Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Ekonomisk årsrapport 1996"

(96/C 204/15)

Den 12 mars 1996 beslutade kommissionen att begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om "Ekonomisk årsrapport 1996" [föreligger inte i svensk översättning].

Sektionen för ekonomiska, finansiella och monetära frågor fick i uppgift att bereda frågan och antog sitt yttrande den 1 april 1996. Föredragande var Ursula Konitzer.

Vid sin 335:e plenarsession den 24-25 april 1996 (sammanträdet den 24 april 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 114 röster för, 17 röster emot och med 17 nedlagda röster.

1. Sammanfattning

1.1. Ekonomiska och sociala kommittén ger uttryck för oro beträffande den aktuella makroekonomiska utveckling som kommissionen noterar. Efter goda konjunkturförhållanden under 1994 motsvarade 1995 års tillväxt inte förväntningarna, trots förbättrade utbudsvillkor. För de ekonomiska perspektiven på kort och medellång sikt är det framför allt betänkligt att den negativa utvecklingen tillspetsats mot slutet av året.

1.2. Enligt rådets uttalande i Essen (som bekräftats i Cannes) är sänkning av arbetslösheten och frågan om jämlika möjligheter Europeiska unionens och dess medlemsstaters viktigaste uppgift. I den ekonomiska årsrapporten 1996 framhåller också kommissionen att gemenskapens största utmaningar består i att skapa arbetstillfällen och sänka arbetslösheten. Men för att klara dessa ekonomisk- och socialpolitiska utmaningar krävs en varaktig, investeringsbaserad tillväxt som tar sociala och ekologiska hänsyn. Denna är också ett villkor för att den ekonomiska och monetära unionen skall kunna förverkligas.

1.3. Eftersom kommissionen också noterar att de ekonomiska fundament utvecklas väl utgår Ekonomiska och sociala kommittén ifrån att den stagnerande ekonomiska utvecklingen beror på bristande förtroende från de ekonomiska aktörernas sida. Detta är olika starkt utvecklat i de skilda medlemsstaterna. Man kan till exempel tolka finansmarknadernas nervösa reaktioner under våren 1995 som uttryck för att dollarn var svag. Detta bekräftas också av aktuella enkätindikatorer. I en del medlemsstater förs en het debatt om de risker som förknippas med den ekonomiska och monetära unionen, vilket också styrker denna tes. Att viktiga investeringsbeslut inte fattas eller skjuts på framtiden blir då den yttersta konsekvensen.

1.4. Således måste den europeiska politiken kanske mer än tidigare inriktas på att förstärka samtligas tilltro till politiken för det europeiska enandet. På så sätt kan ekonomins tillväxt bli sund och problemen bemästras. Ekonomiska och sociala kommittén menar att det största problemet härvidlag - liksom tidigare - är den oförändrat höga arbetslösheten och dess ekonomiska och sociala konsekvenser. Om man inte lyckas komma nämnvärt närmare det mål om halvering av arbetslösheten till år 2000 som ställs upp i vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, kommer det inte att gå att återskapa medborgarnas förtroende.

1.5. Därför uppmanar Ekonomiska och sociala kommittén kommissionen att arbeta för den "förtroendepakt för sysselsättningen" som initierats av kommissionens ordförande Jacques Santer och bygga ut den till ett "Europeiskt förbund för sysselsättning och stabilitet". Om man skall kunna uppnå bästa möjliga makroekonomiska samordning och genomförande av politiken på medellång och lång sikt bör detta förbund omfatta toppföreträdare för alla berörda samhällsaktörer, särskilt penningpolitiska intressen. Så länge subsidiaritetsprincipen respekteras kan ett sådant förbund åstadkomma bättre samordning av de europeiska institutionernas politik och vidarebefordra den från europeisk till nationell nivå. Därmed kan de politikområden som nämns i vitboken genomdrivas snabbare, och allmänhetens förtroende för Europapolitiken kan återerövras. Ekonomiska och sociala kommittén understryker att man ger sitt helhjärtade stöd åt ett sådant förbund och är beredd att bidra med sina erfarenheter för eventuella samverkansfördelar.

1.6. Vidare måste konvergenssträvandena intensifieras, med hänsyn tagen till principen om social jämvikt. Med avseende på Ekonomiska och monetära unionen är detta ett krav, samtidigt som det är en förutsättning för varaktig tillväxt och en förbättrad sysselsättningssituation. Budgetunderskottet är exempelvis fortfarande för stort i många medlemsstater, men mot bakgrund av att tillväxten är så svag bör situationen i de enskilda medlemsländerna ändå vägas in, så att en restriktiv budgetpolitik med påföljande efterfrågebortfall inte förstärker recessionsrisken.

1.7. Trots detta får inte reaktionen på den svaga tillväxten bli att valutaunionens inledning förskjuts. För att tidsgränsen 1999 skall kunna hållas bör Maastrichtfördraget följas fullt ut med avseende på de nominella konvergenskriterierna, och kriterierna bör tolkas sakligt och oschematiskt. Dessutom krävs en politik som kopplar samman budgetdisciplin, ekonomisk tillväxt och sysselsättningspolitik och som gör det möjligt för ett tillräckligt antal medlemsländer att ansluta sig. Valutaunionen kan bara existera på längre sikt om det samtidigt skapas en grundval för att en solidarisk ekonomi- och socialpolitik byggs ut mellan de deltagande staterna.

1.8. Slutligen anser Ekonomiska och sociala kommittén att den ekonomiska politiken på europeisk nivå måste samordnas bättre. Det är speciellt kraftfullare strukturpolitiska åtgärder som krävs. Man måste skapa fler incitament till investeringar i framtidsteknologi och nyskapande produkter, eftersom det är här som långsiktigt trygga arbetstillfällen finns. Parallellt med främjande av FoU-insatser i Europa bör man se till att framställning av de nya produkter som dessa leder till också förläggs hit, eftersom det är först i detta skede som sysselsättningen påverkas.

1.9. Ekonomiska och sociala kommitténs erfarenheter styrker att framgångsrika nya produkter och processer tar hänsyn till tekniska, ekonomiska, organisatoriska, sociala och mänskliga aspekter. Här har dialoginriktade medbestämmandeförfaranden på alla nivåer en central roll, främst i syfte att främja sysselsättning och kompetensutveckling.

1.10. Även om lönepolitiken de senaste åren tagit sitt ansvar för tillväxt och sysselsättning har de önskade förbättringarna uteblivit. Mot denna bakgrund avvisar Ekonomiska och sociala kommittén lönepolitiska tendenser som hotar den europeiska socioekonomiska modellen, men lämnar möjligheten öppen att avlasta produktionsfaktorn arbete ytterligare, särskilt i de lägre inkomstskikten, om detta bidrar till ökad sysselsättning.

1.11. Ekonomiska och sociala kommittén anser att den europeiska ekonomin riskerar att gå in i en recession på grund av bristande efterfrågan på inre marknaden. För det ena gör realränteutvecklingen på kapitalmarknaden att materiella investeringar delvis inte är tillräckligt attraktiva i jämförelse med finansiella, för det andra har lönepolitikens utveckling och den fortsatt höga arbetslösheten lett till köpkraftsförluster hos de privata konsumenterna. Ekonomiska och sociala kommittén uppmanar de ansvariga aktörerna att skoningslöst analysera dessa sammanhang och formulera problemen därefter.

1.12. Ekonomiska och sociala kommittén understryker därför att man omedelbart måste utarbeta ett yttrande på eget initiativ i ämnet "sysselsättning, konkurrenskraft och ekonomins globalisering", där detta sammanhang analyseras i detalj och där man presenterar strategier på medellång sikt för att uppnå en tillväxt med starkare sysselsättningseffekt och nyskapande inslag.

1.13. I anslutning till regeringskonferensen efterlyser Ekonomiska och sociala kommittén att sysselsättningstemat förankras i det reviderade EU-fördraget.

2. Inventering 1995: Konjunkturläget sämre än väntat

2.1. Internationell påverkan

2.1.1. Tillväxten i ekonomin utanför Europeiska gemenskapen har varit ihållande sedan 1992. Övriga världens importtillväxt under åren 1993-1995 blev till och med högre än man kunde förvänta sig på grundval av BNP-tillväxten. På efterfrågesidan påverkas den europeiska exportsektorn generellt positivt från omvärlden (se tabell 1).

2.1.2. Å andra sidan kan en viss del av den dystra europeiska konjunkturen hänföras till internationell valutaturbulens. Den utpräglat svaga dollarn skapade osäkerhet i den europeiska ekonomin, särskilt mellan december 1994 och april 1995. Effekterna spreds i skiftande takt mellan medlemsländerna och fick till följd att växelkurserna förändrades även inom Europa. Inom ramen för EMS nedvärderades den spanska pesetan och den portugisiska escudon. Dessutom föll den italienska liran, det brittiska pundet och den svenska kronan.

2.2. Gemenskapens ekonomi

2.2.1. Efter 1994 års positiva konjunkturbild förmörkades det ekonomiska läget, särskilt under andra halvåret 1995. Takten i den ekonomiska tillväxten inom gemenskapen var en besvikelse (se tabell 2 och 3).

2.2.2. Därmed gick det inte att förverkliga den förbättring av arbetsmarknadsläget som krävdes. Arbetslösheten består dessutom av en konjukturbetingad komponent och är följaktligen hög. År 1995 var det fortfarande inte möjligt att pressa tillbaka den statliga upplåningen till en nivå som motsvarar Maastrichtfördragets konvergenskriterium.

2.2.3. I genomsnitt är gemenskapens inflationstakt låg. Detta kan främst förklaras med framgångsrikt samspel mellan penning-, finans- och lönepolitik, förstärkt konkurrenskraft inom gemenskapen och medlemsstaternas framsteg när det gäller att inrätta självständiga centralbanker. Ekonomiska och sociala kommittén understryker emellertid att man också måste räkna med rådande efterfrågesvacka som orsak till denna utveckling.

2.2.4. Det är oroande att situationen ytterligare försämrats under det andra halvåret enligt kommissionens rapport. Under första halvåret minskade bidraget från lageruppbyggnad och byggnadsinvesteringar drastiskt samtidigt som utrustningsinvesteringar och konsumentefterfrågan fortfarande steg, men under andra halvåret gick både investeringar och konsumentefterfrågan tillbaka kraftigt. Det är bara exportefterfrågan som fortfarande kan betraktas som sund, även om man kan notera lägre tillväxttal även där.

2.2.5. De korta och långa räntorna sjönk igen mot slutet av år 1995, men som årsgenomsnitt steg de i jämförelse med 1994. Totalt sett är de därför delvis ansvariga för att tillväxten avmattats under 1995.

2.2.6. Arbetsmarknaden visar ännu inga nämnvärda tecken på avspänning (se tabell 4). Det huvudsakliga problemet på arbetsmarknaden - att mer än 30 % av de arbetslösa utgörs av ungdomar - är ett avsevärt slöseri med mänskliga resurser och kan dessutom hota den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Man kan konstatera att den kontinuerliga sänkning av lönekostnaderna per enhet som pågått sedan många år har fortsatt även under 1995. Här är det tydligt att enbart en förbättring av utbudsvillkoren inte är tillräcklig för sysselsättningspolitiska framgångar.

2.2.7. De enkätindikatorer som presenteras i tabell 5 ger anledning till eftertanke, men de ger också uttryck för pessimistiska framtidsförväntningar bland ekonomins olika aktörer. Denna inställning är särskilt tydlig i fråga om den kraftigt minskade tillväxten i planerade investeringar för 1996.

2.2.8. Det är således en ekonomisk-politisk nödvändighet att bryta den onda cirkeln av vikande efterfrågan och pessimistiska förväntningar. Ekonomiska och sociala kommittén ansluter sig till kommissionens uppfattning att det inte är lämpligt att stimulera efterfrågan med överdrivna finanspolitiska åtgärder i rådande läge. De negativa konsekvenserna, exempelvis i form av ökad statlig skuldsättning, skulle bara förstärka de ekonomiska aktörernas misstro. Denna form av efterfrågestyrning bör förkastas även med hänsyn till den ekonomiska och monetära unionen.

2.2.9. Det som krävs är snarare en känslig avstämning av de berörda politikområdena: både finans-, penning-, löne- och arbetstidspolitik och arbetsmarknads- och strukturpolitik. I kapitlen 3 och 4 diskuteras uppfattning om vilka element som bör ingå i åtgärdspaketet, vilken roll som de enskilda områdena skall spela och vilken inramning som den ekonomisk- och socialpolitiska strategin kan få på gemenskapsnivå.

2.3. Konvergensprocessen 1995

2.3.1. Nominell konvergens

2.3.1.1. Trots att tillväxten mattats av har medlemsstaternas ansträngningar lett till förbättringar med avseende på den nominella konvergensen på vissa områden (se tabell 6, medlemsländernas aktuella läge mot bakgrund av Maastrichtkriterierna).

2.3.1.2. I fråga om kriteriet prisnivåstabilitet ligger elva medlemsstater innanför de gränsvärden som bestämts i Maastrichtfördraget. Av de länder som inte klarar gränsvärdena ligger Grekland som tidigare på hög nivå, och Italien hade stigande inflationstendens 1995.

2.3.1.3. Detta sammanhang måste ses i ljuset av de senaste devalveringsomgångarna i Europa. Det är just de nedvärderade valutorna som fortfarande löper hög inflationsrisk.

2.3.1.4. De långa räntorna uppvisar en trend som inte är enhetlig. 1995 uppstod snarast en klyfta mellan högränteländerna och länderna med låga långfristiga räntor. Med koppling till turbulensen på valutamarknaden har således riskpremien på långfristiga statspapper stigit ytterligare.

2.3.1.5. Liksom tidigare är budgetunderskottet i allmänhet för högt. Statens nettoupplåning i procent av BNP är speciellt känslig för tillväxtutfallet, och därför gör den långsammare tillväxtprocessen att medlemsstaterna får svårare att uppfylla detta kriterium. Med hänsyn till den nominella konvergens som krävs måste man alltså göra ytterligare ansträngningar. Ett ekonomisk-politiskt problem i detta sammanhang är den restriktiva budgetpolitikens janusansikte: den har en förtroendeskapande effekt på speciellt kapitalmarknadens aktörer som kan ge lägre räntor och därmed stimulera utvecklingen, samtidigt som efterfrågebortfallet får hämmande samhällsekonomiska effekter.

2.3.2. Reell konvergens

2.3.2.1. Medlemsstaternas reella konvergens bör bedömas enligt de kriterier som kommissionen också utgått ifrån i sin konvergensrapport.

2.3.2.2. Arbetslösheten skiljer sig extremt mellan medlemsstaterna även under 1995 (se tabell 7). Skilda arbetslöshetsnivåer äventyrar emellertid medlemsländernas ekonomiska och sociala sammanhållning, och hotar konvergenssträvandena och därmed den tänkta stabilitetsgemenskapen. Dessutom har de hämmande effekt på fullbordandet av den europeiska inre marknaden, som är en absolut förutsättning för att den ekonomiska och monetära unionen skall kunna etableras på utsatt tid.

2.3.2.3. Per capita-inkomstens tillväxt i medlemsländerna har också varierat mycket. Med avseende på konvergensprocessen är det ett problem att tillväxten inte var högre i de länder som har lägre inkomstnivå, så att skillnaden i bruttonationalprodukt per capita delvis också ökar ().

2.3.2.4. Utvecklingen av lönekostnaderna per enhet var nedåtriktad över hela Europa, till följd av att löneuppgörelserna varit blygsamma i relation till produktivitetsutvecklingen. Endast i Finland förekom en mindre höjning i jämförelse med fjolåret. Från arbetsmarknadens sida kan man således knappast vänta sig några inflationsdrivande spänningar.

3. Synpunkter på politiken inom olika områden

3.1. Penningpolitik

3.1.1. Ekonomiska och sociala kommittén delar kommissionens uppfattning att det i några medlemsländer finns utrymme för ytterligare räntesänkningar på penningmarknaden, i förbindelse med en försiktig budgetpolitik och med hänsyn tagen till skillnaden i utgångsläge mellan länderna. Räntesänkningarna skulle också kunna genomföras utan risk för ökad inflation. För det första finns det i dagens läge inte heller någon risk för efterfrågeöverskott. För det andra kommer det signaler från arbetsmarknadsorganisationerna om en återhållsam utveckling av lönekostnaderna. I alla händelser måste också den senaste utvecklingen av penningmängden tas med i beräkningen.

3.1.2. Vidare vädjar Ekonomiska och sociala kommittén till centralbankerna att de skall uppfylla sin lagstadgade uppgift att ta ansvar för den samlade ekonomiska utvecklingen, så länge det inte är några problem med det primära målet - en stabil prisnivå.

3.2. Finanspolitik

3.2.1. I likhet med kommissionen är Ekonomiska och sociala kommittén övertygad om budgetkonsolideringens positiva effekter på hela ekonomin. Därför understryker kommittén nödvändigheten av en fortsatt budgetkonsolidering, och inte enbart med tanke på Ekonomiska och monetära unionen (EMU).

3.2.2. Ändå delar kommittén inte kommissionens optimism i fråga om möjligheten att uppnå positiva effekter även på kort sikt med hjälp av en restriktiv budgetpolitik. Kommissionen hävdar att en sådan svångremspolitik skapar utrymme för en upplättning av penningpolitiken och skulle leda till en sänkning av den långfristiga räntan, så att en minskad efterfrågan inom statliga sektorn till och med på kort sikt skulle kunna kompenseras av ökad privat efterfrågan. Ekonomiska och sociala kommittén tror däremot inte att de ekonomiska aktörerna förmår ändra sina kortsiktiga planer i motsvarande utsträckning. Just i en situation med bristande förtroende inom ekonomin kommer företagen exempelvis inte att reagera positivt på en ytterligare minskning av den offentliga orderingången, även om denna stagnation i efterfrågan på medellång sikt är uttryck för en offentlig konsolideringsstrategi.

3.2.3. I den aktuella situationen med bristande kapacitetsutnyttjande leder en ytterligare nedskärning i statlig efterfrågan inte till en motsvarande "köbildning" i fråga om investeringar och konsumtion. I stora drag anser Ekonomiska och sociala kommittén att arbetet med budgetkonsolideringen visserligen bör fortskrida enligt planerna, med den speciella situationen i medlemsländerna i åtanke, men att man på kort sikt bör förhindra att ekonomin sjunker ned i en djup lågkonjunktur.

3.2.4. Ekonomiska och sociala kommittén är av den uppfattningen att en sådan strategi är möjlig utan försämrat förtroende, under förutsättning att man på ett trovärdigt sätt kan förklara att den statliga efterfrågan kommer att koncentreras ännu mer på framtidsinriktade områden, med hänsyn tagen till strukturpolitiska överväganden.

3.2.5. Unionsfördraget erbjuder möjligheter att tillämpa konvergenskriterierna på ett ändamålsenligt och flexibelt sätt (). I synnerhet i fråga om de skattemässiga kriterierna bör man utnyttja det spelrum som fördraget medger, för att göra det möjligt för medlemsstaterna att gå med i EMU på ett tidigt stadium, trots konjunktursvackan.

3.3. Löne- och arbetsmarknadspolitik

3.3.1. Ekonomiska och sociala kommittén betonar det speciella ansvar som vilar på löne- och sysselsättningspolitiken, när det gäller att återföra samhällsekonomin till den inslagna vägen med en stabil tillväxt och en hög sysselsättningsnivå. Samtidigt påpekar kommittén att arbetsmarknadens parter under de senaste åren hela tiden har tagit sitt ansvar, särskilt i form av återhållsamma löneavtal. Följaktligen har orderbetingelserna hela tiden förbättrats, men utan motsvarande förbättringar på arbetsmarknaden.

3.3.2. Således pläderar Ekonomiska och sociala kommittén för att lönepolitiken inte skall pålastas ett för stort ansvar. Liksom i tidigare yttranden påvisar man det ytterst känsliga sambandet mellan lönepolitik och efterfrågan på konsumtionsvaror i den aktuella ekonomiska situationen. Med tanke på den stagnerande köpbenägenheten bör den återhållsamma lönepolitiken inte drivas så långt att den får en hämmande inverkan på tillväxten. I stället borde den ekonomiska politiken inriktas på att motverka fenomenet "sparande på grund av oro" och på så vis stabilisera konsumenternas efterfrågan.

3.3.3. Ekonomiska och sociala kommittén håller med kommissionen om att sådana inslag i lönepolitiken som utgör en fara för den europeiska samhällsmodellen inte kan vara någon lämplig strategi för att bekämpa arbetslösheten. Framför allt bidrar en öppning av löneskalorna nedåt knappast till att avhjälpa de problem som är förknippade med arbetslösheten. Som bekant utökar en sådan åtgärd gruppen av så kallade "working poor", utan att de sociala följdproblemen minskar.

3.3.4. Hur som helst ser Ekonomiska och sociala kommittén en möjlighet att ytterligare avlasta faktorn "arbete" med avseende på de lagstadgade lönebikostnaderna, när det gäller de lägre inkomstgrupperna: Arbetsgivarsidan kan som en motprestation förbinda sig att vidta åtgärder för att säkra eller främja sysselsättningen. I det sammanhanget förordar kommittén i princip kommissionens och medlemsstaternas planer på en ekonomiskt och socialt acceptabel omstrukturering av skattesystemet och finansieringssystemet för socialförsäkringen. Man påpekar dock att utgångsförutsättningarna för att finna alternativa finansieringslösningar är mycket olika i medlemsländerna.

3.3.5. Ekonomiska och sociala kommittén betonar nödvändigheten av att grunddragen i lönepolitiken samordnas på europeisk nivå, samtidigt som självständigheten i fråga om lönetariffer bevaras. Senast i samband med inträdet i EMU kommer en viktig utjämnande faktor när det gäller olikheterna i löneavtal att gå förlorad i och med att alla möjligheter till anpassning av växelkurserna faller bort. Denna förändring bör bemötas med åtgärder som bland annat omfattar en europeisk samordningsmekanism med gemensam information och gemensamma överenskommelser, för att driva på utvecklingen mot en verklig konvergens i medlemsländerna och därigenom också bidra till en stabil tillväxt.

3.3.6. Inom arbetsmarknadspolitiken bör man intensifiera ansträngningarna att lindra de spänningar som den nödvändiga strukturomvandlingen medför. Man bör vidta mer aktiva åtgärder för att förbättra arbetstagarnas rörlighet mellan olika yrken, liksom också deras rörlighet mellan olika regioner.

3.3.7. När det gäller ytterligare aspekter på sysselsättningspolitiken påpekar Ekonomiska och sociala kommittén, mot bakgrund av dokumentet "Den europeiska strategin för sysselsättning: Nya framsteg och perspektiv" () och de arbeten som den ständiga kommittén för sysselsättningsfrågor lagt fram, nödvändigheten av att bemöda sig ännu mer om att genomföra de fem punkterna från toppmötet i Essen (). Kommittén betonar i synnerhet möjligheten att främja sysselsättningen genom ett nytänkande i fråga om arbetstider ().

3.3.8. I detta sammanhang uppmanar Ekonomiska och sociala kommittén alla berörda parter att fortsätta att arbeta målmedvetet för jämställdhet, speciellt på arbetsmarknaden, trots svackan i den ekonomiska tillväxten, och att strikt hålla sig till "Gemenskapens fjärde handlingsprogram för jämställdhet mellan kvinnor och män" (). (Jfr tabell 8 om utvecklingen av arbetslöshetsmönstret i Europa.) Framför allt när det gäller stimulansåtgärder för ekonomin och förfarandet vid offentlig upphandling kan man ta ännu större hänsyn till jämställdheten.

3.4. Strukturpolitik

3.4.1. Strukturpolitiken spelar en mycket viktig roll när det gäller att säkra varaktiga och skapa nya arbetstillfällen. Europa står inför utmaningen att konkurrera med andra stora ekonomiska regioner om det internationella finans- och realkapitalet, och måste utnyttja sina styrkor för att se till att investeringar från nya marknader med hög tillväxtpotential utnyttjas på plats. Europas konkurrensfördelar består i en generellt sett hög kvalifikationsnivå bland arbetstagarna, en med internationella mått hög social sammanhållning, tack vare den europeiska näringslivs- och samhällsmodellen och, i allt högre grad, en allt bättre utbyggd infrastruktur. En vidareutveckling av dessa starka sidor och en förbättrad vidareutbildning av chefer kommer att förbättra Europas konkurrenskraft internationellt sett.

3.4.2. Strukturpolitiken står i allt högre grad inför utmaningen att reducera de regionala skillnaderna för att främja en harmonisk tillväxt- och sysselsättningspolitik i samtliga medlemsländer. Förutom struktur- och sammanhållningsfonden är genomförandet av den inre marknaden, genomförandet av den ekonomiska och monetära unionen enligt tidtabellen och utbyggnaden av det europeiska transportnätet samt finansieringen av detta, av särskild betydelse i detta sammanhang.

3.4.3. Det förblir ett prioriterat mål att bättre utnyttja det humankapital som arbetstagarna utgör. Därför måste man först och främst öka de offentliga investeringarna i utbildning och fortbildning på framtidsinriktade områden. Men det finns också möjlighet för företagen själva att dra bättre nytta av arbetstagarnas produktivitetspotential, genom att skapa strukturer för deltagande och dialog inom företaget och genom att bryta med traditionella hierarkier och istället använda nya modeller för företagsledning.

3.4.4. Ekonomiska och sociala kommittén föreslår att man skall uppmuntra överföring av vetenskapliga resultat till produktion och näringsliv och att FoU:n bör utvidgas till att omfatta införande av nyutvecklade koncept i produktionsprocessen. Det är först i detta stadium av utvecklingsprocessen som nya jobb skapas, och det gäller att utnyttja detta. Vidare bör man kräva av privata företag att de tar sitt sociala ansvar och gör framtidsorienterade investeringar inom EU, när detta tidigare gjorts möjligt genom offentliga bidrag.

3.4.5. Ekonomiska och sociala kommittén understryker att Europa behöver anlägga en "innovationsoffensiv", både inom spjutspetsteknologin och tjänstesektorn. Därför uppmanar kommittén kommissionen att utan dröjsmål omsätta förslagen i grönboken om innovation () i konkreta åtgärder. Innovationsbenägna företag, särskilt små och medelstora företag, bör ges politiska möjligheter att utvecklas effektivare, eftersom det är i sådana företag den största sysselsättningspotentialen finns. När det gäller fördelningen av riskkapital krävs det att aktörerna tänker om så att en ny "finansieringskultur" kan skapas och innovationsprocesserna inte stoppas för tidigt.

3.4.6. ESK förmodar att det inom den lokala och regionala tjänstesektorn finns en efterfrågepotential som inte är helt tillfredsställd. Kommittén uppmanar medlemsstaterna att försöka utnyttja denna potential genom att vidta skatteåtgärder och lägga om regionalpolitiken, men också att garantera ett fullgott socialt skydd för arbetstagarna inom sektorn.

3.4.7. Kommittén påminner om det ständiga behovet av att ta ekologiska hänsyn i tillväxtpolitiken. På sikt måste näringslivet vara miljövänligt och teknologiskt nyskapande för att jobben skall bli säkra och konkurrenskraftiga.

4. En sysselsättnings- och stabilitetsunion

4.1. Ekonomiska och sociala kommittén understryker behovet av att bättre samordna den makroekonomiska politiken inom EU. Med hänvisning till vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning uppmanar kommittén samtliga ekonomiska aktörer att bidra till att utarbeta en strategi för en sammanhängande ekonomisk politik med syftet att uppnå högre tillväxt och sysselsättning, utan att frångå den europeiska näringslivs- och samhällsmodellen. Just i en period med svag tillväxt, som påverkas av marknadsaktörernas pessimistiska förväntningar, har en försämrad samordning av de olika områdena inom den ekonomiska politiken förödande konsekvenser. En sådan försämring leder till ett försämrat förtroende, vilket i sin tur leder till att efterfrågestimulerande beslut flyttas fram och till sist en ännu långsammare tillväxttakt, samt därpå följande konsekvenser för sysselsättningen. För genomförandet av den ekonomiska och monetära unionen, sammanhållningen mellan länderna och till sist för att den europeiska näringslivs- och samhällsmodellen skall kunna bibehållas i enlighet med artikel 117 första stycket och artikel 130 och 130a i Maastrichtfördraget, är det nödvändigt att framsteg görs på vägen mot en halvering av arbetslösheten till år 2000 samtidigt som medlemsstaterna närmar sig varandra ekonomiskt.

4.2. Ekonomiska och sociala kommittén anser att ett nytt initiativ är absolut nödvändigt i denna svåra ekonomisk- och arbetsmarknadspolitiska situation, för att man skall väcka nytt liv i den europeiska enhetstanken som har sin grund i vitboken. För att bryta den onda cirkeln av pessimism och stagnerande efterfrågan bör man skicka ett tydligt budskap till de ekonomiska aktörerna. Ekonomiska och sociala kommittén kräver därför en europeisk allians för sysselsättning och stabilitet. Det primära målet för en sådan allians bör - med tankegångarna i vitboken som grund - vara att utarbeta en europeisk ekonomisk och arbetsmarknadspolitisk strategi för att bekämpa sysselsättningskrisen samtidigt som man beaktar stabilitetskraven. I detta sammanhang välkomnar Ekonomiska och sociala kommittén det initiativ som kommissionens ordförande Jacques Santer har tagit till en "förtroendepakt för sysselsättningen".

4.3. Ekonomiska och sociala kommittén anser det vara absolut erforderligt att de ansvariga på alla berörda politiska områden sluter sig samman i en dylik allians. Detta innebär för det första att medlemsstaternas representanter med särskilt ansvar för finans- och sysselsättningspolitiken skall delta, för det andra att centralbankerna och Europeiska monetära institutet i egenskap av penningpolitiska aktörer skall bidra till denna allians och slutligen att arbetsmarknadens parter skall närvara såsom huvudsakliga aktörer när det gäller löne- och sysselsättningspolitiken. Ekonomiska och sociala kommittén vill aktivt stödja denna allians och betonar att den är beredd att ställa upp på varje form av samarbete.

4.4. En sådan allians kan dessutom underlätta för en friktionsfri samordning av den makroekonomiska politiken, med hänsyn till den sammanhängande strategi som uppnås. Man kan tillgripa överensstämmande åtgärder på medellång sikt för att därigenom balansera tillväxtprocessens strukturella spänningar, höja tillväxtens sysselsättningsintensitet, garantera en varaktig sysselsättning och stärka Europas inre tillväxtförmåga. För detta syfte bör man upprätta riktlinjer som, under iakttagande av subsidiaritetsprincipen, kan omvandlas till konkreta sysselsättningsskapande åtgärder i medlemsstaterna.

4.5. Ekonomiska och sociala kommittén anmodar kommissionen att utforma en sådan allians och att utveckla "förtroendepakten för sysselsättning" som initierats av kommissionens ordförande Jacques Santer.

4.6. Vid sidan om att politiken får substans kommer en sådan allians även att utgöra en signal för Europas medborgare. Alliansen kommer även att bidra till att återvinna förtroendet för den europeiska enhetspolitiken och till att ge medborgarna nytt hopp.

5. EU:s regeringskonferens och sysselsättningen

5.1. Med hänsyn till det nu pågående förberedelsearbetet inför översynen av fördragen och de socio-ekonomiska intresseorganisationernas ökade betydelse på området, både genom deras solidariska stöd när det gäller att förverkliga den ekonomiska politikens grundprinciper som fastställts av rådet och deras medverkan vid fastställandet av den framtida inkomstpolitiken, kräver Ekonomiska och sociala kommittén att bli rådfrågad inom ramen för den samordning av den ekonomiska politiken som föreskrivs i Romfördragets artikel 103. För att det förfarande som föreskrivs i denna artikel skall vara demokratiskt och kännetecknas av insyn bör kommissionens initiativrätt återinföras och Europaparlamentets delaktighet föreskrivas ().

5.2. Ekonomiska och sociala kommittén kräver dessutom att sysselsättningsfrågan förankras i det reviderade EU-fördraget som en integrerad del på alla politiska områden. Eftersom Ekonomiska och sociala kommittén har en erkänd kompetens på detta område, bör rådfrågandet av kommittén i det förfarande som skall utarbetas därmed bli obligatoriskt. Man kan sålunda garantera både en samordning av den makroekonomiska politiken på olika områden och en anpassning av makroekonomin efter de mikroekonomiska behoven i ekonomin och på arbetsmarknaden.

Bryssel den 24 april 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() Se också tabell 7, som visar bruttonationalprodukten per capita uttryckt i köpkraftsparitet för att effekten av växelkursfluktuationer skall elimineras.

() EG-fördraget, artikel 104c, artikel 109j och Protokoll om förfarandet vid alltför stora underskott.

() Meddelande från kommissionen om utvecklingstendenser när det gäller sysselsättningen i Europeiska unionen, dok. KOM(95) 465 slutlig, 11. 10. 1995.

() Jfr Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om den ekonomiska årsrapporten 1995, EGT nr C 133, 31. 5. 1995, punkt 3.3.5 angående ESK:s ställningstagande när det gäller punkterna från toppmötet i Essen.

() Jfr Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande på temat "Arbetstid", EGT nr C 18, 2. 1. 1996, s. 74.

() Jfr rådets beslut i EGT nr L 335, 30. 12. 1995.

() Dok. KOM(95) 688 slutlig, 20. 12. 1995.

() Jfr punkt 7.7 i Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om den ekonomiska årsrapporten 1994, EGT nr C 195, 18. 7. 1994.

BILAGA I till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Statistical appendix TABLES ()

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Explanatory note for table 6:

Convergence criteria

1. The criterion on price stability is respected when the price performance is sustainable and when the average rate of inflation, observed over a period of one year before the examination and measured by means of the consumer price index, does not exceed by more than 11/2 percentage points that of, at most, the three best performing Member States in terms of price stability.

2. The criterion on the convergence of interest rates is respected when, observed over a period of one year before the examination and measured on the basis of long-term government bonds or comparable securities, a Member State has had an average nominal long-term interest rate that does not exceed by more than 2 percentage points that of, at most, the three best performing Member States in terms of price stability.

3. The first criterion on the budgetary position is respected when the ratio of the planned or actual government deficit, defined as the general government net borrowing to gross domestic product at market prices, does not exceed 3 %, unless either the ratio has declined substantially and continuously and reached a level that comes close to the reference value; or, alternatively, the excess over the reference value is only exceptional and temporary and the ratio remains close to the reference value.

The second criterion on the budgetary position is respected when the ratio of gross government debt, at nominal value outstanding at the end of the year to gross domestic product at market prices, does not exceed 60 %, unless the ratio is sufficiently diminishing and approaching the reference value at a satisfactory pace.

4. The criterion on the participation in the ERM is respected when a Member State has respected the normal fluctuation margins provided for by the ERM without severe tensions for at least the last two years before the examination. In particular, the Member State shall not have devalued its currency's bilateral central rate against any other Member State's currency on its own initiative for the same period.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

() Source of tables 1-4 and 6: DG II Ameco database, 1995 figures, November 1995 forecasts but taking account of the most recent information.

D: up to 1991 figures for West Germany only (transitional figures to 1992).

EUR: up to 1991 includes figures for West Germany only (transitional figures to 1992).

BILAGA II till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande närvarande eller representerade ledamöter röstade för yttrandet:

ANDREWS, ATAÍDE FERREIRA, BAEZA SANJUAN, BAGLIANO, BELABED, BENTO GONÇALVES, BERNABEI, BETELU BAZO, BLESER, BRIESCH, van den BURG, BURKHARD, BURNEL, Vasco CAL, CARROLL, CASSINA, CEBALLO HERRERO, CHEVALIER, CHRISTIE, COLOMBO, COSTA MACEDO, DANTIN, von der DECKEN, DELAPINA, DE NORRE, van DIJK, DONOVAN, DRIJFHOUT-ZWEIJTZER, DRILLEAUD, DUNKEL, ELSTNER, ENGELEN-KEFER, ETTL, ETTY, EULEN, EWERT, FERNANDEZ, FORGAS I CABRERA, FREEMAN, FRERICHS, FUCHS, GAFO FERNÁNDEZ, GAUDER, GEUENICH, GIESECKE, GIRON, GOTTERO, GREEN, GRUSELIN, HAAZE, HERNÁNDEZ BATALLER, KALLIO, KANNISTO, KIELMAN, de KNEGT, KONITZER, KONTIO, KOOPMAN, KRITZ, LAUR, LEHNHOFF, LEHTI, LEMMETTY, LINDMARK, LINSSEN, LÖNNBERG, MADDOCKS, MARGALEF MASIÀ, MASUCCI, MAYAYO BELLO, MEGHEN, MENGOZZI, MERCÉ JUSTE, MERIANO, MERTEN, MOLINA VALLEJO, MULLER, MUÑIZ GUARDADO, NIELSEN Bent, NIELSEN Leif Erland, NILSSON, NOORDWAL, NYBERG, OLAUSON, PARDON, PELLARINI, PIETTE, PRICOLO, PÉ, QUEVEDO ROJO, RAMAEKERS, REUNA, RODRÍGUEZ GARCÍA CARO, SANCHEZ MIGUEL, SANDERSON, SANTIAGO, SANTOS, SCHMITZ, SCHUNK, SEPI, SEQUEIRA, SIGMUND, SIRKEINEN, STRÖM, TIXIER, TWIST, TÜCHLER, VOGLER, WAHROLIN, WESTERLUND, WILMS, WRIGHT, ZUFIAUR NARVAIZA, ZÖHRER.

Följande närvarande eller representerade ledamöter röstade emot yttrandet:

ASPINALL, BROOKES, zu EULENBURG, FARNLEITNER, GARDNER, GUILLAUME, JASCHICK, LITTLE, MOBBS, MORELAND, MORGAN, POMPEN, SARALEHTO, SIMPSON, STOKKERS, STÖLLNBERGER, WALKER.

Följande närvarande eller representerade ledamöter lade ner sin röst:

BARROS VALE, BARROW, BEALE, BUNDGAARD, CAVALEIRO BRANDÃO, GHIGONIS, GIACOMELLI, HAMRO-DROTZ, JOHANSEN, LEVITT, LUNDH, MALOSSE, OSENAT, de PAUL de BARCHIFONTAINE, REGNELL, SOLARI, VEVER.

BILAGA III till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag avslogs under debatten men fick mer än en fjärdedel av de avgivna rösterna.

Punkt 1.3

Stryk de tre första meningarna och ersätt dem med följande text:

"Kommissionen gör en positiv bedömning av de ekonomiska grundförutsättningarna. På det hela taget har de flesta länderna gjort stora framsteg när det gäller att sänka inflationstakten eller upprätthålla en låg inflationstakt samt att få ordning på de offentliga finanserna för att kunna minska överdriven statlig upplåning. Däremot har man uppenbarligen misslyckats med att kombinera dessa positiva trender med högre tillväxttakt, och som ett resultat av detta har arbetslösheten legat kvar på en hög nivå. Ekonomiska och sociala kommittén är angelägen om att förstå orsakerna till den stagnerande tillväxten. Delvis kräver detta en omprövning på lång sikt av grundläggande frågor inom den ekonomiska politiken. Dessutom misstänker kommittén att det på kort sikt finns en brist på förtroende, som håller tillbaka efterfrågan i varierande grad i olika medlemsländer."

Motivering

Syftet med de tillagda meningarna är att understryka att frågorna om den ekonomiska tillväxttakten inte skall betraktas ur alltför snävt perspektiv, som frågor om bristande förtroende. Det kan krävas en grundlig granskning av mer övergripande ekonomiska aspekter, vilket framhålls i senare avsnitt men inte markeras i sammanfattningen.

Resultat av omröstning

För: 38, emot: 79, nedlagda: 12.

Punkt 4.3

Ändra andra meningen så att den får följande lydelse:

"Detta innebär att ledande företrädare för alla relevanta grupper i samhället skall delta, inklusive medlemsstaternas representanter med särskilt ansvar för finanspolitiken, representanter för centralbankerna och Europeiska monetära institutet (EMI) när det gäller penningpolitiken, liksom också företrädare för arbetsgivare och arbetstagare samt för andra intressegrupper."

Motivering

Självförklarande.

Resultat av omröstning

For: 52, emot: 75, nedlagda: 8.