EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 25.03.1997 
K0M(97) 129 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
STÖD FÖR STRUKTURANPASSNING OCH SKULDLÄTTNAD I KRAFTIGT 
SKULDTYNGDA AVS-LÄNDER 
GEMENSKAPENS SVAR PÅ INITIATIVET FÖR SKULDLÄTTNAD FÖR 
KRAFTIGT SKULDTYNGDA FATTIGA LÄNDER 
Förslag till 
RÅDETS BESLUT 
om extraordinärt stöd till förmån för kraftigt skuldtyngda AVS-stater 
(framlagt av kommissionen) 

Vf 1-C 
u -u EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
STÖD FÖR STRUKTURANPASSNING OCH SKULDLÄTTNAD I KRAFTIGT 
SKULDTYNGDA AVS-LÄNDER 
GEMENSKAPENS SVAR PÅ INITIATIVET FÖR SKULDLÄTTNAD FÖR 
KRAFTIGT SKULDTYNGDA FATTIGA LÄNDER 
INNEHÅLL 
1. Inledning 
2. Initiativet för skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder 
(HIPC-initiativet) 3 
3. Fordringar på gemenskapsnivå gentemot kraftigt skuldtyngda fattiga 
länder och möjliga kostnader för gemenskapen 
4. Riktlinjer för gemenskapens bidrag till HIPC-initiativet 6 
5. Ökat stöd från gemenskapen till de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna -
förslag till hur gemenskapen kan agera i egenskap av biståndsgivare 7 
5.1 Ytterligare strukturanpassningsstöd 7 
5.2 Stöd till skuldlättnad vad gäller skulder till kommersiella fordringsägare 7 
5.3 Tekniskt stöd till skuldförvaltning 8 
6. Stöd till skuldlättnad - förslag till hur gemenskapen kan agera i egenskap av 
fordringsägare 9 
6.1 Tillvägagångssätt för skuldlättnad 9 
a) Skuldavskrivning eller refinansiering l) 
b) Koncentration av skuldlällnadsålgärderna på speciallån / 0 
c) Landbeslut 11 
6.2 Finansiering av gemenskapens deltagande 12 
a) Finansiering via återflöden 12 
b) Praktiska mekanismer 13 
7. Slutsatser 13 
1. Inledning 
För en grupp låginkomstländer, främst i Afrika söder om Sahara, är skuldbördan 
fortfarande betungande, och detta trots att dessa länder gjort ansträngningar att 
genomföra ekonomiska reformer och föra en sund makroekonomisk politik. Under senare 
år har fordringsägare och biståndsgivare genomfört en rad åtgärder för att lindra 
skuldbördan för de fattigaste länderna, men för en grupp kraftigt skuldtyngda fattiga 
länder (Heavily Indebted Poor Countries, HIPCs) har dessa åtgärder inte varit tillräckliga 
för att la ned skuldbördan till en hållbar nivå. Till följd av detta har den internationella 
debatten i skuldfrågan allt mer kommit att fokuseras på mer långsiktiga och heltäckande 
lösningar på de kraftigt skuldtyngda fattiga ländernas skuldproblem. Ett viktigt steg i 
denna riktning var Parisklubbens beslut att bevilja skuldlättnader avseende hela skulden, i 
syfte att öppna en väg för dessa länder bort från upprepade omförhandlingar. 
Mera nyligen har Internationella valutafonden och Världsbanken vid sina möten under 
våren 1996 lagt fram ett omfattande åtgärdsprogram för att lindra skuldbördan för de 
kraftigt skuldtyngda fattiga länderna - HIPC-initiativet. Vid IMFs och Världsbankens 
årliga möten under hösten 1996 godkände interims- och utvecklingskommittéerna 
initiativet. I detta initiativ inbegrips samordnade åtgärder av alla fordringsägare för att 
minska skuldbördan till en hållbar nivå. Ett nytt viktigt element i detta initiativ är att man 
erkänner behovet av att även ta itu med den multilaterala skuldbördan som del av ett 
lands totala skuldbörda. 
Europeiska gemenskapen berörs av detta initiativ både som en betydande 
utvecklingspartner för de berörda länderna och som fordringsägare till dessa länder. 
Som biståndsgivare stödjer gemenskapen dessa länder inom ramen för Lomé­
konventionen - de totala anslagsramarna för det andra finansiella protokollet uppgår till 
14,6 miljarder ecu för de 70 AVS-staterna. Gemenskapen bidrar framförallt med 
avsevärda finansiella och tekniska resurser till de AVS-stater som genomför 
strukturanpassningsprogram. 
Som fordringsägare uppgår gemenskapens sammanlagda fordringar gentemot de 11 AVS-
stater, som troligtvis kommer att vara i mest behov av åtgärder inom ramen för initiativet, 
till cirka 600 miljoner ecu i nominella termer. 
Skuldfrågan har varit av största vikt för AVS-staterna vid förhandlingarna om de olika 
Lomé-konventionerna. Gemenskapen har vidtagit ett flertal åtgärder för att undvika att 
AVS-staternas skuld till gemenskapen ökas på ytterligare. Alltsedan den fjärde Lomé­
konventionen förmedlas alla resurser ur EUF, utom riskkapital, i form av gåvobistånd, 
eftersom det inte längre finns varken speciallån eller krav på att de länder som erhåller 
Stabex-överföringar skall bidra till systemets påfyllnad. Dessutom beslutade rådet 1991 
att avskaffa skyldigheten att bidra till återbetalningen av Stabex-medel som beviljats 
inom ramen för tidigare konventioner, och inom ramen för halvtidsöversynen av den 
fjärde Lomékonventionen 1995 kom gemenskapen överens om att omvandla alla 
speciallån, som beviljats under tidigare konventioner, men som ännu inte hade utbetalats, 
till gåvobistånd. 
Inom ramen för initiativet föreslår kommissionen ytterligare åtgärder för alt lindia 
skuldbördan för de kraftigast skuldtyngda AVS-staterna. Målet för det förslag som 
presenteras i detta meddelande är att stärka anpassningsprocessen i dessa länder i syfte alt 
underlätta hållbar tillväxt och minskad fattigdom. För att nå detta mål kommer dessa 
länder även fortsättningsvis att behöva tillräckligt med bistånd, även efter att de erhållit 
skuldlättnadsåtgärder inom ramen för HIPC-initiativet. I detta sammanhang bör det 
påpekas att gemenskapens roll i förhållande till dessa länder även fortsättningsvis 
huvudsakligen kommer att vara biståndsgivarens, vars funktion är att ge finansiellt och 
tekniskt stöd till dessa länders reform- och utvecklingsansträngningar. Stöd av detta slag 
är och förblir av grundläggande betydelse för de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna. 
Det föreslås att gemenskapen, i dess roll som biståndsgivare, säkerställer och stärker sitt 
stöd till kraftigt skuldtyngda fattiga AVS-stater genom följande åtgärder: 
i) genom att, från fall till fall, bevilja ytterligare stöd till strukturanpassning; 
ii) genom att, från fall till fall, överväga stöd till skuldminskning avseende 
kommersiella skulder; 
iii) genom att stärka stödet till skuldförvaltning. 
Det föreslås att gemenskapen, i dess roll som fordringsägare, 
iv) vidtar åtgärder för att minska nettonuvärdet av de stödberättigade ländernas skuld 
till gemenskapen. 
2. Initiativet för skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder 
Den huvudsakliga målsättningen för skuldinitiativet är att säkerställa att anpassnings- och 
reformansträngningarna i de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna inte hindras av fortsatt 
stora skuld- och skuldtjänstbördor. Av de analyser som gjorts av IMF och Världsbanken 
framgår att skuldbördan för ett antal kraftigt skuldtyngda fattiga länder, på medellång 
sikt, kommer att ligga kvar på nivåer över vad som är hållbart, även efter att alla 
nuvarande skuldlättnadsmekanismer tillämpats och trots dessa länders ansträngningar alt 
bedriva en tillväxtorienterad politik. HIPC-initiativet bygger på att det internationella 
finanssamfundet åtar sig att vidta åtgärder för att sänka dessa länders skuldbördor till 
hållbara nivåer, under förutsättning att länderna genomgår en period med en sund 
ekonomisk politik. En viktig del av initiativet är målsättningen att ta itu med de kraftigt 
skuldtyngda fattiga ländernas skuldproblem på ett heltäckande sätt, vilket inbegriper 
samordnade åtgärder av bilaterala, kommersiella och multilaterala fordringsägare. En 
annan viktig del är den nya ansatsen för bedömning av vad som är en hållbar skuldbörda. ' 
Interims- och utvecklingskommittéerna gav initiativet sitt stöd vid Internationella 
valutafondens och Världsbankens årliga möten under hösten 1996, då det bekräftades att 
båda Bretton-Woods-institutionerna skulle delta i initiativet. I sina kommunikéer lade 
Interims- och utvecklingskommittéerna särskild vikt vid initiativets bredd och uppmanade 
andra fordringsägare att delta i initiativet på likvärdiga grunder och uppmanade de 
fordringsägare som ännu inte fastställt sitt deltagande att göra detta så snart som möjligt. 
Vad gäller bilaterala fordringsägare har Parisklubben sagt sig vara villig att, frän fall till 
fall, gå utöver Neapelvillkoren och bevilja upp till 80 % skuldlättnad i nuvärdestermer till 
de länder som är berättigade till ytterligare skuldlättnad inom ramen för HIPC-initiativet. 
Dessutom skulle länder som erhåller stöd inom ramen för initiativet, i enlighet med 
nuvarande praxis, vara tvungna att försöka få till stånd en likvärdig behandling av de 
skulder man har till andra bilaterala och kommersiella fordringsägare. 
Initiativet är öppet för alla kraftigt skuldtyngda fattiga länder som genomför eller antar 
strukturanpassningsprogram med stöd från IMF och Världsbanken och som har en 
ohållbar skuldbörda även efter att existerande skuldlättnadsmekanismer tillämpats. För att 
komma ifråga för skuldlättnadsåtgärder utöver nuvarande metoder måste de berättigade 
länderna uppvisa en period av gott genomförande av ett reformprogram baserat pä 
ekonomiska, strukturella och sociala reformer. Utöver en sund makroekonomisk politik, 
läggs inom initiativet särskild vikt vid att förbättra de offentliga utgifternas kvalitet, att 
stärka den institutionella kapaciteten och att förbättra tillhandahållandet av sociala 
tjänster. I bilaga 5 finns en beskrivning av huvuddragen och de olika etapperna i 
initiativet. 
Världsbanken och IMF har gjort bedömningen att 13 länder skulle vara i behov av 
åtgärder utöver nuvarande skuldlättnadsmekanismer. Av dessa är 11 AVS-stater2. Denna 
lista över länder är endast preliminär. Det kan komma att visa sig att andra länder också 
är stödberättigade när det är dags att fatta ett beslut om dem. Det är troligt att en handfull 
länder är aktuella för beslut under 1997 när fordringsägarna måste komma överens om 
omfattningen av de åtgärder som skall vidtas, med utgångspunkt från särskilt framtagna 
analyser av hållbara skuldnivåer. Vid tidpunkten för beslut för vart och ett av länderna 
kommer de berörda fordringsägarna att uppmanas att åta sig att vidta åtgärder för att 
minska nettonuvärdet av sina fordringar gentemot det berörda landet, efter det att landet 
har uppvisat ännu en period med sund ekonomisk politik. Det land för vilket det troligtvis 
först krävs att gemenskapen vidtar åtgärder är Uganda, för vilket ett beslut om huruvida 
1 Vad som är en hållbar skuld kommer, utifrån varje enskilt fall, att fastställas till mellan 200 % och 
250 % av exporten vad gäller den sammanlagda skuldens nuvärde och till mellan 20 % och 25 % av 
exporten vad gäller räntor och amorteringar. 
2 Dessa 13 länder är Burundi, Etiopien, Guinea-Bissau, Madagaskar, Moçambique, Myanmar, 
Nicaragua, Niger, Rwanda, Säo Tomé och Principe, Uganda, Zaire och Zambia. Gemenskapen har inga 
fordringar gentemot Myanmar och Nicaragua. 
landet är berättigat till skuldlättnad och om omfattningen av skuldlättnadsbehovet 
kommer att krävas i början av våren 1997. 
3. Fordringar på gemenskapsnivå gentemot de kraftigt skuldtyngda fattiga 
länderna och möjliga kostnader för gemenskapen 
Gemenskapens fordringar gentemot de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna faller inom 
ramen för Lomé-samarbetet. De kraftigt skuldtyngda fattiga länder som har skulder till 
gemenskapen är alla AVS-stater och skulderna har uppstått inom ramen för de olika 
Lomé-konventionerna och dessförinnan Yaoundé-konventionerna. Gemenskapens 
fordringar gentemot de kraftigt skuldtyngda fattiga länder som eventuellt kan vara 
stödberättigade har uppstått genom följande instrument: speciallån, riskkapital och lån 
frän europeiska Investcringsbanken frän bankens egna resurser. 
Europeiska gemenskapen är en ganska liten fordringsägare inom HIPC-initiativet. 
Gemenskapens sammanlagda fordringar gentemot de 11 AVS-stater som för närvarande 
förväntas vara i behov av åtgärder inom ramen för initiativet uppgår till 595 miljoner ecu 
i nominellt värde3. Speciallån står för 69 % av detta belopp, riskkapital för 30 % och lån 
från Europeiska Investeringsbanken från bankens egna resurser för 1 % av gemenskapens 
sammanlagda fordringar. Kommissionen uppskattar att nettonuvärdet av dessa fordringar 
uppgår till cirka 300 miljoner ecu. I bilagorna 2 och 3 ges en beskrivning av dessa tre 
instrument och storleken på fordringarna avseende de olika instrumenten gentemot vart 
och ett av länderna. 
Vad gäller de kostnader som initiativet medför för gemenskapen bör två aspekter särskilt 
betonas. För det första innehåller alla kostnadsberäkningar ett stort mått av osäkerhet, 
eftersom kostnaderna endast kommer att fastställas land för land, i takt med att länderna 
når sina beslutstillfallen i initiativet. Besluten för de enskilda länderna kommer att spridas 
ut över ett antal år. Det kommer därför att förbli osäkert vilka länder som verkligen 
kommer att behöva ytterligare skuldlättnad inom ramen för initiativet, hur myckel 
nettonuvärdet av de enskilda ländernas skulder behöver minskas för att komma ner till en 
hållbar nivå och vilka länder som kvalificerar sig på basis av en god ekonomisk politik. 
Det är inte säkert att alla de 11 länder som man tror kommer att behöva 
skuldlättnadsåtgärder kommer att kvalificera sig för initiativet, eftersom vissa av de 
potentiellt berättigade länderna kanske inte påbörjar anpässningsprogram eller genomgår 
en tillräckligt lång period av sund ekonomisk politik. Vidare kan det i detta skede inte 
uteslutas att andra länder kan komma i fråga för åtgärder. För det andra kommer besluten 
om och genomförandet av åtaganden om skuldlättnad att spridas över flera år och således 
kommer fordringsägarnas faktiska kostnader också att fördelas på motsvarande sätt (se 
bilaga 7 för en preliminär tidsplan för beslut gällande berörda länder. 
3 I överensstämmelse med riktlinjerna för detta initiativ gäller uppgifterna i detta meddelande endast län 
som beviljats till eller garanteras av den offentliga sektorn. Uppgifterna gäller endast för belopp som 
redan utbetalats (om inget annat anges). 
Sammanfattningsvis kan sägas att det är svårl att göra en tillförlitlig beräkning av de 
kostnader som initiativet innebär för gemenskapen och alla kostnadsberäkningar som görs 
i detta skede kan endast betraktas som preliminära. Enligt de beräkningar som gjorts av 
Världsbanken/IMF skulle gemenskapens kostnader kunna komma att uppgå till 150 
miljoner ecu i 1996 års penningvärde, förutsatt att de 11 AVS-stater som nämns ovan 
deltar i initiativet4. Detta skulle motsvara cirka 5 % av den totala kostnad som de 
multilaterala fordringsägarna har att bära. De årliga kostnaderna förväntas inte överstiga 
några tiotal miljoner ecu per år i genomsnitt. 
Eftersom det i denna beräkning finns ett antal osäkerhetsfaktorer bör det påpekas att de 
faktiska kostnaderna kan komma att avsevärt avvika från de belopp som anges här. 
4. Riktlinjer for gemenskapens deltagande i initiativet 
Följande grundsatser är tänkta som riktlinjer för gemenskapens agerande inom ramen for 
HIPC-initiativet: 
i) Målsättningen för gemenskapens deltagande i detta initiativ bör vara att stärka 
anpassningsprocessen i de berörda länderna, genom att länderna ges incitament till 
djupgående reformer, och att göra anpassningsprocessen hållbar på lång sikt 
genom att gemenskapen ger sitt stöd till breda reformprogram baserade pä 
makroekonomiska, strukturella och sociala reformer. 
ii) Gemenskapen bör även fortsättningsvis ha en framträdande roll vad gäller stöd till 
kraftigt skuldtyngda fattiga länder och tillhandahålla finansiellt och tekniskt stöd 
till strukturanpassning och fattigdomsbekämpning. 
iii) Gemenskapen bör bekräfta sitt åtagande att delta i HIPC-initiativet vad gäller 
fordringar på gemenskapsnivå genom att vidta åtgärder där så krävs för att minska 
nettonuvärdet av gemenskapens fordringar gentemot de berörda länderna. Detta 
bör ske parallellt med de åtgärder som vidtas av andra fordringsägare. 
iv) Gemenskapens agerande bör vara i överensstämmelse med HIPC-initiativet och 
åtgärder vidtas, fall för fall, inom en allmän ram. 
4.Här är det nödvändigt att göra två distinktioner: För det första bygger kostnadsberäkningarna på 
antaganden om den ekonomiska utvecklingen i de berörda länderna. De faktiska kostnaderna för en viss 
grupp länder kan komma att skilja sig från beräkningarna, om de faktorer som antagandena bygger på 
ändras, till exempel om exporttillväxten eller nivån för biståndet till landet blir högre eller lägre än 
väntat. För det andra bygger denna kostnadsberäkning på uppgifter som lämnats in till Världsbanken 
inom ramen för gäldenärsrapporteringssystemet (Debtor Reporting System) och inte direkt på uppgifter 
från gemenskapen. Därför kan det förekomma felaktigheter i de data som använts. En jämförelse av 
dessa data pågår för närvarande och förhandsuppgifter tyder på att de preliminära uppskattningar av 
kostnaderna för gemenskapen som gjorts av Världsbanken och IMF skulle kunna vara i överkant. 
v) Åtgärder inkluderande skuldlättnad beträffande gemenskapens fordringar bör 
vidtas på ett sådant sätt att de deltagande gemenskapsinstitutionernas ställning 
som prioriterade fordringsägare inte påverkas negativt. 
vi) Det till skuldlättnad berättigade landet får inte befinna sig i en situation där 
utvecklingssamarbetet med gemenskapen har avbrutits. 
vii) Gemenskapens åtgärder för skuldlättnad får inte avse betalningseftersläpningar. 
Dessa bör i princip vara avbetalade innan det berättigade landet kan komma i 
fråga för skuldlättnadsåtgärder. 
5. Ytterligare stöd från gemenskapen till de kraftigt skuldtyngda fattiga 
länderna - förslag till hur gemenskapen kan agera i egenskap av 
biståndsgivare 
Det föreslås att gemenskapen, i dess roll som viktig biståndsgivare, vidtar tre åtgärder 
inom ramen för befintliga EUF-medel, för att förbättra sitt stöd till de kraftigt 
skuldtyngda fattiga AVS-staterna. 
5.1 Ytterligare strukturanpassningsstöd 
Även om de kraftigt skuldtyngda fattiga länderna kontinuerligt har erhållit positiva 
nettotransfereringar pä förmånliga villkor gör deras biståndsberoende dem särskilt 
sårbara. Kommissionen har i sin roll som stor biståndsgivare vad gäller stöd till 
strukturanpassning alltid betonat vikten av att strukturanpassningsprocessen i kraftigt 
skuldtyngda länder ges tillräcklig finansiering. För de länder som är berättigade till 
skuldlättnad inom ramen för HIPC-initiativet, kommer tillräckliga nivåer på 
biståndsflödena att vara av avgörande betydelse för dessa länders utveckling, även efter 
att de deltagit i initiativet. Ett antal andra kraftigt skuldtyngda fattiga länder kommer även 
fortsättningsvis att ha stora finansieringsbehov, i synnerhet de länder vars skuldbörda 
ligger strax under de kritiska tröskelvärden som fastställs inom ramen för initiativet, och 
som därför inte är berättigade till ytterligare skuldlättnad. Det är viktigt att även dessa 
länder erhåller tillräckligt med bistånd till stöd för sina strukturanpassnings­
ansträngningar. 
Kommissionen anser att det finns ett behov av att säkerställa att de kraftigt skuldtyngda 
fattiga länderna erhåller tillräckligt ekonomiskt stöd. Kommissionen föreslår därför all 
gemenskapen, inom ramen för de befintliga resurserna för strukturanpassning, beviljar 
ytterligare stöd till kraftigt skuldtyngda fattiga länder, från fall till fall, och med 
utgångspunkt från det enskilda landets finansieringsbehov och ekonomiska resultat. 
5.2 Stöd till skuldlättnad vad gäller skulder till kommersiella fordringsägare 
För huvuddelen av de fattigaste länderna är skulden till kommersiella fordringsägare 
relativt liten. Men även om andelen kommersiella skulder är förhållandevis liten i dessa 
länder, kan det finnas påtagliga vinster av att skulderna undanröjs. Således bör varje form 
av omfattande åtgärd för att komma tillrätta med de kraftigt skuldtyngda fattiga ländernas 
skuldproblem innehålla åtgärder för att minska skuldbördan gentemot kommersiella 
fordringsägare. Detta sker genom åtgärder för att hjälpa dessa länder att köpa tillbaka sina 
kommersiella skulder på andrahandsmarknaden till kraftigt nedsatta priser. Ett antal av de 
kraftigt skuldtyngda fattiga länder som kan vara berättigade till skuldlättnad inom ramen 
for initiativet har redan företagit skuldäterköpsaktioner med ekonomiskt stöd frän IMF 
och bilaterala biståndsgivare och ytterligare operationer planeras. Följaktligen förväntas 
behovet av stöd av delta slag alt kvarstå, även om del kommer att minska i takt med att 
antalet länder som behöver genomföra skuldåterköp blir färre. 
Gemenskapen kan tillsammans med andra biståndsgivare bidra till dessa ansträngningar. 
Kommissionen föreslår att gemenskapen, från fall till fall, och om det stödmottagande 
landet begär stöd av detta slag, bör kunna bidra till internationellt samordnade och 
understödda skuldåterköpsoperationer avseende kraftigt skuldtyngda A VS-staters skulder 
till kommersiella fordringsägare. Dessa åtgärder förslås finansieras genom det berörda 
landets nationella indikativa program.5 
5.3 Tekniskt stöd till skuldförvaltning 
Brister i de skuldsatta ländernas kapacitet att förvalta sina skulder har ofta medfört alt 
skuldbetalningarna blivit dyrare och mer resurskrävande. Förbättrad förvaltning av 
utlandsskulden kan därför få påtagliga effekter vad gäller minskning av det kredittagande 
landets administrativa börda och ibland också skuldens kostnader. Under senare år har 
mänga kraftigt skuldtyngda fattiga länder infört datoriserade system lor skuldförvaltning 
och genomfört utbildningsprogram med stöd från biståndsgivare. 
Enligt artikel 240 i Lomékonventionen kan gemenskapen, på begäran av en AVS-stat, ge 
stöd för utredning av och sökande efter praktiska lösningar på skuldsättning och 
svårigheter att sköta skuldtjänsten, utbildning i skuldhantering och i internationella 
finansieringsförhandlingar samt ge bistånd till AVS-staterna för utveckling av flexibla 
metoder och instrument för skuldförvaltning. 
Kommissionen anser att det finns anledning att stärka detta stöd och föreslår all 
gemenskapen, från fall tillfall, bör undersöka vilka möjligheter det finns att utöka stödet 
till skuldförvaltning, i samverkan med det stöd som ges av andra biståndsgivare och 
organisationer. 
- Det bör påpekas att det faktum att det ges gåyobistånd för aktioner för att köpa tillbaka skulder inte 
innebär att kommersiella kreditgivare befrias från sin del av bördan inom HIPC-initiativet för skuldlättnad. 
Kommersiella fordringsägare förväntas fortfarande bevilja skuldlättnad i minst den omfattning som 
beslutas av Parisklubben. 
6. Stöd till skuldlättnad - Förslag till hur gemenskapen kan agera i egenskap av 
fordringsägare 
Initiativet bygger på att alla fordringsägare deltar - bilaterala, multilaterala och 
kommersiella - vilka uppmanas att bistå med extraordinärt stöd och skuldlättnader utöver 
nuvarande villkor, sä all de deltagande länderna kan uppnii en hållbar skuldbörda. 
Kommissionen föreslår att gemenskapen i dess roll som fordringsägare ansluter sig till 
dessa ansträngningar och vidtar åtgärder för att minska nettonuvärdet av gemenskapens 
fordringar på de berörda länderna. 
6.1 Tillvägagångssätt för skuldlättnad 
a) Skuldavskrivning eller refinansiering 
Inom initiativet har varje enskild fordringsägare nästan obegränsat utrymme att själv 
utforma sina metoder för deltagande i initiativet. Olika internationella finansiella 
institutioner förväntas delta i detta initiativ på olika sätt, i enlighet med vars och ens 
statuter och finanspolicy. Vad gäller gemenskapens agerande bör behandlingen av 
fordringar på gemenskapsnivå vara i överensstämmelse med målsättningarna för HIPC-
initiativet och de riktlinjer som föreslagits i avsnitt 4 ovan. Vid behandlingen av 
fordringar på gemenskapsnivå väcks i synnerhet viktiga principiella frågor avseende de 
medverkande gemenskapsinstitutionernas ställning som prioriterade fordringsägare. 
Vad gäller på vilka sätt gemenskapen kan delta i initiativet, finns det i princip tvä 
tillvägagångssätt för att åstadkomma skuldlättnad: i) direkt skuldavskrivning 
(efterskänkning av skulden) eller ii) refinansiering på gåvovillkor av utestående 
fordringar. I det senare fallet kan gåvobistånd beviljas för att hjälpa det berörda landet att, 
helt eller delvis, antingen återbetala skulden i förskott eller betala räntor och amorteringar 
i takt med att dessa förfaller till betalning. 
Det kan förefalla som om skuldavskrivning vore den mest okomplicerade metoden för att 
uppnå initiativets målsättningar. Emellertid bör denna möjlighet uteslutas vad gäller län 
från EIB från bankens egna resurser och vad gäller riskkapital, om EIB skall behandlas 
pä samma sätt som övriga multilaterala finansiella institutioner, vilka har tillbakavisat 
möjligheten att göra en direkt avskrivning av fordringar av den orsaken att en sådan 
åtgärd skulle kunna skada deras ställning som prioriterade fordringsägare.6 
Situationen skulle kunna vara annorlunda för speciallån, där det skulle kunna anföras att 
dessa skulders särskilda karaktärislika skulle kunna ge vid handen att det kunde vara 
lämpligt att bevilja en direkt skuldavskrivning. I detta sammanhang bör det noteras att 
detta låneinstrument inte förnyades i den fjärde Lomé-konventionen, eftersom det ansågs 
lämpligare att bevilja stöd av detta slag i form av gåvobistånd. Avskrivning av utestående 
speciallån skulle motsvara en retroaktiv justering av villkoren för detta bistånd och skulle 
vara i linje med liknande skuldlättnadsåtgärder som vidtagits av medlemsstaterna 
6 Eftersom både EIB-lån ur bankens egna medel och riskkapital undertecknas av EIB skulle en 
avskrivning av dessa kunna påverka EIB:s ställning som prioriterad fordringsägare negativt. 
avseende deras bilaterala biståndskrediter. Det skulle kunna anföras att en avskrivning 
skulle ha fördelar genom att den är administrativt enklare och genom att den skulle göra 
gemenskapens agerande mera synligt. Slutligen skulle det kunna anföras att avskrivning 
av speciallån inte skulle inverka negativt på gemenskapens ställning som prioriterad 
fordringsägare generellt sett, eftersom denna åtgärd skulle vidtas inom ramen för ett 
extraordinärt initiativ av det internationella samfundet för att bistå en begränsad grupp 
länder. 
Dessa argument bör dock vägas mot risken att en sådan åtgärd, till och med vad gäller 
speciallån, skulle kunna inverka negativt på gemenskapens ställning som en de facto 
prioriterad fordringsägare. Kommissionen är medveten om vilka svårigheter direkt 
avskrivning av gemenskapens fordringar skulle kunna medföra, och med tanke på all 
övriga prioriterade fordringsägare har avvisat denna möjlighet föreslår Kommissionen 
att gemenskapen vidtar åtgärder för att re finansiera skulden med hjälp av gåvobistånd. 
Detta skulle vara i överensstämmelse med de tillvägagångssätt som övriga prioriterade 
fordringsägare beslutat sig för. 
Som nämns ovan skulle refinansiering på gåvovillkor kunna möjliggöra för 
mottagarlandet att, helt eller delvis, antingen återbetala sin skuld i förskott eller betala 
räntor och amorteringar på skulden i takt med att dessa förfaller till betalning. Det 
förefaller lämpligare att bevilja refinansiering av detta slag i form av en enda utbetalning 
för återbetalning av skulden i förskott, snarare än för att täcka räntor och amorteringar i 
takt med att de förfaller till betalning. Fördelen med förskottssbetalning av skulden är att 
man härigenom undviker att åtgärderna för skuldlättnad för varje enskilt land sprids ut 
över många år. Detta tillvägagångssätt skulle också vara administrativt enklare både för 
gemenskapen och för gäldenärsländerna. Vidare skulle återbetalning vara helt i 
överensstämmelse med de möjligheter som lagts fram av Världsbanken inom ramen för 
den av Internationella utvecklingsfonden förvaltade Multilateral Trust Fund. 
b) Koncentration av skuldlättnadsåtgärderna till speciallån 
Som beskrivits ovan härrör gemenskapens fordringar från följande tre instrument: 
speciallån, riskkapital och, om än i väldigt liten utsträckning, från EIB-lån från bankens 
egna resurser. Alla dessa tre former av lån omfattas av initiativet. Gemenskapen förväntas 
vidta åtgärder för att minska nuvärdet av sina totala fordringar gentemot varje enskilt land 
som omfattas av initiativet. Emellertid behöver gemenskapen inte vidta separata åtgärder 
för vart och ett av instrumenten, utan kan välja att se gemenskapens fordringar som en 
helhet och vidta åtgärder avseende sina samlade fordringar på vart och ett av länderna. 
Med andra ord innebär detta att skuldlättnadsåtgärderna kan koncentreras till ett av 
gemenskapens instrument, förutsatt att gemenskapen genom dessa åtgärder åstadkommer 
den överenskomna minskningen av skuldens nuvärde för vart och ett av länderna. 
Kommissionen föreslår alt skuldlättnadsåtgärderna koncentreras på speciallånen. För del 
första skulle det ur administrativ synvinkel vara enklast att koncentrera gemenskapens 
åtgärder till ett instrument. För det andra, förefaller det, i enlighet med vad som 
diskuterats i föregående avsnitt, lämpligt att koncentrera skuldlättnadsåtgärderna till 
speciallån, mot bakgrund av instrumentets speciella egenskaper. En sådan åtgärd skulle 
vara i linje med de åtgärder som redan vidtagits avseende detta instrument (som 
10 
exempelvis att instrumentet speciallån inte förnyades i den fjärde Lomé-konventionen 
samt all ännu inte beviljade speciallän omvandlats till gåvobistånd). Kommissionen anser 
att gemenskapens agerande hör syfta till att undanröja utestående speciallån för de 
länder som omfattas av initiativet. 
För de länder som troligtvis kommer att vara berättigade att delta i initiativet varierar 
andelen speciallån i den sammanlagda skulden till gemenskapen från land till land. För de 
flesta av de länder som eventuellt kan komma i fråga är den del av deras skuld till 
gemenskapen som utgörs av speciallån relativt stor. Därför förväntas det; för de flesta av 
länderna, vara tillräckligt att gemenskapen vidtar åtgärder vad gäller special lån för att 
åstadkomma den nödvändiga skuldminskningen i nuvärdestermer. Emellertid kan det i 
vissa fall vara så att gemenskapen inte kan nå den överenskomna skuldlättnadsnivän 
enbart med hjälp av åtgärder avseende speciallån. Så kan vara fallet för de länder vars 
speciallån endast utgör en mindre del av den utestående skulden till gemenskapen och 
detta gäller naturligtvis också för de länder som inte har några utstående special lån. / 
sådana fall föreslås att de berörda länderna erhåller gåvobistånd, för att täcka dessa 
länders betalningar på riskkapitallån, i den utsträckning som krävs för att nå en hållbar 
skuldnivå. 
Som anges i avsnitt 3 ovan har de länder som för närvarande förväntas komma i fräga för 
åtgärder inom ramen för initiativet praktiskt taget inga utestående EIB-lån från bankens 
egna resurser. Inte desto mindre är det möjligt att andra länder kan komma i fråga för 
initiativet, gentemot vilka gemenskapen har avsevärda fordringar i form av EIB-lån. Om 
så är fallet kan det anföras att dessa fordringar skulle kunna hanteras genom att EIB 
bidrar till initiativet inom ramen för gemenskapens samlade deltagande i initiativet (se 
vidare nedan). 
c) Landbeslut 
När ett djupt skuldsatt fattigt land kan uppvisa en period av en god ekonomisk politik och 
således kommer fram till beslutstillfället i initiativet, kommer ett beslut att fattas om 
huruvida landet är berättigat till additionellt stöd inom ramen för initiativet och i vilken 
omfattning skuldlättnad behövs för åstadkomma en hållbar skuldbörda. 
När ett land har bedömts vara berättigat till skuldlättnad kommer kommissionen att 
fastställa hur stor skuldlättnad gemenskapen kan ge landet, samt i samarbete med LIK 
utarbeta ett särskilt förslag för hur gemenskapen kan bistå landet i fråga. Förslagen för de 
olika länderna föreslås utarbetas fall för fall, med hänsyn tagen till följande fyra faktorer: 
strukturen på och omfattningen av landets skuld till gemenskapen, målsättningen att nå en 
administrativt enkel lösning, målsättningen att eliminera utestående speciallån samt 
behovet av att säkerställa att de olika länderna behandlas likvärdigt och rättvist. 
När ett specifikt förslag för landet ifråga har förberetts, i överensstämmelse med dessa 
målsättningar, föreslås att kommissionen lägger fram detsamma för EUF-kommittén, för 
att erhålla medlemsstaternas synpunkter, i enlighet med de gällande bestämmelserna lör 
samråd i samband med EUF-insatser. 
11 
6.2 Finansiering av gemenskapens deltagande 
a) Finansiering via återflöden 
Kommissionen föreslår att kostnaderna för åtgärder rörande gemenskapens fordringar 
finansieras genom man avsätter medel från återflöden från EUF-finansierade lån 
(speciallån och riskkapital). Ett beslut från rådet om att utnyttja återflöden för detta 
ändamål skulle vara i överensstämmelse med artikel 9 i det inbördes avtalet om 
gemenskapsbiståndets finansiering och administration inom ramen för den fjärde AVS-
EG-konventionen, enligt vilket rådet, på förslag från kommissionen, kan fatta ett enhälligt 
beslut om att utnyttja återflöden för andra ändamål i stället för att returncra dem (ill 
medlemsstaterna. 
Som anges i avsnitt 3 har IMF och Världsbanken preliminärt uppskattat de sammanlagda 
kostnaderna för gemenskapen till omkring 150 miljoner ecu i 1996 års penningvärde, att 
spridas över minst sex år. Kommissionen föreslår att det årligen avsätts en begränsad del 
av återflödena för att finansiera de skuldlättnadsåtgärder som föreslås i avsnitt 6.1. En 
tilldelning på 25 miljoner ecu per år under fyraårsperioden 1997-2000 (sammanlagt 100 
miljoner ecu) förväntas vara tillräckligt för att täcka initiativets behov under denna 
period. Därefter, eller tidigare om så skulle bli nödvändigt, kommer det att göras en 
utvärdering av eventuella behov av ytterligare resurser.7 
En sådan lösning skulle ge ytterligare resurser till gemenskapens deltagande i HIPC-
initiativet. Kommissionen anser att om initiativets målsättningar skall kunna uppnås bör 
skuldlättnadsåtgärderna vara additionella till det nuvarande resursflödet till dessa länder. 
Vidare är det önskvärt att initiativet inte upptar resurser som är avsedda för andra 
utvecklingsländer, framförallt inte upptar resurser på bekostnad av andra kraftigt 
skuldlyngda fattiga länder som strävar efter att genomföra ekonomiska reformer och 
förbättra sina utsikter till tillväxt. Faktum är att de flesta av de 41 kraftigt skuldlyngda 
fattiga länderna inte kommer att kunna uppfylla de skuldsättningskriterier som berättigar 
till ytterligare skuldlättnad inom ramen för initiativet, även om det inte råder några tvivel 
om att dessa länders skuldnivå och finansieringsbehov kommer att förbli höga. 
I detta sammanhang bör det påpekas att rådet vid ett tidigare tillfälle beslutat att utnyttja 
återflöden för ett liknande ändamål, dvs. för att delfinansiera gemenskapens första bidrag 
till det särskilda biståndsprogrammet för Afrika, SPA. Vid det tillfallet beslutade rådet att 
fördela återflöden till ett belopp av 60 miljoner ecu för finansiering av allmänna 
importstödsprogram till förmån för SPA-länder. Tack vare dessa återflöden kunde 
gemenskapen lämna ett större finansiellt bidrag till SPA än vad som annars skulle ha varit 
fallet och bli en av de större bidragsgivarna inom detta program redan från början. 
Utöver den föreslagna finansieringen genom återflöden uppstår frågeställningen om det 
skulle vara lämpligt med ett direkt bidrag från EIB. Även om EIB:s egna fordringar 
omfattas av garantier från medlemsstaterna, skulle det vara förenligt med initiativets 
princip om en engångsinsats av det internationella samfundet, att EIB bidrar med egna 
7 Totala återflöden på speciallån och riskkapital uppgår till cirka 100 miljoner ecu per år. 
12 
resurser vid fall av betydande EIB-fordringar avseende lån från egna resurser. 
Följaktligen kan ett eventuellt bidrag från EIB till finansiering av skuldlättnad avseende 
skulder till gemenskapen inte uteslutas i detta skede. Det är en fråga som bör diskuteras 
av EIB:s andelsägare. 
b) Praktiska mekanismer 
Om rådet samtycker till att anslå återflöden för gemenskapens deltagande i initiativet, är 
det möjligt att upprätta ett enkelt system för kanalisering av gemenskapens stöd till 
skuldlättnad. Ett belopp skulle kunna avsättas årligen från återflödcna pä 
speciallån/riskkapital på ett konto förvaltat av EIB. Om mottagarlandet skall betala 
tillbaka sin skuld i förskott skulle detta kunna ske genom en engångstransaktion 
varigenom landet i fråga beviljas gåvobistånd från detta konto så att det kan 
förskottsbetala sin skuld på basis av skuldens nuvärde. 
Kommissionen anser inte att det finns något behov av att utnyttja den av Internationella 
utvecklingsfonden förvaltade Multilateral Trust Fund (MTF). Gemenskapen är en mindre 
fordringsägare i detta sammanhang och borde själv kunna stå för de belopp som behövs 
för skuldlättnad avseende gemenskapens fordringar. MTF är främst till nytta för de 
fordringsägare vars egna bidrag behöver kompletteras med bidrag från bilaterala 
biståndsgivare och för de fordringsägare som önskar få sina bidrag förvaltade av MTF. 
7. Slutsatser 
I egenskap av betydande biståndsgivare till de flesta av de kraftigt skuldtyngda fattiga 
länderna, behöver gemenskapen säkerställa att dessa länders strukturanpassnings- och 
utvecklingsansträngningar inte förhindras av en ohållbar skuldbörda. HIPC-initiativet är 
ett samordnat försök från det internationella samfundet att ta itu med de kraftigt 
skuldtyngda ländernas skuldproblem och utgör en lämplig ram inom vilken gemenskapen 
kan bidra till att minska de kraftigt skuldtyngda fattiga AVS-staternas skuldbörda. 
Det åtgärder som föreslås här bör alla ses i ett sammanhang som syftar till att stärka 
anpassningsprocessen i de berörda länderna. Det föreslås att gemenskapen, i sin roll som 
biståndsgivare, vidtar åtgärder för att stärka stödet till de kraftigt skuldtyngda fattiga 
länderna, inom ramen för'befintliga EUF-resurser. I ett sådant stöd föreslås inkluderas 
ytterligare strukturanpassningsstöd utifrån en bedömning från fall till fall, möjlighet för 
gemenskapen att bidra till åtgärder för återköp av kommersiella skulder samt ett utökat 
stöd till skuldförvaltning. 
I egenskap av fordringsägare till de länder som är berättigade till skuldlättnad inom ramen 
för initiativet, föreslås att gemenskapen vidtar åtgärder avseende dessa länders skuld till 
gemenskapen. Kommissionen föreslår att gemenskapen agerar genom att bevilja 
gåvobistånd för, så långt som möjligt, återbetalning i förskott av speciallån till 
gemenskapen. Sådana åtgärder skulle vara i överensstämmelse med åtgärder som övriga 
prioriterade fordringsägare planerar att vidta. 
13 
Genom initiativet får gemenskapen ett unikt tillfälle att ge ett politiskt svar på 
skuldproblematiken, en fråga av största vikt för AVS-staterna. Det föreslagna åtgärderna 
har potentiellt stor politisk betydelse, vilken förefaller att avsevärt uppväga de relativt 
små kostnader som är inblandade. 
14 
BILAGOR 
Bilaga 1 Beskrivning av gemenskapens låneinstrument 
Bilaga 2 Gemenskapens fordringar gentemot de länder som eventuellt kan vara 
berättigade till åtgärder inom ramen för initiativet 
Bilaga 3 Betalningseftersläpningar avseende gemenskapens låneinstrument 
Bilaga 4 Huvuddragen i HIPC-initiativet 
Bilaga 5 Uppdelning av de 41 kraftigt skuldtyngda fattiga länderna efter 
skuldbörda 
Bilaga 6 Preliminär tidsplan för beslut om huruvida de olika länderna är berättigade 
att delta i initiativet 
15 
BILAGA 1 
Beskrivning av gemenskapens låneinstrument 
Speciallån 
Speciallån, som finansieras genom EUF, beviljades inom ramen för de två Yaoundé-
konventionerna och de tre första Lomé-konventionerna. Detta instrument förnyades inte i 
den fjärde Lomé-konventionen, då det ansågs lämpligare att bevilja stöd av detta slag i 
form av gåvobistånd. Speciallånen liknar IDA-lån, har en räntesats på mellan 0,5 % och 
I % och löper på 40 år med 10 års amorteringsfrihet. Yaoundé-lånen undertecknades av 
både kommissionen och EIB, medan Lomé-lånen endast undertecknades av 
kommissionen. Dessa lån förvaltas av EIB. Återbetalningarna på dessa lån återförs till 
medlemsstaterna via EIB, i proportion till medlemsstaternas bidrag till den EUF, som 
finansierade lånen. 
Gemenskapen har utestående speciallån8 till ett belopp av 410 miljoner ecu9 till 9 av de 
II AVS-stater som för närvarande bedöms vara i behov av åtgärder inom ramen för 
initiativet. 
Riskkapital 
Riskkapitalinsatser, som finansieras av EUF, undertecknas och förvaltas av EIB på 
Europeiska unionens vägnar. Dessa kan ta formen av direkt förvärv av andelskapital 
eller, vilket är vanligast, av villkorslån och oprioriterade lån, för vilka återbetalningen är 
bunden till projektets lönsamhet. Lånevillkoren varierar beroende på de olika projektens 
natur, med räntesatser på upp till 3 % och löptid på upp till 25 år. Återbetalningar går 
tillbaka till medlemsstaterna precis som vid speciallån. Eftersom återbetalningen är 
beroende av hur framgångsrikt projektet är, blir det jämfört med speciallån här svårare att 
exakt förutsäga hur stora återflödena blir. 
Inom ramen för detta instrument har gemenskapen fordringar till ett belopp av 179 
miljoner ecu gentemot alla de 11 AVS-stater som för närvarande bedöms vara i behov av 
åtgärder inom ramen för initiativet. 
EIB-lån från bankens egna resurser 
EIB beviljar även lån till AVS-staterna från bankens egna resurser, på begäran av 
medlemsstaterna. Lån från EIB från bankens egna resurser beviljas på marknadsmäss i ga 
villkor, men ges en räntesubvention på 4 % från EUF. Amorteringsfria perioder och 
8 Dessa belopp gäller utbetalda lån. Lån till den privata sektorn har inte tagits med. Eventuella 
betalningseftersläpningar inbegrips inte i några uppgifter. 
9 Utestående speciallån till de 41 kraftigt skuldtyngda fattiga länderna uppgår till 1,2 miljarder ecu ocli för 
alla AVS-stater till 1,5 miljarder ecu. 
återbetalningsperioder fastställs utifrån de olika projektens särdrag. Europeiska unionen 
ställer säkerhet för EIB-lån från bankens egna resurser, i proportion till medlemsstaternas 
andelar av EIB:s kapital. 
För detta instrument har gemenskapen fordringar gentemot endast 1 av de 11 AVS-stater 
som för närvarande bedöms vara i behov av åtgärder inom ramen för initiativet. 
Fordringarna uppgår till till 6 miljoner ecu10. 
10 Det är emellertid möjligt att andra länder gentemot vilka EIB har avsevärda fordringar kan komma att bli 
berättigade till åtgärder inom ramen för initiativet. 
17 
BILAGA 2 
Gemenskapens fordringar gentemot de länder som eventuellt kan vara 
berättigade till åtgärder inom ramen for initiativet 
(utbetalda belopp i miljoner ecu per den 15 december 19%) 
Land Speciallån Risk- Lån från Summa 
kapital EIB från 
bankens 
egna 
resurser 
(a) Länder som troligtvis kommer att vara i behov av åtgärder inom ramen 
för initiativet 
Burundi 40,72 12,38 0,00 53,10 
Etiopien 30,05 31,49 0,00 61,54 
Guinea Bissau 0,00 3,36 0,00 3,36 
Madagaskar 27,34 20,73 0,00 48,07 
Moçambique 0,73 23,53 0,00 24,26 
Niger 22,84 12,89 0,00 35,73 
Rwanda 19,29 9,70 0,00 28,99 
Säo Tomé och 
Principe 0,00 1,33 0,00 1,33 
Uganda 8,57 29,54 0,00 38,11 
Zaire 132,93 17,90 6,25 157,08 
Zambia 127,53 15,77 0,00 143,30 
Summa 410,00 178,62 6,25 594,87 
(b) Andra länder med en möjligen ohållbar skuldbörda 
Kamerun 79,83 0,85 36,07 116,75 
Elfenbenskusten 69,06 0,09 92,72 161,87 
Kongo 40,02 13,09 3,10 56,21 
Guyana 37,65 9,83 0,00 47,48 
Tanzania 35,27 16,45 0,00 51,72 
Summa 261,83 40^31 131,89 434,03 
(c) Andra länder med en ohållbar skuldbörda 
Sudan 15,00 26,87 0,00 41,87 
1. Lån till den privata sektorn för vilka det inte ställs någon garanti från staten tas inte upp eltersoni 
lån av detta slag inte omfattas av initiativet. 
i 
2. Enligt de bedömningar som för närvarande görs av IMF och Världsbanken skulle länderna i 
sektion b i denna tabell inte vara i behov av åtgärder inom ramen för detta initiativ. 
19 
BILAGA 3 
Betalningseftersläpningar som troligtvis kommer att vara i behov av åtgärder inom 
ramen för HIPC-Initiativct (i miljoner ecu, per den 17 januari 1997) 
Land Betalnings-
eftersläp­
ningar på lån 
från EIB från 
bankens egna 
resurser Betalnings-
eftersläp­
ningar för 
riskkapital Betalnings-
eftersläp­
ningar för 
speciallån Summa 
a) Länder som troligtvis kommer att vara i behov av åtgärder inom ramen tor 
initiativet: 
Burundi 
Guinea-Bissau 
Madagaskar 
Niger 
Rwanda 
Zaire 
Zambia 7,31 0,43 
1,30 
2,52 
2,57 
1,55 
10,41 
1,12 0,91 
0,75 
0,76 
2,48 
20,46 1,34 
1,30 
3,27 
4,03 
38,18 
1,12 
Del summa 7,31 19,90 25,36 52,57 
b) Andra länder med en ohållbar skuldbörda: 
Sudan 11,56 3,95 15,51 
c) Andra länder med en möjligen ohållbar skuldbörda: 
Kamerun 
Kongo 5,27 
6,44 0,35 
5,28 4,32 
5,42 9,94 
17,14 
Delsumma 11,71 5,63 9,74 27,08 
Totalsumma 19,02 37,09 39,05 95,16 
20 
BILAGA 4 
Huvuddragen i HIPC-initiativet 
Urvalskriterier 
Initiativet står öppet för kraftigt skuldtyngda fattiga länder som genomför eller beslutar 
att genomföra strukturanpassningsprogram med stöd från Internationella valutafonden 
och Världsbanken, under de två år som följer efter godkännandet av initiativet i 
september 1996. Efter denna period kommer det att göras en översyn av initiativet och 
fattas beslut om huruvida det bör fortsätta. För att komma ifråga för extraordinärt stöd 
inom ramen för detta initiativ, krävs att landet endast är berättigat till Världsbankens 
långivning på mjuka villkor (IDA-only), att landet har en ohållbar skuldsituation även 
efter det att befintliga åtgärder för skuldlättnad tillämpats fullt ut och att landet kan 
uppvisa en längre period med en sund ekonomisk politik och ekonomiska reformer. 
Efter de preliminära bedömningarna av hur hållbara de olika ländernas skuldbördor är, 
har länderna delats upp i följande kategorier: länder med en hållbar skuldbörda, länder 
med en möjligen ohållbar skuldbörda och länder med en ohållbar skuldbörda (se 
uppdelningen i bilaga 6). 
De olika etapperna 
I varje enskilt land kommer initiativet att genomföras i två etapper. 
Första etappen 
Under den första etappen skall landet genomgå den period pä tre är med en sund 
ekonomisk politik som krävs för att Parisklubbens fordringsägare skall bevilja landet 
nedskrivning av hela skuldstocken på Neapelvillkor. Under denna etapp sker följande: 
- Parisklubben beviljar skuldomförhandling i enlighet med nuvarande Neapelvillkor 
(skuldminskning med upp till 67 % ). 
- Övriga bilaterala och kommersiella fordringsägare beviljar en behandling som minst 
är likvärdig. 
- Multilaterala institutioner och biståndsgivare fortsätter att ge strukturanpassningsstöd 
inom ramen för ett av Världsbanken och Internationella valutafonden understött 
program. 
- Landet genomgår en första treårsperiod med en sund ekonomisk politik. 
21 
Beslutsskedet 
Den första etappen leder fram till beslutstillfallet. När det är dags att fatta detta beslut 
kommer en analys av huruvida skuldbördan är hållbar eller ej att ligga till grund för ett 
avgörande av om det skulle vara tillräckligt med en skuldnedskrivning från Parisklubben, 
tillsammans med minst likvärdiga åtgärder från övriga icke-multilaterala fordringsägare, 
för att landet skall kunna komma ner till en hållbar skuldnivå efter ytterligare en 
treårsperiod med goda ekonomiskpolitiska resultat. 
Man kan förvänta sig följande tre scenarion, beroende på vilket land det rör sig om: 
- De länder för vilka det är tillräckligt att tillämpa befintliga skuldlättnadsmekanismer 
(Parisklubbens skuldstockminskning tillsammans med minst likvärdiga åtgärder frän 
andra bilaterala och kommersiella fordringsägare) för att nå en hållbar skuldnivå inom 
tre år, skall inte vara berättigade till additionellt stöd inom ramen för initiativet. 
- För de länder där det inte är möjligt att nå en hållbar skuldnivå inom tre år med hjälp 
av befintliga skuldlättnadsmekanismer, skall fordringsägarna besluta om hur mycket 
ytterligare skuldlättnad som behövs och förbinda sig att tillhandahålla den nödvändiga 
skuldlättnaden efter en andra period med en bibehållen sund ekonomisk politik. 
- För gränsfallen, dvs. de länder för vilka det råder tvivel om huruvida det är möjligt att 
komma ner till en hållbar skuldsituation med hjälp av de befintliga åtgärderna för 
skuldlättnad, kommer möjligheten att få ytterligare stöd inom ramen för initiativet att 
lämnas öppen. Dessa länder skulle i slutskedet kunna vara berättigade till ytterligare 
skuldlättnad om så är nödvändigt för att nå ner till en hållbar skuldnivå. 
Andra etappen 
De stödberättigade länderna kommer att påbörja en andra etapp pä tre år varefter de 
kommer att beviljas ytterligare skuldlättnad om de kan visa på en bibehållen sund 
ekonomisk politik. 
Under den andra etappen sker följande: 
- Parisklubben går utöver Neapelvillkoren och bidrar med upp till 80 % skuldlättnad i 
nuvärdestermer avseende förfall. 
- Övriga bilaterala och kommersiella fordringsägare bidrar med minst likvärdig 
behandling. 
- Biståndsgivare och multilaterala institutioner bistår med ökat stöd genom 
interimsåtgärder. 
- Landet genomgår ytterligare en period med god ekonomisk politik inom ramen för ett 
av Världsbanken och IMF understött strukturanpassningsprogram. 
22 
A vslutningsskedet 
I avslutningsskedet, dvs. i slutet av den andra etappen, ger fordringsägarna den 
skuldlättnad som utlovats i beslutsskedet. För de länder som är att betrakta som gränsfall 
kommer det att fattas beslut om huruvida de är i behov av ytterligare åtgärder. 
I avslutningsskedet sker följande: 
- Parisklubben beviljar upp till 80 % skuldnedskrivning i nuvärdestermer av den för 
skuldlättnad behöriga delen av den samlade skulden. 
- Övriga bilaterala och kommersiella fordringsägare bidrar med minst likvärdig 
behandling avseende den samlade skuldstocken. 
- De multilaterala fordringsägarna vidtar åtgärder för att minska sina fordringars 
nettonuvärde. 
Om det visar sig att behovet av skuldlättnad skiljer sig från vad som förutsägs när 
beslutet fattades blir fordringsägarna tvungna att besluta om de skall bevilja mer eller 
mindre skuldlättnad för att nå den hållbara skuldnivå som satts upp som mål för landet 
ifråga. 
Ekonomisk-politiska resultat 
De föreskrivna perioderna med en god ekonomisk politik kommer att fastställas frän fall 
till fall, med beaktande av vilka ekonomisk-politiska resultat som landet uppnått i 
samband med strukturanpassningsprogram som genomförts före beslutet om landets 
deltagande i initiativet. Detta innebär att den nödvändiga kvalifikationsperioden kan 
komma att kortas avsevärt för länder som kan uppvisa oavbrutna perioder med en sund 
ekonomisk politik. 
Hållbar skuldbörda 
Vad som är en hållbar skuldnivå kommer i avslutningsskedet att fastställas från land till 
land och nivån kommer att ligga på mellan 200 % och 250 % för förhållandet skuld­
export och mellan 20 % och 25 % för förhållandet räntor och amorteringar-export, med 
beaktande av de för varje land specifika sårbarhetsfaktorerna såsom koncentration av och 
svängningar i exporten och bördan av skuldtjänsten i statsbudgeten. 
Fonden för Initiativet för skuldlattnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder 
Som ett redskap för det egna deltagandet i initiativet har Världsbanken inrättat en fond 
för Initiativet för skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder (HIPC Debt 
Initiative Trust Fund), varigenom det kommer att vidtas åtgärder för att minska 
nettonuvärdet av bankens egna fordringar i enlighet med vad som krävs inom ramen för 
initiativet. Även andra multilaterala utvecklingsbanker har erbjudits att använda sig av 
denna fond. Det är tänkt att både de multilaterala utvecklingsbanker som använder sig av 
fonden och bilaterala biståndsgivare skall bidra finansiellt till fonden för att säkerställa att 
det finns tillräckliga medel för de relevanta multilaterala utvecklingsbankernas 
skuldlättnadsåtgärder. Ett antal multilaterala utvecklingsbanker kommer troligtvis att 
23 
använda sig av fonden, medan vissa andra viktiga multilaterala fordringsägare, som 
Internationella valutafonden, planerar att vidta de nödvändiga åtgärderna parallellt med 
fonden. 
Sammanlagda kostnader för initiativet 
De sammanlagda potentiella kostnaderna för initiativet har uppskattats till 5,6 miljarder 
USD i 1996 års penningvärde och fördelas mellan fordringsägarna enligt följande1 ' : 
Bilaterala och kommersiella fordringsägare 2,4 
Parisklubbens fordringsägare 1,9 
Övriga offentliga fordringsägare 0,4 
Kommersiella fordringsägare 0, l 
Multilaterala fordringsägare 3,2 
Världsbanken l, l 
Internationella valutafonden 0,8 
Övriga multilaterala fordringsägare 1,3 
Summa 5,6 
1 ' Källa: Uppskattningar gjorda av IMF och Världsbanken. 
24 
BILAGA 5 
LÄNDER I SKULDINITIATIVET 
Följande 41 länder har klassificerats som kraftigt skuldtyngda fattiga länder och deras 
skuldbörda har analyserats inom ramen för initiativet^; 
Angola, Benin, Bolivia, Burkina Faso, Burundi, Centralafrikanska republiken, Kamerun, Tchad, 
Kongo, Elfenbenskusten, Ekvatorialguinea, Etiopien, Ghana, Guinea-Bissau, Guyana, Honduras, 
Kenya, Laos, Liberia, Madagascar, Mali, Mauretanien, Moçambique, Myanmar, Nicaragua, 
Niger, Nigeria, Rwanda, Säo Tomé och Principe, Senegal, Sierra Leone, Somalia, Sudan, 
Tanzania, Togo, Uganda, Vietnam, Yemen, Zaire, Zambia. 
JJ 
Av ovanstående länder har följande 20 bedömts ha en ickc-hällbar skuldbörda eller 
troligen vara hårt belastade: 
Möjligen ohållbar skuldbörda: Bolivia, Kamerun, Kongo, Elfenbenskusten, Etiopien, Guyana, 
Madagaskar, Myanmar, Niger, Rwanda, Tanzania, Uganda (12 länder). 
Med en ohållbar skuldbörda: Burundi, Guinea-Bissau, Moçambique, Nicaragua, Säo Tomé och 
Principe, Sudan, Zaire, Zambia (8 länder). 
% % 
Av ovanstående länder har följande 13 av IMF/Världsbanken i detta skede bedömts vara i 
behov av åtgärder inom ramen för initiativet13: 
Burundi, Etiopien, Guinea-Bissau, Madagascar, Moçambique, Myanmar, Nicaragua, Niger, 
Rwanda, Säo Tomé och Principe, Uganda, Zaire, Zambia 
£ 
Av ovanstående länder har gemenskapen utestående fordringar gentemot följande 11 : 
Burundi, Etiopien, Guinea-Bissau, Madagaskar, Moçambique, Niger, Rwanda, Säo Tomé 
och Principe, Zaire, Zambia, Uganda. 
12 I detta skede fanns dock inte tillräckliga uppgifter för att göra någon bedömning av Liberia, Nigeria 
och Somalia. 
13 Även vad gäller Sudan har gjorts bedömningen att landet troligtvis är i behov av åtgärder inom ramen 
för initiativet, men landet har inte vidare tagits med i IMF:s och Världsbankens arbete i detta skede. 
Samma hållning intas i detta meddelande. 
25 
BILAGA 6 
HIPC-initiativet - preliminär tidsplan för beslut avseende 
de länder som har en ohållbar skuldbörda och 
de som har en möjligen ohållbar skuldbörda14 15 
1997 
Bolivia 
Guyana 
Uganda 
Elfenbenskusten 
Moçambique 
Burkina Faso 
1998 
Etiopien 
Kamerun 
Guinea-Bissau 
Nicaragua 
1999 
Kongo 
Madagaskar 
Niger 
Tanzania 
Zambia 
Senare än 1999 
Burundi 
Myanmar 
Rwanda 
Säo Tomé och Principe 
Zaire 
14 Uppgifterna i denna bilaga är preliminära och tjänar här endast som vägledning. Beslut kommer även 
att fattas avseende de länder som för närvarande bedöms ha en hållbar skuldnivå och som inte 
förekommer i denna förteckning, förutom Burkina Faso. Vissa av de länder som preliminärt bedömts 
ha en hållbar skuldbörda kan komma att visa sig vara berättigade att delta i initiativet. 
15 Sudan inbegrips inte ovan, men skulle förmodligen falla under kategorin "senare än 1999" om landet 
skulle påbörja ett av ES A F understött strukturanpassningsprogram. 
26 
FORSLAG TILL 
RÅDETS BESLUT 
EG nr 
av den 1997 
om extraordinärt stöd till förmån for kraftigt skuldtyngda AVS-stater 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT 
med beaktande av det inbördes avtalet om gemenskapsbiståndets finansiering och 
administration inom ramen för den fjärde AVS-EEG-konventionen, undertecknat i 
Bryssel den 16 juli 1990, nedan kallat "det inbördes avtalet", särskilt artikel 9.1 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och 
med beaktande av följande: 
I artikel 9.1 i det inbördes avtalet fastställs att betalningar, gjorda till banken avseende 
speciallån, såväl som avkastningen av och inkomster från riskkapitaloperationer skall 
krediteras medlemsstaterna i proportion till dessas bidrag, om rådet inte enhälligt, på 
förslag från kommissionen, beslutar att placera dem i reserv eller fördela dem på andra 
insatser och det är lämpligt att utnyttja denna möjlighet för att avsätta dessa betalningar 
till stöd för strukturanpassning och skuldlättnad i kraftigt skuldtyngda AVS-stater. 
Initiativet för skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder presenterades av 
Internationella valutafonden och Världsbanken vid dessas möten i april 1996 och 
godkändes sedan av interims- och utvecklingskommittéerna hösten 1996 vid 
Internationella valutafondens och Världsbankens årsmöten. 
Rådet inser vikten av initiativet som ett medel för att säkerställa att skuldbördan för de 
kraftigt skuldtyngda fattiga länder som genomför ekonomiska reformprogram kommer 
ned till hållbara nivåer, genom att alla fordringsägare vidtar samordnade och heltäckande 
åtgärder. 
Rådet inser att dessa länder även i framtiden kommer att behöva adekvata nivåer av 
bistånd och att Europeiska gemenskapen kommer att förbli en viktig utvecklingspartner 
för de berörda länderna. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
M" 
SV/08/97/01750201.WOO (EN) 
Artikel 1 
Europeiska gemenskapen skall delta i Initiativet för skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda 
fattiga länder genom att tillhandahålla extraordinärt stöd för att minska nettonuvärdel ;i\ 
gemenskapens fordringar gentemot de AVS-länder som bedöms vara berättigade till slöd 
enligt initiativet. För detta syfte skall gemenskapen avsätta biständsmedel som skall 
användas för betalning av räntor och amorteringar på utestående skulder till 
gemenskapen. De stödmottagande länderna skall utnyttja dessa biståndsmedel för att 
betala räntor och amorteringar på framförallt speciallån, inklusive möjligheten att betala 
tillbaka skulden i förskott på basis av dess nettonuvärde. Om denna åtgärd inte är 
tillräcklig för att uppnå den överenskomna skuldlättnadsnivån skall det stödmottagande 
landet använda de tilldelade biståndsmedlen för att uppfylla sina förpliktelser gentemot 
gemenskapen vad gäller utestående riskkapital. 
Artikel 2 
Kommissionen skall, för var och en av de stödberättigade AVS-staterna, fatta ett särskilt 
beslut om stödets omfattning, i enlighet med de regler och förfaranden som fastställs i 
kapitel IV i det inbördes avtalet. Kommissionens beslut om hur mycket bistånd som skall 
beviljas i varje enskilt fall skall baseras på hur stora medel det behövs för att möjliggöra 
en minskning av nettonuvärdet av det berörda landets skuld till gemenskapen. Genom 
detta bistånd, tillsammans med de medel som beviljas av alla multilaterala 
fordringsägare, bör det stödberättigade landet kunna nå de uppsatta målen för hållbar 
skuldnivå, med beaktande av den skuldlättnad som beviljas av Parisklubbens 
fordringsägare och de minst likvärdiga åtgärder som vidtas av övriga officiella bilaterala 
och kommersiella fordringsägare inom ramen för initiativet. I beslutet för varje enskilt 
land skall beaktas vilken struktur landets skuld till gemenskapen har, önskan att nå en 
administrativt enkel lösning i förslagen för varje enskilt fall, målsättningen att säkerställa 
fullständig återbetalning av utestående speciallån och behovet av att säkerställa att de 
olika länderna får en likvärdig och rättvis behandling. Monetära kommittén skall 
regelbundet hållas underrättad om hur detta stöd genomförs. 
Artikel 3 
De AVS-stater som är berättigade till exceptionellt stöd skall vara de länder som 
fastställs i enlighet med förfarandena i kapitel IV i det inbördes avtalet. Det gåvobistånd 
som behandlas i artikel 1 skall beviljas från ett räntebärande konto som för detta ändamål 
skall öppnas hos Europeiska investeringsbanken, nedan kallat "konto för skuldlättnad,\ 
Artikel 4 
Av de betalningar, avkastningar och inkomster som avses i artikel 9.1 i det inbördes 
avtalet skall 25 miljoner ecu avsättas för vart och ett av åren 1997, 1998, 1999 och 2000 
för att finansiera det gåvobistånd som avses i artikel 1. Dessa belopp skall överföras till 
det konto för skuldlättnad som nämns i artikel 3. 
2-
lri 
S V/08/97/01750201. WOO O N) 
Artikel 5 
Kommissionen skall regelbundet rapportera till rådet och underrätta parlamentet 
om genomförandet av föreliggande beslut inom ramen för Initiativet lör 
skuldlättnad för kraftigt skuldtyngda fattiga länder. 
I slutet av den fyraårsperiod som avses i artikel 4, eller tidigare om kommissionen 
finner det lämpligt, skall kommissionen lägga fram en rapport för rådet, med en 
överblick över eventuella behov av ytterligare finansiering. 
Om det i slutet av den fyraårsperiod som avses i artikel 4 inte har fattats något 
beslut om att, under en längre tid, fortsätta den finansiering som är föremål för 
detta beslut, kan kommissionen besluta att avsluta det konto som avses i artikel 4. 
Eventuella återstående medel skall återgå till medlemsstaterna. 
Utfärdad i Bryssel 
På rådets vägnar 
Ordförande 
-3 
o &: 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 129 slutlig 
DOKUMENT 
SV il 01 
Katalognummer : CB-CO-97-129-SV-C 
ISBN 92-78-17808-X 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg