•b it 
•k ix EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 01.10.199' 
KOM(<)7) 471 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET 
OCH EUROPAPARLAMENTET 
Genomförande av rådets direktiv 
91/676/EEG om skydd mot att vatten 
förorenas av nitrater från jordbruket 

1. INLEDNING 3 
2. DIREKTIVETS BAKGRUND 4 
2.1 Nitratproblemet 4 
2.2 Nitratproblemets orsaker 5 
2.3 Direktivets historiska bakgrund 5 
2.4 Direktivets huvuddrag 6 
3. GENOMFÖRANDE AV DIREKTIVET 7 
3.1 Överföring till nationell lagstiftning 7 
3.2 Riktlinjer för god jordbrukssed 8 
3.3 Förteckning över känsliga områden 9 
3.4 Övervakning 12 
3.5 Åtgärdsprogram 12 
3.6 Sammanfattande rapporter 14 
4. ÖVERTRÄDELSEFÖRFARANDE 16 
5. SKALL DIREKTIVET ÄNDRAS? 17 
6. SLUTSATSER 17 
1. INLEDNING 
Sex år efter antagandet av nitratdirektivet1 har de flesta medlemsstater misslyckats 
med att genomföra det. Som ett resultat av detta fortsätter nitratföroreningarna av 
vattensystemen att vara ett problem i alla länder inom gemenskapen. Många 
dricksvattenkällor överskrider den nivå på 50 mg/1 som fastställts av folkhälsoskäl i 
såväl direktivet om "ytvatten för framställning av dncksvatten'12 som 
"dricksvattendirektivet"\ 
Miljömässigt sett är medlemsstaternas utsläpp av nitrater i Nordsjön, Östersjön, 
Medelhavet och Svarta havet särskilt allvarliga vad gäller uppkomsten av 
eutrofiering. Nitratföroreningarnas omfattande spridning gör en minskning av dessa 
till en utmaning för gemenskapens miljöpolitik, ett faktum som även rör den 
huvudsakliga förorenaren, jordbruket, vilket är särskilt känsligt för förändringar av 
markanvändning som påverkar dess ekonomiska livskraft. 
För sex år sedan, under 1991, antog rådet nitratdirektivet, vilket syftade till att 
minska vattenförorening som orsakas eller framkallas av nitrater som härrör från 
jordbruket och att förhindra ytterligare sådan förorening. Detta innebar ett viktigt 
steg i utvecklingen av vattenpolitiken, i och med att direktivet anammade både 
principen om att förorenaren betalar och principen om förhindrande vid källan, och 
försökte att ta itu med föroreningar från spridda källor. Även om de viktigaste 
åtgärderna enligt direktivet fortfarande inte vidtagits i många medlemsstater, står det 
redan klart att det i vissa läger finns ett starkt motstånd mot föreskrifterna i 
direktivet, vilket sannolikt bidrar till den låga genomförandegraden inom 
gemenskapen. Kommissionen anser att den nuvarande situationen är mycket 
allvarlig. För tillfället omfattas 13 av 15 medlemsstater av rättsliga åtgärder vad 
gäller både den icke genomförda överföringen av direktivet till nationell lagstiftning 
och missförhållanden vid tillämpningen av direktivet. Denna rapport om 
genomförandet, som fordras enligt artikel 1 I i direktivet, representerar därför en 
lämplig möjlighet att belysa den påtagliga brist på framåtskridande i 
medlemsstaternas tillämpning av direktivet. 
Rapporten kommer att inledas med en kort undersökning av direktivets bakgrund, 
innan analysen av den nuvarande genomförandegraden presenteras. Det sista 
avsnittet visar tydligt varför, givet den låga genomförandegraden, kommissionen 
anser det vara olämpligt att lägga fram förslag till ändringar av direktivet vid denna 
tidpunkt. 
1 EGT nr L 375. 31.12.1991. s. 1. rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att 
vatten förorenas av nitrater från jordbruket. 
2 EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 26. rådets direktiv 75/440/EEG av den 16 juni 1975 om den kvalitet som 
krävs på det ytvatten som är avsett för framställning av dricksvatten i medlemsstaterna. 
3 EGT nr L 229, 30.8.1980. s. 11. rådets direktiv 80/778/EEG av den 15 juli 1980 om kvaliteten på välten 
avsett att användas som dricksvatten. 
