Yttrande från Regionkommittén om:

- "Kommissionens meddelande till medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för gemenskapsinitiativet för landsbygdens utveckling (Leader+)",

- "Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för program inom ramen för gemenskapsinitiativet Equal för vilka medlemsstaterna uppmanas lämna in förslag till stöd", och

- "Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för ett gemenskapsinitiativ för transeuropeiskt samarbete som syftar till att stimulera harmonisk och balanserad utveckling i Europa (Interreg)"

(2000/C 156/04)

BAKGRUND

"Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för ett gemenskapsinitiativ för transeuropeiskt samarbete som syftar till att stimulera harmonisk och balanserad utveckling i Europa" (Interreg) (KOM(1999) 479 slutlig).

"Kommissionens meddelande till medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för gemenskapsinitiativet för landsbygdens utveckling (Leader+)" (KOM(1999) 475 slutlig).

"Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för program inom ramen för gemenskapsinitiativet Equal för vilka medlemsstaterna uppmanas lämna in förslag till stöd" (KOM(1999) 476 slutlig).

Kommissionens beslut av den 25 oktober 1999 att i enlighet med artikel 265 första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

Presidiets beslut av den 2 juni 1999 att ge utskott 1 (regionalpolitik, strukturfonder, ekonomisk och social sammanhållning, samarbete över nations- och regiongränser) i uppdrag att utarbeta kommitténs yttrande i frågan.

Det bidrag som utarbetats av utskottet för socialpolitik, folkhälsa, konsumentskydd, forskning och turism (utskott 5). Föredragande: Mae Sexton, ledamot av Longford County Council, IRL-ELDR.

Det bidrag som utarbetats av utskottet för jordbruk, landsbygdsutveckling och fiskeri (utskott 2). Föredragande: José Correia, kommunstyrelsens ordförande i Tavira, P-PPE.

Det utkast till yttrande (CdR 219/99 rév. 3) som antogs av utskott 1 den 1 december 1999. Föredragande: Vibeke Storm Rasmussen, borgmästare i Köpenhamns amt, DK-PSE.

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 32:a plenarsession den 16-17 februari 2000 (sammanträdet den 17 februari).

1. Inledning

1.1. Mot bakgrund av kommissionens meddelande om gemenskapsinitiativen 2000-2006 (kommissionens arbetsprogram nr 97/020) och kommissionens meddelande till medlemsstaterna om fastställande av riktlinjer för ett gemenskapsinitiativ för transeuropeiskt samarbete som syftar till att stimulera harmonisk och balanserad utveckling i Europa (Interreg; KOM(1999) 479 slutlig) har Regionkommittén utarbetat ett yttrande om gemenskapsinitiativen 2000-2006. Detta yttrande är Regionkommitténs bidrag till diskussionen om gemenskapsinitiativen Interreg, Leader+ och Equal under kommande strukturfondsperiod. Urban-initiativet behandlas inte i detta yttrande.

1.2. Regionkommittén uppmanar kommissionen och medlemsstaternas representanter i de kommittéer som ansvarar för de enskilda gemenskapsinitiativen att i enlighet med detta yttrande tillgodose regionernas och kommunernas intressen.

2. Allmänna kommentarer om gemenskapsinitiativen

2.1. Gemenskapsinitiativen är av stort värde och intresse för de lokala och regionala myndigheterna i EU. Det är ofta de regionala och lokala myndigheterna som antingen administrerar programmen eller genomför projekten. Därför välkomnar Regionkommittén att man har fäst större vikt vid de regionala och lokala myndigheternas deltagande i gemenskapsinitiativen under kommande strukturfondsperiod.

2.2. Med hänvisning till subsidiaritetsprincipen betonar kommittén att både utformningen och genomförandet av strategier och program i första hand faller inom de lokala och regionala myndigheternas behörighetsområde.

2.3. Regionkommittén stöder i stort den föreslagna koncentrationen av stöd till gemenskapsinitiativen, varigenom de nuvarande tretton initiativen reduceras till fyra. I gemenskapsinitiativen tas i stor utsträckning hänsyn till både kontinuitetsprincipen och de aktuella utvecklingstendenserna.

>Plats för tabell>

2.4. Regionkommittén välkomnar den förenkling som innebär att varje gemenskapsinitiativ enbart finansieras genom en strukturfond. Interreg och Urban finansieras genom Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF), Leader+ finansieras genom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), och Equal finansieras genom Europeiska socialfonden (ESF). Inom ramen för varje gemenskapsinitiativ kan man alltså vidta åtgärder som täcks av andra fonder. Det betyder till exempel att Interreg också skall kunna stödja verksamheter som vanligtvis omfattas av social- eller jordbruksfonden. På så sätt säkerställer man att insatsen inom varje gemenskapsinitiativ i högre grad inriktas på problemen som skall lösas och behoven inom de myndigheters ansvarsområde som använder stödet. Det underlättar den administrativa bördan, men ställer särskilda krav på de myndigheter som är ansvariga för strukturfonderna.

2.5. Gemenskapsinitiativen kompletterar övriga strukturfondsinitiativ i de områden som kommer i fråga för stöd enligt mål 1, 2 och 3. Det är därför nödvändigt att samordna programmen inom ramen för gemenskapsinitiativen med medlemsstaternas programplaneringsdokument och de operationella programmen.

2.6. Regionkommittén välkomnar att "nedifrån-och-upp-metoden" och regionalt och lokalt ansvar och deltagande (partnerskapsprincipen) är bland de viktigaste principerna i de nya gemenskapsinitiativen. Det är viktigt att de regionala och lokala myndigheterna spelar en central roll i både utformningen, genomförandet och utvärderingen av programmen. De regionala och lokala myndigheterna är närmast medborgarna och vet därför hur man bäst hanterar dessa utmaningar. Med tanke på detta bör det framhållas att det krävs ett välutvecklat partnerskap under programmets inledningsskede mellan medlemsstaten och de organisationer och föreningar som företräder de lokala och regionala myndigheter som genomför programmet.

2.7. Förvaltnings- och utvärderingsstrukturerna bör vara så enkla och obyråkratiska som möjligt och beslutsprocessen bör förenklas. Därför bör de administrativa strukturerna skärpas.

2.8. Gemenskapsinitiativen har till syfte att stödja initiativ av typisk gemenskapskaraktär. Stöd inom ramen för gemenskapsinitiativen bör därför inte vara beroende av om projektet utförs i ett av gemenskapens målområden eller inte. Däremot bör samhörighetspolitiken bidra till stödutjämning mellan regionerna genom gemenskapens urval av målområden och regionala program.

2.9. Regionkommittén anser att det är viktigt att samarbetsparterna uppträder likställda inom ramen för gemenskapsinitiativen.

2.10. Den 1 juli 1999 beslutade rådet att avsätta ca 10,4 miljarder euro (1999 års priser) till gemenskapsinitiativen, varav 4875 miljoner euro till Interreg, 700 miljoner euro till Urban, 2020 miljoner euro till Leader+ och 2847 miljoner euro till Equal.

2.11. Regionkommittén konstaterar att stöd till gemenskapsinitiativen reduceras under den kommande perioden 2000-2006.

Interreg

3. Kommentarer beträffande Interreg

3.1. Målet med det nya Interreg-initiativet är att främja gränsöverskridande, transnationellt och transregionalt samarbete i syfte att säkerställa en balanserad utveckling i Europa.

3.2. Regionkommittén välkomnar och erkänner de lokala och regionala myndigheternas stärkta roll inom ramen för Interreg III.

3.3. Regionkommittén ställer sig positiv till att initiativet bygger på erfarenheterna från tidigare Interreg-program, samt att erfarenheterna från de nyskapande projekten enligt artikel 10 i ERUF ingår i Interreg.

3.4.

>Plats för tabell>

3.5. Regionkommittén anser att det är viktigt att programmen inom ramen för område A, B och C inte överlappar varandra, utan att de kompletterar varandra och därmed möjliggör ett brett spektrum av samarbetsformer och samarbetsrelationer. På så sätt kommer både myndigheter, som enbart i begränsad utsträckning har deltagit i interregionalt samarbete, och mer erfarna regioner och städer att få möjlighet att delta i Interreg-samarbetet.

3.6. Regionkommittén anser att man bör förenkla förvaltningen av Interreg-medel genom att decentralisera beslutsprocessen till de berörda parterna och uppnå den rätta balansen mellan förenkling och flexibilitet och på så sätt säkerställa att stödet utbetalas snabbt och effektivt. Därför bör ansvarsfördelningen mellan det vertikala och horisontella partnerskapet bli tydligare, byråkratin minskas och övervakningen, utvärderingen och kontrollen skärpas, så att en förbättrad och sund finansiell förvaltning kan säkerställas.

3.7. Kommittén anser att det är viktigt att etablera verkliga gränsöverskridande och transnationella åtgärder och förvaltningsenheter. Ett verkligt gränsöverskridande samarbete kännetecknas bland annat av en gemensam beslutsstruktur som omfattar både programutveckling, urval av projekt, finansiering och gemensamma administrativa strukturer.

3.8. Regionkommittén konstaterar med tillfredsställelse att kommissionen planerar att anslå globalt stöd direkt till varje Interreg III-program. Programmen fungerar bäst om "nedifrån-och-upp-principen" tillämpas, dvs. om regionala och lokala parter själva tar initiativ, och urvalet av projekt sker i partnerskap mellan de lokala och regionala instanserna och arbetsmarknadens parter. Gemensamt fattas beslut om vilka åtgärder som ingår i programmet och därför bör stödjas.

3.9. Regionkommittén välkomnar att upp till 100 % finansiering kan beviljas för upprättande och utveckling av strukturer för gemensam programplanering, uppföljning och programförvaltning (tekniskt bistånd).

3.10. Den offentliga sektorn är strukturerad på olika sätt i skilda delar av Europa, och definitionen på offentliga åligganden och medel varierar. Med erfarenheterna från de nuvarande Interreg-programmen som utgångspunkt rekommenderar Regionkommittén att man, med beaktande av gällande konkurrensregler, överväger att tillåta vissa former av privata medel som medfinansiering till EU:s stöd, så att dessa medel jämställs med offentlig medfinansiering. Dessa medel kan exempelvis komma från fackföreningar, icke-statliga organisationer eller föreningar som stöder mer allmänna mål. Medfinansieringen skall bedömas på grundval av stödets ändamål snarare än var det kommer ifrån.

3.11. Regionkommittén konstaterar att kommissionens översikt över stödberättigade gränsområden inom ramen för Interreg II A och geografiska avgränsningar för makroregioner inom ramen för Interreg II B har justerats i de nya Interreg-riktlinjerna.

3.12. Regionkommittén stöder kommissionens förslag om att inrätta ett observationsorgan för gränsöverskridande, transnationellt och mellanregionalt samarbete, under förutsättning att detta inte finansieras på bekostnad av de finansiella anslagen till Interreg-programmen. Det finns behov av ett system för att samordna, utbyta och sprida erfarenheter från internationellt samarbete.

4. Område A: Gränsöverskridande samarbete (Interreg III A)

4.1. Många av gränserna mellan Europas länder har fastlagts under 1900-talet. De konflikter och den misstro som uppstår i samband med att en gräns förändras ersätts först efter lång tid av fredlig samexistens och positivt samarbete. I synnerhet i länder som gränsar till länder i Central- och Östeuropa märker man att en gräns snarare utgör en skiljelinje mellan två länder än en mötesplats för dessa länder. Det är därför av stor betydelse att man fortsätter att prioritera stöd till samarbete över EU:s yttre gränser - även i kustområden.

4.2. Det gränsöverskridande samarbetet fyller en viktig funktion när det gäller att förbättra den ömsesidiga historiska, kulturella och politiska förståelsen mellan befolkningarna och i försök att undanröja språkliga, kulturella, politiska och administrativa hinder för samarbete över gränserna.

4.3. Regionkommittén delar kommissionens uppfattning att de nuvarande Interreg II A-regionerna bör ligga till grund för beslut om kommande program för gränsöverskridande samarbete. Regionkommittén noterar med glädje att även EU:s yttre gränser betonas i riktlinjerna. Interreg III A är ett program som har stor betydelse för utjämningen av de regionala skillnaderna i levnadsstandarden, särskilt längs den långa gränsen mellan EU och Ryssland. Interreg III A-programmet hjälper de baltiska länder som ansökt om medlemskap att tillägna sig unionens utvecklingspolitik.

4.4. För de regioner som utgör ösamhällen eller gränsar till havet sker kommunikation och kontakt över havet. Det är viktigt att dessa kommunikationsvägar förbättras och byggs ut för att inre marknadens gränsöverskridande arbetsmarknad, näringsliv, utbildningssektor och kulturella liv i högre grad skall utgöra en helhet. Följaktligen bör en viss flexibilitet införas som gör det möjligt för öarna att utnyttja område A, i synnerhet de regioner som är avlägset belägna och berörs av avskaffandet av gemenskapsinitiativet Regis.

4.5. Regionkommittén noterar därför med glädje att vissa maritima gränser även i fortsättningen faller inom ramen för Interreg III A. Att nuvarande välfungerande, naturliga maritima samarbetsregioner även fortsättningsvis kan beviljas stöd gynnar i synnerhet ösamhällen och isolerade och avlägsna områden.

4.6. Det finns ett betydande antal exempel på verkliga gränsöverskridande administrativa strukturer inom Interreg, däribland "Euregio"-samarbetet. Eftersom Euregio-samarbetet bygger på decentraliserade, transnationella, politiska och administrativa strukturer anser Regionkommittén att begreppet "Euregio" inte bör vara en förutsättning för att en region skall kunna erhålla stöd inom ramen för Interreg III A-program, även om det bör betraktas som en fördel.

4.7. Kommissionen föreslår att man endast inför ett enda program för varje nationell gräns med särskilda delprogram för mindre gränsöverskridande samarbetsområden. Regionkommittén påpekar emellertid att man inom ramen för Interreg III A-regionerna arbetar utifrån egna politiska prioriteringar som inte kan föras samman i ett enda centralt program inom varje nationell gräns. Att avlägsna den administrativa och finansiella beslutsprocessen från det horisontella partnerskapet mellan de regionala och lokala parterna och arbetsmarknadsparterna i regionen strider dessutom mot "nedifrån-och-upp-principen". Därför uppmanar Regionkommittén att man även i fortsättningen håller isär de skilda samarbetsprogram som sträcker sig över samma nationella gräns.

4.8. Regionkommittén noterar med tillfredsställelse den mängd insatsområden som kommissionen föreslår som samarbetsområden inom vilka man ämnar införa gränsöverskridande utvecklingsstrategier. De gränsöverskridande programmen återspeglar de särskilda utmaningar som varje enskild gränsregion står inför. Det är därför viktigt att listan över samarbetsfrågor utgör en bred ram som även kan omfatta exempelvis lokalt och regionalt mediasamarbete.

4.9. Interreg III A-programmen bör bli flexiblare så att det inbördes samarbetet mellan programmen stärks på fyra nivåer; på programnivå, politisk och administrativ nivå och på projektnivå. Man bör kunna samarbeta mellan två eller flera program för att uppnå gemensamma målsättningar, samordna verksamheten och stödja gemensamma projekt. Genom denna flexibilitet bör program, där detta verkar rimligt, kunna omfatta regioner i fler än två länder, såsom samarbetsprojekten i gränsregionen mellan Belgien, Frankrike och Luxemburg.

4.10. Regionkommittén stöder den nuvarande bestämmelsen om att upp till 20 % av stödet inom ramen för gränsöverskridande program kan beviljas för projekt och åtgärder i områden som gränsar till gränsområden. En förutsättning för att stöd skall beviljas är att hela gränsområdet drar nytta av dessa medel, till exempel genom ökad rörlighet.

5. Område B: Transnationellt samarbete (Interreg III B)

5.1. Samarbetet inom område B skiljer sig från det inom område A bland annat genom att det geografiska området och antalet parter är större (makroregioner). Åtgärderna omfattar samarbete inom fysisk planering och regional utveckling. Inom ramen för område B finns det möjlighet att samarbeta med grannregioner utanför EU genom projekt som bidrar till att utforma och stödja gemensamma strategier för makroregionerna.

5.2. Den stödberättigade verksamheten inom ramen för Interreg III B bör utvidgas i förhållande till det nuvarande Interreg II C-programmet. Utöver analyser och studier bör stöd även beviljas för projekt med mer synliga resultat, till exempel mindre (infrastruktur-)investeringar och pilotprojekt. På så sätt ökar man mätbarheten av både verksamhet och resultat. Samtidigt bör begreppet fysisk planering utvidgas så att stöd kan beviljas till regional utveckling och företagsutveckling såsom teknisk utveckling och forskning, sysselsättningsfrämjande åtgärder och utbildning.

5.3. För att Interreg skall bidra positivt till EU:s framtida politik för fysisk planering anser Regionkommittén att initiativets operationella program, i den mån det är möjligt, bör ligga i linje med målsättningarna i Regional utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP). Interreg III B och ESDP bör stödja varandra så att rekommendationerna i ESDP, om ett mer balanserat polycentriskt territorium, en gynnsam utveckling, en mer balanserad transportinfrastruktur och respekt för natur och kulturarv, kan genomföras genom praktiska projekt.

5.4. Regionkommittén anser att makroregionerna inom område B bör vara öppna för regioner som positivt kan bidra till en gynnsam, harmonisk och balanserad utveckling. Närliggande regioner som har en naturlig koppling till makroregionen bör kunna delta i Interreg III B.

5.5. Det nuvarande Interreg II C-programmet framstår främst som ett nationellt program som även regionala och lokala myndigheter kan delta i. Det är emellertid inte baserat på de lokala och regionala myndigheternas prioriteringar för utvecklingen av de geografiska områden som programmet täcker. Därför bör man noga överväga huruvida de strukturer för programplanering och förvaltning som ligger till grund för Interreg II C skall utnyttjas inom ramen för de nya III B-programmen.

5.6. Regionkommittén anser att definitionen av samarbetsområden inom Interreg III B bör göras med godkännande från de regioner och regiongrupperingar som berörs, efter det att Interreg II C-samarbetsområdenas lämplighet utvärderats. Vid utvärderingen bör hänsyn tas till att tillämpningen av programmen går långsamt i vissa Interreg II C-områden.

6. Område C: Transnationellt samarbete (Interreg III C)

6.1. Interreg III C avser samarbete mellan regioner över hela Europa. Det är inte alla lokala och regionala myndigheter som har de geografiska villkor, de erfarenheter, den kapacitet eller den storlek som krävs för att delta i gränsöverskridande eller transnationellt samarbete inom ramen för område A eller B. Regionkommittén välkomnar därför de nya initiativen och bekräftar att det finns behov av medel för att stödja upprättandet av nätverk och mindre interregionala projekt för utbyte av erfarenheter.

6.2. Regionkommittén ställer sig kritisk till att de administrativa enheterna inom område B skall utarbeta och förvalta programmen inom område C. Programmen inom ramen för område B definieras utifrån geografiska makroregioner och omfattar fysisk planering och regional utveckling. De transnationella programmen inom ramen för område C bör betraktas utifrån andra perspektiv, och administrationsenheterna inom område B har definitionsmässigt inte förutsättningar att utarbeta program som kan sträcka sig över hela EU och täcka ett bredare ämnesområde än programmen inom ramen för område B.

6.3. Innehållsmässigt bör åtgärdsområde C syfta till

- att ge det transregionala samarbetet en egen innehållsmässig kvalitet inom gemenskapsinitiativet Interreg III,

- att göra det transregionala samarbetet till ett komplement till övriga åtgärdsområden i egenskap av ett horisontellt verkande instrument för en europeisk dialog och för ett erfarenhetsutbyte genom lokala och regionala myndigheters medverkan vid genomförandet av gemenskapspolitiken,

- att stärka det transregionala samarbetet i Europa med hjälp av en självständig och decentraliserad programförvaltning.

6.4. Interreg III C-programmen skall hänga samman geografiskt och tematiskt eller på andra sätt uppvisa gemensamma kännetecken. Regionkommittén anser att område B i högre grad bör kännetecknas av nyskapande och specialinriktning och att man inom detta område bör stödja samarbetsmodeller som inte kan komma i fråga för stöd inom område A eller B.

6.5. Med tanke på unionens utvidgning skulle man dessutom till exempel kunna upprätta ett antal geografiska program enbart för lokala och regionala myndigheter, som tillsammans med Phare-, Tacis- och Meda-medel utformas mot bakgrund av gemensamma politiska prioriteringar för utvecklingen i området. En sådan gemensam ram skall kunna ligga till grund för beslut om stöd till projekt som omfattar parter från både medlemsstater och icke medlemsstater. På så sätt säkerställs att initiativen stämmer överens med de lokala och regionala myndigheternas behov och prioriteringar.

6.6. Regionkommittén välkomnar att i synnerhet myndigheter i eftersatta regioner, på öar och i isolerade och avlägsna områden får möjlighet att delta i programmen inom område C.

7. Samordning av stöd till tredje land

7.1. Det finns behov av förenklade och sammanhängande förfaranden så att samarbetet med länderna i Central- och Östeuropa och Medelhavsområdet förstärks och länderna integreras i EU:s politik. Phare-, Tacis- och Meda-programmen samt EU-instrument för stöd till icke Phare-länder på Balkan måste därför samordnas bättre med Interreg III.

7.2. Interregionalt samarbete är i synnerhet rättfärdigat inom ramen för EU:s utvidgning. Samarbete och utbyte av erfarenheter utgör ett viktigt bidrag till kandidatländernas förberedelser inför medlemskapet i Europeiska unionen - och därmed till den europeiska integrationen och samhörigheten.

Följande problem kan nämnas i samband med samordningen av stöd:

7.3. Enligt de nya riktlinjerna kommer Phare CBC (cross-border cooperation) endast att kunna medfinansiera område A, medan område B kan medfinansieras av de strukturpolitiska åtgärderna inför anslutningen (ISPA) eller Mainstream Phare. Projekten inom ramen för område B är emellertid inte tillräckligt stora för att finansieras inom ramen för dessa program. ISPA är begränsat till att stödja projekt inom transport och miljö som överstiger 5 miljoner euro, och Mainstream Phare är begränsat till projekt som överstiger 2 miljoner euro.

7.4. Programmens förfaranden och budgetar skiljer sig från varandra. Budgeten för Phare-, ISPA- och Tacis-programmen sträcker sig över en ettårsperiod, medan budgeten för Interreg omfattar flera år. Projekten skall således genomföras inom olika tidsramar.

7.5. Programmen har olika målsättningar och åtgärdsområden. Interreg III B är inriktat på fysisk planering, Phare-programmet på kandidatländernas förberedelser inför EU-medlemskap, och Tacis är inriktat på att underlätta övergången för länderna i f.d. Sovjetunionen. Att olika riktlinjer gäller för programmen medför att flera olika ansökningshandlingar skall utfärdas för samma projekt. Dessutom fördröjs projekten i onödan av skillnader i den tid det tar att godkänna en ansökan inom de olika programmen.

7.6. Regionkommittén föreslår att man öronmärker medel till medfinansiering av Interreg III-projekt i budgeten för Phare-, Tacis- och Meda-programmen, som de transnationella förvaltningskommittéerna inom Interreg kan använda till projekt som bör stödjas.

7.7. Regionkommittén noterar att kommissionen i riktlinjerna för Interreg vill förbättra samordningen mellan Interreg och stöden till EU:s grannländer i Central- och Östeuropa, på Balkan och i Medelhavsområdet.

8. Finansiering

8.1. ReK ställer sig positiv till att Interreg ges högre prioritet. Kommittén ger sitt stöd åt att Interreg III beviljas minst hälften av de totala resurserna till gemenskapsinitiativen, d.v.s. 4 875 miljoner euro för perioden 2000-2006.

8.2. Stats- och regeringscheferna betonade i samband med godkännandet av Agenda 2000 att man med hänsyn till utvidgningen av EU i synnerhet bör fästa vikt vid den gränsöverskridande verksamheten.

8.3. Regionkommittén anser samtidigt att man bör ta hänsyn till att det under innevarande strukturfondsperiod anslagits finansiella medel till Interreg II C endast under åren 1997-1999. Av denna anledning, och med hänvisning till de positiva resultat som har uppnåtts med Interreg II C, bör den transnationella verksamhetens relativa vikt stärkas.

8.4. Regionkommittén rekommenderar därför en väl avvägd fördelning av stödet mellan Interreg III A och B, så att den nuvarande nivån på gränsöverskridande verksamhet inom ramen för Interreg II A upprätthålls, samtidigt som man tar hänsyn till att det till transnationell verksamhet inom ramen för Interreg II C har anslagits finansiella medel endast under halva den innevarande strukturfondsperioden. Detta får till följd att en mindre del beviljas för initiativ inom ramen för det nya Interreg III C-programmet.

8.5. Regionkommittén rekommenderar därför att stödet fördelas mellan de olika Interreg III-områdena på ett sådant sätt att hänsyn tas till stats- och regeringschefernas beslut i samband med Agenda 2000 att lägga särskild vikt vid gränsöverskridande verksamhet - inte minst med tanke på utvidgningen.

8.6. För att undvika att vissa nationella delar av de transnationella områdena under Interreg III B blir underfinansierade jämfört med sina grannar, vilket skulle försvaga de förväntade samverkanseffekterna, föreslår Regionkommittén att kommissionen uppmanar medlemsstaterna att fördela ERUF-anslagen enligt principen att garantera en intern solidaritet inom områdena och en verklig kontinuitet med Interreg II C.

9. Rekommendationer beträffande Interreg III

Regionkommittén rekommenderar följande:

1. Att de lokala och regionala myndigheternas roll i både utformningen, genomförandet och utvärderingen av programmen stärks genom att subsidiaritetsprincipen tillämpas fullt ut.

2. Att man förenklar förvaltningen av Interreg-medel genom att decentralisera beslutsprocessen till de berörda parterna och uppnå den rätta balansen mellan förenkling och flexibilitet och på så sätt säkerställa att stödet utbetalas snabbt och effektivt.

3. Att programmen utarbetas i enlighet med partnerskapsprincipen så att finansiella och administrativa beslut samt beslut om programplanering fattas av lokala och regionala instanser och arbetsmarknadens parter.

4. Att Interreg-programmen A, B och C kompletterar varandra så att både myndigheter, som enbart i begränsad utsträckning har deltagit i interregionalt samarbete, och mer erfarna regioner har möjlighet att delta i Interreg-samarbetet.

5. Att Interreg III-programmen blir mer flexibla så att samarbete på programnivå, politisk och administrativ nivå och projektnivå möjliggörs.

6. Att stödet inom ramen för Interreg III används på ett flexibelt sätt och är tillgängligt för regioner som positivt kan bidra till en harmonisk och balanserad utveckling. Närliggande regioner som har en naturlig och tydlig koppling till Interreg-området bör kunna delta i Interreg III-programmen.

7. Att tilläggsstöd beviljas för alla projekt och parter som kommer i fråga för stöd, oavsett om dessa parter kommer från ett målområde eller inte.

8. Att privat finansiering av projekt med allmänna målsättningar jämställs med offentlig medfinansiering.

9. Att begreppet "Euregio" inte är en förutsättning för att en region skall kunna fungera som programplanerings- och förvaltningsenhet för Interreg III A-programmen.

10. Att fler Interreg III A-program upprättas över de nationsgränser som i nuvarande programperiod omfattar flera program.

11. Att översikten över insatsområden utgör en bred ram inom vilken utrymme ges för samarbete i relevanta frågor.

12. Att de stödberättigade åtgärderna inom ramen för Interreg III B utökas så att stöd kan beviljas för bland annat mindre (infrastruktur-)investeringar och pilotprojekt.

13. Att man noga överväger huruvida de strukturer för programplanering och förvaltning som ligger till grund för Interreg II C skall utnyttjas inom ramen för de nya III B-programmen.

14. Att man överger idén om att de transnationella administrativa enheterna under område B skall utarbeta och förvalta programmen under område C.

15. Att man förbättrar samordningen mellan Phare-, Tacis-, Meda- och Interreg III-programmen.

16. Att stödet fördelas rättvist mellan Interreg III A och B, så att den gränsöverskridande verksamheten upprätthålls samtidigt som den transnationella verksamhetens relativa betydelse stärks och så att även den del som beviljas för initiativ inom ramen för det nya Interreg III C-programmet ligger på lämplig nivå.

Equal

10. Kommentarer beträffande Equal

10.1. De två målen full sysselsättning och social sammanhållning utgör avgörande utmaningar för Europeiska unionen. I Amsterdamfördraget erkänns den roll som unionen har att spela för att bekämpa social utslagning. Fördraget nämner uttryckligen bekämpande av socialt utanförskap och diskriminering. I artikel 137 ges grund för

"åtgärder som är avsedda att främja samarbetet mellan medlemsstaterna genom initiativ som syftar till att öka kunskapen, utveckla utbytet av information och beprövade erfarenheter, främja nyskapande tillvägagångssätt och utvärdera erfarenheter för att bekämpa social utslagning."

10.2. Det finns inte bara moraliska och etiska anledningar att bekämpa arbetslösheten och social utslagning, utan även ekonomiska. Moderniseringstakten och utvecklingen av ny teknik har tvingat fram en snabb omvärdering av behovet av färdigheter inom unionen. För dem som har tillgång till utbildning finns det oändliga möjligheter att njuta fördelarna av informationssamhällets utveckling. För de arbetstagare som har arbeten med låg kunskapsintensitet, eller ännu värre står utanför arbetslivet, blir uppdelningen mellan de som har utbildning och de som inte har det emellertid ännu mer tydlig. Genom att arbeta för att arbetsmarknaden skall öppnas för alla, och särskilt de mest missgynnade, kan unionen frigöra en potential hos arbetstagarna som annars skulle förbli dold och outnyttjad. Det är inte ovanligt att man vid brist på viss utbildad arbetskraft rekryterar utomlands i stället för att ge de egna arbetstagare som har lågkvalificerade arbeten eller är arbetslösa utbildning.

10.3. Införandet av en Europeisk sysselsättningsstrategi och nationella åtgärdsplaner har tvingat fram en reform av Europeiska socialfonden (ESF). Vad gäller målsättningar och prioriteringar kommer Europeiska socialfonden i framtiden att vägledas av den europeiska sysselsättningsstrategin.

10.4. Under programperioden 1994-1999 ägde betydande delar av ESF-verksamheten rum inom ramen för två gemenskapsinitiativ: Adapt (anpassning av förändringar i industrin) och Employment (återföring av arbetslösa nyckelgrupper till arbetsmarknaden). Det senare initiativet består av fyra delar: Now, Horizon, Youthstart och Integra.

10.5. Dessa två gemenskapsinitiativ är viktiga verktyg för gemenskapen för att främja en förändring av politik som har koppling till sysselsättning och arbetsmarknaden. Både Adapt och Employment har spelat en avgörande roll för att förbereda framtida åtgärder på innovationsområdet och nyskapande sätt att genomföra förebyggande och aktiva åtgärder. Genom att överföra beprövade lösningar och erfarenheter till andra organisationer, program och projekt mellan medlemsstaterna har de utgjort en grund för ett breddande av arbetsmarknadspolitiken. Genom sina transnationella partnerskap har de ökat takten i inlärningsprocessen.

10.6. Det nyligen utarbetade Equal-initiativet kommer att bygga vidare på erfarenheterna och framgångarna från Adapt och Employment. Det förutses att den avsevärda potential som ligger i transnationellt samarbete, både mellan individuella projekt och mellan projektledare och politiska beslutsfattare, kommer att utvecklas ytterligare och att överföringen av beprövade erfarenheter kommer att återföras till den europeiska sysselsättningsstrategin.

10.7. Kommissionen har med all rätt hävdat att man kan lära av Adapt och Employment. Det kunnande som har samlats måste vidareutvecklas, särskilt vad avser projektansvariga och de som är inblandade i ledningen av projekten. Det mervärde som skapats under de sista åren av de nuvarande gemenskapsinitiativen måste bevaras och vidareutvecklas.

11. Projektprofil och additionalitet

11.1. Projektprofil

11.1.1. Kommissionens förslag angående hur man skall undvika att finansiella medel sprids på för många små projekt innebär ett nytt vägval. I motsats till föregående programperiod är det kommissionens åsikt att antalet projekt som skall få medel skall minskas, något som får till följd att de projekt som väljs ut tenderar att vara större. Frågan om huruvida det är möjligt för små projekt att utveckla transnationellt samarbete är avgörande. Regionkommittén anser att projekten inte skall bedömas eller utvärderas på grundval av storlek. "Små" projekt har ofta stor potential vad gäller att utveckla metoder och överföring av beprövade metoder. Det kan vara något lättare att visa prov på beprövade metoder från mindre projekt än från stora oöverskådliga projekt.

11.1.2. Kommissionen må vara orolig att den administrativa börda som kommer att läggas på organisationerna och kommissionen själv, om de deltar i småskaliga projekt, inte skulle medföra någon märkbar multiplikatoreffekt. Regionkommittén anser emellertid att om administrationen av Equal vore effektiv och enkel skulle avkastningen bli högre, och det skulle vara till gagn för alla inblandade.

11.2. Additionalitet

11.2.1. Frågan om additionalitet måste också tas upp i det nya Equal-initiativet. Erfarenheten från Adapt och Employment visar att partner ofta får kämpa för att få samfinansiering. Detta har särskilt varit ett problem för de lokala och regionala myndigheter som deltar i stora transnationella projekt. Genom att finansieringen i Equal-initiativet koncentreras till projekt som är stora kommer vissa av de lokala och regionala myndigheterna inte att kunna delta i Equal-projekt eftersom de inte kan finna tillräcklig samfinansiering. Följaktligen finns det ytterligare argument för att "mindre" projekt kan ha en viktig roll att spela inom Equal-initiativet eftersom samfinansiering är lättare att ordna för projekt med mindre budget.

12. Åtgärder

12.1. Enligt planerna skall stöd inom ramen för Equal ges till åtgärder inom tre huvudområden.

i) Område A: transnationella, övergripande projekt

ii) Område B: nationell samordning och spridning

iii) Område C: utformning av politik

12.2. Område A: Transnationella, övergripande projekt

12.2.1. Projekt inom Område A är avsedda att bekämpa diskriminering och ojämlikheter när det gäller tillgången till arbetsmarknaden. Efter det att förslag har lagts fram skall projekt väljas ut och genomföras på grundval av följande tre kriterier:

a) Nyskapande - projekt skall utvärderas mot bakgrund av erfarenheter från tidigare gemenskapsinitiativ.

b) Medansvar - Större inflytande för dem som i störst utsträckning direkt berörs av kampen mot diskriminering och ojämlikheter när det gäller tillgången till arbetsmarknaden

c) Integrerat synsätt - Lyckade projekt bör omfatta ett flertal åtgärder.

12.2.2. Inom ramen för "Område A: Transnationella, övergripande projekt" har kommissionen föreslagit att projekten skall delas upp i följande tre projektfaser: En förberedande fas, en genomförandefas och slutligen en utvärderings- och spridningsfas.

12.2.3. Regionkommittén välkomnar kommissionens rekommendation om att Europeiska socialfonden bör vara den enda av strukturfonderna som skall finansiera dessa övergripande projekt, eftersom detta förenklar arbetsgången.

12.2.4. Regionkommittén anser att det är av avgörande betydelse att begreppen nyskapande, medansvar och integrerat synsätt definieras tydligt i initiativets inledningsfas. När begreppen väl har definierats inom ramen för Equal bör man kunna undvika mycket av den förvirring som uppstod i samband med Adapt- och Employment-initiativen.

12.3. Område B: Nationell samordning och spridning

12.3.1. Det är kommissionens avsikt att "Område B: Nationell samordning och spridning" skall inriktas på ett begränsat antal tematiska områden som skall finansieras inom ramen för Equal i varje medlemsstat. Regionkommittén anser att hänsyn bör tas till lokala och regionala intressen när medlemsstaterna och kommissionen fattar beslut om lämpliga tematiska områden. Kommissionen rekommenderar dessutom att varje medlemsstat föreslår lämpliga instrument på nationell nivå för samordning och spridning av information om välfungerande metoder. Regionkommittén anser att lokala och regionala intressenter bör delta aktivt när beslut fattas om sådana instrument.

12.4. Område C: Utformning av politik

12.4.1. Regionkommittén delar kommissionens uppfattning att medlemsstaterna och kommissionen bör samarbeta inom "Område B: utformning av politik" för att förena välfungerande praxis från andra projekt med utformning av politik på de tematiska områden som man enats om inom ramen för Equal. Regionkommittén stöder i synnerhet försök att utveckla instrument för benchmarking och spridning av resultat.

13. Genomförande av Equal

13.1. När det gäller genomförandet av Equal rekommenderar kommissionen att varje medlemsstat, inom de områden man enats om, genom samarbete utarbetar ett nationellt program med koppling till Europeiska sysselsättningsstrategin. När beslut har fattats om dessa program är det medlemsstaternas ansvar att regelbundet utlysa projekt och upprätta nationella övervakningskommittéer för att kontrollera genomförandet av initiativet. Regionkommittén anser att det är på medlemsstatsnivå som de lokala och regionala myndigheterna i hög grad kan bidra till initiativets framgång. Kommittén anser att regionala och lokala intressenter bör vara representerade i den nationella övervakningskommittén, där de har möjlighet att göra de egna lokala och regionala erfarenheterna gällande i processen.

14. Riktade åtgärder

14.1. Regionkommittén ser det som ett problem att kommissionen, i sitt inledande uttalande om Equal-initiativet, antydde att man, i motsats till gällande praxis, i framtiden inte längre kommer att kunna öronmärka anslag till vissa sektorer i samhället. Alla organisationer som är engagerade i kampen mot utslagning kommer i fortsättningen att konkurrera med varandra om anslag inom ramen för Equal-initiativet. De grupper i samhället som är engagerade i kampen mot diskriminering på grund av funktionshinder kan till exempel tvingas konkurrera med grupper som kämpar för att främja lika möjligheter för kvinnor på arbetsplatsen. Om man på detta sätt får ett rättvist urval av de bästa projekten är osäkert. Regionkommittén uppmuntrar kommissionen att överväga att införa åtgärder inom ramen för Equal-initiativet som särskilt är inriktade på de olika marginaliserade grupperna i samhället.

15. Rekommendationer beträffande Equal

15.1. Regionkommittén rekommenderar att hänsyn tas till ett antal punkter när riktlinjer utarbetas för Equal:

(1) Equal syftar till att sammanföra resultaten från de nuvarande Adapt- och Employment-initiativen. Det finns dock behov att integrera nya program och åtgärder i ett nytt sammanhang, nämligen i samband med Europeiska sysselsättningsstrategin. Equal bör formas till ett instrument till stöd för organ på gemenskapsnivå och på lokal, regional och nationell nivå som är engagerade i kampen mot social utslagning på och utanför arbetsplatsen.

(2) Den administrativa belastningen i samband med ansökning av stöd bör underlättas i så stor utsträckning som möjligt. Alltför byråkratiska ansökningsförfaranden kan ofta verka avskräckande för potentiella sökande.

(3) Tydliga definitioner bör ges, i de fall detta är möjligt. Begreppen nyskapande, transnationalitet och mainstreaming bör definieras tydligt inom ramen för Equal.

(4) Ett kontrollsystem bör utarbetas där utrymme ges för jämförelser av projektresultat och grad av framgång.

(5) För att man skall kunna säkerställa en effektiv integration i andra politikområden (mainstreaming) av framgångsrika Equal-projekt på nationell, regional och lokal nivå är det av avgörande betydelse att en strategi för spridning utarbetas under projektets gång och att utformningen av en sådan inte skjuts upp till projektets slut.

Leader+

16. Kommentarer om Leader+

16.1. De viktigaste nyheterna inom gemenskapsinitiativet Leader+ (I och II) hänförde sig till den antagna strategin vilken kan sammanfattas i följande punkter:

- Integrerade åtgärder som beaktar nästan alla interventionsinstrument:

- Uppmuntran och stöd till teknisk utveckling.

- Utbildning på olika nivåer.

- Grundande/förstärkning/modernisering av företag.

- Uppvärdering av lokala råvaror genom bearbetning i liten skala.

- Marknadsföring och försäljning av lokala produkter och tjänster.

- Förstärkning och diversifiering av turismen på landsbygden.

- Bevarande och uppvärdering av miljö- och kulturarvet.

- Integrationsfrämjande insatser, det vill säga projekt och åtgärder inom olika områden skall samordnas i en enhetlig och konsekvent uppbyggd handlingsplan och inte enbart utgöra en enkel sammanfattning av enskilda projekt.

- Regionala insatser som skall utarbetas och genomföras med avseende på de resurser, möjligheter och förväntningar som finns i ett begränsat område.

- Ökande dynamik genom att såväl företag som befolkning i ett aktuellt område motiveras att se sig själva som aktörer i en lokal utvecklingsprocess.

- Decentraliserad förvaltning för vilken lokala åtgärdsgrupper med hög grad av självbestämmande är ansvariga så att nödvändig flexibilitet säkerställs.

16.2. I kommissionsdokumentet om Leader+ tas de viktiga riktlinjerna från de tidigare programmen upp. Ett nytt inslag är dock kravet på att strategin i de lokala utvecklingsplanerna enbart skall avse en av de frågor som anges. Regionkommittén anser att det är viktigt att åtgärden koncentreras till målinriktade problemområden. De frågor och målgrupper som kommissionen anger lämpar sig väl för en integrerad utvecklingsstrategi. Regionkommittén anser dock att det är viktigt att den lokala åtgärdsgruppen har möjlighet att välja mer än en fråga eller målgrupp och uppmanar således medlemsstaterna att utnyttja möjligheten att komplettera listan över möjliga frågor och målgrupper.

Det är viktigt att betona att det fortfarande är av största betydelse att Leader+ i princip kan utnyttjas i alla landsbygdsområden i de 15 medlemsstaterna i Europa och att man således inte bör införa några begränsningar i riktlinjerna för utformningen av programmen.

Kommittén föreslår därför att man stryker de stycken i utkastet till kommissionens meddelande som begränsar gemenskapsinitiativet i detta hänseende. Det gäller den sista delen av meningen efter kommat i punkt 9 och hela sista meningen i punkt 10.

16.3. I övrigt talas det dessutom om särdrag och originalitet i fråga om den utvecklingsstrategi som förväntas av varje lokal handlingsplan i förhållande till de insatser som gjorts inom de klassiska programmen.

Det som i synnerhet kännetecknar de klassiska programmen är just ett sektoriellt synsätt eller ett målgruppssynsätt.

16.4. Den verkliga nyheten som infördes i och med Leader+ består i ett synsätt med möjligheter att utveckla och motivera, och det är just detta metodiska framsteg som ovillkorligen måste bevaras och förstärkas.

16.5. Enligt vår uppfattning är det viktigt att framhålla att en handlingsplan för integrerad utveckling av landsbygden inte enbart kan bestå av nyskapande åtgärder. En plan av detta slag måste inbegripa ett stort antal initiativ och projekt som svarar mot lokala problem och förväntningar, har effekter på det lokala planet, och således bidrar till att förstärka den lokala dynamiken i utvecklingen. Det som är nyskapande är planen i sin helhet, men vissa åtgärder som inte är nydanande kan också visa sig vara nödvändiga för att säkerställa livskraft, konsekvens och kontinuitet i den totala processen.

16.6. Sammanfattningsvis framhålls att Leaders synsätt kräver lokala partnerskap för utveckling. Dessa partnerskap skall vara ansvariga för utarbetande och genomförande av en lokal handlingsplan och dessutom för en intensiv motiveringsprocess samt aktivering och engagemang när det gäller befolkningen och de lokala företagen. Utan lokal dynamik och utvecklingskultur på områdesnivå kommer Leader+ aldrig att kunna fungera.

Dessutom är det av avgörande betydelse att Leader+ fortsätter att tillhandahålla ett starkt motiveringselement och tekniskt stöd till utveckling som möjliggör finansiering av ett stort antal aktiviteter och initiativ - bland annat när det gäller att inrätta och driva idénätverk (med egna centralenheter och materiella och mänskliga resurser), skapa områdesinriktade informations- och motiveringsinstrument samt anordna olika festligheter och festivaler.

Möjligheten att få stöd till kompetensutveckling och annat tekniskt bistånd bör - eventuellt i begränsad utsträckning - även gälla landsbygdsområden där nuvarande Leader-grupper fortsätter sin verksamhet.

16.7. Programmet Leader+ måste särskilt betona åtgärder som har ett integrerande syfte, så att investeringar med samma mål leder till samordningsvinster och kompletterar varandra.

16.8. Det är särskilt viktigt att programmet främjar småskaliga lokala initiativ.

16.9. Leader+ skall förstärka det arbete som utförs av sammanslutningar och aktörer inom lokal utveckling. För att på bästa sätt kunna genomföra motivationsåtgärderna, det mellanregionala samarbetet och skapa nätverk mellan landsbygdsområden är det särskilt viktigt att man direkt involverar Carrefour-kontoren.

16.10. Leader+ måste samverka med andra program med kompletterande målsättningar när det gäller sysselsättningsskapande åtgärder, yrkesutbildning, hantverk och andra sociala insatser.

16.11. Regionkommittén, där många förtroendevalda från landsbygdsområden med särskilda strukturproblem är företrädda, fäster stor vikt vid programmet Leader+.

16.12. De är i första hand de lokalt förtroendevaldas uppgift att driva på utvecklingsprocessen i landsbygdsområden med strukturproblem. Viktiga investeringsprojekt i syfte att skapa sysselsättning och allmän utveckling av ekonomin stöds av de lokala myndigheterna. Det vore därför olyckligt om Leader+ i stället för att främja lokala projekt underordnades byråkratiska och centralstyrda visioner på europeisk, nationell eller regional nivå.

16.13. Regionkommittén vill att de bestämmelser som skall ligga till grund för programmets genomförande skall börja gälla så snart som möjligt.

Med tanke på de högt ställda förväntningarna skulle det vara bra om utvärderingen av interventionsansökningarna inte sträcker sig utöver de fem månader som anges i kommissionsdokumentet. Aktörerna på den lokala utvecklingens område, som inte är särskilt vana vid byråkrati, kommer att ha svårt att hantera långa förseningar.

Man måste säkerställa att genomförandet av programmet inte försenas. Enligt kommissionens förslag kan urvalet av åtgärdsgrupper ta upp till två år från det att urvalskriterierna har godkänts. Denna urvalsprocess bör kunna begränsas till exempelvis sex månader. Mot bakgrund av erfarenheterna från nuvarande programperiod bedömer Regionkommittén att om verkställandet av programmen försenas kommer åtgärdens genomförande och effekt att försvagas i nya Leader-områden, som först måste bygga upp know-how. I de områden som utses på nytt kan den expertis som byggts upp gå till spillo.

16.14. Med avseende på Leader-programmets tre inriktningar anser Regionkommittén att den största delen av de finansiella medlen bör satsas på den första inriktningen: lokala integrerade strategier av pilotkaraktär för utveckling av landsbygdsområden.

Vid urvalet av stödansökningarna bör man ta hänsyn till om det finns en lokal utvecklingsstrategi som engagerar olika aktörer.

16.15. Regionkommittén vill att infrastrukturprojekt skall kunna omfattas av Leaderstrategin, och när dessa inte är stödberättigade enligt programmet måste de prioriteras inom andra program.

En strategi för landsbygdsutveckling krävs för att anlägga vissa grundläggande infrastrukturer; utan dessa kan utvecklingsprocessen inte bli långsiktigt hållbar.

16.16. ESK stöder i huvudsak kommissionens krav att inte inskränka samarbete till endast utbyte av erfarenheter. Trots detta skall erfarenhetsutbyte som självständig samarbetsform inte uteslutas från stöd.

16.17. Man bör upphäva den begränsning i punkt 9 i utkastet till riktlinjer enligt vilken endast vissa områden inom en region kommer att få stöd.

16.18. Man bör upphäva den begränsning i punkt 12.1 i riktlinjerna enligt vilken endast de lokala aktionsgrupperna skall vara stödberättigade inom ramen för Leader+.

Samma sak gäller för den begränsning enligt vilken företrädare för offentlig förvaltning och förtroendevalda inte får utgöra mer än 50 % på den beslutsfattande nivån (punkt 12.3).

Bryssel den 17 februari 2000.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert