EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 05.02.1997 
KOM(97) 42 slutlig 
Förslag till 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för samtliga 15 medlemsstater att genomföra en åtgärd som avviker 
från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter 
(framlagda av kommissionen) 

Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Konungariket Belgien att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
MOTIVERING 
1 en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 10 september 1996 har 
regeringen i Konungariket Belgien på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Belgien. 
Denna begäran medför en ändring ay bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller 
utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster 
sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom 
gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet 
med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska 
möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller 
annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för 
medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Belgien kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten for beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
3' 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs lör rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så fa särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa 
övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
4-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET BELGIEN ATT GENOMFÖRA EN 
ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) 
OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 10 september 1996 Konungariket Belgien 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Konungariket Belgien. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
^ 
Artikel 1 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Belgien att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Konungariket Belgien. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
- G 
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
~ -t 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Konungariket Danmark att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
K 
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Konungariket Danmark på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Danmark. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller 
utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster 
sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom 
gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet 
med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska 
möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller 
annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för 
medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Danmark kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande tå en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGTnrL 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
c1 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast tor tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter Hill avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa 
övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
lo -
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET DANMARK ATT GENOMFÖRA EN 
ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) 
OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Konungariket 
Danmark begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 
77/388/EEG 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Konungariket Danmark. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
AV 
Artikel 1 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Danmark att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Konungariket Danmark. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
12-
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
13» 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Förbundsrepubliken Tyskland att genomföra en åtgärd som avviker från 
artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas 
lagstiftning rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
IH 
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Förbundsrepubliken Tyskland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 
77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande 
omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt 
bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Förbundsrepubliken Tyskland. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhanclhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komina till rätta med detta förhållande önskar Förbundsrepubliken Tyskland kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i iördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
IS 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överlöringssätt medför risk tor snedvridning av konkurrensen. Det 
är därlör bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
\L-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR FÖRBUNDSREPUBLIKEN TYSKLAND ATT GENOMFÖRA 
EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET 
(77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING 
RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Förbundsrepubliken 
Tyskland begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 
77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Förbundsrepubliken Tyskland. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
\> 
Artikel J 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Förbundsrepubliken Tyskland 
att låta tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls 
kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om 
medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 
77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Förbundsrepubliken Tyskland. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
IR 
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
n 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Republiken Grekland att genomföra.en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
2o 
MOTIVERING 
1 en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 2 september 1996 har 
regeringen i Republiken Grekland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Grekland. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller 
utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster 
sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom 
gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet 
med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska 
möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller 
annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för 
medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Grekland kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
21 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten for beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa 
övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
2 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN GREKLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD 
SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM 
HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EURÖPEISKAUNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av 
medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 2 september 1996 har Republiken Grekland 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Republiken Grekland. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
23> 
Artikel 1 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Grekland att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Republiken Grekland. 
Utfärdat i Bryssel den 
Vä rådets vägnar 
Ordförande 
2*-
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
.'S 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Konungariket Spanien att genomfora en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
2<*-
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Konungariket Spanien på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Spanien. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Spanien kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
- 2Î 
som un tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så tå särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter Hill avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta törslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
28 
Förslag 
RÅDETS BESLU' 
OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET SPANIEN ATT GENOMFÖRA EN 
ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) 
OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system for mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Konungariket Spanien 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Konungariket Spanien. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
2<\ 
Artikel J 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Spanien att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Konungariket Spanien. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
3o -
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kominer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
Si 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Republiken Frankrike att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
on 
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Republiken Frankrike på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Frankrike. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller 
utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster 
sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom 
gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet 
med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska 
möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller 
annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter iör 
medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Frankrike kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
13 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatt-a dem i definitionen teletjänster. Dessa 
övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
3*-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN FRANKRIKE ATT GENOMFÖRA EN 
ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) 
OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Republiken Frankrike 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Republiken Frankrike. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
3S~ 
Artikel 1 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Frankrike att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike. 
Utfärdat i Bryssel den 
Pä rådets vägnar 
Ordförande 
3t~ 
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
.v>-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Irland att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte 
momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstatemas lagstiftning rörande 
omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
m-
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Irland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 
om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt 
system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en 
åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Irland. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Irland kunna tillämpa avvikande bestämmelser 
beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller 
har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där 
mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. 
att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller 
teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
v\ 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstatemas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsaltemativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överibringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
l^-O 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR IRLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER 
FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV 
MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstatemas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Irland begärt 
bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Irland. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
<± t 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Irland att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Irland. 
Utfärdat i Bryssel den 
Pä rådets vägnar 
Ordförande 
4-2-
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
O 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Republiken Italien att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets 
sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande 
omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
q-LV 
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Republiken Italien på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 
17 maj 1977 om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Italien. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komina till rätta med detta förhållande önskar Republiken Italien kunna tillämpa avvikande 
bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin 
rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den 
plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten tor beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande iå en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGTnrL 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
W^~ 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan pä godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs for rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två är förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det törsta begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast tor tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster lör de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende pä överfölingssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de forslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet lör de övriga fjorton medlemsstaterna 
M-U 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN ITALIEN ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD 
SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM 
HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD MAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Republiken Italien 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Republiken Italien. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE 
H-T 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Italien att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Republiken Italien. 
Utfärdat i Bryssel den 
Pä rådets vägnar 
Ordförande 
\A& 
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
4-cl 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Storhertigdömet Luxemburg att genomföra en åtgärd som avviker från 
artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om hannonisering av medlemsstaternas 
lagstiftning rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
MOTIVIOKING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Storhertigdömet Luxemburg på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 
77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande 
omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt 
bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Storhertigdömet Luxemburg. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Storhertigdömet Luxemburg kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade atgäiden endast godkännas 
1 EGTnrL 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
- si-
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överfbringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
SI-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR STORHERTIGDÖMET LUXEMBURG ATT GENOMFÖRA 
EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET 
(77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING 
RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Storhertigdömet 
Luxemburg begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 
77/388/EEG 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Storhertigdömet Luxemburg. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
S3-
Artikel 1 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Storhertigdömet Luxemburg 
att låta tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls 
kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om 
medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 
77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Storhertigdömet Luxemburg. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
Sl\ 
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
SS" 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Konungariket Nederländerna att genomföra en åtgärd som avviker från 
artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas 
lagstiftning rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
S^>" 
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 30 september 1996 har 
regeringen i Konungariket Nederländerna på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 
77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande 
omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt 
bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Nederländerna. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Nederländerna kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger mm inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGTnrL 145, 13.6.1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
-51 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
SS' 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET NEDERLÄNDERNA ATT GENOMFÖRA 
EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET 
(77/388/EEG) OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING 
RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande. 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 30 september 1996 har Konungariket 
Nederländerna begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 
77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Konungariket Nederländerna. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
sn 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Konungariket Nederländerna 
att låta tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls 
kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om 
medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 
77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Konungariket Nederländerna. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådels vägnar 
Ordförande 
fee ' 
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
fel 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Republiken Österrike att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om hannonisering av medlemsstaternas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
Ù2. 
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 september 1996 har 
regeringen i Republiken Österrike på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Österrike. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller 
utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster 
sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom 
gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet 
med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska 
möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller 
annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för 
medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Österrike kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Dänned skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
fe.'^-
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
tvä år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så fa särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskatt ni ngssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, infonnations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa 
övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på övertöringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta forslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
G^ " 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN ÖSTERRIKE ATT GENOMFÖRA EN 
ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) 
OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 september 1996 har Republiken Österrike 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Republiken Österrike. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
6' 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Österrike att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Republiken Österrike. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådels vägnar 
Ordförande 
u, -
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
-CA-
Förslat o 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Republiken Portugal att genomföra en åtgärd som avviker fiån artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
te-
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Republiken Portugal på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Portugal. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Portugal kunna tillämpa avvikande 
bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin 
rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den 
plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
trt 
som en tillfällig åtgärd soin tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten lör beskattningen bör en metod väljas som skapar sä lä särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning lör leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel lör bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahälls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende pä överlöringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet lör de övriga fjorton medlemsstaterna. 
%•.>-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN PORTUGAL ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD 
SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM 
HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD MAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/LLG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system lör mervärdesskall: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen i\cn 6 december 1996 har Republiken Portugal 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Republiken Portugal 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och skitgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
11ÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE 
1\ 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Portugal att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Republiken Portugal. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
iz-
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
13" 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Republiken Finland att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
M-
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens general sekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Republiken Finland på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 
17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Republiken Finland. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen faller 
utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa tjänster 
sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter inom 
gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. Problemet 
med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av tekniska 
möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget nät eller 
annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av skatteintäkter för 
medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Republiken Finland kunna tillämpa avvikande 
bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har etablerat sin 
rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av sådant, den 
plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande fa en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGTnrL 145, 13.6.1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
^ 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. Dessa 
övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
Te,-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR REPUBLIKEN FINLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD 
SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM 
HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande. 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG far rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Republiken Finland 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Republiken Finland. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
T> 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Republiken Finland att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Republiken Finland. 
Utfärdat i Bryssel den 
Pä rådets vägnar 
Ordförande 
-%&-
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
n 
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Konungariket Sverige att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning 
rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
go-
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Konungariket Sverige på grundval av artikel 27 i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av 
den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter -
Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna 
genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Konungariket Sverige. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Konungariket Sverige kunna tillämpa 
avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen platsen där mottagaren har 
etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har levererats eller, i avsaknad av 
sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. Därmed skulle syftet med 
mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom gemenskapen, uppnås till 
fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
bestämmelserna i fördraget som garanterar Europaparlamentets och Ekonomiska och sociala 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. I. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
$|-
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs lör rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig öm en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten lör beskattningen bör en metod väljas som skapar så få särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahällas pä annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende pä ovei löringssätt medför risk lör snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
82-
forslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR KONUNGARIKET SVERIGE ATT GENOMFÖRA EN 
ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) 
OM HARMONISERING AV MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE 
OMSÄTTNINGSSKATTER 
(framlagt av kommissionen) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Konungariket Sverige 
begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Konungariket Sverige. 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på gaindval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
83>" 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/1 iEG bemyndigas Konungariket Sverige att låta 
tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder 
inom gemenskapen av leverantörer som inte är etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten 
tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på 
dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster lör överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller information av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel for sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Konungariket Sverige. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
&l\ ' 
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
8S--
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
om bemyndigande för Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland att genomföra en 
åtgärd som avviker från artikel 9 i rådets sjätte momsdirektiv (77/388/EEG) om harmonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter 
(framlagt av kommissionen) 
9io-
MOTIVERING 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionens generalsekretariat den 6 december 1996 har 
regeringen i Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland på grundval av artikel 27 i 
rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas 
lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig 
beräkningsgrund1 begärt bemyndigande att kunna genomföra en åtgärd som avviker från artikel 9 i 
förutnämnda direktiv. 
I enlighet med artikel 27.3 i det sjätte direktivet har de övriga medlemsstaterna genom en skrivelse 
av den 20 december 1996 underrättats om denna begäran från Förenade konungariket 
Storbritannien och Nordirland. 
Denna begäran medför en ändring av bestämmelserna om beskattningsort vid tillhandahållande av 
teletjänster. 
Enligt gällande lagstiftning anses platsen för tillhandahållandet av teletjänster i enlighet med artikel 
9.1 i det sjätte direktivet vara där leverantören har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe 
från vilket tjänsten tillhandahålls eller, i avsaknad av sådant, den plats där leverantören är bosatt eller 
stadigvarande vistas. 
Denna regel medför problem vad gäller den faktiska beskattningen av teletjänster som utnyttjas 
inom gemenskapen. Tillämpningen av denna bestämmelse medför att tillhandahållande av 
telekommunikationstjänster genom en leverantör som är etablerad utanför Europeiska unionen 
faller utanför mervärdesskattens tillämpningsområde, även om det faktiska utnyttjandet av dessa 
tjänster sker inom unionen. För att undgå att erlägga mervärdesskatt anlitar allt fler konsumenter 
inom gemenskapen leverantörer av tjänster, vilka är etablerade utanför Europeiska unionen. 
Problemet med en effektiv beskattning av teletjänster har uppkommit till följd av utvecklingen av 
tekniska möjligheter att tillhandhålla dessa tjänster utan att leverantören behöver använda ett eget 
nät eller annat slag av fast driftställe i kundens land. Denna utveckling leder till förlust av 
skatteintäkter för medlemsstaternas offentliga finanser samtidigt som den påverkar de europeiska 
telekommunikationsföretagens konkurrenskraft. Förhållandet inom detta verksamhetsområde kan 
bara beskrivas som ett skatteundandragande. 
För att komma till rätta med detta förhållande önskar Förenade konungariket Storbritannien och 
Nordirland kunna tillämpa avvikande bestämmelser beträffande orten för beskattningen, nämligen 
platsen där mottagaren har etablerat sin rörelse eller har ett fast driftsställe till vilket tjänsterna har 
levererats eller, i avsaknad av sådant, den plats där mottagaren är bosatt eller stadigvarande vistas. 
Därmed skulle syftet med mervärdesskatten, dvs. att beskatta all konsumtion som äger rum inom 
gemenskapen, uppnås till fullo vad gäller teletjänster. 
Eftersom det undantag som begärts syftar till att ändra orten för beskattningen och alla 
medlemsstater begär samma undantag, skulle rådets bemyndigande få en verkan som är likvärdig 
med en ändring av det sjätte direktivet. En sådan ändring kan dock endast göras i enlighet med 
1 EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/95/EG (EGT nr L 338, 
28.12.1996, s. 89). 
tv 
kommitténs rättigheter. Under dessa omständigheter kan den planerade åtgärden endast godkännas 
som en tillfällig åtgärd som tillvaratar medlemsstaternas rättmätiga intressen, nämligen att bekämpa 
undandragande av skatt, och i avvaktan på godkännandet av ett förslag till direktiv om ändring av 
det sjätte direktivet, vilket samtidigt framläggs för rådet. Undantaget bör likaledes vara 
tidsbegränsat, med beaktande av den tidsfrist som är nödvändig för antagandet av en 
gemenskapslagstiftning och överföringen av denna till nationell lagstiftning. En tidsfrist på omkring 
två år förefaller tillräcklig i detta hänseende, vilket begränsar undantagets giltighet till den 31 
december 1998. 
Eftersom det rör sig om en skyddsåtgärd bör den begränsas till vad som är absolut nödvändigt för 
att bekämpa undandragande av skatt. Oaktat förslaget till direktiv om ändring av det sjätte 
direktivet angående mervärdesskatt bör en beskattningsmetod användas som redan är väl känd och 
därmed enkel att tillämpa. 
Följaktligen bör följderna av bemyndigandet för det första begränsas enbart till de tjänster som 
tillhandhålls av leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, eftersom endast dessa tjänster 
idag undgår beskattning och ger upphov till undandragande av skatt. 
När det gäller definitionen av orten för beskattningen bör en metod väljas som skapar så fa särskilda 
skyldigheter som möjligt rörande beskattning för leverantörer som är etablerade utanför 
gemenskapen och som inte i förväg avgör vilket beskattningssystem som skall fastställas inom 
ramen för ändringen av det sjätte direktivet. Syftet kan bäst uppnås genom tillämpning av 
bestämmelserna i artikel 9.2 e i det sjätte direktivet, varigenom den skattskyldige mottagaren av 
tjänsten betraktas som skattskyldig person. 
Emellertid är det inte tillräckligt att fastställa ett beskattningsalternativ endast för tjänster som 
tillhandahålls skattskyldiga personer. En sådant alternativ skulle endast omfatta det slutliga 
utnyttjandet av tjänster för de skattskyldiga personer, som inte åtnjuter full avdragsrätt, särskilt 
banker och försäkringsbolag, och inte avse tjänster som köps av enskilda personer. För att komma 
till rätta med denna brist bör tillämpningen av artikel 9.3 b göras bindande beträffande teletjänster 
som tillhandahålls icke skattskyldiga personer. 
För att införa en särskild regel för bestämning av platsen för teletjänster, som tillhandahålls av 
leverantörer som är etablerade utanför gemenskapen, är det nödvändigt att definiera de tjänster som 
avses. Det bästa alternativet är att använda en definition som redan är väl etablerad på det 
internationella planet, nämligen Melbourne-konventionen. 
Även om ett växande antal tjänster idag tillhandahålls över telenät, t.ex. reklam-, informations-, 
nöjes- och fritidstjänster, är det likväl inte lämpligt att innefatta dem i definitionen teletjänster. 
Dessa övriga tjänster kan tillhandahållas på annat sätt än över telenät och att utarbeta olika 
beskattningsregler beroende på överföringssätt medför risk för snedvridning av konkurrensen. Det 
är därför bättre att åtskillnad görs mellan överföringen av meddelandena och innehållet i dem. 
Detta förslag till beslut av rådet överensstämmer med de förslag som samma dag framlagts av 
kommissionen till rådet för de övriga fjorton medlemsstaterna. 
gfc-
Förslag 
RÅDETS BESLUT 
OM BEMYNDIGANDE FÖR FÖRENADE KONUNGARIKET STORBRITANNIEN OCH 
NORDIRLAND ATT GENOMFÖRA EN ÅTGÄRD SOM AVVIKER FRÅN ARTIKEL 9 I 
DET SJÄTTE DIREKTIVET (77/388/EEG) OM HARMONISERING AV 
MEDLEMSSTATERNAS LAGSTIFTNING RÖRANDE OMSÄTTNINGSSKATTER 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
med beaktande av rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om hannonisering av 
medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: 
enhetlig beräkningsgrund, och särskilt artikel 27 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
Enligt artikel 27.1 i direktiv 77/388/EEG lår rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga 
varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker fiån detta direktiv för att förenkla 
skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. 
I en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 6 december 1996 har Förenade 
konungariket Storbritannien och Nordirland begärt bemyndigande att genomföra en åtgärd som 
avviker från artikel 9 i direktiv 77/388/EEG. 
De övriga medlemsstaterna har den 20 december 1996 underrättats om den begäran som inlämnats 
av Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland . 
Åtgärden är nödvändig för att motverka effekterna av skatteundandragande, vilket har lett till att ett 
ökande antal skattskyldiga personer och icke skattskyldiga personer inom gemenskapen köper 
teletjänster utanför gemenskapen uteslutande i avsikt att undgå att erlägga mervärdesskatt. 
Det är önskvärt att undantaget beviljas till och med den 31 december 1998 för att möjliggöra för 
rådet att anta en generell och slutgiltig lösning på gemenskapsnivå på grundval av kommissionens 
förslag. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
&\ ~ 
Artikel I 
Genom undantag från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas Förenade konungariket 
Storbritannien och Nordirland att låta tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv 
omfatta teletjänster som tillhandahålls kunder inom gemenskapen av leverantörer som inte är 
etablerade inom gemenskapen. Om medlemsstaten tillgriper denna möjlighet skall även 
bestämmelsen i artikel 9.3 b i direktiv 77/388/EEG tillämpas på dessa tjänster. 
Som teletjänster betraktas tjänster för överföring, sändning och mottagning av signaler, texter, 
bilder och ljud eller infonnation av vilket slag som helst, med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra 
elektromagnetiska medel inklusive överlåtelse eller upplåtelse av rätten att nyttja medel för sådan 
överföring, sändning eller mottagning. 
Artikel 2 
Bemyndigandet som avses i detta beslut skall upphöra att gälla den 31 december 1998. 
Artikel 3 
Detta beslut riktar sig till Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland . 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
°\o -
REDOVISNING AV BUDGETKONSEKVENSERNA 
När detta förslag till beslut av rådet har antagits kommer det att leda till en utvidgning av basen för 
gemenskapens egna medel genom mervärdesskatt, eftersom ändringen av beskattningsorten för 
teletjänster bör möjliggöra en bättre täckning av utnyttjandet av detta slags tjänster inom den 
europeiska unionen. 
Det är dock omöjligt att göra en beräkning av denna ökning av de egna medlen. 
<\\ ~ 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 42 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 06 10 
Katalognummer : CB-CO-97-038-SV-C 
ISBN 92-78-15527-6 
Byrän för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
E-2985 Luxemburg 
^2_~