2. DIREKTIVETS BAKGRUND 
2.1 Nitratproblemet 
I Europeiska unionen har sedan 1980 koncentrationen av nitrat i dricksvatten 
reglerats genom dricksvattendirektivet. Detta fastställer ett riktvärde för 
nitrat på 25 mg/1 och en högsta tillåtna koncentration på 50 mg/I. Dessa 
värden har numera allmänt accepterats av folkhälsoskäl, och, vilket är 
betydelsefullt, har inte ifrågasatts av medlemsstaterna under förhandlingarna 
om kommissionens förslag till ändringar av direktivet. Nitrat i dricksvatten 
anses vara ett problem för folkhälsan därför att nitrat snabbt omvandlas till 
nitrit i människokroppen. Nitritets huvudsakliga effekt är att det orsakar 
oxidation av blodhemoglobin till methemoglobin som inte kan transportera 
syre till vävnaderna. Den minskade syretransporten manifesterar sig själv i 
synnerhet i spädbarn som inte är äldre än sex månader, och orsakar 
tillståndet methemoglobinanemi eller blue-babysyndromet. Detta fenomen 
har endast observerats vid nitratniväer som legat betydligt över 50 mg/I. 
Denna nivå ger därför ett tillräckligt skydd mot detta. Dessutom reagerar 
nitrit med kemiska föreningar i magen och bildar produkter som har visat sig 
vara cancerframkallande hos många djurarter, även om det ännu inte har 
bevisats orsaka cancer hos människor. I vilket fall som helst berättigar 
absolut dessa två faktorer tillsammans att man tillämpar ett försiktigt 
tillvägagångssätt vid fastställandet av denna parameter4. 
Dobrisbedömningen5 uppger modellkoncentrationer av nitrat som läcker ut 
från jordbruksmarker som indikerar att 87 % av dessa jordbruksområden i 
Europa har nitratkoncentrationer i grundvattnet som ligger över 
riktnivåvärdet på 25 mg/1 och 22% som ligger över nivån pä 50 mg/I. I 
många områden stiger dessa nivåer vilket innebär att befintliga 
dricksvattenkällor måste stängas eller genomgå dyra reningsprocesser pä 
konsumentens bekostnad. 
Förhöjda nitratnivåer bidrar också mycket starkt till eutrofieringen, i 
synnerhet i marina miljöer och i kustområdena. Inom dessa områden 
stimulerar nitraterna till hög algtillväxt vilket leder till tydliga förändringar i 
ekosystemets funktion, vanligtvis till en försämring. Nordsjön har stora 
kustområden som har konstaterats lida av eutrofiering, såväl som områden i 
Medelhavet. Det effektivaste sättet att minska denna eutrofiering är att 
minska utsläppen av nitrater och andra källor till kväveföreningar. 
4 Det är också relevant att notera att Världshälsoorganisationen i april 1997 granskade sin rikmivå för 
nitrat och nitrit i dricksvatten, och kom fram till den slutsatsen all på grundval av de scnaslc 
vetenskapliga rönen borde nivån på 50 mg/1 fortsätta att gälla. 
5 Stanners D, Bourdeau P. red. (1995). Europas miljö, Dobrisbedömningen. EES. 
4 
2.2 Nitratproblemets orsaker 
Efterkrigstidens jordbrukspolitik har fokuserats på att maximera 
produktionen. Prissubventioner och garanterade marknader har tenderat att 
åstadkomma intensiva produktionsmetoder. Så har varit fallet inom EU med 
den gemensamma jordbrukspolitiken, på samma sätt som i andra länder. 
Sammanfattningsvis har politiken, som varit mycket framgångsrik vad gäller 
att skapa en ökad produktion, haft en skadlig effekt på miljön. Vad gäller 
nitratutsläppen, har den intensiva produktionen resulterat i en ökad 
användning av kemiska gödningsmedel, och vad som är ännu viktigare att 
ett stort antal boskap har koncentrerats till små landområden. I vissa 
regioner inom EU har den intensiva boskapsuppfödningen lett till 
strukturella överskott vad gäller den stallgödselkvantitet som producerats. 
Med andra ord finns det mer stallgödsel än vad som kan användas utan att 
orsaka nitratutsläpp. 
Det kan ta många år för nitratutsläppen att nå fram till en vattenmassa när de 
väl har lämnat sin ursprungliga utsläppsplats. Mycket av den höga 
nitratkoncentrationen i vattensystemen idag har orsakats av de gångna 
decenniernas jordbrukssed. Detta innebär också att dagens jordbrukssed 
kommer att bestämma de framtida utsläppsniväerna för nitrater6. Det rader 
inget tvivel om att den jordbrukssed som nu rader har förbättrats i 
miljöhänseende om man jämför med den sed som rädde under det gångna 
decenniet, men det är fortfarande sa att radande jordbrukssed och 
strukturella överskott bidrar till nitratutsläppen. Det är därför nödvändigt att 
det sker förändringar i rådande jordbrukssed. Europeiska gemenskapen har 
förbundit sig att tillämpa principen om att förorenaren betalar. I samband 
med nitratdirektivet innebär detta att kostnaden för de åtgärder som är 
nödvändiga för att förändra rådande jordbrukssed för att minska 
föroreningarna skall läggas på de enskilda företagen inom 
jordbruksnäringen. Förändringar i den gemensamma jordbrukspolitiken, 
som MacSharryreformerna från 1992 vilka ledde till minskade 
prissubventioner och förordningen för jordbruk och miljö7 kommer att stötta 
denna politik, såväl som ytterligare reformer som medverkar till att förskjuta 
tyngdpunkten bort från produktionssubventionering. 
2.3 Direktivets historiska bakgrund 
Vid ministerseminariet i Frankfurt 1988 om vattenfrågor granskades den 
befintliga lagstiftningen och man uppmärksammad en rad förbättringar som 
skulle kunna göras och luckor som skulle kunna täppas igen. Till dags dato 
6 Detta är särskilt viktigt för de associerade länderna i Central- och Östeuropa, eftersom del är sannolikt 
att varje form av intensifiering av jordbnikct liknande den som skedde i Västeuropa under 
efterkrigstiden kommer att leda till en ökning av vattenföroreningen vad gäller nitrater från 
jordbruket. 
7 EGT nr L 215. 30.7.1992. s. 85. rådets förordning nr 207K/92 av den M) juni 1992 om 
produktionsmetoder inom jordbnikct som är anpassade lill de krav som skyddet av miljön och 
vidmakthållandet av natur- och kulturlandskapet ställer. 
har detta resulterat i att rådet har antagit direktivet om rening av 
avloppsvatten från tätbebyggelse1* och nitratdirektivet. 
Nitratdirektivet såg sin början som ett "förslag till rådets direktiv om skydd 
av sötvatten, kustvatten och havsvatten mot föroreningar orsakade av nitrater 
från spridda källor"9. Ett ändrat förslag offentliggjordes 199010, i enlighet 
med Europaparlamentets yttrande11. Direktivet tog nästan tre är att förhandla 
fram och antogs till sist under det nederländska ordförandeskapet den 12 
december 1991, och anmäldes till medlemsstaterna den 19 december 1991. 
2.4 Direktivets huvuddrag 
Direktivet har ett dubbelt syfte: att minska vattenförorening som orsakas 
eller framkallas av nitrater som härrör från jordbruket och att förhindra 
ytterligare sådan förorening. Direktivet försöker att säkerställa dessa syften 
genom att kräva att medlemsstaterna skall förteckna de vatten som är 
förorenade eller som kan förorenas och ange dessa som känsliga områden12 
på grundval av resultaten av direktivets övervakningskrav. Medlemsstaterna 
skall upprätta åtgärdsprogram för dessa områden som innehåller 
obligatoriska åtgärder rörande jordbruksmetoder, inklusive bestämmelser om 
den maximala mängd gödsel som får spridas ut på marken varje år. 
Medlemsstaterna skall också utarbeta riktlinjer för god jordbrukssed, som 
kan tillämpas på frivillig basis utanför de känsliga områdena och som är 
obligatoriska inom områdena. Medlemsstaterna skall också övervaka 
nitrathalten i vattensystemen för att på så sätt bedöma effekterna av de 
åtgärder som vidtagits. 
8 EGT nr L 135. 30.5.1991. s. 40. rådets direktiv 91/271/EEG. av den 21 maj 1991. om rening av 
avloppsvatten från tätbebyggelse 
9 EGT nr C 54, 3.3.1989, s. 4. 
10 EGT nr C 51,2.3.1990, s. 12. 
11 EGT nr C 158, 26.6.1989, s. 487. 
12 Om en medlemsstat anger hela sitt territorium enligt artikel 3.5 i direktivet, är det tekniskt sett inte att 
betrakta som ett känsligt område. Kraven för dessa områden är emellertid exakt de samma och i de fall 
man hänvisar till ett känsligt område kommer detta att innefatta de medlemsstater som använder 
artikel 3.5. fönitom i de fall man talar om övcrvakningskrav. 
Tidsplan för genomförandet av direktivet finns i tabell 1 nedan. 
Tabell 1: Tidsplan för genomförande av direktivet 
Krav Relevant Fastställt datum för 
artikel i slutförande'^ 
direktivet 
Överföring till nationell lagstiftning 12 20.12.1993 
Övervakning 5.6 eller 6 20.12.1993 
Angivande av känsliga områden 3 20.12.1993 
Fastställande av riktlinjer för god jordbnikssed 4 20.12.1993 
Fastställande av det första fyraåriga 5 20.12.1995 
åtgärdsprogrammet 
Inlämnande av sammanfattande rapport till 10 20.6.1996 
kommissionen 
Slutförande av översyn av områden som angetts 3 21.12.1997 
som känsliga 
Början på det år under vilket maximalt 210 kg N 5 20.12.1998 
lia kan tillämpas 
Slutförande av det första åtgärdsprogrammel 5 20.12.1999 
Början på det år under vilket maximalt 170 kg N 5 20.12 2002 
ha kan tillämpas 
Slutförande av det andra åtgärdsprogrammel 5 21.12.20()3 
3. GENOMFORANDE AV DIREKTIVET 
Genomförandet av direktivet bör fortgå med samma hastighet i alla medlemsstater. 
Österrike, Finland och Sverige som blev medlemmar den 1 januari 1995 får inga 
särskilda dispenser. 
3.1 Överföring till nationell lagstiftning 
Artikel 12 i direktivet fastställer att medlemsstaterna skall "sätta i kraft de 
lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv-
inom två år efter dagen för anmälan", dvs. senast den 20 december 1993 
Fyra år efter tidsfristens utgång har bara fyra medlemsstater bedömts att ha 
uppfyllt sina förpliktelser. Tabell 2 visar det datum dä medlemsstaten 
meddelade att den vidtagit åtgärder för överföringen av lagstiftningen och 
om kommissionen anser att dessa motsvarar deras förpliktelser. 
13 Dessa följer rådets förordning 1182/71 (EEG. Euratom) av den 3 Juni 1971 om regler för bestämning av 
perioder, datum och frister. EGT nr L 124. 8.6.1971. s. 1. 
Tabell 2: Överföring av direktivet till nationell lagstiftning (den 30 juli 
1997) 
Land Datum för meddelande Åtgärder anses vidtagna 
(senast den 20.12.199314) 
Belgien 
Danmark 17.12.1993 Ja 
Finland 24 3 | y*>5 ' ^ Nci 
Frankrike 27.8.1993 Ja 
Förenade kungariket 28.6.1996 Nej 
Grekland 
Irland 17.7.1995 Nej 
Italien 
Luxemburg " 26.10.1994 Ja 
Nederländerna 
Portugal 
Spanien 11.3.1996 Ja 
Sverige 25.1.1996 Kontroll pågår 
Tyskland 1.4.1996 Nej 
Österrike 26.1.1996 Kontroll pågar 
3.2 Riktlinjer för god jordbnikssed 
I enlighet med artikel 4 i direktivet "skall medlemsstaterna inom två är efter 
dagen för anmälan av detta direktiv fdvs. senast den 20 december 1993] 
utarbeta riktlinjer för god jordbrukssed som kan tillämpas av jordbrukare pa 
frivillig basis, och som åtminstone omfattar de punkter som anges i bilaga 2 
avsnitt A". Flertalet medlemsstater har nu uppfyllt detta åtagande, vilket kan 
utläsas av tabell 3 nedan. När kommissionen utförde en preliminär 
undersökning av riktlinjerna i slutet av 1994 var emellertid detta inte fallet. 
Även om en del av kraven vad gäller riktlinjerna kan uppfattas som ganska 
ospecificerade, representerar riktlinjerna viktiga instrument hade i samband 
med direktivet och också vid integrationen av miljömässiga 
hänsynstaganden i jordbruket. Det är därför kommissionens avsikt att utföra 
ytterligare en undersökning av dem. Denna kommer inte bara att ta en titt pa 
hur riktlinjerna överensstämmer med kraven i bilaga 2, utan även 
riktlinjernas överensstämmelse mellan områden med liknande 
14 För Österrike. Finland och Sverige den I januari 1995 
15 Finland meddelade ytterligare överföringsåtgärdcr den 23 oktober 1995 och den 14 augusti 1996 

definitionerna i alla ovanstående punkter är tillämpliga på alla vattensystem 
och inte endast på de som för närvarande används för framställning av 
dricksvatten. Medlemsstaterna måste därför bedöma alla vattenresurser, 
oaktat om de används till dricksvatten eller inte. 
Det är också nödvändigt att understryka att nivån på 50 mg/1 kanske inte är 
tillräcklig för att minska eutrofieringen. Denna anses därför inte vara den 
fixerade nivån i direktivet. Det är till och med troligt att den är för hög för 
att minska eutrofieringen. 
I enlighet med artikel 3.5 behöver medlemsstaterna inte ange särskilda, 
känsliga områden, om de för hela sitt territorium upprättar och tillämpar 
åtgärdsprogram. Hittills har fem medlemsstater sålunda använt sig av denna 
möjlighet. Tabell 4 visar när medlemsstaterna har angett områden enligt 
artikel- 3, och om detta har slutförts, om områden har angetts eller hela 
territoriet. Det framgår av tabellen att de flesta länder som har valt att inte 
använda artikel 3.5 har misslyckats med att uppfylla denna skyldighet, vilket 
innebär att de områden som kräver skydd inte har identifierats, sex år efter 
antagandet av direktivet. 
10 
Tabell 4: Förteckning över känsliga områden (den 30 juli 1997) 
Land Datum för Omfattat område 
färdigställande av 
förteckning (senast den 
20.12.1993l8) 
Belgien 
Danmark 12.7.1993 Hela territoriet 
Finland 
Frankrike - 46 % av jordbruks- markerna* 
Förenade kungariket 10.2.1997 69 känsliga områden* 
Grekland 
Irland 17.7.1995 Inga områden* 
Italien 
Luxemburg 19.10.1994 Hela territoriet 
Nederländerna 5.1.1994 Hela territoriet 
Portugal 
Spanien 
Sverige 25.1.1996 5 känsliga områden* 
Tyskland 7.11.1994 Hela territoriet 
Österrike 26.1.1996 Hela territoriet 
* Dessa beslut undersöks för närvarande av kommissionen. 
Kommissionen är medveten om nödvändigheten att kontrollera om alla 
områden som borde anges som känsliga områden av medlemsstaterna 
verkligen har blivit angivna. I detta syfte avser kommissionen att genomföra 
en undersökning, när tillräcklig information har erhållits från 
medlemsstaterna, för att bli en samrådande part i frågan. För närvarande är 
en sådan undersökning inte möjlig, eftersom endast tre av medlemsstaterna 
som har valt att ange känsliga områden har färdigställt sin förteckning. 
Artikel 3.4 innehåller en obligatorisk bestämmelse för medlemsstaterna att 
"vid behov och minst vart fjärde år se över de känsliga områden som angetts 
och göra nödvändiga ändringar och tillägg, för att ta hänsyn till förändringar 
och omständigheter som tidigare inte kunnat fbrutses'\ Detta måste slutföras 
senast den 21 december 1997 och meddelas till kommissionen senast den 21 
juni 1998. Det är därför för tidigt att ha någon uppfattning om omfattningen 
av det territorium i gemenskapen som täcks av artikel 3 kommer att 
förändras. 
18 För Österrike, Finland och Sverige, 1.1.1995 
11 
3.4 Övervakning 
Övervakningsfrågor täcks i både artikel 5 och 6 i direktivet. Medlemsstater 
som har valt att tillämpa artikel 3.5 slipper kraven som fastställs i artikel 6, 
förutom om de beslutar sig för att ändra och ange områden enligt artikel 3.2. 
I detta fall måste de utföra den fastställda övervakningen för en period på ett 
år före det att ändringen sker. Artikel 5.6 är tillämpbar på medlemsstater 
som använder sig av artikel 3.5. De måste "övervaka nitrathalten i 
vattensystemet (ytvatten och grundvatten) på utvalda matplatser, så att det 
blir möjligt att fastställa omfattningen av den nitratförorening av vatten som 
orsakas av jordbruket". 
Medlemsstater som anger känsliga områden måste följa artikel 6. Denna 
innehåller riktlinjer vad gäller övervakningsmetoderna för alla 
vattenresurser. Medlemsstaterna måste på nytt undersöka 
eutrofieringsgraden i sött ytvatten, flodmynningar och kustvatten vart fjärde 
år. Nitrathalten i sötvattensområden ska ha övervakats under ett års tid 
mellan den 19 december 1991 och den 20 december 1993, och under varje 
följande fyraårsperiod (dvs. till och med den 21 december 1997). Det enda 
undantaget för denna och följande undersökningar gäller de 
provtagningsplatser där under den senaste övervakningsperioden alla 
tidigare prov låg under 25 mg/I och där det inte finns någon ny faktor som 
skulle kunna orsaka en förhöjning av nitrathalten. I detta fall räcker det att 
övervakningsprogrammet upprepas vart åttonde år. 
Det är svårt för kommissionen att bedöma i vilken grad medlemsstaterna har 
följt sina övervakningsåtaganden, eftersom medlemsstaternas enda 
skyldighet att inlämna uppgifter om övervakningen till kommissionen 
regleras i artikel 10 om den sammanfattande rapporten. Till och med 
information som inlämnas på detta sätt behöver bara utformas som en 
sammanfattning. Åtskilliga medlemsstater har dock meddelat i sina 
rapporter att deras övervakning är, för tillfället, otillräcklig om man ser till 
bestämmelserna i direktivet. En undersökning19 som utfördes nyligen visar 
att många medlemsstater ännu inte har upprättat den övervaknings- och 
administrativa infrastruktur som är nödvändig för att ta itu med 
övervakningskraven från en rad olika direktiv. 
3.5 Åtgärdsprogram 
I artikel 5 i direktivet fastställs att "inom två år efter det att områden första 
gången angavs enligt artikel 3.2, eller inom ett år frän varje ytterligare 
angivande enligt artikel 3.4, skall medlemsstaterna för att uppnå de syften 
som anges i artikel 1 upprätta åtgärdsprogram som avser de angivna känsliga 
områdena". Åtgärdsprogrammen löper under fyra år. Det första skulle ha 
påbörjats den 20 december 1995 och vara avslutat den 20 december 1999 
19 Utvärdering av kostnaderna för gnmdvatteninspektion i medlemsstatenia. undersökning utförd pa 
uppdrag av Europeiska kommissionen. GD XI inom ramen för kontrakt B4-
3040/95/000345/MAR/D1. 
12 
Ett andra åtgärdsprogram kommer då att påbörjas och löpa under ytterligare 
fyra år, med den 21 december 2003 som slutdatum. 
Åtgärdsprogrammen utgör huvudkraven i direktivet, eftersom de innebär 
tvingande restriktioner vad gäller jordbrukarnas verksamhet för att uppnä 
direktivets syften. Dessa anges i bilaga 3. Av dessa krav är det två som är 
viktigast. Enligt punkt 1 i bilaga 3 skall spridning på marken av gödselmedel 
vara baserad på en balans mellan grödans kvävebehov och kvävetillförseln 
till grödorna från jorden och från gödselmedel. 
I punkt 2 fastställs ett maximum på 170 kg N per hektar per år som kan 
spridas på markerna i form av stallgödsel. Direktivet tillåter emellertid upp 
till 210 kg N per hektar per år under det första åtgärdsprogrammet. Båda 
dessa maximikvantiteter är tillämpliga under det fjärde året av deras 
respektive åtgärdsprogram, dvs. 210 kg N per hektar per år från den 20 
december 1998 och 170 kg N per hektar per år från den 20 december 2002. 
Denna punkt i direktivet tillåter även medlemsstaterna att avvika från dessa 
kvantiteter, men endast när detta är berättigat på grundval av objektiva 
kriterier och då detta inte inverkar på möjligheten att uppnå direktivets 
syften. 
Medlemsstaterna skall ha påbörjat sina åtgärdsprogram den 20 december 
1995. Tabell 5, som också bedömer om åtgärdsprogram m en överensstämmer 
med direktivets bestämmelser, visar emellertid att endast ett fåtal har gjort 
detta. Givet att dessa åtgärder representerar nyckeln till direktivets 
genomförande, är detta misslyckande svårt att försvara. 
13 
Tabell5: Åtgärdsprogram (den 30juli 199") 
Land Datum för I överensstämmelse? 
meddelande (senaste 
den 20.12.1995) 
Belgien 
Danmark Kil996 Under granskning 
Finland 
Frankrike 
Förenade kungariket 
Grekland 
Irland 
Italien 
Luxemburg 19.10.1994 Nej 
Nederländerna (se nedan) 
Portugal 
Spanien 
Sverige 25.1.1996 Under granskning 
Tyskland 1.4.1996 Nej 
Österrike 11.11.1996 Under granskning 
Det är dessutom viktigt att betrakta det nederländska fallet. Den 22 
december 1995 lämnade de nederländska myndigheterna in sina 
åtgärdsprogram till kommissionen och informerade den om att de skulle 
använda sig av undantagsmöjligheten i bilaga 3. Kommissionen beslutade, 
efter att ha undersökt skälen till undantaget och diskuterat dessa med de 
nederländska myndigheterna, att den inte kunde rekommendera 
nitratkommittén att gå med på undantaget. Under nitratkommitténs sjunde 
sammanträde i november 1996 drog de nederländska myndigheterna tillbaka 
sitt åtgärdsprogram och informerade kommissionen att de inte längre 
önskade utnyttja sig av undantagsregeln. 
Om det under någon fas av direktivets genomförande visar sig att de 
åtgärder som fastställs i direktivet inte är tillräckliga för att uppnå dess 
syften, måste medlemsstaterna enligt artikel 5.5 vidta sådana ytterligare eller 
skärpta åtgärder som de bedömer vara nödvändiga. För att bidra till att detta 
syfte uppnås skall medlemsstaterna enligt artikel 5.6 första stycket utarbeta 
och genomföra övervakningsprogram för att utvärdera effekten av 
åtgärdsprogram m et. 
3.6 Sammanfattande rapporter 
I artikel 10 i direktivet fastställs att "medlemsstaterna skall för en period av 
fyra år efter anmälan av detta direktiv samt för varje följande fyraårsperiod 
14 
lämna en rapport till kommissionen med uppgifter enligt bilaga 5" Enligt 
bilaga 5 krävs grundläggande information om de punkter som diskuterats i 
ovanstående avsnitt. 
Medlemsstaterna borde ha lämnat denna information till kommissionen 
senast den 20 juni 1996. Enligt artikel 11 i direktivet skulle kommissionen 
senast den 20 december 1996 ha överlämnat sammanfattande rapporter till 
Europaparlamentet och rådet. Av tabell 6 nedan framgår att flertalet 
medlemsstater var sena med att lämna in sina rapporter Detta är skälet till 
att kommissionen har tvingats senarelägga datumet för offentliggörandet av 
denna rapport. 
Tabell 6: Sammanfattande rapporter (den 30 juli 199") 
Land Dalum för meddelande (scnaslc den 20.6.1996) 
Belgien 
Danmark 20.12.1996 
Finland 19.9.1996 
Frankrike 2.112.19% 
Förenade kungariket 9.1.1997 
Grekland 19.11.1996 
Irland 17.7.1995 
Italien 
Luxemburg 4.2.1997 
Nederländerna 9.7.1996 
Portugal X. 10.1996 
Spanien 
Sverige 4.9.1996 
Tyskland 12.11.1996 
Österrike 11.11.1996 
De rapporter som inkommit har skilt sig åt vad gäller format och innehåll, 
med avsevärda skillnader rörande längd. Även om kommissionen kommer 
att lägga fram en sammanställd rapport om denna information, kommer den 
varierande standarden på svaren inte att underlätta skapandet av ett optimalt 
användbart dokument. Under nitratkommitténs sjätte sammanträde den 1 
juni 1995, lade kommissionen fram ett förslag till ett gemensamt 
rapportformat vilket kommenterades av medlemsstaterna. Eftersom en 
slutlig version inte lades fram tidigt nog användes denna emellertid inte av 
någon medlemsstat. Kommissionen har för avsikt att framöver lägga fram en 
ram för kommittén inom vilken resultaten skall presenteras, för att öka det 
slutliga dokumentets användbarhet. 
15 
4. OVERTRADELSEFORFARANDE 
Kommissionen får inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 169 i EG-
fördraget mot en medlemsstat som har underlåtit att uppfylla direktivets 
bestämmelser. Det framgår tydligt av ovanstående tabeller att flertalet 
medlemsstater ligger efter tidsplanen för direktivets genomförande, vissa avsevärt 
efter. Det uppmärksammades i kommissionens meddelande om genomförande av 
gemenskapens miljölagstiftning20 att det finns ett behov att vidta rättsliga åtgärder 
mot de flesta medlemsstater för liknande överträdelser av detta direktiv Dessa 
rättsliga förfaranden utvecklas naturligtvis i olika steg beroende pä överträdelsens 
art och den dialognivå som har uppnätts mellan medlemsstaterna och 
kommissionen. Vissa medlemsstater är part i tvä separata mål. 
För närvarande är flertalet överträdelsemål baserade på antingen det faktum att 
överföring av åtgärder inte har skett eller att de åtgärder som vidtagits i grunden 
inte överensstämmer med direktivets bestämmelser. På detta stadium finns det 
därför inget konkret som tyder på att de ätgärder som fastställs i direktivet inte 
kommer att ha en betydande effekt på nitratföroreningarna när de väl fått möjlighet 
att verka. Detta representerar därför kommissionens huvudargument för att inte 
lägga fram förslag till ändring av direktivet. Läget vad gäller 
överträdelseförfaranden mot medlemsstaterna visas i tabell 7. Informationen i denna 
tabell presenteras i enlighet med kommissionens bestämmelser om information som 
kan lämnas ut, det skall därför inte antas att det inte pågår överträdelseförfaranden 
mot medlemsstater som inte listas, eller för någon del av direktivet som inte anges 
för ett särskilt land. 
Tabell 7: Läget vad. gäller överträdelse förfaranden mot medlemsstater (den 30 juli 
1997) 
Land 
Belgien 
Finland 
Frankrike 
Förenade kungariket 
Grekland 
Irland 
Italien 
Nederländerna 
Portugal 
Spanien Överföring 
FU 
FU 
FU 
Domstolen 
MY* 
Domstolen 
FU 
Domstolen Förteckning 
MY* 
Domstolen 
MY* 
Domstolen 
Domstolen 
Domstolen Jordbnikssed 
Domstolen 
Domstolen 
Domstolen Åtgärdsprogram 
MY* Rapport 
MY* 
FU = Formell underrättelse. MY = Motiverat yttrande. Domstolen = Rättsligt förfarande inför EG-
domstolen 
* = Beslut taget av kommissionen och offentliggjort i ett pressmeddelande, men ännu inte 
verkställt 
20 KOM (96) 500 slutlig. 22.10.1996 
16 
5. SKALL DIREKTIVET ANDRAS? 
Såsom angivits i avsnitt 4 är det huvudsakliga skälet till varför kommissionen inte 
lägger fram förslag om en ändring av direktivet det sena genomförandet av 
direktivet, vilket gör det omöjligt att bland annat bedöma direktivets effekt. 
Kommissionen är emellertid medveten om att det kan diskuteras om det faktum att 
så många medlemsstater har misslyckats ined att iaktta sina skyldigheter med 
hänsyn till detta direktiv innebär att felet ligger hos själva direktivet. Kommissionen 
anser att detta inte är en hållbar argumentation, eftersom flertalet av de åtgärder 
som måste vidtas av medlemsstaterna (dvs. överföring, övervakning, förteckning av 
känsliga områden, riktlinjer för god jordbrukssed och rapportering) är svära att 
missförstå. Även om det kan uppstå problem vid samordningen av de olika 
ministeriernas insatser (särskilt vad gäller miljö och jordbruk) sä är dessa bara 
procedurmässiga problem som bör kunna lösas. 
Eftersom det enligt direktivet inte föreligger någon skyldighet att rapportera om de 
problem man erfar under genomförandet av direktivet, så är det inte möjligt att 
tillhandahålla korrekt information om grunderna för att genomförandet försenats. 
Kommissionen är emellertid medveten om att bristen på grundläggande information 
om nitratföroreningarnas omfattning har varit ett problem, vilket även ovannämnda 
samordning mellan de olika ministerierna har varit. 
6. SLUTSATSER 
Sex år efter antagandet av detta direktiv är läget vad gäller genomförandet 
otillfredsställande i de flesta medlemsstater. Läget är så allvarligt att varje ändring 
av direktivet vore olämpligt. Misslyckandet med att genomföra direktivet fullt ut, 
förutom de rättsliga aspekterna i detta sammanhang, utgör ett misslyckande med att 
ta itu med allvarliga miljö- och folkhälsoproblem. Även om kommissionen kommer 
att "öra allt som står i dess makt för att säkerställa att direktivet i?enomförs, särskilt 
genom att vidta rättsliga åtgärder, kanske dessa i sig själva inte uppfyller direktivets 
syften. Det är därför nödvändigt att använda sig av alla medel som står till buds för 
att skapa det tryck som behövs för ett omedelbart genomförande av direktivet. 
17 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 473 slutlig 
DOKUMENT 
SV 14 03 
Katalognummer : CB-CO-97-488-SV-C 
ISBN 92-78-25035-X 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
U