Yttrande om "Den alpina bågen - en möjlighet till utveckling och integration"

(96/C 204/24)

Den 6 juli 1995 beslöt Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Den alpina bågen - en möjlighet till utveckling och integration".

Sektionen för regional utveckling, landsbygds- och stadsplanering som gjort det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 20 februari 1996. Föredragande var Ettore Masucci.

Vid sin 355:e plenarsession den 24-25 april 1996 (sammanträdet den 25 april 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 89 röster för och 5 röster emot.

1. Inledning

1.1. Redan 1991 underströk man i rapporten Europa 2000 den betydelse som en gemensam vision om planering av landområden kan ha när det gäller att optimera fördelarna med genomförandet av den gemensamma marknaden.

1.2. Fyra år senare utvecklade man i rapporten Europa 2000+ den redan påbörjade diskussionen med att behandla:

- Målen för den ekonomiska och monetära unionen och värderingen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen som omfattas av Maastrichtfördraget.

- Nödvändigheten av gemensamma handlingsprogram för tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, som skisseras i Delors vitbok.

- Finlands, Sveriges och Österrikes omedelbara anslutning och den framtida utvidgningen med länderna i Central- och Östeuropa.

1.3. Målet med programmet Europa 2000 är att komma fram till en global vision och på lång sikt - dvs bortom år tjugohundra - till en ram för omvandling av det europeiska landområdet, inom vilken man skall integrera de dynamiska sektorerna och de stora europeiska nätverken.

1.3.1. Denna målsättning fordrar ett ökande mellanstatligt samarbete som innefattar de regionala och lokala myndigheterna och arbetsmarkanadens parter och andra intresseorganisationer.

1.4. Av den anledningen har det europeiska landområdet delats upp i åtta grupper av regioner, avdelade med hänsyn till geografisk placering och graden av samhörighet, enligt en arbetshypotes som är inriktad på att underlätta analyserna av de transnationella landområdenas utveckling:

- det centrala huvudstadsområdet;

- den "alpina bågen";

- diagonalområdet över europeiska kontinenten;

- Tysklands nya bundesländer;

- Medelhavsområdet ("latinbågen");

- Atlantområdet;

- Nordsjöregionerna;

- de mest avsides belägna regionerna.

2. Gränsregioner: mötes- och integrationsområden

2.1. Över århundradena har gränsområden ofta bytt politiskt ledarskap, de har varit en mötesplats för handel och kulturellt utbyte och för folkförflyttningar, vilket har berikat och ofta drastiskt förändrat den sociala sammansättningen. Arméer, köpmän, hantverkare, först bönder och senare arbetare på jakt efter arbete passerade genom bergspass och dalgångar, och slog sig ofta ned där de kunde tjäna ett bättre uppehälle och erbjuda sin familj ett tryggt hem.

2.2. I århundraden har Alpområdet varit förknippat med handel och resor. Under det senaste århundradet har områdets inre gränser ritats om av de två världskrigen.

2.3. EU:s utvidgning har givit Alperna och området omkring en nyckelroll när det gäller ekonomisk och social integration eftersom det omfattar några av unionens mest betydelsefulla regioner:

- Frankrikes sydöstra regioner (Provence-Alpes-Côte d'Azur, Rhône-Alpes);

- Italiens industritriangel (Piemonte, Lombardiet, Ligurien) och de nordöstra regionerna (Trentino-Alto Adige, Veneto, Friuli-Venezia Giulia);

- delar av Bayern och Baden-Württemberg i Tyskland;

- en stor del av Österrike.

Vid sidan om dessa regioner bör Lichtenstein och Schweiz omnämnas. Schweiz är en betydelsefull aktör inom politiken som rör den alpina bågen. Utarbetandet av en ny strategi för denna mycket viktiga region för Europa är ett gyllene tillfälle att arbeta med Schweiz och få landet att närma sig unionen.

Till sist måste också hänsyn tas till Slovenien och Kroatien som kommer att fungera som en viktig bro till Balkan.

2.4. Alpregionen har alltså ett högt symbolvärde för EU med tanke på att den omfattar tre av unionens största medlemsländer (Frankrike, Tyskland och Italien), ett fjärde som var en "multietnisk supermakt" fram till för 80 år sedan (Österrike), Schweiz med sina fransk-, tysk- och italienskspråkiga kantoner, som kan anses representera den europeiska integrationen trots sitt läge utanför EU, samt Slovenien och Kroatien - två nya länder som fötts ur den smärtsamma europeiska omformning som påbörjades 1989.

2.5. Alpregionen är mycket viktig, inte bara på grund av dess historiska och kulturella arv, utan också på grund av dess roll i Europas framtida utvecklingsstrategier, att den hyser en stor del av gemenskapens produktiva ekonomi och naturtillgångar (Alperna) och på grund av att den är en bro till de östeuropeiska länderna via Österrikes, Tysklands och Italiens gränser.

3. Ekonomiska och sociala förhållanden

3.1. Socio-ekonomiska uppgifter visar att den alpina bågen är ett av EU:s mest välutvecklade och välmående områden. En analys visar emellertid stora skillnader mellan olika områden, både när det gäller befolkning (demografisk tillväxt, sysselsättning, BNP per capita) och andra ekonomiska och kommersiella mått, exempelvis trafikflödet som frestar hårt på miljön.

Det går således att identifiera ett antal subsystem. De ekonomiska och sociala skillnaderna mellan dessa är framför allt till nackdel för bergsområdena.

3.1.1. Vissa områden inom den alpina bågen hotas av utflyttning eller är beroende av turism för sitt uppehälle; vissa regioner ligger så svårtillgängligt att de inte ens har tillgång till denna resurs. Deras enda inkomstkälla är en hårt pressad jordbrukssektor vars särskilda villkor inte har beaktats tillräckligt av den gemensamma jordbrukspolitiken.

3.2. För att få en bättre bild av problemen och de möjliga lösningarna på dessa, lägger detta yttrande fram en annorlunda geografisk och politisk-administrativ definition av den alpina bågen än den som används i Europeiska kommissionens rapport Europa 2000+ (). Kommissionens definition riskerar att omfatta ett alltför stort område (genom att inkludera de italienska regionerna Emilia Romagna och Marche, och den franska regionen Alsace) samtidigt som den inte omfattar regioner som Ligurien och länder som Slovenien och Kroatien som har direkt ekonomisk, social och kulturell anknytning till den alpina bågen.

Det finns dock ingen anledning att ifrågasätta riktigheten i analysens inledningsord i Europa 2000+:

"Den alpina bågens mest slående egenskaper är dess moderna prägel, ekonomiska mångfald, välmåga och utvecklingspotential" ().

3.3. Ett problem som området står inför är hur man skall hantera effekterna av dess avancerade ekonomi samt integrationsfrågan, både inom regionen och med intilliggande regioner. I vissa områden har dock bristande lokala förutsättningar hämmat den ekonomiska effektiviteten. I själva verket är de produktiva sektorerna konkurrensmässigt förfördelade på grund av svårigheterna att övervinna sin relativa isolering.

3.4. Regionens ekonomiska styrka har en bred grund: i Tyskland vilar den på den kraftfulla industriutvecklingen och den långt framskridna tjänstesektorn; i Italien på industritriangeln Turin-Milano-Genua och industriområdena och de rika jordbruksområdena i Triveneto; i Frankrike på Lyons industriella utveckling och den högteknologiska industrin i Grenoble och Sophia Antipolis på rivieran. Österrikes anslutning har inneburit ett avsevärt tillskott och en ny drivkraft för utvecklingen, som även kan sträcka sig i riktning mot Östeuropa.

3.5. Alpernas sydsida är en mötesplats med "den latinska bågen" och utgör en viktig länk med Centraleuropa. I synnerhet de franska kustområdena - vilket påpekas i Europa 2000+ () - "kännetecknas av en omfattande turistström, flyttande människor och gods som transporteras genom regionen, men också av underindustrialisering. Ett stort problem är att se till att en del av dessa flöden kommer den ekonomiska utvecklingen till godo, vilken fortfarande behöver konsolideras och som kännetecknas av en tydlig delning mellan högteknologiskt och okvalificerat arbete".

4. Att handskas med utvecklingen: a) risker

4.1. Alpregionen är således på samma gång mycket rik och mycket ömtålig, och dessa egenskaper har delvis sitt ursprung i samma faktorer.

En höga BNP:n per capita, en väl utbredd sysselsättning, en hög industrialisering och en välutvecklad tjänstesektor visar att Alpregionen är rik. Men den är också ömtålig eftersom den intensiva produktionen och handeln är ett hot mot miljön, befolkningstätheten är hög, och gods- och passagerartrafik är alltför koncentrerad på ett mycket begränsat område.

4.2. Först och främst finns en risk för överbelastning.

Få regioner i Europa - möjligen i hela världen - har så koncentrerad trafik på ett så begränsat område. Godstrafiken, både i nord-syd-riktning (Italien-Österrike-Tyskland och Frankrike-Schweiz-Italien) och väst-öst-riktning (Frankrike-Italien-Schweiz-Österrike-Tyskland), samsas med en väldigt tung turisttrafik till havet och de större insjöarna på sommaren och Alperna och Dolomiterna på vintern.

4.3. Trafikbelastningen varierar alltså som sagt mellan områdena, inte enbart på grund av intensiteten i trafiken, utan också på grund av skillnader mellan varutransporter och persontrafik. Trafiken är särskilt tung i korridorerna Lyon-Turin-Milano, Lyon-Marseille, München-Wien och München-Verona. Frejus-, Mont Blanc-, Saint Gotthard-, Simplon- och Brennerpassen fraktar samtliga över 20 miljoner ton per år. Trafikbelastningen är mindre längs kustmotorvägen Marseille-Nice-Genua, Tarvisiopasset på sträckan Salzburg-Trieste-Venedig och motorvägen Wien-Graz-Trieste.

4.4. I slutet på 80-talet gick 12 % av den totala godstrafiken inom EG via Alperna. Denna siffra har vuxit med omkring 2,6 % om året. Ytterligare ökningar om minst 3 % för trafiken inom Alperna och 5 % för den internationella trafiken väntas de närmaste åren.

4.4.1. Åtminstone när det gäller den närmaste framtiden innebär det kraftigt försenade införandet (särskilt i Italien) av kombinerade järnvägs/vägsystem, att möjligheten att omdirigera en väsentlig del av denna trafik till järnvägen omintetgörs. Sedan slutet på 70-talet har vägtransportens andel av den totala transporten ökat från omkring 50 % till två tredjedelar.

4.5. Passagerartrafiken är kopplad till turism och koncentrerad till juli, augusti och vintermånaderna.

4.6. Handeln inom området väntas öka till följd av Österrikes anslutning, upptrappningen av ekonomiska förbindelser och handel med Slovenien och (förhoppningsvis) snart med Kroatien, Serbien och Bosnien när fred slutits. Handeln med EES-länderna väntas också öka.

4.7. Befolkningstätheten är också ett problem.

Den är väldigt hög inom vissa delar av den alpina bågen, exempelvis den norra delen av de franska alperna samt Po- och Rhônedalen. Denna höga befolkningstäthet skulle kunna bli ett hot mot miljön. Läget i Rhônedalen, särskilt mellan Lyon och Avignon, är särskilt oroande eftersom både tillverknings- och tjänsteindustrin förmodas fortsätta sin starka utveckling.

4.8. Miljön hotas av föroreningar som faktiskt är en biprodukt till positiva faktorer som intensiv industrialisering och det strategiskt fördelaktiga läget på handels- och turistvägar. En hög trafikbelastning i ofta mycket smala dalgångar och turistkoncentration till vissa bergsorter och längs insjöar under begränsade perioder kan komma att leda till allvarliga problem, om ingenting görs för att garantera en systematisk hämtning och hantering av de stora mängderna avfall i området.

4.9. Bergsjordbruk är mycket viktigt för att bevara landskapsbilden och balansen i naturen. I vissa områden, som Alpernas dalgångar och slättlandet som omger Alperna, kan intensiva jordbruksmetoder till och med visa sig skapa problem.

4.10. Hela den alpina bågen står således inför allvarliga påfrestningar på miljön från transporternas sammanlagda effekt, stadsbebyggelsen, industrin och turismen. Även här måste emellertid åtskillnad göras mellan de olika områdena.

4.11. De praktiska svårigheterna med att förena en hög ekonomisk utvecklingsnivå med ett internationellt handelscentrum och en ömtålig miljö förstärks ytterligare av de bristande reglerna för skydd av naturtillgångar, särskilt i Italien och Frankrike.

4.12. Känslan av regional identitet är mycket stark liksom i alla gränsregioner och den har historikt sett förorsakat problem med den nationella suveräniteten, men den utgör inte ett hinder för samarbete över gränserna.

5. Att handskas med utvecklingen: b) möjligheter

5.1. Den alpina bågen erbjuder goda utvecklingsmöjligheter, inte bara inom regionen utan inom hela EU.

5.2. Denna omfattande regions centrala läge gör den till en viktig kulturell och social mötesplats mellan Centraleuropa och de latinska länderna.

5.3. Ekonomiskt har läget lett till gränsöverskridande samarbete och gjort det möjligt för den alpina bågen att bygga upp kommersiell och praktisk erfarenhet. Det samarbete som de senaste åren växt fram mellan Italien, Frankrike, Schweiz och Österrike har ett ofantligt socialt värde och ger goda förhoppningar om ett genuint gränsfritt produktions- och handelsområde i hjärtat av Europa.

5.3.1. Den alpina bågen är ett perfekt exempel på ett interregionalt område med gränstrafik i ett flertal riktningar och med ett omfattande nätverk av ekonomiska, kulturella och sociala förbindelser. Även om dessa förbindelser för vissa problem med sig, är de också mycket värdefulla för hela EU och övriga Europa.

5.3.2. Mer konkret kan den alpina bågen tjäna som en bro mellan Nord- och Centraleuropa till Medelhavet genom att leda affärs- och handelsförbindelser vidare via hamnarna i Marseille, Genua och Trieste till Afrika respektive Mellanöstern.

5.4. Det stora antalet små familjeföretag och den starka hantverkstraditionen på vissa nyckelområden gör den alpina bågen idealiska för lokal utveckling. Det finns redan lyckade exempel på lokal utveckling och flera områden har de kulturella förutsättningarna för sådan utveckling.

Vid sidan av detta finns de väletablerade industriområdena, som varit avgörande för de senaste årens ekonomiska utveckling och som gör den alpina bågen till ett ekonomiskt mycket intressant område och till studieobjekt för många observatörer från Amerika, Japan och utvecklingsländerna.

5.5. Alpområdet är även en mycket värdefull "miljöreserv" som måste bevaras (se punkt 8.1). Detta är en förutsättning för att den andra stora möjligheten - turismen - skall kunna utvecklas. Regionen hyser några av världens mest ansedda vintersportorter och lämpar sig även för sommarturism.

5.6. Inom politisk och administrativ verksamhet och facklig verksamhet bör de många samarbetsområdena mellan fackföreningar i Alpområdet påpekas. Ett antal interregionala fackföreningsråd har uppstått de senaste åren och de växer fortfarande. De sysslar med alla aspekter av gästarbetstagarskydd, utveckling av ekonomisk och kommersiell verksamhet, fysisk planering och miljöskydd.

6. Instrument och åtgärder

6.1. Givet att regionerna är inbördes oberoende krävs ett nära samarbete dem emellan om Alpområdena skall kunna upprätthålla och kontrollera sin utveckling. Denna typ av samarbete finns redan och är långt framskridet.

6.2. Först och främst måste detta samarbete ske inom EU. Det kommer att omfatta samordnad fysisk planering mellan de olika områdena, en policy för byte från transport på väg till järnväg, till havs eller på inre vattenvägar, samt gemensamma riktlinjer för miljöskydd, bevarande av bergsjordbruket och utnyttjande av naturtillgångar. Det sistnämnda omfattar även den känsliga och aktuella frågan om hantering av giftigt och ohälsosamt avfall samt materialutvinning för byggnadsindustrin.

6.3. Gemenskapen har erfarenhet redan sedan 60-talet av samarbetsprogram över gränserna. Numera finns ett viktigt samordnat planeringsinstrument i Alpkonventionen, som undertecknades i Salzburg den 7 november 1991 av alla Alpnationer (Italien, Tyskland, Frankrike, Österrike, Schweiz, Slovenien, Lichtenstein) och EU. Konventionen vittnar om den politiska viljan till gemensam utveckling av Alperna, särskilt genom att harmonisera transportpolitik och genom att dra upp gemensamma riktlinjer för miljöskydd.

6.4. Ett annat viktigt instrument består i Interreg-programmen för samarbete över gränserna. Gemenskapens intresse för gränsregioner ökade helt säkert i samband med införandet av Interreg 1990. Programmet är specifikt utformat för att påskynda integrationen av gränsregionerna inom den inre marknaden.

Framgångarna med de 31 programmen, som kostat 1 034 miljoner ecu mellan 1990 och 1993, har flera gånger erkänts på högsta nivå, främst av Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén () och Regionkommittén.

6.4.1. I enlighet med vad som nyss sagts kom medlemsländerna vid Europeiska rådets möte i Edinburgh i december 1992 överens om att prioritera den typ av program som finansieras av Interreg under perioden 1994-1999.

Interreg II fortsätter alltså att främja samarbete över gränserna både inom och utom EU med sitt budgetanslag på 2 400 miljoner ecu (1994 års penningvärde).

Interreg II omfattar även program för utbildning, hälsa, kommunikationer, språkutbildning, fysisk planering och förbindelser med de Europa-övergipande nätverken.

6.5. Med tanke på den alpina bågens centrala läge i EU bör nya finansiella stödinstrument införas. Stora delar av Alpregionen får hjälp från strukturfonderna, huvudsakligen under Mål 2 (industriområden på tillbakagång, särskilt Piemonte, Lombardiet, Ligurien och Baden-Württemberg) och Mål 5 b).

6.6. Nödvändigheten av att involvera de lokala myndigheterna, arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer i utarbetandet och förverkligandet av program som skall finansieras tillsammans strukturfonderna, bekräftas även här.

6.7. Interregionalt samarbete och ekonomiskt stöd från gemenskapen är alltså de instrument som krävs för att hantera de främsta prioriteringarna, som dessutom är beroende av varandra:

- en ny transportpolitik;

- miljöskydd.

Bergsjordbrukets speciella egenskaper gör att även det förtjänar särskild uppmärksamhet.

Det sätt man väljer för att ta itu med dessa frågor kommer att bestämma Alpregionernas framtida utveckling och deras invånares livskvalitet.

6.7.1. Den alpina bågen skulle kunna vara ett idealiskt forum för att experimentera fram strategiska planer för regional hantering, som bland annat skulle omfatta:

- lokala mål för ekonomisk utveckling;

- transportpolitik;

- olika typer av miljöskyddspolitik;

- olika slags politik för offentlig förvaltning.

7. En ny transportpolitik

7.1. Det är troligt att förverkligandet av den inre marknaden och den förväntade ökningen av förbindelser med de central- och östeuropeiska länderna och Balkan kommer att leda till en avsevärd ökning av gods- och passagerartrafiken.

7.2. Positiva åtgärder måste vidtas i vissa länder, till exempel i Österrike, där man förbjudit nattkörning med lastbilar med en bruttovikt på mer än 7,5 ton, i syfte att minska störande oväsen och avgasutsläpp. Efter en klar inledande förbättring har emellertid utsläppen åter nått oroande höga nivåer som ligger nära dem som uppmättes före de nya åtgärderna. 1995 utökades förbudet till hela det österrikiska vägnätet. Det rör sig naturligtvis om tillfälliga åtgärder, som inte löser problemet, vilket bara kan angripas med strukturella åtgärder.

7.2.1. En orsak till den ständigt ökande vägtransporten har varit de sjunkande priserna för detta transportsätt i förhållande till järnvägen. Detta beror delvis på tariffsystem, skatteeftergifter och bidrag till åkare. Denna utveckling går emot gemenskapens grundläggande transportpolitik (), vilken bland annat föreskriver att "alla kostnader (även yttre faktorer som miljökostnader och sociala kostnader) skall tillskrivas de transportsätt som orsakar dem".

I syfte att omdirigera godstrafiken är det sålunda önskvärt att vägtransportens verkliga kostnader lyfts fram, även de externa kostnaderna.

7.3. En effektivare och mer långsiktig lösning skulle kunna vara att bygga nya vägar (södra Alperna) och alternativa transportsätt till de nuvarande, som huvudsakligen är vägbaserade.

Detta betyder att transportsystemen genom den alpina bågen måste planeras om och att vägnätet och järnvägsnätet kopplas samman bättre.

7.4. Kommissionens vitbok och Christophersen-gruppens rapport tog bland de prioriterade projekten för transeuropeiska transportnät upp en del förbindelser över Alperna.

Dessa är höghastighetstågen och de kombinerade transportsträckorna längs Brenner-leden (Verona-München-Nürnberg-Erfurt-Halle/Leipzig-Berlin) och Lyon-Turin-korridoren, med en möjlig förlängning till Milano-Venedig-Trieste.

Ett annat viktigt projekt är förbindelsen mellan Nice och Cuneo, som kommer att sammanbinda det franska och det italienska motorvägnätet.

7.5. Dessa projekt skulle få två viktiga konsekvenser. De skulle avlasta trafiken i de befintliga passen och se till att södra Alperna inte hamnar vid sidan av utvecklingen på grund av sämre transportinfrastruktur än den som finns i centrala och norra Europa. Dock återstår problemet med finansieringen.

7.6. Omdirigeringen av varu- och persontrafik "genom" den alpina bågen är alltså en topprioritering och tyngdpunkten måste ligga på kombinerad väg/järnvägstransport. Detta är brådskande både av praktiska och framför allt miljömässiga orsaker, för att bevara naturliga livsmiljöer och områden av avgörande betydelse.

7.7. En omdirigering av trafik "inom" den alpina bågen skulle också göra nytta, exempelvis genom att ge nytt liv åt de gränsöverskridande sträckor som idag är stängda eller fungerar ineffektivt. Detta skulle kunna ske genom den typ av program som pågår i området Rhône-Alpes, där de lokala myndigheterna diskuterar framtiden för sin "Alpkorridor" mellan Genève, Annecy, Chambéry, Grenoble och Valence.

7.8. En enhetlig transportpolitik inom EU behövs även för att, med miljön i ständig åtanke, förbättra kvaliteten på transporterna och arbetsförhållandena för arbetskraften i sektorn.

7.8.1. Konkurrensreglerna mellan medlemsstaterna och för de olika transportsätten bör göras så enhetliga som möjligt. Detta skall också gälla alla verksamhetens aspekter så som tariffer, tekniska standarder och kontroll av sociala och miljömässiga konsekvenser.

7.9. När det gäller passagerartrafik, bör det internationella höghastighetsnätet kopplas samman med ett rationellt nät av regionala anslutningar. Eftersom resande till och från arbetet blir allt vanligare behövs ett integrerat allmänt transportnät i de tätbebyggda områdena. Detta ställer krav på förbättrade lokala tågtjänster, även i form av tunnelbanor, åtgärder för s k park-and-ride-system (parkering av privat bil och vidare färd med annat transportmedel), samt attraktivare biljettpriser.

7.10. Kommersiella passagerartrafikbolag kommer bara att börja med kombinerad transport om det är både lönsamt och användbart.

Ett antal järnvägsterminaler är därför nödvändiga på strategiska regionala platser och vid viktiga "bytesplatser" med väg- och vattenvägnäten.

7.10.1. En europeisk standardisering av containrar avsedda för kombinerad transport skulle innebära vinster för olika användare genom snabbare och lättare byte mellan väg och järnväg. EU och dess medlemsstater bör snarast införa nya regler på området.

7.11. Nationella bestämmelser för transporter av farligt gods som eldfängda gaser, vätskor och kemikalier, bör avpassas efter de mycket stränga internationella reglerna och man bör bevaka noga att de efterföljs. Farligt gods bör transporteras med järnväg när det är möjligt. I det alpina området med dess speciella topografi bör man, om det inte finns några alternativ till vägtransporter, fastställa och kontrollera resvägen i förväg och ha följefordon klara att gripa in vid olycksfall.

7.12. Okontrollerade egenhändigt valda transportsätt och transportvägar kan få allvarliga sociala, miljömässiga och till och med ekonomiska konsekvenser.

Den europeiska transportpolitiken behöver sålunda radikalt reformeras ().

8. Miljöskydd

8.1. Samarbete över gränserna är nödvändigt för förvaltningen av de stora naturområdena som sträcker sig över Italien, Frankrike, Österrike, Schweiz och Tyskland.

Det är särskilt viktigt att skydda Alpmassivet eftersom det bär på ett unikt arv i fråga om formering, klimat, hydrologi, fauna, flora, landskap och kultur ().

8.2. Först och främst bör Alpkonventionen bli effektiv genom att lösa de problem som hänger ihop med opposition från lokala myndigheter och som försenat en ratificering i vissa länder (t ex Schweiz).

Av denna anledning bör en informationskampanj genomföras för att visa allmänheten att skydd av land och områden som är av särskilt miljömässigt intresse hänger nära samman med ekonomisk utveckling.

8.3. De protokoll för införande som planerats i konventionen bör utformas och godkännas, för att komma förbi tystnaden från vissa håll. Det är särskilt viktigt att genomföra protokollet om naturskydd och landskapsbevarande eftersom det är utformat för att ställa upp tvingande internationella regler för skydd och förvaltning av alpina ekosystem och för att bevara växt- och djurliv samt landskapsdrag.

8.4. Mer konkret åtar sig undertecknarna att samarbeta när det gäller kartläggning, urval och övervakning av skyddsområden, skapande av biotopnätverk och förebyggande av alla slags försämringar i den naturliga miljön och landskapet.

Målet att etablera ett nationsövergripande nätverk av befintliga skyddsområden är särskilt intressant eftersom samtliga undertecknare åtar sig att utöka dem och lägga till nya nationalparker.

8.5. Bland olika miljöskyddssystem bör EU och medlemsländerna rikta uppmärksamhet på det franska "1 % till miljön"-systemet.

Intäkterna i detta system används för att finansiera aktiviteter för förbättring av landskapet och miljön i områden som påverkas av byggande eller ändringar av infrastrukturen. 1 %-siffran beräknas exempelvis utifrån den totala arbetsinsatsen i väg- eller motorvägsbygget och berörda vägar i de områden där infrastrukturen byggs ut.

8.5.1. Denna ekonomiska restriktion, som en dag kan komma att användas på ett fruktbart sätt i hela EU, bör tillämpas på alla större infrastrukturprojekt för transport genom Alperna. Intäkterna skulle finansiera insatser för att lindra konsekvenserna av sådana projekt och skulle också innebära nya möjligheter till lokal utveckling.

Det måste emellertid påpekas att ett införande av "1 % till miljön"-systemet inte skulle innebära tillräckliga intäkter för att finansiera bergsjordbrukets landskapsbevarande insatser.

8.5.2. Kort sagt är det viktigt att koppla samman transportpolitik, miljöskydd och lokal utveckling. Mer allmänt måste alla beslut som rör fysisk planering åtföljas av lokala utvecklingsplaner, samtidigt som man angriper de problem som utvecklingsplanerna kan medföra för miljön.

8.6. Ett forum för Alpregionerna skulle kunna inrättas av de lokala och regionala myndigheterna för att bestämma strategier för fysisk planering.

9. Sysselsättning över gränserna, interregionala fackföreningsråd, "Euro Info Centres"

9.1. Frågan om arbetstagare som arbetar på andra sidan gränserna är socialt sett alltför viktig för att förbises. Tiotusentals arbetstagare pendlar till närliggande alpländer.

9.2. Denna situation är problematisk och är orsak till stora svårigheter när det gäller socialförsäkringar, skattesystem, hälsovård, arbetstagarskydd och sociala lagar i allmänhet. Många säsongsarbetare har särskilda svårigheter. Valutafluktuationer är mycket störande och har på senare år orsakat kraftig obalans i lönekuvertens köpkraft. Inte att förglömma den ökande bördan som växelkostnaderna orsakar.

9.3. Följaktligen är det nödvändigt att garantera alla löntagare jämlik behandling när det gäller respekt för anställningskontrakt, socialförsäkring och arbetslöshetsstöd.

9.4. Med detta mål för ögonen har fackföreningar i grannländer utökat samarbetet och inrättat interregionala fackföreningsråd med det gemensamma målet att försvara och främja arbetstagarnas intressen i gränsområden, "Euroregioner" och socio-ekonomiskt lika områden som skiljs av nationsgränser. Det finns nu 29 sådana råd, varav 8 i den alpina bågen.

9.5. Dessa råd har stadigt utökat sin verksamhetet bortom skydd av gästarbetstagarrättigheter till att omfatta den större frågan fysisk planering i områdena där de arbetar och konsekvenserna av den inre marknaden. De har också antagit en allt viktigare roll på det känsliga området för social och kulturell integration.

9.6. Samarbete över gränserna är också föremål för ett speciellt gemenskapsprogram känt som LACE, som tillhandahåller stödtjänster för projekt över gränser genom ett nätverk av utbildningsfaciliteter, databaser, råd och sakkunskap.

9.7. Råden kan också involveras i sysselsättningspolitiken på EU-nivå genom deltagande i planeringen av lokal utvecklingsverksamhet och uppvärdering av yrkesutbildningen som ett aktivt sysselsättningsinstrument.

9.8. Bland den verksamhet som främjas av råden märks Euro Info Centres som erbjuder information åt gästarbetstagare, vägledning om lagstiftning, tjänster och lediga jobb.

9.9. Rådet för Piemonte, Val d'Aosta och Rhône-Alpes är ett praktiskt exempel på vilken typ av verksamhet dessa råd sysslar med. Detta råds arbete är fokuserat på tre områden: sysselsättningsinstrument och arbetsmarknaden, miljö och livskvalitet, respektive transport och kommunikationsförbindelser.

9.10. Den 15 september 1995 organiserades en endagskampanj för gästarbetstagare runtom i Europa av råden och Europeiska fackföreningsförbundet.

Som ett av flera önskemål bad råden om att få delta i genomförandet av Interreg II-projekt.

9.11. Även från företagarnas sida inom industrin, jordbruket och tjänstesektorn finns det ett intensivt samarbete över gränserna, som är riktat mot att underlätta informationsutbyte, teknologiska överföringar och lönsamma etableringar med lämpliga mellanstatliga strukturer.

9.11.1. Detta samarbete är speciellt långt kommet vid den fransk-italienska gränsen, till exempel:

a) Eurazur:s mellanstatliga kontor - som består av arbetsgivarorganisationer i de franska departementen Alpes-Maritimes och Var och i Ligurien - förser företagen med användbar information på arbetsmarknaden, inom områden som till exempel sociallagstiftning, arbetsrätt, socialförsäkringsskydd, skatt, fortbildning etc.

b) Det fransk-italienska observatoriet för företag i Piemonte och på Rivieran, som består av en ekonomisk databas.

c) Den europeiska ekonomiska intressegruppen (GEIE) i "Medelhavsalperna", som består av handelskamrarna i Cuneo, Imperia och Nice.

9.12. I syfte att engagera de socio-ekonomiska parterna i identifiering av problem och i att lägga fram möjliga lösningar till dem, bör förslaget - som är omtvistat i olika läger - att inrätta gränsöverskridande ekonomiska och sociala råd i "Euregio"-regionerna stödjas.

10. En politik för höglands- och bergsområden

10.1. Undersökningen av problemen i den alpina bågen är ett idealiskt tillfälle att i ett större sammanhang överväga behoven av en specifik politik för höglands- och bergsområden i EU och de berörda medlemsländerna.

10.2. Behovet av en specifik politik har inte sitt ursprung i att bergsområdena är marginaliserade. "Bergsområden är inte nödvändigtvis fattiga; det är bara det att deras speciella egenskaper orsakar speciella situationer och problem som gemenskapen måste ta itu med på olika nivåer" ().

Drabbade och förfördelade områden kan komma ur sin situation om lämpliga åtgärder vidtas. Höglandsområden kännetecknas emellertid av en "fjärde dimension" som är geografin, och det är den sluttande terrängen som är avgörande snarare än höjden över havet. Denna dimension är oföränderlig och förvisso specifik för bergsområden, men den innebär inte nödvändigtvis fattigdom.

10.2.1. Både de enskilda länderna och EU måste kännas vid dessa speciella egenskaper genom att ta hänsyn till dem vid politiska beslut på området.

10.3. Denna kunskap verkar nu vara allmänt accepterad, vilket framgår av den europeiska stadgan för bergsområden som godkändes av Europarådets parlamentariska församling den 8 februari 1995.

Artikel 4 i stadgan säger att "bergsområden kräver en specifik politik som är anpassad till principerna om hållbar utveckling". Artikel 6 säger att "partierna skall grunda sin politik, lagstiftning och verksamhet enligt följande mål när det gäller bergsområden: uttryckligt erkännande av bergsregioner och deras specifika egenskaper ...".

10.4. Målen med en sådan politik har redan identifierats och beskrivits träffande i ESK:s yttrande på eget initiativ om en politik för bergsområden (föredragande: Amato) som antogs i april 1988. De mål som då stakades ut är fortfarande högst gångbara:

- att bevara bergsområdenas naturliga, mänskliga och kulturella arv;

- att stoppa utflyttningen från bergsområden;

- att påbörja en utvecklingsstrategi som tacklar problemens strukturella orsaker och inte bara deras konsekvenser;

- att uppnå "konkurrenskraftiga" livsvillkor i bergsområden;

- att öka sysselsättningen ().

10.5. Stöd till bergsjordbruket är särskilt viktigt. Den alpina bågens ekonomi är i många avseenden en jordbruksekonomi, som även stöder sig på andra aktiviteter, och inkomstsysselsättningsförhållandena mellan jordbruket och andra sektorer är mycket signifikativa. Inkomsterna i bergsjordbrukssamhällen är redan nu mycket beroende av aktiviteter vid sidan av jordbruket. Familjejordbruk är mycket viktiga för att upprätthålla sysselsättningsnivån i Alpsamhällen och för bevarandet av landskapsbilden. Ett framtidsinriktat stödsystem måste ha en integrerad regionalt baserad inriktning som tar hänsyn till dessa omständigheter.

10.6. De ekonomiska och naturrelaterade svårigheterna innebär att bergsjordbruket missgynnas på lokal nivå, vilket bara kan kompenseras i mycket liten utsträckning. Möjligheterna till rationalisering är begränsade och produktionskostnaderna är med nödvändighet högre.

Det finns också gränser för den strukturella utvecklingen vilket gör en ökning av konkurrensen osannolik. Bergsjordbrukspolitikens huvudmål måste därför vara att kompensera lokala nackdelar.

10.7. Den gemensamma jordbrukspolitiken får därmed en särskild betydelse för att behålla jordbruksproduktion i bergsområden. Precis som strukturåtgärder behövs regler för att bättre garantera bergsområden den del av kvoter och beslutade produktionsmängder som de behöver.

10.8. I den europeiska stadgans artikel 8 förespråkas att andra stödåtgärder bör omfatta: "åtgärder som motverkar spridning av övergiven odlingsareal och ödemark, bristande utnyttjande av betesmark ...", och utveckling verksamhet som t ex agroturism bör uppmuntras och rent generellt alla de aktiviteter som kan motivera de unga att bo kvar.

10.9. Produktionen och bearbetningen av jordbruksprodukter i bergsområden är i stor utsträckning rotade i gamla regionala traditioner. Marknadsföringsstrategier bör ta större hänsyn till denna regionala identitet, som är särskilt tydlig vid direktförsäljning. Det är också mycket viktigt att regler skapas för att skydda produktnamn.

10.9.1. Det är också nödvändigt att planera förmånliga transportformer för jordbruksprodukter till marknaderna på grund av de kostnadsökningar som beror på att många producenter bor isolerat och har långt till avsättningsmarknaderna.

10.10. Bergsområden har stor potential när det gäller biobränsle. De utmärkta grundförutsättningarna innebär att regionala distributionssystem som använder sig av förnybar energi skulle kunna göra det möjligt för bergsområden att spara energi och skydda miljön. Därför är det nödvändigt att utforma regionala energiprogram som framför allt är grundade på lokala förnybara energikällor, och som borde befordras bättre. Skatte-eftergifter borde kopplas till användningen av förnybara energikällor.

10.11. En fullt utarbetad politik för bergsområden bör alltså bygga på två nyckelprinciper:

- att kännas vid och ta hänsyn till bergsområdenas speciella problem vid planering och genomförande av all politik som rör specifika samhällsområden samt politik som gäller strategiskt viktiga områden;

- att slå fast lokal utveckling som ett sätt att lösa socio-ekonomiska problem i bergsområden, och därmed också som den typiska metoden för bergsområdespolitik.

10.12. Bergsområdespolitik måste utvecklas bort från stödåtgärder till organisation och ett positivt värdetillskott, från att vara ett "problem" till en "resurs" för varje land och, när det gäller den alpina bågen, för EU som helhet.

11. Slutsatser

11.1. Definitionen av den alpina bågen som antagits i detta yttrande är mindre omfattande än den som antogs i "Europa 2000+", men enligt kommitténs bedömningar innebär det att man på ett mer homogent sätt kan ta fram de avgörande punkterna och att man bättre kan skissera möjliga förfaringssätt.

11.2. Den Alpina bågen kännetecknas av modernitet, framgång och en stor utvecklingspotential. Dessa villkor innebär totalt sett stor rikedom och stor sårbarhet. Inom regionen är dock obalansen stor på arbetsmarknadsområdet, och det finns fattigdom och områden på tillbakagång.

11.3. Förvaltningen av utvecklingen i Alpområdet för med sig ett förslag till nationsöverskridande planering av området för att undvika riskerna med trafikstockning på grund av den höga tätheten av varu- och persontransporter och den ökande miljöförstöringen. Förvaltningen erbjuder också stora möjligheter till utveckling av samarbetet över gränserna, som är viktigt både på det ekonomiska och kommersiella planet och på det politiska och sociala planet.

11.4. För att angripa dessa problem och utnyttja möjligheterna, prioriterar ESK först och främst en annorlunda transportpolitik och ett mera målinriktat miljöskydd. Man måste dessutom särskilt uppmärksamma bergsjordbrukets speciella egenskaper, när det gäller besluten som berör den gemensamma jordbrukspolitiken.

11.5. När det gäller transporter, anser ESK att det är av stor betydelse att man förverkligar de strukturella alternativen, som dock redan beslutats av gemenskapen, och som ökar de kombinerade varutransporterna och varutransporterna på järnväg, samtidigt som man dirigerar om trafiken på vissa vägar till nya och förhållandevis outnyttjade sträckor. Det är också viktigt att belasta vägtransporterna med alla verkliga kostnader, inklusive miljömässiga kostnader.

11.6. Miljöskyddet är den andra beståndsdelen mot vilken man måste styra gemenskapens beslut när det gäller den alpina bågen. ESK väntar sig att Alpkonventionen förverkligas fullt ut, att man utarbetar ett kraftfullare och mer målinriktat regelsystem och att man undersöker möjligheten att introducera åtgärder som liknar "1 % till miljön"-systemet, vid alla stora infrastrukturella byggnationer som genomförs i mer utsatta regioner än den Alpina bågen. Detta system har varit en positiv erfarenhet i Frankrike för att minska nya infrastrukturers miljöpåverkan.

11.7. ESK anser att ett forum för de alpina regionerna, vid vilket regionerna och de lokala myndigheterna skulle delta, skulle kunna vara ett lämpligt instrument för att definiera strategierna för planeringen av området, som för den alpina bågen nödvändigtvis måste löpa över nationsgränserna.

11.8. När det gäller den sociala integrationen betraktar ESK det som viktigt att man tar till vara erfarenheterna från samarbetet mellan fackföreningsorganisationer över gränserna som förverkligats under de senaste åren av de interregionala fackföreningsråden även inom den alpina bågen.

Även bland arbetsgivarorganisationerna håller det på att utvecklas tillfällen till utbyte och samarbete, som bör uppmuntras och stödjas.

11.8.1. ESK stödjer förslaget om att inrätta ekonomiska och sociala kommittéer över gränserna, som samlar ihop erfarenheter från samarbete och underlättar för ett permanent möte mellan arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer om gemensamma problem av social karaktär och som rör ekonomisk utveckling.

11.9. ESK anser att det är viktigt att EU och varje medlemsstat upprätthåller och ytterligare utvecklar en specifik politik för höglands- och bergsområden, som måste konkretiseras genom stöd till bergsekonomin och då speciellt till jordbruket, på grund av att företagen inom jordbrukssektorn på ett betydelsefullt sätt bidrar till områdets ställning. Driften av jordbruken i bergsområdena och i dalgångarna, tillsammans med definitioner av typiska produkter och förstärkning av aktiviteter som är kopplade till agroturism, kan locka fram lokal utveckling, som i dessa områden kan finna optimala villkor för att förverkligas. Detta skulle också förhindra avfolkning, genom att gynna ungdomars företagsetablering. För att kunna förverkliga dessa åtgärder och mål är det lämpligt att stödja tillämpningen av Alpkonventionens protokoll när det gäller "bergsjordbruk", genom att speciellt uppmuntra samarbete mellan institutioner och organisationer som är direkt representerade i regionerna.

11.10. Slutligen bör dessa riktlinjer och förslag grunda sig på användning av gemenskapens strukturfonder och samtidigt främja samarbete över gränserna med länderna i Öst- och Centraleuropa och med Balkanländerna, genom att gynna införande av permanenta strukturer för dialog och samarbete. Detta bör ske med full respekt för principen om partnerskap med de lokala myndigheterna och arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer.

Bryssel den 25 april 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() Kommissionens rapport Europa 2000+ från 1994, s. 169 i engelska versionen.

() Kommissionens rapport Europa 2000+ från 1994, s. 182 i engelska versionen.

() EU-kommissionens Europa 2000+, s. 198 i engelska versionen.

() EGT nr C 182, 23. 7. 1990.

() "Rapport från utskottet för transport och turism om Horisont 2000: transport i Europa", Europaparlamentet 1992.

() Den slutliga resolutionen från Arge-Alp-fackföreningarnas plenarförsamling i Innsbruck den 29-30 september 1995.

() Kommissionens studie över den alpina bågens och intilliggande regioners framtidsutsikter, 1993, s. 160.

() Europeiska konferensen om bergsområden i Chamonix den 15-17 september 1994, huvudrapporten av Edoardo Martinengo.

() EGT nr C 175, 4. 7. 1988, A policy for upland areas (en politik för bergsområden), s. 2-3.