SV Europeiska unionens officiella tidning C 129/18

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Det civila samhällets bidrag till utvecklingen av en heltäckande livsmedelspolitik i EU

(yttrande på eget initiativ)

(2018/C 129/04)

Föredragande: Peter SCHMIDT

Beslut av EESK:s plenarförsamling 23.2.2017 Rättslig grund Artikel 29.2 i arbetsordningen Yttrande på eget initiativ Ansvarig facksektion Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö Antagande av facksektionen 21.11.2017 Antagande vid plenarsessionen 6.12.2017 Plenarsession nr 530 Resultat av omröstningen (för/emot/nedlagda röster) 131/3/7

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK upprepar sin uppmaning om att en heltäckande livsmedelspolitik ska utarbetas i EU, med målet att tillhandahålla hälsosam kost från hållbara livsmedelssystem, koppla samman jordbruk med nutritions- och ekosystemtjänster och säkerställa leveranskedjor som värnar folkhälsan för alla delar av det europeiska samhället. En heltäckande livsmedelspolitik i EU bör förbättra enhetligheten mellan livsmedelsrelaterade politikområden, återställa värdet av livsmedel och främja en långsiktig övergång från ett produktions- och konsumtionsbaserat synsätt på livsmedel till ett som uppmuntrar medborgaransvar.

1.2 EU:s nuvarande politiska ram är inte lämpad för genomförandet av denna övergång till mer hållbara livsmedelssystem, i syfte att säkerställa ett effektivt genomförande av FN:s mål för hållbar utveckling samt av rätten till livsmedel och andra mänskliga rättigheter. De nuvarande politiska ramarna har visserligen varit framgångsrika när det gäller att hantera enskilda problem, men de ger inte den samlade enhetlighet som krävs för att ta itu med den mängd utmaningar som globala och EU-täckande livsmedelssystem förväntas möta i framtiden. EESK framhåller att EU:s befintliga politiska verktyg behöver anpassas och harmoniseras för att tillhandahålla miljömässigt, ekonomiskt och sociokulturellt hållbara livsmedelssystem. EESK upprepar även att en heltäckande livsmedelspolitik bör utgöra ett komplement till – inte ersätta – en omarbetad gemensam jordbrukspolitik (1).

1.3 EESK betonar behovet av att bibehålla en kultur som värdesätter livsmedels näringsmässiga och kulturella betydelse, såväl som dess sociala och miljömässiga påverkan. I detta avseende är det breda utbud av livsmedel och regionala/lokala specialiteter som finns i EU en verklig tillgång och bör som sådan ytterligare värdesättas. En heltäckande livsmedelspolitik bör uppmuntra konsumenterna att uppskatta livsmedlen mer, främja förebyggande och minskning av livsmedelssvinn och bidra till att priset på livsmedel åter anpassas till och införs i en kontext som knyter an till andra värden. Den bör i synnerhet garantera skäliga priser för producenterna så att jordbruket förblir livskraftigt.

1.4 EESK betonar att alla intressenter i livsmedelskedjan har en roll att spela i utvecklingen av en heltäckande ram, för att uppnå en rättvis fördelning längs med kedjan. Ingen enskild sektor kan åstadkomma detta på egen hand. En heltäckande livsmedelspolitik bör utnyttja kraften inom branschen och detaljhandeln för att påskynda konsumenters omställning till hållbarhet. Övergången till hållbara livsmedelssystem kräver även att engagerade konsumenter blir aktiva och känner ett medborgaransvar när det gäller livsmedel. Detta innebär också att en heltäckande livsmedelspolitik måste säkerställa att den europeiska jordbruksbaserade livsmedelssektorn kan sälja på kvalitetsnivåer som gör att den kan behålla sin ställning som det alternativ som föredras av de allra flesta konsumenterna.

1.5 EESK noterar det ökande antal initiativ som håller på att genomföras på regional och lokal nivå till stöd för alternativa livsmedelssystem. Genom dessa initiativ skapas tätare kopplingar mellan producenter och konsumenter, möjligheter för lokala företag och nya arbetstillfällen, och samhällena får återigen en mer direkt koppling till sina livsmedel. EESK betonar även städernas roll inom ramen för utvecklingen av en mer integrerad livsmedelspolitik. En heltäckande livsmedelspolitik bör bygga på, stimulera och leda till en gemensam förvaltning på alla nivåer – lokal, regional, nationell och europeisk. Detta skulle skapa en möjliggörande ram inom vilken dessa initiativ skulle kunna blomstra, oavsett storlek.

1.6 EESK efterlyser ett nytt smart system för märkning av hållbara livsmedel. Politiken har inriktats på näringspåståenden och andra hälsopåståenden, men EESK noterar en växande oro över bristen på konsumentinformation om livsmedlens sociala och miljömässiga påverkan. Livsmedelsindustrin är medveten om att den kan åtgärda miljöpåverkan i viss utsträckning, men till syvende och sist behöver konsumenterna engageras och få tillgång till information.

1.7 För att stödja inrättandet av en heltäckande ram som samlar EU:s livsmedelsrelaterade politik föreslår EESK att det på kort/medellång sikt inrättas en sektorsövergripande och interinstitutionell arbetsgrupp som inbegriper olika generaldirektorat inom kommissionen och andra EU-institutioner. Denna arbetsgrupp skulle ansvara för utarbetandet av en handlingsplan för hållbar livsmedelsförsörjning, med målsättningen att stödja EU i genomförandet av livsmedelsrelaterade mål för hållbar utveckling. Handlingsplanen bör utarbetas genom ett samverkansbaserat förfarande som inbegriper intressenter längs med hela livsmedelskedjan, det civila samhället och forskare. EESK skulle föreslå att man organiserar och inrättar ett forum där det civila samhället kan engagera sig och aktivt delta i detta förfarande.

1.8 EESK rekommenderar i synnerhet att en EU-resultattavla för hållbara livsmedel tas fram, som skulle möjliggöra att utmaningar med avseende på livsmedelssystem hanteras genom en flerårig strategi, vilket skulle främja anpassning av politiken på olika styresnivåer. Resultattavlan skulle tillhandahålla indikatorer och sålunda uppmuntra till och utgöra ett verktyg för övervakning av uppfyllandet av fastställda mål.

1.9 På längre sikt, och beroende på arbetsgruppens slutsatser, uppmuntrar EESK kommissionen att undersöka om det vore genomförbart att inrätta ett särskilt generaldirektorat för livsmedel, som skulle utgöra ett tydligt centrum för EU:s ansvar inom all livsmedelsrelaterad politik och, i förhållande till behoven, ansvara för reglering, lagstiftning och verkställande. En sådan struktur skulle kunna finnas i samtliga av EU:s medlemsstater som har ministerier med ansvar för livsmedel.

2. Inledning

2.1 I sitt förberedande yttrande om ”Mer hållbara livsmedelssystem”, som utarbetades på begäran av det nederländska EU-ordförandeskapet 2016, efterlyste EESK en heltäckande livsmedelspolitik för att främja en övergång till mer hållbara livsmedelssystem och säkerställa större enhetlighet mellan livsmedelsrelaterade politiska mål (hållbar jordbruksproduktion, hälsosam kost, miljöskydd, rättvisare handelsförbindelser etc.). Detta yttrande bygger på dess rekommendationer om att ytterligare utveckla den logiska grunden till och visionen om en heltäckande ram.

2.2 Under tiden har efterfrågan på en mer holistisk strategi för livsmedelspolitiken också vuxit. FN har utlyst detta årtionde till årtiondet för näringsåtgärder, och erkänner behovet av att omforma livsmedelssystemen för att uppnå hälsosammare kost och förbättrad nutrition. Högnivåpanelen av experter i kommittén för globalt tryggad livsmedelsförsörjning betonade ytterligare detta krav i sin rapport från september 2017 (2). På EU-nivå antog Regionkommittén nyligen ett yttrande där man efterlyste en heltäckande, hållbar EU-politik för livsmedel som sammankopplar olika livsmedelsrelaterade politikområden. Den internationella expertpanelen för hållbara livsmedelssystem inledde ett treårigt samverkansbaserat förfarande i syfte att ta fram en vision för en gemensam livsmedelspolitik till 2018, som inbegriper forskargrupper, intressenter, organisationer i det civila samhället och politiska beslutsfattare. En rik förekomst av sektorsövergripande initiativ på nationell, regional och lokal nivå håller redan på att förändra de europeiska livsmedelssystemen genom det civila samhällets aktiva deltagande.

2.3 EESK anser att genomförandet av målen för hållbar utveckling i Europa är centralt i arbetet för en heltäckande strategi som omfattar olika politikområden (jordbruk, hälsa, miljö, handel, utveckling, innovation etc.) och beslutsnivåer (EU, nationellt, lokalt) och för att åstadkomma en mer hållbar livsmedelsproduktion och mer hållbara konsumtionsmönster. Den pågående debatten om den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) efter 2020 är också en viktig möjlighet att säkerställa enhetlighet mellan en omformad jordbrukspolitik och andra livsmedelsrelaterade politiska mål (3).

2.4 Vissa medlemsstater (till exempel Tyskland, Frankrike, Nederländerna, Finland och Sverige) håller på att bli mer aktiva inom livsmedelsrelaterad politik med avseende på hälsa, miljö och hållbarhet. EESK varnar för en situation där förekomsten av olika strategier i olika medlemsstater blir skadlig för konsumenter och näringsliv. EESK anser att detta är ytterligare ett skäl till att efterlysa en heltäckande ram på EU-nivå.

