringen av fiskebestånden och samtidigt tillhandahålla en lämplig kompensation till de drabbade fiskarna,

10. påminner om artikel 8 i den nya grundförordningen (EEG nr 3760/92) där utrymme ges för nytänkande vad gäller fiskeförvaltningen,

11. anser att man för alla större fiskbestånd bör anta långsiktiga och artspecifika förvaltningsmål och att vetenskapligt baserade förvaltningsstrategier bör utvecklas och tillämpas för att trygga bevarandet av både målarter och andra arter som är beroende av dessa,

12. uppmanar kommissionen och rådet att förstärka gemenskapsregleringen av priser och marknader genom att göra befintliga förordningar mer tvingande (obligatoriska återtagspriser, referenspriser som följs bättre, kontroll av illojal konkurrens vad gäller hygienregler för importerade produkter),

13. önskar att producentorganisationerna i större utsträckning blir delaktiga i marknadspolitiken,

14. uppmanar kommissionen att utvärdera effektiviteten hos de åtgärder och instrument som hittills använts i den gemensamma fiskeripolitiken och särskilt analysera effekterna av en mer flexibel tillämpning av instrumenten, t.ex. förädlingsstödet som i vissa delsektorer kan betalas ut till industrin om denna kan visa att den betalat ett minimipris för produktionen,

15. uppmanar kommissionen att verka för avtal och kontraktsanställningar mellan producenter och förädlingsindustri,

16. anser att det krävs ett finansiellt instrument för att hålla priserna uppe om marknadspriserna skulle rasa, särskilt för priserna på färsk fisk; konstaterar att endast 2 % av unionens fiskeribudget används till prisstöd,

17. anser att främjande av fiskeriprodukter och förbättring av dess kvalitet bör finnas med bland prioriteringarna i ett handlingsprogram som kommissionen bör lägga fram och att man särskilt bör främja fiskarter som har ett bra näringsvärde men som av historiska och kulturella skäl är mindre efterfrågade på marknaden,

18. uppmanar kommissionen att skärpa kontrollen av ursprunget till de bearbetade varorna som åtnjuter förmåner enligt särskilda avtal inom ramen för det allmänna preferenssystemet,

19. begär att övervakningssystemet skall kombinera såväl medlemsstaternas som unionens ansvar och att övervakning skall ske i alla fiskezoner så att förtroendet inom berörda sektorer kan återupprättas; rekommenderar att alla övervakningsåtgärder skall präglas av enkelhet och klarhet,

20. beklagar att kommissionens nyligen framlagda rapport om övervakningen av genomförandet av den gemensamma fiskepolitiken avslöjat stora kvantitativa och kvalitativa skillnader vad kontrollerna beträffar och är övertygat om att det är ett villkor för att respekten för systemet skall kunna återställas att övervaknings- och kontrollåtgärderna måste tillämpas konsekvent, vara kostnadseffektiva och inte leda till alltför stora bördor för fiskerinäringen,

21. kräver omedelbara socioekonomiska åtgärder, som t.ex. förtidspensioneringar, för att göra det möjligt för fiskare att dra sig tillbaka från det hårda arbetet i områden där det finns för många aktiva fiskare, och begär en förnyad studie av nivån på de nationella tillskotten om dessa utgör ett hinder för strukturpolitik,

22. yrkar på en förstärkning av den strukturella sidan till förmån för de mest drabbade avlägsna kust- och öområdena; uppmanar kommissionen att starta en informationskampanj om Pesca och ge detta program en verkligt ledande roll i marina frågor så det kan tillämpas på alla havsstater inom Europeiska unionen.

23. uppmanar kommissionen att vidta åtgärder för att främja avtal mellan producenter och förädlare eller förstärka befintliga avtal,

24. uppmanar kommissionen att integrera problematiken kring EU:s utvidgning med länderna i Central- och Östeuropa, så att de tillämpningar av den gemensamma fiskepolitiken som är nödvändiga med tanke på lösandet av krisen inom fiskenäringen inte står i strid med denna utveckling,

25. anmodar kommissionen att utarbeta utbildningsplaner för fiskare och för omskolningsverksamhet, i samarbete med de yrkesverksamma,

26. anser att den vetenskapliga forskningen bör utgöra en viktig grund för den gemensamma fiskeripolitiken och att denna inte bör styras av aktuella förhållanden utan bedrivas på ett sätt som möjliggör en förutseende förvaltning av resurser i form av fisk och en anpassning av fångstteknikerna,

27. anser att beslutsfattandet kring användningen av EU:s gemensamma fiskeresurser inte uteslutande kan ske centralt utan att man snarare borde eftersträva ökad delaktighet för dem som bedriver fiske inom de olika havsområden som berörs; samtidigt bör dessa beslut baseras på en kontinuerlig vetenskaplig forskning som överensstämmer med situationen i flera av EU:s kustregioner, och parlamentet bör informeras och rådfrågas,

28. uppmanar kommissionen att vidta de åtgärder som behövs för att det skall gå att återställa förtroendet mellan fiskerivetenskapsmännen och fiskarna,

29. understryker att det är oundvikligt att moderniseringen av fiskeflottan fortskrider trots den nuvarande krisen och genomförandet av det fjärde utvecklingsprogrammet för fisket, så att fartygen får högre standard för hygien och säkerhet och har mer selektiva fiskeredskap, varvid det dock bör säkerställas att flottans kapacitet på intet sätt ökas,

30. uppskattar att ett förnyat uppsving för varvsindustrin och industrin för fartygsunderhåll gör det möjligt för unionen att behålla en grad av självständighet inom fiskerisektorn och att säkra den europeiska fiskeflottans närvaro på haven med fartyg utrustade för framtidens behov,

31. bekräftar att både traditionella och nya typer av fiskeriavtal har stor betydelse för gemenskapens fiskförsörjning, för sysselsättningen bland gemenskapens fiskare och för den lokala ekonomin i en rad fiskeregioner; anser dock att det krävs en avsevärt större budgetär och institutionell öppenhet för att fiskeriavtal skall kunna ges fortsatt stöd; konstaterar dock de alltmer talrika svårigheter som förts på tal av vissa tredje länder och anser det nödvändigt att överväga en översyn av innehållet inom denna sektor av den gemensamma fiskeripolitiken,

32. uppmanar kommissionen att se till att producenternas intressen beaktas vid förhandlingar om generella samarbetsavtal mellan Europeiska unionen och tredje land, bland annat genom att begära att de minskade tullavgifter och det finansiella stöd som beviljas av Europeiska unionen kompenseras med fiskekvoter,

33. anser att Europeiska unionen vid sina förhandlingar om fiskeriavtal med icke-medlemsstater måste ägna vederbörlig omtanke åt bevarandet av världens fiskebestånd och genomförandet av åtgärder för detta ändamål,

34. önskar i detta betänkande ta med Medelhavsdimensionen och anmodar kommissionen att följa upp Barcelonakonferensen och lägga fram ett flerårigt handlingsprogram med utgångspunkt från den resolution om Medelhavsfisket som antogs av parlamentet den 16 februari 1996 ((EGT nr C 65, 4.3.1996, s. 202.)),

35. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra detta yttrande till kommissionen och rådet.