EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 13.12 1994 
KOM(94) 585 slutlig - COD 471 
Ändrat förslag till 
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 
om system för ersättning till investerare 
(framlagt av kommissionen i enlighet med artikel 189a.2 i Romfördraget) 

EXPLANATORY MEMORANDUM 
1. BACKGROUND 
On 22 September 1993 the Commission adopted a proposal for a Council Directive 
on investor compensation schemes.1 This was sent to the Council by letter dated 22 
October 1993. 
The Council subsequently forwarded this text to Parliament and to the Economic 
and Social Committee and in January 1994 began its own examination of the 
proposal. 
2. OPINION OF THE ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE 
The Economic and Social Committee unanimously adopted an opinion on the 
Commission proposal at its 312th Plenary Session on 26 January 1994.2 
This opinion, while advocating a number of technical amendments was basically 
supportive of the Commission proposal. 
A number of the Committee's suggestions have been incorporated in this amended 
proposal. 
COM(93)38I final - SYN 471, OJ No C 321, 27.11.1993, p. 15. 
3. OPINION OF THE EUROPEAN PARLIAMENT 
The European Parliament adopted the legislative resolution embodying its opinion 
on the Commission proposal for a Council Directive at its sitting on 19 April 1994.3 
Parliament's largely favourable opinion contained seven amendments. The 
Commission accepted three of these (Nos 1, 3 and 7) as proposed by Parliament. 
The Commission accepted the spirit of a further three amendments (Nos 4, 5 and 6). 
Only amendment No 2 (relating to the definition of "investor" in Article 1 (4)) was 
rejected by the Commission since it abandoned the concept of "investment 
business", which the Commission considers to be a crucial element in its proposal. 
4. ALIGNMENT ON THE DIRECTIVE ON DEPOSIT GUARANTEE SCHEMES 
On 30 May 1994 Parliament and the Council adopted Directive 94/19/EC on 
deposit-guarantee schemes.4 
This measure was thus one of the first to be adopted jointly by the two institutions 
under the codecision procedure of Article 189b of the Treaty. 
Indeed the full procedure provided for in the codecision arrangements was used, the 
final joint text being agreed in the Conciliation Committee. 
Accordingly it is an important consideration that Directive 94/19/EC of 30 May 
1994 on deposit-guarantee schemes represents a jointly agreed view of Parliament 
and the Council on a number of technical issues that arise in identical or similar 
terms in the work on investor-compensation schemes. 
From the start of its work on investor compensation schemes the Commission had 
recognized that there was a link with the parallel but more advanced work in the 
OJNoL 135, 31.5.1994, p. 5. 
area of bank deposit-guarantee schemes (see Point A.5 of the Explanatory 
Memorandum of the initial proposal on investor compensation schemes). 
Both Parliament and the Economic and Social Committee clearly recognized the 
need for coherence and consistency in the approach to these parallel areas of work. 
In point 3.3 of its opinion the Committee stated that "it is essential that these two 
texts be entirely mutually coherent". 
Parliament's opinion accepts that "the proposal must, in the interests of legislative 
coherence, be viewed in the context of other Community proposals in the financial 
services sector. In particular the proposal must be read in conjunction with the 
Commission proposal for a directive on deposit-guarantee schemes ...". 
(Explanatory statement, point 2, second paragraph). 
Accordingly, a number of provisions in the amended proposal on investor 
compensation schemes have in the interests of legislative consistency been fully or 
partially aligned on or made consistent with the corresponding provisions of the 
bank deposit-guarantee Directive 94/19/EC. 
Although this alignment has led to a certain re-ordering and reorganization of the 
provisions of this proposal and a considerable amount of redrafting it must be 
stressed that the changes to the basic principles underlying the Commission's initial 
proposal are not substantial. 
Because of this extensive redrafting the full text of the amended proposal is set out 
in this communication. 
5. COMMENTS ON AMENDMENTS 
Title and citations 
A number of changes have been made necessary by the transition from the 
cooperation procedure to the codecision procedure under Article 189b of the Treaty. 
12th reeital 
The Directive on deposit-guarantee schemes (Directive 94/19/EC) having been 
adopted by Parliament and the Council on 30 May 1994, the official title, reference 
number, date and publication details can now be added here. Appropriate 
adjustments to subsequent references to Directive 94/19/EC have been made 
accordingly. 
15th recital 
It is now specified that it should not be necessary for a credit institution providing 
investment services to belong to two different schemes - under this directive and 
under Directive 94/19/EC - provided that a single scheme meets the requirements of 
both directives. This clarification which reflects the Commission's intention from 
the outset, corresponds to a wish voiced by the Economic and Social Committee, 
although the Committee sought this clarification in the text of the corresponding 
article. 
18th and 19th reeitals 
These have been adapted to make specific reference to the proposed minimum 
compensation level of ECU 20 000 and to indicate that this same amount has been 
fixed by Parliament and the Council in Directive 94/19/EC as the harmonized 
Community minimum level for deposit-guarantee schemes. 
21st recital 
This clause, dealing with the possibility open to branches to top up their home State 
level of compensation to the (higher) level available in the host State has been 
aligned on the corresponding clause in Directive 94/19/EC. 
26th recital 
This clause, which deals with the regime applicable to branches of investment firms 
having their head office in a non-member country has been brought into line, 
mutatis mutandis, with the corresponding recital in Directive 94/19/EC; 
27th recital 
A new 27th recital has been added in line with a similar clause in Directive 
94/19/EC. This deals with the question of the financing of compensation schemes. 
The proposal does not lay down any detailed rules but establishes the principle that 
investment firms should finance the schemes themselves, subject to the proviso that 
the burden of financing investor compensation payments resulting from the failure 
of investment firms should not endanger the stability of otherwise healthy firms. 
This point was raised in the Opinion of the Economic and Social Committee 
although the Committee sought a reference in the body of the directive rather than in 
the preamble. 
Article 1(1) 
This revised definition of "Investment firm" corresponds to Parliament's 
Amendment No 1 which was accepted by the Commission. Parliament wished to 
make clear that the concept of investment firm had already been defined in the 
Investment Services Directive. 
Article US) 
In its Amendment No 3, which was accepted by the Commission, Parliament called 
for the same definition of "branch" to be included in the investor compensation 
scheme proposal as was included in the Investment Services Directive. 
Article 1(6) 
A definition of "joint investment" has been included. Although the Commission's 
original proposal referred to "joint investment account" this concept was not 
defined. The new definition is based in part on the definition of "joint account" in 
Directive 94/19/EC. 
Article 2 
Paragraph! 
This paragraph has been aligned to some extent on Directive 94/19/EC. In 
particular, the Commission had accepted the spirit of Parliament's 
Amendment No 4, namely that it should be clear that authorization was 
based on the principle of home country control. 
There are now two possible situations in which an investment firm may not 
belong to an investor compensation scheme. These are firstly where the 
investment firm is a credit institution which belongs to a system, based on 
solidarity, whereby the credit institution will not be allowed to fail. Since the 
intervention of an investor compensation scheme can only be triggered by 
the failure of an investment firm the fact that a credit institution doing 
investment business belongs to a system meeting the requirements of Article 
3(1) of Directive 94/19/EC is sufficient to justify exemption also from the 
obligation to belong to an investor compensation scheme. 
The second case where it is possible for an investment firm not to belong to 
a compensation scheme is described in the comments on Article 5. 
Paragraph 2 
This paragraph has also been amended to reflect more closely the provisions 
of Directive 94/19/EC. The underlying principle that the intervention of the 
scheme is triggered by a decision of the competent authorities or of a judicial 
authority is unchanged. 
Similarly, although the three indents setting out the types of claim have been 
reduced to two, the same cases are covered. 
In its amendment No 5 Parliament asked for the words "or managed" to be 
added. The Commission accepted this amendment which is logical given that 
the service of discretionary portfolio management is one of the services 
falling within the definition of "investment business" in Article 1. 
Paragraph 4 
The Commission's original proposal provided for two possible moments for 
determination of the amount of the investor's claim. For the sake of 
simplicity, and in line with the wishes of the Economic and Social Committee, 
the amended proposal refers solely to the moment of the official decision 
referred to in paragraph 2. The reference to the "legal and contractual 
conditions including those relating to set-off and counterclaim " reflects 
similar references in Directive 94/19/EC. 
Article 3 
In its opinion the Economic and Social Committee had requested that reference be 
made to Directive 91/308/EEC on money laundering. The Commission agrees that an 
article along the lines of Article 2, third indent of Directive 94/19/EC is indeed 
appropriate. 
Article 4 (former Article 3) 
No substantive change has been made to this article, although certain minor drafting 
amendments have been made. 
Article 5 
Article 5 of the Commission's initial proposal dealt with two situations, namely 
where an investment firm fails to comply with the obligations resulting from its 
membership of its home State investor compensation scheme and, secondly, where a 
branch availing itself of the option to join a host-State scheme on a top-up basis fails 
to respect the obligations of that optional membership. 
These provisions have been reorganized in the amended proposal. 
All of the provisions relating to the top-up arrangements have now been brought 
together under the new Article 7. 
The new amended Article 5 now deals solely with the first of the two situations 
outlined above. These new provisions have been very largely aligned on Article 3 of 
Directive 94/19/EC. It was clear to the Commission that similar considerations 
applied in the context of the two directives. 
Thus it should be possible for an investment firm ultimately to be expelled from a 
compensation scheme if that firm does not fulfil its obligations. However, such 
exclusion should not take place without the express consent of the competent 
authoiities which issued the authorization. In addition Member States should be 
given the option of allowing an investment firm in this situation to make alternative 
arrangements providing investors with equivalent coverage. 
The new text is in line with the spirit of Parliament's Amendment No 6. 
Article 6 (new) 
This new article corresponds to Article 5 of Directive 94/19/EC. 
It may happen that a firm's authorization is withdrawn without its failure having 
been established. Continued coverage by the compensation scheme is required in 
case it should subsequently transpire that the firm was unable to meet its 
commitments to investors. 
Article 7 
The provisions dealing with the possibility open to a branch to join a host-State 
scheme to raise (top-up) its home State cover to the higher level prevailing in the 
host-State were previously set out in Article 4 of the Commission's initial proposal. 
Given that the whole question of top-up had given rise to extensive discussions in 
the context of Directive 94/19/EC the Commission has preferred to align as far as 
possible the corresponding provisions of its amended investor compensation 
proposal on the text finally agreed by Parliament and the Council in the deposit-
guarantee Directive. 
These provisions therefore include the procedure to be followed when a branch does 
not comply with the obligations resulting from its top-up membership of the host 
State scheme. 
In addition a set of guiding principles has been included as Annex II modelled 
closely on those in Annex II to Directive 94/19/EC. The inclusion of such an annex 
had been proposed in the report of the Economic and Social Committee. 
Article 8 
Paragraph 1 now refers to the aggregate claim rather than to the amount of money 
and instruments. This is more accurate. 
Paragraph 2 relates to joint investment rather than joint account since it is not certain 
that each investor will formally hold an account as such. 
The provisions covering joint investments by business partnerships, etc. and those 
concerning investors who are not absolutely entitled to the sums or securities held 
are based closely on the corresponding provisions in Article 8 of Directive 
94/19/EC. 
Article 9 
Although the substance of Article 7 of the Commission's initial proposal has not 
been altered the presentation has been amended to make the intention clearer. 
Clearly investors have to be made aware of the decision referred to in Article 2(2) 
and a provision to this end has been added. 
Article 10 
The former Article 8 dealing with investor information has been aligned on Article 9 
of Directive 94/19/EC. The substance of the provisions remains unchanged, 
however. 
Article 11 
The former Article 9 of the Commission's initial proposal, dealing with the 
Community branches of investment firms which have their head office outside the 
Community, has been aligned on the corresponding Article 6 of Directive 94/19/EC. 
10 
Article 12 
This article (the former Article 10) dealing with subrogation is unchanged except 
that the text now refers more correctly to the compensation scheme having the right 
of subrogation. 
Article i $ 
Initially the Commission had proposed in the former Article 11 that it should report 
to the Council on the operation of the Direction after five years. 
Parliament's Amendment No 7 requested that the report be made to Parliament as 
well as the Council after three years. 
The Commission accepted this amendment and the text has been amended 
accordingly. 
Article 14 
The Commission's initial proposal (Article 12) had envisaged that the Directive on 
investor compensation schemes should enter into force on 1 January 1996. This 
reflected the wishes of the Council, as set out in Article 12 of the Investment 
Services Directive. 
That date now seems unrealistic and the text has been amended to require Member 
States to comply with the Directive by the end of 1996. 
Article IS 
A new article has been added to formally repeal Article 12 of the ISD, which 
introduced an interim investor information regime pending the adoption of a 
directive on investor compensation schemes. The said Article 12 will cease to be 
appropriate or applicable as from the entry into force of the specific directive on 
investor compensation schemes. 
11 
ANNEX I 
This annex lists the categories of investor which Member States may decide to 
exclude from coverage by the investor-compensation scheme. 
In item No 1 a number of categories have been grouped together under the heading 
of "institutional investors". 
The amended proposal adds the category (new No 2) of "professional investors". 
This reflects a wish expressed by the Economic and Social Committee and is in line 
with the Investment Services Directive, which in a number of areas recognizes the 
different need for protection of professional and institutional investors. 
In item No 3 the category of "supranational authorities" has been added. 
As regards item No 8 (former No 13) the text has been reformulated rather than 
following the corresponding item in Directive 94/19/EC, which is not easily 
transposable to the investment services sector. 
ANNEX H 
See comments on Article 7. 
12 
Ändrat förslag till 
Europaparlamentets och rådets direktiv 
om system för ersättning till investerare 
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR 
ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 
57.2 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag1 
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande2 
i enlighet med det förfarande som avses i artikel 189b i fördraget3, och 
med beaktande av följande: 
1. Den 10 maj 1993 antog rådet direktiv 93/22/EG om investeringstjänster inom 
värdepappersområdet4, nedan kallat direktivet om investeringstjänster. Det 
direktivet är ett viktigt steg för att förverkliga den inre marknaden för 
värdepappersföretag. 
2. Genom direktivet om investeringstjänster säkerställs den grundläggande 
harmonisering som är nödvändig för att säkerställa ett ömsesidigt erkännande av 
auktorisationer och tillsynssystem, vilket i sin tur gör det möjligt att bevilja ett 
enda verksamhetstillstånd med giltighet i hela gemenskapen och att tillämpa 
principen om tillsyn i hemlandet. Det ömsesidiga erkännandet ger 
värdepappersföretag med auktorisation i hemlandet möjlighet att, genom 
etablering av filialer eller enligt friheten att tillhandahålla tjänster, i hela 
' EGT nrC 321, 27.11.1993, s. 15. 
2 
3 
4 EGT nr L 141, 11.6.1993, s. 27. 
1 3> 
gemenskapen tillhandahålla alla eller enstaka av de tjänster som omfattas av 
direktivet om investeringstjänster och för vilka de har erhållit auktorisation. 
3. Skyddet för investerarna och ett bevarat förtroende för det finansiella systemet är 
en viktig aspekt av upprättandet av den inre marknaden inom detta område. 
4. I direktivet om investeringstjänster anges de försiktighetsregler som ett 
värdepappersföretag alltid måste följa, bl.a. regler som har till syfte att i största 
möjliga utsträckning skydda investerarnas rättigheter vad avser penningmedel och 
instrument som tillhör dem. 
5. Inget tillsynssystem kan emellertid ge ett fullständigt skydd, särskilt inte mot 
bedrägerier. 
6. Det är därför viktigt att det i varje medlemsstat finns ett system för ersättning till 
investerare som ger, åtminstone den mindre investeraren, en minimiersättning om 
ett värdepappersföretag inte kan uppfylla förpliktelserna gentemot sina 
investeringskunder. Något sådant finns inte för närvarande. 
7. I artikel 9 av kommissionens ursprungliga förslag till direktiv om 
investeringstjänster5 fanns en förteckning över försiktighetsregler för 
värdepappersföretag vilkas efterlevnad skulle övervakas av myndigheterna i 
hemlandet och varav en avsåg medverkan i ett allmänt ersättningssystem till 
skydd för investerare. Kommissionen föreslog emellertid att filialer, i avvaktan på 
ytterligare harmonisering av systemen för ersättning, borde omfattas av det 
ersättningssystem som gäller i värdmedlemsstaten. 
8. Med tanke på att det är den medlemsstat som är hemland som ansvarar för 
utfärdande av auktorisation till värdepappersföretag och för- tillsynen av dessa 
förkastades emellertid denna interimslösning av medlemsstaterna till förmån för 
en fullständig hemlandsprincip. Det framfördes att principen om tillsyn i 
5 EGT nr C 43, 22.2.1989, s. 7. 
I1/ 
hemlandet innebär att ersättningssystemet i hemlandet måste gälla sådan 
verksamhet som via filialer eller friheten att tillhandahålla tjänster bedrivs i andra 
medlemsstater än hemlandet. 
9. Den allmänna synen var att de svåra frågeställningar som uppkommit i samband 
med frågan om system för ersättning till investerare endast kan behandlas på ett 
bra sätt i ett separat förslag till direktiv. Artikel 12 i direktivet om 
investeringstjänster anger inte att medlemsstaterna måste ha ett system för 
ersättning till investerare, utan endast att investerarna måste informeras om de 
ersättningsmöjligheter som eventuellt finns. Kommissionen uttalade att den senast 
den 31 juli 1993 skulle komma att lämna förslag till harmonisering av de 
ersättningssystem som gäller för värdepappersföretagens affärer. 
10. För en väl fungerande inre marknad fordras inom detta område en viss grad av 
samordning som innebär att den mindre investeraren kan köpa 
investeringstjänster av filialer till värdepappersföretag i gemenskapen eller över 
gränserna med lika stor trygghet som av inhemska värdepappersföretag i vetskap 
om att det i gemenskapen finns en minimiersättning som utgår om 
värdepappersföretag går i konkurs och därför inte kan återlämna investerarens 
penningmedel eller värdepapper. 
11. I avsaknad av sådan samordning kan värdmedlemsstater, av hänsyn till skyddet 
för investerare, anse sig ha rätt att kräva anslutning till det egna systemet av 
värdepappersföretag i gemenskapen som verkar via en filial eller friheten att 
tillhandahålla tjänster men som inte deltar i något system för ersättning till 
investerare i sitt hemland eller tillhör ett system som inte bedöms erbjuda 
likvärdigt skydd. Varje sådant krav kan skapa allvarliga svårigheter vad avser den 
inre marknadens funktion. 
U 
12. Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG av den 30 maj 1994 om 
system för garanti av insättningar6 infördes en begränsad harmonisering av 
bestämmelserna om insättningsgarantier för kreditinstitut. Kreditinstituten kan 
inom vissa områden konkurrera med de specialiserade värdepappersföretagen. 
13. Trots att de flesta medlemsstater för närvarande har någon form av bestämmelser 
för ersättning till investerare, saknar den stora majoriteten bestämmelser med lika 
stor räckvidd som direktivet om investeringstjänster. 
14. Därför bör det vara obligatoriskt för medlemsstaterna att ha ett eller flera system 
för ersättning till investerare som alla värdepappersföretag med 
verksamhetstillstånd enligt direktivet om investeringstjänster måste tillhöra. 
Systemet bör ge skydd vad avser penningmedel eller instrument som innehas av 
värdepappersföretaget i samband med bedrivandet av investeringsverksamhet och 
som till följd av företagets konkurs inte kan återlämnas till investeraren. 
15. Som värdepappersföretag räknas även kreditinstitut med tillstånd att 
tillhandahålla investeringstjänster. Vad avser investeringsverksamheten bör det 
även för sådana kreditinstitut vara obligatoriskt att tillhöra ett system för 
ersättning till investerare. Om ett och samma system uppfyller kraven i såväl det 
här direktivet som direktiv 94/19/EG är det emellertid inte nödvändigt att sådana 
kreditinstitut tillhör två olika system. I fråga om värdepappersföretag som är 
kreditinstitut kan det emellertid i vissa fall vara svårt att skilja mellan sådana 
insättningar som omfattas av direktiv 94/19/EEG och penningmedel som innehas 
i samband med bedrivandet av investeringsverksamhet. Medlemsstaterna bör ha 
möjlighet att själva bestämma vilket direktiv som sådana anspråk skall omfattas 
av. 
16. Enligt direktiv 94/19/EG får medlemsstaterna befria ett kreditinstitut från 
skyldigheten att tillhöra ett system för garanti av insättningar om detta tillhör ett 
EGT nr L 135, 31.5.1994, s. 5. 
'flf 
system som skyddar kreditinstitutet som sådant och, framför allt, säkerställer dess 
solvens. Om ett sådant kreditinstitut även är ett värdepappersföretag bör 
medlemsstaterna ha rätt att undanta det från skyldigheten att tillhöra ett system för 
ersättning till investerare. 
17. Kostnaden för investerarnas skydd måste bestridas av värdepappersföretagen, 
men vidarebefordras i slutänden till investeraren. Det är därför inte önskvärt att 
införa en mycket hög skyddsnivå som gäller i hela gemenskapen. För att främja 
eftertanke hos investeraren i valet av värdepappersföretag är det rimligt att 
medlemsstaterna far kräva att investeraren själv svarar för en viss andel av en 
eventuell förlust. Emellertid bör investeraren garanteras minst 90 % av sin förlust 
upp tills dess den ersättning som skall betalas uppgår till gemenskapens 
minimnivå. 
18. En harmoniserad lägsta ersättningsnivå bör dock vara tillräcklig för att skydda 
den mindre investeraren i händelse av ett värdepappersföretags konkurs. Det 
framstår som rimligt att fastställa den harmoniserade lägsta garantinivån till 20 
000 ecu. 
19. Detta är samma nivå som parlamentet och rådet har beslutat om genom direktiv 
94/19/EG. 
20. I vissa medlemsstater erbjuder systemen för närvarande högre skyddsnivåer. Det 
framstår emellertid inte som lämpligt att kräva en minskning av det skydd som de 
systemen erbjuder. 
21. Den fortsatta förekomsten i gemenskapen av system som ger ett större skydd för 
investerare än det harmoniserade minimiskyddet kan medföra att det inom samma 
territorium uppstår skillnader vad avser ersättningen , och ojämlika 
konkurrensvillkor mellan nationella värdepappersföretag och filialer till företag 
från andra medlemsstater. För att motverka dessa nackdelar bör filialer ha rätt att 
ansluta sig till systemet i värdmedlemsstaten och därmed kunna erbjuda sina 
investerare samma skydd som systemen i de länder i vilka de är belägna. Det är 
"7 7 
inte uteslutet att systemen i den medlemsstat som är hemland själva bör erbjuda 
ett sådant kompletterande skydd i enlighet med villkor som sådana system får 
fastställa. 
22. Målet med detta direktiv är att säkerställa en lägsta skyddsnivå för de små 
investerare, även små och medelstora företag, som har det största behovet av 
skydd. Det bör dock vara tillåtet för medlemsstaterna att från detta skydd undanta 
vissa andra kategorier av investerare vilka har ett mindre behov av sådant skydd. 
23. Ett flertal medlemsstater har system för ersättning till investerare för vilka 
branschorganisationer har ansvaret. Andra system kan komma att inrättas och 
regleras genom lagstiftning. Denna skillnad i ställning utgör endast ett problem 
vad avser obligatoriskt deltagande och uteslutning ur systemet. Det är därför 
nödvändigt att vidta åtgärder som begränsar systemens befogenheter inom detta 
område. 
24. Så snart investeraren har gjort sitt anspråk gällande bör han utan alltför lång 
väntan erhålla ersättning. Det bör vara tillåtet att inom systemet för ersättning 
fastställa en rimlig tidsfrist för inkommande med anspråk. Att en sådan frist har 
löpt ut bör dock inte användas mot en investerare som har goda skäl för att inte ha 
inkommit med sitt anspråk i tid. 
25. Informationen om ersättningsbestämmelserna är en viktig del av skyddet för 
investerarna och måste därför också vara föremål för ett begränsat antal bindande 
bestämmelser. 
26. Detta direktiv innebär i princip att det är obligatoriskt för ett värdepappersföretag 
att vara anslutet till ett system för ersättning till investerare. De direktiv som 
reglerar tillträdet för värdepappersföretag med huvudkontor i tredje land, särskilt 
direktivet om investeringstjänster, tillåter medlemsstaterna att avgöra om och i 
enlighet med vilka villkor filialerna till sådana värdepappersföretag far verka 
inom deras territorium. Sådana filialer åtnjuter varken friheten att tillhandahålla 
1* 
tjänster enligt artikel 59 andra stycket i fördraget eller rätten att etablera sig i 
andra medlemsstater än de där de redan är etablerade. En medlemsstat som 
medger tillträde för sådana filialer bör således besluta hur principerna i det här 
direktivet skall tillämpas på sådana filialer i enlighet med artikel 5 i direktivet om 
investeringstjänster och med hänsyn till behovet av att skydda investerarna och 
bevara det finansiella systemets stabilitet. Det är av stor betydelse att investerarna 
vid sådana filialer har full kännedom om de bestämmelser om ersättning som 
berör dem. 
27. Det är inte absolut nödvändigt att i detta direktiv harmonisera metoderna för 
finansiering av systemen för ersättning till investerare eftersom, för det första, 
kostnaderna för finansiering av dessa system i princip måste bäras av 
värdepappersföretagen själva och eftersom, för det andra, den finansiella styrkan 
hos sådana system skall stå i proportion till deras åtaganden. Detta får emellertid 
inte äventyra finanssektorns stabilitet i den aktuella medlemsstaten. 
28. Sammanfattningsvis framstår en begränsad harmonisering av bestämmelserna för 
ersättning till investerare som nödvändig för att upprätta den inre marknaden for 
värdepappersföretag genom att ge investerare mod att anlita såväl företag från 
andra medlemsstater som företag med säte i hemlandet och genom att undvika de 
svårigheter som kan uppstå om värdmedlemsstaterna osamordnat tillämpar sina 
inhemska krav på skydd för investerare. Eftersom det i allmänhet saknas 
bestämmelser om ersättning till investerare av samma omfattning som i direktivet 
om investeringstjänster, är ett bindande direktiv från gemenskapen den enda 
lämpliga metoden för att uppnå det önskade målet. Denna åtgärd omfattar endast 
harmonisering i den utsträckning som är nödvändig, ger medlemsstaterna frihet 
att om de så önskar tillhandahålla ett vidare eller större skydd samt ger även 
medlemsstaterna en betydande frihet vad avser organiseringen och finansieringen 
av systemen för skydd till investerare. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
16 
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: 
1. värdepappersföretag: ett värdepappersföretag enligt definitionen i artikel 1.2 i 
direktivet om investeringstjänster och som erhållit auktorisation i enlighet med 
artikel 3 i direktivet om investeringstjänster eller ett kreditinstitut vars 
auktorisation enligt direktiv 77/780/EEG7 och 89/646/EEG8 omfattar en eller flera 
av de investeringstjänster som förtecknas i avsnitt A i bilagan till direktivet om 
investeringstjänster. 
2. investeringsverksamhet: tillhandahållande av en investeringstjänst enligt artikel 
1.1 i direktivet om investeringstjänster och tillhandahållande av den tjänst som 
avses i avsnitt C punkten 1 i bilagan till direktivet om investeringstjänster. 
3. instrument: de instrument som förtecknas i avsnitt B i bilagan till direktivet om 
investeringstj änster. 
4. investerare: en person som för investeringsverksamhet har anförtrott 
penningmedel eller instrument till ett värdepappersföretag. 
5. filial: ett driftsställe som är en rättsligt osjälvständig del av ett 
värdepappersföretag och som tillhandahåller investeringstjänster som 
värdepappersföretaget har auktorisation att tillhandahålla. Alla driftsställen som 
har inrättats i samma medlemsstat av ett värdepappersföretag med huvudkontor i 
en annan medlemsstat skall betraktas som en enda filial. 
6. gemensam investering: en investering gjord inom ramen för 
investeringsverksamhet eller penningmedel som anförtrotts ett 
värdepappersföretag för investeringsverksamhet i två eller flera personers namn 
eller som två eller flera personer är berättigade till och som tecknas av en eller 
flera av dessa personer. 
EGT nr L 322, 17.12.1977, s. 30. 
EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1. 
2o 
Artikel 2 
1. Varje medlemsstat skall säkerställa att ett eller flera system för ersättning till 
investerare införs och officiellt erkänns inom dess territorium. Förutom under 
sådana omständigheter som förutspås i andra stycket samt i artikel 5 får ett 
värdepappersföretag som är auktoriserat i den medlemsstaten inte bedriva 
investeringsverksamhet om det inte är anslutet till ett sådant system. 
En medlemsstat får emellertid undanta kreditinstitut som omfattas av detta 
direktiv från skyldigheten att vara anslutet till ett system för ersättning till 
investerare om det institutet i enlighet med artikel 3.1 i direktiv 94/19/EEG redan 
har beviljats undantag från att vara anslutet till ett system för garanti av 
insättningar. 
2. Systemet skall ge skydd till investerare i enlighet med artikel 4 i det av följande 
fall som först inträder: 
i) De behöriga myndigheterna i fråga konstaterar att värdepappersföretaget 
enligt deras uppfattning för närvarande och av skäl som är direkt 
förknippade med dess ekonomiska ställning verkar sakna förmåga att 
uppfylla sina skyldigheter enligt investerarnas anspråk. 
ii) En rättslig myndighet meddelar, av orsaker som är direkt förknippade med 
värdepappersföretagets ekonomiska ställning, ett avgörande som innebär 
att investerarnas möjlighet att framställa krav mot företaget tillfälligt 
upphävs. 
I enlighet med gällande rättsliga och avtalsmässiga villkor måste det finnas skydd 
för krav som uppstår på grund av att ett värdepappersföretag inte kan 
återbetala penningmedel som investerare äger eller har att fordra och som 
för investeringsverksamhet innehas för deras räkning, eller 
återlämna instrument som tillhör investerare och som för 
investeringsverksamhet faktiskt innehas, administreras eller förvaltas för 
deras räkning. 
2-1 
3. Varje krav enligt punkt 2 på ett kreditinstitut vilket, i en medlemsstat, skulle 
omfattas av det här direktivet och direktiv 94/19/EEG skall hänföras till ett 
system enligt det av de direktiven som den staten bedömer lämpligt. Ett krav på 
ett visst belopp skall inte vara berättigat till ersättning enligt båda direktiven. 
4. Beräkningen av det belopp som investeraren har att fordra skall ske enligt de 
rättsliga och avtalsmässiga villkor, bl.a. vad avser kvittning och motkrav, som 
gäller för kravet och på grundval av det penningbelopp eller värdet på de 
instrument som tillhör investeraren och som värdepappersföretaget inte kan 
återbetala respektive återlämna vid tiden för det beslut som avses i punkt 2. 
Artikel 3 
Rätten till ersättning från systemen för ersättning till investerare skall inte omfatta krav 
som avser transaktioner i samband med vilka en fallande brottmålsdom har meddelats för 
penningtvätt enligt definitionen i artikel 1 i rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 
1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av 
pengar9. 
Artikel 4 
1. Vad avser sådana krav som avses i artikel 2.2 skall medlemsstaterna säkerställa 
att systemet ger ett skydd på minst 20 000 ecu per investerare. 
2. Medlemsstaterna får föreskriva att vissa investerare inte skall omfattas av det 
skydd som systemet ger eller skall åtnjuta ett mindre omfattande skydd. De 
investerare som får göras till föremål för sådana undantag anges i bilaga 1. 
3. Bestämmelserna i denna artikel utesluter inte bevarandet eller införandet av 
bestämmelser som ger ett större eller mer omfattande skydd för investerare. 
9 EGT nr L 166, 28.6.1991, s. 77. 
2 Z 
4. Medlemsstaterna får begränsa det skydd som föreskrivs i punkt 1 eller det som 
avses i punkt 3 till en viss procentandel av investerarens krav. Den procentandel 
som garanteras skall emellertid vara minst 90 % av kravet tills dess det belopp 
som skall betalas enligt systemet uppgår till 20 000 ecu. 
Artikel 5 
1. Om ett värdepappersföretag som enligt artikel 2.1 skall vara anslutet till ett 
system för skydd av investerare inte uppfyller sina förpliktelser som ansluten till 
ett sådant system, skall de behöriga myndigheter som har utfärdat dess 
auktorisation meddelas och i samarbete med systemet för ersättning vidta alla de 
åtgärder, inklusive användning av sanktioner, som är nödvändiga för att 
säkerställa att värdepappersföretaget uppfyller sina förpliktelser. 
2. Om värdepappersföretaget trots de åtgärderna inte uppfyller sina förpliktelser får 
systemet, om den nationella lagstiftningen tillåter att en medlem utesluts, med de 
behöriga myndigheternas uttryckliga medgivande och minst 12 månaders frist, 
meddela att det ämnar utesluta värdepappersföretaget från medlemsskap i 
systemet. Om värdepappersföretaget när fristen löper ut inte har uppfyllt sina 
förpliktelser far systemet, efter att återigen ha inhämtat de behöriga 
myndigheternas uttryckliga medgivande, genomföra uteslutningen. 
3. Om nationell lagstiftning så tillåter och med uttryckligt medgivande från de 
behöriga myndigheter som har beviljat auktorisationen, får ett företag som har 
uteslutits från ett system för ersättning till investerare fortsätta sin verksamhet om 
det före sin uteslutning har vidtagit andra åtgärder som säkerställer att 
investerarna har ett skydd som åtminstone motsvarar det som erbjuds av det 
officiellt erkända systemet. 
4. Om ett värdepappersföretag som har föreslagits för uteslutning enligt punkt 2 inte 
lyckas vidta andra åtgärder vilka uppfyller de villkor som föreskrivs i punkt 3, 
J-3 
skall de behöriga myndigheter som utfärdade dess auktorisation omedelbart 
återkalla denna. 
Artikel 6 
När ett värdepappersföretags auktorisation återkallas skall dess investerare fortsätta att 
åtnjuta skydd enligt systemet för ersättning till investerare. 
Artikel 7 
1. System för ersättning till investerare som enligt artikel 2.1 har införts och 
officiellt erkänts i en medlemsstat skall omfatta investerare hos filialer som ett 
värdepappersföretag har i andra medlemsstater. 
Om nivån på eller omfattningen, inklusive procentsatsen, av det skydd som 
värdmedlemsstatens system för ersättning till investerare erbjuder, överstiger 
respektive är större än det skydd som ges i den medlemsstat där 
värdepappersföretaget är auktoriserat skall värdmedlemsstaten säkerställa att det 
inom dess territorium finns ett officiellt erkänt system till vilket en filial frivilligt 
kan ansluta sig för att komplettera den garanti som dess investerare redan har 
genom företagets anslutning till ett system i hemlandet. 
Det system som filialen ansluter sig till skall omfatta den kategori av institut som 
den tillhör eller närmast motsvarar i värdmedlemsstaten. 
Medlemsstaterna skall säkerställa att alla system för ersättning till investerare 
omfattar objektiva villkor för sådana filialers anslutning. Anslutningen skall ske 
på villkor att de gällande medlemsförpliktelserna uppfylls, särskilt vad avser 
betalning av bidrag och andra avgifter. Vid genomförandet av denna punkt skall 
medlemsstaterna följa de övergripande riktlinjer som anges i bilaga 2. 
Z 
2. Om en filial som beviljats frivilligt medlemsskap enligt punkt 1 inte uppfyller 
sina förpliktelser som ansluten till systemet för ersättning till investerare, skall de 
behöriga myndigheter som utfärdat auktorisationen meddelas och i samarbete 
med systemet vidta alla åtgärder som är lämpliga för att säkerställa att de 
förpliktelser som nämns ovan uppfylls. 
Om filialen trots dessa åtgärder inte uppfyller de nämnda förpliktelserna får 
systemet efter en lämplig frist på minst 12 månader, och med samtycke från de 
behöriga myndigheter som utfärdat auktorisationen, utesluta filialen. Investerarna 
skall underrättas om att det kompletterande skyddet har upphört. 
Artikel 9 
1. Det skydd som avses i artikel 4.1, 4.3 och 4.4 skall omfatta investerarens samlade 
krav enligt detta direktiv, oavsett antal konton, valutan och belägenhet i 
gemenskapen. 
2. Vid beräkningen av det skydd som avses i artikel 4.1, 4.3 och 4.4 skall varje 
investerares andel av en gemensam investering tas med. 
Om det saknas särskilda bestämmelser skall ersättningen delas lika mellan 
investerarna i den gemensamma investeringen. 
Medlemsstaterna får föreskriva att krav som avser en gemensam investering till 
vilken rätten innehas av två eller flera personer, vilka är medlemmar i ett bolag, 
en sammanslutning eller en gruppering av liknande art som inte är en juridisk 
person, vid beräkningen av de gränser som föreskrivs i artikel 4.1, 4.3 och 4.4. får 
läggas samman och behandlas som om den hade gjorts av en enda investerare 
3. Om inte investeraren är faktiskt berättigad till de belopp eller säkerheter som 
innehas, skall den person som är faktiskt berättigad erhålla ersättningen om denna 
person har identifierats eller kan identifieras före den dag som avses i artikel 2.2. 
Om flera personer är faktiskt berättigade skall vid beräkningen av de gränser som 
föreskrivs i artikel 4.1, 4.3 och 4.4 hänsyn tas till varje persons andel enligt de 
villkor som gäller för förvaltningen av beloppen eller säkerheterna. 
Denna bestämmelse skall inte gälla företag för kollektiva investeringar. 
Artikel 9 
1. Systemet för ersättning skall vidta de åtgärder som är lämpliga för att underrätta 
investerarna om det beslut som avses i artikel 2.2 och skall ha rätt att ange en frist 
på minst 6 månader under vilken investerare skall inkomma med sina krav. 
Systemet får emellertid inte åberopa det faktum att en sådan frist har löpt ut för att 
vägra ersättning till en investerare som inte i tid har kunnat framföra sitt krav på 
ersättning från systemet. 
2. Systemet skall betala varje investerares krav snarast möjligt och senast tre 
månader efter att kravets riktighet och omfattning har fastställts. 
Artikel IQ 
1. Medlemsstaterna skall säkerställa att värdepappersföretag vidtar de åtgärder som 
är lämpliga för att förse faktiska och presumtiva investerare med den information 
som behövs för att kunna avgöra vilket system för ersättning till investerare i 
gemenskapen som värdepappersföretaget och dess filialer är anslutna till eller 
vilka alternativa åtgärder enligt artikel 2.1 andra stycket eller artikel 5.3 som har 
vidtagits. Investerarna skall informeras om bestämmelserna i systemet för 
ersättning till investerare eller om de aktuella alternativa åtgärderna, bl.a. vad 
avser storleken och omfattningen av det skydd som ersättningssystemet erbjuder. 
Denna information skall göras tillgänglig på ett lättförståeligt sätt. 
På begäran skall information även lämnas om de villkor som gäller för ersättning 
och de formaliteter som skall genomgås för att få ersättning. 
2. Den information som avses i punkt 1 skall på det sätt som anges i nationell 
lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller de officiella språken i 
den medlemsstat där filialen är etablerad. 
Artikel 11 
1. Medlemsstaterna skall kontrollera att filialer inrättade av ett värdepappersföretag 
med huvudkontor utanför gemenskapen har ett skydd likvärdigt med det som 
föreskrivs i detta direktiv. Om så inte är fallet får medlemsstaterna, om inte annat 
följer av artikel 5 i direktivet om investeringstjänster, kräva att filialer inrättade av 
ett värdepappersföretag med huvudkontor utanför gemenskapen skall ansluta sig 
till ett befintligt system för ersättning till investerare inom deras territorium. 
2. Faktiska och presumtiva investerare hos filialer till värdepappersföretag med 
huvudkontor utanför gemenskapen skall av värdepappersföretaget få all relevant 
information om de bestämmelser för ersättning som deras investeringar omfattas 
av. 
3. Den information som avses i punkt 2 skall på det sätt som anges i nationell 
lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller de officiella språken i 
den medlemsstat där filialen är inrättad och skall vara avfattad på ett tydligt och 
lättförståeligt sätt. 
Artikel 12 
Utan att det påverkar dess andra rättigheter enligt nationell lagstiftning skall system som 
betalar investerares krav ha rätt att vid likvidationsförfaranden träda i investerarnas ställe 
för ett belopp motsvarande det som det har betalat ut. 
i? 
Artikel 1$ 
Senast tre år efter det datum som avses i artikel 14.1 skall kommissionen överlämna en 
rapport till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv, vid behov 
åtföljd av förslag till ändringar. 
Artikel 14 
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är 
nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1996. De skall 
genast underrätta kommissionen om detta. 
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till 
detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare 
föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 
2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala lagar, 
andra författningar och administrativa beslut som de antar inom det område som 
omfattas av detta direktiv. 
Artikel 15 
Artikel 12 i direktiv 93/22/EEG skall upphöra att gälla från och med den dag som 
anges i artikel 14.1. 
Artikell6 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdat i Bryssel den ... 
På Europaparlamentets vägnar 
Ordförande På rådets vägnar 
Ordförande 
ZÏ 
BILAGA I 
FÖRTECKNING ÖVER DE UNDANTAG SOM AVSES I ARTIKEL 4.2 
1. Institutionella placerare, bl.a. följande: 
Värdepappersföretag enligt definition i artikel 1.2 i direktivet om 
investeringstj änster. 
Kreditinstitut enligt definition i artikel 1 första strecksatsen i direktiv 
77/78 O/EEG. 
Finansinstitut enligt definition i artikel 1.6 i direktiv 89/646/EEG. 
Försäkringsbolag. 
Företag för kollektiva investeringar. 
Pensionsfonder. 
Övriga institutionella placerare. 
2. Yrkesplacerare. 
3. Överstatliga, statliga och centrala administrativa myndigheter. 
4. Regionala, lokala och kommunala myndigheter. 
5. Styrelseledamöter och medlemmar av värdepappersföretagets ledning eller 
bolagsmän som personligen ansvarar för dess skulder, personer som äger 5% eller 
mer av värdepappersföretagets kapital, personer med ansvar för den revision av 
värdepappersföretagets bokföring som föreskrivs i lag samt investerare med 
liknande ställning i andra bolag inom samma grupp. 
6. Nära släktingar och tredje man som företräder de investerare som avses i punkt 5. 
2-<3) 
7. Andra företag inom samma grupp. 
8. Investerare med ansvar för eller som direkt eller indirekt tjänat på händelser som 
berört värdepappersföretaget eller dess verksamhet och gett upphov till företagets 
ekonomiska svårigheter. 
9. Företag av sådan storlek att de inte är tillåtna att upprätta en balansräkning i 
förkortad form enligt artikel 11 i rådets fjärde direktiv (78/660/EEG) av den 25 
juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av 
bolag10. 
EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11. Direktivet senast ändrat genom direktiv 94/8/EG av den 21.3.1994 (EGT nr 
L 82, 25.3.1994, s. 33). 
So 
BILAGA II 
ÖVERGRIPANDE RIKTLINJER 
Om en filial ansöker om att få ansluta sig till en värdmedlemsstats system för 
kompletterande skydd, skall värdmedlemsstatens system bilateralt med systemet i den 
medlemsstat som är filialens hemland fastställa lämpliga regler och förfaranden för 
utbetalning av ersättning till filialens investerare. Följande principer skall gälla för såväl 
utarbetandet av dessa förfaranden som fastställandet av de anslutningsvillkor som skall 
gälla för en sådan filial (som avses i artikel 7.1 ): 
a) Systemet i värdmedlemsstaten skall bibehålla full rätt att ålägga de anslutna 
värdepappersföretagen sina objektiva och allmänt tillämpade regler och skall 
kunna kräva tillhandahållande av relevant information samt ha rätt att kontrollera 
sådan information hos de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är 
företagets hemland. 
b) Systemet i värdmedlemsstaten skall tillmötesgå krav på kompletterande ersättning 
efter att av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är hemland ha 
informerats om det beslut som avses i artikel 2.2. Systemet i värdmedlemsstaten 
skall ha fortsatt oinskränkt rätt att, innan kompletterande ersättning betalas ut, 
pröva investerarens rätt till denna enligt egna normer och förfaranden. 
c) Systemen i de medlemsstater som är hemland respektive värdland skall ha ett nära 
samarbete för att säkerställa att investerare snabbt får ersättning med rätt belopp. 
De skall särskilt komma överens om hur förekomsten av motkrav som kan 
komma att ge upphov till kvittning enligt endera systemet skall påverka den 
ersättning som varje system betalar ut till investeraren. 
d) Systemet i värdmedlemsstaten skall ha rätt att debitera filialer för kompletterande 
skydd på en lämplig grundval som tar hänsyn till den garanti som systemet i den 
medlemsstat som är hemland ger. För att underlätta sådan debitering skall 
systemet i värdmedlemsstaten ha rätt att anta att dess åtagande under alla 
omständigheter är begränsat till det skydd som detta erbjuder utöver det skydd 
som hemlandet ger, och detta oavsett om hemlandet faktiskt betalar någon 
ersättning vad avser krav från investerare inom värdmedlemsstatens territorium. 
ISSN 1024-4506 
KOM(94) 585 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 
Katalognummer : CB-CO-94-612-SV-C 
ISBN 92-77-87799-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg B<^