3. Diagnos – vad som inte fungerar inom den nuvarande politiska ramen

3.1 Det kommer allt fler vetenskapliga rön om livsmedlens påverkan på hälsa, miljön och samhället som helhet. Den ”livsmedelsvärld” som GJP inrättades för att hantera har blivit mer komplex. Det råder ingen livsmedelsbrist i Europa, en framgång som beror på GJP och ökande inkomster samt på förbättrade produktionsmetoder i jordbrukssektorn. Sysselsättning och tillhandahållande av mervärde inom livsmedelsbranschen har flyttats från mark och hav till fabriker, detaljhandelssektorn och livsmedelstjänster. Hälsoagendan har breddats från underkonsumtion – olämplig kost på grund av social ojämlikhet och ”ny” livsmedelsfattigdom förekommer fortfarande, men mycket viktigare är förekomsten av icke överförbara sjukdomar i stor skala. Dessa inbegriper hjärtsjukdomar, slaganfall, diabetes och fetma. Hjärt-kärlsjukdomar leder varje år till 1,8 miljoner dödsfall i EU, vilket utgör 37 % av alla dödsfall i EU (4). År 2015 levde nästan 49 miljoner människor med hjärt-kärlsjukdomar i EU.

3.2 Europeiska sociala trender har också lett till stora förändringar av livsmedel, matvanor och matlagning. Konsumtionsmönster och livsstilar har förändrats sedan GJP inrättades. En kulinarisk omställning har särskilt påverkat kvinnor, eftersom de historiskt har tagit ett stort ansvar för livsmedel i hemmet, och fortfarande gör det. Livsmedelsteknikens förändringar har fått både positiva och negativa sociala effekter. Det kan hända att valmöjligheterna blivit bättre men Europas diversifierade och rika kulturarv har i vissa fall försvagats. Livsmedelsföretagens stora marknadsföringsbudgetar har i allmänhet uppmuntrat konsumenter att äta ”ultrabearbetade” livsmedel. Branschsiffror visar att till exempel belgare får i sig två tredjedelar av sina kalorier genom förbearbetade, paketerade livsmedel – till och med mer än britterna (5). Folkhälsomyndigheterna är oroade över den alltför höga konsumtionen av bearbetade livsmedel som har höga halter av salt, socker och fetter. Dessa kan vara billiga, vilket fungerar som ett incitament för människor med låga inkomster, som redan har en hälsa som är sämre än genomsnittet. Kost bidrar sålunda till social ojämlikhet i Europa (6). Under och sedan den stora recessionen har det skett en framväxt av livsmedelsdonationer till välgörenhet. Tillhandahållandet av sådant akut livsmedelsbistånd får inte medföra att Europa inte tar itu med sociala ojämlikheter som leder till kostrelaterad dålig hälsa.

3.3 Livsmedlens inverkan på miljön har dokumenterats och erkänts. Klimatförändringarna är ett erkänt hot och EU stödde helhjärtat den ramkonvention från 2015 om klimatförändringar som slöts i Paris. EU har också säkerställt bättre miljölagstiftning och förebyggande av miljöskador, till exempel genom vattenramdirektivet. Trots detta driver de europeiska matvanorna på konsumtionsmönster som innefattar höga nivåer av gömd eller ”inbäddad” vattenanvändning, vilket utgör ett hot mot medlemsstaterna (7) och kräver en mer integrerad strategi för mark, jordbruk och vatten (8). Det är även bekymmersamt att marken i Europa är sårbar. De modeller som tagits fram av EU:s gemensamma forskningscentrum tyder på att 130 miljoner hektar av arealen i EU-27 har påverkats av markerosion på grund av vatten. Nästan 20 % av ytan har markförluster på mer än tio ton per hektar och år (9). Förlusten av biologisk mångfald är utpräglad både på land och till havs, där mångfalden i bestånden enligt rapporter är utsatt för påfrestningar (10). Trots detta fortsätter medlemsstater att råda konsumenter att äta fisk av näringsskäl utan att vara medvetna om konsekvenserna för miljön.

3.4 Ur ekonomisk synvinkel har de senaste 60 åren bedömts vara framgångsrika. Livsmedel finns överallt. Den genomsnittliga andel av hushållsutgifterna som går till livsmedel har minskat från 30 % till 15 %. Konsumentpriserna har sjunkit genom framväxten av stora livsmedelskedjor. Nu frågar sig emellertid ekonomerna om livsmedelspriserna återspeglar den verkliga produktionskostnaden, eller om vissa kostnader inte återspeglas fullt ut. EESK noterar med intresse FAO:s pågående arbete med fullständig kostnadsredovisning av jordbrukskostnader (11). Maktobalanserna i livsmedelskedjan har också ökat, vilket har gett upphov till orättvisa handelsmetoder och därmed sammanhängande konsekvenser (12), och jordbrukarnas andel av konsumentpriset har minskat.

3.5 Tendensen att överproducera har drivit ned priserna men har också lett till ett institutionaliserat livsmedelssvinn. Medan konsumenter i länder i världen med låga inkomster kastar bort uppskattningsvis 8 % av livsmedlen kastar konsumenter i EU bort ungefär en tredjedel av vad de köper. Inom ramen för det EU-finansierade Fusions-projektet uppskattas det att 88 miljoner ton livsmedel årligen går till spillo i EU, vilket kostar 143 miljarder euro (13). Den kulturella dimensionen av livsmedelssvinn behandlas inte till fullo genom strategin för den cirkulära ekonomin, eller färdplanen för ett resurseffektivt Europa, vilka har ett värde genom att de beaktar livsmedel som en materiell enhet, men som underlåter att beakta dess konsumentvärde eller kulturella värde. En utmaning för Europa är hur ett nytt koncept för medborgarnas egenansvar avseende livsmedel kan byggas runt våra matvanor för att uppnå hållbarhet.

3.6 Uppgifter och studier från både den akademiska världen och livsmedelsindustrin har förbättrat vår förståelse för hur europeiska livsmedelssystem påverkar samhället, miljön och hälsoresultaten. Sammantaget tyder dessa på ett behov av en mer integrerad strategi. De nuvarande politiska ramarna har visserligen varit framgångsrika när det gäller att hantera enskilda problem, men de ger inte den samlade enhetlighet som krävs för att ta itu med den mängd utmaningar som globala och EU-täckande livsmedelssystem förväntas möta i framtiden. Livsmedelsrelaterade politiska åtgärder utarbetas i stor utsträckning separat från varandra och saknar ofta enhetlighet. Politiska åtgärder på olika styresnivåer är heller inte sammankopplade med varandra. Ett exempel som åskådliggör behovet av en mer integrerad strategi är antimikrobiell resistens, som har spritts genom användningen av antibiotika inom djurhållning, och som nu hotar människors hälsa. Vikten av en integrerad livsmedelspolitik i samband med denna fråga belystes nyligen i ett tal av kommissionär Vytenis Andriukaitis. Ett annat exempel är konflikten mellan markanvändning för livsmedel och markanvändning för energiproduktion, bostäder och andra påfrestningar. Även livsmedelssvinn är delvis ett resultat av förbättringar av produktionseffektiviteten. Ett konstant och massivt flöde av livsmedel sker genom systemet. Att vädja till rationellt konsumentbeteende för att lösa detta fungerar inte.

3.7 Om EU ”återföddes” i dag skulle unionen inrätta en heltäckande livsmedelspolitik med syftet att skapa hållbar kost från hållbara livsmedelssystem, som kopplar samman jordbruksproduktion och nutritions- och ekosystemtjänster, och som säkerställer leveranskedjor som värnar folkhälsan i alla delar av det europeiska samhället (14). Den politiska utmaningen är hur den nödvändiga förändringen ska åstadkommas. Historiskt har EU-politik vuxit fram genom en process med demokratiska förändringar, med mer plötsliga förändringar till följd av kriser, såsom skedde med livsmedelssäkerheten 2000, och under hästköttsskandalen 2013–2015.

4. Det civila samhällets roll i utvecklingen av en mer hållbar livsmedelspolitik

4.1 EESK noterar att stora delar av det europeiska samhället erkänner de nya strukturella utmaningarna för EU:s livsmedelsförvaltning. EU skulle kunna förändra sitt agerande från att anpassa politik och reagera på situationer till att inta en proaktiv hållning. ReK fastställer viktiga prejudikat i sitt nyligen offentliggjorda yttrande. Uppkomsten av ett nytt intresse för att skapa en bättre livsmedelspolitik för EU:s mindre orter och städer bör nu tas med i beräkningen för landsbygdsfrågor. Många europeiska städer är engagerade i åtgärder genom livsmedelspolitiska råd, urbana nätverk för hållbarhet och/eller åtgärder mot klimatförändringar, och WHO:s program för hälsosamma städer. Undertecknandet av den urbana livsmedelspolitiska pakten i Milano 2015 återspeglar detta intresse.

4.2 På senare tid har olika slags omorganisationer av livsmedelskedjan gjorts, med målsättningen att på nytt sammankoppla producenter och konsumenter samt att omlokalisera jordbruks- och livsmedelsproduktionen. Bland dessa ingår jordbruk med stöd från lokalsamhället, korta leveranskedjor, alternativa livsmedelsnätverk, lokala jordbrukssystem och direktförsäljning. Konsumentkooperativ kan även spela en nyckelroll genom att säkerställa en stark koppling med samhället såväl som en social, utbildningsmässig och miljöorienterad inriktning. Offentliga institutioner har system som också är en del av detta förfarande, till exempel genom program för offentlig upphandling för skolor och sjukhus som uppmuntrar tillhandahållande av lokala, ekologiska livsmedel, såsom i Danmark och i Malmö, Sverige. Detta passar in i EU:s strategi för den cirkulära ekonomin.

4.3 Genom att upprätta närmare kopplingar mellan producenter och konsumenter skulle system med mer lokal omfattning och gräsrotsinitiativ kunna spela en avgörande roll för att uppmuntra en mer hälsosam och hållbar livsmedelskonsumtion. Engagemanget i det civila och lokala samhället stärker dessa kopplingar, såsom framgår av de många initiativen för hållbara livsmedel i mindre orter och städer i Europa. För närvarande är politiken på EU-nivå dock otillräckligt utformad för att man ska kunna dra lärdom av dessa experiment, och än mindre stödja dem när de är lovande. En heltäckande livsmedelspolitik skulle därför kunna utgöra ett stöd för både stimulans och utarbetande av en gemensam förvaltning för dessa initiativ. Jordbruksföretag anpassar sig till marknadens efterfrågan, men begränsas av jordbruksproduktionens karaktär – en förändring av produktionssystem tar tid.

4.4 Livsmedelsekonomin står inför stora tekniska, finansiella och samhälleliga (15) utmaningar som har erkänts genom större investeringsprogram för innovation och tekniska framsteg. Europa har cirka 289 000 företag som tillverkar livsmedel, men 3 000 av dessa står för nästan hälften av EU-marknaden (16). Studier visar att motståndskraftiga livsmedelssystem behöver bibehålla en blandning av stora och små jordbruksföretag. Det finns stora klyftor mellan Europas största livsmedelsföretag och sektorn för små och medelstora företag. Dessa skulle kunna integreras bättre med det sociala Europa. Den digitala ekonomin erbjuder möjligheter till närmare kopplingar mellan konsumenter och producenter. Näringslivet välkomnar progressivt ledarskap inom hållbarhetsfrågor och efterlyser tydliga ramar.

4.5 Europas medborgare har ett tydligt intresse av att säkerställa att deras livsmedel kommer från hållbara källor. På grund av frågans komplexitet är det inte möjligt att få klarhet i frågan genom märkningssystem. I en nyligen offentliggjord rapport som utarbetats av Karl Falkenberg antyddes det att ”varumärket” för europeiska livsmedel borde inriktas på hållbarhet, eller på att leva gott och dela rättvist inom ramen för vår planets begränsningar (17). Detta tyder lika mycket på en social inriktning som på en miljömässig eller ekonomisk sådan. Vissa kulturella frågor ligger utanför de europeiska institutionernas behörighet, såsom spänningen mellan betalt (i leveranskedjor) och obetalt arbete (i kök i hemmet) med anknytning till livsmedel. Det finns dock delar av det europeiska livsmedelssystemet som är centrala i det europeiska konceptet för livsmedel (eller ”märket”). Europa är berömt för en kulinarisk och produktionsmässig mångfald. Denna måste inte bara skyddas, utan aktivt utökas. EU:s system för kvalitetslogotyper (SGB, SUB och GTS) är användbart, men det täcker endast specialiteter, och rör inte tendenser inom massproducerade livsmedel. Karl Falkenbergs förslag om att vi bör sträva efter rättvisa bör verkligen innebära en ”ny giv” för löner och för rättvis behandling av migrerande arbetstagare i EU:s livsmedelsföretag. Detta är känsliga men viktiga frågor genom vilka en heltäckande livsmedelspolitik kan tillhandahålla praktiskt stöd för social harmoni i Europa.

4.6 Ett särskilt bekymmer för föräldrar och hälsomyndigheter är de ojämna finansiella investeringarna i meddelanden om livsmedel som riktar sig till barn. WHO ser detta som en prioriterad fråga eftersom en så stor andel av dessa meddelanden gäller livsmedel med höga halter av salt, socker och fett (18). Genom skiftet från traditionella till digitala medieformer växer argumentet för en heltäckande strategi. Endast i Västeuropa spenderades 2016 uppskattningsvis 37 miljarder US-dollar på digital marknadsföring av livsmedel (19). EESK noterar den nyligen framförda uppmaningen från konsumenter till livsmedels- och detaljhandelsföretag om att de ska sluta att använda sina märkesmaskotar i reklam och marknadsföringskampanjer för livsmedel med höga halter av fett, salt och socker. I frånvaro av adekvata åtgärder från branschen bör regeringarna överväga att införa lagstadgade åtgärder (20).

4.7 Det 50-åriga målet för EU:s livsmedelspolitik bör vara att främja övergången från ett konsumtionsbaserat synsätt (som kännetecknas av svinn) till ett medborgarskapsbaserat synsätt på livsmedel (som kännetecknas av omsorg och ansvar). Övergången till en hållbar kost från hållbara livsmedelssystem kräver att engagerade konsumenter blir aktiva medborgare när det gäller livsmedel. EESK upprepar sitt förslag om att inleda en EU-omfattande informations- och kunskapskampanj om ”värdet av livsmedel”. Detta kommer att behövas för att säkerställa en långsiktig förändring av konsumenternas beteende (21).

5. Vision – mål och struktur för en heltäckande livsmedelspolitik i EU

5.1 Livsmedelspolitiken är en övergripande politik genom vilken ramen för livsmedelssystemen organiseras och stöds, från primärproduktion (jordbrukare) via produktionsstadiet (bearbetning) till konsumtion. Genom densamma tydliggörs och offentliggörs sådant som ofta är undanskymt eller hemlighålls. Eftersom livsmedel förekommer i så många delar av livet, såsom utbildning, hälsa, miljön, handel, sociala relationer och kultur, utgörs värdet av att ha en heltäckande livsmedelspolitik av att samhället kan klargöra vad det vill åstadkomma och vad det kan uppnå genom sitt livsmedelssystem. Den kopplar samman sådant som annars alltför enkelt kommer att avskiljas och fragmenteras. Frågan om vad vi äter, hur vi äter och hur vi producerar livsmedel i dag och till vilken kostnad har konsekvenser för framtiden.

5.2 Livsmedelspolitiken har en stark påverkan på utvecklingen av landsbygds- och stadsområden. Den skapar arbetstillfällen i alla relaterade sektorer såsom jordbruk och dess tekniska infrastruktur, bearbetning av livsmedel, transport, handel, paketering, detaljhandel och livsmedelstjänster etc. Den påverkar försörjningsmöjligheterna för miljoner EU-medborgare. EU:s sektor för livsmedelstillverkning sysselsätter 4,25 miljoner människor, har en omsättning på 1 098 miljarder euro, lägger 2,5 miljarder euro på forskning och utveckling och har ett överskott på 25,2 miljarder euro för sin handel med bearbetade livsmedel (22). Trots livsmedlens ekonomiska betydelse för EU:s ekonomi finns det för närvarande ingen EU-livsmedelspolitik som sådan. I stället formas livsmedelssystemen av en mängd åtskilda politiska ramar, såsom belyses ovan.

5.3 En livsmedelspolitik som lämpar sig för 2000-talet måste uppfylla flera kriterier: livsmedelskvalitet (såsom smak, njutning, utseende och äkthet), hälsa (såsom säkerhet, nutrition, tillgänglighet och kunskap), miljö (såsom koldioxid, vatten, markanvändning, jord, biologisk mångfald, luftkvalitet och systemets motståndskraft), sociala och kulturella värden (såsom identitet, lika åtkomst, tillit, valmöjligheter och färdigheter), sund ekonomi (såsom verklig konkurrens och skälig avkastning, anständiga arbetstillfällen, helt internaliserade kostnader och skäliga konkurrenskraftiga priser), och god förvaltning (såsom en demokratisk ansvarsskyldighet, transparens, etiska förfaranden och användning av sunda vetenskapliga rön). All befintlig livsmedelsrelaterad EU-politik kan betraktas under dessa politikområden.

5.4 En heltäckande livsmedelspolitik måste stärka motståndskraftiga ekosystem och säkerställa att alla intressenter och deltagare i livsmedelskedjan har en anständig inkomst, både inom och utanför EU. Livsmedelspriserna återspeglar inte hela kostnaden för produktionen och kostnaderna för hälsa, miljö och samhälle externaliseras för det mesta. Jakten på billigare, mer ”överkomliga” livsmedel får inte ske på bekostnad av andra kännetecken för och effekter av produktion och konsumtion av livsmedel. En heltäckande livsmedelspolitik skulle kunna bidra till att priset för livsmedel åter anpassas till och införs i en kontext som knyter an till andra värden.

5.5 En heltäckande livsmedelspolitik bör föra samman befintlig och ny politik, med ett slutgiltigt mål om att tillhandahålla hållbara livsmedelssystem och en hälsosam kost. Detta bör inte betyda att man uppfinner hjulet på nytt genom att skapa en helt ny politik eller genom att tilldela EU nya befogenheter, eftersom målet inte är att införa en enskild standard. Det betyder snarare att man antar reformer på EU-nivå för att uppmuntra nya och mer hållbara handlingssätt på alla nivåer (på lokal/kommunal, regional och nationell nivå samt på företagsnivå), såväl som att man trappar upp initiativ som redan genomförs, och sålunda tillhandahåller större enhetlighet. Det betyder att åtgärder på EU-nivå integreras med vad som bäst kan genomföras på andra styresnivåer. Man skulle kunna argumentera för skattesystem som förbättrar tillgången till en hälsosam kost genom stadsplanering och offentlig upphandling, och därmed stöder lokala marknader och lokala arbetstillfällen.

5.6 En heltäckande livsmedelspolitik bör också utgöra grunden för att sätta stopp för otillbörliga affärsmetoder i fråga om kvalitetsskillnader mellan och lägre kvalitet på produkter, dvs. tillverkning och försäljning av livsmedel av lägre kvalitet i olika medlemsstater trots att förpackningarna är identiska (23).

5.7 För att uppfylla dessa mål måste de politiska åtgärderna samordnas på både tillgångs- och efterfrågesidan. Detta betyder att tillgängligheten och överkomligheten för livsmedel genom en hållbar livsmedelsproduktion också måste samordnas med förbättrad åtkomst och ökat inflytande för konsumenter när det gäller val av en hälsosam och smaklig kost. En kombination av lagändringar för att avlägsna rättsliga hinder och tillhandahålla skatteincitament samt beteendeförändringar som drivs av bättre information, utbildning och upplysning av konsumenter och bearbetningsföretag måste åstadkommas. Den huvudsakliga målsättningen är att upplysa om och ge stöd till värdet av livsmedel på alla nivåer samt att ge stöd till gradvis men väsentlig förändring. En minskning av salthalten skulle exempelvis fungera bäst om den gjordes långsamt men systematiskt, men det föreligger inga incitament för företag att omformulera sina produkter.

5.8 För att en heltäckande europeisk livsmedelspolitik verkligen ska vara relevant för de europeiska konsumenterna är det, när det gäller tillgångssidan, viktigt att livsmedel som produceras på ett hållbart sätt i EU är konkurrenskraftiga. Detta innebär att den europeiska jordbruksbaserade livsmedelssektorn kan leverera livsmedel till konsumenter till priser som inkluderar extra kostnader för sådana kriterier som hållbarhet, djurskydd, livsmedelssäkerhet och näring, men också en rimlig avkastning för jordbrukarna, samtidigt som den behåller sin ställning som det alternativ som föredras av de allra flesta konsumenterna.

5.9 Genomförandet av målen för hållbar utveckling tillhandahåller en mycket viktig ram för gemensamma åtgärder, med målsättningen att förse världens befolkning med livsmedel på ett hållbart sätt senast 2030. Frågor med anknytning till livsmedel och jordbruk berör alla de 17 målen för hållbar utveckling. WHO anger i synnerhet att tolv av målen för hållbar utveckling kräver åtgärder inom området nutrition. Målen för hållbar utveckling har en sådan karaktär att det för att genomföra dem krävs samarbetslösningar och holistiska lösningar som inbegriper olika avdelningar, ministerier, sektorer och hela livsmedelskedjan. Detta erbjuder stora möjligheter för EU-ledarskap på kontinental nivå.

5.10 En heltäckande livsmedelspolitik bör föra samma olika strategier i syfte att genomföra målen för hållbar utveckling och bör inbegripa befintligt flernivåstyre över flera sektorer för att åstadkomma en än mer integrerad politisk beslutsprocess. Europa håller på att ta fram ståndpunkter för olika pelare för livsmedelssystem, nämligen följande: — Jordbruk (en omformad GJP (24), snabbare utveckling av modeller för hållbar produktion, generationsskifte, en ekonomiskt livskraftig inkomst för jordbrukare, allmännytta för offentliga medel, djurskydd). — Balanserad territoriell utveckling/landsbygdsutveckling (Cork 2.0 (25)). — Hållbar bearbetning (omformulering av produkter). — En cirkulär ekonomi (26) (livsmedelssvinn, energieffektivitet). — Hållbar livsmedelskonsumtion (livsmedelsval som skyddar hälsan och miljön, en ledande roll för detaljhandeln). — Sociala konsekvenser (rättvis fördelning av löner och inkomster, socialt skydd). — Kulturella konsekvenser (regional/lokal identitet). — Hälsa, nutrition (hälsosammare kost, livsmedelssäkerhet). — Miljöskydd (mark (27), biologisk mångfald, vattenkvalitet/luftkvalitet). — Utbildning (skolutbildning, värdet av livsmedel, hur man lagar mat, vad som är bra mat). — Handel, inbegripet internationell handel (rättvisare handelsmetoder i livsmedelskedjan (28), livsmedelssuveränitet). — Utveckling (enhetlig politik för utveckling).

5.11 Denna nya heltäckande strategi bör vara dynamisk och inbegripa intressenter från hela livsmedelskedjan och det civila samhället som helhet, och därmed säkerställa en ansvarsfull och transparent ”livsmedelsdemokrati”.

5.12 Sammanfattningsvis bör en heltäckande livsmedelspolitik vara 1. miljömässigt, sociokulturellt och ekonomiskt hållbar, 2. integrerad över sektorer och styresnivåer, 3. inkluderande och omfatta alla samhällsområden, och 4. stärkande för rättvisa arbetsförhållanden på alla nivåer.

6. Färdplan – vilka steg behöver tas för att åstadkomma en heltäckande livsmedelspolitik?

6.1 Precis som grundarna av den gemensamma marknaden på 1950-talet såg livsmedel som centrala för ett bättre och fredligare Europa belyser EESK även i dag, sex årtionden senare, behovet av att börja inrätta ett mer hållbart livsmedelssystem för Europa. Påfrestningarna är vid det här laget välkända och det finns belägg för dem. Detta måste och kommer att tas itu med på lokal nivå och på medlemsstatsnivå. Det föreligger dock även ett behov av åtgärder på europeisk nivå.

6.2 EESK föreslår att en sektorsövergripande och interinstitutionell arbetsgrupp inrättas, som inbegriper olika generaldirektorat vid kommissionen och andra EU-institutioner, med målsättningen att utarbeta en handlingsplan för hållbar livsmedelsförsörjning, för att bistå EU när det gäller att uppnå livsmedelsrelaterade mål för hållbar utveckling. Handlingsplanen bör utarbetas genom ett samverkansbaserat förfarande som inbegriper intressenter längs med hela livsmedelskedjan, det civila samhället och forskare.

6.3 EESK ser en möjlighet till att organisera och inrätta ett forum där det civila samhället kan engagera sig och aktivt delta i detta förfarande, som bygger på den drivkraft som skapats genom EESK:s expertutfrågningar i detta ämne.

6.4 JRC, generaldirektoratet för forskning och innovation samt medlemsstaternas forskningsorgan uppmanas att ta fram en ”resultattavla för hållbara livsmedel i EU” som kan uppmuntra till och utgöra ett verktyg för övervakning av uppfyllandet av de fastställda målen. Det kommer att krävas en kombination av nya och gamla indikatorer för att införliva livsmedelsrelaterade mål för hållbar utveckling och andra internationella mål (t.ex. mål för utsläpp av växthusgaser) i en europeisk ram och att anpassa dem till denna.

6.5 Kommissionen, parlamentet och rådet uppmanas att undersöka möjligheten att inrätta ett särskilt generaldirektorat för livsmedel, som skulle förbättra samordningen av arbetsuppgifter och ansvarsområden inom all livsmedelsrelaterad politik, från gemensamma metoder för livscykelanalys till stordata om livsmedel och hållbar nutrition. Detta nya generaldirektorat skulle tillhandahålla den nödvändiga ramen för prioritering av livsmedel och i förhållande till behoven ansvara för reglering, lagstiftning och verkställande, enligt vad som är lämpligt.

6.6 Ett nytt europeiskt livsmedelspolitiskt råd bör inrättas. Vissa medlemsstater har redan sådana organ (till exempel Nordic Food Policy Lab i Nederländerna). Det skulle ge råd om de omställningar som enligt forskarna behövs för att uppfylla målen för hållbar utveckling och Parisavtalet om klimatförändringar.

6.7 Omställningen till hållbara europeiska livsmedelssystem kräver att råd avseende hälsa, nutrition, miljö och ekonomi integreras bättre. EESK stöder utarbetandet av EU-riktlinjer för en hållbar kost, som bygger på initiativ från Tyskland, Frankrike, Nederländerna och Sverige om att förse konsumenter och branschen med tydligare vägledning om hur en bra kost kan kombineras med en lägre miljöpåverkan, och om att förhindra felaktiga påståenden om miljö och hälsa, samtidigt som kulturella preferenser beaktas. Detta bör återspeglas i ett nytt smart system för märkning av hållbara livsmedel.

Bryssel den 6 december 2017. Georges DASSIS Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) Yttrande om ”En möjlig omformning av den gemensamma jordbrukspolitiken” (EUT C 288, 31.8.2017, s. 10).

(2) HLPE (högnivåpanelen av experter), 2017. Nutrition and food systems (nutrition och livsmedelssystem).

(3) Se fotnot 1.

(4) http://www.ehnheart.org/cvd-statistics.html

(5) Euromonitor International, Passport Nutrition 2017.

(6) Oxfam (2015), A Europe for the Many, Not the Few (ett Europa för många, inte ett fåtal).

(7) T.ex. Hoekstra & Mekonnen (2016).

(8) OECD (2014).

(9) https://www.eea.europa.eu/data-and-maps/indicators/soil-erosion-by-water-1/assessment

(10) https://www.eea.europa.eu/highlights/fish-to-fork-a-need

(11) www.fao.org/nr/sustainability

(12) EESK:s yttrande om ”Otillbörliga affärsmetoder mellan företag i livsmedelskedjan” (EUT C 34, 2.2.2017, s. 130).

(13) http://ec.europa.eu/food/safety/food_waste_en

(14) Mason & Lang (2017). Sustainable Diets (hållbar kost). Abingdon: Routledge.

(15) Freibauer, Mathijs et al (2011), tredje rapporten från den ständiga kommittén för jordbruksforskning till Europeiska kommissionen.

(16) http://www.fooddrinkeurope.eu/publication/data-trends-of-the-european-food-and-drink-industry-2016/

(17) Falkenberg K (2016). Sustainability Now! A European Vision for Sustainability (hållbarhet nu – en europeisk vision för hållbarhet). EPSC, utgåva 18, 20 juli.

(18) WHO – europeiska regionen (2013) http://www.euro.who.int/__data/assets/pdf_file/0019/191125/e96859.pdf.

(19) https://www.statista.com/statistics/237928/online-advertising-spending-in-western-europe/

(20) Cartoon characters and food: just for fun? (tecknade figurer och livsmedel – bara på skoj?), ståndpunktsdokument, BEUC, 2017.

(21) Se fotnot 12.

(22) http://www.fooddrinkeurope.eu/uploads/publications_documents/Data_and_trends_Interactive_PDF_NEW.pdf

(23) Resultat av studien från universitetet för kemi och teknik i Prag, 2015, http://www.sehnalova.cz/soubory/rozdily-potravin/Prezentace.pdf

(24) Se fotnot 1.

(25) EESK:s yttrande om ”Från Cork 2.0-förklaringen till konkreta åtgärder” (EUT C 345, 13.10.2017, s. 37).

(26) EESK:s yttrande om ”Paketet för cirkulär ekonomi” (EUT C 264, 20.7.2016, s. 98).

(27) EESK:s yttrande om Markanvändning för hållbar livsmedelsproduktion och ekosystemtjänster (antaget den 18 oktober 2017, ännu ej offentliggjort i EUT).

(28) Se fotnot 12.