MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN om hinder för utbredd tillgång till informationssamhällets nya tjänster och tillämpningar genom öppna plattformar inom digital-tv och tredje generationens system för mobil kommunikation

Sammanfattning

Detta meddelande är kommissionens svar på en begäran om att undersöka och rapportera om alla återstående hinder för utbredd tillgång till informationssamhälles tjänster genom öppna leveransplattformar i tredje generationens mobilkommunikation och digital-tv. För att spegla marknadssituationen och marknadsförväntningarna begränsas inte meddelandet till dessa två plattformar, utan det omfattar även en situation med flera plattformar för leverans av informationssamhällets tjänster, eftersom det är så marknaden sannolikt kommer att se ut i framtiden. I detta meddelande tar man upp vissa allmänna frågor som är gemensamma för alla digitala plattformar, samt vissa plattformsspecifika frågor för mobil kommunikation och digital-tv. De två sistnämnda förväntas komplettera andra leveransplattformar som också erbjuder informationssamhällets tjänster och andra elektroniska tjänster.

Att uppnå en utbredd tillgång för alla medborgare, inbegripet dem med funktionshinder, till informationssamhällets nya tjänster och tillämpningar är ett av de viktigaste målen för EU under det kommande årtiondet. Under denna period kommer plattformar att utvecklas som inbegriper flera olika system för tillgång till tjänster från olika typer av slutanvändarterminaler.

Persondatorer är idag det vanligaste sättet att få tillgång till informationssamhällets tjänster. Digitala tv-mottagare med avkodare och mobiltelefoner ligger för närvarande långt efter på delad andra plats, medan utrustning som spänner över flera kategorier börjar komma. I framtiden, när en miljö med flera plattformar är normen, förväntas användarna vilja få tillgång till samma digitala tjänster och samma digitala innehåll i en rad situationer och på en rad platser, med hjälp av olika enheter och nätverkskopplingar. För att miljön med flera plattformar skall spridas och för att plattformarna skall komplettera varandra måste tekniskt neutrala konkurrensvillkor främjas genom lagstiftningen, utan att en särskild plattform gynnas framför andra.

Tekniken och systemuppbyggnaden i dessa nästa generationens plattformar är komplexa och utvecklas snabbt, och ingen enskild analys kan därför anses säker. Konvergerande teknik innebär att nya system och tjänster utvecklas med insatser, bidrag och traditioner från olika branscher - inbegripet telekomindustrin, programföretag, kabelföretag, leverantörer av Internet-tjänster, dator- och programvaruföretag samt medieföretag och förlag - där skillnaderna i standardisering och driftskompatibilitet är stora. Allt eftersom den digitala tekniken fortsätter att utvecklas kommer de konvergerande marknaderna att styras mot en utveckling av helt driftskompatibla tjänster, men nya och framväxande marknader kan behöva tid för att uppnå detta mål. Tekniska svårigheter med driftskompatibilitet uppkommer ofta när man lanserar nya och avancerade system. Nya högteknologiska tjänster, nätverk och tekniker kan inte garantera sömlös samtrafik mellan alla nätverk vid lansering.

Aktörerna i värdekedjan, inbegripet dem som levererar tjänster inom tredje generationens mobila kommunikation och digital-tv, inser värdet av driftskompatibilitet. Dessa två enskilda sektorer kan dock inte jämföras eftersom respektive teknik tillkom på olika kommersiella villkor med hjälp av olika affärsmodeller. Särskilt digital markbunden tv står inför utmaningen att uppdatera eller skapa lönsamma affärsmodeller och att hantera övergången från analog till digital sändning. Särskilda åtgärder på nationell eller europeisk nivå måste kanske slutligen övervägas om marknadskrafterna ensamma inte kan skapa ett enhetligt förhållningssätt till övergången från analogt till digitalt.

Driftskompatibiliteten kommer antagligen att utvecklas i takt med tekniken. Kommissionen kommer att övervaka utvecklingen när det gäller leverans av och tillgång till elektroniska tjänster över flera plattformar, för att avgöra om användningen av immaterialrättsligt skyddad teknik hindrar användarnas tillgång till informationssamhällets tjänster på ett sätt som begränsar deras valfrihet på ett orimligt sätt.

Att främja driftskompatibilitet inom plattformen för digital-tv är ett mål som EU enats om. Vissa konkreta åtgärder för att främja driftskompatibilitet har redan antagits på EU-nivå. Ytterligare offentliga samråd kommer att äga rum i slutet av 2003/början av 2004 i enlighet med kommissionens skyldighet att rapportera senast i juli 2004 om i vilken omfattning driftskompatibilitet och valfrihet har uppnåtts för digitala tv-tjänster i medlemsstaterna.

När det gäller tredje generationens mobilkommunikation genomför branschen aktivt standardiseringsåtgärder för att uppnå genomgående driftskompatibilitet för tjänster. Mot bakgrund av befintliga initiativ och branschens ansträngningar samt det faktum att den faktiska utbyggnaden av e-tjänster bara påbörjats, dras i detta meddelande slutsatsen att man bör avvakta med avgörandet huruvida nya politiska initiativ krävs för att garantera driftskompatibilitet.

I detta meddelande konstateras att "öppenheten" i tredje generationens plattformar och DTV-plattformar endast är en faktor, om än en viktig sådan, bland flera kommersiella faktorer som påverkar tillgången till informationssamhällets tjänster. Andra kritiska frågor, såsom utvecklingen av attraktiva konsumenttjänster, skapandet av en säker miljö som konsumenterna har förtroende för, och en miljö med tydliga regler för nya elektroniska tjänster, är lika viktiga när det gäller att avgöra om utbredd tillgång till informationssamhällets tjänster kan uppnås.

Jämte de kommersiella faktorer som driver på utvecklingen mot utbredd tillgång till nya tjänster kan offentliga myndigheter ha betydande inverkan på skapandet av ett informationssamhälle, i sina roller som lagstiftare, regleringsmyndigheter, pådrivande krafter och organ för offentlig upphandling, samt helt enkelt genom att erbjuda sina tjänster i elektronisk form över flera plattformar. Lagar och regler bör leda till ett gynnsamt näringslivsklimat, som kan locka till sig investeringar och främja innovation och ekonomisk utveckling, samt värna konsumenternas intressen. Som ett första steg bör de offentliga myndigheterna erbjuda sina offentliga tjänster online och iaktta sådana regler för offentlig upphandling som gynnar öppenhet och driftskompatibilitet.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

BAKGRUND OCH INLEDNING

1. Inledning

1.1. En framtidsvision: Informationssamhällets infrastruktur och tillgång till e-tjänster från flera plattformar

1.2. "Informationssamhällets tjänster"

1.3. Driftskompatibilitet

1.4. Ekonomiska fördelar och kostnader med avseende på driftskompatibilitet

1.5. Gränssnitt för tillämpningsprogram (API:er)

1.6. Öppna plattformar och dess fördelar

2. Översikt över aktuella tendenser

3. Leveransplattformar för tv-tjänster

3.1. Digital-tv

3.2. Hinder för utbyggnad av en leveransplattform för öppna digitala tv-tjänster

3.3. Specialanpassning och multipel anpassning

3.4. Tredje parts tillgång till gränssnitt för tillämpningsprogram (API:er) enligt det nya regelverket

4. Tredje generationens mobilkommunikation

5. Hinder för utbredd tillgång till informationssamhällets nya tjänster och tillämpningar genom öppna plattformar inom digital-tv och tredje generationens system för mobil kommunikation

5.1. Faktorer - förutom öppenhet och driftskompatibilitet - som påverkar tillgången till tjänster

5.1.1. Patent och andra immateriella rättigheter

5.1.2. Ökat förtroende bland konsumenterna skapar efterfrågan på den breda marknaden

5.1.3. Affärsmodeller

5.1.4. Utbyggnad av digital-tv och tillvaratagande av den europeiska kulturella mångfalden

5.1.5. Tydlig reglering

5.1.6. Radiofrekvenser: Tilldelning och flexibilitet

6. Slutsatser och uppföljning

6.1. Uppföljning - medlemsstaternas myndigheter

6.1.1. Myndigheter som lagstiftare

6.1.2. Regleringsmyndigheter och andra myndigheter

6.1.3. Myndigheter som leverantörer av information och informationssamhällets tjänster

6.1.4. Myndigheter som köpare

6.1.5. Myndigheter som pådrivande krafter

6.1.6. Myndigheterna som främjare av dialog

6.2. Uppföljning - Europeiska kommissionen

6.2.1. Några åtgärder som vidtagits nyligen

6.2.2. Några framtida åtgärder

6.2.3. Reglerings- och forskningsåtgärder

6.2.4. Stöd för åtgärder i den privata sektorn

6.2.5. Åtgärder för människor med funktionshinder

6.2.6. Internationella åtgärder

6.3. En fortlöpande process

BILAGA

BAKGRUND OCH INLEDNING

Vid Europeiska rådets möte i Barcelona i mars 2002 insåg man att digital television och tredje generationens mobilkommunikation kommer att spela en avgörande roll när det gäller att ge omfattande tillträde till interaktiva tjänster. Europeiska rådet uppmanade kommissionen och medlemsstaterna att främja användningen av öppna plattformar för att erbjuda medborgarna valfrihet när det gäller tillgång till tillämpningar och tjänster inom informationssamhället. Kommissionen uppmanades även att bland annat lägga fram en övergripande analys av de hinder som återstår för att:

uppnå omfattande tillgång till nya tjänster och tillämpningar av informationssamhället genom öppna plattformar inom digital television och tredje generationens mobilkommunikation [1].

[1] Se punkt 41 i ordförandeskapets slutsatser (Europeiska rådet i Barcelona) på http://ue.eu.int/newsroom/ makeFrame.asp?MAX=&BID=76&DID=71069&LANG=1&File=/pressData/sv/ec/71069.pdf&Picture=0.

Vid mötet i Sevilla upprepade Europeiska rådet sin begäran till kommissionen om en rapport till Europeiska rådet i Köpenhamn i december 2002 om "de hinder som kvarstår för öppnandet av plattformar på området digital television och tredje generationens mobilkommunikation" [2]. Föreliggande meddelande är kommissionens svar på denna begäran efter ett offentligt samråd om ett tidigare arbetsdokument från kommissionen som ägde rum mellan december 2002 och februari 2003. I en bilaga till föreliggande meddelande beskriver kommissionen det offentliga samråd som genomfördes om det tidigare arbetsdokumentet, erhållna kommentarer och hur dessa återspeglas i meddelandet. Meddelandet ingår i en serie av rapporter om och initiativ rörande informationssamhället. Dessa innefattar handlingsplanen eEurope 2005 [3], som antogs vid Europeiska rådets möte i Sevilla i juni 2002 och i vilken man framhåller vikten av ett informationssamhälle för alla som ett led i att uppnå målet från Lissabon att göra EU till världens mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi, ett meddelande om fullständig utbyggnad av tredje generationens system för mobil kommunikation [4]; och ett meddelande om situationen i telekomsektorn som lades fram inför Europeiska rådets vårmöte i mars 2003 [5].

[2] Se punkt 54 i ordförandeskapets slutsatser (Europeiska rådet i Sevilla) på http://ue.eu.int/newsroom/ makeFrame.asp?MAX=&BID=76&DID=72653&LANG=1&File=/pressData/sv/ec/72653.pdf&Picture=0.

[3] "eEurope 2005: Ett informationssamhälle för alla", KOM(2002) 263 slutlig.

[4] "På väg mot en fullständig utbyggnad av tredje generationens system för mobil kommunikation", KOM(2002) 301 slutlig.

[5] KOM(2003) 65 slutlig.

Föreliggande meddelande innehåller en analys av hindren för utbredd tillgång till informationssamhällets nya tjänster och tillämpningar genom öppna plattformar för digital-tv och tredje generationens mobilkommunikation. För att bättre kunna förstå drivkrafterna bakom skapandet av ett informationssamhälle tar man i meddelandet upp andra frågor som påverkar tillgången till informationssamhällets tjänster. Det rör sig om kommersiella faktorer samt lagstiftnings- och konsumentfrågor som påverkar informationssamhället. De är minst lika viktiga som öppna plattformar, kanske till och med viktigare, eftersom de kommer att avgöra vilka tjänster som kan nås från vilka enheter.

1. Inledning

Den digitala tekniken har revolutionerat överföringen av information genom att informationen (tal, text, ljud och bild) omvandlas till digital form, vilket i allmänhet leder till högre kvalitet och effektivitet. Olika typer av innehåll kan överföras genom olika nätverk och nås från olika slutanvändarterminaler. Resultatet är en allt bättre konvergens och komplementaritet när det gäller tjänster och marknader.

I begreppet "Ett informationssamhälle för alla" ingår idén om att alla i samhället förr eller senare regelbundet kommer att ha tillgång till och använda digitala (dvs. elektroniska) tjänster. Denna förändring i våra vardagsliv kommer, oavsett om det gäller förvaltningar, företag, enskilda personer, hem eller skolor, att drivas på av nytänkande och investeringar i digital teknik, vilket kommer att resultera i användarvänliga vardagstjänster. Detta meddelande är inriktat på plattformar för att leverera tjänster, dvs. sätt att leverera tjänster i hela värdekedjan, i stället för på utbudet av tjänster.

1.1. En framtidsvision: Informationssamhällets infrastruktur och tillgång till e-tjänster från flera plattformar

Vissa av dem som lämnat kommentarer har haft en framtidsvision av ett informationssamhälle där alla kan hämta vilken information som helst eller kommunicera med vem som helst eller med hjälp av vilken tillämpning som helst för ändamål som rör affärsliv, familj eller nöjen, oberoende av var de befinner sig, i alla former de behöver, och där de enda begränsningarna utgörs av kommersiella eller lagstadgade rättigheter eller kapaciteten hos system och utrustning. I en sådan idealsituation skulle alla tjänsteleverantörer kunna erbjuda sina tjänster till alla användare och organisationer. I praktiken kommer den exakta kapaciteten hos varje plattform/slutanvändarkonfiguration att avgöra vilka tjänster som tillhandahålls och på vilket sätt konsumenterna kan använda dem.

Dagens kommunikationsinfrastrukturer kännetecknas av ett antal mer eller mindre isolerade "konnektivitetsöar". Vissa av dessa öar har (nästan) global räckvidd, exempelvis telefonnätet, men kan vara begränsade funktionsmässigt (talband eller smalband). Andra har bredbandskapacitet men är begränsade i geografiskt avseende, eftersom tjänsterna bara erbjuds lokalt.

Trenden är att driftskompatibiliteten mellan dessa "öar" ökar. Denna utveckling är delvis av teknisk karaktär såtillvida att digitaliseringen av befintliga nätverk i hög grad ökar möjligheten att göra dem driftskompatibla. Den är delvis marknadsstyrd såtillvida att användarna vill kunna utnyttja tjänster som erbjuds av olika tjänsteleverantörer på olika typer av utrustning, på olika platser och i olika situationer. Den beror delvis på lagstiftning såtillvida att EU:s nya regelverk syftar till att skapa rättvisa konkurrensförhållanden med en teknikneutral lagstiftning som främjar framväxten av en konkurrenskraftig miljö med flera plattformar.

Tekniken och systemuppbyggnaden i de leveransplattformar som utvecklas är ganska komplexa och de utvecklas snabbt. Konvergerande marknader och branscher har olika kommersiell bakgrund. Nya system och tjänster håller på att utvecklas av konvergerande branscher, inbegripet telekomindustrin, programföretag, kabelföretag, leverantörer av Internet-tjänster, dator och programvaruföretag och medie- och förlagsindustrin, där skillnaderna i standardisering och driftskompatibilitet är stora. Allt eftersom den digitala tekniken utvecklas kommer de konvergerande marknaderna att styras mot en utveckling av helt driftskompatibla tjänster. Man bör dock vara medveten om att nya och framväxande marknader kan behöva tid för att uppnå detta mål. Tekniska svårigheter är vanliga när man lanserar nya och avancerade system. Nya nätverk, tjänster och tekniker kan inte garantera fullständig driftskompatibilitet mellan alla tjänster och alla nätverk vid lansering. Det skulle inte heller vara bra för konsumenter eller företag om marknadsföringen försenades tills fullständig driftskompatibilitet uppnåtts.

1.2. "Informationssamhällets tjänster"

Begreppet "informationssamhällets tjänster" definieras i EU:s lagstiftning på följande sätt:

"tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare" [6].

[6] Artikel 1 i direktiv 98/43/EG ändrat genom direktiv 98/48/EEG, EGT L 217, 5.8.1998, s. 18.

Informationssamhällets tjänster omfattar således en mängd näringsverksamheter som bedrivs online, exempelvis försäljning av varor. Informationssamhällets tjänster begränsas dock inte enbart till tjänster som föranleder avtal online utan gäller även tjänster, i den mån de utgör näringsverksamhet, som inte betalas av den som mottar dem, exempelvis tillhandahållande av information eller kommersiella meddelanden online eller tillhandahållande av sökmöjligheter samt åtkomst till och hämtning av data. Informationssamhällets tjänster omfattar också tjänster som avser vidarebefordran av information via kommunikationsnät, genom att tillhandahålla tillgång till kommunikationsnät eller genom att fungera som värdtjänst för information från tjänstemottagaren. Tjänster som sänds från en punkt till en annan, som video på beställning eller tillhandahållande av kommersiella meddelanden via e-post hör också till informationssamhällets tjänster [7]. Sådana verksamheter som själva leveransen av varor eller tillhandahållandet av offlinetjänster, eller verksamhet som genom sin själva beskaffenhet inte går att bedriva på distans och med elektroniska medel, t.ex. lagstadgad revision av ett företags redovisning på plats eller läkarutlåtande som kräver fysisk undersökning av en patient, hör däremot inte till informationssamhällets tjänster.

[7] Se skäl 18 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden, EGT L 178, 17.7.2000, s. 1. Informationssamhällets tjänster, som "skyddade tjänster" omfattas även av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/84/EG av den 20 november 1998 om det rättsliga skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång, EGT L 320, 28.11.1998, s. 54 och förekommer även i Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring av tobaksprodukter (ännu ej offentliggjort).

Tv-sändningar i den mening som avses i direktiv 89/552/EEG [8] och radiosändningar utgör inte informationssamhällets tjänster eftersom de inte tillhandahålls på individuell begäran. Allt eftersom konvergerande tjänster utvecklas blir det enklare att växla mellan verklig och simulerad interaktivitet, och det blir svårare för slutanvändarna se skillnaden mellan sändningstjänster och informationssamhällets tjänster [9]. I en miljö med flera plattformar kommer många tjänsteleverantörer i allt större utsträckning att använda sändningsteknik för att distribuera sina tjänster till sina abonnenter och kunder. Detta gör inte att deras tjänster blir tv-sändningstjänster i den mening som avses i direktivet.

[8] Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 om ändring av rådets direktiv 89/552/EG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, EGT L 202, 30.7.1997, s. 60.

[9] Eftersom den berörda tekniken utvecklas snabbt kommer kommissionens även i fortsättningen att övervaka den tekniska utvecklingen. Regelbundna utvärderingar av bestämmelserna kommer att genomföras, såsom den fjärde rapporten om tillämpningen av direktiv 89/552/EEG, där kommissionen säger att den inte avser att ifrågasätta den åtskillnad som görs i gemenskapens regelverk mellan informationssamhällets tjänster och tjänster som omfattas av direktivet om television utan gränser, KOM(2002) 778 slutlig. Allt eftersom konvergens blir verklighet på marknaden bör teknisk neutralitet vara en viktig politisk princip i lagstiftningen. Detta skulle, under idealiska förhållanden, innebära att definitioner är tjänstebaserade (exempelvis audio-visuella tjänster, datacasting) i stället för nätverks- eller plattformsbaserade (exempelvis digital-tv, mobil kommunikation).

Informationssamhällets tjänster kan därför omfatta minst följande: 1) Transaktionstjänster online, exempelvis köp av varor online, och (2) informationstjänster, forskningstjänster och andra tjänster online, exempelvis tidtabeller, kataloger, bibliotek och interaktiva spel [10]. Dagens konsumenter är bekanta med många olika typer av offentliga och kommersiella tjänster både offline och online. I enlighet med begäran från Europeiska rådet i Barcelona och Sevilla är detta dokument främst inriktat på tillgången till informationssamhällets tjänster [11] över öppna plattformar, men denna inriktning utvidgas ibland för att återspegla den oklarhet som råder kring frågan om konvergerande marknader.

[10] E-förvaltningstjänster, såsom e-lärande och e-hälsovård, tillhandahålls inte mot ersättning och kan därför falla utanför denna definition, men de uppfyller ändå de andra kriterierna för informationssamhällets tjänster. Se mål 263/86, Rec. 1988, s. 5365, och mål 352/86, Rec. 1988, s. 2085.

[11] Även om detta meddelande inte berör hinder som kan försvåra den fria rörligheten för varor bör medlemsstaterna samtidigt vara noga med att inte skapa hinder för den fria rörligheten för teknisk utrustning. Vid utvecklingen av informationssamhället bör man inte bara ta hänsyn till möjligheten att tillhandahålla utbredd tillgång till informationssamhället tjänster, utan även till vikten av att undvika tekniska eller administrativa hinder för teknisk utrustning.

1.3. Driftskompatibilitet

European Telecommunications Standardisation Institute (ETSI) definierar i STF228 driftskompatibilitet (ur en leverantörs synvinkel) som "kapaciteten att tillhandahålla framgångsrik kommunikation mellan slutanvändare över en blandad miljö med olika domäner, nätverk, utrustningar osv. från olika tillverkare och (eller) leverantörer. I detta sammanhang avses kommunikation mellan slutanvändare eller mellan en slutanvändare och en tjänsteleverantör".

För en nätverksoperatör innebär driftskompatibilitet möjligheten att samverka med andra nätverk och tillhandahålla sömlösa tjänster till användarna. För en innehållsleverantör eller en tjänsteleverantör innebär det en möjlighet att erbjuda en tillämpning eller tjänst på vilken leveransplattform som helst.

För en konsument innebär driftskompatibilitet idealiskt sett möjligheten att skaffa lämplig utrustning och börja utnyttja och betala för tjänster på ett enkelt sätt, utan föregående kunskaper om tillgängliga tjänster [12]. I framtida interaktiva tjänstemiljöer blir dock skillnaden mellan leverantör och konsument allt otydligare. Användarna förväntas börja vidareutveckla och skapa sitt eget innehåll och sina egna tjänster, och bli både leverantörer och konsumenter av tjänster samtidigt.

[12] Se stadgarna för Open Platform Initiative for Multimedia Access (OPIMA), http://opima.telecomitalialab.com/ opima_charter.htm.

Sammankoppling av nätverk, driftskompatibilitet hos tjänster och teknisk kompatibilitet hos utrustning har varit de främsta verktygen för att avreglera och harmonisera EU:s telekommunikationssektor under de senaste två årtiondena, och de är fortfarande viktiga för att uppnå en alleuropeisk marknad. Dessa tre faktorer - som påverkar nätverk, tjänster och användarterminaler - kommer även i fortsättningen att vara centrala när det gäller att skapa ett informationssamhälle för alla. En hel del standardiseringsarbete har redan utförts ifråga om nätverk och uppmärksamheten riktas nu mot tjänster och tillämpningar och mot slutanvändarnas terminaler. I en miljö med flera plattformar bör nya strukturer för driftskompatibilitet införas mellan olika enheter på en och samma plattform, exempelvis mobil till mobil, mellan olika plattformar, exempelvis mobil till pc, digital-tv till mobil eller Internet, IP-datacasting till mobil eller tv, och mellan enheter och servrar, så att man från olika slutanvändarterminaler med olika system kan få tillgång till en eller flera olika servrar.

Driftskompatibilitet och samverkan mellan nätverk, tjänster och terminaler är önskvärda, men ett informationssamhälle är inte beroende av fullständig samtrafik/driftskompatibilitet/samverkan mellan alla terminaler, tjänster och nätverk, så länge som konsumenterna kan välja mellan tjänster och mellan plattformar med hjälp av vilka de kan nå önskade tjänster. Aktörer i värdekedjan - inbegripet aktörer inom tredje generationens mobila kommunikation och digitala tv-tjänster - inser värdet av att deras tjänsteutbud är driftskompatibelt med andra tjänsteleverantörers utbud.

När branschen väl har beslutat att det är nödvändigt med en gemensam standard eller gemensamma standarder på ett visst område kan kommissionen underlätta standardiseringsprocessen, exempelvis genom att ge befogenheter till de europeiska standardiseringsorganen. Kommissionen bör dock inte försöka förekomma utvecklingen på marknaden och införa en standard om inte de berörda parterna äröverens.

1.4. Ekonomiska fördelar och kostnader med avseende på driftskompatibilitet

Det är mycket önskvärt med driftskompatibilitet i en miljö med flera plattformar. Driftskompatibilitet kan skapa samverkansvinster som möjliggör lägre produktions- och distributionskostnader och i slutändan leda till lägre priser för konsumenterna. Detta kan i sin tur bidra till snabb lansering av nya produkter och tjänster, som kan göra att det går snabbare att uppnå en kritisk massa. Som ofta är fallet när det gäller elektroniska kommunikationstjänster kan kompletterande tjänster vara viktiga för framgången med den initiala tjänsten eller produkten. Driftskompatibilitet mellan alla kompletterande plattformar kommer att främja utvecklingen av flera olika tjänster och kan bidra till tjänsternas utbytbarhet, vilket i slutändan kommer att bryta ned gränserna mellan produktmarknaderna och skapa större marknader. Detta leder i allmänhet till större konkurrens, som i sin tur leder till större innovation och lägre konsumentpriser.

Å andra sidan kan standarder leda till minskade incitament till nytänkande inom det område som omfattas av standarden. De kan också leda till minskad konkurrens mellan plattformar och tjänsteleverantörer som vill erövra hela marknaden med en vertikalt integrerad produkt.

Det kommer ofta att vara omöjligt att bedöma de relativa kostnaderna och fördelarna i förväg. Lyckligtvis kanske det aldrig blir nödvändigt att göra det. Plattformsägare och IT-sektorn har ofta incitament att anta öppna standarder, eftersom kompletterande produkter kan spela en stor roll när det gäller att utveckla dessa marknader. Om man exempelvis tittar närmare på Internet väger möjligheten att få tillgång till, sälja och utveckla innehåll på Internet alltid tyngre än nätverksspecifik utveckling av innehåll. Det är inte så att plattformsägarna inte vill ha slutna standarder och kontroll över marknaden, utan snarare att de inser att alla försök att uppnå detta sannolikt får motsatt effekt.

1.5. Gränssnitt för tillämpningsprogram (API:er)

Driftskompatibilitet för tjänster som levereras via nätverk förutsätter i allmänhet tillgång till gränssnitten för tillämpningsprogrammen - API:erna (application program interface). Tredje part som vill utveckla driftskompatibla tjänster behöver tillgång [13] till (1) de tekniska specifikationerna för API:erna och till (2) de utvecklingsverktyg som krävs för att utforma nya tjänster och för att erbjuda dem på plattformen. Det är också viktigt att den tredje parten, när en driftskompatibel tillämpning väl har utvecklats, har rätt att använda sig av specifikationerna utan orättmätiga rättsliga eller kommersiella begränsningar. Annars kan inte fördelarna med nya utvecklingar bli allmänt tillgängliga.

[13] Tillgång betyder här en handelsparts möjlighet att använda ett annat företags teknik, nätverksdelar eller plattformsmiljö.

1.6. Öppna plattformar och dess fördelar

Vid toppmötet i Barcelona godkändes "öppna plattformar" eftersom de leder till större valfrihet för medborgarna när det gäller informationssamhällets tillämpningar och tjänster. De isolerade "konnektivitetsöar" som nämns ovan när det gäller kommunikationsinfrastrukturer skulle gradvis kunna bli mer driftskompatibla, förutsatt att tredje part har tillgång till immaterialrättsligt skyddade API:er. Emellertid är detta kanske inte den mest effektiva vägen att gå.

Öppenheten hos en plattform för leverans av tjänster avgörs av dess API:er, som kan bygga på öppna standarder, programvara med öppen källkod eller immaterialrättsligt skyddad teknik.

Öppna standarder bygger på enighet (och innefattar alla intressenter, inbegripet representanter för konsumentorganisationer). De är allmänt tillgängliga, antagna på ett öppet sätt och kommersiellt utnyttjningsbara på rättvisa, rimliga och icke-diskriminerande grunder. Öppna standarder utvecklas av en stor gruppering av olika representanter för branschen som enas om och upprätthåller standarderna. Öppna API-standarder som har antagits i en sådan standardiseringsprocess leder till öppna plattformar. Utvecklingen och genomförandet av sådana enighetsbaserade, öppna standarder är beroende av att marknadens aktörer anser att ett sådant förhållningssätt ligger i deras kommersiella intresse, i allmänhet på grund av att gemensamma standarder på lång sikt främjar och utvidgar marknaden.

API:er kan bygga på programvara med öppen källkod. Programvara med öppen källkod (Open Source Software - OSS) är gratis att använda, förändra, studera, kopiera och återdistribuera, i de fall där koden har offentliggjorts utan undantag. Den utvecklas utbyts ofta genom frivilligt arbete [14]. De tekniska specifikationer för API:er som krävs för att utveckla nya tjänster och erbjuda dem på plattformen finns tillgängliga för tredje part med programvara med öppen källkod, vilket leder till en öppen plattform för leverans av tjänster.

[14] GD INFSO har upprättat en särskild webbplats som handlar om programvara med öppen källkod, se http://europa.eu.int/information_society/ topics/citizens/index_en.htm.

När det gäller leveransplattformar där immaterialrättsligt skyddade API:er används skulle man behöva se till att de tekniska specifikationerna för API:erna antingen på frivillig väg eller genom lagstiftning görs tillgängliga för tredje part, för att garantera tillgång till och driftskompatibilitet för tjänster [15]. Det faktum att tekniken är immaterialrättsligt skyddad innebär att utformaren har kvar kontrollen över utvecklingen av de tekniska specifikationerna.

[15] Tillgång till plattformar som använder egna gränssnitt för tillämpningsprogram (API) kan, om den offentliga politiken kräver det, föreskrivas enligt lag, vilket var fallet med tillhandahållandet av öppna nät (ONP) - en gemenskapspolitik som föreskrev öppen, kostnadsorienterad och icke-diskriminerande tillgång till en befintlig teleoperatörs nätverk före den fullständiga avregleringen av telekommunikationssektorn år 1998 - och som är fallet med gränssnitt i system för villkorad tillgång inom digital-tv och digitalradio i det nya regelverket. En sådan föreskriven tillgång är dock inte lämplig på alla marknader och den kan ha den nackdelen att den avskräcker plattformsoperatörernas investeringar i innovation. Enligt det nya regelverket kan tillgångsskyldigheter för nätverk bara tillämpas på företag med betydande marknadsinflytande.

Innovation inom nätverksteknik innefattar ofta nya kombinationer av befintlig teknik på ett sådant sätt att nya tillämpningar och infrastrukturer baseras på de befintliga systemen och kompletterar dessa. På så sätt återanvänds befintlig teknik på innovativa och oavsedda sätt. Det resulterande ömsesidiga beroendet mellan befintlig och ny nätverksteknik har gjort samtrafik och driftskompatibilitet till kärnprinciper i nya nätverk och tjänster.

Olika marknadsaktörer understryker olika aspekter av driftskompatibilitet och öppenhet. Dessa begrepp återspeglar (1) i vilken grad tjänsteleverantörer kan utnyttja alla de funktioner som erbjuds på plattformar för leverans av tjänster, (2) i vilken grad de kan bidra till utvecklingen av driftskompatibiliteten, och (3) i vilken grad konsumenterna har valfrihet när det gäller tjänster och det sätt som de används på.

De aktörer som för närvarande utvecklar nästa generation av tjänster för en framtida miljö med flera plattformar förväntas åstadkomma standardisering på frivillig väg, när det gäller både gränssnittsteknik och dataformatsteknik (se nedan i avsnitt 3.3), i tillräckligt hög grad för att driftskompatibilitet för tjänster ska uppnås. Deras affärsmodeller bygger på att det skapas en kritisk massa av efterfrågan som generar lönsamma nya marknader som i sin tur snabbt ökar konsumenternas utnyttjande av tjänster, vilket kan leda till konkurrenskraftiga utbud av tjänster mellan operatörer, och åtminstone skapar olika tjänsteutbud mellan plattformar. Således bör användningen av särskild gränssnittsteknik på en plattform för leverans av tjänster normalt sett vara en fråga om kommersiellt val.

2. Översikt över aktuella tendenser

För närvarande använder slutanvändarna i allmänhet en persondator (pc) för att utnyttja elektroniska tjänster via Internet, och andelen hushåll med Internet-uppkoppling i EU uppgår till cirka 40 % [16]. De flesta Internet-användare har en persondator med uppringd anslutning (smalband) via telefonnätet, men en växande andel använder xDSL eller ett kabelmodem för bredbandstjänster [17]. Andra former av anslutning är möjliga: Vid Internet-anslutning via satellit kombineras en höghastighetsnedlänk från satelliten till persondatorn med en returkanal via det vanliga telefon- eller kabelnätet. Tv-mottagare utrustade med en avkodare och en anslutning till PSTN kan ge tillgång till Internet samt SMS- och e-posttjänster. Fasta telefoner med små skärmar och extra programvara kan användas för e-post, SMS och tillgång till enkla Internet-tjänster. För mobila Internet-tjänster använder man för närvarande GPRS-teknik [18] (2.5G) för att få tillgång till sådana tjänster som nyheter, reseinformation, sport och e-post på resande fot, medan 3G-tekniken (UMTS) erbjuder högre dataöverföringshastigheter.

[16] http://europa.eu.int/comm/eurostat/Public/ datashop/print-product/EN?catalogue=Eurostat&product=1-ir031-EN&mode=download

[17] För den senaste utvecklingen med avseende på bredband, se kommissionens åttonde rapport om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommunikationsområdet på http://europa.eu.int/eur-lex/sv/com/rpt/ 2002/com2002_0695sv01.pdf.

[18] General Packet Radio Service.

Med en persondator kan man använda och skapa informationssamhällets tjänster. Datorer - både klienter och servrar - kommer sannolikt att fortsätta att utgöra själva kärnan i informationssamhället. Enskilda grupper av persondatorer och elektroniska konsumentenheter kommer att kommunicera med varandra i allt högre grad, och ge upphov till "digitala hemmiljöer". Konsumenterna förväntas dock inte konsumera digitalt innehåll på ett passivt sätt. De kommer att skapa, skräddarsy och dela omfattande multimedie-innehåll med varandra. Persondatorn kommer således att bli både en plattform för skapande av, och en huvudsaklig tillgångsenhet för, informationssamhällets tjänster. Så småningom kommer persondatorn antagligen att utgöra en del av en miljö med flera plattformar, som inbegriper mobil kommunikation, digitala radio- och tv-tjänster och annan teknik för Internettillgång. Driftskompatibilitet mellan dessa plattformar kommer att vara viktig.

Vissa av informationssamhällets tjänster, särskilt multimedie-tjänster, kommer att förutsätta ett bredbandssystem för leverans till konsumenten. Digitala tv-nät (satellit-, mark- och kabelnät) erbjuder en sådan typ av plattform, tredje generationens mobilnät en annan. [19] Med undantag för kabel, har tv-näten traditionellt varit system för envägskommunikation. Eftersom en returkanal är en nödvändig del av informationssamhällets tjänster, kommer dock hybridsystem att utvecklas där båda tekniker kombineras.

[19] Se KOM(2002) 43 slutlig.

Utöver den 3G-teknik och digitala tv-teknik som detta meddelande är inriktat på kommer annan teknik att konkurrera som leveranssystem, till exempel xDSL, s.k. last mile ethernet (ethernet sista biten till abonnenten), s.k. fibre to the curb (fiber till en punkt nära abonnenten), Internet via kabel-tv-nät och trådlös teknik i W-LAN samt digitala ljudradiosändningar (digital audio broadcasting - DAB).

Spridningen av Internet och mobiltelefoni har ökat kraftigt i Europa under det senaste årtiondet. Under de kommande tio åren kommer sannolikt Internet-tillgång över tråd med stor bandbredd - bredband - att bli tillgänglig för de flesta hushåll. Tv-mottagare och mobiltelefoner, som redan är vanliga, kommer även i fortsättningen att ha stor utbredning. Persondatorer kommer antagligen inte att bli lika utbredda som tv eller mobil kommunikation, på grund av kostnaderna och bristande kunskaper bland vissa grupper. Andra elektroniska konsumentenheter som kan anslutas till nätverk, exempelvis personliga digitala assistenter eller hybridenheter kommer antagligen inte heller att få samma utbredning som tv-mottagare och mobiltelefoner. De kan dock ingå som en del i en kompletterande eller utvidgad hemplattformsmiljö med flera plattformar för leverans till olika slutanvändarterminaler.

Om en returkanal finns tillgänglig kan digital-tv ge tillgång till informationssamhällets tjänster. Jämte digital-tv är 3G-kommunikation ett alternativ till Internet/pc-paradigmet för tillgång till informationssamhällets tjänster.

Systemet för digitala ljudradiosändningar (DAB) är ett effektivt sätt att leverera data från en enhet till flera i en mobil miljö, med hjälp av en robust digital "behållare" med lika stor eller större datakapacitet än vad tredje generationens mobilsystem erbjuder. DAB kan användas enskilt eller i kombination med andra system, exempelvis Internet eller mobiltelefon, för att bli en hybridtjänst.

I framtida enheter kommer persondatorns fördelar, särskilt med avseende på hantering och lagrings- och processkapacitet, att kombineras med de elektroniska konsumentenheternas användarvänlighet. En viktig framtida aspekt av driftskompatibiliteten är dessa kombinerade enheters förmåga att upptäcka, konfigurera och styra kapaciteten i likvärdiga enheter och att klara gemensamma protokoll och medieformat för distribution av multimedie-innehåll.

Andra plattformar som skulle kunna spela en roll när det gäller att använda informationssamhällets tjänster är DAB och IP-datacasting. DAB bygger på en öppen europeisk standard för digitala radiosändningar och datasändningar och är särskilt lämpligt för mottagning i fordon som förflyttar sig. I kombination med en returkanal skulle DAB kunna användas för att använda informationssamhällets tjänster. På vissa AM-band skulle digitalradio kunna täcka hela Europa med en enda sändare. Med IP-datacasting kan man erbjuda det varierande innehållet i digital-tv, DAB, 3G och övriga system i en datacasting-miljö med flera plattformar med hjälp av Internet-protokollet (IP). På plattformar för både digital-tv och mobil kommunikation förväntas man använda IP-datacasting. Detta skulle leda till driftskompatibla tjänster och tillämpningar på alla nätverk som använder protokollet.

3. Leveransplattformar för tv-tjänster

För närvarande erbjuds både analoga och digitala tv-sändningar, och båda typer sker via kabel, satellit och markbunden teknik. Dessa olika tekniker har nått olika grader av kommersiell mognad, acceptans bland konsumenter och företag, fysisk utbyggnad och utbredning i hushållen. Eftersom man i detta meddelande identifierar hinder för utbredd tillgång till informationssamhällets tjänster för digital-tv, kan man inte göra någon detaljerad undersökning av de komplexa frågor som rör utvecklingen av digitala tv-sändningar. Utvecklingen av digital-tv kommer dock att påverka den fortfarande unga (med europeiska mått mätt) digitala tv-plattformens kapacitet att utvecklas till en meningsfull plattform för leverans av interaktiva tjänster och informationssamhällets tjänster.

Interaktiva tjänster över digital-tv anses i allmänhet omfatta både "utvidgad sändning" (enhanced broadcasting) och "verklig interaktivitet". "Utvidgad sändning" innebär att tillämpningar, data och multimedie-tjänster kan integreras i videoflödet (antingen en gång eller kontinuerligt) och göras tillgängliga antingen till följd av tittarens val i realtid, eller lagras på hårddisk, vilket möjliggör "lokal interaktivitet". Denna tjänst uppfyller inte kriteriet om "enskild begäran" som gäller för informationssamhällets tjänster. Med "verklig interaktivitet" avses en begäran av en enskild person som överförs genom en "returkanal", som tjänsteleverantören svarar på genom att ge individuellt begärda data och tjänster separat från det huvudsakliga videoutbudet. Växling mellan verklig och simulerad interaktivitet blir allt lättare, vilket innebär att det blir svårare för slutanvändarna att skilja dem åt. En konsuments val att ansluta sig till digital-tv styrs för närvarande troligtvis inte av ett intresse av att få tillgång till interaktiva tjänster utan är mer sannolikt kopplat till ett intresse av att få tillgång till innehåll (antingen av hög kvalitet eller i större mängd).

3.1. Digital-tv

Digital tv-sändningsteknik medför avsevärda förbättringar av sändningskapaciteten (antalet kanaler och tjänster), bildkvalitet och informationshantering. Okodad [20] analog tv [21] omfattar nära 100 % av hushållen, och tabellen nedan (figur 1) visar att utbredningen av digital-tv för närvarande ligger långt under den nivån [22]. Den visar även att utbredningen av digital-tv har ökat med 30 % eller mer i tre medlemsstater. Digital-tv har hittills utvecklats i samband med "traditionell" betal-tv, dvs. varit baserad på flera kanaler och högkvalitativt så kallat premiuminnehåll. Erfarenheter i Storbritannien visar att utbredningen av betal-tv kommer att stabiliseras när en viss nivå väl har uppnåtts. Ytterligare faktorer, såsom förbättrade och interaktiva tv-tjänster och förbättrad bildkvalitet, kan dock öka utbredningen ytterligare.

[20] Okodad tv omfattar överföring via kabel, satellit eller markbunden teknik, men inte tjänster till vilka tillgången är begränsad genom system för villkorad tillgång, såsom betal-tv-tjänster.

[21] Analoga tv-mottagare är kompatibla med all analog teknik och de kan ta emot markbundna sändningar och sändningar över kabel eller via satellit.

[22] Utbredningen av digital-tv omfattar i detta sammanhang hushåll med minst en digital tv-mottagare av vilket slag som helst (dvs. en avkodare).

Figur 1 Utbredningen av digital-tv i EU (uppskattningar för 2002)

>Plats för tabell>

Källa: Kommissionens åttonde rapport om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommunikationsområdet [KOM(2002) 695 slutlig], bilaga 2 (uppgifter om lagstiftningen), avsnitt 11 (digital-tv) som finns på följande adress (endast engelska): http://europa.eu.int/information_society/ topics/telecoms/implementation/annual_report/8threport/index_en.htm och Strategy Analytics, "Interactive Digital TV market forecast data", oktober 2002.

För mottagning av markbunden digital-tv har de flesta användare en adapter ansluten till sin befintliga analoga tv. Men alla digitala markbundna tv-adaptrar ger inte en returkanal. I många av dem finns inget inbyggt modem och det finns ingen möjlighet att ansluta ett sådant. Dessa hushåll kommer därför inte att få tillgång till informationssamhällets tjänster (som de definieras ovan) trots att de har tillgång till digitala tv-tjänster. Möjlighet till en returkanal kommer i de flesta fall att vara en fråga om konsumenternas val men deras intresse kommer att påverkas av hur lockande de erbjudna tjänsterna är.

Digital kabel-tv har fördelen att ha en returkanal som "alltid är på" och kan därför stödja tillhandahållandet av informationssamhällets tjänster från och med utbyggnad. Digital kabel-tv står dock inte för någon betydande andel av de 30 miljoner mottagare av digital-tv som används i Europa. API-programvaran i digital kabel-tv är huvudsakligen immaterialrättsligt skyddad.

När det gäller digital-tv via satellit kan slutanvändaren ansluta en avkodare till sin analoga tv eller använda en integrerad digital-tv för att ta emot program. En "returkanal" skulle fortfarande behövas för interaktiva tjänster. API-programvaran i digital-tv via satellit är även den huvudsakligen immaterialrättsligt skyddad.

3.2. Hinder för utbyggnad av en leveransplattform för öppna digitala tv-tjänster

Man bör skilja på hinder för tillgång till informationssamhällets tjänster med hjälp av leveransplattformar för digital-tv och hinder för utbyggnad av digital-tv. De sistnämnda innefattar i huvudsak kommersiella och regleringsmässiga utmaningar som beskrivs kortfattat i kapitel 5. Öppna plattformar är önskvärda eftersom de förbättrar konsumentens tillgång och erbjuder större valfrihet för användaren. Om gränssnittstekniken för digital-tv är öppen kan tjänster och tillämpningar samverka mellan olika tjänsteleverantörer och slutanvändarna kan på ett enklare sätt använda olika tjänster och innehåll som erbjuds av tredje part, med vilken operatören av leveransplattformen slutit avtal.

Digital-tv erbjöds ursprungligen i Europa som en betal-tv-tjänst av vertikalt integrerade leverantörer som använde teknik för satellitöverföring och system för villkorad tillgång. Eftersom det inte fanns någon europeisk standard för interaktiv tv när marknaden var ny använde man i de första tillämpningarna i Europa immaterialrättsligt skyddade API:er i avkodarna. Utbyggnad av digital-tv med immaterialrättsligt skyddade API:er är inte ovanlig på dynamiska marknader och marknader som ligger i sin linda. För att skapa en bra marknad investerade betal-tv-operatörer och kabeloperatörer avsevärda belopp i tjänster, infrastruktur och sändningsmottagare.

Med den nuvarande tekniken och i frånvaro av öppna API:er mellan nätverk och tjänster, särskilt på marknaden för digital betal-tv, kan operatörer som använder immaterialrättsligt skyddad teknik slå ihop alla delar av de elektroniska tjänsterna, vilket - på grund av att den immaterialrättsligt skyddade tekniken inte är tillgänglig för tredje part - kan komma att begränsa kundernas valfrihet när det gäller tjänster.

Inom ramen för Digital Video Broadcasting Project [23] (DVB) insåg man värdet av ett öppet API i digitala tv-tjänster som kan användas med all digital teknik, och utvecklade specifikationer för MHP som har godkänts av Europeiska standardiseringsorganisationen (ETSI). Användningen av denna teknik befinner sig i ett tidigt skede. Ett företags beslut att övergå till ett öppet andra generationens API, exempelvis MHP, från immaterialrättsligt skyddad teknik, bör bygga på en hållbar affärsstrategi där hänsyn tas till befintliga investeringar och kundernas föränderliga behov.

[23] Digital Video Broadcasting Project (DVB) är ett branschlett konsortium med mer än 300 programföretag, tillverkare, nätoperatörer, programvaruutvecklare, regleringsorgan och andra från mer än 35 länder som har åtagit sig att utforma globala standarder för global leverans av digitala tv- och datatjänster.

Särskild uppmärksamhet har riktats mot driftskompatibiliteten hos digitala tv-tjänster och EU har inrättat politiska verktyg med avseende på digitala tv-tjänster. Kommissionen har vidtagit åtgärder enligt artikel 17 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) för att främja driftskompatibiliteten hos digitala tv-tjänster i syfte att öka valfriheten för användarna genom att innefatta standarderna för "Multi-media Home Platform" (MHP) i en "förteckning över standarder och/eller specifikationer för elektroniska kommunikationsnät, kommunikationstjänster och tillhörande faciliteter och tjänster" [24] som offentliggjorts enligt artikel 17. Enligt artikel 18 i ramdirektivet måste medlemsstaterna nu uppmuntra (1) alla leverantörer av digitala interaktiva televisionstjänster och (2) alla leverantörer av förbättrad digital televisionsutrustning att använda ett öppet API [25]. Branschen uppmuntras därför att använda öppna API:er, exempelvis MHP. Genom att välja MHP för nya marknader skulle man kunna undvika problem som rör betal-tv-systemens övergång från befintliga standarder och äldre system som måste fungera vid sidan av. Kommissionens uppföljande åtgärder beskrivs i avsnitt 6.2.2.

[24] EGT C 331, 31.12.2002, s. 32.

[25] EGT L 108, 24.2.2002, s. 33.

För att förenkla ett frivilligt införande av MHP har olika avsiktsförklaringar antagits på nationell och regional nivå mellan programföretag och tillverkare. Detta kan leda till att MHP-standarder tas i bruk i synnerhet för okodad tv när det gäller nya interaktiva digitala tv-tjänster i områden där digital-tv för närvarande inte har någon utbredning. Programföretag, mobiloperatörer och tillverkare av konsumentutrustning undersöker aktivt möjligheterna med gemensam användning av sin infrastruktur och kompletterande leverans av nya tjänster, vilket skulle underlättas av att öppna driftskompatibla standarder användes (som var fallet med GSM, andra generationens mobilstandard) och medföra samverkansvinster.

Eftersom de offentliga myndigheterna kontrollerar det markbundna spektrumet för digital markbunden tv har de vanligtvis föreskrivit standarder i syfte att maximera en effektiv användning av en knapp resurs. De offentliga myndigheterna har kvar möjligheten att införa standarder som ett villkor för spektrumanvändning enligt det nya regelverket [26]. Sändningsstandarden DVB-T [27] innebär fullständig driftskompatibilitet vid sändning och mottagning av tv-tjänster. Markbunden tv har begränsad kapacitet till interaktiv tv och mottagningsutrustningen får inte vara för dyr om skalekonomiska effekter skall kunna genereras.

[26] Enligt villkoren i artikel 6 och del B i bilagan till auktorisationsdirektivet (Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, EGT L 108, 24.4.2002, s. 21.)

[27] System för digital marksänd TV, utvecklat av DVB Digital Video Broadcasting Project, standardiserat som ETSI EN 300 744.

3.3. Specialanpassning och multipel anpassning

En del av svårigheterna med digital-tv gäller tillhandahållandet av samma innehåll via olika plattformar för leverans av tjänster. Innehållet för kabel-tv, satellit-tv eller markbunden tv fungerar vanligtvis inte i ett annat nätverk utan anpassningar. Allt innehåll inom ett och samma tv-nät är inte heller kompatibelt när olika API:er används, vilket ibland är fallet. På marknader där olika API:er används måste interaktiva tv-tillämpningar specialanpassas för varje API. Detta innebär ökade kostnader för tjänste- och innehållsleverantörer, vilket är ett problem särskilt för operatörer på små marknader [28]. Detta är en metod som med användning av befintlig teknik i bästa fall kan fungera endast som en tillfällig lösning på utmaningen att göra olika plattformar för digital-tv driftskompatibla.

[28] Ytterligare 5-15 % angavs av DVB som typiskt, men vissa DVB-medlemmar anser att siffran bör vara större, bland annat beroende på typ av tillämpning.

På längre sikt kan ett alternativ till sådan specialanpassning göra detta kostnadskrävande förfarande överflödigt. Med hjälp av förbättrade programmeringsverktyg kan det så småningom bli möjligt att göra en "multipel anpassning", dvs. skapa innehåll som redan från början är anpassat till flera olika API:er, vilket utgör ett lockande och kostnadseffektivt alternativ för innehållsleverantörer. Alternativt skulle program i framtiden kunna skapas i ett standardiserat dataformat, exempelvis XML, så att driftskompatibiliteten blir större. Detta tillvägagångssätt används för Internet för att ge driftskompatibelt innehåll, som kan läsas av en webbläsare eller en enkel "visningsmotor". Genom att skapa innehåll med ett standardiserat dataformat kan kostnaderna för specialanpassning av tillämpningar undvikas.

3.4. Tredje parts tillgång till gränssnitt för tillämpningsprogram (API:er) enligt det nya regelverket

Transport- eller sändningsnivån, dvs. själva sändningssignalen, är redan standardiserad när det gäller digital-tv - för kabel-tv, satellit-tv och markbunden tv - vilket den har varit redan från första början. Det har dock uppstått flaskhalsar på nivån för konsumenternas tillgång till interaktiva tjänster, dvs. på API-nivån i de avkodare som fungerar som portaler till interaktiva tjänster, och det är denna nivå som gemenskapens lagstiftning är inriktad på. Regleringsverktygen har skapats i syfte att uppnå öppenhet, driftskompatibilitet och tillgång för både konsumenter och tredje part till digitala tv-tjänster.

Tredje part kan enligt det nya regelverket för elektronisk kommunikation få tillgång till API-tekniken i system för villkorad tillgång till digital-tv och digitalradio. Enligt artikel 5.1 b i tillträdesdirektivet [29] har de nationella regleringsmyndigheterna rätt att i den utsträckning som är nödvändig för att garantera slutanvändarnas tillgång till digitala radio- och televisionssändningstjänster införa skyldigheter för operatörer på rättvisa, rimliga och icke-diskriminerande villkor. Enligt två kompletterande bestämmelser i ramdirektivet krävs att medlemsstaterna (1) uppmuntrar operatörer inom interaktiv digital-tv att använda ett öppet API för interaktiva tjänster och (2) oberoende av eventuella åtgärder av de nationella regleringsmyndigheterna enligt ovan nämnda bestämmelser i tillträdesdirektivet, uppmuntrar tillgång på rättvisa, rimliga och icke-diskriminerande villkor till immaterialrättsligt skyddade API:er när så behövs för att leverantörer av interaktiva tjänster skall kunna leverera sina tjänster med alla deras funktioner. När det gäller digitala tv-tjänster föreskriver man i gemenskapens lagstiftning tillgång för tredje part till all den API-teknik som behövs för att leverantörer av interaktiva tjänster skall kunna leverera sina tjänster med alla deras funktioner, samtidigt som driftskompatibilitet för interaktiva tjänster främjas genom bestämmelserna i artiklarna 17 och 18 i ramdirektivet, som beskrivs närmare nedan.

[29] Direktiv 2002/19/EG av den 7 mars 2002 om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter, EGT L 108, 24.4.2002, s. 7.

4. Tredje generationens mobilkommunikation

Branschen för mobilkommunikation håller på att utvecklas från att huvudsakligen vara leverantörer av taltelefonitjänster (med extra tjänster såsom SMS) till att leverera mobila data- och multimedie-tjänster. Förbättrad nätverksteknik och programvara för 3G kommer att förbättra utbudet av tjänster och tillämpningar, i synnerhet genom att göra nätverken snabbare. Detta kommer att förbättra tjänsternas användbarhet och interaktivitet, exempelvis när det gäller överföring av multimedie-meddelanden, biljettbokning, nedladdning av videoklipp, bank- och pengatransaktioner samt navigering och positionering, exempelvis för att hitta en lokal restaurang. Driftskompatibilitet (enhet-enhet) i en given domän, exempelvis mellan en digital mobiltelefon och en annan, och driftskompatibilitet mellan plattformar, exempelvis mellan en personlig digital assistent (PDA) eller en mobiltelefon och en persondator kommer att vara särskilt viktigt, med tanke på de affärsmodeller och det mångskiftande tjänsteutbud som håller på att utvecklas.

Driftskompatibilitet (enhet-server) mellan en tillämpningsserver (med avseende på programvara och innehåll) och en mängd olika system och utrustning för användarnas tillgång till innehållet kommer dessutom att bli ett centralt krav för utbredd användning av innovativa mobila enheter, tjänster och tillämpningar. Slutanvändarna kommer exempelvis antagligen att förvänta sig driftskompatibilitet mellan alla GPRS-terminaler för Multi-media Message Service (MMS) och alla tjänsteleverantörers servrar. Modeller för mikrobetalning är en stor utmaning för mobiloperatörerna, eftersom en systematisk användning av tredje parts tjänster också kommer att förutsätta någon form av system för att dela intäkterna mellan leverantörer av nätverkstjänster och innehållstjänster. I samband med detta behövs det öppna driftskompatibla lösningar mellan alla plattformar för säkerhetsfunktioner, såsom autenticering och kryptering för tillgångskontroll och sekretess.

Kommissionen välkomnar branschledda initiativ för provning av driftskompatibilitet som syftar till att övervinna alla hinder för driftskompatibilitet, i terminal- (enhets-) skiktet, nätverksskiktet eller tjänste- och tillämpningsskiktet. Provning av driftskompatibilitet är avgörande när det gäller att säkerställa en godtagbar kvalitet på tjänsterna och att uppnå de samverkansvinster som en kritisk massa av nöjda användare leder till ("nätverkseffekten").

I kommissionens meddelande om en fullständig utbyggnad av tredje generationens system för mobil kommunikation understryks betydelsen av en öppen mobil miljö och det uppmärksammas att branschen redan vidtagit åtgärder för att hitta lösningar på utmaningarna när det gäller öppenhet och driftskompatibilitet genom upprättandet av Open Mobile Alliance [30]. Kommissionen kommer att övervaka värdekedjan när det gäller utbudet av tredje generationens mobila tjänster och överväga åtgärder om utvecklingen av 3G i riktning mot en öppen och konkurrensinriktad tjänstemiljö äventyras av att enskilda aktörer väljer immaterialrättsligt skyddade lösningar.

[30] Open Mobile Alliance består av mobiltelefontillverkare, nätverksoperatörer och utvecklare av tillämpningar.

Hindren för tillgång till informationssamhällets tjänster över 3G-plattformar är inte desamma som hindren för utbyggnad av 3G-nät. I allmänhet bör konsumenterna om de så önskar kunna få tillgång till informationssamhällets tjänster och tillämpningar med alla deras funktioner med hjälp av en enda mobil terminalenhet, som begränsas av enhetens tekniska utformning.

I kommissionens meddelande från juni 2002, "På väg mot en fullständig utbyggnad av tredje generationens system för mobil kommunikation" [31] görs en genomgång av situationen i 3G-sektorn med avseende på ekonomi, teknik, marknad och reglering. Man pekar på den snabba tillväxten i datatrafiken i form av SMS-meddelanden, som banar väg för mer sofistikerade tjänster med hjälp av 3G. Utmaningarna när det gäller kommersiell användning av 3G-nätverk handlar framför allt om följande: regleringshinder, administrativa förseningar, osäkerhet när det gäller delning av och andrahandshandel med infrastruktur samt begränsningar av antennplacering som vanligtvis grundar sig på hälsofaktorer. Utmaningen med att skapa framgångsrika affärsmodeller är gemensam för alla plattformar för leverans av tjänster.

[31] KOM(2002) 301 slutlig.

Mobiltelefonernas fördelar som leveransplattformar är deras redan stora utbredning. Mobilkommunikationens utbredning (andra generationen, GSM-standard) närmar sig 80 % av befolkningen i hela EU. Den lilla skärmen på en mobiltelefon påverkar dock möjligheterna att få tillgång till och se webbinnehåll. Tekniken kommer antagligen att utvecklas så att denna begränsning övervinns, med tanke på att det finns starka kommersiella incitament för att erbjuda Internet- och videoinnehåll som en del av mobila datatjänster.

Alla 3G-mobilleverantörer förväntas utveckla och driva sin egen konfiguration av nätverksinfrastruktur och tjänster för att sätta prägel på sin kommersiella närvaro och sitt utbud. Mobiloperatörer förväntas erbjuda en rad "tjänstepaket", beroende på vilken kund man inriktar sig på, dvs. en kombination av tal-, SMS-, e-post-, informations- och multimedie-tjänster. De olika utbudskombinationerna skulle ha vissa begränsningar när det gäller vilka tjänster som finns tillgängliga för varje abonnent, men tillgång till Internet och Internet-liknande tjänster kommer sannolikt att utgöra en central del av alla tjänsteutbud. Konsumenterna kommer antagligen att vilja få tillgång till Internet och informationssamhällets tjänster på resande fot - och några av dessa tjänster kommer de också att vilja få tillgång till hemifrån eller från kontoret. Mobil tillgång till Internet (där IPv6 kommer att ha stor betydelse när det gäller att stödja mobila tjänster) kommer därför sannolikt att i stor utsträckning bidra till en framtida tjänstemiljö med flera plattformar.

I praktiken kommer lockande tjänsteutbud från tredje generationens mobiloperatörer att innefatta tillgång till tjänster från andra tjänsteleverantörer, exempelvis för att ladda ned korta videoklipp från en innehållsleverantör. För att kunna leverera dessa mobila datatjänster måste tredje generationens operatörer säkerställa driftskompatibilitet mellan programvaran i slutanvändarens mobiltelefon och tredje parts programvara för tjänster. API:er kommer att krävas i mobiltelefonen som gränssnitt mellan tredje parts programvara för tjänster och mobiltelefonen. Nätverksoperatörer, tillverkare av mobiltelefoner, utvecklare av tjänster och andra aktörer på marknaden kan till en början komma att utveckla sina egna unika tillämpningar och innovativa tjänster, vilket kan få till följd att det inte finns en fungerande samverkan mellan alla nätverk eller mellan alla tjänsteleverantörer när det gäller det nya utbudet. För att säkerställa en godtagbar standard på tjänsterna från start kommer operatörerna sannolikt att behålla strikt kontroll över alla aspekter av utbudet från lanseringen, eventuellt under en övergångsperiod.

I en miljö med flera plattformar kanske en del användare vill ta emot offentliga sändningstjänster via andra leveransplattformar än digital-tv. Detta kan mycket väl innefatta mobila kommunikationsenheter för 2G, 2,5G, och 3G. I den miljön uppstår det frågor om öppna standarder och driftskompatibilitet vid användning av digitala mobilenheter som överför multimedie-tjänster. Operativsystem och programgränssnitt behövs, och de behövs även för digitala tv-sändningar.

Standardiseringen av mobil kommunikation sker på många nivåer. Open Mobile Alliance är ett nav för specifikationer för mobila tjänster, som samverkar med andra organisationer och branschgrupper. Vid specificering av mobila tjänster tillämpas följande fyra nyckelprinciper: (1) Produkterna och tjänsterna skall bygga på öppna, globala standarder, protokoll och gränssnitt. (2) Tillämpningsskiktet skall vara bäraroberoende (exempelvis GSM, GPRS, EDGE, CDMA, UMTS). (3) Arkitektur och tjänsteförmedlare skall vara oberoende av operativsystem. (4) Tillämpningarna och plattformarna skall vara driftskompatibla.

Branschen har insett behovet av driftskompatibilitet och aktiviteterna ovan visar att den redan samarbetar för att se till tredje generationens tjänster kan samverka sömlöst oberoende av nätverksoperatör eller terminaltillverkare, och trots skillnader i underliggande standarder. I en miljö med flera försäljare av utrustning, nätverksoperatörer och tjänsteleverantörer bör driftskompatibilitet uppnås samtidigt som man behåller ett konkurrensinriktat införande av produkter och tjänster. Kommissionen kommer att fortsätta att uppmuntra produktionen av öppna standarder av hög kvalitet och specifikationer som utgår från marknadens krav, för att uppmuntra utbredda provningar av driftskompatibilitet, inbegripet driftskompatibilitet mellan olika standarder, för att se till att användarna får tillgång till ett sammanhängande tjänsteutbud som spänner över olika terminalenheter, mobila nätverksinfrastrukturer (operatörer) och över medlemsstaternas gränser.

5. Hinder för utbredd tillgång till informationssamhällets nya tjänster och tillämpningar genom öppna plattformar inom digital-tv och tredje generationens system för mobil kommunikation

När det gäller digital-tv och tredje generationens mobilkommunikation finns det välgrundade restriktioner som - även om de inte är egentliga tekniska hinder - begränsar friheten för företag att gå in och konkurrera på dessa marknader. De innefattar skyldigheter för företag som påverkar de mellanliggande leden i värdekedjan, exempelvis villkor för tilldelning av radiofrekvenser och sändningsplikt. Kommissionen har redan antagit två meddelanden om mobil kommunikation [32]. Ytterligare vägledning om principerna för den gemensamma marknaden och bestämmelserna i det nya regelverket med avseende på regler för sändningsplikt planeras under 2003.

[32] KOM (2002) 301 slutlig och KOM(2001) 141 slutlig.

5.1. Faktorer - förutom öppenhet och driftskompatibilitet - som påverkar tillgången till tjänster

Det finns andra faktorer än öppna gränssnitt och öppna plattformar som kan vara avgörande för huruvida en utbredd tillgång till elektroniska tjänster kommer att uppnås framtiden. Tekniska hinder kan övervinnas om det finns starka kommersiella incitament för detta. Men skapandet av ett informationssamhälle innebär också att en rad åtgärder, både tekniska och icke-tekniska, måste vidtas i syfte att åstadkomma de rätta förutsättningarna för att informationssamhället skall kunna utvecklas. Dessa faktorer och åtgärder berörs bara kortfattat nedan, men de ger egentligen upphov till större frågor än dem om plattformarnas öppenhet och förtjänar därför en mer fullständig undersökning än vad som är möjligt här.

5.1.1. Patent och andra immateriella rättigheter

Allt eftersom informationssamhället växer fram blir grunden för ekonomisk tillväxt allt mer informations- och kunskapsbaserad. Denna förändring av tillväxtens drivkrafter har resulterat i en cykel där teknisk innovation, som bygger på immaterialrättsligt skyddad teknik, banar väg för ytterligare ansträngningar för samverkan och driftskompatibilitet, vilket i sin tur leder till antagna standarder. Denna cykel upprepas ofta inom nätverkstekniken.

Villkoren för tillgång till själva informationen blir allt viktigare för vidareutvecklingen av informationssamhällets tjänster och ekonomin. Syftet med patentsystemet, till exempel, är att maximera samhällsnyttan med innovation genom att garantera tidsbegränsade monopol i utbyte mot att en teknisk innovation offentliggörs. Det är ett politiskt verktyg med vilket man försöker balansera öppenhet med främjande av innovation och konkurrens. Det finns dock indikationer på att den avsevärda ökning av patenteringar som skett under det senaste årtiondet har haft mer att göra med skapandet av skydd mot konkurrens än med ökade investeringar i forskning och utveckling [33]. Strategisk patentering och "patenttävlingar" verkar ha blivit särskilt viktiga på nätverksområden där man utvecklar produkter som är ömsesidigt beroende av varandra, såsom de produkter som erbjuds på digital-tv och tredje generationens mobilplattformar. Patenteringens betydelse för möjligheterna till marknadsinträde på detta område är dock oklar.

[33] 'Technology policy in the telecommunications sector', Enterprise papers 8, Koski, H. (2002).

I kommissionens föreslagna direktiv om patentbarhet för datorrelaterade uppfinningar försöker man uppmuntra innovation på detta område och harmonisera Europeiska patentverkets och medlemsstaternas rutiner för att utfärda patent [34]. När det gäller driftskompatibilitet är avsikten bakom detta förslag till direktiv att främja driftskompatibilitet genom att behålla föreskrifterna för dekompilering och baklängeskonstruktion i direktiv 91/250/EG (med avseende på upphovsrätt) samt att uppmuntra innovation och konkurrens. Detta direktiv diskuteras för närvarande i gemenskapens lagstiftande organ. När det väl har antagits och genomförts avser kommissionen att undersöka i vilken omfattning direktivens mål har uppnåtts, i synnerhet - när det gäller driftskompatibilitet - huruvida de patenträttigheter som utfärdats hindrar utnyttjandet av driftskompatibla tillämpningar.

[34] KOM(2002) 92 slutlig - 2002/0047(COD), EGT C 151, 25.6.2002, s. 29.

En sund, rättvis och konkurrensinriktad marknad är bästa garantin för att konsumenterna skall få tillgång till informationssamhällets tjänster. Effektiva regler för system för förvaltning av digitala rättigheter (digital rights management systems - DRMS) är utan tvivel viktiga på en sådan marknad och de berörda parterna bör fortsätta att stödja branschens och konsumentorganisationernas ansträngningar att hitta internationellt hållbara lösningar. Dessa lösningar måste ge tillfredsställande skydd av immateriella rättigheter, vilket framhålls i direktiv 2001/29/EG [35], för att genomföra principerna och garantierna i lagstiftningen rörande nya former av digitalt utnyttjande av skyddade verk. DRM-system och DRM-tjänster är i hög grad beroende av konsumenternas uppfattning om valfrihet när det gäller tillgång till informationssamhällets tjänster. Kommissionen kommer även i fortsättningen att prioritera främjandet av öppna, flexibla och driftskompatibla förvaltningssystem för digitala rättigheter (DRMS).

[35] Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället, EGT L 167, 22.6.2001, s. 10.

5.1.2. Ökat förtroende bland konsumenterna skapar efterfrågan på den breda marknaden

På marknaderna för både digital-tv och mobil kommunikation spelar såväl branschen som offentliga myndigheter och konsumentorganisationer en viktig roll när det gäller att öka användarnas förtroende för interaktiva tjänster, särskilt med avseende på skydd av privatlivet och skydd mot att konsumentuppgifter, exempelvis kreditkortsinformation, sprids. Användarnas förtroende för och användning av digital teknik kommer att öka i takt med att alltmer information blir tillgänglig för dem (i synnerhet när den stöds av konsumentorganisationer). Sekretess och säkerhet spelar också en viktig roll i sammanhanget, liksom effektiviteten hos de offentliga och privata åtgärder som antas för att garantera dem. I dataskyddsdirektivet, som nämns ovan, strävar man efter att skapa erforderligt förtroende genom att införa skyldigheter för operatörer och tjänsteleverantörer när det gäller följande: (1) Att tillhandahålla en säker miljö för all elektronisk kommunikation (vilket omfattar 3G, Internet och digital-tv). (2) Att garantera sekretess när det gäller de uppgifter som överförs. (3) Att se till att uppgifterna inte används för andra ändamål än de för vilka de samlades in. [36]

[36] Direktiv 2002/58/EG om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation, EGT L 201, 31.7.2002, s. 37.

5.1.3. Affärsmodeller

Digitala tv-tjänster marknadsförs oftast på grundval av högkvalitativt så kallat premiuminnehåll eller av det antal kanaler som erbjuds (exempelvis i länder där kabel-tv inte är så utbrett och där många tv-kanaler inte finns tillgängliga analogt). Portabiliteten framhålls också som en fördel (exempelvis i de länder där kabel-tv har stor utbredning). Verkligt interaktiv digital-tv - oavsett om det är via kabel, satellit eller om den är markbunden - ligger fortfarande i sin linda i de flesta medlemsstater. Konsumenternas erfarenhet av interaktiv digital-tv är begränsad, och de flesta känner inte till de nya tjänsterna eller har inte utvecklat något intresse av att använda dem, så efterfrågan på den breda marknaden är fortfarande liten. Erfarenheter särskilt i Storbritannien visar dock att interaktiv digital-tv har en avsevärd potential.

Det i dagsläget mest grundläggande hindret för utbredd tillgång till interaktiva tjänster via digital-tv - i synnerhet digital markbunden tv - är inte tekniskt. Det har istället att göra med svårigheterna att konstruera godtagbara affärsmodeller för användning av den infrastruktur som krävs (sändare och terminaler) som uteslutande bygger på marknadskrafterna. Det handlar således om ekonomi, investeringar och tillgång till innehåll. På samma sätt ligger den verkliga utmaningen med att utveckla digital-tv som leveransplattform för informationssamhällets tjänster i att hitta lönsamma affärsmodeller. Lösningar när det gäller kravet på returkanal, fast eller trådlös, kommer även att behövas för att digital-tv skall kunna fungera som plattform för informationssamhällets tjänster. För att införandet av digital markbunden tv skall lyckas krävs en kritisk massa av efterfrågan, kombinerad med lockande innehåll och tjänster, som kan leda till att de skalekonomiska fördelar uppnås som behövs för att en framgångsrik marknad skall kunna utvecklas. Att upprätta en sådan hållbar cykel är svårare när det gäller okodad tv än betal-tv eftersom det inte finns samma möjligheter för aktörer att subventionera utrustning för att ta sig in på en horisontell marknad för försäljning till slutkund.

När det gäller 3G kommer det inte att ske någon plötslig utbyggnad i stor skala av nätverk och tjänster, utan branschen kommer att gradvis gå mot ett fullständigt utbud av tredje generationens multimedie-tjänster, vilka till en början kommer att tillhandahållas över GPRS-nät. Detta innebär att efterfrågan kan utvecklas successivt. Offentliga myndigheter kan uppmuntra ökad efterfrågan genom att se till att deras egna tjänster finns tillgängliga på tredje generationens kommunikationsplattformar.

5.1.4. Utbyggnad av digital-tv och tillvaratagande av den europeiska kulturella mångfalden

Skillnaderna i marknad och reglering mellan medlemsstaterna är stora i tv-sektorn, huvudsakligen av språkliga och kulturella skäl [37]. Möjligheten för digital-tv att bidra till skapandet av ett informationssamhälle begränsas framför allt genom de stora skillnaderna när det gäller hur långt man kommit med införandet av nationella digitala markbundna tillämpningar.

[37] Skillnaderna gäller marknadsandelar mellan olika typer av tv-nät (markbundet, kabel och satellit) och affärsmodeller (exempelvis betal-tv gentemot okodad tv), digitaliseringsnivå och andra aspekter.

5.1.5. Tydlig reglering

Med tanke på de möjligheter som ges när det gäller digital-tv och 3G att slå samman vissa delar av traditionella tjänster och leverera dem över en icke-traditionell infrastruktur, exempelvis datacasting-tjänster, förutsätter både kommersiellt erbjudande och konsumenters utnyttjande av dessa tjänster att den tillämpliga lagstiftningen är tydlig.

EU:s nya regelverk för elektronisk kommunikation som skall genomföras senast den 25 juli 2003 innehåller gemensamma regler för sektorn [38]. Det omfattar elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, såväl som tillhörande system som stödjer tillhandahållandet av tjänster via dessa nätverk eller tjänster, såsom system för villkorad tillgång. Erfarenheter visar att de nationella åtgärder som införlivar EU-direktiv ibland kan skilja sig åt, så risken finns att vissa genomföranden inte ger den tydlighet och rättssäkerhet som marknadens aktörer kräver för att utveckla tv-tjänster, mobila tjänster och konvergerande informationssamhällstjänster.

[38] Direktiv 2002/19/EG, 2002/20/EG, 2002/21/EG och 2002/22/EG, EGT L 108, 24.4.2002, s. 7-77. Direktiv 2002/58/EG, op. cit. fotnot 53, antaget den 12 juli 2002.

Med tanke på att de befintliga regelsystemen för radio- och tv-sändningar och elektronisk kommunikation skiljer sig åt, är det särskilt viktigt att medlemsstaterna förtydligar behöriga lagstiftares respektive ansvarsområden. I de nya nätverksarkitekturerna kommer det att finnas ett behov av att alla berörda nationella regleringsmyndigheter samarbetar för att se till att principerna i det nya regelverket och de allmänna bestämmelserna i gemenskapens lagstiftning tillämpas konsekvent på nya tjänster och system som överbryggar gränsen mellan innehåll och infrastruktur.

Kommissionen håller på att undersöka om det krävs förtydliganden eller rättsliga ändringar av regelverket för tredje parts betalningar, exempelvis betalningar som avser tjänster med högkvalitativt så kallat premiuminnehåll, som tillhandahålls av mobiloperatörer. Den relevanta EG-lagstiftningen, såsom det andra bankdirektivet [39] och direktivet om institut för elektroniska pengar [40] verkar i detta avseende ha genomförts på mycket olika sätt i medlemsstaterna. För att uppnå lika konkurrensvillkor i Europa för alla betalningstjänster kan regelverket behöva ses över. Det bör åtminstone förtydligas. Detta blir en del av de uppföljande åtgärder som föreslås för kommissionen i kapitel 6.

[39] Rådets andra direktiv 89/646/EEG av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG, EGT L 386, 30.12.1989, s. 1.

[40] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/46/EG av den 18 september 2000 om rätten att starta och driva affärsverksamhet i institut för elektroniska pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet, EGT L 275, 27.10.2000, s. 39.

5.1.6. Radiofrekvenser: Tilldelning och flexibilitet

Spektrum har hittills i allmänhet tilldelats på enskild basis, med koppling till särskilda villkor för specifika tjänster, territorier och företag. Programföretag tilldelas i allmänhet spektrum mot liten eller ingen betalning, med tanke på att de har ett uppdrag att tillgodose det allmänna intresset (inbegripet public service-sändningar) vilket är förknippat med avsevärda kostnader. Det behövs större tydlighet när det gäller värdet av det spektrum som de använder. Detta utesluter inte att betalningsskyldigheter byts mot programskyldigheter, som för närvarande är fallet. Vissa av tredje generationens mobiloperatörer har å andra sidan fått betala dyrt för sina licenser och åtföljande rättigheter med avseende på användning av radiofrekvenser. På lång sikt kan det komma att behövas nya flexibla verktyg för att få till stånd en effektiv användning av spektrum, som eventuellt omfattar andrahandshandel eller avgifter för användning [41]. Att sätta ett värde på spektrumet kommer att vara viktigt oavsett vad det används för. Genom EU:s nya regelverk för samordnade metoder för förvaltningen av spektrum ges utrymme för diskussion kring en sådan utveckling.

[41] Enligt rekommendation i handlingsplanen eEurope 2005: Ett informationssamhälle för alla, och meddelandet om utbyggnad av tredje generationens system, op. cit. fotnoterna 4 och 5.

Bristen på spektrum är ett potentiellt stort hinder - olika stort i olika länder - för en lyckad utbyggnad av digitala markbundna tjänster i Europa. Bristen kommer också att förvärras tillfälligt i samband med att man under en period kommer att sända både analogt och digitalt parallellt innan man övergår helt till digitala sändningar. Reformen av frekvensplanen från Stockholm från 1961 kommer att ha stor betydelse när det gäller att maximera en effektiv användning av markbundet sändningsspektrum i en framtida heldigital miljö.

6. Slutsatser och uppföljning

Målet med ett informationssamhälle för alla kvarstår trots nedgången nyligen i telekommunikationssektorn. De kommersiella och tekniska miljöerna för digital-tv och 3G är extremt komplexa. Driftskompatibilitet kopplad till öppna plattformar utgör endast en del av en mycket bredare och mer komplex uppsättning frågor som inverkar på införandet av nya digitala tjänster och som kommer att ha stor betydelse för en utbredd tillgång till tjänster. När det gäller tredje generationens mobila kommunikation försöker branschen att uppnå driftskompatibilitet för tjänster, medan frivillig övergång till MHP-standarden åtminstone delvis kan bli en sannolik lösning för driftskompatibilitet över digital-tv. Utvecklingen av tjänster som kan erbjudas på båda av dessa plattformar kan också ge upphov till frågor om driftskompatibilitet mellan plattformarna.

Öppna plattformar och driftskompatibilitet kommer att ha stor betydelse men i sig kommer de inte att leda till ett informationssamhälle för alla. De åtgärder som antagits för att undanröja informationssamhällets regleringshinder, kommersiella hinder och konsumenthinder som redan identifierats av medlemsstaterna, Europaparlamentet, branschen och kommissionen måste utvärderas systematiskt. Branschen måste själv hitta lösningar på de kommersiella utmaningar som den står inför men den måste då kunna verka i en stödjande och uppmuntrande miljö.

6.1. Uppföljning - medlemsstaternas myndigheter

De offentliga myndigheterna har viktiga roller att spela när det gäller att skapa en gynnsam miljö för näringslivet, som lockar investeringar, gynnar ekonomisk utveckling, och samtidigt skyddar konsumenternas intressen.

6.1.1. Myndigheter som lagstiftare

Ett nytt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster antogs av Europaparlamentet och rådet under det första halvåret av 2002, och medlemsstaterna håller nu på att införliva detta regelverk i nationell lagstiftning. Ett fullständigt införlivande av detta regelverk senast i juli 2003 kommer att leda till en sammanhängande uppsättning regler för alla typer av infrastrukturer för elektronisk kommunikation. Det nya regelverket bygger på att man skiljer på reglering av innehåll och reglering av infrastruktur men, till skillnad från tidigare reglering av telekommunikation, innefattar det nya regelverket även nätverk som används för distribution av sändningssignaler. Ett avgörande mål på kort sikt är att medlemsstaterna ser till att man i den nationella lagstiftning där det nya regelverket genomförs undviker tvetydigheter mellan lagstiftning för "sändning" och lagstiftning för "elektroniska kommunikationstjänster", så att de tillämpliga reglerna för nya och innovativa tjänster är tydliga.

6.1.2. Regleringsmyndigheter och andra myndigheter

Oberoende nationella regleringsmyndigheter har fått betydande handlingsfrihet när det gäller tillämpningen av bestämmelserna i det nya regelverket på sektorn för elektronisk kommunikation. För att undvika en splittring av den gemensamma marknaden föreslås flera samordningsmekanismer, både mellan regleringsmyndigheter och med kommissionen, samt samrådsmekanismer när det gäller vissa åtgärder. Bilden av regleringen av programsändningar är mer komplicerad, eftersom ansvarsområdena för reglering delas mellan lokala, regionala och nationella organ i vissa medlemsstater, och i några få medlemsstater övervakar ett enda organ både sektorn för programsändningar och sektorn för elektronisk kommunikation. Eftersom interaktiva tv-tjänster kommer att levereras jämte sändningen av digital-tv, är det mycket viktigt med en tydlig avgränsning av ansvar och ett gott samarbete mellan de nationella regleringsmyndigheter som ansvarar för sändning och dem som ansvarar för elektronisk kommunikation.

Den europeiska gruppen av regleringsmyndigheter, som upprättades av kommissionen, utgör ytterligare en mekanism för att garantera enhetlighet i medlemsstaterna när det gäller tillämpningen av det nya regelverket och för att få till stånd en samordning på EU-nivå. Genom denna samordning undviker man inkonsekventa metoder och motverkar nya hinder på den inre marknaden för informationssamhällets tjänster. Gruppen kommer dessutom att tillhandahålla expertis som kan ge vägledning vid tillämpningen av regleringen av informationssamhällets tjänster, identifiera brister i nationella ordningar och slutligen skapa rättvisa konkurrensvillkor i EU i samarbete med andra relevanta grupper.

6.1.3. Myndigheter som leverantörer av information och informationssamhällets tjänster

Myndigheter är stora leverantörer av information till medborgarna, och i handlingsplanen eEurope 2005 har e-förvaltning och e-lärande identifierats som viktiga prioriteringar. Hittills har verksamheten varit inriktad på offentliggörande online av myndighetsinformation, snarare än myndigheternas erbjudande av informationssamhällets tjänster. Myndigheter är dock stora leverantörer av tjänster och utvecklingen av attraktiva onlinetjänster kommer att göra att fler använder Internet och stimulera utvecklingen av andra onlinetjänster. För att uppmuntra offentliga myndigheter att göra sin information tillgänglig i elektronisk form har kommissionen föreslagit ett direktiv om vidareutnyttjande och kommersialisering av handlingar från den offentliga sektorn [42]. Mot denna bakgrund bör myndigheterna vara ledande när det gäller att se till att deras elektroniska tjänster finns tillgängliga i format som lämpar sig för leverans via olika plattformar. I handlingsplanen eEurope 2005 uppmanas medlemsstaterna att senast i slutet av 2004 se till att utnyttja alla möjligheter som erbjuds för att göra grundläggande offentliga tjänster tillgängliga över flera plattformar.

[42] Europaparlamentets och rådets förslag till direktiv om vidareutnyttjande och kommersialisering av handlingar från den offentliga sektorn, KOM(2002) 207, 2002/0123(COD).

E-förvaltningstjänster som är avsedda för leverans över tv bör utformas på ett ändamålsenligt sätt, dvs. för både dem med och dem utan returkanaler på sina digitala tv-enheter. Användare utan returkanal bör få tillgång till en alternativ, mer begränsad information. Även om sådan information inte utgör en informationssamhällstjänst, så som dessa tjänster för närvarande definieras i EU:s lagstiftning, är den värdefull för medborgarna. Myndighetsportaler, som portar till e-förvaltningstjänster bör, både på digital-tv och på webben, erbjuda både icke-interaktiva och interaktiva tjänster.

6.1.4. Myndigheter som köpare

Ett vanligt problem när det gäller innovativa och nya tjänster är att en massproduktion av slutanvändarutrustningen, som skulle kunna sänka kostnaderna, är svår att motivera när efterfrågan är liten. Detta gör att kostnaderna förblir höga, vilket i sin tur hämmar efterfrågan. Myndigheter har en betydande, om än ofta splittrad köpkraft, som i vissa fall effektivt skulle kunna användas för att övervinna dessa problem och således bidra till skapandet av ett informationssamhälle för alla. Myndigheter bör använda sin upphandling för att stimulera nya marknader och tjänster, och, vilket är lika viktigt, skapa förtroende hos allmänheten för nya tjänster och marknader genom att främja öppenhet och driftskompatibilitet. [43]

[43] En politik för öppen källkod är också en del av Förenade kungarikets regelverk för driftskompatibilitet vid e-förvaltning, se: http://www.govtalk.gov.uk/ interoperability/egif.asp och den tyska regeringens upphandlingspolitik, se: http://www.bund.de/Service/English/News/ Open-Source-for-Administration-.6482.htm.

Kommissionens tidigare ansträngningar för att stödja driftskompatibla standarder har inte alltid gett avsett resultat. Erfarenheterna av sådana initiativ visar att en viktig nyckel till framgång är att initiativen omfattar hela EU. Medlemsstaterna bör exempelvis när de handlar upp tjänster inrikta sig på en viss sektor (exempelvis kort för sjukvårdsförmåner) och anta en enda standard som genomförs i hela Europa. Resultatet skulle utan tvivel leda till en branschstandard och driftskompatibilitet i hela EU.

6.1.5. Myndigheter som pådrivande krafter

Myndigheterna är aktiva när det gäller att främja den forskning och tekniska utveckling som behövs för att utveckla öppna plattformar och driftskompatibilitet. Särskilt IST-programmet spelar en viktig roll. Medlemsstaternas myndigheter är också aktiva när det gäller att främja utbyggnaden av digital-tv, och enligt handlingsplanen eEurope 2005 skall de före utgången av 2003 offentliggöra sina avsikter med avseende på eventuell övergång från analog till digital tv. I handlingsplanen eEurope 2005 uppmanas medlemsstaterna att erbjuda sitt innehåll på olika tekniska plattformar. Medlemsstaternas myndigheter kan också spela rollen som medutvecklare tillsammans med branschen genom att ingå offentlig-privata partnerskap [44].

[44] Den svenska regeringen har anslagit cirka 2 miljarder euro för utbyggnad av infrastruktur för bredband. http://www.regeringen.se/galactica/ service=irnews/action=obj_show?c_obj_id=32247.

6.1.6. Myndigheterna som främjare av dialog

I kommissionens meddelande om resultaten från det offentliga samrådet om grönboken om konvergens från 1999 betonades de motstridiga kraven från å ena sidan leverantörer av innehåll, som ville ha rätt att få sitt innehåll levererat på vilken infrastruktur som helst, och å andra sidan leverantörer av infrastruktur som ville behålla sin kommersiella handlingsfrihet [45]. I det nya regelverket för elektronisk kommunikation inser man att dessa motstridiga krav måste tas upp från fall till fall, på grundval av den faktiska marknadssituationen, och under överinseende av den nationella regleringsmyndigheten. I de situationer där kommersiella intressen hos olika parter kan komma att förhindra spontant samarbete kan myndigheter och regleringsorgan underlätta en fruktbar diskussion.

[45] KOM(1999) 108 slutlig.

6.2. Uppföljning - Europeiska kommissionen

6.2.1. Några åtgärder som vidtagits nyligen

Initiativen eEurope, som ursprungligen lanserades 1999 är ett försök att göra vårt samhälle kunskapsbaserat. I det senaste eEurope-initiativet, handlingsplanen eEurope 2005, föreslås att man senast i slutet av 2003 antar en godkänd kompatibilitetsram för att stödja förmedlingen av europatäckande e-förvaltningstjänster till medborgare och företag. Detta kommer att vara en viktig milstolpe när det gäller att skapa ett verkligt informationssamhälle för alla.

Offentliga och kommersiella tjänster måste erbjudas på bred grundval för att ett informationssamhälle för alla skall kunna genomföras. I handlingsplanen eEurope 2005 vill man främja tillgången till Internet via flera plattformar samt utbyggnaden av en utbredd bredbandskapacitet, som ett sätt att förbättra de privata och offentliga sektorernas möjligheter att åstadkomma ett öppet informationssamhälle som omfattar e-lärande, e-hälsovård och e-förvaltning. Kommissionen inser att den utbredda användningen av Internet redan utgör en central del av informationssamhället och har godkänt initiativet att uppgradera Internet-kapaciteten i nästa Internet-protokoll (IPv6) [46]. För att uppmuntra offentliga myndigheter att göra sin information tillgänglig i elektronisk form har kommissionen föreslagit ett direktiv om vidareutnyttjande och kommersialisering av handlingar från den offentliga sektorn [47].

[46] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet, Nästa generations Internet - prioriterade åtgärder för övergången till det nya Internetprotokollet IPv6, KOM(2002) 96 slutlig.

[47] Op. Cit. fotnot 43.

Ett antal gemenskapsinitiativ på senare tid visar i vilken omfattning EU-institutionerna redan har tagit upp de frågor som direkt berör skapandet av ett informationssamhälle. I rådets resolution av den 28 januari 2002 om nät- och informationssäkerhet [48], i kommissionens meddelande i samma ämne [49] liksom i handlingsplanen eEurope [50] (bland annat) framhålls att konsumenter och företag behöver en säker miljö där de kan kommunicera och göra affärer. Datasäkerheten och säkerheten vid transaktioner har blivit avgörande för leveransen av elektroniska tjänster, inbegripet e-handel och offentliga tjänster online. Genom direktiv 2002/58/EG garanteras att rätten till integritet och sekretess vid kommunikationer och transaktioner respekteras [51]. Kommissionen har antagit ett förslag till förordning om inrättandet av en europeisk byrå för nät- och informationssäkerhet som förväntas bygga på nationella ansträngningar för att öka nät- och informationssäkerheten och förbättra medlemsstaternas och EU-institutionernas förmåga att förebygga och reagera på problem med avseende på nät- och informationssäkerhet [52].

[48] EGT C 43, 16.2.2002, s. 2. http://europa.eu.int/eur-lex/pri/sv/oj/ dat/2002/c_043/c_04320020216sv00020004.pdf.

[49] KOM(2000) 298 slutlig av den 6 juni 2001; KOM(2000) 890 slutlig.

[50] KOM(2002) 263 slutlig.

[51] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation, EGT L 201, 31.7.2002, s. 37.

[52] Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättandet av den europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet, KOM(2003) 63 slutlig.

6.2.2. Några framtida åtgärder

I enlighet med artikel 18.3 i ramdirektivet skall kommissionen före utgången av juli 2004 undersöka effekterna av artikel 18. Om driftskompatibilitet och valfrihet för användarna inte har uppnåtts på ett tillfredsställande sätt i en eller flera medlemsstater kan kommissionen vidta åtgärder enligt villkoren i artikel 17, och en tidigare offentliggjord standard kan komma att bli obligatorisk, efter offentligt samråd och med godkännande av medlemsstaterna [53].

[53] I ett uttalande till Europaparlamentet den 12 december 2001 sade kommissionsledamot Liikanen följande: "Ett år efter ikraftträdandet av dessa direktiv, kommer kommissionen att undersöka om man på ett lämpligt sätt har uppnått samverkan och valfrihet i medlemsstaterna. Om så inte är fallet, kan kommissionen föreslå att genomförandet av de aktuella europeiska standarderna blir obligatoriskt. Enligt direktivet skall kommissionen ha offentlig rådfrågning om ett dylikt förslag. Efter den offentliga rådfrågningen går förslaget till ett förfarande med föreskrivande kommitté, som kräver kvalificerat majoritetsbeslut i rådet, innan det antas som ett formellt kommissionsbeslut."

Kommissionen anser dock att standardiseringen bör vara frivillig och att den bör ledas av branschen. Standardisering är inte ett mål i sig själv. Det ligger i det allmänna intresset att man uppnår en balans mellan den standardisering som krävs för att uppnå driftskompatibilitet och de eventuella negativa följder en sådan standardisering kan få för konkurrens, innovation och investeringar liksom risken att ej färdigutvecklad eller förlegad teknik väljs. I maj 2003 uppmanade kommissionen de europeiska standardiseringsorganisationerna att utarbeta en sammanhängande uppsättning standarder, specifikationer och riktlinjer för att artikel 18 i ramdirektivet skulle kunna genomföras på ett effektivt sätt med avseende på driftskompatibiliteten hos interaktiva digitala tv-tjänster.

Riktlinjerna för eTEN-programmet, som rör validering och lansering av tjänster av "gemensamt intresse", ändrades år 2002 för att programmet skulle anpassas till målen i handlingsplanen eEurope 2005. En ansökningsomgång för arbetsprogrammet eTEN lanseras i maj 2003. I detta arbetsprogram tar man upp frågor om driftskompatibilitet som ett av flera gemensamma mål som skall uppfyllas av dem som svarar på ansökningsomgången för 2003. Genom detta tillvägagångssätt kommer driftskompatibilitet att ingå som en integrerad del av alla framtida eTEN-projekt och det krävs att projekten tar hänsyn till de specifika sammanhang där tjänsterna kommer att erbjudas. De tjänster som omfattas av eTEN-projekt bör vara förenliga med befintliga normer och standarder. I arbetsprogrammet räknar man även med användning av öppna standarder, och där så är lämpligt, användning av programvara med öppen källkod.

De åtgärder som nämns nedan återspeglar insikten om att många andra faktorer än öppna plattformar kommer att avgöra om informationssamhällets tjänster blir utbredda. Många av åtgärderna i förteckningen omfattas redan av initiativ från kommissionens sida:

6.2.3. Reglerings- och forskningsåtgärder

(1) Att sträva efter ett antagande av de föreslagna direktiven om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn och om patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar;

(2) Att före utgången av 2003 utfärda en godkänd kompatibilitetsram för att stödja förmedling av europatäckande e-förvaltningstjänster till medborgare och företag. Denna ram skall omfatta informationsinnehåll och ge tekniska riktlinjer och specifikationer för en sammankoppling av offentliga förvaltningars informationssystem i hela EU. Den skall bygga på öppna standarder och uppmuntra användningen av program med öppen källkod (avsnitt 3.1.1 i handlingsplanen eEurope 2005);

(3) Att i nära samarbete med berörda regleringsorgan (exempelvis Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter och EPRA (European Platform Regulatory Authorities) säkerställa en konsekvent tillämpning av reglerna, i synnerhet dem om interaktiva digitala tv-tjänster. Att före utgången av 2003 se över eller förtydliga reglerna för de mikrobetalningstjänster som erbjuds av mobiloperatörer;

(4) Att fortsätta att stödja demonstrations- och forskningsprojekt som syftar till att främja tillgängligheten för tjänster och innehåll på olika tekniska plattformar, såsom interaktiv digital-tv och tredje generationens mobilkommunikation;

(5) Att anta riktlinjer för användningen av offentliga medel för investeringar i kommunikationsinfrastrukturer;

(6) Att före utgången av 2003 lägga fram ett förslag om ett uppföljningsprogram till eContent-programmet (avsnitt 3.5 i handlingsplanen eEurope 2005);

(7) Att anordna en offentlig utfrågning i juni 2003, i samband med översynen av direktivet om television utan gränser, där man tar upp interaktiva tv-tjänster;

6.2.4. Stöd för åtgärder i den privata sektorn

(8) Att stödja den privata sektorns utveckling av driftskompatibla e-handelslösningar för transaktioner, säkerhet, signaturer, upphandling och betalningar, för att underlätta sömlös, säker och okomplicerad gränsöverskridande elektronisk affärsverksamhet och mobil handel (avsnitt 3.1.2 i handlingsplanen eEurope 2005);

(9) Att främja ytterligare branschledd standardisering för driftskompatibilitet inom interaktiv digital-tv;

6.2.5. Åtgärder för människor med funktionshinder

(10) Att fortsätta att stödja standardiseringsarbetet på området för tillgänglighet och digital kommunikation (exempelvis Cenelecs arbetsgrupp för standardisering TV for ALL och standardiseringsgruppen Design for All and Assistive Technology Standardisation Coordination Group (DATSCG)) i nära samordning och samarbete med medlemsstaterna;

(11) Att i det forum som bildats genom den särskilda arbetsgruppen om funktionshinder inom ramen för Communications Committee, INCOM, uppmärksamma frågor om användare med funktionshinder för att underlätta tillgång för dem till elektroniska kommunikationstjänster och att föreslå harmoniserade åtgärder på nationell nivå i alla medlemsstater i syfte att genomföra målen i regelverket och närliggande direktiv;

(12) Att under europeiska handikappåret 2003 i särskilda uppföljningsåtgärder bedöma vad som uppnåtts inom ramen för eEurope 2002, och lägga fram förslag om framtida åtgärder;

6.2.6. Internationella åtgärder

(13) Att främja principerna om öppenhet och driftskompatibilitet på internationell nivå, i förbindelserna med länder och regioner utanför EU och, i synnerhet, i samband med världstoppmötet om informationssamhället som hålls i slutet av 2003 i Genève, liksom i det fortlöpande arbetet i internationella organisationer såsom Världshandelsorganisationen, Internationella teleunionen (ITU) och Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD).

6.3. En fortlöpande process

Vid Europeiska rådet i Barcelona pekade man på den centrala roll som digital-tv och tredje generationens mobilkommunikation (3G) kommer att spela när det gäller att tillhandahålla utbredd tillgång till interaktiva tjänster och informationssamhällets tjänster. Den analys som presenteras här stödjer dessa slutsatser.

I detta meddelande beskrivs hur framtida utveckling och lansering av nya tjänster på 3G-plattformar och digitala tv-plattformar skulle kunna formas av de tekniska, regleringsmässiga och kommersiella egenskaperna hos dessa plattformar, i samband med ett tillvägagångssätt med flera plattformar som återspeglar hur framtidens marknader och konsumentmönster sannolikt kommer att utvecklas. De största tekniska hindren när det gäller att skapa öppna plattformar för alla berörd