Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Att hantera förändringar - Högnivågruppen om ekonomiska och sociala konsekvenser av industriell förändringar"

(1999/C 258/01)

Den 15 december 1998 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "Att hantera förändringar - Högnivågruppen om ekonomiska och sociala konsekvenser av industriella förändringar".

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för kommitténs förberedande arbete, antog sitt yttrande den 10 juni 1999. Föredragande var John Little och medföredragande Mario Sepi.

Vid sin 365:e plenarsession den 7-8 juli 1999 (sammanträdet den 7 juli) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 103 röster för och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. I november 1998 publicerade en "högnivågrupp" som valts ut av kommissionen en rapport om ekonomiska och sociala konsekvenser av industriella förändringar. Gruppens ordförande var Pehr G. Gyllenhammar. Europeiska rådet anmodade vid sitt sysselsättningsmöte i Luxemburg i november 1997 gruppen att analysera de industriella förändringarna inom Europeiska unionen och undersöka olika sätt att föregripa och ta itu med förändringar och deras ekonomiska och sociala följder. Gruppen konstaterar att rapporten bara kan ta upp vissa utvalda områden och ge exempel samt att den berör svåra problem som lätt smittar av sig. Gruppen rekommenderar att rapporten följs upp av en dialog mellan kommissionen och privata sektorns organisationer i form av möten och konferenser för att diskutera hur man bäst skall föregripa och handskas med förändringar.

1.2. Ekonomiska och sociala kommittén har i enlighet med kommissionsledamot Pádraig Flynns begäran beslutat att granska högnivågruppens rapport ("rapporten") och att offentliggöra ett yttrande om rapporten innan Europeiska rådet tar upp den till behandling. Kommittén har vid många tidigare tillfällen behandlat frågeställningar med anknytning till detta viktiga ämne, och de följande kommentarerna är därför koncentrerade till de huvudfrågor som behandlas i rapporten.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommittén anser att rapporten kan bidra till diskussionerna om industriella förändringar och försöken att hantera dem på ett effektivt sätt. Den innehåller värdefulla synpunkter på bakgrunden till förändringar. Kommittén välkomnar särskilt att rapporten slår fast att industriella förändringar skapar nya möjligheter och att den framhåller skapandet av nya arbetstillfällen i stället för att försvara föråldrade. Den breda strategin att försöka hämta inspiration från ett synsätt som bygger på benchmarking, innovation och social sammanhållning ser kommittén som positiv.

2.2. Många olika faktorer kan ligga bakom industriella förändringar men ett gemensamt drag är att de skapar nya möjligheter. I rapporten försöker gruppen kartlägga olika sätt att vända förändringar till möjligheter. För att detta skall lyckas måste förändringarna inte bara föregripas, förberedas och hanteras, de måste också utnyttjas aktivt för att ge största möjliga fördelar för näringsliv och samhälle. En central förutsättning för detta är att Europas industri uppvisar hög produktivitet och förbättrar sin konkurrenskraft internationellt.

2.2.1. ESK instämmer i att företagen, personalrepresentanter (däribland fackföreningar), de anställda själva, nationella regeringar och lokala myndigheter kan bidra till att dra fördel av förändringarna.

2.2.2. Kommittén beklagar dock att en del av förslagen begränsas till (mestadels frivilliga) informationsalternativ som inte utgör ett led i ett effektivt samråd vars syfte är att förbereda politiska och ekonomiska beslut. Sådana samråd borde sikta till att i tid påverka besluten så att strukturella förändringar leder till bästa möjliga ekonomiska och sociala resultat.

2.3. En ofrånkomlig följd av djupgående förändringar är att det uppstår ett behov av nya kunskaper och krav på ny kompetens. Om man inte tar hänsyn till detta och samtidigt gör organisatoriska, administrativa och tekniska anpassningar kommer förändringsperioden att förlängas och de potentiella vinsterna eventuellt att minska.

2.4. En persons anställbarhet definieras i rapporten som hans eller hennes möjlighet att hitta en nisch på arbetsmarknaden. Kommittén instämmer i att om en person skall hitta en sådan nisch måste denne vara rörlig, ha förmåga att anpassa och engagera sig samt ha lämpliga kunskaper. Han eller hon måste få utbildnings- eller omskolningsmöjligheter under hela sitt yrkesliv eftersom kunskaper i dag måste betraktas ur ett dynamiskt perspektiv. ESK håller med om att ansvaret för att bli anställbar och förbli det är delat. Utbildning och yrkesutbildning omfattar allt från konventionell utbildning till internutbildning inom företagen och omskolning, som antingen anordnas i företagens eller i offentliga myndigheters regi. Att utveckla nya metoder för internutbildning kommer att bli mycket viktigt i framtiden.

2.5. I rapporten framförs åsikten att företagen bör erkänna sina skyldigheter gentemot andra aktörer och inte bara sina rättsliga skyldigheter mot aktieägarna. Uppfattningen är inte ny och delas också av kommittén. Många storföretag arbetar just på detta sätt, och kommittén välkomnar åsikten att benchmarking, jämförelser och informationsutbyte på frivillig grund kan uppmuntra och hjälpa andra företag att förbättra sina strategier och metoder.

2.6. Kommittén har sedan länge framhållit fördelarna med att ha effektiva kanaler för att informera och rådgöra med de anställda. Konstruktiv kommunikation, öppenhet och dialog med de anställda ökar motivationen, som utgör en central förutsättning för att öka företagens produktivitet och på ett smidigt sätt anpassa sig till nödvändiga förändringar. Frivilliga former är att föredra för en sådan dialog, som kräver att alla parter är engagerade och som måste vara anpassad till organisationens storlek och kultur.

2.6.1. När alla har tillgång till samma information uppmuntras de anställda att delta. Det innebär också att kollektiva förhandlingar, när de sker på en lämplig nivå, har bättre förutsättningar att bli mer konstruktiva och att de kan leda till vinster genom ökad produktivitet och flexibilitet. Kommittén beklagar att det ingenstans i rapporten hänvisas direkt till kollektiva förhandlingar.

2.6.2. En öppen dialog är särskilt viktig för att på ett smidigt sätt anpassa sig till djupgående förändringar och bör vara ett självklart inslag i förändringsprocessen.

2.7. Kommittén stöder de övergripande målen i rapporten och hoppas att den skall utgöra ett incitament för strategisk planering och föregripande åtgärder, men kan inte stödja hela innehållet i rapporten. Den innehåller ett antal värdefulla förslag - och alla är inte nya - som kommittén stöder, men det ges också rekommendationer som är ytterst vaga och som i vissa fall är minst sagt kontroversiella. Rapportens disposition är dessutom något förvirrande med fyra avsnitt som innehåller onödiga upprepningar och, vad som är viktigare, som inte är samstämmiga och i vissa fall rentav motstridiga.

2.7.1. Även om rapporten i stort sett berör det väsentliga anser kommittén att det finns ett antal förvånande luckor. Det sägs inget om behovet av att förbättra tillgången till riskkapitalmarknader eller, i huvudtexten, om att fullbordandet av inre marknaden potentiellt skulle kunna stärka sysselsättningen. Rapporten betonar inte heller tillräckligt att företagen måste vara konkurrenskraftiga internationellt för att sysselsättningen skall bevaras, eller att man måste utnyttja den sysselsättningsskapande potentialen i små och medelstora företag och inom tjänstesektorn.

2.7.2. ESK anser dessutom att rapporten borde ha framhållit att dess mål måste eftersträvas genom näringspolitiska åtgärder som fullbordande av inre marknaden, en öppnare offentlig upphandling och införande av Europabolag. Sådana åtgärder kan bidra till ökad tillväxt och volym i Europas ekonomi, något som är nödvändigt för att modernisera Europas näringsliv skall kunna moderniseras.

2.7.3. I rapporten nämns för övrigt ingenting om krav på företagen i tredje land - som konkurrerar med de europeiska företagen på inre marknaden - att också tillämpa en bättre utvecklad social dialog och tillämpa miniminivåer för social standard inom företaget. Kommittén menar tvärtom att frågan om de ekonomiska och sociala konsekvenserna av strukturomvandlingen inom näringslivet måste angripas på världsnivå och innefatta starka påtryckningar från Europeiska unionens sida för att åstadkomma bättre konkurrensvillkor på det internationella planet, bland annat med hjälp av minimiklausuler för sociala villkor.

2.7.4. Kommittén är förvånad över att rapporten inte nämner vilken stimulans det skulle innebära för konkurrenskraften, och därmed för sysselsättningen, om varje medlemsstat reformerade företagsbeskattningen och om man undanröjde de negativa följderna av illojal konkurrens inom företagsbeskattningen mellan medlemsstaterna.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Ett observationsorgan för industriella förändringar (del 3.1)

3.1.1. I rapporten föreslås att det bör skapas ett europeiskt observationsorgan för industriella förändringar som skall bidra till att föregripa och planera ekonomiska förändringar inom olika sektorer och regioner. ESK ser fram emot resultatet av den förstudie som kommissionen beslutat genomföra om detta förslag.

3.1.2. Oberoende av slutsatserna från denna förstudie anser kommittén att Europeiska kommissionen bör övervaka den industriella strukturomvandlingen kontinuerligt för att kunna anpassa de egna åtgärderna och den gemenskapspolitik som den föreslår parlamentet och rådet. Till den ändan måste kommissionen utveckla samrådet omkring strukturomvandlingen med näringslivs- och arbetsmarknadsparterna och reformera sin interna organisation i grunden. Detta bör bland annat ske i form av tillfälliga arbetsgrupper med olika typer av specialkompetens, så att avskärmningen mellan generaldirektoraten bryts upp; det är denna avskärmning som för närvarande hindrar kommissionen att inta en sådan roll på det sammanhängande sätt som krävs.

3.1.3. Vilket forum som än inrättas understryker kommittén vikten av att en koppling görs till ekonomiska och politiska beslut och att arbetsmarknadens parter inbegrips så att de kan delta i dessa.

3.2. En "Rapport om att hantera förändringar" (RHF) om sysselsättnings- och arbetsvillkor (del 1.4)

3.2.1. ESK välkomnar rekommendationen i rapporten att företagen skall uppmuntras att rapportera till sina anställda om sysselsättnings- och arbetsvillkor på frivillig grund. Kommittén instämmer i att det bästa sättet att utveckla föregångsexempel inte består i att lagstifta, utan i att företagen och deras anställda frivilligt strävar efter högt satta mål i sitt eget intresse.

3.2.2. Den föreslagna rapporten om att hantera förändring (RHF) har dock alltför mycket av föreskrift över sig, och avsikten att det skulle finnas en enda rapporteringsmetod är oförenlig med insikten om den kulturella mångfalden och anpassningspotentialen inom företagen. Att offentliggöra en sådan rapport skulle kunna skapa problem för företag som inte vill avslöja sina nyskapande arbetsformer för konkurrenterna.

3.2.3. Ändå stöder ESK tanken att alla företag - både europeiska och utlandsägda - med över 1000[nbsp ]anställda inom EU skall uppmuntras att frivilligt utarbeta någon form av "rapport om att hantera förändring". En sådan rapport skulle kunna informera om förväntade strukturella förändringar och ligga till grund för en aktiv strategi för att möta förändringarna. Den skulle bland annat kunna innehålla företagens förslag och program för

- utbildningsinsatser för att möta efterfrågan på ny kunskap och kompetens,

- teknisk och organisatorisk anpassning,

- att slå vakt om lika möjligheter (stora förändringar har en tendens att på kort sikt i första hand drabba mindre gynnade grupper),

- dialog med andra instanser i samhället om att hantera förändringar.

3.2.4. Det är inte bara privata sektorn som berörs av industriella förändringar. ESK skulle därför vilja uppmuntra även offentliga organ med mer än 1000& nbsp;anställda att rutinmässigt utarbeta en sådan rapport.

3.2.5. Kommittén anser att arbetstagarnas och deras företrädares medverkan vid upprättandet och genomförandet av rapporten är nödvändig för att den skall slå väl ut.

3.2.6. Kommittén begär att rapporten upprättas på grundval av objektiva kriterier och bestyrks av en oberoende instans som föreslås av företaget.

3.2.7. ESK anser att EU och medlemsstaterna skulle kunna uppmuntras att vid beviljande av offentligt stöd beakta bestyrkta rapporter om att hantera förändringar, i enlighet med kommitténs förslag i punkt 3.2.3 ovan. Det skulle kunna utgöra ett incitament för att sprida rapporteringen till större organisationer utan att inkräkta på deras egen beslutsrätt.

3.2.8. ESK tar däremot starkt avstånd från rekommendationen att den föreslagna rapporten om att hantera förändringar skulle betraktas som ett kriterium för tilldelning av offentliga kontrakt. Ett sådant kriterium skulle innebära att man tvingas göra en utvärdering av företaget och dess rapport på alla nationella, regionala och lokala nivåer som upphandlingen berör. Det skulle strida mot inte bara leverantörernas utan också mot de statliga myndigheternas kommersiella rättigheter eftersom offentliga kontrakt bör, och ibland måste, tilldelas utifrån rent ekonomiska överväganden. Att förespråka att en sådan rapport skall betraktas som ett kriterium för tilldelning av alla statliga kontrakt är helt oförenligt med förslaget i rapporten att "eventuella tankar på tvång redan från början läggs åt sidan". I rapporten sägs uttryckligen att tvång skulle leda till diskussioner om definitioner och svårigheter i stället för att uppmuntra till verkliga försök att förmedla föregångsexempel på ett öppet och nyskapande sätt.

3.3. Infrastruktur för ny teknik (del 2.1)

3.3.1. Kommittén ställer sig bakom rapportens ståndpunkt att en av statsmaktens viktigaste ekonomiska roller är att skapa den infrastruktur som kan underlätta den ekonomiska utvecklingen. Vi stöder de prioriteringar som anges och välkomnar särskilt tonvikten på informationsteknologin och uppmaningen att avreglera telekommunikationssektorn. Kommittén ställer sig positiv till förslaget att erbjuda ekonomiska incitament för att ge denna sektor draghjälp.

3.4. Anställbarhet samt livslångt lärande och yrkesutbildning (del 2.2)

3.4.1. En central faktor som leder till arbetslöshet i Europa är, som man konstaterar i rapporten, att utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden har svårt att anpassas till varandra under en period med omvälvande tekniska förändringar och globalisering.

3.4.2. Kommittén skriver under på påståendet att företagen har en plikt och ett direkt intresse av att bidra till arbetskraftens anställbarhet. Realiteterna är emellertid att framgångsrika och framsynta företag - i eget intresse - investerar mer än andra i sin personal.

3.4.3. Rapporten noterar att arbetstagarna och myndigheterna delar ansvaret för anställbarheten, men den utvecklar inte tillräckligt den enskildes roll. Den enskilde är till syvende och sist den som gynnas av insatserna och är till exempel skyldig att delta aktivt när han eller hon ges möjlighet till ytterligare utbildning och yrkesutbildning. Statens roll sägs helt riktigt vara att underlätta det livslånga lärandet. Kommittén anser också att fortbildning och livslångt lärande har direkt avgörande betydelse i strävan efter anställbarhet, men vi konstaterar att detta inte bara berör heltidsanställda utan i lika hög grad deltidsarbetande, distansarbetande och egna företagare.

3.4.4. I ljuset av detta anser kommittén att det inte är en relevant ståndpunkt att företagen måste värna om arbetstagarnas anställbarhet. Företagens ansvar för att vidta vissa åtgärder är inte i sig någon garanti för positiva resultat.

3.4.5. Denna typ av företagsansvar utövas genom att arbetstagarna utbildas, kompetens-utvecklas och fortbildas för de anställningar de har och de roller som de eventuellt förväntas fylla för företaget i framtiden. Detta innebär att arbetstagarna i regel erövrar färdigheter som är överförbara och som ökar deras anställbarhet. Kommittén menar att det är en helt annan sak att hävda att företagen skulle vara ansvariga för att utbilda arbetstagare för arbeten om de säger upp sig. Företagen kan - och gör det också i många fall utan några avtalsmässiga eller lagliga förpliktelser - vidta åtgärder för att hjälpa övertalig arbetskraft att hitta andra jobb, exempelvis genom "outplacement"-insatser.

3.4.6. Kommittén håller med om att det finns en uppgift för offentlig finansiering av utbildning som kan visa sig nödvändig om övertalig arbetskraft skall hitta lämpliga nya arbeten. De österrikiska "arbetsstiftelser" som är ett partnerskapsprojekt mellan offentlig och privat sektor har framhävts av kommittén som ett utmärkt exempel på en välfungerande lösning som skulle kunna tillämpas på bredare front. I anslutning till detta initiativ, som syftar till att ge övertalig arbetskraft koncentrerad återintegrering i yrkeslivet, erbjuder man övergripande stödåtgärder för att hitta nya arbetstillfällen i form av vägledning till nya sysselsättningsmöjligheter, utbildning/fortbildning och stöd till eget företagande eller start av rörelse.

3.4.7. Rekommendationen att "alla företag som på ett uppenbart sätt underlåter att vidta nödvändiga åtgärder för att värna om de friställdas anställbarhet bör inte fortsättningsvis komma i fråga för offentligt stöd" går inte att genomdriva i praktiken, eftersom arbetsgivarna inte kan värna om anställbarheten när de enskilda och myndigheterna delar detta ansvar. Under vissa lämpliga förutsättningar kan det emellertid finnas motiv för att företag erbjuds ekonomiska incitament och anslag till den yrkesutbildning som krävs för att skaffa passande nya arbeten åt friställda arbetstagare. Denna typ av stimulansåtgärder skulle inte begränsa företagens valfrihet, utan stödja dem som vill spela en aktiv roll för hela det europeiska näringslivets tillväxt.

3.4.8. I rapporten redovisas inte den koppling som är nödvändig mellan utbildningsorganen och näringslivet för att utbildningen och fortbildningen hela tiden skall vara relevant i det snabbt föränderliga arbetslivet. Det finns en rad frivilliga partnerskap mellan utbildningsväsendet och näringslivet i Storbritannien, till exempel, som skulle kunna användas som förebild på andra håll.

3.5. Nya sysselsättningsområden (del 2.3)

3.5.1. I rapporten ges två exempel på sektorer som skulle kunna spela en vidgad roll på arbetsmarknaden under nästa årtionde. Kommittén menar också att det kan finnas tillväxtpotential i dessa sektorer, men det är en besvikelse att man inte ger mer kraftfulla exempel och att inget sägs om nya former av handel.

3.5.2. Kommittén noterar dock med tillfredsställelse att de två exemplen betraktas som relevanta för sysselsättningstillväxten. Bägge - personliga tjänster samt skapande konstutövning och underhållning - spelar en viktig roll i samhället, inte bara på det ekonomiska planet utan också för att förbättra livskvaliteten.

3.5.3. Det kan finnas poänger med förslaget att främja och stimulera skapande konstutövning och underhållning. Alla insatser på detta område måste emellertid vara - och uppfattas som - förenliga med öppna marknader och fri konkurrens på global nivå. Kommittén anser det inte berättigat med offentlig finansiering av europeiska "Oscars"-utdelningar.

3.5.4. I fråga om personliga tjänster behandlas två beskattningsaspekter som i båda fallen berör subsidiaritetsprincipen. Förslaget att skattelättnader skall ges till "arbetsgivare" för personliga bas- eller hushållstjänster är på sätt och vis lockande, men en negativ faktor är att det i praktiken skulle innebära regressiv beskattning för de välbeställda som står som arbetsgivare i dessa fall.

3.5.5. I rapporten konstaterar man att en rad länder har vidtagit aktiva åtgärder för att sänka bördan av skatter och sociala avgifter för låginkomsttagare, och rekommenderar att sådana åtgärder skall vidtas i större omfattning för att sänka kostnaden för lågutbildad arbetskraft. Kommittén ställer sig positiv till denna rekommendation, eftersom sådana insatser bör främja både sysselsättningen och konkurrenskraften, särskilt i arbetsintensiva branscher och framför allt med arbetsmarknadsparternas medverkan.

3.5.6. Förutom andra nya sysselsättningsområden (t.ex. inom informationsteknik) skapar strukturförändringen nya anställningsformer. Ett viktigt exempel på sådana är distansarbete i alla dess olika former. Kommittén rekommenderar att kommissionen analyserar nya undersökningar om sådana nya anställningsformer.

3.6. Att skapa och utveckla små och medelstora företag (del 2.4)

3.6.1. Kommittén noterar med tillfredsställelse att ett antal av dess politiska initiativ för sund utveckling av småföretagen har integrerats i rapporten. Särskilt välkomnar vi tyngdpunkten på företagarskap och innovationer.

3.6.2. ESK stöder fler etableringar av "one-stop shops", särskilda kontaktpunkter, men noterar att de som redan är i drift inte är någon garanti för förenklad byråkrati. Kommittén vill fästa uppmärksamheten på att denna typ av verksamhet måste stödjas på nationell och lokal nivå.

3.7. Att hantera kriser (del 3)

3.7.1. Det finns en rad motsägelser i denna del av rapporten, och vissa förslag är otydliga med avseende på om de skulle gälla enskilda företag eller samtliga företag inom en näringsgren eller region.

3.7.2. Små och medelstora företag, och även storföretag, har inte möjlighet att på egen hand lösa problemen i vikande branscher eller med större akuta kriser. För att företagen själva skall kunna fortsätta sin verksamhet måste de hitta och tillfredsställa nya marknader och kunder.

3.7.3. Kommittén stöder huvudprincipen att större förändringar på regional nivå skall hanteras genom kollektiva insatser. Detta har - i många fall med framgång - gjorts på exempelvis stål-, kol- och varvsområdena. Frivilliga och flexibla partnerskap bör uppmuntras. Både gemenskaps medel och nationella anslag bör inriktas på att stödja övergången från branscher i nedgång till nya tillväxtsektorer; detta kan hanteras med framgång.

Bryssel den 7 juli 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI