Vid den tidpunkt då tidsfristen för införlivande löpte ut hade endast tolv medlemsstater anmält till kommissionen att de hade slutfört införlivandet av direktivet. Kommissionen har därför inlett överträdelseförfaranden för underlåtenhet att anmäla nationella införlivandeåtgärder mot de övriga: BE, BG, IE, EL, ES, IT, CY, LT, HU, MT, NL, PT, RO, SI och UK. Samtliga överträdelseförfaranden var avslutade den 8 december 2016. Det sena antagandet och den sena anmälan av nationella införlivandeåtgärder har fördröjt kommissionens analys och offentliggörande av rapporter om införlivandet.

Enligt artikel 4.3 ska medlemsstaterna straffbelägga handlingar som innebär att ett barn tvingas eller med våld förmås till att delta i pornografiska föreställningar eller att ett barn hotas för sådana syften. AT, BG, CY, DE, EL, ES, IE, IT, LT, MT, NL, SI, SK och UK (Gibraltar) har infört lagstiftning genom vilken denna bestämmelse i direktivet införlivas i nationell lagstiftning. Medlemsstaterna använder olika formuleringar för att beteckna ”tvång, våld eller hot”. BG, DE, IT, HR, HU, IT, PL och SI nämner ”våld och hot”, BG ”våld, hot om allvarlig skada”, EL ”tvång eller våld eller hot” och ES ”användning av våld eller hotelser”.

Beträffande att förmå eller rekrytera ett barn till att delta i pornografiska föreställningar (artikel 4.2) har AT, BG, CY, DE, EL, ES, IT, LT, MT, NL, RO, SK och UK (Gibraltar) antagit lagstiftning genom vilken denna bestämmelse i direktivet införlivas i nationell lagstiftning. Inga slutsatser kunde dras utifrån uppgifterna från övriga medlemsstater.

Vad gäller att genom tvång, våld eller hot förmå ett barn att ägna sig åt sexuella handlingar med en tredje part (artikel 3.6) hänvisar CY, DE, FR, LU, MT, NL och PT uttryckligen i sin lagstiftning till brottet med en tredje part medan det i AT, BG, CZ, ES, HU, IE, IT, LT, RO, SE och SI underförstås eller omfattas av bestämmelsen om våldtäkt och sexuella övergrepp genom tvång, våld eller hot.

De flesta medlemsstater har emellertid antagit lagstiftning som gör det straffbart att ägna sig åt sexuella handlingar med ett barn där tvång, våld eller hot brukas och som har de straffnivåer som föreskrivs i direktivet (artikel 3.5 iii). CY, DE, LU och MT anger ”tvång, våld och hot”, medan andra medlemsstater nämner ”våld och hot” (CZ, EL, FI, FR, LT, LU, LV, NL, PT, SE och SK), ”tvång och hot” (BE, BG, DE, HR, HU, IT, PL och SI), ”våld och hotelser” (ES), ”mot ett barns vilja” (EE), ”tvång genom användning av våld” (AT) och andra begrepp.

CY, CZ, DE, EE, FR, IE, IT, LT, LV, MT, PL, SI och SK har bestämmelser som gör det straffbart att ägna sig åt sexuella handlingar med ett barn som inte uppnått åldern för sexuellt självbestämmande på ett liknande sätt som i artikel 3.4. AT, BE, BG, ES, HR, LU, RO, PT och SE skiljer mellan sexuella handlingar som inbegriper penetration och handlingar som inte inbegriper penetration.

I fråga om barnprostitution har CY och SK infört en tydlig definition i sin införlivandelagstiftning, som omfattar alla de faktorer som avses i artikel 2 d. I AT, BG, CZ, DE, EL, LT, LU, SE, SI och UK följer införlivandet i stället av rättspraxis och andra källor i samband med barnprostitutionsbrott (artiklarna 4.5–4.7), medan införlivandet när det gäller BE, EE, ES, FI, FR, HR, IT, MT, NL, PL, PT och RO uteslutande följer av barnprostitutionsbrotten.

BE, CY, EE, EL, ES, HR, IE, IT, LV, PT, RO, SE, SK och UK (Gibraltar) använder begreppet ”barnpornografi” i sin lagstiftning. Alla övriga medlemsstater använder andra begrepp, såsom pornografisk avbildning (AT), pornografiskt material (BG), pornografiskt verk (CZ), pornografisk bild eller avbildning (FR) m.fl.

Åldern för sexuellt självbestämmande varierar mellan medlemsstaterna: 14 år (AT, BG, DE, EE, HU och PT), 15 år (CZ, FR, HR, PL, SE, SI och SK), 16 år (BE, ES, LT, LU, LV, NL och UK), 17 år (CY och IE) och 18 år (MT). FI, IT och RO har olika åldrar för sexuellt självbestämmande beroende på typen av brott. I EL är åldern för sexuellt självbestämmande olika för frivilliga homosexuella handlingar mellan män (17 år) och frivilliga heterosexuella handlingar samt homosexuella handlingar mellan kvinnor (15 år).

Artiklarna 5.7 och 5.8 är frivilliga bestämmelser om tillämpningen av artikel 5 i särskilda situationer. Alla medlemsstater utom AT, DE, ES, SE och UK (artikel 5.7) respektive AT och DE (artikel 5.8) har beslutat att inte tillämpa dem.

Artikel 4.6 gör det straffbart att tvinga eller med våld förmå ett barn till barnprostitution eller att hota ett barn för sådana syften. AT, BG, CY, CZ, DE, EE, EL, ES, FR, HR, IT, LT, LU, MT, NL, PT, RO, SI, SK och UK (Skottland) har infört lagstiftning genom vilken denna bestämmelse i direktivet införlivas i nationell lagstiftning. Inga slutsatser kunde dras utifrån uppgifterna från övriga medlemsstater.

Enligt Artikel 4.5 ska medlemsstaterna bestraffa handlingar som innebär att ett barn förmås eller rekryteras till att delta i barnprostitution eller som drar nytta av eller på annat sätt utnyttjar ett barn för sådana syften. BE, BG, CY, CZ, DE, EL, ES, FR, HR, IT, LT, LU, MT, NL, PT, RO, SE, SI, SK och UK har infört lagstiftning genom vilken denna bestämmelse i direktivet införlivas i nationell lagstiftning. Inga slutsatser kunde dras utifrån uppgifterna från övriga medlemsstater.

Artikel 4.4 gör det straffbart att medvetet bevista pornografiska föreställningar där ett barn deltar. AT, BG, CY, DE, ES, FI, IE, IT, LT, MT, RO, SI, SK och UK (Gibraltar) har infört lagstiftning genom vilken denna bestämmelse i direktivet införlivas i nationell lagstiftning. Inga slutsatser kunde dras utifrån uppgifterna från övriga medlemsstater.

I artikel 9 f föreskrivs att det är en försvårande omständighet om gärningsmannen avsiktligt eller genom vårdslöshet har utsatt ett barn för livsfara. De flesta medlemsstater har infört lagstiftning som införlivar denna bestämmelse. För BE, CZ, ES, FI, FR, IE, IT, LV, SK och UK kunde inga slutsatser dras utifrån de uppgifter som har lämnats.

Enligt artikel 9 e bör det utgöra en försvårande omständighet om gärningsmannen tidigare har dömts för brott av samma art. AT, BE, CZ, HR, IT, LV, PT och SK anser att detta är en allmänt försvårande omständighet oavsett om det senare brottet är av liknande slag eller inte. Ett brott av samma slag krävs dock i BG, CY, EE, ES, FI, HU, MT och PL. Separat bedömning av båda alternativen (brott med eller utan samband) anges i FR och LT.

Enligt artikel 9 c bör det ses som en försvårande omständighet om brottet begicks av flera personer som agerade gemensamt. CY, HR och IT anger uttryckligen ”flera personer” som agerar gemensamt, medan andra medlemsstater använder sig av andra begrepp. Exempelvis nämner BE ”en eller flera personer”, BG, EL, MT, NL och PT ”två eller flera personer” och DE och SE ”fler än en person”.

Artikel 9 b avser brott som har begåtts av en medlem i barnets familj, en person som sammanbodde med barnet eller en person som har missbrukat sin erkända förtroendeställning eller makt. De flesta medlemsstater har infört lagstiftning som införlivar denna bestämmelse. För AT, BE, BG, DE, ES, IE, LT, LU, PL, RO, SI och UK (England/Wales, Skottland och Gibraltar) kunde inga slutsatser dras utifrån de uppgifter som har lämnats.

Vad gäller artikel 16.1 fastställer lagstiftningen i HR, MT, PT, SI och UK (England/Wales, Nordirland och Gibraltar) en allmän skyldighet att rapportera brott. I lagstiftningen i de flesta medlemsstater finns emellertid en särskild bestämmelse om rapportering av brott i syfte att skydda barn (AT, BG, CY, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, LV, NL, RO och SE). I BG, CY, CZ, DE, EL, FI, HU, IT, LV, RO, SE och SK finns dessutom en särskild skyldighet för vissa yrkesgrupper (t.ex. lärare, läkare, psykologer och sjuksköterskor) att underrätta behöriga myndigheter.

Enligt artikel 15.2 ska medlemsstaterna göra det möjligt att lagföra brott under en tillräckligt lång tidsperiod efter det att offret har uppnått myndighetsålder. AT, BE, CY, EE, EL, ES, HR, HU, IE, LV, MT, PL, RO, SE, SI och UK har infört lagstiftning som införlivar denna bestämmelse. I BG, CZ, DE, FI, IT, LT, NL och SK löper preskriptionstiden för vissa brott från och med den tidpunkt då brottet begicks. Det innebär att tiden för att lagföra brott mot barn efter att offret har uppnått myndighetsåldern kan vara för kort, i synnerhet för de barn som utsattes för övergrepp vid en mycket låg ålder.

Enligt artikel 15.1 ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att utredning eller lagföring av de brott som avses i artiklarna 3–7 inte är beroende av anmälan eller angivelse av ett offer eller av offrets företrädare, och att straffrättsliga förfaranden kan fortsätta även om den personen har tagit tillbaka sina uppgifter. Den nationella lagstiftningen i CY, NL, PL och PT följer uttryckligen principen i artikel 15.1, medan AT, BE, BG, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, HU, IT, LT, LU, LV, MT, RO, SE, SI och SK har införlivat denna bestämmelse genom allmänna straffrättsliga bestämmelser som reglerar inledandet av utredningar eller rättsliga åtgärder. I UK (England/Wales, Nordirland och Skottland) får åklagare inleda eller fortsätta straffrättsliga förfaranden om de anser att det finns tillräckliga bevis som medför realistiska möjligheter till en fällande dom och om lagföringen ligger i allmänhetens intresse. IE tillämpar samma princip om allmänhetens intresse.

Vissa medlemsstater (AT, BE, BG, EL, FI, HR, HU, IT, LU, PL och SI) har införlivat artikel 16.2 genom en allmän bestämmelse som förpliktigar eller uppmuntrar till rapportering av brott och/eller att bistå personer som behöver hjälp. Andra medlemsstater (BG, CY, CZ, EE, ES, FR, HR, LT, LV, NL, PT, RO, SE och SK) har införlivat artikeln genom en mer specifik rättslig bestämmelse som gör det obligatoriskt att rapportera brott mot barn. UK (England/Wales, Nordirland och Skottland) använder sig av icke-rättsliga åtgärder.

Personer uppmanas att rapportera övergrepp främst genom hjälptelefoner och telefonjourer, till exempel Child Focus (telefonnummer 116000) i BE eller Child Line (116111) i LT.

2.1.15.Behörighet och samordning av åtal (artikel 17)

I artikel 17 anges bestämmelser för hur medlemsstaterna ska fastställa sin behörighet när det gäller de brott som anges i direktivet.

Artikel 17.1 rör behörigheten för brott som helt eller delvis har begåtts inom en medlemsstats territorium eller i de fall gärningsmannen är medborgare i medlemsstaten. De flesta medlemsstater har infört lagstiftning som införlivar denna bestämmelse. För CY, IE, LV, NL, SI, PT och UK (Gibraltar) kunde inga slutsatser dras utifrån de uppgifter som har lämnats.

Enligt artikel 17.2 kan en medlemsstat fastställa ytterligare behörighet när det gäller ett brott som har begåtts utanför dess territorium. Det gäller till exempel om brottet har begåtts mot en av dess medborgare eller en person som har sin hemvist på medlemsstatens territorium (artikel 17.2 a), om brottet har begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad på medlemsstatens territorium (artikel 17.2 b) eller om gärningsmannen har sin hemvist på medlemsstatens territorium (artikel 17.2 c). De flesta medlemsstaterna har beslutat att tillämpa de möjligheter som föreskrivs i artikel 17.2 a (AT, BE, BG, CZ, EE, EL, ES, FI, FR, HR, HU, IT, MT, NL, PL, PT, RO, SI och SK) och artikel 17.2 c (AT, BE, ES, FI, FR, HR, IE, LT, LU, LV, MT, NL, PT, RO, SE och SK), medan ett mindre antal medlemsstater har beslutat att tillämpa möjligheterna enligt artikel 17.2 b, (CY, CZ, ES, HR, IT, LV, MT, PL, PT, RO och SI).

Enligt artikel 17.3 ska medlemsstaterna säkerställa att deras behörighet omfattar situationer i vilka ett brott begås med hjälp av informations- och kommunikationsteknik till vilken åtkomsten skett från deras territorium, oavsett om tekniken är baserad inom deras territorium eller inte. CY, EL, MT och PT har en särskild bestämmelse som följer ordalydelsen i direktivet och som direkt hänför sig till brott som begås med hjälp av informations- och kommunikationsteknik, medan AT, BE, BG, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, IE, IT, LT, RO, SI, SK och UK använder sig av en allmän bestämmelse om behörighet i fråga om brott som har begåtts på deras territorium.

I artikel 17.4 förbjuds krav på dubbel straffbarhet för lagföring av brott som har begåtts utanför den berörda medlemsstatens territorium om gärningsmannen är medborgare i medlemsstaten. I BG, CZ, HU, IT, LV, MT, SK och UK (England/Wales och Nordirland) finns inget krav på dubbel straffbarhet vid fastställandet av behörighet när det gäller ett brott. Trots att det finns bestämmelser om dubbel straffbarhet i AT, BE, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, LT, LU, NL och SE föreskrivs särskilda undantag för alla brott som avses i artikel 17.4.

Enligt artikel 17.5 ska medlemsstaterna säkerställa att deras behörighet inte är kopplad till villkoret att åtal endast får väckas på grundval av en anmälan från offret på den plats där brottet begicks, eller en formell underrättelse från den stat där brottet begicks. De flesta medlemsstater har infört lagstiftning som införlivar denna bestämmelse. För LU och SI kunde inga slutsatser dras utifrån de uppgifter som har lämnats.

2.2.Hjälp till och skydd av brottsoffer (artiklarna 18–20)

2.2.1.Allmänna bestämmelser om hjälp, stöd och skyddsåtgärder för barn som är brottsoffer (artikel 18)

I artikel 18 fastställs allmänna bestämmelser om hjälp, stöd och skyddsåtgärder för barn som är brottsoffer.

Enligt artikel 18.1 ska barn som är brottsoffer ges hjälp, stöd och skydd med beaktande av barnets bästa. De flesta medlemsstater har infört lagstiftning som införlivar denna bestämmelse. Utifrån de uppgifter som lämnats av BE, DE, LV och SI kunde inga slutsatser dras.

Enligt artikel 18.2 ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att ett barn får hjälp och stöd så snart de behöriga myndigheterna har en skäligen grundad indikation att anta att barnet kan vara ett brottsoffer. Ungefär hälften av medlemsstaterna har infört åtgärder för att införliva denna bestämmelse. För AT, BE, BG, DE, EL, ES, FR, IT, LU, NL, PL, SI och UK (England/Wales, Nordirland och Skottland) kunde inga slutsatser dras utifrån de lämnade uppgifterna.

Enligt artikel 18.3 ska medlemsstaterna säkerställa att en person förutsätts vara ett barn om personens ålder är osäker och det finns skäl att anta att personen är ett barn, för att han eller hon omedelbart ska få tillgång till hjälp, stöd och skydd. I BG, CY, EL och LT är ordalydelsen i lagstiftningen som införlivar denna bestämmelse mycket lik direktivets, medan lagstiftningen i EE, ES, HR, LV, MT, PT, RO och UK (England/Wales och Gibraltar) innehåller ett allmänt antagande om underårighet till förmån för brottsoffret fram till dess att motsatsen bevisas. För AT, BE, CZ, DE, FI, FR, HU, IE, IT, LU, PL, SE, SI, SK och UK (Skottland) kunde inga slutsatser dras utifrån de lämnade uppgifterna.

2.2.2.Hjälp och stöd till brottsoffer (artikel 19)

I artikel 19 fastställs allmänna bestämmelser om hjälp, stöd och skyddsåtgärder för barn som är brottsoffer och deras familjer.

Enligt artikel 19.1 ska medlemsstaterna säkerställa att hjälp och stöd ges till brottsoffer före, under och en lämplig tid efter avslutande av de straffrättsliga förfarandena, särskilt för att skydda barn som anmäler övergrepp som begåtts inom deras familj. De flesta medlemsstater har infört lagstiftning som införlivar denna bestämmelse. Utifrån de uppgifter som har lämnats av DE, HU, IE, IT, LV, PL, RO, SI och SK kunde inga slutsatser dras.

Enligt artikel 19.2 ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att hjälp och stöd till barn som är brottsoffer inte villkoras av barnets vilja att samarbeta under brottsutredningen, åtalet eller rättegången. I lagstiftningen i CY, EL, MT och UK (England/Wales och Gibraltar) används en ordalydelse som är mycket lik direktivets, men de flesta medlemsstaterna (AT, BE, BG, CZ, EE, ES, FI, FR, HR, HU, IE, IT, LT, LU, LV, NL, PL, PT, RO, SE, SK och delar av UK, dvs. i Nordirland och Skottland) har använt sig av ett antal olika bestämmelser om hjälp och stöd. Utifrån de uppgifter som har lämnats av DE och SI kunde inga slutsatser dras.

Enligt artikel 19.3 ska medlemsstaterna säkerställa att hjälp och stöd till barn som är brottsoffer ges efter en individuell bedömning av de enskilda offrens särskilda omständigheter och med vederbörlig hänsyn till barnets synpunkter, behov och problem. De flesta medlemsstater har infört åtgärder för att genomföra denna bestämmelse. Utifrån de uppgifter som har lämnats av DE, EL, IT, LT, LU, LV, NL, PL, SI och UK (Skottland) kunde inga slutsatser dras.