EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 06.05.1997 
KOM(97) 197 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
MOT ETT PROGRAM FÖR STÄDER 
INOM EUROPEISKA UNIONEN 

- 2 -
INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
INLEDNING 
1. UTMANINGAR FÖR EUROPAS STORSTÄDER 4 
1.1 Storstäder i ett föränderligt sammanhang 4 
1.2 Städer, arbetslöshet och social utslagning 5 
1.3 Obalanser i europeiska städer 6 
1.4 Stadsmiljö ....6 
1.5 Maktsplittring och stadssamhällets integration 7 
2. NUVARANDE ÅTGÄRDER PÅ EU-NIVÅ SOM AVSER URBAN 
UTVECKLING 8 
2.1 Främjande av konkurrens och sysselsättning 8 
2.2 En politik för främjande av ekonomisk och social sammanhållning 9 
2.3 Transporter och transeuropeiska nät 11 
2.4 Främjande av en hållbar utveckling och livskvalitet i städerna 13 
3. INRIKTNINGAR FÖR FRAMTIDEN 13 
3.1 Behovet av ett Urbant perspektiv i Europeiska unionens politik 14 
3.2 Tjänster av allmänt intresse och Urban utveckling 16 
3.3 Bidrag från strukturfonderna 16 
3.4 Ökad kunskap och främjande av erfarenhetsutbyte mellan städer 17 
4. UPPFÖLJNING AV MEDDELANDET 18 
BILAGOR 
Bilaga 1 Socioekonomiska upgifter om eftersatta stadsområden 
Bilaga 2 Utgifter för lokal utveckling i EU-medlemsstater 
Bilaga 3 Strukturfondernas inverkan på städerna 
Bilaga 4 Några relevanta kommande aktiviteter 
INLEDNING 
Europeiska städer och storstäder förblir den främsta källan till skapande av välfärd och 
centrum för social och kulturell utveckling. Problemen ökar emellertid beroende på snabba 
ekonomiska anpassningar, arbetslöshet, miljöförhållanden och trafikstockningar men också 
beroende på fattigdom, dåliga bostäder, brottslighet och drogmissbruk. 
I Europa inriktas redan politiska insatser på de problem som påverkar europeiska storstäder. 
Dessa insatser har dock ofta varit av lappverksakaraktär, negativa och utan visioner. Det är 
tydligt att nya insatser krävs för att stärka eller återskapa europeiska storstäders roll som 
platser med social och kulturell integration, som källor till ekonomiskt välstånd och hållbar 
utveckling och som fundament för demokrati. 
Europaparlamentet och Regionkommittén har på europeisk nivå stött ett mer aktivt 
ingripande från unionen i fråga om Urban utveckling och medlemsstaterna och Europeiska 
kommissionen uttryckte nyligen sin oro i fråga om den framtida hållbara utvecklingen av 
storstäder vid FN-konferensen om hållbar Urban utveckling (Habitat II). 
I detta meddelande undersöks möjligheterna till att förbättra den Urbana utvecklingen och 
effektivisera gemenskapens nuvarande insatser i stadsområden. Avsikten är inte att utveckla 
en gemensam europeisk policy för städer i frågor som bäst behandlas på lokal eller regional 
nivå. Eftersom det emellertid är uppenbart att storstäderna i Europeiska unionen står inför 
ett antal gemensamma problem finns det också möjligheter att på europeisk nivå dela med 
sig av och underlätta möjliga lösningar. Detta skulle inte kräva ytterligare befogenheter på 
europeisk nivå. Mycket kan snarare uppnås genom ett mer medvetet tillvägagångssätt 
genom att använda befintliga medel på nationell nivå och gemenskapsnivå och ett förstärkt 
samarbete och genom samordning på alla nivåer. 
Det finns ytterligare två faktorer som man bör ta hänsyn till när man på EU-nivå diskuterar 
frågor som rör städer. För det första ger de utmaningar som gäller Urban utveckling en 
möjlighet för EU att bli ett betydelsefullt organ för dess medborgare genom att föra in 
konkreta fördelar i vardagslivet. Detta kräver också ett mer uttryckligt erkännande av 
betydelsen av demokratin på lokal nivå, dvs. den politiska myndighet som är närmast 
medborgaren. För det andra spelar städerna en avgörande roll för att stärka en europeisk 
samhällsmodell som grundas på lika möjligheter oberoende av kön och etniskt ursprung. 
Även om de lokala myndigheterna inte kan vara de enda organ som agerar i dessa stora 
frågor bör de vara helt engagerade i den politik som rör dessa frågor, eftersom det inte kan 
bli några effektiva lösningar utan deras aktiva deltagande. 
Detta meddelande är indelat i fyra avsnitt. I det första avsnittet anges de nyckelutmaningar 
som kommer att påverka alla storstäder i större eller mindre utsträckning. I det andra 
avsnittet gås nuvarande EU-politik igenom, vilken har en direkt eller indirekt påverkan på 
städerna. I det tredje avsnittet föreslås några inriktningar för framtida åtgärder och det 
tillvägagångssätt som policyn för europeiska städer kan utgå ifrån för debatten. Slutligen 
föreslås i det fjärde avsnittet en uppföljning av detta meddelande, särskilt anordnandet av 
ett "Urban Forum" 1998. 
-4-
1. UTMANINGAR FÖR EUROPAS STORSTÄDER 
Ungefär 80% av den europeiska befolkningen bor i städer eller storstäder vilket gör Europa 
till den mest Urbaniserade kontinenten i världen. Även om det finns en stor variation i 
europeiska stadsområden har dessa gemensamma drag som kortfattat sammanfattas i det 
första avsnittet. 
1.1 Storstäder i ett föränderligt sammanhang 
Omkring 20% av européerna bor i sammanhängande bebyggelse på mer än 250 000 
invånare, ytterligare 20% i medelstora städer och 40% i städer med 10-50 000 invånare. 
London och Paris är de enda två europeiska storstadsregionerna med ungefar 10 miljoner 
invånare. 
Demografiska uppgifter bekräftar att Urbaniseringen av det europeiska samhället fortsätter 
även om takten har minskat jämfört med tidigare decennier. 
Befolkningstillväxten i storstäderna är ett resultat av naturlig tillväxt, inflyttning frän 
landsbygden eller mindre gynnade områden och av migration särskilt från tredje land. Pä 
internationell nivå har EU varit ett viktigt mål för invandring och detta har bidragit till att 
neutralisera trenden i befolkningsnedgången. År 1990 kom uppskattningsvis 2,1 miljon 
personer in i medlemsstaterna från utlandet, medan 1 miljon lämnade EU. Med undantag av 
Irland har alla medlemsstater i dag en nettoinvandring. Beräkningar för perioden 1987-
1991 visar att två tredjedelar av invandrarna har flyttat till stora industriområden och 
huvudstäder. 
Andra städer har emellertid haft en befolkningsminskning under 1980-talet. De 
huvudsakliga orsakerna till denna nedgång är att traditionella arbetsgivare försvunnit eller 
har flyttat sin verksamhet samt att förorterna byggts ut. Bryssel, London, Paris, Lille, Porto, 
Hannover, Torino, Barcelona och Randstad-städerna i Nederländerna är alla exempel på när 
storstadens centrala delar har förlorat sin befolkning jämfört med dess förortsområden. 
Denna utspridning av hem, arbete och fritidsaktiviteter medför bland annat ett ökat 
resebehov. 
I fråga om ekonomiskt resultat förblir större städer den huvudsakliga källan till välstånd 
och dessa bidrar oproportionerligt mer till regional eller nationell BNI i förhållande till sin 
befolkning vilket återspeglar storstädernas högre produktivitet. BNI-tillväxten har 
emellertid oftast inte lett till ökad sysselsättning. Stadsregionerna Bryssel, Rhen-Ruhr och 
London hade t.ex årliga BNI-tillväxtsiffror på 5-6%, medan det årliga 
sysselsättningsskapandet under samma period var +0,2 (Bryssel), + 0,1 (Rhen-Ruhr) och -
0,2 (London). På samma sätt hade några medelstora städer, såsom Parma, Renne, Cambrid, 
Braga och Voos, fortsatt att växa på grund av ekonomisk framgång. 
Den totala sysselsättningen har ökat i de flesta städerna under perioden sedan mitten av 
1980-talet beroende på tjänstesektorns påtagliga expansion, vilken idag utgör ungefär 60-
80% av alla arbetstillfällen i städer och vilken i de flesta fall kompenserat förlusten av 
sysselsättning inom industrin. Grovt räknat finns en tredjedel av arbetena inom den del av 
tjänstesektorn där tjänsterna tillhandahålls under icke marknadsmässiga förhållanden, vilka 
omfattar offentlig förvaltning, utbildning, hälsovård, kommunala och sociala tjänster som 
t.ex. i sådana städer som Bryssel, Rom, Helsingfors, Stockholm och Köpenhamn. I många 
städer begränsas tillväxten av denna typ av tjänster genom restriktioner för offentliga 
utgifter. I fråga om de andra två tredjedelarna av arbetena inom tjänstesektorn finns dessa 
huvudsakligen inom finansiella tjänster, försäkring, transport, och kommunikationer och 
detaljhandel samt hotell och restaurang. 
De städer där anpassningen till förändrade förhållanden har varit svårast är de som tidigare 
var beroende av råvarubaserade industrier eller belägna i regionala ekonomier som är 
bereonde av en traditionell jordbrukssektor. Städerna i östra Tyskland har särskilda 
svårigheter, i synnerhet som de genomgår den snabba omstrukturering som varat i 
decennier i andra EU-städer. 
Det är uppenbart att städernas framtida utveckling kommer att struktureras genom andra 
faktorer än i det förgångna. Sådana tjänsteverksamheter som telekommunikation och 
transport, bioteknik, högteknologisk verksamhet, internationell handel och detaljhandel 
kommer att få ökad betydelse och även utvecklingen av informationssamhället1 samt 
forskning och utbildning. Även miljön och ökad livskvalitet blir faktorer som får ökad 
betydelse och som påverkar lokaliseringen av nya verksamheter. Städerna möter därför 
utmaningen att ständigt anpassa sig till snabba förändringar inom ekonomiska sektorer och 
andra områden. Detta nya utvecklingssätt innebär en risk för en ytterligare tudelning av 
stadssamhället och ger upphov till utmaningen att kontinuerligt omskola arbetskraften. 
1.2 Städer, arbetslöshet och social utslagning 
Även om problemen med att få tillgång till uppgifter är betydande visar beräkningarna en 
tendens till att bekräfta att arbetslösheten inom städerna ligger över EU-genomsnittet. De 
tättbefolkade områdena inom EU hade en arbetslöshet på 11,9% år 1995 jämfört med 
10,8% för landsbygdsområdena och 9,0% för de områden som är halvt Urbaniserade och 
som ofta är belägna nära högt Urbaniserade centra2. EU-genomsnittet år 1994 uppgick till 
10.8%. De genomsnittliga siffrorna döljer olika verkligheter. Några städer hade relativt låga 
arbetslöshetssiffror (t.ex. Milano, Frankfurt), medan andra överskrider de nationella och 
europeiska genomsnitten med minst en femtedel (t.ex. Bryssel, Birmingham, Köln, 
Köpenhamn, Neapel. Palermo osv.). 
Den nuvarande utvecklingen av nya ekonomiska möjligheter i många städer ökar de sociala 
och ekonomiska skillnaderna. Medan den mer kvalificerade delen av arbetskraften kan 
konkurrera i en öppen ekonomi har en mer sårbar grupp kommit fram som ständigt eller 
nästan ständigt lever utanför samhället. Utbildningsresultat och tillträde till 
arbetsmarknaden har blivit betydande faktorer som delar upp befolkningen inom 
stadssområden. En betydelsefull faktor i detta avseende är att hälften av EU:s arbetslösa är 
långtidsarbetslösa, medan de långtidsarbetslösa uppgår till 56,1% av den totala 
arbetslösheten i tättbefolkade områden. I städerna visar sig mångfaldig försakelse i ökande 
fattigdom och hemlösa, genom social isolering, dåliga bostadsförhållanden, drogmissbruk 
och kriminellt beteende. 
1 Se också KOM(96)607 av den 17.11.96: "Europa i ledningen för det globala informationssamhället: 
Löpandeåtgärdsplan". 
2 Uppgifter från arbetskraftsundersökning i 11 EU-länder (inte för Luxemburg, Österrike, Sverige, 
Finland). Tättbefolkade områden har mer än 500 invånare per km2 och täcker 50% av EU-befolkningen. 
Landsbygdsområdena har mindre än 100 invånare per km2 och täcker 22% av befolkningen, 28% av 
befolkningen bor i mellanliggande områden, som har mellan 100 och 500 invånare per km . 
-6-
I många europeiska städer har utslagning lett till socialgruppssegregation i områden med 
dåliga möjligheter. Detta mönster har länge funnits i nordeuropeiska städer och ökar 
dessutom i sydeuopeiska städer. Några stadsdelsområden i större städer har 
arbetslöshetssiffror på över 30% (se bilaga I) och mycket låga studieresultat. Social 
utslagning i många städer sammanfaller i många stadsdelar med kulturell och språklig 
olikhet där utbildningssystemet möter särskilda behov. Nu erkänns i ökad utsträckning att 
områdessegregation inte endast är ett socialt problem i fråga om sysselsättning, utbildning 
och låg bostadskvalitet utan att socialt avvikande beteende som är resultatet av segregation 
skadar stadens allmänna ekonomiska dragningskraft. 
1.3 Obalanser i europeiska städer 
Globaliseringen och en övergång från ett industrisamhälle till ett tjänstesamhälle har inte 
minskat betydelsen av att det finns utrymme för ekonomisk utveckling. Särskilt 
storstadsområden som är belägna vid strategiska och välutrustade knutpunkter kan 
sannolikt fa ett betydande inflytande på bekostnad av mer perifera och mindre välutrustade 
städer och storstäder. Sådana områdens dominans kan särskilt iakttas i fråga om transporter. 
År 1993 transporterades två gånger så många passagerare på flygförbindelsen London-
Paris som på någon annan rutt i Europa. Avgörande för en jämn fördelning av den Urbana 
utvecklingen är tillgången till tjänster i storstäderna som gör att de drar till sig moderna 
marknadsverksamheter. Perifera nyckelstäder som Aten, Valencia, Palermo, Thessaloniki, 
Belfast, Lissabon och Sevilla och industristäder som Turin, Glasgow, Bilbao har sämre 
förutsättningar i detta avseende än sådana centrala städer som Antwerpen, Bremen, 
Rotterdam och sådana städer som Hannover, Lyon och Wien, vilka alla har större 
verksamhetsspridning och god tillgänglighet. 
Medelstora städer som är knutna till väl fungerande ekonomier har också en uppenbar 
fördel jämfört med andra. Medelstora städer som är belägna i hjärtat av unionens 
territorium kan förmodas få större fördelar av europeisk integration än städer i ytterområdet. 
1.4 Stadsmiljö 
Människor i stadsområdena är mer och mer bekymrade över kvaliteten på sin naturmiljö 
och fysiska miljö. Trots betydande insatser återstår många problem. En undersökning som 
utfördes 1995 av Europeiska miljöbyrån visade att 70-80% av europeiska städer med mer 
än 500 000 invånare inte uppfyllde Världshälsoorganisations kvalitetsstandarder för luft. 
Koncentrationen av "vintersmog" påverkar omkring 70 miljoner EU-medborgare i städerna. 
1 t.ex. Milano. Turin, Stuttgart, Belfast, Dublin och Berlin är vintersmogindikatorerna 
ibland två gånger högre än kvalitetsstandardtaket. Slutligen påverkar ozonkoncentrationer 
omkring 80% av EU-befolkningen minst en gång om året. 
Förutom industrin och bostadsuppvärmningen är stadstransporter den huvudsakliga 
föroreningskällan. Användningen av privatbilar har ökat snabbare än något annat 
transportmedel och förutses stiga ytterligare inom en nära framtid. Den ökande 
bilkoncentrationen i städerna minskar de positiva miljöeffekterna som är resultatet av 
renare bilteknik. Stadsmiljön möter andra allvarliga problem som reningen av fast avfall 
och avloppsvatten. 
Förutom dess negativa effekter på stadsmiljöns kvalitetet, inbegripet förorening i form av 
buller, minskar trafikstockningar rörligheten i och tillgängligheten i städerna och" ökar 
produktionskostnaderna i stadsekonomin. I London och Paris har medelhastigheten för 
-7-
transporter med bil eller lastbil minskat till den hastighet som nåddes i början av detta 
århundrade med primitivare transportmedel. 
Förutom de mycket viktiga aspekterna ovan är det fysiska och kulturella byggnadsarvet, 
allmänna områden och stadsplanering betydande faktorer för invånarnas livskvalitet i 
stadsområden. 
Miljöfrågorna är gemensamma för alla stadsområden men det finns naturligtvis betydande 
skillnader i erfarenheterna i olika städer och storstäder. T.ex. gäller detta den kvalitet och 
den mängd grönområden som erbjud; några städer som Hannover, Evora, Bryssel avsätter 
mer än 20% av sin yta till grönområden, medan Rotterdam och Madrid avsätter 5% eller 
mindre. 
I fråga om miljön i vidare mening har stadsplaneringen tidigare inte alltid bidragit till 
städers och stadsdelars möjligheter att tillhandahålla olika funktioner samtidigt. Områden 
med flera funktioner har uppstått som har anknytning till särskilda aspekter i människans 
liv (arbete, shopping, fritid, boende. Sådana områden minskar städemas möjligheter att bli 
en plats där människor kan utveckla sina liv fullt ut. Stadsplaneringspolitiken behöver 
iörändras för att medge ökad hållbarhet, blandning och mångfald för att äter göra staden till 
en mötesplats full av liv för alla typer av verksamheter vid alla tidpunkter pä dygnet. 
1.5 Maktsplittring och stadssamhällets integration 
De principiella integrationsfaktorerna i stadssamhället går utöver de faktorer som rör 
ekonomin och arbetsmarknaden. Förutom att erbjuda arbete, välstånd och handel erbjuder 
städer också möjligheter till fritid, lärdom och kulturell utveckling. Städerna bör 
tillhandahålla ett "livsutrymme" och en identitet för sina invånare. 
Det finns en försvagning av identitetskänslan i städerna, som ofta visas genom den låga 
deltagandenivån i den lokala demokratiska processen. Ett sådant deltagande är särskilt svagt 
i områden i städernas utkanter, där problemen kan förvärras genom förekomsten av 
etablerade invandrarsamhällen som inte alltid utövar sina rösträttigheter. Förutom 
identitetsproblemet minskar den låga deltagandenivån vid val i eftersatta stadsområden 
trycket på förvaltningen att säkerställa tillgången på service i sådana områden. 
Institutionellt fungerar städerna inom olika rättsliga, institutionella och finansiella system i 
de olika medlemsstaterna. Eftersom de lokala myndigheterna möter utmaningarna med de 
politiska resurser som de har till sitt förfogande är det bara naturligt att deras insatser inom 
Urban utveckling kommer att variera. Enligt en studie från 1996 fungerar t.ex. några lokala 
myndigheter inom en tradition med större lokalt självstyre och utövar därför större makt 
över utgifterna än andra lokala myndigheter i Europeiska unionen (se bilaga II). 
Många lokala myndigheter möter en svårighet att förena sitt ansvar för att lösa Urbana 
problem med sin brist på institutionella och finansiella resurser. Stadsmyndigheterna 
finansierar i ökad utsträckning finansiella tjänster som är till nytta för det omgivande 
området vilket hänger samman med att administrativa gränser inte längre sammanfaller 
med stadsområdets verkliga gräns. Detta gör det möjligt för de omgivande orterna att dra 
fördel av de insatser som utförs av en ofta mindre gynnad del av befolkningen i den centrala 
delen av staden. Stadsmyndigheternas realinkomst har också minskat under det sista 
decenniet beroende på allmänna inskränkningar i statsutgifterna. I de flesta fall, särskilt i 
fall när de lokala myndigheternas utgifter för socialvård har ökat, har detta lett till en 
minskning av de lokala investeringarna. 
Stadsförvaltningen kompliceras ytterligare av en mångfald offentliga myndigheter med 
ansvar på olika nivåer, från lokala, regionala, nationella till europeiska, vilket både kan 
skapa svårigheter för en framgångsrik tillämpning av politiken och påverka medborgarnas 
uppfattning av vem som verkligen är ansvarig för deras stad. Denna maktsplittring är därför 
ett hinder för ett ansvarsfullt medborgarskap. 
Samtidigt begär medborgarna att få ökad kontroll över de beslut som påverkar deras liv. 
Det blir därför allt viktigare att fa den lokala befolkningen att delta för att säkerställa att 
deras behov tillgodoses vid genomförandet av lagstiftning eller program. Kvinnors behov 
och syn på den Urbana utvecklingen kräver också större uppmärksamhet. 
Detta är emellertid endast delsvar. Den vitala fråga som skall besvaras är "Varför är 
människor inte längre tillfreds med att hela sitt liv bo i städer?" I många delar av Europa är 
staden inte längre en önskvärd plats att bo på med barn, att tillbringa fritiden på eller att 
leva på. Denna urholkning av stadens roll är kanske det största hotet mot den europeiska 
modellen för utveckling och samhälle och en som kräver den mest omfattande debatten. 
2. NUVARANDE ÅTGÄRDER PÅ EU-NIVÅ SOM AVSER URBAN 
UTVECKLING 
All politik inom Europeiska unionen påverkar på något sätt de europeiska städerna även om 
denna påverkan inte alltid är lätt att mäta. I det följande belyses den kvantitativa och 
kvalitativa inverkan av några nyckelåtgärder inom fyra politikområden, vilka är av särskild 
betydelse för europeiska städers tillväxt och utveckling: 
- En politik som främjar ekonomisk konkurrens och sysselsättning. 
- En politik till förmån för ekonomisk och social sammanhållning. 
- En politik som hjälper till att ansluta städerna till det transeuropeiska nätet 
- En politik som främjar en hållbar utveckling och livskvalitet i städerna. 
2.1 Främjande av konkurrens och sysselsättning 
Europeiska unionen möter utmaningen att förbättra sin konkurrensställning i samband med 
en liberalisering av världshandeln. En del av reaktionen på denna globala utmaning har 
varit att skapa den inre marknaden, som utformades för att öka unionens konkurrenskraft 
genom att avskaffa hinder i fråga om handel, investeringar och arbetskraftens rörlighet och 
genom att skapa en integrerad ekonomi som ger stordriftsfördelar. I detta avseende har den 
inre marknaden varit den mest långtgående faktorn för förändring på senare år och den har i 
hög grad stimulerat det ekonomiska resultatet. I samband med den globala liberaliseringen 
och skapandet av den inre marknaden beslöt EU också att libéralisera marknader där 
nationella monopol hittills varit dominerande, t.ex. i fråga om telekommunikationer och 
transporter. 
Städerna utsätts mer direkt för globala ekonomiska förändringar än tidigare. Denna 
utveckling har förstärkt städernas möjligheter som självständiga välståndsskapare och har 
gjort dem mindre beroende av nationell ekonomisk utveckling. Mycket av både externa 
investeringar som kommer in till unionen och interna investeringsflöden inriktas på de 
-9-
större städerna. Detta gäller särskilt för sådana specialisttjänster som bankväsendet (t.ex. i 
London, Frankfurt och Amsterdam). Internationella företag har dessutom i allmänhet 
etablerat sina europeiska huvudkontor i ett litet antal utvalda storstäder som Bryssel, Paris, 
London, Amsterdam och vad gäller japanska företag Dusseldorf. Området runt Amsterdam 
har varit en betydande plats för som omfattar hela Europa distributionscentra. Spanien, 
Portugal och Irland har mottagit en relativt stor andel av investeringsflödena efter 
införandet av den inre marknaden, vilket återspeglas i det goda ekonomiska resultatet lör 
Madridregionen och för de större stadsområdena på den spanska östkusten och i den starka 
tillväxten av Lissabon- och Dublinregionerna. 
Endast de städer som kan tillhandahålla tjänster med högsta kvalitet och som har en god 
infrastruktur kan utnyttja sin självständighet för att dra till sig verksamheter som har en 
livskraftig framtid och ett stort mervärde. Den inre marknaden och liberaliseringen av 
världshandeln har därför haft högst olika effekt på olika områden. Det negativa resultatet av 
detta kan redan ses i utvidgningen av regionala skillnader inom vissa medlemsstater. För 
svagare städer kan en global liberalisering betyda avsevärda anpassningskostnader. 
Städernas förmåga till nyskapande tenderar att vara kärnan i en regions ekonomiska 
framgång. Några av de mer framgångsrika regionerna domineras av stadsområden med en 
anhopning av möjligheter till forskning och teknisk utveckling av högsta kvalitet - både 
offentliga och privata - som är knutna till en företagskultur i förening med nyskapande. I 
sammanhållningsrapporten3 anges att det finns ett begränsat antal städer som står för de 
flesta av FTD-insatserna i Europeiska unionen. 
Det mest grundläggande problem som unionen idag står inför är arbetslöshet, vilket 
återspeglar misslyckandet med att skapa tillräckligt med arbete för Europas ökande 
arbetskraft. Trots insatser inom området mänskliga resurser och sysselsättningspolitik står 
unionen för närvarande relativt maktlös inför denna större utmaning. Medan särskilt små 
och medelstora företags ökade konkurrenskraft inom internationell handel med varor och 
tjänster inbegripet turism är betydelsefull i fråga om ökade sysselsättningsmöjligheter är det 
lika viktigt att notera att städerna också kan dra fördel av lokala sysselsättningsinitiativ som 
inte behöver gälla överallt. I kommissionens meddelande "En europeisk strategi för att 
främja lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ"4 gås nya möjligheter igenom för 
skapande av arbeten, i allmänhet utanför de verksamheter där restriktionerna for 
internationell konkurrens är störst både inom den offentliga och privata sektorn (t.ex. 
hemtjänst och sociala tjänster, miljö, lokal kollektivtrafik, säkerhet, bostäder, lokal handel, 
turism och kulturarvet). 
2.2 En politik för främjande av ekonomisk och social sammanhållning 
Strukturfonderna och sammanhållningsfonden är EU:s huvudsakliga finansiella instrument 
i samband med dess regionalpolitik och sammanhållningspolitik. Dessa fonder uppgår 
tillsammans till ungefär 170 miljarder ecu (1995 års priser) för perioden 1994-1999, eller 
3 KOM(96)542 - Första rapporten om ekonomisk och social sammanhållning - 1996. denna rapport 
belyste förekomsten av det s.k. 'Archipelago Europa': London, Amsterdam/Rotterdam, Paris, Ruhr, 
Frankfurt, Stuttgart, MUnchen, Lyon/Grenoble, Turin, Milano. Nästan hälften av samtliga resurser 
enligt andra och tredje ramprogrammen har gått till regioner som innehåller dessa stadsområden som 
är framstående europeiska centra. 
4 EGT, nr C 265/3 av den 12.10.1995. 
-10-
precis under 0,5% av unionens årliga BNI. Unionens strukturpolitik är direkt inriktad på 
problem i fråga om konkurrens, omstrukturering och underutveckling som påverkar såväl 
regionerna som situationen för socialt eftersatta grupper, särskilt i fråga om arbetslöshet. 
För mål 1-regioner - regioner där utvecklingen är eftersatt - är stadsområdenas framgång 
avgörande för deras övergripande tillväxt och utveckling. Åtgärder i fråga om Urban 
utveckling beräknas för närvarande utnyttja omkring 30-40% av de totala programbidragen 
(se bilaga II}). Mål 2 inriktas på omstruktureringsproblem för industriområden. Dessa har i 
allmänhet en högst Urban karaktär och Urbana utvecklingsprojekt tenderar att ta i anspråk 
en stor del av det strukturpolitiska stödet. I vissa fall används mer än 80% av det totala 
stödet till Urbana utvecklingsåtgärder (se bilaga III). 
Åtgärder via strukturfonderna och sammanhållningsfonden bidrar också till att förbättra 
storstadsregionernas funktion som helhet. Investeringar i kollektiva trafiksystem, i 
återvinning av förfallen stadsmark och i rening av avloppsvatten är endast tre exempel på 
åtgärder som både bidrar till tillväxten av vidsträckta regionala ekonomier och till en 
hållbar utveckling av städer. 
I det nya sammanhanget med en global ekonomi blir utbildningsnivån i städerna av ökad 
betydelse som en faktor för att skapa ekonomiskt välstånd. I detta avseende kan åtgärder 
från Europeiska socialfonden enligt målen 3 och 4, som är av horisontell karaktär och 
därför berör alla EU-städer, komplettera de lokala insatserna för att förbättra de mänskliga 
resurserna. Förutom åtgärder som inriktas på långtidsarbetslösa och unga arbetslösa syftar 
ofta operativa program enligt mål 3 till att återanpassa utsatta sociala grupper till 
arbetsmarknaden, vilket särskilt gäller för stadsområdena. Kommissionen har också betonat 
betydelsen av utbildningssamhället och utbildningens mångkulturella roll för att förhindra 
social utslagning. 
Det socialpolitiska forumet, som upprättades år 1994 enligt kommissionens vitbok om 
socialpolitik, för samman företrädare för icke-statliga organisationer och arbetsmarknadens 
parter i syfte att erbjuda medborgarna i Europa ett medel för att upprätthålla en dialog med 
kommissionen. Sammanfallet mellan den sociala dimensionen och medborgarskap i den 
europeiska samhällsmodellen är särskilt uppenbar i rapporten från "Comité des Sages" om 
de grundläggande sociala rättigheterna vilka i många stadsområden begränsas genom 
bostads- och sysselsättningsförhållanden . 
I detta sammanhang bör nämnas att 1997 förklarats som "Europeiska året mot rasism" 
vilket är ett betydelsfullt uttalande till stöd för åtgärder i stadsområden som präglas av ett 
betydande antal invandrare. 
Under senare år har enligt EU:s strukturpolitik ökad uppmärksamhet givits åt de 
socioekonomiska effekterna av områdessegregation i städerna. I en första etapp användes 
Urbana pilotprojekt (artikel 10 i ERUF-förordningen) på kommissionens initiativ för 
nyskapande tillvägagångssätt i städerna. Genom Antwerpen-projeket infördes t.ex. ett starkt 
områdesbaserat partnerskap mellan samhällsgrupper, olika myndigheter och den privata 
sektorn och genom detta lyckades man fa fram ytterligare resurser från olika håll för 
genomförandet av en operativ plan med ekonomiska, sociala och miljömässiga åtgärder. 
Dublinprojektet var ett nyskapande föryngringsprojekt som visade hur utvecklingen av 
konst och kultur kan utgöra grunden för en nydaning av ett eftersatt innerstadsområde. 
-11 -
Denna erfarenhet övertygade år 1994 kommissionen om att lansera gemenskapsinitiativet 
URBAN inom ramen for strukturfonderna. Syftet med URBAN är att etablera 
grannbaserade partnerskap i eftersatta stadsdelar för att angripa utvecklingsproblem genom 
integrerade program. Kommissionen har också förstärkt möjligheterna att ingripa i 
eftersatta stadsområden genom att tillåta ytterligare statligt stöd till små företag som arbetar 
på lokal nivå för att uppmuntra investering och skapande av sysselsättning5. 
Sedan reformeringen av unionens strukturpolitik 1989 har uppfattningen ändrats, vilket 
återspeglas i ett ökat medvetande om att åtgärder för att angripa social segregation i 
städerna också bör integreras inom huvudinriktningen på politiken för regional utveckling. 
Åtgärderna enligt mål 1 och 2 i strukturfonderna har mer och mer inriktats på eftersatta 
stadsdelars problem för att säkerställa att de nya möjligheter som skapats i den vidsträckta 
regionen också är till fördel för dem. I t.ex. Portugal inriktas åtgärderna på att förbättra 
levnadsförhållandena för invånarna i 'barracas' i Lissabon och Porto. De italienska 
programmen däremot innefattar åtgärder som syftar till att förbättra den socioekonomiska 
utvecklingen av Pianuradistriktet i Neapel. I Förenade kungariket har 'Community 
Economic Development' angetts som ett särskilt prioriteringsprogram som skall 
koncentrera resurserna till områden som är exceptionellt socialt eftersatta. En liknande 
prioritering finns inom mål 1 -programmet för franska Hainaut. 
Inom området för horisontella åtgärder för utvecklingen av mänskliga resurser lanserade 
kommissionen INTEGRA som en del av gemenskapens sysselsättningsinitiativ inom 
Europeiska socialfonden. INTEGRA finansierar åtgärder i socialt eftersatta stadsdelar 
genom att förena ett lokalt tillvägagångssätt för förnyelse av området med 
sysselsättningsinitiativ. Dessa åtgärder syftar till att öka medvetenheten hos förmånstagarna 
om ett integrerat tillvägagångssätt, vilket samtidigt bör angripa de många problem som 
människor som står utanför arbetsmarknaden möter, såsom bostad, hälsa, socialt skydd, 
rörlighet, tillgång till rättshjälp och till offentliga tjänster, 
2.3 Transporter och transeuropeiska nät 
Transeuropeiska transportnät och mer allmänt det effektiva tillhandahållandet av 
transporttjänster är avgörande för Urban utveckling och Urban politik. Ett bra transportsätt 
är en särskilt avgörande faktor för stadsekonomins konkurrenskraft och stadsbornas 
livskvalitet. Begreppet 'hållbar rörlighet' har blivit det centrala målet för den gemensamma 
transportpolitiken som syftar till att förena kravet på rörlighet (både för näringslivet och 
människorna) medan man samtidigt erkänner resursbegränsningarna och transporternas 
inverkan på miljön. Den gemensamma transportpolitiken inriktas också på sådana frågor 
som en integrering av markplaneringsprioriteringarna i transportinfrastrukturplaneringen 
och främjandet av transporter med olika färdmedel. 
Med hänsyn till förekommande obalanser i det Urbana systemet och i stadsområdena måste 
transportpolitiken utformas så att den bidrar till att lösa trafikstocknings- och miljöproblem. 
Transportpolitiken syftar dessutom till att mildra problemen för ytterområdena genom att 
binda samman dem med gemenskapens kärna samt länka samman dessa områden genom 
en förbättrad infrastruktur och etableringen av ett regelverk för att säkerställa att effektiva 
Se 'Riktlinjer om statsstöd för företag i eftersatta stadsområden', SEK(96)1706. Stöd till sådana företag 
kan dessutom också ges enligt den s.k minimiregeln enligt riktlinjerna för stöd till små och medelstora 
företag och enligt de regler som gäller för sysselsättningsstöd. 
- 12-
högkvalitativa transportjänster tillhandahålls, antingen genom marknaden eller när det 
krävs genom att offentliga tjänster tillhandahålls. 
Kollektivtrafiken kan ge ett betydande bidrag till lokala transportnät och till social 
sammanhållning, särskilt i stadsområden där personer utan bil, särskilt låginkomsttagare 
eller unga eller gamla behöver ha tillgång till ekonomiska och sociala verksamheter. 
Trafikmönstren i medelstora och stora städer är vanligtvis väl lämpade för att förstärka 
kollektivtrafiken. För att alla stadsbor skall ha nytta av dessa transportjänster bör dessa vara 
tillgängliga i fråga om täckning, fysisk tillgänglighet (i synnerhet för äldre och människor 
med rörelsehinder) och kostnadsmässigt. Stadstransportpolitiken bör också främja andra 
alternativ till användningen av privatbilen såsom cykling och promenerande. En väl 
målinriktad stadstransportpolitik innebär därför klara fördelar för städerna. Den säkerställer 
ett effektivare transportsystem, vilket bör minska trafikstockningarna och därför 
kostnaderna, minska antalet olyckor och påverka miljön mindre. Kommissionens grönbok 
'Ett trafiknät för alla'6 anger kollektivtrafikens fördelar och de huvudsakliga 
åtgärdsområdena på gemenskapsnivå för att uppmuntra och främja ett integrerat system 
med kombinerade transporter som fullt ut utnyttjar kollektivtrafikens möjligheter. 
En sådan politik måste kompletteras med en lämplig prissättningspolitik som säkerställer 
en rationellare fördelning av resurserna i stadstransportsystemet. Städerna bör dra fördel av 
tillämpningen av denna strategi (som beskrivs i kommissionens grönbok om god och 
effektiv prissättning vid transporter) genom en minskning av trafikstockningar, miljöskador 
och olyckor och genom ett slutresultat som ger ett effektivt och ändamålsenligt 
transportsystem. 
De transeuropeiska transportnäten (TETNs) är också instrument för att förbättra tillträdet 
till städerna, för att generera sysselsättning och för att möjliggöra utbyten mellan städer och 
regioner. Mer allmänt är det möjligt att med TETNs öppna gemenskapsterritoriet, och 
skapa nya möjligheter för städer som är anslutna till nätet. En ständig utmaning för 
transport- och strukturpolitiken kommer att vara att säkerställa att investeringarna i TETNs 
fullt ut integreras i lokala nät så att det blir möjligt för områden i periferin och 
lokalbefolkningen att fullt ut få nytta av långdistansförbindelserna. Städerna i sig utgör 
knutpunkten som förbinder modnät och är därför väsentliga inslag i TETNs, särskilt för att 
möjliggöra att kombinerade transporter för passagerare och frakt utan omstigning eller 
omlastning utvecklas. 
Den gradvisa integreringen av europeiska transportmarknaderna har givit konsumenterna 
stora fördelar i fråga om ökade valmöjligheter och lägre priser. Städerna har uppenbarligen 
ett bra läge för att fa nytta av denna liberaliseringsprocess. I de fall när efterfrågan inte är 
tillräcklig för att regelbundna och prisvärda tjänster skall kunna tillhandahållas genom 
marknadskrafterna föreskriver gemenskapslagstiftningen krav på allmän trafikplikt som 
skall tillämpas av de offentliga myndigheterna. 
Kraven på allmän trafikplikt är också väsentliga i samband med telekommunikationsnät för 
att undvika möjligheten till en lucka mellan städer vid utvecklingen av den Jiberaliserade 
miljön. Vissa mindre gynnade stadsområden eller användargrupper kan kräva 
Europeiska kommissionen, Ett nätverk för alla. Att förverkliga kollektivtrafikens möjligheter i Europa. 
Grönbok. Bryssel-Luxemburg, 1996. 
-13-
kompletterande åtgärder för att påskynda nätutvecklingen. Utvidgningen av ett 
ändamålsenligt telekommunikationsnät bör också bidra till att bemästra rörlighets- och 
trafikstockningsproblcm genom att vidga urvalet för lokaliseringen av företag och medge 
en flexiblare arbetsorganisation. 
2.4 Främjande av en hållbar utveckling och livskvalitet i städerna 
En hållbar utveckling har i ökad utsträckning getts legitimitet hos medborgarna i Europa 
som en avgörande aspekt i fråga om livskvalitet för nuvarande och kommande generationer. 
Grönboken om stadsmiljö från 1990 och rapporten om hållbara städer från 1996 främjar 
båda ett integrerat tillvägagångssätt för Urbana problem som omfattar sociala, ekonomiska 
och miljöfaktorer. Projektet hållbara städer påbörjades år 1993 och syftar till att uppmuntra 
och bistå storstäder och städer genom att fastställa och genomföra lokala agenda 21 eller 
liknande hållbarhetsplaner genom pol icy rapporter, erfarenhetsutbyte, nät och spridning av 
fall av goda praktiska exempel. 
Särskilt i samband med miljöpolitiken antas nu mer decentraliserade metoder av unionen. 
Bättre tillämpning av en partnerskapsmetod och användningen av alternativa instrument i 
miljöpolitiken är prioriteringar där den Urbana dimensionen spelar en betydelsefull roll. 
"Miljöprofileringen av strukturfonderna" har också blivit ett centralt bekymmer vilket 
förklaras i meddelandet om 'Sammanhållning och miljö'. 
Inom FTD-området har kommissionen undersökt sätten för att minska trafikstockningar i 
städerna, genom åtgärder för att kontrollera trafiken och främja kollektivtransporter, 
inbegripet användningen av ny teknik för vägprissättning, integrerad betalning, 
reseinformation osv. Viktig forskning för rening av avloppsvatten och fast avfall, buller, 
skydd för kulturarvet, livskvalitet i städer och dess effekter på människors hälsa samt andra 
miljöfrågor och socioekonomisk forskning i samband med Urbana frågor pågår. Andra 
frågor i samband med stadsförvaltning som uppmärksammas i FTD-programmen berör 
telematik, informationssamhället, energi, transport samt ny teknik för byggnads- och 
konstruktionsindustrin, arkitektur, stadsformgivning och stadsplanering. Ett antal projekt 
inom tillämpningsprogrammet för telematik inriktas på socialt utslagna grupper inom 
städerna, som arbetslösa och invandrare. SAVE Il-programmet stöder dessutom 
upprättandet av lokala byråer för att hjälpa lokala myndigheter att utforma sin energipolitik. 
När det gäller en hållbar utveckling förtjänar stadsturismens roll för den lokala ekonomins 
tillväxt också att uppmärksammas. 
3. INRIKTNINGAR FÖR FRAMTIDEN 
Utgångspunkten för en framtida Urban utveckling måste vara att erkänna städernas roll som 
motor för regional, nationell och europeisk ekonomisk utveckling. Samtidigt måste också 
hänsyn tas till att stadsområden, särskilt krisdrabbade distrikt i medelstora och större städer, 
har burit en stor del av de sociala kostnaderna för tidigare förändringar i fråga om 
industriell anpassning och förfall, bristfälliga bostäder, långtidsarbetslöshet, brottslighet 
och social utslagning. 
Den dubbla utmaning som möter europeisk Urban politik är därför att behålla städerna i 
förgrunden för en globaliserad och konkurrenskraftig ekonomi samtidigt som man inriktar 
sig på problemet med det ackumulerade arvet av socialt eftersatta stadsdelar. Dessa båda 
-14-
aspekter på Urban politik är kompletterande. Ekonomisk framgång som undergräver 
sammanhållningen i stadsområden kan sannolikt inte vara hållbar på lång sikt. 
• Stadssamhället kommer att fa betala ett högt pris i fråga om brottslighet och antisocialt 
beteende om utvecklingen leder till ökad ojämlikhet när det gäller att bli delaktig av 
resulatet av det ekonomiska framåtskridandet. 
• Europa som helhet kommer att få betala genom sina medborgares missnöje och 
förlusten av stödet för den europeiska samhällsmodellen. 
• Den europeiska ekonomin kommer slutligen att påverkas negativt eftersom en 
anpassning till en snabb förändring för att behålla europeiska städers konkurrenskraft 
sannolikt endast kan lyckas när största enhällighet råder. 
Medlemsstaterna har det främsta ansvaret för att utveckla den Urbana politiken för nästa 
århundrade. Frågor som är knutna till förstärkningen av lokal demokrati, medborgarskap, 
migration, sysselsättning, kulturell utveckling, utbildning, social utslagning, brottslighet, 
vilket har diskuterats i del 1 i detta dokument, kräver de politiska instrument som de 
nationella förvaltningarna förfogar över. 
Som har diskuterats i 1.5 ovan finns det dock ett flertal organ som deltar i 
stadsförvaltningen. Det kommer att bli väsentligt att få med alla nivåer - från distriktsnivå 
till storstadsregionnivå upp till det europeiska Urbana systemet - inom ramen lor en 
sammanlänkning av förbindelser och ansvarsfördelning uppnå en bättre politisk integrering. 
De olika åtgärderna på EU-nivå bör bedömas ur en synvinkel av sammanhängande och 
hållbar Urban utveckling. Kommissionen anmodar därför berörda parter att komma med 
synpunkter i samband med en förbättrad integrering av den gemenskapspolitik som rör den 
Urbana utvecklingen i syfte att säkerställla att den fullt ut motsvarar åtgärderna på andra 
nivåer och särskilt storstäders och städers behov. Med utgångspunkt från resultatet av 
diskussionerna om detta meddelande kommer kommissionen att undersöka hur den kan 
anpassa sin interna samordning till att bidra till den Urbana utvecklingen. Särskild 
uppmärksamhet bör ägnas åtminstone följande inriktningar. 
3.1 Behovet av ett Urbant perspektiv i Europeiska unionens politik 
EU bör spela en kompletterande roll genom att behandla frågor i samband med den 
Urbana utvecklingen eftersom unionen har ansvaret för politiken inom ett antal sektorer 
som direkt berör utvecklingen och livskvaliteten i stadsområden. Möjligheterna till 
anpassning av denna politik för att förbättra dess bidrag till Urban utveckling måste 
uttömmande undersökas. Bland de områden som kräver ytterligare överväganden finns: 
• utveckling av tydliga mål för en förbättrad stadsmiljö med angivna tidsramar och 
förbättring av EU:s politik för olika områden ur hållbarhetssynpunkt. Detta kan gälla 
utvecklingen av frivilliga former av stadsplanering som syftar till en hållbar utveckling, 
• utveckling av TETNs, särskilt för att säkerställa en effektiv tillgång till nät i regionala 
och lokala system, och för att säkerställa att resurserna används för att ge de största 
fördelarna i fråga om miljömässiga, sysselsättnings- och industriella mål. 
-15-
• förstärkning av intermodal frakt- och persontransport, både för att underlätta 
tillgängligheten till staden och rörlighet inom denna. Tyngdpunkten bör särskilt läggas 
på att främja kollektivtrafiken, 
• målinriktning av FTD-verksamheter på de huvudsakliga problem som morgondagens 
städer möter, nämligen integrerad transport, energi, hållbar konstruktionsteknik, 
informationsnät, teknik för skydd för kulturarvet, en Urban hållbar utveckling, 
miljöteknik och nya stadsfordon som de presenteras i nyckelåtgärden "Morgondagens 
stad" i kommissionens formella förslag till det femte ramprogrammet7, 
• telekommunikationspolitik, inbegripet allmän skyldighet att tillhandahålla tjänster för att 
säkerställa ett så tidigt tillhandahållande som möjligt av förbindelser till den 
informationsmotorväg som eftersatta stadsdelar och mindre stadsområden är delaktiga i. 
• förstärkning av städemas och kringliggande områdens handelsfunktion8 och deras roll i 
utvecklingen av turism, 
• frågor om migration, polisiärt och rättsligt samarbete, såsom brott som behandlas under 
avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen 
• kampen mot social och ekonomisk utslagning, som är ett uttryckligt mål för den 
europeiska sysselsättningsstrategin, och kampen mot rasism inom ramen för Europaåret 
mot rasism 1997. Åtgärderna under Europaåret bör hjälpa till att mobilisera den 
allmänna opinionen om den fara som rasism utgör särskilt för demokratin i städerna. I 
samband med övervägandena vid det socialpolitiska forumet9 om grundläggande sociala 
rättigheter bör man också kunna ägna ökad uppmärksamhet åt de sociala aspektema pä 
Urbana utvecklingsproblem. 
• allmän hälso- och sjukvårdspolitik och särskilt hälsobekymmer som beror på social 
utsatthet och fattigdom i stadsmiljön (drogmissbruk, dåliga bostadsförhållanden osv.), 
• behovet av att skapa förtroendefulla relationer mellan olika aktörer på lokal nivå för att 
främja lokala befogenheter, ansvar och initiativ och för att stärka 
sysslesättningspolitiken, vilket är kommissionens mål med territoriella 
sysselsättningspakter. 
Några av dessa frågor undersöktes i "European Spatial Development Perspective"10 som 
bör spela en betydelsefull roll vid anordnandet av debatten på europeisk nivå om områden 
av gemensamt intresse och som har effekt på områden utöver enstaka stadsområden, 
regioner eller länder. 
7 KOM(97)142 av den 9.4.1997. 
8 KOM(96)530 av den 20.11.1996 - Kommissionens grönbok om handel 
9 Se punkt 2.2 
10 ESDP som infördes vid ministermötet om regionalpolitik och fysisk planering (Liège, november 
1993) är ett program för de 15 medlemsstaterna med stöd av kommissionen som syftar till att utveckla 
en strategisk syn på områdesutvecklingen inom unionens territorium 
-16-
3.2 Tjänster av allmänt intresse och Urban utveckling 
Den offentliga sektoms och stadsförvaltningens roll är att den i allt mindre grad 
tillhandahåller tjänster. Medlemsstaterna har mycket olika tillvägagångssätt i denna fråga. 
Kommissionen har samtidigt som man erkänner denna organisatoriska olikhet i ett 
meddelande nyligen understrukit att tjänster av allmänt intresse är en del av de 
gemensamma värdena i Europa. Dessa tjänster är kärnan i den europeiska 
samhällsmodellen, eftersom de gynnar grundläggande mål för de europeiska samhällena 
såsom solidaritet och lika behandling inom en öppen och dynamisk marknad. Inom ramen 
för dessa gemensamma värden skiljer sig sätten att organisera sådana tjänster från en 
region till en annan och från en sektor till en annan. För ekonomiska tjänster såsom 
telekommunikationer, post. transport, energi eller radio- och TV-sändning har man tvingats 
göra anpassningar för att möta teknisk förändringar, ekonomins globalisering och 
användarens förväntningar och behov. Kommissionen har understrukit att även om 
medlemsstaterna har frihet att definiera sin egen politik i denna fråga och att den inte är 
intresserad av vem som faktiskt tillhandahåller tjänster, är det uppenbart att tjänsterna måste 
vara till gagn för samhället som helhet, genom att säkerställa kontinuitet, lika tillgång, 
mångsidighet och insyn. 
För tjänster som tillhandahålls under icke marknadsmässiga förhållanden, såsom 
utbildning, och hälsovård är de offentliga myndigheterna fortfarande de viktigaste 
tjänsteproducenterna. Också här ökar betydelsen av att gagna samhället som helhet i 
samband med tudelningen av samhällen vilket mest tydligt kommer till uttryck i 
stadsområden. Kommissionens vitbok "Lära och lära ut: på väg mot kunskapssamhället" 
underströk detta. Åtgärder som 'andra chansen-skolor' i socialt eftersatta stadsområden och 
europeiska nät som syftar till att stödja städer som kan bemästra en ojämlik tillgång till 
utbildningsresurser. 
3.3 Bidrag från strukturfonderna 
Det blir allt tydligare att städerna spelar en avgörande roll för strukturpolitiken. Större 
uppmärksamhet åt Urban utveckling vid utformningen av framtida strategier och program 
skulle kunna resultera både i en integrerad strategi för åtgärder i stadsområden och de 
omkringliggande områdena och i fråga om utvecklingen av ekonomiska och mänskliga 
resurser. För att uppnå en sådan överensstämmelse är det viktigt att de lokala 
myndigheterna deltar vid förberedandet och genomförandet av regionala 
utvecklingsprogram. De lokala myndigheterna kan också ofta tillföra nödvändig 
sakkunskap och kunnande om lokal ekonomi och arbetsmarknad. 
För den nuvarande programplaneringsperioden kan redan följande åtgärder vidtas: 
• Fokusering på strukturfondsverksamheter som inbegriper arbetsmarknadsåtgärder for 
områden med hög arbetslöshet i innerstäderna eller för de tättbefolkade ytterområdena 
och en inriktning på invandrargruppemas särskilda behov. 
• Fokuseringen på erfarenheter av URBAN- och INTEGRA-programmen och 
förstärkningen av en Urban samhällsutveckling som en utgångspunkt för prioritering 
inklusive begreppet hållbara lokala samhällen med aktivt deltagande av 
lokalbefolkningen. 
-17-
• Större tonvikt på transportfrågor för att förbättra infrastrukturen och 
kollektivtransportsystemen som gör de perifera områdena "mer tillgängliga och bidrar 
till att lösa problemen med trafikstockningar och miljöproblem i stadsområdena. 
Överföring av samlad erfarenhet och goda praktiska exempel i fråga om Urban utveckling. 
Dessa åtgärder kommer att bidra till en ytterligare fokusering på 
• städernas roll som tillväxtcentra för regional utveckling, 
• social gemenskap och bättre förhållanden i de eftersatta stadsområdena, 
• en integrerad och hållbar Urban utveckling som kombinerar lösningar för flera sektorer 
och omfattar investering i såväl mänskligt som fysiskt kapital. 
3.4 Ökad kunskap och främjande av erfarenhetsutbyte mellan städer 
Det finns ett ökat behov av betydelsefull och jämförbar information om städer, särskilt hos 
lokala och andra offentliga myndigheter som har hand om den Urbana politiken. För att 
besluten i gemensamma frågor om Urban utveckling skall vara ordentligt underbyggda 
föreslår kommissionen att ett tillvägagångssätt i två steg skall utvecklas. 
På kort sikt skall en översyn göras för att bedöma de europeiska städemas för- och 
nackdelar. Denna Urbana granskning kommer att mäta livskvaliteten i våra städer och 
storstäder med hjälp av en enkel uppsättning indikatorer för Urban utveckling och en 
gemensam metodik. 
Kommissionen kommer att söka att fastställa en uppsättning indikatorer som är enkla att 
använda och uppdatera för att uppmuntra de lokala myndigheterna att delta både vid 
sammanställningen och den framtida användningen av information vid utvecklingen av 
sin Urbana politik. 
Detta verktyg skulle också i en andra etapp kunna göra det möjligt att bättre bedöma hur 
nationell och europeisk politik påverkar utvecklingen av stadsområden. 
Genom att bygga på den erfarenhet som gjorts vid denna översyn överväger kommissionen 
att införa olika sätta att mäta och övervaka hållbarheten. 
Parallellt med denna decentraliserade åtgärd kommer Europeiska gemenskapemas 
statistikkontor - Eurostat -att behandla information på lokal nivå som redan är tillgänglig i 
dess databaser för att ta fram grundläggande statistisk information om städer och Urbana 
koncentrationer. På medellång sikt måste de insatser fortsätta som redan görs av Eurostat i 
samarbete med nationella statistikorgan för att utveckla ett harmoniserat 
informationssystem, inbegripet standardiserade definitioner för städer. 
Inom EU finns åtskilliga forum och nätverk där städerna utbyter erfarenheter och 
samarbetar i särskilda ämnen. Kampanjen för hållbara städer samlar lokala myndigheter 
med särskilda problem för att genomföra Agenda 21. I samband med artikel 10 i ERUF-
förordningen föreslog kommissionen nyligen att man skulle stödja ett antal nätverk för 
- 18-
särskilda ämnen såsom ekonomisk utveckling, små och medelstora företag, teknik, 
miljöförbättring och lika möjligheter för kvinnor inom näringslivet11. Andra ämnen iör 
vilka samarbetet aktivt främjas berör telematik, energi, transport, utbildning, kultur och 
forskning. Stimulans ges också till lokala myndigheter inom EU för att de skall engagera 
sig i decentraliserat samarbete med städer på andra kontinenter för att bistå dessa städer i 
deras utveckling, stärka EU-relationema med tredje land och stödja deltagandet från lokala 
aktörer från EU i den globala integrationsprocessen (t.ex Med-Urbs, Asia-Urbs, URB-AL). 
Under de kommande åren kommer kommissionen att intensifiera sina ansträngningar för 
det transnationella erfarenhetsutbytet mellan städer för att samla in och sammanställa all 
relevant erfarenhet inom Urban förnyelse och hållbar Urban utveckling, inbegripet 
forskningsresultat inom det socioekonomiska området. 
4. UPPFÖLJNING AV MEDDELANDET 
Sammanfattningsvis är det uppenbart att det inte blir lätt att möta de många och stora 
utmaningar som storstäder och städer står inför idag och under kommande år. Det medges 
att många externa påtryckningar för förändring, inbegripet demografiska och globala 
ekonomiska trender inte endast är utom räckhåll för regional och nationell politik utan faller 
också utanför de europeiska åtgärdemas tillämpningsområde. 
Europeiska unionen kan emellertid agera effektivare i fråga om Urbana behov och kan i 
många instanser ange ett positivare program som skulle bemöta åtminstone några av dessa 
utmaningar. Vägledande faktorer bör vara större sammanhållning inom unionen och en 
hållbar utveckling som leder till en varaktig förbättring av medborgarnas livskvalitet. 
Detta program kommer att kräva ett aktivt deltagande från de offentliga myndighetemas 
sida på alla nivåer och bör också söka att engagera nyckelaktörer från andra sektorer som 
kan bidra till att göra europeiska städer till bättre platser att vistas på, vilket skulle bidra till 
att förverkliga Europeiska unionens grundläggande mål som anges i artikel 2 i fördraget. 
