[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 31.5.2006

KOM(2006) 269 slutlig

2006/0088 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om ändring av de gemensamma konsulära anvisningarna angående viseringar till diplomatiska beskickningar och karriärkonsulat i samband med införandet av biometri samt bestämmelser om organiseringen av mottagandet och behandlingen av viseringsansökningar

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

BAKGRUND |

Motiv och syfte Avsikten med detta förslag är att ge medlemsstaterna en rättslig grund när det gäller att kräva obligatoriska biometriska uppgifter – en bild av ansiktet och tio fingeravtryck – från personer som ansöker om visum och när det gäller att tillhandahålla en rättslig ram för hur medlemsstaternas konsulat skall organiseras med avseende på genomförandet av Schengens informationssystem. I Haagprogrammet uppmanades kommissionen att lägga fram ”ett förslag om inrättandet av gemensamma ansökningscentrum med inriktning bland annat på möjliga synergier kopplade till utvecklingen av VIS.” En sådan åtgärd finns med i rådets och kommissionens handlingsplan för genomförande av Haagprogrammet för ett stärkt område med frihet, säkerhet och rättvisa. Idén om att inrätta ”gemensamma kontor för viseringsansökningar” föddes ur en strävan att undvika att alla medlemsstater i varje konsulat måste installera den utrustning som behövs för att läsa in och registrera biometriska kännetecken. De gemensamma kontoren har två viktiga fördelar: ett stärkt konsulärt samarbete på det lokala planet och kostnadsbesparingar för medlemsstaterna, eftersom resurser kan slås samman och delas. I detta sammanhang diskuterade medlemsstaterna även andra möjligheter att organisera ansökningsförfarandet på ett sätt som minskar kostnaderna för användning av biometri, till exempel utläggning på entreprenad på platser där konsulaten ställs inför ett särskilt högt antal ansökningar. Olika alternativ som att medlemsstater företräder varandra samt utläggning på entreprenad. Medlemsstaterna kan genom att välja bland dessa alternativ finna den bäst lämpade lösningen för att de på ett korrekt sätt skall kunna fullgöra sina lagstadgade skyldigheter när det gäller utfärdande av viseringar. Alternativen kommer att beaktas i förslaget, som kunde vara ett första steg för att ytterligare harmonisera tillämpningen av de gemensamma konsulära anvisningarna med tanke på framtida gemensamma viseringskontor, utan att det påverkar planerna på en europeisk avdelning för yttre åtgärder. |

Allmän bakgrund Enligt förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om informationssystemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse (KOM(2005) 835 slutlig), som lades fram av kommissionen den 28 december 2004, skall medlemsstaterna, utöver alfanumeriska uppgifter, föra in fingeravtryck och fotografier som biometriska kännetecken från den sökande, viseringsansökan samt de beslut som fattas i samband med denna för att kunna göra en tillförlitlig kontroll och identifiering av de viseringsökande. VIS är utformat för att förbättra genomförandet av den gemensamma viseringspolitiken genom att underlätta utfärdandet av viseringar, förebygga “visumshopping”, underlätta kontroller vid de yttre gränserna, stärka kampen mot bedrägerier och, inom medlemsstaternas territorier, bistå vid identifiering och återsändande av olagliga invandrare, samt vidare att underlätta tillämpningen av förordning (EG) nr 343/2003 och bidra till att förebygga hot mot den inre säkerheten i medlemsstaterna. Eftersom upptagandet av biometriska kännetecken nu kommer att bli en del av viseringsförfarandet, är det nödvändigt att ändra de gemensamma konsulära anvisningarna för att skapa en rättslig grund för denna åtgärd. Upptagandet av biometriska kännetecken måste ske i enlighet med de normer som fastställs i Internationella civila luftfartsorganisationens (ICAO) specifikationer (dok. 9303 del 1, sjätte utgåvan, ännu inte offentliggjort). I dessa normer fastställs i detalj hur fotografierna skall tas och det finns även standarder för skanning av fingertryck. Det behövs inga ytterligare tekniska specifikationer för att garantera en harmoniserad inläsning och registrering av biometriska kännetecken. Förslaget har utformats separat från den allmänna omarbetningen av de gemensamma konsulära anvisningarna, vilket beror på att det är en förutsättning för genomförandet av Schengens informationssystem, genom att det ger en rättslig ram för insamling av de nödvändiga biometriska kännetecknen. Detta förslag förväntas därför bli antaget tidigare än omarbetningen som helhet. |

Gällande bestämmelser Gemensamma konsulära anvisningarna, och rådets beslut 2004/512/EG av den 8 juni 2004 om inrättande av VIS. |

Förenlighet med unionens övriga politik och mål I förslaget betonas att medlemsstaterna måste respektera de sökandes grundläggande rättigheter, särskilt när det gäller skyddet av personuppgifter. Förslaget är också i samklang med planerna på att inrätta en europeisk avdelning för yttre åtgärder. |

SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS |

Samråd med berörda parter 1) Vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki den 19–20 juni 2003 bekräftades att det i detta sammanhang behövs ”en enhetlig strategi inom EU vad gäller biometriska igenkänningstecken eller biometriska data, vilket skulle resultera i harmoniserade lösningar i fråga om tredjelandsmedborgares resehandlingar, EU-medborgares pass och informationssystem (VIS och SIS II)”. Den 24 september 2003 lade kommissionen fram två förslag: ett om ändring av bestämmelserna om en enhetlig utformning av visumhandlingar och ett om ändring av bestämmelserna om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredje land. I rådet fanns en bred konsensus om biometriska kännetecken och kommissionens hållning i frågan och en politisk överenskommelse – som efterlystes vid Europeiska rådets möte i Bryssel den 16–17 oktober 2003 – nåddes vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 27 november 2003. För att visa att en politisk överenskommelse hade nåtts angav rådet i slutsatserna från mötet den 27 november 2003 att det i samförstånd med kommissionen ansåg att genomförandet av förslaget om en enhetlig utformning av viseringar kräver ytterligare en rättsakt som föreskriver skyldigheter och undantag när det gäller registrering av fingeravtryck på de enhetligt utformade visumhandlingarnas lagringsmedium och uppmanade kommissionen att lägga fram förslaget om ändring av de gemensamma konsulära anvisningarna. Eftersom det inte gick att fastställa om det skulle vara tekniskt möjligt att lagra biometriska kännetecken på ett kontaktlöst chip som är fäst på varje viseringsmärke, beslutade rådet i juni 2005 att viseringssökandes biometriska kännetecken endast bör lagras i Schengens informationssystem. Tester har visat att integrering av ett kontaktlöst chip i varje viseringsmärke leder till så kallade kollisionsproblem om det finns mer än fyra viseringar i ett och samma pass. Läsaren kan då inte längre läsa den giltiga viseringen. 2) Den strategiska kommittén för invandring, gränser och asyl har diskuterat undantag från kravet på att uppta fingeravtryck. Två kategorier av personer skulle vara undantagna från kravet att lämna fingeravtryck, nämligen underåriga och personer för vilka det är fysiskt omöjligt att lämna fingeravtryck. Dessa undantag har beaktats i förslaget. 3) Vid ett särskilt möte med arbetsgruppen för visering den 27 januari 2006 diskuterade medlemsstaterna med utgångspunkt i ett dokument från ordförandeskapet och kommissionen (arbetsgruppen för viseringar – mötesdokument av den 27 januari 2006 nr 6/06) lösningar för hur konsulaten skulle kunna organiseras med hänsyn till inläsningen och registreringen av biometriska kännetecken och tog reda på vilka av dessa som kunde tänkas fungera. Alla alternativ som presenterades i mötesdokumentet (utom de ”mobila enheterna”, som ansågs som en orealistisk lösning) har beaktats och införlivats i detta förslag. |

Samråd och experthjälp |

De viktigaste organisationerna och experterna som rådfrågats Hänsyn har tagits till de allmänna rekommendationer som utfärdats av Internationella civila luftfartsorganisationens (ICAO) i fråga om införandet av biometriska kännetecken. |

Konskevensbedömning Eftersom VIS redan varit föremål för en konsekvensbedömning (Study for the Extended Impact assessment of the Visa Information System, Final Report, December 2004 EPEC) som särskilt gäller behandlingen av biometriska uppgifter och organiseringen av medlemsstaternas konsulat, har man inte genomfört någon ytterligare konsekvensbedömning inför detta förslag. I konskvensbedömningen för VIS anses samordningen av resurser vara ett positivt inslag (sid. 26-27), även om svårigheter kan uppstå för konsulat som tar emot många ansökningar. På sidorna 30-31 räknas fördelarna med gemensamma ansökningskontor upp: minskad visumshopping; lägre kostnader; en centralisering som skulle göra det lättare att uppfylla kraven i fråga om skydd av personuppgifter och se till att uppgifterna hanteras och lagras på ett säkert sätt; förbättringar av genomförandet av den gemensamma viseringspolitiken. När det gäller utläggningen på entreprenad tillämpas denna metod redan av flera medlemsstater, trots att en rättslig ram saknas. Under en diskussion i arbetsgruppen för viseringar (se ovan) som ägnades särskilt åt denna fråga, blev det uppenbart att medlemsstaterna ville ha med detta alternativ. De intresserade angav att det på grund av det ökande antalet ansökningar vid vissa konsulat och budgetrestriktioner krävs nya metoder för att lösa dessa svårigheter. Olika alternativ används. Det kan röra sig om allt från tidsbeställning till mottagandet av viseringsansökan. Därför behövs en gemensam rättslig ram för att ta hänsyn särskilt till uppgiftsskyddskraven. De inledande erfarenheterna har varit goda, också för de sökande eftersom de får ett bättre mottagande och bättre service. ”Utläggning” föreslås inte som en allmän lösning, utan som ett alternativ som kan användas vid vissa konsulat beroende på situationen på den aktuella platsen. Fördelen med en rättslig ram i detta sammanhang är att det klargörs att medlemsstaterna fortsätter att vara ”registeransvariga” och den externa leverantören ”registerförare” i den mening som avses i artiklarna 16 och 17 i direktiv 95/46 om uppgiftsskydd. Villkoren i avtalet med den externa tjänsteleverantören måste därför innehålla de skyldigheter som gäller för behandling av uppgifter i direktivets mening. Vidare har kommissionen genom sitt program ARGO finansierat pilotprojektet Biodev, som har genomförts vid vissa franska och belgiska konsulat för att testa hur användningen av biometriska kännetecken inverkar på viseringsförfarandena. Vissa av de påtänkta lösningarna provades med mycket goda resultat. Rapporterna om dessa projekt har vidarebefordrats till rådet och Europaparlamentet. På sidorna 51 ff. i VIS-undersökningen finns en detaljerad utvärdering av VIS, med respektive utan biometriska kännetecken. Alternativet med biometriska kännetecken har valts och därför är det nödvändigt att fastställa en rättslig grund för inläsning och registrering av biometriska kännetecken. Detta förslag fungerar som ett komplement till genomförandet av VIS. I fråga om uppgiftsskydd gäller direktiv 95/46. Vid relevant punkt i förslaget har bestämmelserna om uppgiftsskydd återupprepats, särskilt principen att medlemsstaterna måste förbli ansvariga för behandlingen och lagringen av uppgifter. |

RÄTTSLIGA ASPEKTER |

Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Det är nödvändigt att fastställa den rättsliga ramen för att VIS till fullo skall kunna genomföras. Även om förordningen om informationssystemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse kommer att utgöra den grundläggande rättsakten i denna rättsliga ram, behövs en kompletterande rättsakt för inläsningen och registreringen av biometriska kännetecken från personer som ansöker om visering. Detta förslag tar upp vissa aspekter som inte omfattas av den rättsakt som reglerar VIS. Det här förslaget rör insamlingen av biometriska uppgifter, medan ”VIS-förslaget” omfattar översändande och utbyte av uppgifter. Möjligheten att ”lägga ut” arbetet med att ta emot viseringsansökningar och samla in biometriska uppgifter ingår i det här förslaget. De båda förslagen kompletterar varandra. För att medlemsstaterna skall kunna hantera det extra arbetet med att samla in de sökandes biometriska uppgifter och minska kostnaderna har de organisatoriska aspekterna beaktats och nya möjligheter skapats när det gäller att organisera viseringsförfarandet. Med hänsyn till den övergripande tendensen att underlätta utfärdandet av viseringar erinrar kommissionen om den allmänna principen att sökanden endast bör behöva inställa sig en gång, det vill säga att det bör räcka med ett besök för att lämna in en viseringsansökan (one stop system). Inlämnandet av viseringsansökan och upptagningen av biometriska kännetecken bör ske på samma plats och vid samma tidpunkt. I enskilda fall kan det dock inte undvikas att sökanden måste inställa sig en andra gång, särskilt i fall där det krävs en intervju för att kontrollera om villkoren viseringen är uppfyllda, i synnerhet syftet med en planerad kortare vistelse. |

Rättslig grund Artikel 62.2 b ii |

Subsidiaritetsprincipen Subsidiaritetsprincipen gäller i den utsträckning förslaget inte omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet. |

Målen med den föreslagna förordningen kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna av följande skäl: |

Det behövs en gemensam rättslig ram för att kunna fastställa harmoniserade bestämmelser om obligatorisk inläsning och registrering av biometriska kännetecken och därigenom skapa förutsättningar för ett väl fungerande VIS. |

Frågan om hur medlemsstaterna skall organisera sina konsulat inför införandet av biometriska kännetecken bör lösas av medlemsstaterna själva inom ramen för gemenskapslagstiftningen, så att man den vägen kan nå fram till en harmoniserad lösning. Målen för den föreslagna förordningen kan bättre uppnås på gemenskapsnivå av följande skäl: |

Om medlemsstaterna var för sig skulle utforma regler för inläsningen och registreringen vore det inte möjligt att garantera att samma standarder skulle användas och sökandena behandlas likvärdigt. Om medlemsstaterna till exempel skulle undanta vissa kategorier av personer från kravet att lämna fingeravtryck, skulle detta öppna dörren för visumshopping, vilket i sin tur skulle leda till att målen för den gemensamma viseringspolitiken inte kan uppnås. |

Genom att införa gemensamma ansökningskontor eller att använda något av de andra samordningsalternativen tas ett steg mot närmare samarbete mellan medlemsstaterna. Följden av detta blir en mer harmoniserad tillämpning av viseringspolitiken. |

Unionen måste skapa en gemensam rättslig ram för inläsnings- och registreringsstandarder så att alla medlemsstater upptar biometriska kännetecken på ett kompatibelt sätt, samtidigt som alla som söker visering garanteras likabehandling. Medlemsstaterna bör själva välja den tekniska utrustningen, men inom de ramar som uppställs genom VIS och ICAO:s specifikationer för att garantera kompatibilitet. |

Förslaget är således förenligt med subsidiaritetsprincipen. |

Proportionalitetsprincipen Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl: |

I enlighet med kommissionens förslag om VIS innebär detta förslag att alla medlemsstater åläggs att uppta viseringssökandes biometriska kännetecken. Valet av tekniskt system överlämnas dock till de enskilda medlemsstaterna, på villkor att kompatibilitet kan garanteras. |

Genom att införa möjligheten att inrätta gemensamma ansökningsbyråer eller använda något av de andra samarbetsalternativen, kan kostnaderna för att installera nödvändig hård- och mjukvara och för de nödvändiga resurserna i varje konsulat minskas betydligt. |

Val av regleringsform |

Föreslaget instrument: förordning. |

Andra regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl: Kravet att uppta biometriska kännetecken är obligatoriskt för alla medlemsstater. Därför är det inte möjligt att välja någon annan typ av rättsaktstyp än en förordning för att föreskriva detta krav. Andra regleringsformer skulle inte ha samma bindande verkan. |

BUDGETKONSEKVENSER |

Förslaget har inga konsekvenser för gemenskapens budget. |

ÖVRIGA UPPLYSNINGAR |

Närmare redogörelse för förslaget o Verkan av de olika protokoll som är fogade till fördraget Den rättsliga grunden för åtgärder som rör bestämmelserna om viseringar för kortare vistelse och transitviseringar finns i avdelning IV i EG-fördraget, vilket innebär att bestämmelserna i protokollen om Förenade kungarikets och Irlands respektive Danmarks ställning samt i Schengenprotokollet (systemet med variabel geometri) är tillämpliga. Detta förslag bygger på Schengenregelverket. Därför måste följande verkningar med avseende på de olika protokollen beaktas: Island och Norge: De förfaranden som föreskrivs i associeringsavtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket är tillämpliga, eftersom föreliggande förslag bygger på Schengens regelverk i enlighet med bilaga A i detta avtal. Danmark: I enlighet med protokollet om Danmarks ställning, som är fogat till EU-fördraget och EG-fördraget, kommer Danmark inte att delta i antagandet av förordningen och är därmed inte bundet av förordningen eller tillämpningen av denna. Med hänsyn till att förordningen är en rättsakt som syftar till att bygga på Schengenregelverket i enlighet med bestämmelserna i avdelning IV i EG-fördraget, är artikel 5 i ovan nämnda protokoll tillämplig. Förenade kungariket och Irland: Enligt artiklarna 4 och 5 i protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar, rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket och rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket, deltar Förenade kungariket och Irland inte i antagandet av förordningen och är därför inte bundna av förordningen eller tillämpningen av denna. EU 10: Eftersom den föreslagna förordningen är en rättsakt som grundas på Schengenregelverket eller på annat sätt har samband med detta i den mening som avses i artikel 3.2 i anslutningsfördraget, är den endast tillämplig i EU 10 efter det att rådet fattat beslut om detta, och då på de villkor som anges i det beslutet. Schweiz: Denna förordning utgör, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 4.1 i rådets beslut om undertecknande på Europeiska unionens vägnar och provisorisk tillämpning av vissa bestämmelser av detta avtal. o Kommentarer till de enskilda artiklarna Artikel 1 I punkt II 1.2 b i de gemensamma konsulära anvisningarna införs ännu en form för hur medlemsstaterna kan företräda varandra. Denna form av representation, som har begränsad räckvidd, skall ge en medlemsstat möjlighet att endast ta emot ansökan samt inläsa och registrera de biometriska kännetecknen, för att därefter vidarebefordra dessa uppgifter till den företrädda medlemsstatens diplomatiska beskickning eller konsulat för beslut om viseringsansökan. De relevanta bestämmelserna i 1.2 c och 1.2 e skall också vara tillämpliga. I den nya punkt III 1.2 i de gemensamma konsulära anvisningarna föreskrivs att medlemsstaterna är skyldiga att samla in biometriska kännetecken som en del av viseringsförförandet. Fingeravtrycken tas i samband med att viseringsansökan lämnas i första gången. Vid upprepade ansökningar inom en tidsperiod på fyra år upphör detta krav och sökandens kännetecken behöver inte inläsas och registreras på nytt. Fingeravtrycken och fotografiet kan återanvändas och kopieras från den första ansökan. Tidsperioden på fyra år har valts med hänsyn till den femårsperiod för lagring av uppgifter som föreskrivs i förslaget till VIS-förordning. Det är viktigt att se till att de biometriska uppgifterna från den första ansökan fortsätter att vara tillgängliga i systemet. Någon ytterligare kontroll av personen i samband med att en ny ansökan lämnas in behövs inte. Om en person i bedrägligt syfte skulle använda någon annans pass som redan innehåller en visering, kommer det omedelbart att upptäckas vid gränspassagen att personen i fråga inte är densamme som den som ansökte om den ursprungliga viseringen, eftersom de biometriska kännetecknen i VIS inte överensstämmer. Led b i den nya punkt III 1.2 i de gemensamma konsulära anvisningarna innehåller vissa undantag som grundar sig på resultaten av diskussionerna i arbetsgruppen för viseringar och strategiska kommittén för invandring, gränser och asyl (Scifa). Undantagen gäller barn under sex års ålder. För att skapa garantier för att de uppgifter som lagras är tillförlitliga tas inga fingeravtryck på barn som inte har fyllt sex år, eftersom sådana fingeravtryck inte är av tillräcklig kvalitet för sökningar i datasystem. Fingeravtryck från barn som är mellan sex och tolv år gamla medger endast en-till-en-jämförelser (i stora databaser är det svårare av använda dessa fingeravtryck). Eftersom förordning (EG) nr 539/2001 föreskriver en möjlighet att göra undantag från viseringskravet för innehavare av diplomatpass, tjänstepass och andra officiella pass, bör medlemsstaterna också ha möjlighet att undanta dessa kategorier från kravet på inläsning och registrering av biometriska kännetecken. För varje undantag krävs att noteringen ”ej tillämpligt” görs i VIS-systemet, så att tjänstemännen vid gränskontrollen blir förvarnade om att några fingeravtryck aldrig har tagits. Mot bakgrund av införandet av registrering av biometriska kännetecken måste sökanden inställa sig personligen, åtminstone första gången en ansökan lämnas in. Den möjlighet att använda resebyråer m.m. som föreskrivs i punkt VIII 5.2 i de gällande gemensamma konsulära anvisningarna bibehålls dock vid upprepade ansökningar, eftersom sökandena inte nödvändigtvis måste inställa sig personligen. De kunde lämna in sin andra ansökan via en resebyrå, till exempel. Möjligheten till ”utläggning” har generellt beaktats för att skapa förutsättningar att tillhandahålla en rättslig ram. Det måste tydligt framgå att utläggning endast kan komma i fråga inom vissa gränser, eftersom behörigheten att utfärda viseringar måste förbli hos medlemsstaterna. Tidsbeställningar och till och med mottagandet av ansökningsformulären och upptagningen av biometriska kännetecken kan utföras av en extern tjänsteleverantör, om detta är nödvändigt för att medlemsstaterna korrekt skall uppfylla sina skyldigheter enligt EG-lagstiftningen om utfärdande av viseringar, särskilt mot bakgrund av omständigheterna på platsen, inklusive antalet viseringsansökningar. Det är viktigt att se till att alla relevanta bestämmelser om uppgiftsskydd följs. Det gäller såväl vid valet av tjänsteleverantör som vid ingåendet av det nödvändiga avtalet. Därför skall medlemsstaterna i samband med att de ingår ett sådant avtal se till att det innehåller relevanta bestämmelser om uppgiftsskydd. Konsulära tjänstemän skall övervaka att dessa bestämmelser följs. Medlemsstaterna ansvarar för att bestämmelserna om uppgiftsskydd följs, även vid utläggning. När möjligheten till utläggning används får sökandens avgifter för handläggningen av viseringsansökan inte överstiga den avgift som anges i bilaga 12. Sökanden får alltså inte drabbas av några tillskjutande kostnader. Genom ändringen av punkt VII skapas förutsättningar för samarbete mellan medlemsstaterna och att inrätta gemensamma ansökningskontor. Därutöver införs en ”förhandskontroll” i syfte att hänvisa den sökande till den medlemsstat som är ansvarig för att handlägga hans eller hennes ansökan. När medlemsstaterna organiserar sina konsulära tjänster bör de ha möjlighet att samarbeta, och även att inrätta gemensamma ansökningskontor, varvid hänsyn bör tas till de befintliga möjligheterna för en medlemsstat att företräda en annan samt den nya möjligheten till begränsad representation (limited representation) som införs i punkt II 1.2 b. Det kan finnas platser där gemensamma ansökningskontor inte lämpar sig på grund av det stora antalet ansökningar och där varje medlemsstat utrustar sitt eget konsulat. Medlemsstaterna är inte tvungna att samarbeta och delta i de gemensamma ansökningskontoren om de inte vill. Det är upp till medlemsstaterna själva att genom förhandlingar komma fram till om de vill samarbeta och i vilken form detta skall ske. Om medlemsstaterna kommer fram till att de vill samarbeta, måste de dock använda sig av ett av de alternativ som de gemensamma konsulära anvisningarna definierar den rättsliga ramen för. Det är önskvärt att medlemsstaterna samarbetar och tar del i organiseringen av de gemensamma ansökningskontoren eller samlokalisering i syfte att förbättra det gemensamma genomförandet av VIS. Ramen för samarbetet, vari ingår sådana aspekter som kostnadsdelning m.m., bör bli föremål för överenskommelser mellan de deltagande medlemsstaterna. De bör fastställa vilken lösning som skall väljas för varje land eller region i ett tredjeland. En förteckning bör upprättas över vilken lösning som valts för varje land eller region i ett tredjeland. Denna förteckning bör offentliggöras och regelbundet aktualiseras. Artikel 2 I syfte att undersöka hur inrättandet av gemensamma ansökningskontor och andra former av samarbete förlöper kommer kommissionen att lägga fram en rapport om tillämpningen av denna förordning. Artikel 3 Detta är en standardbestämmelse. |

2006/0088 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om ändring av de gemensamma konsulära anvisningarna angående viseringar till diplomatiska beskickningar och karriärkonsulat i samband med införandet av biometri samt bestämmelser om organiseringen av mottagandet och behandlingen av viseringsansökningar

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 62.2 b ii,

med beaktande av kommissionens förslag[1],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[2], och

av följande skäl:

1. För att säkra en tillförlitlig kontroll och identifiering av viseringssökande är det nödvändigt att bearbeta biometriska uppgifter i informationssystemet för viseringar (VIS) som upprättades genom rådets beslut 2004/512/EG av den 8 juni 2004[3] och att skapa en rättslig ram för upptagningen av dessa biometriska kännetecken. Vidare kräver genomförandet av VIS nya organiseringsformer för hur viseringsansökningarna skall mottas.

2. Införandet av biometriska kännetecken i VIS är ett viktigt steg mot att börja utnyttja nya uppgifter, som på ett tillförlitligare sätt kan etablera kopplingen mellan innehavaren av en visering och dennes pass för att undvika användning av falska identiteter. Därför bör viseringssökandens personliga inställelse – åtminstone vid den första ansökan – vara ett av grundkraven vid utfärdandet av en visering med registrering av biometriska kännetecken i VIS.

3. Valet av biometriska kännetecken görs i [Europaparlamentets och rådets förordning om informationssystemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse]. I denna förordning definieras standarderna för insamlingen av dessa biometriska kännetecken med hjälp av hänvisningar till relevanta bestämmelser som fastställts av Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO). Inga andra tekniska specifikationer krävs för att säkerställa driftskompatibilitet.

4. För att underlätta registreringen av viseringssökande och minska medlemsstaternas kostnader måste, vid sidan av den befintliga ramen, nya organisatoriska möjligheter tillkomma för hur medlemsstaterna kan företräda varandra. För det första bör ett specifikt upplägg för hur medlemsstaterna företräder varandra införas i de gemensamma konsulära anvisningarna, som inskränker sig till att motta viseringsansökningar samt läsa in och registrera biometriska kännetecken.

5. Andra alternativ bör införas, t.ex. samlokalisering, gemensamma ansökningskontor och möjligheten att lägga ut verksamhet på entreprenad. En lämplig rättslig ram för dessa alternativ bör tas fram, varvid hänsyn särskilt skall tas till uppgiftsskyddsfrågorna. Enligt den rättsliga ram som införs bör medlemsstaterna själva kunna bestämma vilken typ av organisationsstruktur de vill använda i olika tredjeländer. Närmare upplysningar om dessa strukturer bör offentliggöras av kommissionen.

6. När medlemsstaterna organiserar sitt samarbete bör de se till att sökanden hänvisas till den medlemsstat som är ansvarig för behandlingen av hans eller hennes ansökan.

7. Bestämmelser måste antas för situationer där medlemsstaternas centrala myndigheter beslutar att lägga ut delar av viseringshanteringsprocessen på entreprenad till en extern tjänsteleverantör. Denna typ av arrangemang bör strikt överensstämma med de allmänna principerna för utfärdandet av viseringar och respektera uppgiftsskyddskraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter.

8. Medlemsstaternas avtal med externa tjänsteleverantörer bör innehålla bestämmelser om dessas exakta ansvar, direkt och fullkomlig tillgång till deras lokaler, sökandenas information, konfidentialitet och omständigheter samt villkor och förfaranden om avtalet skall avbrytas tillfälligt eller upphävas.

9. För att se till att uppgiftsskyddet efterlevs har samråd skett med dels den arbetsgrupp som bildats enligt artikel 29 i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter, dels med Europeiska datatillsynsmannen.

10. Medlemsstaterna bör kunna tillåta vissa kategorier av sökande eller samtliga sökande att direkt vända sig till deras konsulat eller diplomatiska beskickningar av humanitära eller andra skäl.

11. För att underlätta förfarandet vid en eventuell därpå följande ansökan bör det vara möjligt att kopiera biometriska uppgifter från den första ansökan inom en period av 48 månader i överensstämmelse med den lagringsperiod som fastställts i VIS-förordningen. Efter denna period bör en ny upptagning ske av de biometriska kännetecknen.

12. Till följd av kravet på att uppta biometriska kännetecken bör kommersiella mellanhänder, t.ex. resebyråer, inte längre användas för den första ansökan utan endast för de därpå följande.

13. De gemensamma konsulära anvisningarna angående viseringar till diplomatiska beskickningar och karriärkonsulat bör därför ändras i enlighet med detta.

14. Kommissionen bör två år efter det att den trätt i kraft lägga fram en rapport om tillämpningen av denna förordning som beskriver hur inläsningen och registreringen av biometriska kännetecken genomförts, principen om den ”första ansökan” och organiseringen av mottagandet och behandlingen av viseringsansökningar.

15. Subsidiaritetsprincipen är tillämplig eftersom förslaget inte omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet. Denna förordning går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen i enlighet med artikel 5 tredje stycket i fördraget.

16. För att målet med den föreslagna åtgärden, dvs. införande av gemensamma standarder och driftskompatibla biometriska kännetecken, skall kunna uppnås är det nödvändigt och lämpligt att fastställa regler för samtliga medlemsstater som tillämpar Schengenkonventionen. Denna förordning går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen i enlighet med artikel 5 tredje stycket i fördraget.

17. I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om Danmarks ställning som är fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning och är därför inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning. Eftersom denna förordning bygger på Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV i tredje delen av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, skall Danmark, i enlighet med artikel 5 i nämnda protokoll, inom en tid av sex månader efter det att rådet har antagit denna förordning besluta huruvida det skall genomföra den i sin nationella lagstiftning.

18. När det gäller Norge och Island utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och vidareutvecklingen av Schengenregelverket, en vidareutveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1.B i rådets beslut 1999/437/EG av den 17 maj 1999 om vissa tillämpnings­föreskrifter för det avtalet[4].

19. Förordningen innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilket Förenade kungariket inte deltar enligt rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. Förenade kungariket deltar därför inte i antagandet av förordningen och är inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.

20. Förordningen innebär en vidareutveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket i vilket Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2000/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. Irland deltar därför inte i antagandet av förordningen och är inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.

21. När det gäller Schweiz utgör förordningen en vidareutveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket i den mening som avses i avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genom­förandet, tillämpningen och vidareutvecklingen av Schengenregelverket, vilka omfattas av det område som avses i artikel 4.1 i rådets beslut om undertecknande på Europeiska gemenskapens vägnar och provisorisk tillämpning av vissa bestämmelser i detta avtal.

22. Denna förordning utgör en rättsakt som bygger på Schengenregelverket eller som på annat sätt hänför sig till det regelverket i den mening som avses i artikel 3.2 i 2003 års anslutningsakt.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De gemensamma konsulära anvisningarna angående viseringar till diplomatiska beskickningar och karriärkonsulat skall ändras på följande sätt:

(1) Punkt II.1.2 skall ändras på följande sätt:

(a) I led b skall följande mening läggas till:

”En medlemsstat kan alltså också företräda en eller flera andra medlemsstater endast genom att motta ansökningar och läsa in och registrera biometriska kännetecken. Relevanta bestämmelser i 1.2 c och e skall tillämpas. Mottagandet och överföringen av akter och uppgifter till det företrädda konsulatet skall ske under iakttagande av relevanta uppgiftsskydds- och säkerhetsregler”.

(b) Led d skall ersättas med följande:

”Utfärdandet av enhetliga viseringar i enlighet med a och b återspeglas i den tabell över utlandsrepresentationer som utfärdar enhetliga viseringar som finns i bilaga 18.”

(2) Punkt III.1 skall ersättas med följande:

1.1 Formulär för viseringsansökan – antal formulär

Tredjelandsmedborgare skall även vara tvungna att fylla i formuläret för enhetlig visering. Ansökningar om enhetlig visering skall göras på det harmoniserade formuläret, varav ett provexemplar återfinns i bilaga 16.

Åtminstone ett exemplar av formuläret för viseringsansökan skall fyllas i, vilket bl.a. kan användas för samråd med den centrala myndigheten. När nationella administrativa förfaranden så kräver kan de fördragsslutande parterna begära flera kopior.

1.2. Biometriska kännetecken

a) Medlemsstaterna skall samla in biometriska kännetecken bestående av ansiktsbild och tio fingeravtryck från sökanden i enlighet med vad som fastställts i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt i Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter.

Vid inlämnandet av den första viseringsansökan skall varje sökande vara tvungen att inställa sig personligen. Vid det tillfället skall följande biometriska kännetecken samlas in:

- ett fotografi som skannats eller tagits vid ansökningstillfället och

- tio platta fingeravtryck som tagits digitalt.

För eventuella därpå följande ansökningar skall de biometriska kännetecknen kopieras från den första ansökan, under förutsättning att denna inte är äldre än 48 månader. Efter denna tidsrymd skall en därpå följande ansökan betraktas som en ”första ansökan”.

De tekniska kraven i fråga om fotografiet och fingeravtrycken skall uppfylla internationella normer enligt ICAO-dokument 9303 del 1 (pass) 6:e utgåvan[5].

Upptagningen av de biometriska kännetecknen skall göras av kvalificerad och vederbörligen bemyndigad personal på den diplomatiska beskickningen eller på konsulatet eller, under deras överinseende, av den externa tjänsteleverantör som avses i punkt 1.B.

Inmatningen av uppgifterna i informationssystemet för viseringar (VIS) får endast göras av vederbörligen bemyndigad konsulatspersonal i enlighet med artikel 4.1, artikel 5 och artiklarna 6.5 och 6.6 i VIS-förordningen.

b) Undantag

Följande sökande skall undantas från kravet på att lämna fingeravtryck:

- Barn under 6 år.

- Personer som det är fysiskt omöjligt att ta fingeravtryck på. Om det dock går att ta avtryck på färre än tio fingrar skall så ske.

Medlemsstaterna kan medge undantag från kravet om insamling av biometriska kännetecken för innehavare av diplomatpass, tjänstepass eller officiella pass samt särskilda pass.

I vart och ett av dessa fall skall orden ”ej tillämpligt” föras in i VIS.

(3) I del VII: Punkt 1 skall ersättas med följande text:

1 A Organisering av mottagande och behandling av viseringsansökningar

Varje medlemsstat skall ansvara för organiseringen av mottagandet och behandlingen av viseringsansökningar.

På varje plats skall medlemsstaterna antingen utrusta sitt konsulat med erforderlig utrustning för upptagning/insamling av biometriska kännetecken eller, utan att det påverkar tillämpningen av ovanstående möjligheter att företrädas av andra medlemsstater, besluta att samarbeta med en eller flera andra medlemsstater. Allt samarbete skall antingen ta formen av samlokalisering, inrättande av ett gemensamt ansökningskontor eller samarbete med externa partner.

a) Om alternativet ”samlokalisering” väljs, skall personal från en eller flera medlemsstaters diplomatiska och konsulära beskickningar behandla ansökningarna (inklusive biometriska kännetecken) som inlämnats till dem på en annan medlemsstats diplomatiska och konsulära beskickning och dela utrustningen med denna medlemsstat. De berörda medlemsstaterna skall enas om hur länge samlokaliseringen skall vara samt villkor för dess upphörande liksom hur stor del av expeditionsavgiften som skall erhållas av den medlemsstat vars diplomatiska eller konsulära beskickning används.

b) Om ”gemensamma ansökningskontor” inrättas sammanförs personal från två eller flera medlemsstaters diplomatiska beskickningar i en byggnad och tar där emot de viseringsansökningar (inklusive biometriska kännetecken) som är avsedda för dem. Sökandena skall hänvisas till den medlemsstat som ansvarar för behandlingen av viseringsansökan. Medlemsstaterna skall enas om hur länge detta samarbete skall vara samt villkoren för dess upphörande liksom för förrdelningen av kostnaderna mellan de deltagande medlemsstaterna. En medlemsstat skall ansvara för avtal med avseende på logistik och diplomatiska förbindelser med värdlandet.

c) Samarbete med externa tjänsteleverantörer i enlighet med 1.B

1.B Samarbete med externa tjänsteleverantörer

Om det av skäl som beror på konsulatets lokala situation inte är lämpligt att utrusta det för upptagning/insamling av biometriska kännetecken eller att ordna med samlokalisering eller ett gemensamt ansökningskontor kan en eller flera medlemsstater gemensamt samarbeta med en extern tjänsteleverantör när det gäller mottagandet av viseringsansökningar (inklusive biometriska kännetecken). I så fall skall berörd medlemsstat/berörda medlemsstater fortsatt ansvara för efterlevnaden av uppgiftsskyddsreglerna vid behandlingen av viseringsansökningarna.

1.B.1 - Typer av samarbete med externa tjänsteleverantörer

Samarbetet med externa tjänsteleverantörer skall utformas på ett av följande sätt:

a) Den externa tjänsteleverantören fungerar som en teletjänstcentral som ger allmän information om kraven för att ansöka om visering och ansvarar för tidsbeställning.

b) Den externa tjänsteleverantören ger allmän information om kraven för att ansöka om visering, samlar in ansökningar, styrkande handlingar och biometriska uppgifter från de sökande samt tar emot expeditionsavgiften (i enlighet med punkt VII.4 och bilaga 12) och överför ifyllda akter och uppgifter till den medlemsstats diplomatiska eller konsulära beskickning som är behörig att behandla ansökan.

1.B.2 - Medlemsstaternas skyldigheter

Berörda medlemsstater skall välja en extern tjänsteleverantör som är i stånd att vidta alla tekniska och organisatoriska säkerhetsåtgärder och lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder som begärs av medlemsstaten/medlemsstaterna för att skydda personuppgifter mot förstöring genom olyckshändelse eller otillåtna handlingar eller förlust genom olyckshändelse samt mot ändringar, otillåten spridning av eller otillåten tillgång till uppgifterna, särskilt om behandlingen innefattar överföring av uppgifter i ett nätverk liksom mottagande och överföring av akter och uppgifter till konsulatet samt mot varje annat slag av otillåten behandling.

Vid valet av externa tjänsteleverantörer skall medlemsstaternas diplomatiska eller konsulära beskickningar noga granska företagets betalningsförmåga och tillförlitlighet (inklusive nödvändiga tillstånd, företagsregistrering, bolagsstadga och bankavtal) och skall försäkra sig om att några intressekonflikter inte föreligger.

Externa tjänsteleverantörer får inte av någon som helst anledning ha tillgång till informationssystemet för viseringar (VIS). Åtkomst till VIS skall uteslutande vara reserverad för vederbörligen bemyndigad personal på diplomatiska beskickningar eller konsulat.

Berörda medlemsstater skall ingå avtal med den externa tjänsteleverantören i enlighet med artikel 17 i direktiv 95/46. Innan avtal ingås skall medlemsstatens berörda diplomatiska beskickning eller konsulat som ett led i det lokala konsulära samarbetet informera övriga medlemsstaters diplomatiska eller konsulära beskickningar samt kommissionens delegation varför avtalet behövs.

Förutom de skyldigheter som fastställs i artikel 17 i direktiv 95/46 skall avtal även innehålla bestämmelser som

a) definierar tjänsteleverantörens exakta ansvar,

b) ålägger tjänsteleverantören att agera enligt ansvariga medlemsstaters anvisningar och att endast behandla uppgifterna i syfte att bearbeta viseringsansökningarnas personuppgifter å de ansvariga medlemsstaternas vägnar i enlighet med direktiv 95/46,

c) ålägger tjänsteleverantören att förse de sökande med den information som anges i förordning ……..[utkastet till VIS-förordning],

d) ger konsulär personal ständig tillgång till tjänsteleverantörens lokaler,

e) ålägger tjänsteleverantören att iaktta konfidentialitetsregler (inklusive skydd av uppgifter som insamlats med avseende på viseringsansökningar),

f) innehåller en klausul om avtalets avbrytande och upphävning.

Berörda medlemsstater skall övervaka genomförandet av avtalet, bland annat

a) den allmänna information som lämnas av tjänsteleverantören till de som ansöker om visering,

b) tekniska och organisatoriska säkerhetsåtgärder och lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda personuppgifter mot förstöring genom olyckshändelse eller otillåtna handlingar eller förlust genom olyckshändelse samt mot ändringar, otillåten spridning av eller otillåten tillgång till uppgifterna, särskilt om behandlingen innefattar överföring av uppgifter i ett nätverk, och mot varje annat slag av otillåten behandling samt mottagandet och översändandet av akter och uppgifter till konsulatet,

c) upptagning av biometriska kännetecken, och

d) åtgärder som vidtagits för att säkra efterlevnaden av uppgiftsskyddsbestämmelserna.

Det totala beloppet av avgifter som tas ut av den externa tjänsteleverantören för behandling av viseringsansökan får inte överskrida den avgift som fastställs i bilaga 12.

De berörda medlemsstaternas konsulära personal skall utbilda tjänsteleverantören så att denne bibringas de kunskaper som behövs för att erbjuda lämpliga tjänster och tillräcklig information till personer som ansöker om visering.

1.B.5 - Information

Exakt information om hur tidsbeställning görs och viseringsansökningar lämnas in skall meddelas allmänheten genom medlemsstaternas diplomatiska eller konsulära beskickningars försorg.

1.C Bibehållen möjlighet för sökandena att direkt vända sig till medlemsstaternas diplomatiska eller konsulära beskickningar

Oavsett vilken typ av samarbete som valts får medlemsstater besluta att bibehålla möjligheten att låta sökandena direkt vända sig till sina diplomatiska eller konsulära beskickningar och där lämna in sina viseringsansökningar. Medlemsstaterna skall säkra en kontinuitet i mottagandet och behandlingen av viseringsansökningarna om samarbetet med andra medlemsstater eller någon annan typ av extern tjänsteleverantör plötsligen skulle avbrytas.

1.D Beslut och offentliggörande

Medlemsstaterna skall informera kommissionen om hur de avser att organisera mottagandet och behandlingen av viseringsansökningar på varje plats där det finns ett konsulat. Kommissionen kommer att se till att informationen offentliggörs på lämpligt sätt.

Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna de avtal som de ingår:

(4) Punkt VIII.5.2 ändras på följande sätt:

a) Titeln skall ersättas med följande:

5.2. Samarbetet mellan medlemsstaternas diplomatiska och konsulära beskickningar och kommersiella mellanhänder.

b) Följande mening skall införas mellan rubriken och punkt 5.2 a:

Vid upprepade ansökningar i den mening som avses i punkt III.1.2 får medlemsstater tillåta sina diplomatiska eller konsulära beskickningar att samarbeta med kommersiella mellanhänder (dvs. privata administrativa byråer, transportbolag eller resebyråer (researrangörer och detaljhandlare).

Artikel 2

Kommissionen skall inom två år efter det att denna förordning trätt i kraft lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om dess genomförande.

Artikel 3

Denna förordning träder i kraft den dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

[1] EUT C […], […], s. […].

[2] EUT C […], […], s. […].

[3] EUT L 213, 15.6.2004, s. 5.

[4] EGT L 176, 10.7.1999, s. 31.

[5] De tekniska kraven är desamma som för pass som medlemsstaterna utfärdar till sina medborgare i enlighet med förordning (EG) nr 2252/2004.