Yttrande från Regionkommittén om "Samarbete över gränserna mellan lokala myndigheter"

(1999/C 51/05)

BAKGRUND

- Presidiets beslut av den 12 mars 1998 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget avge ett yttrande om "samarbete över gränserna mellan lokala myndigheter" och ge utskott 4 "Fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö" i uppgift att utarbeta yttrandet.

- Europarådets stadga om lokalt självstyre av den 15 oktober 1985.

- Resolutionen från Europeiska kommuners och regioners råds (CEMR) 19:e Europadag år 1993.

- Regionkommitténs yttrande om "De lokala och regionala myndigheternas roll inom utbildningen i Central- och Östeuropa i Europeiska unionens regi" (CdR 298/95 fin) ().

- Regionkommitténs yttrande om "Mot ett program för städer inom Europeiska unionen" (CdR 316/97 fin) ().

- Regionkommitténs yttrande om "Effekterna av en utvidgning till kandidatländerna i Central- och Östeuropa för unionens politik (konsekvensanalys)" av den 20 november 1997 (CdR 280/97 fin) ().

- Europeiska kommissionens meddelande "Agenda 2000" av den 15 juli 1997 (KOM(97) 2000 slutlig).

- Kommissionens interimsrapport från december 1995 om effekterna för unionens politik av utvidgningen av Europeiska unionen till de associerade länderna i Central- och Östeuropa, (CSE(95) 605 av den 12 december 1995).

- Kommissionens rapport om "Ecos-Ouverture - Interregionalt samarbete".

- Utkastet till yttrande (CdR 145/98 rév. 2) som antogs av utskott 4 den 2 oktober 1998 (föredragande: Günter Niederbremer).

Vid sin 26:e plenarsession den 18-19 november 1998 (sammanträdet den 19 november) antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande.

1. Inledning: De lokala organen och Europas förvandling under nittiotalet

1.1. Samarbete innebär att med förenade krafter klara av det som man inte - eller med svårighet - klarar av ensam. Europeiska gemenskapens grundare var övertygade om att krigsrisken skulle minska ju mer man samarbetade med varandra. Grundandet av de europeiska gemenskaperna byggde alltså på insikten att samarbete var den viktigaste förutsättningen för att undvika framtida krig i Europa och för att återuppbygga Europa ekonomiskt. Europeiska gemenskapen lade den rättsliga och institutionella grunden för samarbetet och gjorde länderna oåterkalleligt beroende av varandra genom att de lämnade över suveräna nationella rättigheter till gemenskapen.

1.2. Den pågående integrationsprocessen i Europa har genom fördragen i Maastricht och Amsterdam nått regionerna och de lokala organen som på ett avgörande sätt är delaktiga i den direkta tillämpningen av europeiska direktiv och förordningar. Förankringen av subsidiaritetsprincipen i de europeiska fördragen lägger ytterligare ansvar på de lokala och regionala organen. "Medborgarnas Europa" skall förverkligas genom decentraliserade strukturer. Det lägger en ny dimension till samarbetet över gränserna.

1.3. Samarbete mellan lokala instanser över nationsgränserna är därmed ett paradexempel på en "europeisk integration nedifrån". Hur viktig denna "markkontakt" är för integrationsprocessen, hur den betonar dess legitimitet och även dess praktiska nytta för de europeiska medborgarna har redan den djupgående europeiska strukturomvandlingen sedan början av nittiotalet visat. Fullbordandet av inre marknaden utsatte även kommunerna för ett moderniserings- och anpassningskrav för att trygga eller utveckla de fördelar de har som lokaliseringsorter.

1.4. De omedelbart förestående etapperna med fördjupningen (valutaunionen) och utvidgningen (österut) kommer även för de lokala organen att innebära ytterligare, djupgående utmaningar för vilka de hittills använda instrumenten är otillräckliga.

1.5. Som resultaten från Habitat II visar, kräver de växande ekonomiska, ekologiska och sociala problemen i städernas utveckling under andra halvan av nittiotalet nya lösningar. Och det handlar inte bara om ytterligare förstärkningar av det kommunala självstyret och om ytterligare finansiella, administrativa och tekniska resurser, utan om nya förebilder för en möjlig framtida utveckling samt om ett samarbete över nationsgränserna mellan kommuner, vilket kan beskrivas som en problemlösnings- och inlärningsprocess. Denna konkretiseras närmare i det följande.

2. Allmänna orsaker till och motiv för samarbete över nations- och regiongränser mellan lokala myndigheter

2.1. Frågan om ett samarbete över gränserna får en betydligt större tyngd genom Maastricht- och Amsterdamfördragen. Genom att subsidiaritetsprincipen stärks får lokala instanser ytterligare ansvar och handlingsmöjligheter. Tendensen att decentralisera ansvaret tränger alltmer ned till de lokala och regionala organen.

2.2. Nya lagar på nationell nivå ger kommuner och regioner större ansvar för utformningen av olika bastjänster, för att främja strategisk planering och för att underlätta en hållbar kommunal utveckling. Alltmer decentraliserade strukturer skapar större närhet till medborgarna och bidrar till att bättre utnyttja möjligheterna att öka effektiviteten och förstärka det demokratiska ansvaret.

2.3. Ansatser till samarbete över gränserna finns i form av vänortsavtal, vilket i synnerhet inom kulturen och sporten har varit lyckat i många fall. Ofta saknas dock de ekonomiska medlen för att ge partnerskapet en fast grund på lång sikt. Många partnerskap mellan städer har börjat förändra sin inriktning och komplettera kontakterna, som hittills i huvudsak byggt på kultur- och ungdomsutbyte, med inslag av samarbete över nationsgränserna.

2.4. Att vänortssamarbete kan utvecklas till en viktig resurs bland annat för att öka kompetensen hos ansökarländerna i Öst- och Centraleuropa visar de exempel på fördjupat vänortssamarbete som under 1990-talet vuxit fram mellan många kommuner i norra Europa (bl.a. Sverige, Finland och Danmark) och kommuner i Baltikum och Polen. Vänortssamarbetet har inneburit såväl en omfattande kunskapsöverföring som ett stöd i utvecklingen av en demokratisk lokal nivå i dessa länder.

2.5. Vänortsutbyte är en god utgångspunkt för samarbete över nationsgränserna. Lokala organs samarbete över gränserna går dock långt utöver det som vänortsrelationen innebär. Därför måste de rättsliga, institutionella och ekonomiska villkoren för lokala instanser delvis förbättras för att samarbete över nationsgränserna skall kunna lyckas. Det är i första hand medlemsstaterna, regionerna och kommunerna själva som bör ta initiativ i denna riktning.

2.6. Globaliseringsprocessen som tog fart efter 1989 när järnridån fallit gör det än mer nödvändigt att lära av andras erfarenheter och kunskaper.

2.7. I IT-samhället är det nödvändigt att öka samarbetet över gränserna särskilt inom ekonomi, vetenskap och forskning för att trygga den egna konkurrenskraften.

2.8. Den blixtsnabba utvecklingen inom kommunikations- och informationstekniken visar tydligt hur erfarenhets- och kunskapsutbyte kan utnyttjas till ömsesidig fördel. Omvänt är det uppenbart att det är svårt att få till stånd ett samarbete mellan städer och regioner där det varken finns tekniska förutsättningar eller interkulturell och administrativ kompetens.

2.9. Samarbete över gränserna har blivit allt viktigare i Europa för att lösa gemensamma problem gemensamt och därmed effektivare.

Två exempel för att förtydliga:

- Lokala instanser i regioner med likartad näringslivsstruktur kan genom samarbete över nationsgränserna bättre hantera strukturomvandlingens problem och effekter. Utbyte av erfarenheter och lösningar ("best practices") för att bibehålla och skapa nya framtidssäkra arbetsplatser i regioner med likartad struktur är en viktig del av samarbetet. Ett effektivt samarbete i fråga om näringsliv och arbetsplatser förutsätter att de lokala organen bygger ut och ömsesidigt kompletterar sina förbindelser med näringslivet. I regioner som samarbetar skall näringslivets potential och styrka utnyttjas till ömsesidig nytta för att stärka konkurrenskraften och därmed klart förbättra situationen på arbetsmarknaden.

- På det miljöpolitiska området är samarbete över nationsgränserna av mycket stor betydelse. Miljöförstöringen stannar inte vid kommungränserna. Problemen är ofta av samma art. Därför kan lokala instanser utbyta nyttiga erfarenheter. När det gäller miljön kan förvaltningen och näringslivet genom att förmedla erfarenheter av lyckade lösningar hjälpa till att undanröja miljöproblem effektivt och billigt och undvika dem i framtiden.

2.10. Liksom på europeisk nivå uppträder också i samarbetet mellan lokala organ problemet med hur motsättningar mellan arbete, ekonomi och miljö skall kunna lösas och därutöver om det finns exempel på goda lösningar som kan tjäna som modell för decentraliserade lösningar.

2.11. Avgörande förutsättningar för att samarbete över nationsgränserna skall lyckas är att de samarbetande lokala organen förstår att koncentrera sin kapacitet och uppnå synergieffekter genom en samordnad "arbetsdelning". Det innebär samtidigt att lokala organ som vill samarbeta över gränserna måste uppfylla vissa minimikrav av institutionellt rättslig, organisatorisk och ekonomisk art.

3. Förutsättningar för samarbete över nationsgränserna

3.1. Institutionellt rättsliga krav (kommunalt självstyre)

3.1.1. Regionkommittén ansluter sig till definitionen av lokalt självstyre i Europarådets konvention av den 15 oktober 1985: "... kommunernas rätt och möjlighet att inom lagens gränser reglera och sköta en väsentlig del av de offentliga angelägenheterna på eget ansvar och i den lokala befolkningens intresse."

3.1.2. Regionkommittén konstaterar att det förekommer olika rättsliga villkor för lokala organ ännu tolv år efter det att konventionen antogs. Samarbete över gränserna mellan lokala organ inom gemenskapen, vars mål är att förverkliga ett Medborgarnas Europa, kräver därför att dessa förutsättningar uppfylls för att ge möjligheter till samarbete inom Europa. I detta sammanhang gäller det också att verka för att genomföra Europaparlamentets beslut om partnerskap inom EU, där regeringarna och medlemsstaterna uppmanas att undanröja alla administrativa hinder för att bilda och administrera kommunala samarbetsprojekt.

3.2. Organisatoriska och tekniska krav ("Mänskliga och tekniska resurser")

3.2.1. I informationssamhället blir det allt viktigare för lokala instanser att få fram personalresurser och tekniska resurser för samarbete över gränserna. I ett Europa som växer ihop alltmer måste de lokala organen organisatoriskt anpassa sig till att det finns ett europeiskt perspektiv i alla uppgifter. De administrativa strukturerna måste anpassas för att möjliggöra ett samarbete över gränserna.

3.2.2. Lokala organ bör arbeta målmedvetet för att utbilda kvalificerad personal med förmåga att arbeta i ett europeiskt perspektiv. För detta måste medlemsstaterna utveckla standarder vid Europautbildningen. Samarbetsförmågan stärks kraftigt om man ger personalen fördjupade, ömsesidigt kompatibla kunskaper inriktade på det europeiska perspektivet.

3.2.3. Den snabba utvecklingen och utbredningen av ny teknik på kommunikations- och informationsområdet tvingar de lokala organen till ständiga och ofta kostsamma anpassningar till modern standard. Detta är dock nödvändigt för att de skall kunna samarbeta effektivt över gränserna. Tidigare försummade man alltför ofta att se till att lokala organs elektroniska kommunikationsmedel var kompatibla. Det visade sig att de delvis mycket dyra system som anskaffats inte alltid kunde användas för samarbete över gränserna. Det är kontraproduktivt att använda icke kompatibla elektroniska system och det leder ofelbart till missförstånd.

3.3. Finansiella krav

3.3.1. Europarådets konvention om kommunalt självstyre slår fast att kommunerna skall ha rätt till egna tillräckliga ekonomiska resurser, som de fritt får disponera över inom gränserna för sina befogenheter. Dessutom understryker konventionen att de finansiella system på vilka de resurser som är tillgängliga för kommunerna grundar sig skall vara tillräckligt varierande och flexibla. Regionkommittén ansluter sig till detta krav och uppmanar parlamentet och kommissionen att hos medlemsstaterna arbeta för att tillräckliga finansiella medel skall stå till förfogande för de lokala organens gränsöverskridande och transnationella samarbete, för att även på detta sätt stödja resolutionen från Europeiska kommuners och regioners råds (CEMR) 19:e Europadag år 1993.

3.3.2. De nämnda kraven utgör en nödvändig bas för varje typ av samarbetsprojekt över gränserna. De är dock inte någon tillräcklig garanti för att samarbetet skall bli effektivt och framgångsrikt. Om man skall ta med dessa ytterligare krav måste man gå in på partnerskapens specifika mål och mervärde. Vad detta mervärde innebär beror dock i princip på aktörernas kompetens och på det gränsöverskridande samarbetets former, typer och egenskaper.

4. De lokala organen som aktörer i gränsöverskridande samarbete: problem och möjligheter

4.1. En kvantitativ analys av aktörerna i partnerskap över gränserna visar att 80 % av de lokala organ som deltar i vänortsutbyte representerar småstäder (under 30 000 invånare). De flesta kommuner som deltar i EU-programmen har under 200 000 invånare.

4.2. Därtill kommer att större städer inte automatiskt har större självförvaltningsansvar eller tekniska och ekonomiska resurser. De senare är starkt avhängiga av de lokala organens rättsliga och/eller faktiska ställning i de nationella kommunallagarna och av den allmänna nivån på deras ekonomiska och teknologiska utveckling.

4.3. För att öka och fördjupa de internationella inlärningseffekterna måste villkoren för tillträde till partnerskapen förändras. Det innebär att i synnerhet den europeiska kompetensen hos små och medelstora städer skall ökas:

- genom att olika intressegrupper deltar i kommissionens planering och genomförande av programmen och genom att de får en starkare ställning i förvaltningen av enskilda program,

- genom att allmänna informations- och rådgivningsorgan byggs upp lokalt för denna kategori av aktörer. Dessa skall inte bara underlätta tillträde till de enskilda programmen utan hjälpa till i sökandet efter partner och ställa teknisk och organisatorisk projekthjälp till förfogande. I detta avseende samarbetar lokala och regionala myndigheter i olika sammanslutningar som kan utgöra en lämplig utgångspunkt. Om det blir fråga om multilateralt samarbete som syftar till att skapa nätverk kan dessa organ med hjälp av begränsade personella och ekonomiska resurser byggas ut till samordningsinstrument. Därmed inkluderas verksamheten inom Europeiska samarbetsorganisationen för kommuner och regioner och United Towns Organisation (UTO),

- genom att förvaltnings- och revisionssystemen förenklas, inklusive revisionen av lokala projekt,

- genom att små kommuner får ökade möjligheter att delta i EU-program. Man bör framför allt bortse från krav på minsta invånarantal.

5. Former, typer och räckvidd för internationellt samarbete mellan lokala organ

5.1. Former: Partnerskap och vänortsavtal

Man kan i princip urskilja två former för och fem typer av internationellt samarbete mellan lokala organ. De förutsätter delvis olika rättsliga, administrativa och ekonomiska resurser och man måste ta hänsyn till olika kvantitativa och kvalitativa parametrar: Man måste skilja på vänortssamarbete och partnerskap. Medan de senare består av temainriktat samarbete omkring bestämda administrativa, tekniska och ekonomiska projekt som oftast genomförs inom ramen för EU-projekt, handlar vänortssamarbetet om avtal mellan lokala organ där syftet är att underifrån skapa förståelse inom Europa samt bidra till Medborgarnas Europa. Man måste också ta hänsyn till om det handlar om bilaterala eller multilaterala förbindelser. Det fördjupade vänortssamarbetet intar en mellanställning mellan partnerskap och vänortssamarbete. Utvärderingar visar att det fördjupade vänortssamarbetet inneburit såväl en omfattande kunskapsöverföring som ett stöd i utvecklingen av en demokratisk lokal nivå i dessa länder.

5.2. Typer och räckvidd för internationellt samarbete mellan kommuner

Vad gäller räckvidd, kvantitet (antal uppgifter) och kvalitet (internt och externt mervärde) skall man skilja på fem typer av samarbete:

- Samverkan mellan grannkommuner på ömse sidor om en nationsgräns - typ 1.

- Samverkan över nationsgränserna mellan kommuner eller lokala organ som inte är grannar - typ 2.

- Samarbete inom Europa mellan storstäder eller stadsregioner - typ 3.

- Samarbete inom Europa inom och mellan nätverk av städer - typ 4.

- Globalt samarbete mellan nätverk av städer och internationella icke-statliga organisationer - typ 5.

Man skall observera att de enskilda typerna i praktiken ofta går i varandra. (Typ 1, 3, 4 och 5 t.ex. kan vara förenade i en kommun.) Regionkommittén inriktar sitt yttrande om stödåtgärder, integrationspolitiska och strategiska åtgärder generellt på de typer som hittills har haft mindre möjligheter att delta i samarbete över gränserna.

De båda första typerna kan betraktas som basen för samarbete över gränserna, ty de skiljer sig på samma sätt från interregionalt och gränsöverskridande samarbete mellan regioner beträffande mål, räckvidd, uppgifter och former.

Kommittén vill betona att det behövs EU-åtgärder som tar fasta på storstädernas och tätorternas verkliga betydelse, genom att städerna betraktas mot bakgrund av den egna regionens utveckling och genom att nationsöverskridande samarbete mellan denna typ av stora regioner uppmuntras på grundval av funktionella kriterier och inte geografisk närhet.

5.2.1. Behovet av samarbete över gränserna mellan grannkommuner

Samarbete över nationsgränserna mellan grannkommuner (typ 1) siktar - till skillnad mot typ 2 - på integration av ett gemensamt område, delat av en statsgräns, som har gemensamma problem (t.ex. avfallshantering, vattenskydd, infrastruktur, konkurrens om företagsetableringar) vilka kräver gemensamma lösningar. Medan alltså målen för ett samarbete över gränserna mellan grannkommuner kräver gemensam fysisk planering och utvecklingsplanering, är samarbetet mellan kommuner som inte är grannar inte inriktat på småskalig integration av aktörerna och området utan på att skapa storskaliga nätverk till ömsesidig nytta. Den första typen har behandlats utförligt i t.ex. rapporten om gränsöverskridande och överregionalt samarbete från Europaparlamentets utskott för regionalpolitik, "Myllerrapporten" (), och stöds av både Interreg II A och artikel 10 i ERUF-förordningen. Därför föreslås här att främst typ 2 - samarbete över gränserna mellan kommuner som inte är grannar - skall ges stöd med hänsyn till sin förmåga att skapa storskaliga nätverk.

5.2.2. Samarbete över gränserna mellan kommuner som inte är grannar - som innovation i en intern utvecklingsstrategi

Vänortsutbytets hittillsvarande framgångsrika arbete måste få fortsatt stöd och måste intensifieras. I samband med det skall man hålla i minnet att det främst varit det kulturella och administrativa mötet som stått i centrum för de hittillsvarande partnerskapen och att efterkrigstidens tanke om försoning i Europa var det främsta motivet. Medan detta mål, "fred genom samarbete underifrån", uppnåtts till stora delar, åtminstone inom Europeiska unionen, gäller det nu att bygga på detta och ställa upp nya mål som går längre: att stödja de lokala organens inre utveckling genom externt samarbete (över nationsgränserna), vilket är en naturlig följd av den nya verkligheten i Europa.

6. Målsättningar och "mervärde" för gränsöverskridande partnerskap mellan lokala organ i förändring

6.1. Nya tyngdpunkter för målen för gränsöverskridande samarbete mellan lokala organ i det nya Europa

Regionkommittén stöder generellt tre mål för samarbete mellan lokala organ i Europa: förståelse, integration, utveckling (kompetens). Medan tyngdpunkten låg vid tanken om fred och förståelse fram till början av åttiotalet, kom från mitten av åttiotalet tanken på utveckling som centralt och funktionellt integrationsinstrument alltmer i förgrunden. Även på detta område handlade samarbete och utveckling om erfarenhetsutbyte och gemensamma projekt med syftet att på lång sikt minska de ekonomiska skillnaderna och främja den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan enheter under den nationella nivån (kommuner och regioner) inom EU. Detta samarbete avspeglade vad man lade tonvikten vid i olika gränsöverskridande partnerskaps "Europamognad" och "mervärde". EU-program som Pacte, Ecos och Recite, vars inriktning ligger på kunskapsinhämtning och igångsättning av innovativa program, har bidragit till det.

6.2. EU-program som är relevanta för lokala instansers samarbete över nationsgränser: analytiska kriterier

Det finns sammanlagt 12 europeiska program med olika geografisk och tematisk inriktning som är av betydelse för lokala organs samarbete över nationsgränser:

- Vänortsprogrammet

- Ecos-Ouverture (enligt artikel 10 i ERUF-förordningen)

- Recite II

- Interreg II A och C

- Tacis vänortsprogram

- Phare-Institution Building samt Phare och Tacis demokratiprogram

- Med-Urbs

- Urb-Al

- Asia Urbs

- EU-Kina, kontakter med lokala myndigheter

6.3. Effekter av Agenda 2000 på gränsöverskridande och interregionalt samarbete

1 juli 1997 lade kommissionen fram sitt strategidokument Agenda 2000. De förslag till förordningar för strukturfonderna för perioden 2000 till 2006 som är ett resultat av Agenda 2000 föreligger sedan den 18 mars 1998.

Förutom att strukturfondernas prioriterade mål skall minskas från sju till tre skall de för närvarande tretton gemenskapsinitiativen minskas till tre områden, till vilka totalt fem procent av strukturfondernas medel skall anslås.

Bland dessa finns det planerade gemenskapsinitiativet för samarbete över nations- och regiongränser, som enligt kommissionens förslag skall vara ett rent ERUF-initiativ i framtiden och för vilket mer medel bör ställas till förfogande.

Regionkommittén konstaterar att detta nya gemenskapsinitiativ består av tre former av samarbete, som hittills har fått stöd från tre olika håll:

- gränsöverskridande samarbete som hittills fått stöd via Interreg II A,

- samarbete över nationsgränser som hittills fått stöd via Interreg II C, och

- interregionalt samarbete som hittills fått stöd via artikel 10 i ERUF-förordningen.

Regionkommittén välkomnar kommissionens åsikt att gränsöverskridande och interregionalt samarbete i form av ett gemenskapsinitiativ skall få stöd även i framtiden. Regionkommittén noterar dessutom med tillfredsställelse att kommissionen vid organisationen av gränsöverskridande samarbete avser att ta hänsyn till erfarenheterna av programmen Pacte, Recite och Ecos-Ouverture när det gäller större förenklingar och snabbare handläggning. Regionkommittén välkomnar kommissionens avsikt att låta genomförandet ske på en mer decentraliserad nivå än tidigare.

7. Det europeiska "mervärdet" av vänortsutbytet

7.1. Regionkommittén delar de europeiska kommunförbundens bedömning av det "europeiska mervärdet" av vänortsutbyte. Inom ramen för EU:s program för vänortssamarbete fick ca 20 000 europeiska städer stöd mellan 1989 och 1997. Mellan Europeiska unionens 15 medlemsstater finns 7 621 vänortsavtal (1997) och mellan de bidragsberättigade länderna i Central- och Östeuropa och EU:s medlemsländer finns 2 581 vänortsavtal (1997).

7.2. Vänortsutbytet anses ha följande positiva effekter på genomförandet av gemenskapsprogram:

- De ökar medborgarnas intresse för det internationella samarbetet och därmed deras förståelse för initiativ som kommunerna tar till detta samarbete.

- De bidrar till utvecklandet av de färdigheter som samarbetet kräver (språkkunskaper och erfarenhet av att kommunicera med representanter för andra länder).

- De skapar det förtroende mellan kommunala förvaltningar i olika länder som krävs för större och mer kostsamma projekt.

- De kan spela en stor roll vid EU:s utvidgning genom att de gör de kommunala förvaltningarna i medlems- och kandidatländerna uppmärksamma på samarbetets möjligheter.

7.3. Cirka två tredjedelar av de kommuner som deltog i EU:s stödprogram Pacte och Ecos var vänorter. Regionkommittén välkomnar EU-programmet för vänortsutbyte, som har en årsbudget om 7,5 miljoner ecu (1997) och som omfattar fyra åtgärder: utbytesprogram för medborgare inom existerande vänortsprojekt, seminarier, fortbildningsprogram och innovativa projekt. Det skall dock observeras att samarbetet ofta inskränker sig till den minsta gemensamma nämnaren, att samarbetet varken är långsiktigt planerat eller projektövergripande och att en allmän beskrivning av mervärdet ännu saknas. Regionkommittén anser därför att programstrukturen måste ändras så att bristerna rättas till samt att mer ekonomiska resurser skall anslås till EU-programmet för vänortsutbyte.

8. Mervärde och problem vid fackinriktade partnerskap inom ramen för EU:s stödpolitik

8.1. Programmet "Pacte II - Interregionalt erfarenhetsutbyte" (enligt ERUF-förordningens artikel 10 och förordningen om Phare) kan bara ses som ett startprogram för långsiktiga partnerskap med hänsyn till sin budget på 6 miljoner ecu. Enligt den interna utvärderingsrapporten har 350 projekt genomförts sedan 1990 (Pacte I). Av deltagarna var 85 % nöjda med programmet. Programmet löpte ut 1997. Med hänsyn till det positiva gensvaret anser ReK att Pacte-programmet bör fortsätta.

8.2. "Mervärdet" i de nämnda programmen kan sammanfattas i följande punkter. Observera dock att de enskilda programmens kvantitativa och kvalitativa andelar av de positiva utfallen är mycket olika. Mervärdet kan förbättras om kommissionen avhjälper existerande brister i förvaltningen av programmen.

- Europeiska kommissionen har hittills inte alltid följt avtalen i fråga om avtalade tidpunkter, bl.a. för utbetalning av stöd. I sådana fall har olika projektpartner ofta ingen kontaktperson i kommissionen, med rätt att fatta beslut, som snabbt hjälper till att besvara enskilda frågor.

- EU-programmen bidrar till en "europeisering" av de lokala organen, bidrar till att man vidgar sin horisont och konfronteras med andra förvaltningskulturer med syftet att öka den egna problemlösningsförmågan.

- Europeiska projekt ger ett innovativt "plusvärde" som inte uppstår bara genom nationellt stöd. Detta möjliggörs genom att partnerskapsprincipen tillämpas över gränserna samt genom kraven på utvärdering och vidarebefordran av projektresultat till en samarbetspartner på andra sidan gränsen.

- De kan leda till ytterligare samarbete på andra områden och kan skapa synergieffekter.

- De "lokala organens internationella profil" förstärks genom dessa projekt.

8.3. Regionkommittén vill påpeka att det förekommer ett antal problem när programmen genomförs:

- Genomförandet av vänortsprojekt kan drabbas av samordningsproblem på grund av att de olika organen har olika fackansvar och juridisk ställning samt på grund av personalomsättningen i förvaltningar och ledningsgrupper.

- Det kan vara stora kvalitetsskillnader i hur projektens mål förverkligas på grund av att fackkunskapen varierar och på grund av att extra ekonomiska och tekniska resurser saknas.

- Arbetsbelastningen på mindre kommuner kan bli för stora i partnerskapsprojekt.

- Man kan ha valt fel partner. Partnern motsvarar inte de förväntningar och krav man har inför ett partnerskap över gränserna.

- Bristande information och kommunikation kan skapa konflikter mellan de "europeiska" kontaktenheterna och kommunernas fackavdelningar som främst har anförtrotts enskilda projekt.

- Internationell och interkulturell erfarenhet kan saknas, särskilt i medelstora och mindre kommuner och hos deras aktörer.

9. Interimsrapport och framtida tyngdpunkter i samarbetet över gränserna: Från mottot "Fred genom samarbete" till en formel för mervärde: "Att främja kommuners inre utveckling genom externt samarbete (över gränserna)"

9.1. Med hänsyn till resultaten av den hittillsvarande stödpolitiken rekommenderar ReK att program som överlappar varandra skall stramas åt och koncentreras i riktningar som försöker förverkliga "det nya mervärdet" och "intern utveckling genom externt samarbete". I samband med det finns det ett antal aspekter att beakta:

- Innehållet skall koncentreras till punkter som kan tjäna som förebilder för framtida stadsutveckling och som modeller för europeisk kompetens hos lokala organ.

- Specifika partnerskap och vänortsutbyte skall samordnas i programmen och kulturella och vetenskapliga mål skall behandlas som olika sidor av samma projekt.

- Man skall undersöka om erfarenheter av grannkommuners samarbete över nationsgränser - med hänsyn tagen till ovan nämnda skillnader - kan användas för gränsöverskridande samarbete mellan kommuner som inte är grannkommuner.

- Vänorts- och projektstrategierna skall starta ömsesidiga inlärningsprocesser, vars resultat är av betydelse inte bara för utvecklingen inom kommunerna utan också för integration i stor skala (t.ex. av kandidatländerna). I samband med det är det ett allmänt mål att stärka de lokala organens "europeiska kompetens".

- För aktörer i små och mellanstora kommuner skall särskilda kvalificeringsåtgärder ges stöd genom lämpliga åtgärder.

- Geografiskt bör stödet på detta område koncentreras till samarbete med kommuner i kandidatländerna. Detta samarbete kan dels tjäna som bas för den framtida integrationen och dels fungera som ömsesidigt erfarenhetsutbyte av anpassade problemlösningar till låga kostnader.

- Samarbete över nationsgränserna måste vara långsiktigt planerat och kräver uthållighet och intensiva inlärningsprocesser, särskilt mellan lokala instanser på olika utvecklingsnivå.

- Förberedelserna och planeringen av vänortsutbytet skall förbättras eller läggas upp på ett nytt sätt med en extern utvärdering av programmen som bas.

10. Förebilder och innovativt mervärde i gränsöverskridande partnerskap: hållbar stadsutveckling, gränsöverskridande lärande och lokala organs europeiska kompetens som exempel

10.1. En hållbar stadsutveckling är en förebild som skall främjas som ett nytt mervärde. Resultaten av Habitat II, den kommunala Agenda 21 och de centrala etapper under vilka den förverkligas i Europa, Ålborgdeklarationen av den 27 maj 1994 och handlingsplanen från konferensen i Lissabon den 8 oktober 1996 är exempel på hur de interna målen för detta gränsöverskridande samarbete kan omformuleras. Vad det handlar om är ett gemensamt mål som är erkänt av alla europeiska och internationella organisationer (FN) och vars förverkligande främjas av utbyte och gränsöverskridande lärande mellan partnerna.

10.2. Hit hör etablerandet av nätverk mellan städer där även mindre kommuner kan dra nytta av kunskaperna. Fördelen med stadsnätverk är å ena sidan att de skapats av städerna själva och - utan att initieras av någon annan sammanslutning - omedelbart kan påbörja arbetet med att aktivt eftersträva vissa mål samt göra samordningsvinster. Detta arbetssätt lämpar sig väl för att arbeta med åtgärder och målsättningar som rör problemområden såsom städernas storlek (t.ex. "Eurocities"), ekonomiska och kulturgeografiska förhållanden (t.ex. "Union of Baltic Cities"), punktinsatser (t.ex. bilfria städer) eller övergripande målsättningar ("Sustainable Cities").

10.3. Den europeiska kampanjen "Sustainable Cities & Towns" skall således inte betraktas som en organisation utan som en samordnad aktion frän ca 350 städer. Med tanke på skillnaderna i kommunala strukturer samt ekonomiska, sociala, kulturella och ekologiska förhållanden beror ett multilateralt samarbete på hur övergripande problem definieras.

10.4. Att få ut ömsesidiga fördelar ur ett samarbete innebär ett utbyte av administrativ, teknisk och fackmässig kompetens och att där så är möjligt överta framgångsrika modeller ("best practices"), t.ex. inom lokaltrafik och utveckling av infrastrukturer.

10.5. Politiken för en hållbar stadsutveckling är inte bara inriktad på enskilda områden, utan på principen att varje beslut som innebär långsiktiga förändringar av strukturer skall granskas med hänsyn till sina effekter.

10.6. Så till vida skall t.ex. den övergripande principen "hållbar utveckling" sammankopplas med den lokala principen "lärande stad". Gränsöverskridande samarbete mellan lokala organ är en avgörande länk i den läroprocessen, i den mån den kan betraktas som "interkommunal".

10.7. Det lyckade resultatet pekar på ytterligare en faktor i mervärdet: de lokala organens europeiska kompetens. Vänortsutbytets och partnerskapens erfarenheter kan dras ihop till tre centrala faktorer:

- En kommuns interna, innovativa utvecklingspotential som ger incitamentet till vänortsutbytet, dvs. som utlovar en potentiell kompetenstillväxt eller en utvecklingseffekt.

- Förmågan att utnyttja gränsöverskridande samarbete som inlärningsmodell för intern vidareutveckling och problemlösning.

- Utnyttjande av hittills gjorda erfarenheter av gränsöverskridande samarbete till att medverka externt i bildandet av nätverk i Europa.

10.8. Gränsöverskridande samarbete i detta avseende siktar på att ömsesidigt stärka interna och externa utvecklingsmöjligheter, där det lyckade resultatet kan kallas "kommuners europeiska kompetens".

11. Nya perspektiv på och utvecklingsstrategier för gränsöverskridande samarbete

11.1. Medan kommunernas formella medverkan i den europeiska opinionsbildningsprocessen, t.ex. i Regionkommittén, utgör den politiska sidan av subsidiaritetsprincipen, kan de lokala organens utvecklande av en europeisk kompetens ses som dess förverkligande på ett praktiskt plan.

11.2. Uppbyggandet av en administrativt rättslig (självstyrelse), politisk (stärkande av den vertikala demokratiprincipen), ekonomisk och ekologisk kompetens, stödd på egna ekonomiska, tekniska och organisatoriska resurser blir en skola för gränsöverskridande samarbetsformer. Denna sammankoppling av förståelse och intern utveckling genom externt samarbete, av vänortsutbytets former och mål med partnerskapens borde spela en framträdande roll för vilka former de lokala organens samarbete får i framtiden. Ömsesidigt lärande av framgångar eller lärande av (även misslyckade) modeller syftar här till att stärka kommunernas allmänna problemlösningsförmåga.

11.3. Inlärningsprocesser riktar sig inte mot den kortsiktiga framgång som ifrågasätter långvariga lösningar, utan mot långsiktiga perspektiv som siktar på hållbarhet. Därför rekommenderas en utvecklingsinriktad strategi då nya samarbetsprojekt igångsätts, dvs. att det sker steg för steg:

- Man bör utgå från ett enkelt samarbete som bygger på ett icke bindande utbyte av informationer och erfarenheter och som tjänar till att man lär känna varandra. Denna interkulturella förståelse kan utgöra basen för en vidare form av bi- eller multilateralt samarbete som för med sig nästa steg,

- det "tillfälliga" samarbetet. Det utgörs av i tiden begränsade pilotprojekt, där processen och utvärderingen utgör basen för

- det permanenta samarbetet. Det lägger grunden till varaktigt, omfattande samarbete och kan t.ex. omfatta större infrastrukturprojekt. Det multilaterala samarbetet på denna nivå leder till

- att gränsöverskridande nätverk bildas.

11.4. Som visas av de europeiska kommunalförbundens erfarenheter och utvärderingar av gränsöverskridande program av intresse för kommunerna kan man inte genomföra dessa steg schematiskt. De ger en viss ledning för ett förnuftigt handlande och kan därmed hindra oerfarna aktörer från att ta på sig övermäktiga uppgifter. Det avgörande är de kvantitativa och kvalitativa förutsättningar som ger aktörerna möjlighet att framgångsrikt genomföra samarbetsprojekten.

12. Ytterligare problem och exempel på lösningar

12.1. Förstärkningen av aktörernas "Europakunnande" och "Europakompetens" i syfte att öka förmågan att verka i Europa bör ske på tre plan:

- Det rättsliga planet där det blir fråga om att avlägsna de rättsliga hindren för gränsöverskridande samarbete.

- Den politisk-administrativa nivån där man får ägna sig åt skillnaderna i behörighet enligt nationalstaternas regelverk.

- Sakkunskapsplanet på vilket man skall ägna sig åt att förbättra aktörernas kompetens i tekniskt, socialt och kulturellt hänseende.

12.2. Regionkommittén stöder Europarådets konvention om kommunalt självstyre samt tilläggsprotokollet om en europeisk ramöverenskommelse om det gränsöverskridande samarbetet mellan lokala organ och myndigheter. Protokollet undertecknades i Strasbourg den 9 november 1995. Regionkommittén är medveten om att dessa principiella uttalanden framdeles måste ges mer konkret form.

12.3. Två modeller kunde härvid tjäna som exempel:

- Den internationella unionen för lokala myndigheter (IULA) och den europeiska samarbetsorganisationen för kommuner och regioner (CEMR) har med konceptet om internationellt samarbete mellan lokala myndigheter (Municipal and International Cooperation, MIC) och strategin för att förstärka kompetens och institutioner, "Capacity and Institution Building" (CIP), lagt fram ett program för att stärka de lokala organen som Regionkommittén välkomnar.

- MIC-programmet syftar till följande:

planering av nationella handlingsprogram för decentralisering;

omstrukturering av det lokala demokratiska förvaltningssystemet;

förstärkning av de lokala organens förvaltning och institutionella struktur;

kompetensförstärkning för tjänstemännen i den offentliga förvaltningen och förbättring av tjänsteutbudet i förhållande till kommunerna;

förstärkning av de lokala organens institutioner i förhållande till den nationella nivån;

utvärdering av de demokratiska processernas effektivitet på lokal nivå;

utveckling av kvinnornas roll i den offentliga förvaltningen samt i beslutsprocessen på lokal nivå;

förstärkning av den kommunala förvaltningen med syfte att skapa en hållbar utveckling, avhjälpa fattigdom och främja den sociala sammanhållningen.

12.4. För att lösa problem på aktörernas nivå finns det ett välfungerande nätverk som initierats av Europarådet, "European Network of Training Organisations for Regional and Local Authorities" (ENTO). I egenskap av allmännyttig organisation omfattar ENTO mer än 70 medlemsorganisationer i Europarådets 40 medlemsstater (1998). ENTO har bland annat följande uppgifter:

- att skapa kontakter över hela Europa med syfte att ta fram information om institutioner och samtalsparter;

- att inrätta en "expertpool" i vilken sakkunniga på områdena utbildning och utveckling, forskning, offentlig förvaltning och yrkesutbildning kan ingå;

- att utveckla bilaterala och multilaterala partnerskap med uppgift att identifiera och bearbeta stödprogram och framställningar om stöd;

- att organisera utbyte av personal inom lokal förvaltning för utbildning och fortbildning.

13. Samarbete med de lokala organen i kandidatländerna som viktigt mål

13.1. Regionkommittén välkomnar de initiativ som hittills gjorts på EU-nivå för att stärka demokratiseringen och de lokala organen. Kommittén förordar samtidigt att man under nästa tioårsperiod intensifierar samarbetet med kommunerna i kandidatländerna. Rekommendationen grundar sig på följande:

- kommissionens interimsrapport från december 1995 om effekterna på EU:s politik av en utvidgning mot de associerade länderna i Öst- och Centraleuropa ();

- kommissionens meddelande av den 15 juli 1997, där kommissionen analyserar effekterna inom ramen för Agenda 2000 (volym II);

- Regionkommitténs yttrande om "De lokala och regionala myndigheternas roll inom utbildningen i länderna i Central- och Östeuropa i EU:s regi" ();

- Regionkommitténs yttrande om "Effekterna av en utvidgning till kandidatländerna i Central- och Östeuropa för unionens politik (konsekvensanalys)" av den 20 november 1997 ().

13.2. De central- och östeuropeiska kandidatländerna får stöd för att överta och genomföra gemenskapens regelverk genom EU:s förberedelsestrategi. Förberedelserna inför anslutningen innebär att man måste klara av den svåra dubbeluppgiften att transformera (till demokratiska strukturer och marknadsekonomi) och integrera (harmonisering av standarder, normer och sociala system). Städer och kommuner berörs direkt av denna dubbla uppgift. Flertalet länder i Öst- och Centraleuropa har visserligen ratificerat den europeiska stadgan om kommunalt självstyre. Emellertid saknas ännu så länge behörigheten och resurserna för att omsätta denna i handling.

Regionkommittén välkomnar att kommissionen i de nya riktlinjerna för Phare-programmet har avsatt 30 % av Phare-medlen till konsolidering av de demokratiska institutionerna. Medlen skall bland annat användas för att bygga upp effektivare och mer demokratiska förvaltningar, möjliggöra övertagande av gemenskapens samlade regelverk, särskilt inom områdena rättsliga och inrikes frågor, bedrägeribekämpning och kamp mot den organiserade brottsligheten, samt för de central- och östeuropeiska ländernas deltagande i gemenskapsprogram som Sokrates, Leonardo och Media.

De åtgärder som planeras inom Phare, särskilt i fråga om vänortssystem och planen att skicka experter till de central- och östeuropeiska länderna för att arbeta där under längre tidsperioder, bör inledas så snart som möjligt.

Dessutom bör det vara möjligt att förstärka det nuvarande samarbetet inom finans, miljö, jordbruk och rättsliga och inrikes frågor alltefter kandidatländernas behov, till exempel när det gäller ungdomsfrågor och sociala frågor.

Regionkommittén anser dessutom att det är viktigt att programmet inte begränsar sig till uppbyggnad av nationella ministerier, utan att det även bör omfatta "Twinnings and traineeships" på såväl regional som lokal nivå.

13.3. Regionkommittén vill i sammanhanget hänvisa till den svaga förvaltning och otillfredsställande transportinfrastruktur som är särskilt typiska för små städer och kommuner på landsbygden. Kommittén är övertygad om att dessa samarbetsprojekt inte skall ses som uttryck för enkelriktat utvecklingsstöd från Väst. För kommunerna i EU:s medlemsstater kan det t.ex. vara lärorikt att se hur man med förhållandevis små medel kan uppnå enkla, billiga och varaktiga lösningar på kommunala problem. När det gäller att ange mervärdet för dessa projekt bör man ha i minnet att det är ofta först på lång sikt, tio år eller mer, som de uppnår sin fulla effekt.

13.4. Regionkommittén förväntar sig att dessa synpunkter beaktas när man omformar gemenskapsprogram, som t.ex. Phare/CBC (samarbete över nationsgränser) eller Ecos.

14. Samarbete med övriga länder i Central- och Östeuropa samt andra länder

14.1. När det gäller problem som ökar i omfattning, inom exempelvis områdena miljö och migration, är det nödvändigt att även utveckla det gränsöverskridande samarbetet med lokala organ i de länder som f n inte tillhör kretsen kandidatländer och i länder som inte är aktuella för anslutning. Regionkommittén vill framhålla den viktiga roll som följande program har spelat: Interreg II A och II C, Phare, Tacis och Ecos-Ouverture.

14.2. Regionkommittén arbetar för att ett transnationellt samarbete mellan lokala organ skall främjas inom ramen för gällande EU-program, bland annat följande:

- Med-Urbs för kontakter och nätverk mellan kommunala förvaltningar i EU:s medlemsstater och tredje land i Medelhavsområdet. Regionkommittén skulle vilja att Meda-programmet återinförs och att finansiering tillhandahålls, så att projekt som redan valts ut kan drivas vidare och nya projekt föreslås (se även det separata yttrandet från utskott 4 om Medelhavssamarbetet).

- Urb-Al som främjar samarbete mellan regioner, städer och kommuner i EU och i Latinamerika. Kommissionen bör antingen förenkla programmet i dess helhet eller acceptera att enskilda och småskaliga projekt förs till denna rubrik, eftersom programmets omfattning sannolikt framstår som överväldigande för lokala myndigheter.

- Asia-Urbs som stöder ett decentraliserat samarbete mellan kommunala förvaltningar i EU och i Asien i utformningen av varaktiga och hållbara åtgärder på områdena miljö, företagande samt fattigdom i städerna. ReK skulle vilja att genomförandet av programmet påskyndas, eftersom programmet legat på planeringsstadiet i mer än ett år och försenats flera gånger.

- EU-Kina, som främjar kontakter mellan kommunala förvaltningar i EU och Kina. ReK skulle vilja att programmet förlängs så att lokala myndigheter kan planera mer långsiktigt.

14.3. Regionkommittén välkomnar att man inrättar regionöverskridande samarbetsprojekt som det för Donauområdet. För närvarande samarbetar nio städer om mer än 240 gränsöverskridande projekt, inom vilka man samordnar frågor om ekonomi och miljö. Denna typ av samarbetsprojekt bör stödjas.

15. Slutsatser och rekommendationer

15.1. Regionkommittén välkomnar att regioner och kommuner, inom ramen för ett Europa som samarbetar allt närmare, på grundval av en förstärkt subsidiaritetsprincip fått ett större ansvar och större möjligheter att utforma grundläggande service, att främja strategisk planering samt att underlätta en hållbar utveckling på kommunal nivå.

15.2. Regionkommittén stöder åtgärder som ger de lokala organen rätten och den faktiska kompetensen att inom lagens ram på eget ansvar reglera och utforma en stor del av den offentliga verksamheten, inklusive det gränsöverskridande samarbetet.

15.3. Enligt kommittén är det gränsöverskridande och transnationella samarbetet mellan lokala organ ett allt viktigare instrument för att få med dessa organ i den gemenskapliga beslutsprocessen.

15.4. För Regionkommittén har det gränsöverskridande samarbete som mål att:

- på det mellankommunala planet främja en "hållbar stadsutveckling" i bemärkelsen varaktig livskvalitet,

- vidare på det mellankommunala planet inte enbart ta fram enskilda projekt utan även starta processer för lärande över de nationella gränserna, något som stärker samarbetsparternas europeiska kompetens,

- på europeisk nivå skapa ett "Medborgarnas Europa".

15.5. Kommittén vill återigen framhålla hur viktigt samarbetet mellan regioner och lokala organ är, eftersom det är här som den strategiska tyngdpunkten ligger för att främja social och ekonomisk sammanhållning och för en homogen och allomfattande utveckling.

15.6. Regionkommittén anser att det gränsöverskridande samarbetet mellan de lokala organen i EU, kandidatländerna i Öst- och Centraleuropa samt Cypern i ljuset av den integrationsdynamik som kännetecknar slutet av detta århundrade kommer att ge en väsentlig impuls "underifrån" till förmedlemskapsstrategin.

15.7. Regionkommittén framhåller betydelsen av att stärka den europeiska kompetensen hos de lokala organen så att dessa kan delta i ett gränsöverskridande samarbete i Europa. Det innebär att de rättsliga, institutionella, organisatoriska samt ekonomiska förutsättningarna måste föreligga. I och med anslutningen till Europarådets konvention om kommunalt självstyre av den 15 oktober 1985 är medlemsstaterna skyldiga att undanröja alla administrativa hinder för att inrätta och driva kommunala samarbetsprojekt.

15.8. Det "gränsöverskridande samarbetet mellan lokala myndigheter" måste integreras i EU:s nuvarande stödpolitik som ett "nytt mervärde". Regionkommittén föreslår i detta sammanhang att man koncentrerar överlappande program så att de eftersträvar samma mål, det vill säga ett långsiktigt gränsöverskridande och transnationellt samarbete. Det är viktigt att den särskilda finansieringen för lokala myndigheter och transnationella partnerskap är inberäknad, i synnerhet för partnerskap med kandidatländerna.

15.9. En decentraliserad förvaltning av stödprojekten har visat sig fungera väl. Eftersom detta system bringar stödprogrammen närmare medborgarna kräver Regionkommittén att det bibehålls.

15.10. Regionkommittén förväntar sig att viktiga EU-program till stöd för gränsöverskridande samarbete ges bättre finansiering så att fler lokala organ kan delta.

15.11. Regionkommittén anser också att programmet för stöd av kommunala partnerskap skall ges ökade anslag. Kommittén kräver att uppläggningen med en budget som skall beviljas årligen omvandlas till långsiktigt program. I samband med det måste medlen fördelas jämnt.

15.12. Regionkommittén uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsländerna (i samråd och samarbete med nationella sammanslutningar för lokala myndigheter) att främja uppbyggnaden och utvecklingen av informations- och rådgivningskontor för lokala myndigheter. Dessa skulle inte enbart stå till tjänst med individuella program utan även hjälpa till att söka efter lämpliga partner och tillhandahålla tekniskt och administrativt stöd för olika projekt. I fråga om multilateralt samarbete kopplat till nätverk skulle dessa kontor kunna fungera som samordningsorgan med små kostnader för personal och finansiering.

15.13. Regionkommittén betonar att vissa gemenskapsprogram, exempelvis den europeiska volontärtjänsten, på ett värdefullt sätt kan bidra till att upprätta transnationella och gränsöverskridande partnerskap mellan lokala myndigheter.

15.14. I det sammanhanget förväntar sig Regionkommittén av kommissionen att systemen för administration och finansiell kontroll, inklusive räkenskapskontrollen av lokala projekt, skall förenklas, så att lokala organ kan samarbeta snabbt och effektivt. Den slutliga kontrollfunktionen måste ligga kvar hos kommissionen.

15.15. Regionkommittén uppmanar kommissionen att säkerställa det gränsöverskridande, transnationella samarbetets politiska betydelse genom en noggrann ledning av programmen.

15.16. Regionkommittén uttalar sig till stöd för ett förstärkt samarbete med de europeiska kommunala centralorganisationerna som den internationella unionen för lokala organ (IULA), det internationella samarbetsorganet för världens städer, Europeiska samarbetsorganisationen för regioner och kommuner (CEMR) med telematiknätet Elanet för att främja internationellt kommunalt samarbete (Municipal International Cooperation, MIC). Likaså bör det av Europarådet startade nätverket "European Network of Training Organisations för Regional and Local Authorities" (ENTO), och Europeiska regionförsamlingen (EAR), vilka inför den förestående utvidgningen av EU har kontakter inom ett flertal områden med regioner i Öst- och Centraleuropa, ingå i samarbetet.

Bryssel den 19 november 1998.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() EGT C 100, 2.4.1996, s. 98.

() EGT C 251, 10.8.1998, s. 11.

() EGT C 64, 27.2.1998, s. 48.

() CdR 298/95 - EGT C 100, 2.4.1996, s. 98.

() CdR 280/97 fin - EGT C 64, 27.2.1998, s. 48.

() SV/RR/23561, PE 221.020/slutlig.

() CSE(95) 605, 5.12.1995.