Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen: Benchmarking av konkurrenskraften - Införandet av ett verktyg till aktörernas och de offentliga myndigheternas förfogande"

(97/C 296/03)

Den 21 april 1997 beslutade kommissionen, i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget, att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som ansvarat för beredningen av ärendet, antog sitt yttrande den 4 juni 1997. Föredragande var Henri Malosse.

Vid sin 347:e plenarsession (sammanträdet den 9 juli 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 99 röster för, 3 röster emot och en nedlagd röst.

1. Inledning

1.1. Utgångspunkten för det remitterade meddelandet liksom det tidigare meddelandet om benchmarking (dok. KOM(96) 463) är olika förslag och meddelanden som kommit på senare år och som rör konkurrenskraften, särskilt meddelandet "En politik för Europeiska unionens konkurrenskraft" (dok. KOM(94) 319 slutlig) () samt det arbetsprogram och den tidsplan som lades fram som komplettering (dok. KOM(95) 87 slutlig). ESK har redan uttalat sitt principstöd till detta samtidigt som vi önskade att kommissionen i högre grad skulle konkretisera sina initiativ. I det yttrande som antogs vid sammanträdet den 22 november 1995 (föredragande: Jens Peter Petersen) () beklagade kommittén särskilt att det "ännu inte finns några föreställningar om hur de () skall påbörjas eller om de därmed sammanhängande tidsramarna". Därefter har två meddelanden publicerats om den kemiska industrins konkurrenskraft och underleverantörernas konkurrenskraft inom textil- och beklädnadsindustrin. I kommitténs yttranden om dessa båda meddelanden beklagades framför allt den låga ambitionsnivån.

1.2. Nödvändigheten av att stärka den ekonomiska konkurrenskraften - och i synnerhet industrins konkurrenskraft - inom Europeiska unionen framhävs i två dokument av mer politisk karaktär, nämligen "Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning", publicerat 1993 av kommissionen under Jacques Delors ledning, och "Förtroendepakt för sysselsättningen", framlagt 1996 av kommissionen under Jacques Santers ledning. Den rådgivande gruppen för konkurrenskraft under Ciampis ordförandeskap har på uppdrag av Jacques Santer lagt fram sina första slutsatser. I den första rapporten återfinns framför allt en allmän analys av konkurrenskraften. I denna analys betonas att konkurrenskraften inte är ett mål i sig, utan ett medel för att genom en förbättring av produktiviteten, effektiviteten och lönsamheten förbättra sysselsättningsläget och uppnå en högre levnadsstandard och ett ökande välstånd.

1.3. Syftet med det aktuella meddelandet är att lägga fram ett konkret åtgärdsförslag avsett för medlemsstaterna. Vi vill framhålla att kommissionen samtidigt har lagt fram två andra arbetsdokument i detta ärende. I det ena behandlas "En europeisk kvalitetsfrämjande politik för att stärka den europeiska konkurrenskraften" (dok. SEK(96) 2000), vilket framställs som ett komplement till "benchmarking". Det andra är den rapport om den europeiska industrins konkurrenskraft som publicerades 1996. När Edith Cresson, den ansvariga kommissionären, den 20 november 1996 lade fram en handlingsplan som syftar till att främja innovationer, nämnde hon "benchmarking" på Europanivå som ett medel att - särskilt när det gäller kvalitet - främja innovationer.

1.4. ESK vill ånyo framhålla bristen på samordning och klarhet i Europeiska kommissionens initiativ, som på detta område helt uppenbart blir alltfler och överlappar varandra. Det skulle ha varit bättre att lägga fram en fullständig handlingsplan för att främja konkurrenskraften, en plan som skulle omfatta en exakt tidsplan och ett kvalitetsfrämjande program.

1.5. Genom att presentera ett kompletterande meddelande den 16 april 1997 () har kommissionen svarat på ministerrådets och kommitténs önskningar. I detta meddelande presenteras en övergripande gemenskapsram och konkreta förslag som syftar till att införa en mekanism för mätning av effektivitet, "benchmarking", som kan översättas till "mätning (av effektiviteten) i förhållande till ett referensvärde".

2. Kommissionens analys av den europeiska industrins konkurrenskraft

2.1. I meddelandet menar man att de viktigaste orsakerna till att ekonomierna i Europeiska unionens medlemsstater alltjämt släpar efter är att det i alltför liten utsträckning görs immateriella investeringar (särskilt i utbildning och forskning), innovationer och fasta investeringar. Det är särskilt samspelet mellan dessa olika inslag som är avgörande för konkurrenskraften. I meddelandet nämns också svårigheter av strukturell art, exempelvis bristande flexibilitet på arbetsmarknaden, höga kostnader för förvaltning av transportinfrastrukturen, stora budgetunderskott och skatternas ökande andel av BNP - en andel som i Europeiska unionen ökat från 34 % till 43 % mellan 1970 och 1995.

2.2. I sin analys av industrins tillväxt konstaterar kommissionen att Europeiska unionens andel har minskat på OECD:s exportmarknader. Europeiska unionens marknadsandelar uppges ha minskat i Östasien och Latinamerika, som är områden med stark tillväxt. Under de senaste tio åren har industrins mervärde inte stigit lika mycket i Europeiska unionen (2,4 %) som i USA (3 %) eller Japan (3,8 %). I tillverkningsindustrin gjordes i Europeiska unionen motsvarande eller större produktivitetsvinster endast i sektorerna livsmedel, drycker, tobak och möbler. Dessa sektorer har gynnats av att investeringsnivåerna har varit högre än bland konkurrenterna.

2.3. Vad gäller kostnadsstrukturen visar analysen att kostnaderna i allmänhet är högre i Europeiska unionen: högre priser för telekommunikationer och energi, en högre räntenivå under de senare åren i jämförelse med USA och Japan. Vad beträffar arbetskraftskostnaderna ger däremot analysen inte något klart svar, eftersom det är svårt att göra riktiga jämförelser på grund av arbetskraftskostnadernas komplexa struktur. Kommissionen konstaterar emellertid att arbetskraftskostnaderna per enhet (utvecklingen av totala arbetskraftskostnader i förhållande till produktionen) uppvisar en svag minskning sedan 1992. Dessa uppgifter borde förklaras och kommenteras av kommissionen.

2.4. När det gäller såväl materiella som immateriella investeringar är Europeiska unionens eftersläpning mycket oroande. I meddelandet belyses särskilt uppgifterna om forskning och utveckling. Kommittén anser även på denna punkt att dessa uppgifter borde få en fylligare kommentar, särskilt vad avser investeringar i forskning och utveckling.

2.5. I ett kapitel som behandlar "avgörande faktorer för konkurrenskraften" framhåller kommissionen dåligt fungerande marknader och bristande innovationsförmåga som de främsta orsakerna till den europeiska industrins svaga resultat. När man i meddelandet talar om marknadsflexibilitet anges faktorer som avsaknad av avreglering inom vissa nyckelsektorer kopplade till infrastrukturen (telekommunikationer, transporter), brister i kapitalmarknadernas funktion (bland annat hinder för pensionsfondernas verksamhet), avsaknad av flexibilitet på arbetsmarknaden och hinder för arbetskraftens rörlighet samt regleringar på arbetsmarknaden.

2.6. I samma kapitel om "avgörande faktorer för konkurrenskraften" beskriver kommissionen vad det är som bromsar innovationerna: otillräckliga immateriella investeringar, brister i utbildnings- och yrkesutbildningssystemet och särskilt dessa systems ofullständiga anpassning till de ekonomiska aktörernas behov, otillräcklig arbetskraftsrörlighet, den bristande europeiska forskningen (som dessutom inte är tillräckligt marknadsinriktad), svårigheter att göra bästa bruk av forskningsresultaten och ge dem spridning, eftersläpning när det gäller användning av system för kvalitetskontroll samt dåliga mekanismer för finansiering av innovationer (riskkapital, startkapital) och av små och medelstora företag. I detta sammanhang skulle det ha varit bra om Europeiska kommissionen i sin analys av konkurrenskraften hade anlagt ett mer regionalt orienterat synsätt.

3. ESK:s förslag till mått på konkurrenskraften

3.1. Europeiska kommissionen nämner två viktiga parametrar för mätning av konkurrenskraftsnivån: produktiviteten och sysselsättningsnivån. Kommissionen erkänner emellertid i sitt meddelande att företeelsen inte låter sig sammanfattas bara med hjälp av dessa båda parametrar. I och med att konkurrenskraften ses som ett medel till att uppnå en högre levnadsstandard och att öka befolkningens välstånd, kan även graden av miljöskydd, ett rationell utnyttjande av energiresurserna och brottslighetens omfattning samt graden av socialt skydd anses vara kriterier som bör beaktas.

3.2. Det är förvånande att man i meddelandet inte nämner växelkurser och valutafluktuationer i och utanför Europeiska unionen. Inom en mängd branscher kan dessa visa sig vara avgörande för företagens vinstmarginaler och marknadsandelar. Detta är emellertid en faktor som enskilda företag, branscher eller geografiska områden inte har något verkligt inflytande över.

3.3. Därför vill ESK rikta Europeiska kommissionens uppmärksamhet mot att det finns en fara med en onödigt omfattande analys i vilken det huller om buller skulle blandas ett alltför stort antal faktorer som svårligen skulle kunna jämföras. Konkurrenskraften är faktiskt alltid någonting relativt och analysresultaten kan komma att skilja sig i grunden alltefter om man jämför sig med USA, Japan eller Asiens nya industriländer. Ett företags konkurrenskraft mäts i förhållande till konkurrenterna, medan ett geografiskt område kan analyseras utifrån dess dragningskraft på investerare eller dess förmåga att skapa mervärde och sysselsättning.

3.4. I kommissionens analys inriktar man intresset på unionens totala konkurrenskraft i förhållande till konkurrenterna. ESK anser dock att ett alltför övergripande och generaliserande synsätt inte är lämpat för det praktiska genomförandet av benchmarking. Vad gäller konkurrenskraftens ramvillkor är det av vikt att man väljer ut sådana väl avgränsade områden som kan bli föremål för en objektiv och genomförbar analys. Därför vill kommittén ge prioritet åt ett branschinriktat synsätt som skulle göra det möjligt att tydligt skilja mellan olika faktorers relativa betydelse, exempelvis forskning och utveckling inom den biotekniska sektorn, eller kostnaden för arbetskraft och marknadsföring i textil- och beklädnadsbranschen. Dessutom vill kommittén framhålla att det för en geografiskt baserad syn på faktorerna bakom konkurrenskraften finns ett intresse av att ta hänsyn till den regionala dimensionen och av att undersöka pendlingsområdena för arbetskraften. Detta ger utrymme för en mer detaljerad analys av de generella villkoren: lokala skatteförhållanden, infrastruktur, investeringar i forskning, spridning med utgångspunkt i ett universitetscentrum, skapande av sysselsättning och nya företag, utländska investeringar. En alltför övergripande benchmarking skulle faktiskt påminna mycket om de analyser som redan genomförs och skulle inte finna lika stor praktisk tillämpning. Vad avser geografisk nivå är det exempelvis ofta så att regionen är betydligt mer avgörande än staten när det gäller utländska företags etablering. Man måste därför anpassa analysnivån till den relevanta beslutsnivån, och här kan skillnader finnas mellan olika branscher och länder (i Tyskland är det till exempel de olika delstaterna som har ansvaret för utbildningen).

3.5. Många av de uppgifter som nämns i kommissionens analys är i själva verket snarast tillväxt- eller välståndsfaktorer, och inte nödvändigtvis konkurrenskraftsfaktorer. Ett utbildningssystems effektivitet kan till exempel mätas i förhållande till de behov och förväntningar som befolkningen har. Dessa behov kan skilja sig avsevärt åt olika länder emellan, och det är inte lätt att se hur man skall kunna lägga fast en "prestationsmåttstock" på detta område. Befolkningens välstånd är också i sig själv en konkurrenskraftsfaktor.

3.6. ESK skulle inom ramen för ett sådant mätningsförfarande som benchmarking utgör vilja att kommissionen håller sig till en strängare och mer metodisk definition av konkurrenskraften, en definition som skulle uppfylla följande tre nyckelprinciper:

3.6.1. En tydlig skillnad mellan benchmarking på företagsnivå och benchmarking rörande de generella villkoren.

3.6.2. En hierarkisk indelning och differentiering av konkurrenskraftsfaktorerna: de generella villkoren för konkurrenskraften (infrastruktur, utbildning osv), produkters konkurrenskraft (pris, liksom faktorer som inte har med pris att göra, exempelvis kvalitet, kundservice osv.) och konkurrenskraftens resultat (företagens marknadsandelar, skapandet av arbetstillfällen i olika geografiska områden).

3.6.3. En differentierad kartläggning med utgångspunkt från vilka företag, branscher eller geografiska områden man kan mäta sig med. För vissa industribranscher skulle mätningen till exempel kunna utföras i förhållande till våra största konkurrenter på världsmarknaden, medan man vad gäller olika geografiska områden skulle kunna jämföra olika situationer inom eller utom Europeiska unionen.

3.7. Med utgångspunkt från denna strängare definition skulle ESK vilja utpeka följande analysområden:

3.7.1. För de geografiska områdenas vidkommande vill ESK prioritera en mätning av regionernas eller pendlingsområdenas konkurrenskraft (eventuellt i gränsområdena) inom Europeiska unionen. Det skulle vara mycket upplysande att kartlägga orsakerna till framgångar i den ena eller andra regionen inom Europeiska unionen och att tillämpa samma metoder i regioner som inte är lika lyckligt lottade. Man måste dock också kunna tänka sig att låta studien omfatta sådana regioner eller geografiska områden utanför unionen i vilka de socioekonomiska betingelserna kan jämföras med betingelserna inom Europeiska unionen (i Japan, Nordamerika, Australien och Nya Zeeland).

3.7.2. Benchmarking är en metod som redan i stor utsträckning används av större - särskilt multinationella - företag. Denna verksamhet sammanhänger följaktligen med den kompetens som finns inom företagen och kan inte i sig själv utgöra grundval för åtgärder på offentlig nivå. EU:s bidrag bör utgöras av informationsutbyte och en metod för selektiva upplysningar om olika branscher, kompletterad med separata analyser av små och medelstora företag och av skapandet av nya företag. I detta fall bör man välja att bortse från alla geografiska begränsningar och undersöka såväl europeiska företag med dotterbolag i tredje land som icke-europeiska företag med dotterbolag inom Europeiska unionen. De analyser som görs i företagen (särskilt de multinationella företagen) skulle härvid kunna ge mycket god vägledning när det gäller att välja ut de lämpligaste indikatorerna.

3.8. Om man kombinerar ett geografiskt och branschbaserat synsätt (inklusive små och medelstora företag och skapandet av nya företag) skulle man kunna komma fram till vilka metoder som är bäst och som bör rekommenderas för att förbättra den europeiska industrins konkurrenskraft. Mot denna bakgrund - och i syfte att undvika övergripande analyser som inte direkt kan omsättas i praktisk handling - rekommenderar kommittén att Europeiska unionen, och särskilt rådet och kommissionen, analyserar de områden på vilka man planerar att ta initiativ. När det gäller beskattning och den inre marknadens funktion samt EU-initiativ för regional utveckling och för forskning och utveckling skulle en mätning - en benchmarking - av unionens och medlemsstaternas prestationsförmåga i förhållande till andra delar av världen utgöra en utmärkt hjälp för beslutsfattandet.

4. Mätning av prestationsförmågan eller "benchmarking"

4.1. Mätning av prestationsförmågan, eller "benchmarking", är en metod som består av att - efter en analys som identifierar skillnader i prestationsförmåga och orsakerna till dessa skillnader - sätta strålkastarljuset på de förfaranden som ger bäst resultat och att sprida kännedom om dessa förfaranden. Denna metod liknar en permanent mekanism för överföring av know-how och utbyte av framgångsrika metoder med utgångspunkt i en ekonomisk analys av villkoren och kriterierna för konkurrenskraft.

4.2. ESK vill framhålla att denna metod är intressant såsom ett objektivt stöd när beslut skall fattas. Benchmarking gör det i själva verket möjligt att fastslå objektiva fakta, och det är därefter de berörda aktörernas sak att dra ut konsekvenserna av dem. Benchmarking skall under alla omständigheter kunna leda fram till beslut som kan omsättas i praktisk handling.

4.3. ESK stöder därför Europeiska kommissionens initiativ att tillsammans med industrin och medlemsstaterna utforma ett europeiskt program för mätning av konkurrensförmågan. Inom detta program bör man i ett första skede genomföra pilotprojekt som skall tjäna som test för att visa metodens giltighet.

4.4. Benchmarking måste vara en kontinuerlig process som hela tiden utvecklas, ty toppresultat och konkurrensförmåga är relativa begrepp och förändras ständigt. Ett sådant förfarande är därför bara meningsfullt om det genomförs i ett långt tidsperspektiv, inom ramen för fleråriga pilotprojekt.

4.5. Målet med benchmarkingmetoden är att uppnå en viss grad av objektivitet. För att uppnå detta mål är det därför nödvändigt att bara hålla sig till fakta och verkliga förhållanden (objektiva data) och att stödja sig på en samstämmighet mellan de berörda aktörerna och - i förekommande fall - på allmänhetens samtycke. På företagsnivå måste de anställda kunna medverka fullt ut, och på de geografiska områdenas nivå alla de socioekonomiska krafterna. För att benchmarking skall kunna leda till några resultat krävs objektiva fakta och enighet om metoden. Man kan i själva verket inte överföra framgångsrika metoder om de som skall tillämpa dem inte samtycker. Om man inom EU:s pilotprojekt värnar om denna objektivitet och samstämmighet kommer de att kunna bli till verklig nytta när det gäller att uppnå allmän medvetenhet om vilka faktorer som ligger bakom konkurrenskraften och vilka medel som kan användas för att stärka den.

4.6. När benchmarkingmetoden används direkt på företagsnivå är det företagen själva som bär ansvaret. Det finns emellertid ett antal program, både offentliga och privata, inom vilka man försöker främja mätning av konkurrensförmågan i små och medelstora företag (t.ex. programmen vid Storbritanniens handels- och industriministerium). EU:s verksamhet skulle i detta fall bestå av att organisera utbyte av erfarenheter mellan medlemsstater och att upprätta ett "europeiskt informationsnät". Kommittén vill föreslå att man inleder ett pilotprojekt rörande assistans och stöd vid skapandet av nya företag, ett projekt som skulle baseras på det arbete som redan utförs vid DG XXIII inom ramen för samordnade åtgärder för utbyte av framgångsrika metoder. Vid sidan av de regioner inom EU som redan studerats skulle man välja ut ett visst antal länder eller geografiska områden i eller utanför Europeiska unionen, varefter man skulle inleda pilotverksamhet för utbyte av framgångsrika metoder.

4.7. Kommissionen föreslår också att man skall använda denna metod för att analysera och utveckla konkurrenskraftsfaktorerna i särskilt utvalda branscher på gemenskapsnivå. Kemisk industri, bioteknik, textil och beklädnad och bilindustrin, som redan har varit föremål för analyser på EU-nivå, skulle kunna vara de första branscher man ser närmare på. Det är viktigt att man väljer branscher och jämförelseunderlag med omsorg, eftersom man vid benchmarking - betraktad som en objektiv hjälp till att fatta beslut - inte kan bortse från de faktiska socioekonomiska och kulturella förhållanden som kan förklara eller motivera de skillnader som finns i ramvillkoren för konkurrenskraften, särskilt på det sociala planet. Vid benchmarking måste man för övrigt också se till att man analyserar konkurrensförmågan och resultaten inom de företag som har en multinationell strategi, något som skulle göra det möjligt att studera olika strategier när det gäller internationalisering, liksom dessa strategiers effektivitet, samt vissa länders eller geografiska områdens attraktionskraft.

4.8. Vad beträffar de geografiska områdena föreslår kommittén att man i första hand genomför en utredning om de viktigaste indikatorerna på ett områdes prestationer (varvid man också skall hämta stöd i de större företagens analysresultat). I den andra etappen skulle man välja ut regioner eller gränsöverskridande regionala områden där det råder politisk, ekonomisk och social samstämmighet om ett sådant experiment. Förutom regioner inom EU skulle också jämförbara geografiska områden i tredje land kunna ingå. Mätningen av prestationsfaktorerna i dessa områden skulle - med utgångspunkt i de indikatorer som kommit fram i utredningen - ske i samarbete med berörda socioekonomiska aktörer. På grundval av de resultat som uppnås skulle sedan testprojekt för överföring av know-how genomföras med stöd från EU:s strukturfonder (artikel 10 i ERUF).

4.9. Vad gäller mätningen av de allmänna ekonomiska betingelserna i unionen (kostnaderna för och kvaliteten på de viktigaste tjänsterna, transporter, energi, telekommunikationer, information och administration, generella produktivitetsfaktorer, arbetskraftskostnader, kapitalkostnader, beskattningsförhållanden, kompetens- och utbildningsnivå, utveckling av innovationer, effektivitet på miljöområdet) vill kommittén av ovan angivna skäl prioritera pilotstudier inom väl avgränsade områden, där studierna skulle kunna bidra till beslutsprocessen på gemenskapsnivå, exempelvis effektivitetsstudier av programmen för forskning och utveckling och åtgärderna för regional utveckling, studier av de skatteregler som gäller för företagen, effektivitetsstudier av EU:s inre marknad och arbetskraftens rörlighet. För en mer övergripande analys skulle det utan tvivel vara klokare att konsultera arbeten av typen "World Competitiveness Report".

4.10. I de slutsatser som återfinns i meddelandet nämner man också en europeisk kvalitetsbefrämjande politik, som behandlas i ett särskilt arbetsdokument. Där föreslås fem särskilda åtgärder på Europanivå: ett europeiskt kvalitetspris, en "kvalitetsbenchmarking", en europeisk kvalitetsvecka, en europeisk observationsgrupp för kvalitet och ett europeiskt system för utbildning av kvalitetsexperter. Kommittén skulle vilja få mer ingående upplysningar om detta program (budget, program, sambandet med benchmarkingprogrammet).

5. Slutsatser

5.1. De båda meddelanden som lagts fram för Ekonomiska och sociala kommittén utgör en lämplig grund för införandet av ett mätinstrument för konkurrenskraftens effektivitet (benchmarking). Kommittén understryker nödvändigheten av en hög grad av samstämmighet mellan detta initiativ och övrig gemenskapspolitik, framför allt inom områdena forskning och utveckling, innovationer, ekonomisk och social sammanhållning och näringspolitik.

5.2. ESK ställer sig bakom idén om benchmarking under förutsättning att det verkligen handlar om att inleda en fortgående process som baseras på objektiva fakta och täcker väl avgränsade områden, så att processen verkligen kan ge stöd till beslut på konkreta områden, beslut som är avsedda att omsättas i praktisk handling och som ger utrymme för spridning av framgångsrika metoder:

5.2.1. Stöd till beslut rörande ramvillkoren på prioriterade områden som faller inom ramen för unionens kompetens- och verksamhetsområde (företagsbeskattning, forskning och utveckling, den inre marknadens funktion, regionalpolitik, politik som främjar skapandet av sysselsättning och av nya företag, arbetskraftens rörlighet inom Europeiska unionen).

5.2.2. Stöd till företagens beslut på branschnivå rörande industri- och handelsstrategier, lokalisering av investeringar.

5.2.3. Pilotprojekt för överföring av framgångsrika metoder, särskilt mellan geografiska områden, när det gäller etablering av nya verksamheter, stimulans till lokal utveckling samt utveckling av utbildnings- och forskningsverksamheter i en riktning som främjar den ekonomiska och innovativa utvecklingen.

5.3. ESK vill framhålla vikten av att dessa förslag så snabbt som möjligt omsätts i praktisk handling. Vi vill särskilt föreslå att det genomförs pilotprojekt för testning. Målen med och villkoren för dessa testprojekt skall fastställas under medverkan av berörda parter, inbegripet aktörer ur näringsliv och samhälle. Det gläder kommittén att kommissionen lägger fram ett kompletterande meddelande med en tydlig tidsplan för genomförandet, något som uppfyller både kommitténs och rådets önskemål.

5.4. ESK vill inom denna ram inbjudas att delta aktivt i avgränsningen av de teman som valts ut genom undersökningen, liksom i studiet av referenskriterierna och i lansering och uppföljning av pilotprojekten inom detta program. Mot denna bakgrund skulle kommittén kunna medverka i genomförandet av viss testverksamhet rörande benchmarking. Vi vill i detta sammanhang understryka att det är av avgörande betydelse att berörda ekonomiska och samhälleliga aktörer får en reell möjlighet att medverka såväl i benchmarkingens inledningsskede som i urvalet av teman och i det praktiska genomförandet, så att de grundläggande förutsättningarna för att nå framgång kan skapas.

5.5. Kommittén rekommenderar Europeiska unionen att också genomföra benchmarking av sina egna politiska åtgärder för att mäta deras effektivitet (den inre marknaden, regionalpolitiken, forskning och utveckling).

5.6. Kommittén föreslår Europeiska kommissionen att man i sitt arbete med att mäta konkurrenskraften integrerar en regional dimension som skulle göra det lättare att identifiera effektivitetsfaktorer inom många specifika områden: innovationsstöd, utveckling av mänskliga resurser, spridning och utnyttjande av informationsteknik etc.

Bryssel den 9 juli 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Ej officiell titel.

() EGT C 39, 12.2.1996.

() "de" = "en del viktiga åtgärder för att stärka industrins konkurrenskraft", EGT C 39, s. 18; ö.a.

() KOM(96) 389 slutlig.