Kommissionen underskattar inte svårigheterna med denna uppgift. Europeiska medborgares 
deltagande i den framtida utvecklingen av sina städer och storstäder kan kräva nya 
mekanismer som kan erbjuda bättre medverkan och återkoppling vid beslutsfattande. Detta 
kommer att ta tid och kräva betydande insatser från alla berörda. 
Som en utgångspunkt söker kommissionen att få till stånd en bred debatt om Urbana frågor 
på grundval av detta meddelande. Kommissionen avser att skapa en dialog med andra 
institutioner, inbegripet rådet, Europaparlamenet, Sociala och ekonomiska kommittén, 
Regionkomittén, lokala myndighetsorganisationer och andra berörda parter. 
Resultatet av denna dialog kommer att tas upp i ett forum om Urban utveckling som 
kommissionen avser att sammankalla år 1998. 
1 ' Anbudsförfarande för internt interregional! samarbete (EGT C 386, 31.10.1996, och Ecos-Ouverture 11 
(EGT C 125,22.4.1997). 
-19-
FÖRTECKNING ÖVER HÄNVISNINGAR 
Europeiska kommissionen, Europa 2000. Outlook for the development of 
the Community's territory, Bryssel-Luxemburg, 1991, 
CX-7I-91-518-EN-C. 
Eurostat, The statistical concept of the town in Europe, Luxemburg, 1992, 
CA-70-91-758-EN-C. 
Europeiska kommissionen, Urbanisation and the Functions of Cities in 
the European Community, Bryssel-Luxemburg, 1992, 
CX-75-92-259-EN-C. 
Europeiska kommissionen, Europa 2000+. 
Co-operation for European territorial development, Bryssel-Luxemburg, 
1994, 
CX-86-94-117-EN-C. 
Europeiska kommissionen, First Report on Economic and Social 
Cohesion 1996, Bryssel- Luxemburg, 1996, 
CM-97-96-928-EN-C. 
Europeiska kommissionen. Green Paper Citizens network. Fulfilling the 
potential of public passenger transport in Europe, Bryssel-Luxemburg, 
1996, 
C3-93-95-564-EN-C. 
Europeiska kommissionen, Social and Economic Inclusion through 
Regional Development. The Community Economic Development priority 
in European Structural Funds programmes in Great Britain, 
Bryssel-Luxemburg, 1996; 
CX-98-96-421-EN-C. 
Europeiska kommissionen, European Sustainable Cities. Report by the 
Expert Group on Urban Environment, Bryssel, 1996, 
CR-97-96-055-EN-C. 
Meddelande från kommisionen, "Services of general interest in Europe", 
1996, 
CM-98-96-897-EN-C. 
Europeiska kommissionen, Europe of cities. Community Actions in 
Urban areas, 1997, snart utkommande. 
Europeiska miljöbyrån, Europe's Environment: the Dobris Assessment, 
Bryssel-Luxemburg, 1995, 
CR-80-93-339-EN-C. 
BILAGOR 
G:\STEF\URBAN\COMMUNIC\SV1A.DOC 
-2-
BILAGA I: 
Eftersatta stadsområden : 
egenskaper hos den berörda befolkningen 
Eftersatta stadsområden vidkänns både ekonomiska, sociala och Urbana problem. 
För att mer exakt ange den påverkade befolkningen har vi valt ut 29 URBAN 
gemenskapsinitiativprogram och utformat nedanstående tabell. Den visar likheter och 
skillnader hos de 29 områdena genom att ange 
• andelen arbetslösa bland den arbetsföra befolkningen, 
• den vittomfattande splittringen av familjestrukturer (enförälderfamiljer) som ökat 
genom fattigdom och brist pä möjligheter, 
• den utländska befolkningen i de fall detta medför problem. 
Nedanstående tabell gör det möjligt att bedöma det allvarliga i situationen i var och en av 
städerna inom gemenskapen. 
K 
-3-
l.,AND 
Belgien 
Danmark 
Finlftnt} 
F$ renade 
kungariket 
Förenade 
kungariket 
Förenade 
kungariket 
Förenade 
kungariket 
Förenade 
kungariket 
Nordiri. 
Fmnkrike 
Frankrike 
Frankrike 
Grekland 
Crekhutd 
Irland 
Irland 
Italien 
Italien 
Italien 
Luxemburg 
Nederländerna 
Österrike 
Portugal 
Portugal 
Spanien 
Spanien 
Spanien 
Sverige 
Tyskalnd 
Tysklind Storst«d/»ttd - Område 
Anrwerpen-nordiistni 
Aalborg-Nordjylland 
Joensuu-Rantakylä-I Ira 
Glasgow 
London-Park Royal 
Manchester-Moss Side, 
Hulme 
Nottingham 
Belfast- Delprogram I 
Amiens-norra och 
Ktuovie 
Marseille-centrum 
Roubaix-Tourcoing 
Pat ra s 
Peristeri 
Cork 
Dublin-Ballymun-Finglas 
- Darndale 
Cagliari-Pirri 
Cosenza-kärnan i gamla 
staden 
Siracuse-Ortigia 
Dudelange-Diffcrdange 
Amsterdam-Bijlmcrmeer 
Wien-CJiirtel 
l.isbonnc-Casal Ventoso 
Porto-Vale de Campanha 
Badajoz-Estramadure-ga 
mla staden, plaza Alla 
Badalona-Serra d'en 
Mena 
Malaga-gamla staden 
Malmö 
Rostock 
Saarbriicken-linteres 
Malstatt, Leipziger Str., 
Jenneweg, Hochstr., 
Ottstr.. Fiillengarten Uttolkning 
sum omfattts 
av URBAN 
66 J24 
4 (Hill 
12 5110 
19 198 
25 665 
28 «00 
21 000 
37 134 
33 00(1 
31 306 
50 000 
77 000 
-34 300 
55 624 
84 000 
30 000 
22 500 
5 500 
2 154 
51 585 
130 000 
4 200 
23 000 
12 114 
76 168 
46 889 
22 000 
19 000 
34 656 Aiitfstösh 
Cfssifira 
18,40 
11,9(1 
40 
38,8 
22,2 
23,9 
40 
<46 
28 
26,5 
34 
15 a 17 
>14 
39 
40 
>43 
>33 
>31 
=»2.14 
32,3 
11.30 
Mycket 
hög 
20 
25,18 
22 
35,8 
18 
>19 
23 liushÄll «om 
fir xfcrtlT|!3 
bidrag 
28 
55 
44 
70% av 
familjerna 
30 
12 Brtffealderfa 
miijer 
11.25% av 
familjerna 
46% av 
barnen 
9% av 
barnen 
36% av 
invånarna Utländsk 
befolkning 
30% 
34% etniska 
minoriteter 
16,5% 
utlänningar 
34% 
150 
nationaliteter 
a Total 
propamko 
sinad i 
mecu 
15.234 
3.042 
5,279 
16,235 
16.326 
17,743 
14,890 
16,580 
20,478 
17,583 
17,613 
12,417 
6,651 
6.651 
19.323 
18.555 
22,510 
1,033 
19,683 
31.926 
24,387 . 
18,261 
14.286 
6,582 
14,285 
11,92 
16,016 
22,572 tUtrorepiska 
gemen skapsb 
idrajicl i 
mecu 
4.574 
1,521 
3,958 
8,036 
7,653 
8,036 
6.786 
11,3 
7 
7 
7 
8,613 
4,988 
4,988 
9,188 
9.188 
9,188 
0,507 
4,65 
9.770 
18,290 
12,793 
10 
3,291 
10 
4,97 
12 
8 
Uppgifter om förmåner, enförälderfamiljer och utländsk befolkning är inte tillgängliga för alla områden. 
12 
BILAGA II: 
Utgifter för lokal utveckling i EU-medlemsstaterna 
Offentliga utgifter efter förvaltningsnivå (% av BNI)2 
Land 
Belgien 
Danmark 
Finland 
Fdrenade 
kungariket 
Frankrike 
Grekland 
Irland 
Italien 
Luxemburg 
Nederländerna 
Österrike 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Tyskland3 Offentliga 
utgifter 
55,2 
61,1 
59,0 
42,7 
50,9 
51,2 
38,7 
52,9 
40,7 
55,9 
48,4 
34,7 
40,7 
67,3 
45,5 Centralregeringe 
25,3 
18,8 
15,7 
21,2 
16,4 
27,0 
19,6 
23,2 
16,1 
15,6 
17,9 
21,7 
10,6 
26,2 
10,8 Kommunalforv 
altnîng och 
förvaltning på 
mellannivå 
8,3 
33,3 
20,1 
16,0 
9,5 
6,4 
14,5 
15,3 
4,5 
20,5 
13,8 
3,8 
10,6 
28,1 
15,2 Socialforsäkrin 
gsfonder 
21,6 
9,0 
23,3 
5,6 
25,1 
17,9 
4,6 
14,4 
20,1 
19,7 
16,7 
9,3 
19,4 
13,0 
19,5 
1 Källa: Europeiska kommissionen - GD XXI - Study on European local government finance. The 
outcome of the Comprative study of the 15 countries - december 1996. 
2 Källa: OECD National Accounts, 1995 
3 Omfattar endast Västtyskland. 
1\ 
-5-
Kommunalförvaltningsutgifter som en del av nationalinkomsten och totala 
statsutgifter4 
Tyskland 
Sverige 
• % av totala statsutgifter 
B % av BNI 
4 Källa: OECD National Accounts, 1995. 
BILAGA III: 
Beräkning av den ekonomiska effekten på städer som får stöd 
från Europeiska regionala utvecklingsfonden och 
sammanhållningsfonden 
ERUF och sammanhållningsfonden stöder ett antal åtgärder som har betydelse för den 
ekonomiska utvecklingen i eftersatta områden. Dessa åtgärder presenteras traditionellt i 
regionala och nationella program, vilket till viss del gör den betydande effekten pä 
städernas utveckling mindre uppenbar. Utformningen av strategier för regional utveckling 
är också en process som mestadels pågår på nationell eller regional nivå, vilket gör att 
städernas bidrag till den regionala och nationella tillväxten lätt förbises. 
För att lämna ett bidrag till diskussionen om städernas betydelse för den regionala 
utvecklingen har kommissionen försökt beräkna hur stor ekonomisk effekt åtgärderna inom 
ramen för ERUF och sammanhållningsfonden för närvarande har pä stadsområdena. De 
föreliggande beräkningarna avser ERUF:s del i mål 1- och mål 2-programmen (med 
undantag av gemenskapsinitiativen) samt sammanhållningsfonden. Städer definieras som 
stadsområden med minst 100 000 invånare5. 
1. ERUF 
1 dessa beräkningar uppgår ERUF.s totala budget till ca 60 miljarder ecu6. Det har kunnat 
påvisas att ca 21 miljarder ecu härav har gått till städer. Uppskattningsvis har alltså ca 40% 
av ERUF:s totala budget för mål 1 och mål 2 gått till Urban utveckling. Som man kunnat 
vänta sig finns det en klar skillnad vad gäller effekten på städerna mellan programmen för 
mål 1 och mål 2, vilka därför behandlas var för sig. 
1.1 Mål 1 
Siffrorna för effekten på städerna i Grekland, Spanien. Portugal och Irland är ungefär lika 
stora och uppgår till ca 40%. Andra mål 1-områden är av ett något annat slag, och 
verksamhetsprogrammen visar också på en annan effekt pä den Urbana utvecklingen. 
Mcrseyside och lore detta Östberlin är t. ex extremt Urbaniserade områden, där 
programmen haft en kraftig inverkan i form av åtgärder för Urban utveckling. 
ERUF:s sammanlagda stöd till strukturfondsbidragen för Portugal uppgår till 8 724 
miljoner ecu. 47% härav (4 082 miljoner ecu) avser gälla städer. Omkring 1 200 miljoner 
? Dessa beräkningar gör inga anspråk på vetenskaplighet. Den ekonomiska effekten på den Urbana 
utvecklingen har räknats fram huvudsakligen på grundval av de särskilda kunskaper som kommissionens 
tjänstemän har om sina regioner. Syftet har varit att få ett allmän begrepp om vilken betydelse den 
regionala politiken och sammanhållningspolitiken har för de större städerna i varje enskild medlemsstat. 
Beslutet att begränsa sig till städer med 100 000 invånare är något godtyckligt, och det har följts med en 
viss flexibiltet i de fall då detta tyckts vara lämpligt. De åtgärder som ingår i beräkningarna avser Urban 
utveckling i trängre bemärkelse. Infrastrukturen för transporter mellan städer har t. ex en uppenbar 
inverkan på den Urbana utvecklingen, men den har inte tagits med i dessa beräkningar, eftersom den har 
betydelse långt utöver städerna. 
6 Siffran avser nästan hela ERUF-delen för mål I 1994-1999 och mål 2 1994-1996. 
1Ï 
-7-
ecu av verksamhetsprogrammet "modernisering av den ekonomiska strukturen" fördelas till 
stöd för industrier i stadsområden. Andra åtgärder som är ekonomiskt viktiga för städerna 
avser förbättringar av infrastrukturen för transporter (beräknat till 836 miljoner ecu) och 
utbildning (beräknat till 500 miljoner ecu). Utöver dessa åtgärder som är sektoriella till sin 
art, finns det också ett särskilt verksamhetsprogram för " miljö- och stadsförnyelse". 
Delprogrammet för stadsförnyelse (stöd frän ERUF på 299 miljoner ecu) syftar till att 
förbättra levnadsförhållandena i "barracas" i Lissabon och Porto (se 3.1 i denna bilaga). 
I Grekland avser 34% städer, dvs. 3 207 miljoner ecu av totalt 9 489 miljoner ecu. Omkring 
70% härav avser Aten (ca en fjärdedel av ERUF:s totala tilldelning till Grekland går till 
Aten, vilket motsvarar ca 2 200 miljoner ecu). Investeringen i Atens tunnelbana (bidrag 
från ERUF på 783 miljoner ecu) är det i ekonomiska termer viktigaste projektet vad gäller 
EU:s samtliga stadsområden. Viktiga fördelar för de grekiska städerna innebär bl. a. 
åtgärder för forskning och teknik (ca 250 miljoner ecu), av vilka mer än 50% har vidtagits i 
Aten, samt förbättringar av stadsmiljön (ca 150 miljoner ecu). 
I Irland avser 35% (dvs. ca 900 miljoner ecu av totalt 2 562 miljoner ecu) städer. Viktiga 
enskilda projekt i Irland rör sanering av Temple Bar-omrädet i Dublin (20 miljoner ecu) 
och investering i ett snabbspårvägssystem i Dublin (154 miljoner ecu). Vidare främjar ett 
särskilt "verksamhetsprogram för stads- och landsbygdsutveckling" åtgärder för stöd till 
lokal företagsamhet, sysselsättning, investeringar i fysisk förnyelse och ekonomisk 
förnyelse i stadsområden. Särskild uppmärksamhet ägnas stödet till företag och 
sysselsättning i eftersatta områden i landet. Det totala stödet från ERUF till detta 
verksamhetsprogram uppgår till 180 miljoner ecu. 
Det totala stödet från ERUF till Nordirland uppgår till nästan 677 miljoner ecu, varav ca 
19% (126 miljoner ecu) avser städer. Viktiga projekt berör den fysiska saneringen av 
Belfast Docks i stadens centrum (16,5 miljoner ecu) och ett avloppsreningsverk för Belfast 
(20 miljoner ecu). 
I östra Tyskland är situationen av naturliga skäl speciell i Östberlin, där man genom 
strukturfonderna i hög grad deltar i saneringen av ett stort antal byggnadsomräden, bäde 
mitt i staden och i vissa mer industrialiserade områden. Uppbyggnaden av den nya tyska 
huvudstadens östra del sker med stöd av 530 miljoner ecu i ERUF-pengar. (100% ERUF-
stöd). För de övriga delstaterna uppgår siffrorna till 20% och 25%. Det sammanlagda 
beloppet för ERUF:s stöd till stadssanering i östra Tyskland är ca 1 670 miljoner ecu eller 
24% av hela ERUF:s stöd. 
I Spanien har man planerat 15 944 miljoner ecu för perioden 1994-1999, varav 5 984 
miljoner ecu beräknas främja den Urbana utvecklingen. De åtgärder som stöds är 
utvecklande av ett digitalt telekommunikationsnät av hög kvalitet i alla stadsområden, 
färdigställande av industriområden i syfte att centralisera ekonomiska verksamheter inom 
vissa områden, förbättring av stadsmiljön genom investeringar i grönområden och parker, 
forskning och utveckling samt stadstransporter. Exempel på viktiga stadstransportprojekt är 
vägar, järnvägstransporter i storstadsområdet Valencia och upprustning av områdena kring 
järnvägsstationerna i olika städer. 
I Italien har särskilt Neapel, Bari och Palermo fått betydande bidrag till sin Urbana 
utveckling. Av en beräkning av den ekonomiska effekten på stadsområdena i de.flesta 
regionerna (Abruzzo, Kalabrien, Kampanien, Puglia, Sardinien, Sicilien) framgår det att 
omkring 30% gått till stadsområden, vilket motsvarar câ 1 000 miljoner ecu. 
?£ 
-8 
För Frankrikes del är de mål 1-områden som berörs Korsika, franska Hainaut och de 
utomeuropeiska departementen. Av hela ERUF:s budget, som uppgår till 1 335 miljoner 
ecu, går ca 750 miljoner ecu (56%) till Urban utveckling. 
Franska Hainaut utgör ett särfall, eftersom det är ett av de mål 1-områden som 
kännetecknas av industriell nedgång. Åtgärderna inom sädana områden handlar i hög grad 
om stadsförnyelse. I franska Hainaut t. ex. är tanken att ett av de kvantilierade målen i 
programmet skall nä 35 000 människor i eftersatta stadsomräden, vilket är omkring en 
tredjedel av hela den befolkning som bor i de krisdrabbade stadsområdena i regionen: När 
det gäller hela regionen planeras inom ramen för programmet viktiga åtgärder för att 
stimulera ekonomisk verksamhet och sysselsättningsmöjligheter i stadsområdena i 
regionen. 
I Merseyside går ca 90% av ERUF:s stöd till stadssanering. Härvid utgör färdigställande av 
tomter och lokaler för affärsutveckling och stimulans till lokala företag viktiga inslag. 
Liksom när det gäller franska Hainaut vidtas särskilda åtgärder för att genom vad som 
kallas "Community Economic Development" (se punkt 3.2 i denna bilaga) nå framför allt 
utsatta grupper. Programmet är delvis riktat till de mest eftersatta stadsområdena, där mer 
socialt inriktade åtgärder för att integrera svåranpassade kategorier av arbetslösa pä 
arbetsmarknaden är möjliga inom ramen för ERUF. 
Ett annat mål 1-område som kännetecknas av industriell nedgång är provinsen Hainaut i 
Belgien, som får 515,92 miljoner ecu i stöd från ERUF. Viktiga åtgärder vidtas i Charleroi. 
Möns. La Louvière och i några andra medelstora städer. 
Slutligen går i Flevoland (Nederländerna) enligt beräkningarna 37% av en budget på 80 
miljoner ecu till Urban utveckling, framför allt i Lelystad och Almere. 
1.2 Mål 2 
Beräkningarna av den ekonomiska effekten av mål 2-programmen i större stadsområden 
visar på mycket höga siffror för Storbritannien och Tyskland samt för området kring Liège i 
Belgien. I några av dessa fall överstiger siffrorna 80%. När det gäller Storbritannien är 
skillnaderna stora mellan de olika mål 2-områdena. I mindre tättbefolkade områden (östra 
Skottland, västra Skottland och det industrialiserade södra Wales) är den ekonomiska 
effekten av ERUF på större stadsomräden mindre påtaglig (ca 40-50%) än i de engelska 
mål 2-områdena. Situationen i de engelska mål 2-områdena, där de procentuella andelama 
går upp emot 80-90%, kan jämföras med den situation i Merseyside som beskrivs ovan. En 
stor del av strukturfondens samlade utgifter i Storbritannien hänför sig till de tättbefolkade 
industri bältena från Merseyside till Humber tvärs över centrala Skottland och Glasgow. 
Området kring Birmingham, Förenade kungarikets andra stad, är också berättigat till stöd. 
I förhållande till Storbritannien är skillnaderna mindre mellan de tyska mål 2-områdena. 
Procentandelarna när det gäller ekonomisk effekt varierar mellan 80 och 100%. 
I Nederländerna, Frankrike och Spanien har mål 2-programmen också påtaglig effekt på 
den Urbana utvecklingen. Den ekonomiska effekten av ERUF på större städer ligger på 
omkring 50-60% av det sammanlagda stödet från ERUF. I de franska regionerna varierar 
värdena mellan i vissa fall ca 30% (centrala Frankrike, Auvergne, Languedoc-Roussillon) 
och i andra fall 75% (Basse-Normandie, Champagne-Ardennes, Franche-Comté, Pays de 
Loire, Poitou-Charentes). I Nederländerna utmärker sig framför allt Arnhem-Nijmegen. 
eftersom hela området har "stadsprägel". I Spanien är de offentliga transportsystemen i 
Bilbao och Barcelona och restaureringen av historiska byggnader för utbildningsändamål 
eller sociala och ekonomiska ändamål exempel på viktiga projekt i mål 2-områdena med 
anknytning till Urban utveckling. I Italien varierar beräkningarna av den ekonomiska 
effekten mellan 15% (Lazio) och 70% (Ligurien). 
Bilden är annorlunda när det gäller mål 2-programmen i de Nordiska länderna och 
Österrike. Mål 2-områdena i dessa länder har inga städer med mer än 100 000 invånare, 
vilket är det kriterium som använts i dessa beräkningar. Beräkningar som endast avser stora 
städer gör härvid inte rättvisa åt situationen i dessa länder, där den ekonomiska 
utvecklingen främst är inriktad pä mindre städer som tjänar som ekonomiska tillväxtcentra 
för större geografiska områden. 
Den mycket stora variationen mellan medlemsstaterna förefaller delvis ha samband med 
olika strukturella verkligheter, som hänger samman med skilda mönster för 
industrialisering och Urbanisering. En viktig strukturell indikator vid tolkningen av de 
redovisade siffrorna för ekonomisk effekt på städer är befolkningstätheten i mål 2-
områdena. I följande tabell anges den nationella genomsnittliga befolkningstätheten (antal 
invånare per km ) i mål 2-områdena i varje land. 
Land Antal rtvånare/km2 
i mål 2-områden 
Belgien 484 
Danmark 88 
Finland 46 
Förenade kungariket 650 
Frankrike . 167 
Italien 256 
Luxemburg 389 
Nederländerna 472 
Österrike 73 
Spanien 349 
Sverige 26 
Tyskland7 9U 
EU totalt 245 
Antalet invånare per km" i mål 2-områdena är påfallande lägre i Österrike, Danmark, 
Finland och Sverige än det europeiska genomsnittet på 245 invånare per km" (de tidigare 
12 medlemsstaternas befolkningstäthet i mål 2-områdena var 313 invånare per km"). Det 
framgår härav att dessa områden hade ett annat mönster för industrialisering än andra 
länder, och att den industriella nedgången är mera påtaglig i "områden som delvis är 
Siffrorna för befolkningstätheten i Tyskland är något underskattade. 
9? 
-10-
landsbygd". För de skandinaviska ländernas del kan betydelsen av skog och 
skogsindustri, som utvecklats i en process av "industrialisering av landsbygden", delvis 
förklara detta. 
När det gäller Förenade kungariket, Tyskland och Vallonien i Belgien visar siffrorna att 
den industriella nedgången huvudsakligen är en företeelse i kraftigt Urbaniserade 
områden, varför den politiska inriktningen inom ramen för mål 2 i dessa länder främst 
gäller sanering av städerna. I Tyskland är befolkningstätheten extremt hög, vilket har sin 
förklaring i förekomsten av några mycket begränsade områden med stort invånarantal, (t. 
ex. västra Berlin, Bremen och Bremerhaven, Ruhrområdet). De projekt som stöds i dessa 
länder är å ena sidan mestadels typiska ekonomiska förnyelseprojekt som har direkt 
samband med produktionen (fysiska investeringar, åtgärder för företagsstöd, teknik), och 
å andra sidan åtgärder som är av en mer serviceinriktad karaktär (t. ex. stadstransporter i 
vissa städer, kombinerade transportmöjligheter). 
2. SAMMANHÅLLNINGSFONDEN 
Sammanhållningsfonden är fördelad på hälften transportprojekt och hälften miljöprojekt. 
Transportprojekten rör främst vägar och järnvägar (71% respektive 21% av samtliga 
transport-projekt). Dessa projekt är alltid knutna till de transeuropeiska näten (TEN) eller 
dess matarlinjer. De har därför en viktig indirekt effekt pä stadsområdena. Minskningen 
av restiden mellan städerna och förbindelserna mellan periferi och centrum i EU borde 
minska produktions- och distributionskostnaderna för företag i städer i periferin. En 
kvantifiering av de ekonomiska fördelar som dessa transportprojekt medför för städerna 
är dock svår att göra. 
När det gäller miljön handlar 72% av sammanhållningsfondens projekt om vatten 
(vattenförsörjning, avloppsrening) och 4% om avfallshantering. Flertalet av dessa projekt 
syftar till förbättringar av storstädernas funktioner. 
3. ÅTGÄRDER FÖR EFTERSATTA STADSOMRÅDEN INOM RAMEN FÖR 
STRUKTURFONDERNA 
Pä begäran av Europaparlamentet beslutade kommissionen att 1994 lansera 
gemenskapsinitiativet URBAN, för att därigenom det speciellt uppmärksamma problemet 
med segregation i städerna. Koncentrationen av arbetslösa och andra socialt utsatta 
grupper till vissa bostadsområden har i många EU-städer verkligen nått oroande 
proportioner under de senaste åren. 
Gemenskapsinitiativet URBAN har en budget på ca 850 miljoner ecu för perioden 1994-
1999, inom vars ram program kommer att genomföras i omkring 115 städer. Förutom att 
URBAN utgör ett bidrag i socioekonomiska termer, är syftet med det att det skall fungera 
som en katalysator som fäster uppmärksamheten på problemet med social utslagning och 
segregation i städerna och öka förståelsen av vilka som är de bästa metoderna när det 
gäller att ingripa. 
Bortsett från gemenskapsinitiativet URBAN som lanserats av kommissionen är allt fler 
åtgärder inom ramen för strukturfondernas gemenskapsramprogram för stöd .resp. 
samlade programplaneringsdokument, som föreslagits av medlemsstaterna själva, knutna 
•i<j 
-11 -
till sådana åtgärder som leder till en hållbar ekonomisk utveckling, 
sysselsättningsmöjligheter och goda allmänna levnadsförhållanden i de eftersatta 
stadsområdena. Nedan följer några exempel. 
3.1 Verksamhetsprogrammet om miljö- och stadsförnyelse i Portugal 
På förslag av de portugisiska myndigheterna har kommissionen antagit ett 
verksamhetsprogram om "miljö och stadsförnyelse". Detta delprogram om stadsförnyelse 
innehåller tre åtgärder: 
• Förnyelse av bostadsområden med dåliga bostadsförhållanden. 
• Återuppbyggnad av dessa områden genom nya verksamheter. 
• Förnyelse av området Expo 98 i Lissabon. 
Programmet syftar till att förbättra levnadsförhållandena för den portugisiska 
"underklassen" i städerna och utgör ett bidrag till den sociala sammanhållningen i de 
båda storstadsområdena Lissabon och Porto. I båda städerna finns bostadsområden med 
"barracas" som saknar grundläggande moderna bekvämligheter och som kännetecknas av 
en ökande marginalisering av befolkningen. I kvantitativa termer syftar programmet till 
att under programperioden undanröja 200 bostadsområden som består av barracas. Ca 25 
000 familjer berörs av detta projekt. ERUF är inte med och finansierar de delar av 
projektet som gäller bostadsbyggande, men ger stöd till andra investeringar på området 
som bidrar till bättre levnadsförhållanden och till sysselsättningsmöjligheter (inom 
tjänstesektorn, handel, småindustrier, social service, infrastruktur). 
1 delprogrammet stadsförnyelse ingår också en åtgärd som syftar till att efter 
utställningens slut återställa det det område i Lissabon, där Expo 98 kommer ligga. Att 
återställa ett område på 310 ha och förse det med modern infrastruktur kommer att i hög 
grad bidra till utvecklingen av hela Lissabonområdet och till förhållandena i denna 
speciella del av staden, som ligger i kommunerna Lissabon och Loures. 
Den sammanlagda kostnaden för detta delprogram om stadsförnyelse uppgår till 487 
miljoner ecu, vartill ERUF bidrar med 299 miljoner ecu. 234 miljoner ecu av den 
sammanlagda kostnaden fördelas till förnyelse av de fattiga bostadsområdena, medan 245 
miljoner går till återställande av området för Expo 988. 
3.2 Community Economic Development i Storbritannien 
En viktig nyhet håller på att utvecklas i de brittiska programmen under beteckningen 
"Community Economic Development" (CED) î Merseyside och mål 2-områdena är 
CED:s prioritering främst inriktad på särskilda områden som är extremt eftersatta (s. k. 
inriktning på målområden). De ogynnsamma förutsättningarna i form av social 
utslagning och långtidsarbetslöshet inom dessa områden är så påtagliga att dessa 
områden riskerar att hamna vid sidan av. Genom CED vill man göra lokalsamhällena och 
företagen delaktiga i förnyelseprocessen. En viktig aspekt av prioriteringen är åtgärder 
för kompetensutveckling, som är ett försök att stärka enskildas och lokala organisationers 
Resterande 8 miljoner ecu anvisas till tekniskt stöd. 
-12-
lormäga att genomföra lokala utvecklingsåtgärder. Satsningar görs också på att bygga 
upp kontakter mellan de eftersatta lokala samhällena. 
Det är viktigt att påpeka att man genom CED kan koncentrera resurserna på 
lokalsamhällenas egna önskemål och behov. Åtgärderna inom ramen för CED kan därför 
få ökad social betydelse, eftersom dessa åtgärder utgör en absolut nödvändig 
förutsättning för att få enskilda i eftersatta områden tillbaka i produktiv verksamhet. 
Genom att försöka återföra de mest utsatta grupperna till det normala näringslivet kan 
CED positivt bidra till det mera långtgående syftet att förbättra den regionala ekonomiska 
utvecklingen. 
ERUF:s sammanlagda stöd till CED:s prioritering uppgår till 271 miljoner ecu för 
perioden 1994-1996 (mål 2) och 1994-1999 (mål 1) 
3.3 Den socioekonomiska utvecklingen av Pianuraområdet i Neapel (mål 1) 
Inom ramen för strukturfondsbidragen för mål 1 i Italien har kommissionen betonat 
vikten av lokala utvecklingsåtgärder i stadsområdena för att förbättra stadsmiljön och 
bekämpa social utslagning. De italienska myndigheterna har i enlighet därmed lämnat 
kommissionen ett förslag till program som syftar till att stimulera den socioekonomiska 
utvecklingen och förbättra miljön i Pianura, ett bostadsområde med ca 54 000 invånare i 
Neapel. Karaktäristiskt för Pianura har varit en snabb Urbanisering. Det växte från ca 10 
000 invånare 1951 till ca 54 000 invånare 1991. En tredjedel av den förvärvsarbetande 
befolkningen är sysselsatt inom jordbrukssektorn jämfört med 4% för hela Neapel. 
Kostnaderna för det föreslagna programmet uppgår till 55 miljoner ecu (27 miljoner ecu 
frän ERUF, 24 miljoner ecu frän kommunen Neapel och resterande del frän den 
nationella regeringen och den privata sektorn). Programmet syftar till att skapa 910 
arbetstillfällen I Pianura. Utöver sädana åtgärder som ERUF traditionellt stöder 
(skapande av nya företag, åtgärder för företagsstöd, ...) sammanhänger de föreslagna 
åtgärderna också med att ett aktivt föreningsliv skapas och att Pianuras identitet byggs 
upp. Inom ramen för strukturfondsbidragen för mål 1 i Italien har kommissionen också 
uttalat att den avser att vidta liknande åtgärder i Catania och Palermo, som skulle kunna 
sättas igång av medlemsstaten inom en nära framtid. 
3.4 Strukturfondsbidrag till krisdrabbade stadsområden i franska Hainaut 
(mål 1) 
Inom ramen för mål 1-programmet för franska Hainaut avses i det samlade 
programplaneringsdokumentet nästan 40% av resurserna gå till åtgärder för "lokal 
förnyelse". Strukturfondens stöd till denna åtgärd uppgår till 165 miljoner ecu av det 
sammanlagda stödet på 440 miljoner ecu. Viktiga delåtgärder när det gäller lokal 
förnyelse är omvandlingen av nedlagda industri- och stadsområden, Urban utveckling 
och ombyggnad, åtgärder för stöd till eftersatta områden och åtgärder för att bekämpa 
utslagningen genom integrering i arbetslivet. Sammanlagt beräknas dessa delåtgärder 
uppgå till ca 75 miljoner ecu i stöd från strukturfonden. 
">V 
- 13-
BILAGA IV: 
Några relevanta kommande aktiviteter 
Debatten om Urbaniseringen på europeisk nivå kommer bl.a. att främjas genom följande 
aktiviteter: 
• Toppmötet om regioner och städer som anordnas i Amsterdam av regionkommittén i 
maj 1997. Detta toppmöe kommer särskilt att inriktas på regeringskonferensen. 
• Det informella ministermötet om regionalpolitik och fysisk planering under 
nederländskt ordförandeskap (Noordwijk, 9-10 juni 1997). 
• Det andra socialpolitiska forumet i slutet av 1997 som kommer att koncentreras pa 
frågor om utslagning. 
• En tredje konferens om hållbara städer planeras till år 2000 och förbereds genom flera 
regionalkonferenser. 
37 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 197 slutlig 
DOKUMENT 
SV 14 07 05 13 
Katalognummer : CB-CO-97-208-SV-C 
ISBN 92-78-19647-9 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg