MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - Europeiska gemenskapens samarbete med tredjeländer: Kommissionens strategi för det framtida stödet till företagssektorns utveckling

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - Europeiska gemenskapens samarbete med tredjeländer [1]: Kommissionens strategi för det framtida stödet till företagssektorns utveckling [2]

[1] Med "tredjeländer" avses i detta dokument utvecklingsländer, övergångsländer, länder under återuppbyggnad, s.k. tillväxtekonomier, Mexico samt OECD-länderna. Länder som har ansökt om medlemskap i EU ingår inte.

[2] Med "företagssektorn" avses i detta dokument företag inom den privata sektorn, oavsett storlek, och företag inom den offentliga sektorn som drivs på marknadsmässiga villkor.

I. Företagssektorns betydelse

Det finns idag en allmän medvetenhet och insikt om att företagssektorn, och inte minst den privata sektorn, vid sidan om de offentliga insatserna på ett betydelsefullt sätt kan bidra till utveckling och fattigdomsbekämpning. Detta påstående stöds av en stor mängd sakliga bevis. Viktiga bilaterala och multilaterala biståndsgivare som FN (och dess specialiserade biståndsorgan), Bretton Woods-institutionerna och OECD:s biståndskommitté DAC samt icke-statliga organisationer är idag eniga om vikten av att stödja företagande och den privata sektorn. Detta breda samförstånd baseras på insikten att det krävs ekonomisk tillväxt för att skapa resurser att bekämpa fattigdom, och att ekonomisk tillväxt förutsätter företagsutveckling och en dynamisk privat sektor, eftersom det är det främsta sättet att skapa sysselsättning i utvecklingsländerna, i synnerhet om man inbegriper den informella sektorn.

Att det är viktigt att stödja utvecklingen av den privata sektorn, och företagssektorn mer allmänt bekräftas i de internationella biståndsinstitutionernas riktlinjer, t.ex. DAC:s riktlinjer för utvecklingssamarbete till stöd för den privata sektorns utveckling (1995), Världsbankens rapport om stöd till den privata sektorns utveckling (1998) och dess publikation "Africa can compete - A framework for World Bank Support for Private Sector Development in sub-Saharan Africa" (augusti 1998), och även i andra policydokument upprättade av regionala utvecklingsbanker, Internationella finansieringsbolaget IFC, Världsbankens multilaterala investeringsgarantiorgan (MIGA) och Europeiska investeringsbanken. Den privata sektorns centrala roll avspeglas numera i de flesta, om inte alla, utvecklings- och övergångsländers politiska mål, liksom i de stora bilaterala biståndsgivarnas och de multilaterala finansiella institutens mål.

Den privata sektorns centrala roll när det gäller tillväxt, sysselsättning och handelsintegration betonades också i slutsatserna och rekommendationerna från FN-konferenserna om utvecklingsfinansiering (Monterrey, mars 2002) och om hållbar utveckling (Johannesburg, september 2002). Gemenskapen har förbundit sig att stödja och genomföra de viktigaste rekommendationerna från dessa FN-konferenser, till vilka man också bidrog aktivt.

Även det nyligen lanserade NEPAD-programmet (New Economic Programme for African Development) är inriktat på att i länderna och internationellt mobilisera resurser för att stödja den privata sektorns utveckling, som ett sätt att stärka de svaga ekonomierna på den afrikanska kontinenten. Vid sidan om dessa internationella åtaganden bör även utvecklingsagendan från Doha, som antogs vid WTO:s ministerkonferens i november 2001, nämnas. I denna understryks vikten av att utvecklingsländerna integrerar handelsfrågorna i sin nationella utvecklingspolitik.

Det är ovannämnda samförstånd och insikt som är utgångspunkten för detta meddelande, vars syfte är att förenkla, rationalisera och harmonisera gemenskapens stöd till företagssektorns och den privata sektorns utveckling och lägga fram en bred uppsättning nya förslag som skall genomföras av gemenskapen på tre olika nivåer: på makroekonomisk nivå, på sektorsnivå och på företagsnivå.

II. Gemenskapens erfarenheter

Gemenskapen har redan inrättat flera instrument för att stimulera företagssektorns utveckling och de har alla ett eget existensberättigande, egna förfaranden och en egen rättslig grund. Instrumenten är ofta anpassade för att tillgodose partnerländernas särskilda behov inom ramen för gemenskapens olika samarbetsavtal. Flera stora regionala program är dessutom antingen inriktade på den privata sektorn eller innehåller insatser som rör den privata sektorn.

Särskilt i Medelhavsområdet har gemenskapens stöd givits i form av traditionell projektfinansiering, sektorsstöd till nationella program för att modernisera industrin, stöd till privatisering och stöd till reformering av nationella skatte- och finanssystem. Tekniskt bistånd i form av bl.a. handels- och investeringsfrämjande insatser har också givits för att förstärka den institutionella och rättsliga miljön, förvaltningarnas effektivitet, god samhällsstyrning och finansiell öppenhet och för att bidra till etableringen av integrerade företagscentrer och lokala företagarorganisationer. Stödet till den privata sektorn har ofta givits i nära samarbete med Europeiska investeringsbanken (EIB).

För Asien och Latinamerika förvaltar gemenskapen ALA-INVEST-instrumentet genom vilket stöd ges till små och medelstora företag i form av tekniskt bistånd och program för handels- och investeringsfrämjande insatser och samarbete.

För Balkan skapades genom den nya Cards-förordningen, som godkändes 2000, en ny medelfristig programram (2000-2006) för främjandet av stabiliserings- och anslutningsavtal och stöd till effektiva marknadsekonomier genom utveckling av den privata sektorn och handelsintegration på både internationell och regional nivå. Tacis-förordningen har samma medelfristiga mål för de nya oberoende staterna.

För AVS-länderna finns PRO-INVEST, som främst är inriktat på kapacitetsuppbyggnad och utveckling av småföretag inom ramen för strategier för fattigdomsminskning.

Efter flera utvärderingar har några av samarbetsinstrumenten för den privata sektorns utveckling emellertid avbrutits (t.ex. ECIP, MED-INVEST, EBAS etc.). Samtidigt har nya instrument tillkommit som i första hand förvaltas av EIB (låneinrättningen FEMIP för partnerländer i Medelhavsområdet och investeringsanslaget inom ramen för Cotonouavtalet för AVS-länderna).

III. Meddelandets syfte

Den vikt som man numera fäster vid företagssektorns och den privata sektorns utveckling framgår tydligt av flera dokument som kommissionen och rådet har antagit de senaste åren. År 1998 antogs till exempel ett meddelande om den privata sektorns utveckling i AVS-länderna, år 1999 antog rådet en resolution om gemenskapens strategi för den privata sektorns utveckling i utvecklingsländer, och vikten av den privata sektorns utveckling betonades år 2000 i meddelandet om gemenskapens utvecklingspolitik och i den efterföljande gemensamma förklaringen av rådet och kommissionen. Beträffande sysselsättning antog kommissionen ett meddelande 2001 om att främja grundläggande arbetsnormer och förbättra den sociala styrningen (social governance) i samband med globaliseringen samt ännu ett meddelande 2002 om företagens sociala ansvar. Till följd av kommissionens meddelande om handel och utveckling i september 2002 har gemenskapen dessutom förbundit sig att utöka de minst utvecklade ländernas marknadstillträde, höja det handelsrelaterade tekniska biståndet och underlätta både nord-sydhandel och syd-sydhandel [3].

[3] KOM (1998) 667; Rådets resolution av 21.05.1999; KOM (2000) 212, KOM (2000) 416, KOM (2002) 347 och KOM (2002) 513

Förvaltningen av de befintliga instrumenten för att stödja företagssektorns utveckling är emellertid mycket resurskrävande och det är ofta en svår uppgift att se till att de överensstämmer med andra instrument och insatser. Det finns ett behov av att ompröva gemenskapens roll och tillvägagångssätt när det gäller offentligt (gåvobaserat) stöd till den i många länder ofta mycket svaga privata sektorn, och av att förenkla, rationalisera och harmonisera de tillgängliga instrumenten i nära samarbete med andra bilaterala och multilaterala biståndsgivare.

Utvärderingar av gemenskapens strategier, program och instrument på senare år pekar dessutom på att kommissionen bör rikta in sina krafter och resurser på det man gör bäst, dvs. att utforma strategier och program, göra strategiska utvärderingar samt säkerställa en sammanhållen övergripande politik och samordning mellan biståndsgivare. Denna ändring av inriktningen innebär att det är bättre att ett antal ansedda finansförmedlare ansvarar för själva genomförandet av politiken och direktfinansieringen, medan kommissionen fortsätter att ansvara för allmänna regler, övervakning och kontroll.

Med detta i åtanke betonas i de ovannämnda viktiga policydokumenten att det behövs en sammanhållen ram och ett harmoniserat stöd till företagssektorn i alla tredjeländer, som rymmer den flexibilitet som krävs och möjligheter att anpassa stödet till olika regioner och program.

Mot denna bakgrund är syftet med meddelandet att lägga fram förslag till en omorganisering och omstrukturering av gemenskapens stöd till företagssektorns utveckling i tredjeländer.

Förslagen baseras på följande fem grunder:

(1) Företagssektorns betydelse för utvecklingen.

(2) Kommissionens erfarenheter av förvaltningen av ett antal instrument för att stödja företagssektorns, och särskilt den privata sektorns, utveckling.

(3) Fördelarna med insatser på gemenskapsnivå.

(4) Behovet av att harmonisera instrument och förfaranden för att förbättra stödets verkningsgrad och förmåga att nå fram, mot bakgrund av reformeringen av gemenskapens program för externt bistånd.

(5) En tydlig insikt om vad kommissionen gör bäst och vad som bör överlåtas åt andra.

Den förenkling, rationalisering och harmonisering av förvaltningen av dessa instrument som föreslås kommer att göra gemenskapens externa insatser mer sammanhållna och leda till att gemenskapens biståndsprogram blir effektivare. Detta kommer att vara särskilt viktigt i de medelinkomstländer och övergångsländer där utsikterna för en dynamisk tillväxt av det lokala företagandet är lovande och där europeiska små och medelstora företag kan utveckla sin verksamhet eller handel genom olika former av partnerskap (samriskföretag), partnersamverkan, tekniköverföring eller tekniskt bistånd. Det är detta viktiga mervärde som ytterligare gemenskapsinsatser nu kan medföra.

IV. Förslag till tillvägagångssätt för att stödja företagssektorns utveckling

Med utgångspunkt i de lärdomar som kan dras av tidigare erfarenheter av stöd till företagssektorns utveckling i tredjeländer har kommissionen nu identifierat fem insatsområden eller instrument som skall ligga till grund för stödet till företagssektorn:

1. Övergripande politisk dialog och stöd - särskilt beträffande makroekonomisk politik, handelspolitik och en god samhällsstyrning - för utveckling av den nödvändiga rättsliga ramen, institutionell uppbyggnad och rådgivning.

Mål: Detta omfattar insatser på makroekonomisk nivå, som i rådets resolution i maj 1999 uttryckligen angavs som den nivå kommissionen bör rikta in sina insatser på ("Analysen av den allmänpolitiska och institutionella ram och det regelverk inom vilka den privata sektorn verkar måste stärkas genom ytterligare insatser [...]"). Gemenskapens insatser på detta område skall vara inriktade på att skapa ett politiskt klimat på nationell och regional nivå som stöder och främjar konkurrenskraft, marknadsekonomi och god samhällsstyrning. Detta innefattar tekniskt bistånd till reformer, särskilt beträffande lagstiftning, bank- och finanssektorn, beskattning, offentliga utgifter, tullförfaranden och handelsfrämjande åtgärder, institutionell uppbyggnad samt förvaltningseffektivitet. Genomförandet av lämpliga åtgärder för att säkerställa en god samhällsstyrning och finansiell öppenhet kan dessutom göra det lättare att integrera den stora informella sektorn i den formella ekonomin.

Ett harmoniserat tillvägagångssätt: Vilket bistånd gemenskapen kan ge tredjeländer varierar från land till land och bör anpassas till särskilda behov inom ramen för den sammanhållna programplanering som utgörs av landstrategidokumenten och de nationella vägledande programmen. Biståndet kan lämnas i form av ekonomiskt stöd till de reformprogram som har överenskommits med Världsbanken, Internationella valutafonden och andra biståndsgivare. Diagnosen och bedömningen av den makroekonomiska situationen och av situationen inom olika sektorer skall ligga till grund för identifieringen av projekt och biståndsmottagare, och därigenom kommer de instrument och finansförmedlare att kunna anlitas som verkar bäst lämpade att svara mot särskilda eller lokala behov. En korrekt analys och diagnos kommer också att göra det lättare för gemenskapen att inleda en dialog med de lokala motparterna om vilket institutionellt stöd som behövs för att de åtgärder till vilka gemenskapen ger särskilt stöd skall lyckas. Det bör hållas i åtanke att gemenskapen tack vare sitt regelverk har verklig expertis att dela med sig av till partnerländerna.

Följande mätbara resultat kan förväntas av program inom detta område:

- Ett bättre mikro- och makroekonomisk klimat som kan mätas med hjälp av ekonomiska indikatorer.

- Bättre fungerande institutioner och organisation och förbättring av de lokala förhållandena för små och medelstora företag, vilket kan mätas med hjälp av effektivitetsindikatorer.

- En snabbare utveckling av den privata sektorn och dess bidrag till hållbar ekonomisk tillväxt, bl.a. genom initiativ för att stödja särskilda privatiseringsprojekt eller samriskprojekt mellan den privata och den offentliga sektorn. Resultaten inom detta område kan också mätas med hjälp av en serie kvantitativa och kvalitativa indikatorer.

För att dessa resultat skall kunna uppnås föreslår kommissionen att följande tre instrument utnyttjas inom detta insatsområde:

* Teknisk och ekonomisk analys inriktad på den privata sektorns starka sidor och brister i varje given situation, som utmynnar i rekommendationer om prioriterade insatsområden och klargör vilka förhållanden som krävs för att insatser inom den privata sektorn som får stöd utifrån skall lyckas.

* Politisk rådgivning, analytiskt/diagnostiskt arbete och institutionellt stöd till kapacitetsuppbyggnad, genomförande av åtgärder för god samhällsstyrning och finansiell insyn samt förstärkning av den offentliga tillsynsstrukturen och lagstiftningsramen på nationell och regional nivå. Hänsyn måste naturligtvis också tas till effekterna av regionala handelsöverenskommelser genom tekniskt bistånd. Den politiska rådgivningen bör också vara inriktad på hur den privata sektorns representativa organisationers roll och funktion kan förstärkas och hur utländska direktinvesteringar och internationellt ekonomiskt samarbete kan uppmuntras.

* Etablering och bekräftelse av den ekonomiska dialogen som ett viktigt forum som gör det möjligt att lägga fram fakta och fastställa viktiga politiska frågor, särskilt beträffande företagande, den privata sektorns utveckling och strategier för avmonopolisering och avreglering.

* Identifiering av lokala institutionella samarbetspartner (på central och lokal nivå) eller särskilda insatsområden genom arbete ute på fältet som kan involvera all lokal personal, inklusive kommissionens delegationer.

2. Insatser för att främja investeringar och samarbete mellan företag

Mål: Målet med gemenskapens stöd till investeringsfrämjande åtgärder och tekniköverföring från industriländer till utvecklingsländer är att på både nationell och regional nivå öka de hållbara och miljövänliga investeringarna och samarbetet mellan företag. Syftet är att göra de berörda ekonomierna mer effektiva och konkurrenskraftiga, i synnerhet genom att förbättra exportmöjligheterna.

Denna typ av stöd utgår från antagandet att även om partnerländerna gör framsteg när det gäller att förbättra sitt allmänna investeringsklimat och mobiliseringen av inhemska resurser, så behöver de flesta av dem fortfarande stöd utifrån för att locka till sig utländska direktinvesteringar. Utländska direktinvesteringar är också viktiga för att förmedla kunskapsöverföring från nord till syd och för att utveckla kunskaperna i företagsledning. Beroende på ländernas utvecklingsnivå kan gemenskapens stöd omfatta förstärkning av investeringsfrämjande organ och andra privata mellanhänder (handelskammare, branschorganisationer, konsulter) och företag som erbjuder investeringsrelaterade företagstjänster.

Programmet går ut på att stödja investerings- och handelsfrämjande insatser, däribland investeringar och partnerskap som bidrar både till mer allmänna sociala mål och till att främja handelsintegration. EU:s företag kan erbjuda kapital, teknik, marknadstillträde och kunskaper i teknik och företagsledning till sina samarbetspartner i dessa länder där företagarresurserna är i hög grad outnyttjade.

För att säkerställa ett harmoniserat tillvägagångssätt kommer fem åtgärdskategorier att övervägas enligt ett flexibelt tillvägagångssätt (stödet skall enligt planerna ges direkt till företag eller deras organisationer eller till andra mellanhänder. Sektorsstöd kan också övervägas.).

a) Förstärkning av institutionerna

Den första kategorin insatser är avsedd att, huvudsakligen på regional nivå och gruppvis, stödja följande:

- Utveckling av mellanhandsorganisationer på investeringsområdet som kan ansvara för att organisera och genomföra framgångsrika och hållbara investeringsfrämjande evenemang.

- Ett centralt tillhandahållande av heltäckande investeringsrelaterade företagstjänster för små och medelstora företag (med tanke på de positiva erfarenheterna av euroinfokontaktcentrer (Euro Info Correspondence Centres) i partnerländer).

- Utveckling av normgivning och tillsyn på sektorsnivå.

- Utvecklingen av kunskaper och informationssystem rörande projektledning och evenemang.

- Utbildning av lokala konsulter.

b) Stöd till viktiga sektorer

Den här kategorin insatser är avsedd att inriktas på stödmottagare och intressenter i både industriländer och utvecklingsländer och omfatta följande:

- Genomförandet av regionala eller nationella undersökningar för att identifiera viktiga sektorer och prioriterade insatsområden för att förbättra investeringsklimatet.

- Framtidsstudier och undersökningar av viktiga sektorer eller delsektorer som har identifierats i berörda regioner och länder.

- Fastställande av projektstöd som skall förmedlas av mellanhandsorganisationer och konsulter före, under och efter företagsmöten för olika sektorer eller delsektorer. Uppföljande investeringsstöd och samarbetsavtal som har kommit till stånd genom dessa möten skall ägnas särskild uppmärksamhet.

- Förstärkning av lokala privata finansförmedlare som spelar en väsentlig roll för företagssektorns och den privata sektorns utveckling.

c) Företagsmöten

Detta harmoniserade tillvägagångssätt skall leda till att viktiga sektorer får stöd, bland annat genom att man uppmuntrar direkta kontakter mellan enskilda företag för att främja investeringsavtal och samarbetsavtal mellan företag inom dessa sektorer. För detta ändamål skall investeringsfrämjande möten anordnas för olika sektorer och delsektorer för att lansera de projekt som har identifierats och får stöd.

d) Regionala investeringsfrämjande möten för olika sektorer (t.ex. gruvdrift, jordbrukets förädlingsindustri och turism)

Dessa möten skall omfatta alla EU-länder (och så småningom även länder utanför EU) och den berörda utvecklingsregionen (samt i lämpliga fall andra utvalda tredjeländer).

e) Delregionala investeringsfrämjande möten

Dessa möten skall inriktas på mindre, specialiserade delsektorer av ekonomin, t.ex. sektorerna för läderprodukter, trädgårds- och blomsterodling, timmer/trävaror, möbler och kemiska produkter/plast. De kan anordnas på initiativ av gemenskapens mellanhandsorganisation eller mottagarlandet inom ramen för insatserna för institutionell uppbyggnad, och de skall vara grundade på efterfrågan och på principen om kostnadsdelning.

De investeringsfrämjande mötena kan i undantagsfall också vara inriktade på ett land eller på flera regioner och utgå från en flersektoriell eller tvärsektoriell strategi.

Det skall också vara möjligt att fastställa ad hoc-mekanismer för områden och insatser som inte lämpar sig för investeringsfrämjande möten. Det kan exempelvis vara fallet med finansiella tjänster, infrastruktur, privatiseringsprojekt, informations- och kommunikationsteknik och andra övergripande ledningsfrågor (t.ex. finansiell insyn på sektorsnivå, bestämmelser och förfaranden för tillsyn och normgivning, lagstiftning om partnerskap och samriskföretag, kontakter mellan banker och företag, tillämpning av grundläggande arbets- och miljönormer, börsnotering av företag och frågor om företagens sociala ansvar).

3. Främjande av investeringsfinansiering och utvecklingen av finansmarknader

Mål: I den resolution som antogs av rådet (biståndsfrågor) i maj 1999 nämns stöd till företag - "särskilt små företag i den formella och informella sektorn, så långt det är möjligt genom lokala mellanhänder [...]". I strategin fastställs mål för att skapa en lämplig ram för tillhandahållandet av noggrant utformade och effektiva finansiella tjänster för små och medelstora företag. De instrument som används måste säkerställa att privata företag inom både den formella och den informella sektorn får tillgång till särskilt anpassade finansiella tjänsster av hög kvalitet. Det övergripande syftet med dessa instrument och tjänster är mer konkret att mobilisera privata sparmedel (inom och utanför landet) för att finansiera investeringar som är viktiga för en blomstrande företagssektor. Denna strategi bygger på antagandet att det behövs effektivare finansmarknader för att utveckla en stark privat sektor i utvecklingsländerna. Dessa nya anslag för investeringsfinansiering som stöds av gemenskapen får naturligtvis inte leda till snedvridning av den nationella eller internationella finansmarknaden eller ge upphov till illojal konkurrens mellan potentiella privata eller offentliga stödmottagare.

Anslag för investeringsfinansiering kommer att inrättas för att

* mobilisera privata sparmedel (inom och utanför landet) som kan finansiera investeringar,

* ge (privata och offentliga) företag som startas i utvecklingsländer och som drivs på marknadsmässiga villkor bättre tillträde till kapitalmarknaderna,

* stödja åtgärder i partnerländerna som hjälper små och medelstora företag att få tillträde till kapitalmarknaderna, eventuellt i anslutning till stödåtgärder inriktade på kapacitetsuppbyggnad,

* förbättra finansieringssystemens effektivitet och verkningsgrad, bland annat tillsynen och normgivningen på finansområdet, eventuellt i anslutning till stödåtgärder inriktade på kapacitetsuppbyggnad (se ovan),

* förstärka de nationella regelverken beträffande investeringar och konkurrens,

* utveckla innovativa och effektivare finansieringsinstrument, t.ex. investeringsfonder, riskkapital, aktieinvesteringar och kombinerade aktieinvesteringar/lån (quasi-equity investments), emissionsgarantier för privata (inhemska eller utländska) investeringar, eller stödja garantifonder för den privata sektorn samt offentlig-privata partnerskap,

* mobilisera låne- och kreditmöjligheter och olika former av villkorade eller efterställda lån.

Ett harmoniserat tillvägagångssätt: När gemenskapen ger ekonomiskt stöd till investeringar bör man vara uppmärksam på de lokala marknadsförhållandena. I lämpliga fall kan gemenskapen emellertid även komma överens med partnerländerna om att erbjuda förmånlig finansiering med hänvisning till vissa insatsers karaktär (det kan röra sig om vissa offentliga projekt eller om privata projekt med betydande sociala eller miljömässiga effekter). Detta bör avspeglas i de politiska avtal som upprättas mellan gemenskapen och de berörda länderna.

Ett exempel på det nya tillvägagångssättet är det s.k. investeringsanslag som nu inrättas för AVS-länderna och som kommer att finansieras genom den nionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Syftet med detta anslag är att främja kommersiellt bärkraftig verksamhet inom i första hand den privata sektorn, eller verksamhet inom den offentliga sektorn till stöd för den privata sektorn.

Företagen kommer att ha tillgång till anslaget direkt eller via mellanhänder. Insatserna bör bland annat omfatta deltagande i privatiseringar och syfta till att mobilisera inhemska och utländska sparmedel, genom att bidra till att bygga upp de lokala finansiella institutens och kapitalmarknadernas kapacitet och öka de utländska investeringarna. Samfinansiering med europeiska och lokala finansiella institut kommer att främjas.

Ett annat intressant exempel är EIB:s roll inom ramen för partnerskapet mellan EU och Medelhavsländerna. Efter ministertoppmötet i Barcelona (mars 2002) och EU-Medelhavsländernas ministerkonferens i Valencia i april 2002 har EIB inrättat ett nytt investeringsanslag som syftar till att gradvis öka bankens utlåning till omkring 2 miljarder euro om året. Detta investeringsanslag bör leda till en betydande ökning av utlåningen till den privata sektorn. EIB erbjuder också riskkapital och lånestöd till små och medelstora företag (både i och utanför Europa) ur dess egna medel, samt utnyttjar specialiserade finansförmedlare och innovativa finansieringsinstrument som exempelvis globala lån etc.

Gemenskapen stöder också den privata sektorns utveckling via multilaterala kanaler (samfinansiering med Världsbanken, även Internationella finansieringsbolaget IFC, med de regionala utvecklingsbankerna och med FN:s särskilda organ och fonder).

När det gäller förvaltningen av dessa instrument kommer gemenskapen (dvs. kommissionen) inte att delta direkt i genomförandet och förvaltningen av finansieringsverksamheten, eftersom ansvaret för dessa program normalt kommer att vila på specialiserade institutioner, såsom Europeiska investeringsbanken, Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling eller andra multilaterala institutioner, som i sin tur kan kanalisera medlen via andra regionala eller nationella finansiella institut.

Kommissionen kommer däremot att ha ett nära samarbete med dessa specialiserade finansiella institut och ha en ledande roll i fastställandet av regionala mål, finansieringsvillkor för investeringsanslagen, riktlinjer för tilldelning av medel samt förfaranden för uppföljning och utvärdering. Kommissionen kommer också att stödja nödvändiga reformer och handlingsprogram inom detta område.

4. Stöd till små och medelstora företag i form av icke-finansiella tjänster

Mål: Tidigare erfarenheter och empiriska bevis tyder på att effektiva företagsutvecklingstjänster är avgörande för små och medelstora företags och mikroföretags tillväxt. Kommissionens program för små och medelstora företag kommer att uppmuntra företag inom den privata sektorn att öka sin konkurrenskraft, ta till sig modern teknik, förbättra sin företagsledning och leta efter nya marknader.

För att säkerställa ett harmoniserat tillvägagångssätt kommer en rad stödåtgärder att inriktas på att förbättra de makro- och mikroekonomiska förutsättningarna för de små och medelstora företagens och mikroföretagens konkurrenskraft, medan andra åtgärder mer direkt skall fokuseras på att utveckla en effektiv marknad för företagsutvecklingstjänster, däribland följande:

- Inledande och kontinuerlig vägledning för företag och branschorganisationer (normalt på grundval av efterfrågan) eller mer aktiva strategier som delvis betalas av stödmottagarna (kostnadsdelningsprincipen), som omfattar information om tillgängliga tjänster och hur de kan utnyttjas (även i detta fall kan erfarenheterna från euroinfokontaktcentrer som tillhandahåller integrerade tjänster vara till nytta).

- Olika former av kunskapsutveckling för att bidra till att modernisera företagen och uppmuntra företagsnätverk eller kooperativ.

- Hjälp att utforma och genomföra affärsplaner.

- Samordning med andra delprogram, t.ex. stöd till företag och deras organisationer och investeringsfinansiering på företagsnivå, kopplat till de möjligheter som erbjuds av EIB.

Stödåtgärderna kan organiseras och förvaltas på nationell eller regional nivå. Om EU-experter deltar kommer kommissionen emellertid att säkerställa ett harmoniserat tillvägagångssätt inom varje region.

Särskilda ansträngningar måste göras i samarbete med Europeiska investeringsbanken och andra finansiella institut för att förbättra de lokala finansieringssystemens effektivitet och förbättra små och medelstora företags möjligheter att få tillgång till olika finansieringskällor. Vid behov skall moderniseringsplaner upprättas och produktionskapaciteten förbättras.

Hänsyn bör tas till småföretag och hantverksföretag i utvecklingsländer, eftersom de ofta inte följer samma utvecklingsmönster som snabbväxande små och medelstora företag men ändå är av väsentlig betydelse för den ekonomiska och sociala utvecklingen. I detta sammanhang bör Europeiska stadgan för småföretagen, som Europeiska rådet godkände i Feira i juni 2000, kunna tjäna som utgångspunkt för en dialog med intressenter från både gemenskapen och partnerländerna.

5. Stöd till mikroföretag

Mål: I många länder utgör mikroföretagande en idealisk möjlighet att delta i den ekonomiska utvecklingen. Stöd till etablering eller utveckling av mikroföretag och kooperativ, och därmed till bättre villkor för egenföretagare, kan därför vara ett effektivt sätt att skapa ekonomiska möjligheter för fattiga människor och bekämpa fattigdom. Det största hindret för utvecklingen av sådana företag är bristen på lämpliga lokala finansiella och icke-finansiella tjänster, företagskultur, marknadsinformation och finansieringsmöjligheter.

Ett harmoniserat tillvägagångssätt: Förutom det arbete som måste göras för att förbättra de makro- och mikroekonomiska förutsättningarna för konkurrenskraft (se ovan) kan stödet till småföretag och mikroföretag ske

- genom institutionell uppbyggnad och uppbyggnad av kapaciteten hos mellanhandsorganisationer som företräder mikroföretagen och tillhandahåller allmänna nyttigheter,

- genom att institutioner som erbjuder mikrofinansiering uppmuntras att utveckla nya tjänster och finansiella produkter som är anpassade till små- och mikroföretags behov på medellång och lång sikt,

- i form av hjälp att integrera mikrofinansiering i lokala finanssystem genom spridning av goda metoder och resultatstandarder, införande av regelverk och lämplig tillsyn samt stöd till institutionell utveckling,

- genom förbättring och övervakning av mikrofinansinstituts resultat, styrmekanismer och förmåga att betjäna mikroföretag.

Denna verksamhet skall genomföras i nära samordning (och eventuellt samfinansieras) med multilaterala organ (bl.a. Committee of Donors Agencies for Small Enterprise Development, Consultative Group to Assist the Poorest - CGAP) och finansiella institut (Europeiska investeringsbanken, andra utvecklingsbanker, investeringsfonder och andra lokala och internationella finansiella institut). Lokala program, mellanhandsorganisationer och tjänsteföretag kan också involveras för att ombesörja nödvändig marknadsanalys och uppföljning, behovsanalys och förvaltning.

V. Genomförande och uppföljning

Kommissionen har för avsikt att bibehålla fullständig kontroll över politiken, programplaneringen och planeringsaspekterna inom dessa fem insatsområden och i lämpliga fall också över genomförandet av särskilda insatser, däribland tekniskt bistånd. Kommissionen kommer också att ha fullständig kontroll över den allmänna övervakningen och utvärderingen.

När det gäller tillämpningen och förvaltningen av finansieringsinstrument, däribland mikrofinansiering och icke-finansiella tjänster (företagsutvecklingstjänster), har kommissionen för avsikt att i möjligaste mån utnyttja mellanhänder (vilka skall väljas ut), med vilka den skall upprätta lämpliga avtal eller överenskommelser om förvaltning/finansiering.

De förslag som beskrivs i det föregående baseras på slutsatserna av tidigare erfarenheter, nämligen att förvaltningen av dessa program kräver avsevärda och specialiserade personalresurser och att det är bättre att en decentraliserad strategi genomförs av mellanhänder än av kommissionen själv. Med hänsyn till kommissionens institutionella behörighets- och ansvarsområden skulle den emellertid fortfarande kontrollera politiska frågor rörande strategierna och programplaneringen och den övergripande övervakningen av stödprogrammet.

De fem insatsområden eller instrument som beskrivs i det föregående är allmänna, vilket innebär att de är tillgängliga för alla regioner. Vilken stödram och vilka instrument som väljs måste i möjligaste mån harmoniseras och rationaliseras för att säkerställa ett sammanhållet tillvägagångssätt i alla regioner. Det måste emellertid också finnas ett visst utrymme för flexibilitet i användningen av dessa instrument för att både ta hänsyn till större regionala skillnader och till de olika politiska och ekonomiska förbindelserna mellan gemenskapen och olika tredjeländer. Den föreslagna ramen för stöd till företagssektorns utveckling skall därför vara harmoniserad men flexibel. Vilka kombinationer av stöd/instrument som väljs kommer följaktligen att variera från region till region, liksom deras närmare genomförande.

För att möjliggöra uppföljning föreslås att det skall undersökas om en uppsättning indikatorer för den privata sektorns utveckling kan utvecklas, så att det går att bedöma strukturförändringar, t.ex. etableringen av nya små och medelstora företag, kooperativ och mikroföretag, och genomförandet av politiken.

Kommissionen håller nu på att avsluta ett omfattande strategi- och programplaneringsarbete som bygger på en ny generation landstrategidokument och nationella vägledande program samt på regionala strategidokument och regionala vägledande program för alla länder och regioner med vilka gemenskapen har samarbets- och biståndsavtal. Landstrategidokumenten omfattar perioden fram till 2005 eller 2006 och de nationella vägledande programmen perioden fram till 2003 eller 2006. Avsikten är att dessa förslag om en harmoniserad och sammanhållen strategi när det gäller företagssektorns utveckling skall genomföras inom den ovannämnda strategi- och programplaneringsramen så snart som möjligt, dvs. när de nationella vägledande programmen blir föremål för en mera omfattande granskning. Detta kommer att ske från och med 2003.

Kommissionen har också för avsikt att vidareutveckla sina strategier för att stödja den privata sektorns utveckling i tredjeländer. Ett av de prioriterade områdena handlar om vanskötseln av statsägda företag, en fråga som har stått i centrum för strukturreformprogram över hela världen de senaste två decennierna. Som en av de viktigaste givarna av utvecklingsbistånd på förmånliga villkor har EU länge varit involverat i finansiering och reformering av statsägda företag i utvecklings- och övergångsländer.

Denna erfarenhet visar att gemenskapen har en roll att spela och att dess bistånd kompletterar stödet från de internationella finansiella instituten genom att främja och stödja reformagendan. Med tanke på de många bristerna när det gäller privatiseringsprocessen i utvecklingsländerna, dessa bristers sannolika effekter på uppnåendet av millennieutvecklingsmålen och en del europeiska företags framträdande plats i offentlig-privata partnerskap måste EU emellertid mer aktivt verka för effektivare reformer. Det föreslås därför att frågan om privatisering och statsägda företag skall behandlas i ett särskilt meddelande.

Kommissionen skall också verka för att samarbetet och samordningen mellan gemenskapens program för externt bistånd och Europeiska investeringsbankens (och andra finansiella intermediärers) insatser, särskilt i partnerländer, blir effektivare.