RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN - Del I - XXXIII:e rapporten om konkurrenspolitiken - 2003

Inledning

1. Syftet med årets rapport är inte endast att återspegla de viktiga förändringarna i kommissionens interna organisation och arbetsmetoder inom området konkurrenspolitik, utan även att visa hur kommissionen bidrar till att samordna behovet av kontinuitet och behovet av nya grepp inom den ekonomiska styrningen i Europa.

2. Å ena sidan närmar sig den nuvarande kommissionen slutet av sin mandatperiod och tio nya medlemsstater kommer snart att hälsas välkomna in i den utvidgade unionen. För att ge dessa länder en mjukstart är det nödvändigt att fokusera på en fortsatt och utvidgad tillämpning av en gemensam uppsättning konkurrensregler. Därför fortskrider förberedelserna för att i praktiken genomföra den moderniserade ramen för förfarandet i antitrustärenden enligt planerna. Likaså förväntas översynen av den nu gällande koncentrationsförordningen vara slutförd då de nya medlemsstaterna ansluter sig. Behovet av reformer på området för kontroll av statligt stöd har varit känt under en längre tid, och tiden är nu mogen för att omsätta denna målsättning i praktisk handling. Kommissionens målmedvetna åtgärder under året för att se till att reglerna om statligt stöd tillämpas lika på alla medlemsstater, stora som små, understryker hur viktigt det är att ta itu med statliga ingripanden som snedvrider konkurrensen.

3. Å andra sidan kräver utvecklingen i de olika sektorerna mycket uppmärksamhet och arbete, både från näringslivet och från kommissionen. Att förverkliga avregleringen av marknaderna för elektronisk kommunikation, energi och transporter i Europa utan att äventyra ett effektivt tillhandahållande av tjänster för alla konsumenter är svårt men inte omöjligt. Att Till exempel väga en sund ekonomisk utveckling inom mediesektorn mot andra mål av allmänt intresse, såsom att säkra en mångfald av tillförlitliga informationskällor kräver en omsorgsfull tillämpning av de lämpliga instrumenten.

4. EU:s konkurrenspolitik spelar en viktig roll för att nå de mål för konkurrenskraften som fastställdes i Lissabon. Denna politik omfattar inte endast antitrust- och koncentrationsregler som är grundläggande för alla välfungerande marknadsekonomier, utan även tillämpningen av en effektiv och strikt disciplin för statligt stöd. Mot bakgrund av det ekonomiska läget i världen i allmänhet och ansträngningarna i Europa för att främja tillväxt, är det ytterst viktigt att växelverkan mellan de olika politiska medel som står till kommissionens förfogande används så effektivt som möjligt och att förbättringen av EU:s konkurrenskraft fortsätter att stå högt upp på kommissionens dagordning.

Statistik över kommissionens tillämpning av konkurrensreglerna 2003

5. Under 2003 uppgick det totala antalet nya ärenden till 815, varav 262 antitrustärenden (enligt artiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget), 212 koncentrationsärenden och 377 ärenden om statligt stöd (utom klagomål). Antalet nya ärenden minskade betydligt på alla områden, med omkring en femtedel på antitrust- och fusionsområdet och med ungefär en sjundedel i fråga om statligt stöd.

6. På antitrustområdet minskade antalet nya anmälningar ytterligare (med omkring en fjärdedel) vilket är i linje med att anmälningssystemet avskaffas definitivt i maj 2004. Enligt samma logik håller antalet ärenden på eget initiativ (97) på att öka något. Siffrorna för ärenden som har sin grund i klagomål (94) är ungefär desamma, även om de ligger klart under siffrorna året innan (ca en fjärdedel under). När det gäller koncentrationer minskade aktiviteten ytterligare och nådde igen den (redan höga) nivå som rådde i slutet av 1990-talet. På området för kontroll av statligt stöd minskade antalet anmälningar och fall av oanmält stöd, medan antalet nya ärenden gällande befintligt stöd nästan fyrdubblades (efter en brant minskning 2002). Medlemsstaterna rapporterade 203 ärenden enligt gruppundantagsförordningen.

7. Det totala antalet avslutade ärenden 2003 var 831, varav 319 antitrustärenden, 230 koncentrationsärenden och 282 stödärenden (utom klagomål) [1]. På antitrustområdet avslutades 24 ärenden genom ett formellt beslut och eftersläpningen av pågående ärenden minskade ytterligare. I fråga om koncentrationskontroll fattades 231 formella beslut under året, medan antalet ärenden som kräver en fördjupad undersökning (9) förblev stabilt. När det gäller statligt stöd halverades nästan antalet slutliga negativa beslut (20) och de positiva besluten (18) minskade med över en tredjedel jämfört med 2002. Antalet formella förfaranden som inleddes (55) var också mindre än året innan.

[1] Antalet stödärenden som avslutades med slutliga beslut av följande typ: inga invändningar, positivt beslut, negativt beslut, villkorat beslut.

Ruta 1: Konkurrenspolitiken och konsumenterna

Under 2003 skedde det en betydande utveckling mot en bättre integrering av kommissionens konkurrenspolitik och dess konsumentskyddspolitik. Detta är en god grund för ytterligare framsteg under 2004.

När årets andra konkurrensdag firades i Rom den 9 december tillkännagav kommissionsledamot Mario Monti att Juan Rivière y Martí [2] utsetts till kontaktperson för konsumentfrågor inom kommissionens generaldirektorat för konkurrens (GD Konkurrens eller GD COMP), vilket är en tjänst som inrättats nyligen. Posten inrättades för att garantera att en ständig dialog förs med Europas konsumenter. konsumenternas väl är konkurrenspolitikens huvuduppgift, men konsumenterna kommer inte till tals i tillräcklig utsträckning då enskilda ärenden behandlas eller policyfrågor diskuteras. Inrättandet av posten skall även leda till tätare kontakter mellan GD Konkurrens och andra generaldirektorat (GD) inom kommissionen, framför allt GD Hälsa och konsumentskydd (GD SANCO).

[2] Rivière y Martí har arbetat inom GD COMP sedan 1989. Han var tidigare rådgivare i direktoratet för politikutformning och samordning.

kontaktperson för konsumentfrågor har närmare bestämt till uppgift att

fungera som främsta kontaktpunkt för konsumentorganisationer och enskilda konsumenter,

upprätta mer regelbundna och omfattande kontakter med konsumentorganisationer och särskilt med den rådgivande europeiska konsumentgruppen (ECCG) [3],

[3] ECCG består av 18 medlemmar, varav en företrädare för konsumentorganisationerna i varje medlemsstat och en för var och en av de tre europeiska konsumentorganisationerna, AEC, ANEC och BEUC. Observatörer som företräder konsumentorganisationer i de anslutande länderna deltar redan i ECCG:s arbete.

uppmärksamma konsumentgrupper på konkurrensärenden till vilka de kan ge värdefulla bidrag och ge dem råd om hur de kan bidra med och uttrycka sina åsikter, och

stå i kontakt med de nationella konkurrensmyndigheterna i frågor som rör konsumentskyddet.

Sambandsmannen för konsumentfrågor har, på samma sätt som chefsekonomen för konkurrensområdet, en roll som inte är begränsad till kontroll av koncentrationer, utan som även omfattar antitrustområdet - karteller och missbruk av dominerande ställning - liksom andra ärenden och policyfrågor på konkurrensområdet [4].

[4] I december 2002 meddelades för första gången att man planerade att inrätta denna tjänst, då ett reformpaket om kontroll av koncentrationer i EU antogs.

konsumentorganisationer och enskilda konsumenter kommer nå kontaktpersonen kontakta sambandsmannen i frågor som rör konkurrensen direkt med e-post

Dessutom var kommissionen för första gången ordförande för ett gemensamt möte för högre tjänstemän på konkurrens- och konsumentområdet från de 15 medlemsstaterna, de anslutande länderna och Eftaländerna den 19 november i Bryssel. Deltagarna uttryckte sitt stöd för en bättre integrering av konkurrenspolitiken och konsumentskyddspolitiken. De påpekade särskilt behovet av att utveckla en gemensam metod för att samla in och analysera relevanta data, såsom klagomål, för att kunna konstatera nackdelar för konsumenterna och andra förluster för konsumenterna på särskilda marknader. De enades också om att det inte var tillräckligt i sig att upprätthålla konkurrensen på marknaden och att resultatet av konkurrensen var lika viktigt, i form av lägre priser och ett bättre urval för konsumenterna.

Förutom denna viktiga utveckling för konsumenterna har kommissionen arbetat med ett antal ärenden som påverkar konsumenterna eller är av särskilt intresse för dem. Många av de beslut som beskrivs i denna rapport - vare sig det handlar om enskilda beslut (t.ex. inom sektorerna för mobiltelefoner, radio- och TV-sändningar eller flygbolag) eller sektoriella initiativ (t.ex. transporter, fria yrken, motorfordon och medier) påverkar direkt konsumenternas dagliga liv.

Reformen av koncentrationskontrollen och moderniseringen av antitrustreglerna, som det redogörs för i denna rapport, är viktiga initiativ som är utformade för att göra gemenskapens konkurrenspolitik effektivare och mer relevant på marknaden, samtidigt som man strävar efter att konsumentskyddet beaktas tillräckligt. En annan utveckling som kan bli betydande är kommissionens konstaterande av potentiellt olagligt statligt stöd i de anslutande länderna.

Förutom formella förfaranden finns det även informella sätt att komma till rätta med möjliga negativa effekter av marknadsaktörernas beteende, och dem utnyttjar kommissionen. Det ärende som beskrivs nedan är ett viktigt exempel på en sådan åtgärd i konsumenternas intresse.

Biljettreglerna för Olympiska spelen i Aten [5]

[5] Ärende COMP/D3/38.468.

Organisationskommittén för Olympiska spelen i Aten, ATHOC, bad kommissionen bekräfta att reglerna för försäljningen av biljetter till spelen 2004 överensstämde med Europeiska unionens konkurrensregler.

Reglerna innehåller olika försäljningskanaler som kan användas av invånare i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). För första gången kan invånarna i EES köpa biljetter direkt från ATHOC via Internet. De kan även köpa biljetter genom någon av de nationella olympiska kommittéerna eller deras auktoriserade ombud. Genom dessa åtgärder garanteras att alla EES-invånare kan köpa biljetter på lika villkor utan diskriminering på grund av nationalitet. Dessutom kan åskådarna köpa sina biljetter separat av den resebyrå eller inkvartering som de anlitar.

Efter diskussioner mellan ATHOC och kommissionen i syfte att skydda konsumenternas intressen och säkra efterlevnaden av konkurrenslagstiftningen ändrade ATHOC biljettreglerna när det gäller formerna för försäljningen via Internet och försäljningen via de nationella olympiska kommittéerna i EES genom att tillåta dem att sälja biljetter under det nominella värdet i stället för att föreskriva ett minimipris. Till följd av dessa ändringar har kommissionen, på basis av tillgänglig information, dragit slutsatsen att biljettreglerna inte bryter mot EU:s konkurrensregler.

I - Antitrust - Artiklarna 81 och 82, statliga monopol och monopolrättigheter - Artiklarna 31 och 86

A - Moderniseringen av reglerna för lagstiftning och uttolkning

1. Kommissionens nya konkurrensregler

Översyn av förordningen om gruppundantag för tekniköverföring

8. I oktober offentliggjorde kommissionen ett utkast till regler och riktlinjer för licensieringsavtal om tekniköverföring [6]. betydelsen av licensiering av teknik, såsom patent, know-how och upphovsrätt till programvara, växer, och den är viktig för att sprida innovationer i stor skala. Syftet med de nya regler som föreslås är att göra tillämpningen av konkurrensreglerna tydligare på detta område och se till att de har fortsatt relevans i dagens föränderliga ekonomi.

[6] EUT C 235, 1.10.2003.

9. De nya reglerna föreslås ansluta sig till den nya generationen av gruppundantagsförordningar och riktlinjer för distributionsavtal och horisontella samarbetsavtal samtidigt som man tar hänsyn till licensavtalens särdrag. Detta var även ett önskemål från många av dem som lämnat synpunkter på utvärderingsrapporten från december 2001. En sådan uppläggning har följande fördelar:

- gruppundantagsförordningen kommer endast att ha en svart lista: allt som inte uttryckligen utesluts från gruppundantaget är nu undantaget. Genom att avskaffa den vita och den grå listan i den nuvarande förordningen, undviker man en tvångströjeeffekt. Det ökar möjligheterna för företag att utarbeta de kommersiellt lönsammaste formerna av licensavtal samtidigt som man säkerställer en effektiv konkurrens och ger företagen klarhet om rättsläget.

- De nya reglerna utsträcks till att omfatta alla typer av avtal om tekniköverföring inom produktion av varor och tjänster. Det föreslås att den nya förordningen skall omfatta inte endast patent och know-how-licenser, utan även licensiering av upphovsrätt till programvara, vilket begärts av många av dem som kommenterat utvärderingsrapporten. På de områden där kommissionen inte har behörighet att godkänna en gruppundantagsförordning, t.ex. beträffande patentpooler och licensiering av upphovsrätt i allmänhet, skall riktlinjerna ge en klar inriktning för den framtida verkställighetspolicyn.

- I de nya reglerna görs en klar skillnad mellan licensiering mellan konkurrenter och licensiering mellan icke-konkurrenter. Av uppenbara skäl bör man i konkurrenspolitiken göra skillnad mellan licensiering mellan konkurrenter och mellan icke-konkurrenter, liksom i synnerhet den lista över särskilt allvarliga begränsningar som skall tillämpas bör vara en annan. Det är mer sannolikt att konkurrensproblem uppstår vid licensiering mellan konkurrenter än mellan icke-konkurrenter.

10. Då utkastet till förordning och riktlinjer offentliggjordes inbjöd kommissionen berörda parter att före utgången av november 2003 lämna synpunkter på utkastet till nya regler. Den har mottagit 79 synpunkter. Då kommissionen analyserat dessa skall utkastet revideras och de nya reglerna godkännas. Målet är att de ändrade reglerna skall vara på plats innan det nya moderniserade antitrustsystemet börjar tillämpas i maj 2004.

2. Modernisering av reglerna för tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget

11. För att fullborda moderniseringen av tillämpningen av EU:s antitrustregler måste kommissionen anta en rad rättsakter, vanligen kallat moderniseringspaketet. Dessa rättsakter syftar i första hand till att underlätta utövandet av de tillämpningsbefogenheter som utövas av konkurrensmyndigheterna och att utveckla de mekanismer för samarbete med de nationella konkurrensmyndigheterna och de nationella domstolarna som föreskrivs i förordning (EG) nr 1/2003.

12. I september antog kommissionen utkast till texter som underlag för ett offentligt samråd om alla delar i moderniseringspaketet [7]. Detta offentliga samråd ledde till inlämnande av ca 50 synpunkter. Då kommissionen analyserat dessa synpunkter, kommer den att revidera utkasten och godkänna de nya texterna i början av nästa år före den 1 maj 2004, den dag då förordning (EG) nr 1/2003 skall börja tillämpas.

[7] Utkasten offentliggjordes för offentligt samråd i EUT C 243, 10.10.2003, s. 3.

13. I paketet ingår en förordning från kommissionen om tillämpning av rådets förordning (EG) nr 1/2003 och sex tillkännagivanden. Kommissionens tillämpningsförordning behandlar främst formerna för hörande av de berörda parterna, de klagande och tredje part plus en rad andra förfarandefrågor, t.ex. tillgång till handlingarna och behandling av sekretessbelagda uppgifter. De sex utkasten till tillkännagivanden kan delas upp i tre kategorier:

(a) I den första serien av tillkännagivanden beskrivs domstolens nuvarande rättspraxis och kommissionens praxis med avseende på två begrepp som är av central betydelse för tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget, nämligen påverkan på handeln mellan medlemsstater och de principer som ligger till grund för artikel 81.3. Genom att formulera metoden för tillämpning av dessa bestämmelser i fördraget och sammanfatta nuvarande rättspraxis, kommer dessa tillkännagivanden att hjälpa de nationella konkurrensmyndigheterna och de nationella domstolarna att tillämpa dessa bestämmelser.

(b) Den andra serien av tillkännagivanden behandlar mekanismerna för samarbete mellan de olika organ som skall tillämpa EU:s konkurrensregler - kommissionen, nationella konkurrensmyndigheter och nationella domstolar - och syftar i första hand till att utveckla de samarbetsmekanismer som anges i förordning (EG) nr 1/2003 för att garantera en effektiv och konsekvent tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget i hela Europeiska unionen. I dessa tillkännagivanden behandlas särskilt frågan om fördelningen av granskningen av enskilda ärenden och därpå följande samordning och samarbete mellan konkurrensmyndigheter inom det europeiska konkurrensnätverket och kommissionens möjligheter att lämna skriftliga och muntliga framställningar till nationella domstolar.

(c) I den sista serien av utkast till meddelanden behandlas relationerna mellan kommissionen och en del av de viktigaste berörda parterna på konkurrenspolitikens område: konsumenterna och näringslivet. I detta sammanhang planerar kommissionen att anta ett meddelande om behandlingen av klagomål och ett meddelande om riktlinjer, som kommissionen tänker utfärda för att hjälpa företagen att bedöma nya eller olösta frågor.

3. Översyn av procedurreglerna

3.1 Utnämning av en chefsekonom för konkurrensområdet

14. Kommissionen har utnämnt professor Lars-Hendrik Röller till chefsekonom för konkurrensområdet för en treårsperiod med tillträde den 1 september. Han har tilldelats en personalstyrka på cirka tio specialiserade ekonomer.

15. Professor Röller innehar professuren i industriell ekonomi vid Humboldtuniversitetet i Berlin. Han är också direktör för avdelningen för konkurrenskraft och industriell förändring (Abteilung Wettbewerbsfähigkeit und industrieller Wandel) vid Wissenschaftszentrum Berlin für Sozialforschung. Sedan 1996 har Röller varit programdirektör för avdelningen för industriell organisation vid Centre for Economic Policy Research (CEPR) i London. Efter att ha avlagt examen (Bachelor of Science) i datavetenskap vid Texas A&M University fortsatte Röller sina studier vid University of Pennsylvania (Master of Science i data- och informationsvetenskap, Master of Arts i ekonomi, filosofie doktor i ekonomi). Därefter har han innehaft olika poster vid en rad akademiska institutioner, bl.a. vid franska European Institute of Business Management INSEAD, Stanford University, New York University och Universitat Autònoma de Barcelona. Han har fungerat som rådgivare i frågor som rör konkurrenspolitik till flera offentliga institutioner och privata företag. Lars-Hendrik Röller har skrivit mycket om konkurrensfrågor och ingår i redaktionen för flera tidskrifter, bl.a. International Journal of Industrial Economics (som han varit redaktör för sedan 1999).

16. "Jag är övertygad om att professor Röllers utomordentliga akademiska meriter och hans erfarenhet på området kommer att ge kommissionen ett ovärderligt stöd vid utarbetandet av dess beslut i komplicerade ärenden på området för koncentrationer, och även i undersökningar av antitrustärenden och fall av statligt stöd", säger Mario Monti, kommissionsledamot med ansvar för konkurrensfrågor, om Lars-Hendrik Röller.

17. Chefsekonomen för konkurrensområdet har tre huvuduppgifter:

- Rådgivning i ekonomiska och ekonometriska frågor vid tillämpningen av EU:s konkurrensregler. Detta kan även innefatta hjälp vid utvecklandet av allmänna policyinstrument.

- Allmän rådgivning redan på ett tidigt stadium i enskilda konkurrensärenden.

- Detaljerad rådgivning i de viktigaste konkurrensärendena som berör komplicerade ekonomiska frågor, särskilt sådana som kräver avancerade kvantitativa analyser.

18. Chefsekonomen skall även ansvara för att kontakterna med den akademiska världen upprätthålls och organisera och leda möten för Academic Advisory Group for Competition Policy, en grupp av ledande akademiker som arbetar inom områdena för industriell organisation och statligt stöd.

3.2 Förhörsombudens verksamhet

3.2.1 Det andra året med det nya mandatet

19. För att ytterligare stärka förhörsombudets roll i konkurrensförfaranden enligt artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget och koncentrationsförordningen [8] antog kommissionen 2001 ett nytt beslut. Kommissionen anger i ingressen till sitt beslut 462/2001/EG, EKSG av den 23 maj 2001 om kompetensområdet för förhörsombudet i vissa konkurrensförfaranden [9] att för att garantera rätten att bli hörd skall genomförandet av administrativa förfaranden anförtros en oavhängig person som har erfarenhet av konkurrensfrågor och som har den integritet som krävs för att bidra till objektiviteten, öppenheten och effektiviteten i dessa förfaranden [10]. Detta var andra året då förhörsombuden [11] kunde dra nytta av det utökade ansvar och oberoende som det nya mandatet ger dem. I detta deras första bidrag till årsrapporten vill förhörsombuden ge en kort beskrivning av sina uppgifter.

[8] Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer.

[9] EGT L 162, 19.6.2001, s. 21, nedan kallat "mandatet".

[10] Förhörsombudets mandat, skäl 1-3 i ingressen.

[11] De två nuvarande förhörsombuden är Serge Durande och Karen Williams.

3.2.2 Öppenhet för att garantera oberoende

20. För att garantera förhörsombudets oberoende skall utnämningen av denne och eventuella motiverade beslut om att förflytta eller avskeda ombudet offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning [12]. Förhörsombudet är direkt knutet till kommissionsledamoten med ansvar för konkurrens [13] och tar inte emot några instruktioner från GD Konkurrens.

[12] Artikel 2.1 i mandatet.

[13] Artikel 2.2 i mandatet.

3.2.3 Förhörsombudet som garant för ett rättvist förfarande

21. förhörsombudets främsta uppgift är att se till att rätten att bli hörd iakttas, men ombudet kan alltid ingripa om det föreskrivna förfarandet står på spel. I detta syfte kan ombudet kallas in för att lämna synpunkter i alla skeden för att garantera att alla relevanta aspekter i ett enskilt ärende undersöks grundligt och objektivt [14].

[14] Enligt artikel 3.3 i mandatet kan förhörsombudet till den behörige kommissionsledamoten lämna synpunkter på alla frågor som uppstår i samband med kommissionens konkurrensförfaranden. På detta sätt skall ombudet se till att då utkast till kommissionens beslut utarbetas vederbörlig hänsyn tas till alla relevanta fakta, vare sig de är till de berörda parternas fördel eller ej, inklusive de faktiska omständigheter som avser hur allvarlig överträdelsen är (artikel 5 i mandatet). Detta förutsätter att förhörsombudet, i enlighet med artikel 3.2 i mandatet, får information av den direktör som ansvarar för behandlingen av ärendet om hur förfarandet löper.

22. Förutom arbetet med de enskilda ärendena rådfrågas förhörsombuden ofta av GD Konkurrens [15] i frågor som gäller rätt till försvar, och de deltar i diskussioner om många frågor rörande rättvisa förfaranden.

[15] I detta avseende är den franska yrkesbenämningen Conseiller Auditeur mer träffande för att beskriva tjänstens innehåll än den engelska termen Hearing Officer.

3.2.4 Genomförandet av det muntliga hörandet

23. I enskilda konkurrensförfaranden är förhörsombudets traditionella funktion att organisera och objektivt genomföra det muntliga hörandet [16]. Det muntliga hörandet är ett forum som ger de berörda företagen tillfälle att uttrycka sina ståndpunkter för en bredare publik än den tjänstemannagrupp som ansvarar för undersökningen. Faktum är att ett antal ärenden efter det muntliga hörandet tagit en annan riktning än i meddelandet om invändningar. Det värde som tillskrivs muntliga förhör framgår också av att de allra flesta företag under 2003 utnyttjade sin rätt att försvara sin sak i ett muntligt hörande [17]. förhörsombudet bestämmer om någon annan part än mottagaren av meddelandet om invändningar har tillräckligt intresse för att accepteras som berörd tredje man [18]. Dessutom kan nya handlingar endast läggas fram med tillstånd av förhörsombudet [19]. Efter hörandet skall förhörsombudet lämna en rapport till den behörige kommissionsledamoten om hörandet och de slutsatser han dragit av detta när det gäller iakttagandet av rätten att bli hörd [20]. Även om synpunkterna i den s.k. delrapporten främst gäller procedurfrågor [21], kan de även handla om behov av ytterligare upplysningar eller en rekommendation om att omformulera eller dra tillbaka vissa invändningar [22].

[16] Enligt artikel 12.2 i mandatet skall förhörsombudet ha hela ansvaret för att genomföra förhöret. Vid förberedelserna ber förhörsombudet vanligtvis den ansvariga arbetsgruppen att ge en klar och uttömmande sammanfattning av alla parternas argument som svar på kommissionens invändningar och svaren på dessa.

[17] Endast omkring en femtedel av dem som mottagit meddelanden om invändningar avstod från sin rätt till ett muntligt hörande.

[18] Artikel 6 i mandatet.

[19] Artikel 12.3 i mandatet. Det bör dock noteras att förhöret inte kan fungera som en ersättning för meddelandet om invändningar. Om kommissionen för fram nya påståenden om överträdelser eller nya viktiga omständigheter, som skiljer sig från dem som gavs i meddelandet om invändningar, skall den utfärda ett ytterligare meddelande om invändningar och genomföra ett nytt hörande.

[20] Artikel 13.1 i mandatet. Ett exemplar av denna rapport skall lämnas till generaldirektören för generaldirektoratet för konkurrens och till den ansvarige direktören.

[21] T.ex. tillgång till handlingarna, tidsfristerna för att besvara meddelandet om invändningar samt själva genomförandet av det muntliga hörandet.

[22] I detta avseende måste delrapporten hållas isär från förhörsombudets slutrapport enligt artikel 15 i mandatet, som uteslutande gäller iakttagandet av rätten att bli hörd och den därmed sammanhängande frågan om huruvida utkastet till beslut endast behandlar invändningar om vilka av parterna som har fått tillfälle att yttra sig. Slutrapporten skall utarbetas på grundval av utkastet till det beslut som skall lämnas till den rådgivande kommittén. Till skillnad från delrapporten skall slutrapporten, tillsammans med beslutet, även lämnas till den som beslutet riktar sig till och offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.

3.2.5 Förlängning av tidsfrister och begäran om sekretess

24. förhörsombudet beslutar om förlängning av tidsfrister för att se till att parterna har tillräckligt med tid för att på ett adekvat sätt uttrycka sina ståndpunkter beträffande både sakfrågorna och procedurfrågorna i ärendet [23]. Förhörsombudet beslutar också om beviljande av tillgång till handlingarna genom att väga behovet av sekretess mot företagets rätt att få tillgång till alla uppgifter som insamlats under förfarandet [24]. På samma sätt beslutar förhörsombudet om utlämnande av material som hävdas vara sekretessbelagt då ett kommissionsbeslut offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. Då det föreligger en avsikt att lämna ut uppgifter som kan utgöra ett företags affärshemligheter, skall det berörda företaget ges möjlighet att bestrida förhörsombudets beslut inför förstainstansrätten [25]. Det bör noteras att dessa formella beslut om utlämnande av affärshemligheter, som fattas av förhörsombudet på kommissionens vägnar, endast i ett mycket litet antal fall bestridits i domstolen [26].

[23] Artikel 10 i mandatet.

[24] I sitt slutliga beslut kan kommissionen endast stödja sig på uppgifter som presenterats för företaget. Därför skall förhörsombudet även beakta att genomförandet av konkurrenslagstiftningen kan påverkas av krav på sekretess från tredje man på ett otillbörligt sätt.

[25] Detta förfarande fastställs i artikel 9 i mandatet. Det motsvarar det som beskrivs av EG-domstolen i mål 53/85, AKZO Chemie BV och AKZO Chemie UK Ltd mot Europeiska gemenskapernas kommission, Rec. 1986, s. 1965.

[26] I detta sammanhang behandlar förstainstansrätten just nu en intressant fråga. I målet Bank Austria Creditanstalt (T-198/03 R) har man i ett aktuellt domstolsbeslut av den 7 november 2003 påpekat en tvetydighet i artikel 9.3 i mandatet och ifrågasatt om förhörsombudet även skall besluta om huruvida delar av ett beslut av kommissionen inte skall offentliggöras enligt artikel 21 i förordning nr 17 eftersom de inte tillhör beslutets "huvudsakliga innehåll".

B - Tillämpning av artiklarna 81, 82 och 86

1. Artikel 81

1.1 Översikt över hur kartellbildningsbestämmelserna efterlevs

25. Under 2003 har kommissionen fortsatt den linje i kartellbekämpningen som grundlades under de två föregående åren genom att utfärda ytterligare fem beslut riktade mot olagliga horisontella avtal, som inbegriper 27 enskilda företag eller sammanslutningar. Det rör sig om följande ärenden: franskt nötkött, sorbater, elektriska och mekaniska kol- och grafitprodukter, organiska peroxider och industrirör av koppar.

26. De böter som ålades i dessa beslut uppgick till sammanlagt 404 miljoner euro, vilket innebär att det totala beloppet av böter som ålagts på grund av allvarliga karteller sedan 2001 uppgår till mer än 3 200 miljoner euro. Under de tre senaste åren har kommissionen i genomsnitt utfärdat mer än åtta beslut per år. Detta är en betydligt högre nivå än under hela perioden på 30 år före 2001, då det genomsnittliga antalet beslut var ett och ett halvt per år. Med tanke på antalet pågående kartellundersökningar, sammanlagt drygt 30, tycks tendensen från de tre senaste åren fortsätta.

27. Det totala bötesbelopp som ålades 2003, mer än 400 miljoner euro, motsvarade storleken av de marknader där kartellerna verkade och storleken av de företag som begått överträdelserna. I överensstämmelse med kommissionens praxis var storleken av böterna i varje enskilt fall nog för att garantera en avskräckande effekt.

28. Till följd av inflödet av nya ärenden under andra halvåret 2002 och början av 2003, var GD Konkurrens tvunget att överföra resurser från ett antal pågående undersökningar till dessa nya ärenden, i vilka begäran om immunitet måste granskas och inspektioner organiseras. Under året genomförde kommissionen kartellinspektioner i ärenden som omfattade inte mindre än 21 produkter eller tjänster. (Det bör noteras att varje ärende/inspektion vanligtvis innebär besök vid flera olika företag.) Det är värdefullt att genomföra inspektioner, inte endast för att upptäcka olagliga handlingar, utan även i sig, eftersom företagen vanligtvis med en gång upphör med sina olagliga handlingar efter det att kommissionen ingripit.

29. Det ändrade meddelandet om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden (meddelandet om befrielse) som antogs 2002 [27] var en fortsatt viktig källa till nya ärenden. Det centrala innehållet i 2002 års meddelande om befrielse är i korthet följande [28]: för det första ges fullständig immunitet mot böter till det företag som först träder fram. För det andra, för att berättiga till immunitet skall det lämnade bevismaterialet vara tillräckligt för att inleda en inspektion. För det tredje tillåter kommissionen hypotetiska ansökningar, där faktiska bevis måste lämnas först i en andra fas. För det fjärde innebär beslutet om villkorad immunitet inom ett antal veckor att det anmälande företaget ges fullständig förutsebarhet i det rättsliga förfarandet. För det femte är immunitet fortfarande möjlig på vissa villkor även efter det att kommissionen har genomfört en inspektion, förutsatt att kommissionen inte redan beviljat ett annat företag immunitet. för det sjätte, ifall immunitet redan beviljats eller om kommissionen redan har tillräckliga bevis för att påvisa en överträdelse, kan den, sänka böterna med högst 50 % för företag som bidrar med tillräckligt mervärde till kommissionens undersökning. Sist men inte minst underrättar kommissionen, för att öka säkerheten, det anmälande företaget om omfattningen av den sänkning som skall genomföras senast vid samma tidpunkt som den utfärdar meddelandet om invändningar.

[27] Kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden, EGT C 45, 19.2.2002, s. 3-5.

[28] En mer utförlig beskrivning finns i den XXXII:a rapporten om konkurrenspolitiken (2002).

30. Sedan det nya meddelandet om befrielse trädde i kraft i februari 2002 har kommissionen fått 34 ansökningar om immunitet i samband med åtminstone 30 olika uppgivna överträdelser. I 27 fall har villkorlig immunitet beviljats. Nästan alla dessa fall har undersökts av kommissionen, främst genom inspektioner. i de flesta av dessa fall förbereds för närvarande meddelanden om invändningar. Dessa siffror, som nåtts efter mindre än två år, tyder på att det nya meddelandet om befrielse från 2002 kommer att visa sig vara mycket verkningsfullt. Som jämförelse kan anges att fullständig immunitet enligt meddelandet om befrielse från 1996 [29] hittills har beviljats i endast elva fall.

[29] I ärenden som avgjordes 2003 liksom i ett antal pågående undersökningar tillämpas meddelandet från 1996 eftersom företagen hade ansökt om immunitet innan meddelandet från 2002 trädde i kraft.

31. Uppgifter som ligger till grund för nya fall gäller inte endast ansökningar om immunitet. undersökningar av eventuellt olaglig samverkan mellan företag inleds även på kommissionens eget initiativ på grundval av upplysningar som insamlats genom övervakning av fackpress och branschdata, upplysningar som lämnas av angivare (vilka kan vara missnöjda nuvarande eller tidigare anställda) eller inlämnande av klagomål (från konsumenter eller företagskunder och ibland till och med från konkurrenter).

32. Tidsfristen för undersökningarna påverkas i ett växande antal fall med internationella dimensioner, alltmer av samarbete mellan antikartellorgan i olika delar av världen. Det bästa exemplet på detta är ärendet beträffande värmestabilisatorer och slaghållfasthetsförbättrare, där kommissionen och antitrustmyndigheterna i USA, Kanada och Japan nära samordnade sina undersökningar och i februari företog nästan samtidiga inspektioner eller andra undersökningsåtgärder. Ett annat exempel är ärendet gällande industrirör av koppar som avgjordes i december, där en stor del av underlaget för beslutet härrörde från inspektioner som samordnades med antitrustmyndigheterna i USA.

33. Bland de sakfrågor som kommit upp i kommissionens beslut om och undersökningar av kartellbildningar finns tre aspekter som är värda att ta upp:

- För det första, kommissionens bötfällande av ett företag som inte var verksamt på den aktuella marknaden. I ärendet organiska peroxider ålades det schweiziska konsultföretaget AC Treuhand böter för sin roll i organiseringen och driften av en kartell. Bötesbeloppet var mycket litet eftersom företeelsen var relativt ny, men kommissionen gjorde det klart i pressmeddelandet att den skulle döma hårdare i framtida ärenden av detta slag.

- För det andra frågan om skyddet av kommunikationen mellan en klient och dennes juridiska ombud ("legal privilege"), som uppstod vid vissa inspektioner under 2003, framför allt vid inspektioner som gjordes i februari i ärendet gällande värmestabilisatorer ochslaghållfasthetsförbättrare. Frågan om kopiering av dokument vilka företagen ansåg omfattades av sekretesskydd (legal privilege) har förts till förstainstansrätten [30].

[30] Förenade målen T-125/03 och T-253/03, Akzo Nobel Chemicals Ltd. och Akcros Chemicals Ltd. mot kommissionen. Ordföranden för förstainstansrätten beslutade den 30 oktober 2003 att delvis avslå interimistiska åtgärder, men dessa mål är ännu inte avgjorda.

- För det tredje kommissionens åtgärder för att bevara integriteten i sin politik i fråga om befrielse från böter mot bakgrund av de civilrättsliga förfarandena i USA när det gäller "upptäckt" (discovery). Till följd av reglerna i USA om civilrättsligt förfarande avseende "öppen upptäckt" (open discovery) i mål där skadestånd krävs i domstolar i USA, kan upplysningar som företag frivilligt lämnat till antitrustmyndigheter bli "upptäckbara" för motparten. Skriftliga inlägg från företag till kommissionen i samband med ansökningar om immunitet eller nedsättning har i vissa fall av lägre domstolar i USA ansetts vara sådana upptäckbara dokument. på grund av de potentiella ekonomiska konsekvenserna av sådana domstolsprocesser, som kan leda till en tredubbling av skadeståndet, kan företagen bli motvilliga att lämna upplysningar till kommissionen, eller till och med helt avstå från att göra detta, vilket skulle begränsa effekterna av kommissionens politik när det gäller befrielse från böter. Förutom att framträda i domstolar i USA i egenskap av "amicus curiae", eller på något annat sätt för att reservera användningen av dessa dokument till kommissionens förfarande [31], började kommissionen se över sina egna förfaranden 2003. Kommissionen fortsätter sin dialog med näringslivet och rättsväsendet för att ytterligare förbättra sina förfaranden för att minimera risken för upptäckten av redogörelser från företagen. Kommissionens arbete syftar enbart till att göra dess meddelande om immunitet mer verkningsfullt och till att se till att de som ansöker om immunitet eller nedsättning inte förfördelas i fråga om eventuella skadeståndsanspråk i jämförelse med företag som inte samarbetar med kommissionen.

[31] För att se till att dess ståndpunkt tydligt kommer till uttryck har kommissionen framträtt genom att lämna in amicus curiae-föredragningar inför ett antal domstolar i USA. För det första framträdde kommissionen inför District Court for the District of Columbia i USA med anledning av den pågående vitaminprocessen. För det andra framträdde den inför District Court for the District of Northern California med anledning av metioninprocessen. I detta fall bekräftade domstolen i den slutliga domen kommissionens ståndpunkt att dokument från företag som lämnats till kommissionen inom ramen för dess immunitetsprogram inte skall vara upptäckbara. För det tredje framträdde kommissionen inför högsta domstolen i USA i målet AMD mot Intel. Detta sistnämnda fall har, även om det inte direkt berör frågan om upptäckbarhet, potentiella återverkningar på effektiviteten i EU:s immunitetsprogram och därigenom på upptäckbarheten av dokument från företag.

34. I fråga om den administrativa organisationen har, som resultat av en intern omorganisation i GD Konkurrens, en viktig förändring skett i hanteringen av kartellundersökningar. 1998 inrättade kommissionen en särskild kartellenhet som behandlade de flesta kartellärendena vid GD Konkurrens. Efter en gradvis ökning av resurserna inrättades 2002 en andra kartellenhet. Under den tid som dessa kartellenheter verkade, lyckades kommissionen - bland annat till följd av nya förvaltningsförfaranden - väsentligt minska tiden mellan inledning och avslutande av kartellärenden. Till följd av den interna omorganisationen av GD Konkurrens inför ikraftträdandet av förordning (EG) nr 1/2003 har alla antitrustenheter inom GD Konkurrens sedan juli 2003 ägnat alltmer arbete och resurser åt att upptäcka och lagföra karteller inom sina ansvarsområden.

35. En sista punkt värd att nämna på området för kartellbekämpning är det femte internationella seminariet för kartellbekämpning, som kommissionen stod värd för i oktober. Syftet med dessa seminarier är att dela med sig av sakkunskap om undersökning, lagföring och bekämpande av karteller. Seminariet samlade omkring 160 tjänstemän från konkurrensmyndigheter i mer än 35 länder. Även ett antal internationella organisationer som ägnar sig åt konkurrensfrågor var representerade, t.ex. OECD.

1.2 Kartellärenden

Franskt nötkött [32]

[32] Ärende COMP/F3/38.279, EUT L 209, 19.8.2003.

36. Den 2 april beslutade kommissionen att utdöma böter på sammanlagt 16,68 miljoner euro till sex franska organisationer inom nötköttssektorn, varav fyra företrädde jordbrukare (däribland Fédération Nationale des Syndicats d'Exploitants Agricoles, som är den största jordbruksorganisationen i Frankrike) och två slakterier. Böterna är straffet för ett skriftligt avtal som ingicks den 24 oktober 2001 och som förlängdes muntligt i slutet av november och början av december 2001. Mot bakgrund av de sjunkande priserna på nötkött till följd av galna ko-sjukan syftade avtalet till att tillfälligt stoppa importen av nötkött och fastställa ett lägsta inköpspris för vissa kategorier av nötkreatur.

37. Kommissionen ansåg att avtalet stred mot artikel 81 i EG-fördraget och att det inte omfattades av ett undantag enligt artikel 2 i förordning nr 26/62 [33]. Med tanke på den särskilda situationen på nötköttsmarknaden beviljade kommissionen en betydande nedsättning av böterna. De olika parterna har överklagat beslutet [34] till förstainstansrätten och begärt anstånd med betalningen av böterna.

[33] Rådets förordning nr 26 av den 4 april 1962 om tillämpning av vissa konkurrensregler på produktion av och handel med jordbruksvaror, EGT 30, 20.4.1962.

[34] Mål T-217/03, mål T-245/03 och mål T-252/03.

Sorbater [35]

[35] Ärende COMP/E1/37.370.

38. Den 1 oktober ålade kommissionen Hoechst AG (Tyskland), Daicel Chemical Industries, Ltd. (Japan), Ueno Fine Chemicals Industry, Ltd. (Japan) och Nippon Synthetic Chemical Industry Co., Ltd. (Japan) böter till ett belopp av 99,0, 16,6, 12,3 respektive 10,5 miljoner euro för att de deltagit i en kartell för fastställande av priser och uppdelning av marknader inom sorbatsektorn tillsammans med Chisso Corporation (Japan). Sorbater är kemiska konserveringsmedel som används för att hämma eller förhindra tillväxt av mikroorganismer. De används främst inom livsmedels- och dryckesindustrin. Efter en undersökning som inleddes 1998 ansåg kommissionen att dessa företag under åren 1979-1996 deltagit i en global kartell. Hoechst AG straffades för upprepad överträdelse, som är en försvårande omständighet. beträffande meddelandet om befrielse är det viktigt att notera att Chisso Corporation (Japan) beviljades fullständig immunitet mot böter, eftersom detta företag var det första som lämnade avgörande bevismaterial om kartellens verksamhet.

Elektriska och mekaniska kol- och grafitprodukter [36]

[36] Ärende COMP/E2/38.359.

39. Den 3 december beslutade kommissionen om ett bötesbelopp på sammanlagt 101,44 miljoner euro som skulle åläggas C. Conradty Nürnberg GmbH (1,06 miljoner), Hoffmann & Co. Elektrokohle AG (2,82 miljoner), Le Carbone Lorraine S.A. (43,05 miljoner), Schunk GmbH och Schunk Kohlenstofftechnik GmbH (solidariskt 30,87 miljoner) och SGL Carbon AG (23,64 miljoner) för att ha deltagit i en pris- och marknadsfördelningskartell på marknaden i EES för elektriska och mekaniska kol- och grafitprodukter. Kartellen verkade från oktober 1998 till december 1999. Morgan Crucible Company plc beviljades immunitet mot böter, eftersom det var det första företaget som anmälde kartellen.

Organiska peroxider [37]

[37] Ärende COMP/E2/37.857.

40. Den 10 december ålade kommissionen Atofina S.A., Peroxid Chemie GmbH & Co KG , Degussa UK Holdings Ltd. och Peroxid Chemie GmbH & Co KG (Tyskland) solidariskt och Peroxidos Organicos S.A böter på 43,47, 8,83, 16,73 respektive 0,5 miljoner euro och AC Treuhand AG (Schweiz) böter på 1 000 euro. Akzo (Akzo Nobel Polymer Chemicals B.V, Akzo Nobel N.V, Akzo Nobel Chemicals International B.V) beviljades befrielse från böter efter att som första företag ha anmält kartellen. Efter en undersökning som inleddes 2000 fann kommissionen att dessa företag under åren 1971-1999 (en del företag under kortare perioder) deltagit i en kartell för organiska peroxider som omfattat hela EES [38].

[38] Organiska peroxider är organiska kemiska produkter med dubbelsyrebindning som används för tillverkning av plast och gummi.

41. I fråga om böterna är det viktigt att notera att kommissionen fann att konsultföretaget AC Treuhand brutit mot EU:s lagstiftning genom att delta i organiseringen av kartellen, men bötesbeloppet för detta företag är begränsat på grund av att tillvägagångssättet är relativt nytt. Tre av de företag som beslutet riktade sig till, Peroxid Chemie, Atofina och Degussa UK Holdings, ådrog sig förhöjda böter, eftersom de tidigare deltagit i andra karteller.

Industrirör av koppar [39]

[39] Ärende COMP/E1/38.240.

42. Den 16 december ålade kommissionen de ledande europeiska tillverkarna av kopparrör, KM Europa Metal AG (tillsammans med dess helägda dotterföretag Europa Metalli SpA och Tréfimétaux SA), Wieland Werke AG och Outokumpu Oyj (tillsammans med dess helägda dotterföretag Outokumpu Copper Products Oy), böter för att ha överträtt EU:s konkurrensregler. Genom en undersökning som påbörjades 2001 fann kommissionen att företagen i fråga från 1988 till början av 2001 hade konspirerat för att fastställa priser på och dela upp marknaderna för industriella kopparrör i LWC-form inom ramen för det i Schweiz baserade Cuproclima Quality Association för ACR-rör (rör för luftkonditionering och kylning).

43. Alla de företag som beslutet riktade sig till samarbetade med kommissionen i dess undersökning i enlighet med meddelandet om befrielse från 1996. För detta samarbete beviljade kommissionen Outokumpu en nedsättning av böterna med 50 %, KME-koncernen med 30 % och Wieland Werke med 20 %. Det högsta bötesbeloppet ålades företagen i KME-koncernen, totalt 39,81 miljoner euro, medan Wieland Werke ålades böter på 20,79 miljoner euro. Outokumpu belönades på grund av den förmildrande omständigheten att företagets samarbete gick utöver meddelandet om befrielse från 1996 i och med att det var det första företaget som avslöjade kartellens hela varaktighet, som faktiskt sträckte sig över mer än tolv år. Å andra sidan bestraffades Outokumpu på grund av den försvårande omständigheten bestående av upprepad överträdelse: företaget var 1990 mottagare av ett annat beslut från kommissionen om en kartell inom sektorn för rostfritt stål. Det slutliga bötesbeloppet för Outokumpu uppgick till 18,13 miljoner euro, och det totala beloppet för alla företagen i detta ärende uppgick till 78,73 miljoner euro.

1.3 Domstolsärenden

Aminosyror [40]

[40] Målen T-220/00, T-223/00, T-224/00 och T-230/00.

44. I domarna i aminosyremålen [41] förkastade förstainstansrätten de sökandes argument att kommissionen måste fastställa bötesbeloppet med beaktande av böter som redan ålagts i andra jurisdiktioner. De sökande hävdade att kommissionen brutit mot förbudet mot dubbla påföljder och underlåtit att ta hänsyn till den avskräckande effekten av tidigare böter. förstainstansrätten konstaterade att det för närvarande inte finns något i folkrätten som hindrar olika staters myndigheter eller domstolar att lagföra eller bestraffa en person på grund av samma omständigheter.

[41] Mål T-224/00.

45. förstainstansrätten slog även fast principen att lämnande av upplysningar, som inte kan anses utgöra samarbete i den mening som avses i meddelandet om befrielse, men som ändå hjälper kommissionen i dess undersökning, är effektivt samarbete utanför tillämpningsområdet för meddelandet (i den mening som avses i punkt 3 sjätte strecksatsen i riktlinjerna). Sådana upplysningar berättigar till en större nedsättning av böterna till följd av förmildrande omständigheter.

46. Rätten fastslog även att procentsatser som fastställts för att beakta försvårande eller förmildrande omständigheter skall tillämpas på böternas grundbelopp, vilket fastställts utifrån överträdelsens allvar och varaktighet.

Grekiska färjor [42]

[42] Ärende COMP/D-2/34.466, kommissionens beslut 1999/271/EG av den 9 december 1998 enligt artikel 81 i EG-fördraget, EGT L 109, 27.4.1999, s. 24; förstainstansrättens domar av den 11 december 2003 i målen T-56/99 Marlines mot kommissionen, T-59/99 Ventouris Group mot kommissionen, T-61/99 Adriatica mot kommissionen, T-65/99 Strintzis mot kommissionen och T-66/99 Minoan mot kommissionen.

47. År 1992, efter att en passagerare klagat på att priserna på de olika färjor som trafikerade mellan Grekland och Italien låg väldigt nära varandra, inledde kommissionen en undersökning av den verksamhet som bedrevs av ett antal företag som tillhandahöll passagerar- och godstransporttjänster på flera rutter mellan Grekland och Italien. 1998 fastställde kommissionen genom ett beslut att sju av dessa företag hade överträtt EU:s konkurrensregler genom avtal och förfaranden för fastställande av avgifter. De ålades böter på sammanlagt omkring 9 miljoner euro.

48. Förstainstansrätten bekräftade genom sina beslut i december 2003 själva innehållet i kommissionens beslut och de ursprungliga beloppen för alla böter utom för två företag som fick sina böter nedsatta.

49. I själva sakfrågan bekräftade förstainstansrätten särskilt att under vissa omständigheter är det lagligt att genomföra en inspektion hos en agent som är en separat juridisk person även om beslutet om inspektionen endast riktas till huvudmannen. Förstainstansrätten bekräftade också att de åtgärder som vidtas av en agent som är en separat juridisk person kan tillskrivas huvudmannen om de två företagen utgjorde en och samma ekonomiska enhet eller ett företag enligt artikel 81 i EG-fördraget. Vad gäller myndigheternas roll godtog förstainstansrätten att företagen, också inom hårt reglerade sektorer där myndigheterna rekommenderar en viss prispolitik, t.ex. sjötransporterna i fråga, förblir ansvariga för sitt deltagande i en priskartell så länge som myndigheterna inte utsätter dem för ett oemotståndligt tryck som tvingar dem att ingå prisavtal. Förstainstansrätten bekräftade vidare kommissionens nuvarande metod att beräkna böter inklusive bedömningen av försvårande och förmildrande omständigheter. Förstainstansrätten nedsatte dock de böter som ålagts Adriatica och Ventouris, två medelstora företag, eftersom de endast var verksamma på de så kallade sydliga rutterna (Bari, Brindisi) och eftersom de spelade en underordnad roll i kartellen.

1.4 Övriga ärenden

Flygbolagsalliansen BA/SN [43]

[43] Ärende COMP/D2/38.477.

50. Den 25 juli 2002 anmälde British Airways (BA) och SN Brussels Airlines (SN) till kommissionen ett antal samarbetsavtal enligt förordning (EEG) nr 3975/87 [44] som innebar att de kunde samarbeta genom sina respektive linjenät när det gäller prissättning, flygscheman och kapacitet. parterna begärde undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget. Fristen på 90 dagar löpte ut den 10 mars 2003 utan att kommissionen framfört allvarliga tvivel.

[44] Rådets förordning (EEG) nr 3975/87 (EGT L 374, 31.12.1987, s. 1) om förfarandet för tillämpning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn, senast ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 1284/91 av den 14 maj 1991 (EGT L 122, 17.5.1991, s. 2) och rådets förordning (EEG) nr 2410/92 av den 23 juli 1992 (EGT L 240, 24.8.1992, s. 18). I denna förordning anges att anmälda avtal automatiskt undantas för en tidsperiod på högst sex år om kommissionen inte inom 90 dagar från och med dagen för kommissionens offentliggörande av en sammanfattning av avtalet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning framför några invändningar. I det aktuella fallet offentliggjordes sammanfattningen i EGT C 306, 10.12.2002.

51. Kommissionens analys visade att parternas nät i hög grad kompletterar varandra och att deras nätsamarbete kommer att gynna konsumenterna. Närmare bestämt kommer avtalet att ge SN:s passagerare tillgång till ett långdistansnät, medan BA:s passagerare gynnas av smidigare tillgång till SN:s destinationer i Afrika.

52. För att se till att alliansen inte leder till att konkurrensen begränsas på vissa berörda marknader, granskade kommissionen noga effekten av alliansen på överlappande linjer, särskilt linjerna Bryssel-London och Bryssel-Manchester.

53. beträffande linjen Bryssel-London drog kommissionen slutsatsen att alliansen inte kommer att avskaffa konkurrensen, eftersom BA och SN fortsättningsvis kommer att ha två starka konkurrenter, Bmi och Eurostar. Bryssel-Manchester var den linje där alliansen skulle få de mest konkurrensbegränsande effekterna, eftersom parternas sammanlagda marknadsandel på denna linje var nästan 100 %. Dessutom finns det kapacitetsbegränsningar vid Bryssels nationella flygplats under högtrafik, vilket skulle kunna göra det svårare för nya aktörer att gå in på denna marknad. För att undanröja de farhågor kommissionen gett uttryck för under den preliminära granskningen, åtog sig lufttrafikföretagen att avstå från tillräckligt många ankomst- och avgångstider vid Bryssels nationella flygplats för att en ny aktör på marknaden skulle kunna ha tre dagliga flygningar till Manchester, om dessa tider inte skulle kunna fås genom det normala förfarandet för fördelning av ankomst- och avgångstider.

ARA , ARGEV, ARO [45]

[45] Ärendena COMP/D3/35470 och COMP/D3/35473.

54. Den 16 oktober antog kommissionen ett positivt beslut om ARA-systemet för återvinning av förpackningar i Österrike. Genom beslutet ges besked om icke-ingripande enligt artikel 81.1 i EG-fördraget för alla de anmälda avtalen utom för det avtal som ingåtts mellan ARA-systemet och dess insamlings- och sorteringsföretag. Detta avtal undantas enligt artikel 81.3 i EG-fördraget. För att se till att konkurrenterna till ARA-systemet har fri och obehindrad tillgång till infrastrukturen för insamling är undantaget förenat med villkor.

55. Altstoff Recycling Austria AG (ARA) är det enda företag som har ett heltäckande system för returnering av förpackningar från hushåll och företag i Österrike. ARA beviljar licenser för användning av märket "Der grüne Punkt" och övertar de skyldigheter de företag har som omfattas av den österrikiska förpackningsförordningen. Så kallade branschföreningar för återvinning (BRG, bl.a. ARGEV med ansvar för insamling och sortering av plastförpackningar och ARO med ansvar för pappersförpackningar) samarbetar med ARA för att organisera insamlingen och återvinningen av förpackningsavfallet. Tillsammans med ARA bildar de ARA-systemet. Den faktiska insamlingen, sorteringen och återvinningen sköts av företag som erbjuder branschföreningarna sina tjänster.

56. Beslutet om ARA-systemet i Österrike är en tillämpning och vidareutveckling av kommissionens övergripande policy på området för miljövänliga system för returnering av förpackningar, som grundlades i 2001 års beslut om DSD i Tyskland respektive Eco-Emballages i Frankrike [46]. Beslutet syftar särskilt till att garantera att ARA-systemet inte ålägger oberättigade ensamrättsklausuler eller andra oberättigade hinder i avtalen med dess partners, vilka skulle kunna hindra konkurrenter från att komma in på marknaden. Till följd av kommissionens ingripande gjorde ARA-systemet betydande åtaganden beträffande användningen av "Der grüne Punkt" och varaktigheten av avtalen med insamlings- och sorteringsföretag.

[46] DSD: Kommissionens beslut av den 20 april 2001 (EGT L 166, 21.6.2001 s. 1) och av den 17 september 2001 (EGT L 319, 4.12.2001, s. 1). Eco Emballages: kommissionens beslut av den 15 juni 2001 (EGT L 233, 31.8.2001, s. 37).

57. ARA uppbär inga licensavgifter för förpackningar som inte ingår i systemet men är försedda med märket "Der grüne Punkt". Bestämmelsen om licensavgiften överensstämmer därför med principen "ingen tjänst, ingen avgift". Vidare har ARA gjort ett åtagande om att tillåta användningen av märket "Der grüne Punkt" på alla förpackningar som släpps ut på marknaden i Österrike, även om tillverkarna och importörerna (delvis) anlitar konkurrenter till ARA. Detta är viktigt för företag som säljer sina produkter i medlemsstater där märkning med den gröna punkten är obligatorisk, eftersom de kan släppa ut sina produkter på den österrikiska marknaden utan att behöva ha två förpackningslinjer.

58. Enligt avtalen med insamlings- och sorteringsföretag skall det finnas endast ett insamlings- och sorteringsföretag per region och material. Avtalsförhållandet kan sägas upp efter tre år och ARA-systemet har åtagit sig att senast inom fem år sluta nya avtal genom ett transparent och objektivt förfarande som medger konkurrens. En löptid på tre till fem år för dessa avtal med en klausul om ensamrätt kan godtas för att ge återvinningsföretag möjlighet att återfå de investeringar som krävs för att bygga upp infrastrukturen för insamlingen.

59. Men de särskilda förhållanden som råder på utbudssidan på marknaden för insamling och sortering av förpackningsavfall från hushåll gör det omöjligt eller ekonomiskt olönsamt att inrätta ytterligare en parallell infrastruktur för insamling. Därför var det nödvändigt att förena beslutet om undantag med vissa villkor, enligt vilka ARGEV inte får förhindra insamlings- och sorteringsföretagen att öppna sin infrastruktur för konkurrenter till ARA-systemet.

Avtal om delade nät i förenade kungariket och Tyskland [47]

[47] Ärende COMP/C1/38.370, O2 UK Limited/T-Mobile UK Limited - UK Network Sharing Agreement, EUT L 200 7.8.2003 och pressmeddelande IP/03/589 av den 30 april 2003, ärende COMP/C-1/38.369, T-Mobile Deutschland/O2 Germany - Network Sharing Rahmenvertrag, pressmeddelande IP/03/1026 av den 16 juli 2003.

60. Den 30 april och 16 juli antog kommissionen två beslut om undantag, i vilka fastställs i vilken utsträckning mobiloperatörer kan samarbeta genom att dela nät. I februari 2002 anmälde T-Mobile och mmO2 två avtal om samarbete mellan parterna genom delande av nät vid utbyggnaden av deras mobilkommunikationsnät av tredje generationen (3G) i förenade kungariket och Tyskland.

61. Man konstaterade att mobiloperatörers gemensamma utnyttjande av nät inte begränsar konkurrensen om samarbetet endast omfattar nätets grundläggande delar eller om parterna behåller kontrollen över sina respektive stamnät. Delad användning av anläggningar ansågs även fördelaktig av miljö- och hälsoskäl.

62. I beslutet konstateras att nationell roaming mellan mobiloperatörer begränsar konkurrensen på återförsäljarnivå med potentiellt skadliga effekter i senare försäljningsled på detaljhandelsmarknaden. Men nationell roaming innebär att operatörerna kan erbjuda tjänster med bättre täckning, kvalitet och överföringshastighet samt snabbare utbyggnad av näten och tillhandahållande av tjänster. I de två besluten beviljade kommissionen undantag för nationell roaming i landsbygdsområden till och med den 31 december 2008, medan nationell roaming i stadsområden skall avvecklas till den 31 december 2008 enligt en strikt tidtabell.

Yamaha [48]

[48] Ärende COMP/F1/37.975.

63. Den 16 juli antog kommissionen ett beslut [49] om att böter på 2,56 miljoner euro skulle åläggas Yamaha Corporation Japan, Yamaha Europa GmbH, Yamaha Musica Italia S.p.A, Yamaha Musique France S.A. och Yamaha Scandinavia AB för begränsning av handeln och avtal om prisbindning. Yamaha är marknadsledare på de flesta relevanta marknader för musikinstrument i Europa.

[49] Kommissionens beslut av den 16 juli 2003, pressmeddelande IP/03/1028 av den 16 juli 2003.

64. Företagets europeiska dotterföretag och deras officiella återförsäljare har genomförts olika avtal och/eller samordnade förfaranden för att begränsa konkurrensen i olika EU-medlemsstater och avtalsslutande parter i EES (Tyskland, Italien, Frankrike, Österrike, Belgien, Nederländerna, Danmark och Island) i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget och 53.1 i EES-avtalet. De aktuella åtgärderna, som till största delen reglerades i distributionsavtalen, bestod av regionala begränsningar (främst i form av förbud mot leveranser mellan återförsäljare inom det selektiva distributionsnätet) och begränsningar av återförsäljarnas rätt att bestämma sina återförsäljningspriser.

Ruta 2: Konkurrens och TV-sändningar av internationella toppidrottsevenemang - fastställande av grundreglerna: Beslutet om UEFA Champions League [50]

[50] Undantagsbeslut med villkor/skyldigheter av den 23 juli 2003 i ärende COMP/C2/37.398, pressmeddelande IP/03/1105 av den 24 juli 2003.

Ett begränsat antal sportevenemang - särskilt fotboll - är tillsammans med premiärer på succéfilmer det sändningsinnehåll som avgör TV-bolagens möjligheter att locka till sig annonsörer och abonnenter - de främsta intäktskällorna för kommersiella gratis- och betal-TV-operatörer. Exklusiv tillgång till merparten av sådana program ger ett etablerat TV-bolag en ställning på marknaden som gör det svårt för nya konkurrerande TV-bolag att nå framgång på marknaden.

konkurrensproblem på marknaderna för rättigheter till sportprogram är ofta följden av gemensamma försäljningsarrangemang och avtal om ensamrätt med bred täckning och/eller lång löptid. Att främja en effektiv konkurrens om sändningsrättigheterna för sportevenemang skulle sannolikt förbättra konkurrensen på TV-marknaden och ge tittarna tillgång till ett brett utbud av TV-tjänster av hög kvalitet som är rimligt prissatta, innovativa och varierande. Kommissionen försöker därför se till att TV-rättigheter regelbundet bjuds ut på marknaden på ett sätt som ger potentiella budgivare en reell chans att förvärva dessa rättigheter.

Det är sannolikt att de nya marknaderna för Internet och mobila media kommer att utvecklas på samma sätt som betal-TV-marknaden, dvs. att sportprogram blir en av de faktorer som driver på utvecklingen av dessa tjänster. För närvarande har dock rättighetsinnehavarna en tendens att hålla tillbaka utnyttjandet av de nya mediarättigheterna eftersom de är rädda för att de skall minska värdet av TV-rättigheterna. Kommissionen kan inte godta konkurrensbegränsande avtal som leder till att dessa rättigheter inte utnyttjas.

Kommissionens beslut av den 23 juli i ärendet UEFA Champions League är ett exempel på hur man kan ha en gemensam försäljning av medierättigheter med ensamrätt, samtidigt som man gynnar konsumenterna och undviker onödiga begränsningar av konkurrensen i form av begränsningar av utbudet och priskonkurrensen.

Det gemensamma försäljningsarrangemang som UEFA hade före kommissionens ingripande belyser dessa punkter. UEFA sålde alla TV-rättigheter i ett paket till ett enda TV-bolag med ensamrätt under fyra år i varje medlemsstat. Många av dessa rättigheter utnyttjades inte, eftersom endast en eller två matcher av 16 möjliga direktsändes. Inga nya medierättigheter utnyttjades och fotbollsklubbarna kunde inte enskilt dra nytta av några medierättigheter.

Denna situation skadade konkurrensen på marknaden för förvärv av rättigheter till TV-sändningar av regelbundna (i motsats till periodiska) fotbollsevenemang - en marknad där UEFA Champions League står för cirka 20 % i genomsnitt i EU.

Kommissionen inser dock att ett gemensamt försäljningsarrangemang ger möjlighet att förbättra produktionen och distributionen till förmån för fotbollsklubbar, TV-bolag och tittare. Genom ett sådant arrangemang skapas ett enda försäljningsställe för en färdigt paketerad varumärkesprodukt på marknaden för mediainnehåll. Det kan leda till väsentligt lägre transaktionskostnader. Självklart bör ett gemensamt försäljningsarrangemang inte innehålla några konkurrensbegränsningar som inte är nödvändiga för att uppnå dessa effektivitetsvinster och fördelar för konsumenterna.

Kommissionen anser att detta har uppnåtts genom det nya gemensamma försäljningsarrangemang som UEFA - efter intensiva förhandlingar - anmälde 2002. Enligt dessa avtal kommer alla medierättigheter att säljas genom ett anbudsförfarande i 14 olika paket med löptider på högst tre år. Dessutom förlorar UEFA sin exklusiva rätt att sälja alla TV-rättigheter som inte sålts före ett bestämt datum. UEFA och de enskilda klubbarna kommer att parallellt med varandra utnyttja vissa rättigheter till direktsändning och senare sändning i TV, arkivrättigheter och sist men inte minst rättigheter för de nya medierna. Detta ger en bredare och mer varierande täckning av konkurrensfältet. Förutom att UEFA tillhandahåller ett brett utbud av fotbollsserieprodukter, kan fotbollsklubbarna nu på sina webbplatser, som mobila tjänster, på dvd-skivor och liknande erbjuda helt nya klubbrelaterade produkter där tyngdpunkten läggs på de enskilda klubbarnas spel i UEFA Champions League.

Kommissionens ingripande har lett till en framgångsrik öppning av marknaden. Jämfört med läget före ingripandet kommer dubbelt så många TV-bolag att sända UEFA Champions League. Den nya ordningen har skapat ny konkurrens på mediemarknaderna där TV-bolag och nya medieoperatörer konkurrerar om att erbjuda konsumenterna sina produkter.

Utifrån de principer som fastställdes i fallet med UEFA Champions League håller kommissionen också på att undersöka vissa nationella ligors gemensamma försäljning av fotbollsevenemang. Här har dock aktörerna en betydligt starkare ställning på respektive marknad och riskerna för utestängning är i motsvarande grad större. Kommissionen kommer att ägna särskild uppmärksamhet åt granskningen av dessa aspekter.

Philips/Sony [51]

[51] Ärendena COMP/C3/37.228, Ingman Disc och VDC mot Philips och Sony, COMP/C3/37.561, Pollydisc mot Philips och Sony, COMP/C3/37.707, Broadcrest m.fl. mot Philips och Sony och COMP/C3/38.787, Philips och Sony: anmälan av standardlicensavtalet.

65. Den 25 juli godkände kommissionen genom en administrativ skrivelse en anmälan från Sony och Philips av dessa företags bilaterala avtal om ett gemensamt globalt licensieringsprogram för cd-skivor och 2003 års version av ett standardlicensavtal som Philips ämnar erbjuda tredje part på grundval av giltiga patent som Philips och Sony har och sådana som grundar sig på dessa företags gemensamma uppfinningar inom cd-tekniken.

66. Kommissionen konstaterade att avtalen om ett gemensamt globalt licensieringsprogram för cd-skivor omfattades av förordningen om gruppundantag för vissa grupper av avtal om tekniköverföring. Även om avtal mellan medlemmar i en patentpool normalt är undantagna från denna förordning, täcker artikel 5.2 2 i förordningen patentpooler som skapats av endast två parter utan några territoriella begränsningar i EES.

67. Dessutom visade det sig att 2003 års version av standardlicensavtalet inte påtagligt begränsar konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget, särskilt som endast viktiga patent nu licensieras enligt denna version. Dessutom kan licenstagarna välja att förvärva den gemensamma licensen eller individuella licenser från Philips eller Sony och själva avgöra om de skall använda dem med eller utan standardspecifikationerna. bestämmelsen om skyldigheter att ställa förbättringar till licensgivarens förfogande (grant-back) gäller endast patent som är av betydelse för den eller de typer av cd-skivor som licenstagaren väljer.

REIMS II [52]

[52] Ärende COMP/C1/38.170, EUT L 56, 24.2.2004, s. 76.

68. Den 23 oktober beslutade kommissionen om en förlängning på fem år av undantaget för REIMS II-avtalet [53]. Detta avtal gäller de ersättningar, de s.k. terminalavgifterna, som parterna betalar varandra för leveranser av gränsöverskridande post, dvs. post som sänds från ett land till ett annat. Idag har 17 offentliga postoperatörer, bland dem alla offentliga operatörer i EU:s medlemsstater utom Nederländerna och de offentliga operatörerna i Norge, Island och Schweiz, undertecknat REIMS II-avtalet.

[53] Pressmeddelande IP/03/1438 av den 23 oktober 2003.

69. Den 18 juni 2001 anmälde parterna på nytt avtalet, som kommissionen redan 1999 undantagit till och med den 31 december 2001, och begärde att det tidigare undantaget skulle förnyas. Kommissionen fann att avtalet begränsar konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1, på grund av att det begränsar parternas frihet att avtala om andra terminalavgifter än de som fastställs i avtalet.

70. Men med tanke på de fördelar som konstaterades redan i beslutet om undantag från 1999, särskilt bättre kvalitet på leveranserna av gränsöverskridande post, beslutade kommissionen att undanta avtalet för ytterligare en period på fem år. Beslutet är förenat med nya stränga villkor beträffande dels privata postoperatörers tillgång utan diskriminering till leveransvillkor enligt REIMS II-avtalet, dels tillhandahållande av lågprisalternativ till terminalavgifterna.

2. Artiklarna 82 och 86

2.1 Artikel 82-ärenden

Deutsche Telekom [54]

[54] Ärende COMP/C1/37.451, 37.578, 37.579, EUT L 263, 14.10.2003, s. 9.

71. Den 21 maj antog kommissionen ett beslut enligt artikel 82 i EG-fördraget om Deutsche Telekoms (DT) prisstrategi för anslutning till lokala nät i det fasta telenätet och ålade företaget böter på 12,6 miljoner euro [55]. I sitt beslut konstaterade kommissionen att DT tillämpade en strategi för att pressa nya aktörers vinstmarginaler genom att ta ut avgifter av dem för tillgång till det lokala nätet som antingen var högre än eller låg alltför nära de avgifter de enskilda abonnenterna måste betala för sina anslutningar. Detta avskräcker nya företag från att gå in på marknaden och minskar både slutanvändarnas möjligheter att välja leverantörer av teletjänster och priskonkurrensen. Kommissionen inledde sin undersökning 1999 efter klagomål från 15 nya aktörer på den tyska marknaden för fast telefoni.

[55] Pressmeddelande IP/03/717 av den 21 maj 2003.

72. Kommissionen konstaterade att ett missbruk pågick i form av pressade marginaler, i och med att skillnaden mellan DT:s grossist- och slutkundspriser antingen var negativ eller marginellt positiv, men otillräcklig för att täcka DT:s produktspecifika kostnader för att tillhandahålla sina egna tjänster till slutkunderna. på grund av den otillräckliga skillnaden mellan grossist - och slutkundspriserna fanns det alltsedan lokalnäten öppnades för konkurrens i Tyskland och ännu vid tiden för beslutet inget utrymme för nya aktörer att konkurrera med DT om tillgång till det fasta telenätet för slutanvändare.

73. Kommissionen ansåg att DT kunde ha undvikit denna situation, i första hand genom att höja priserna för slutkunder på analoga anslutningar och ISDN- och ADSL-anslutningar inom ramen för det tyska s.k. price cap-systemet. Under det ursprungliga price cap-systemet 1998-2001 kunde DT ha undvikit de pressade marginalerna genom att omstrukturera sina avgifter för slutkunder. Höjningarna av anslutningsavgifterna kunde ha kompenserats genom sänkta samtalsavgifter. Från och med 2002 kunde DT åtminstone ha minskat de pressade marginalerna genom att höja avgifterna för ADSL-anslutningar. Man kan därför dra slutsatsen att DT:s pressade marginaler inte motiverades av beslut av den tyska regleringsmyndigheten för telekommunikationer.

Wanadoo Interactive [56]

[56] Ärende COMP/C1/38.233.

74. Den 16 juli antog kommissionen ett beslut enligt artikel 82 om Wanadoos prisstrategi för sina ADSL-tjänster [57]. Kommissionen konstaterade att Wanadoo, som vid den tidpunkten till 72 % ägdes av France Télécom, från mars 2001 till oktober 2002 ägnat sig åt underprissättning och ålade därför företaget böter på 10,35 miljoner euro.

[57] Pressmeddelande IP/03/1025 av den 16 juli 2003.

75. ADSL är den främsta tekniken i Frankrike för att tillhandahålla småföretag och hemmakontor tillgång till Internet med hög hastighet. Tekniken gör det möjligt att erbjuda bredbandstjänster genom den traditionella telefonanslutningen. Under den period som beslutet gäller stod den etablerade operatören, France Télécom, för nästan alla ADSL-anslutningar i Frankrike. De första bredbandstjänsterna kom ut på marknaden 1998, men först i slutet av 1999 började marknaden utvecklas i större omfattning. Eftersom marknadsföringen i stor skala av Wanadoos ADSL-tjänster inleddes först i mars 2001, ansåg kommissionen att missbruket började först vid denna tid.

76. Kommissionen fann att Wanadoo från slutet av 1999 till oktober 2002 saluförde sina ADSL-tjänster till priser som låg under deras genomsnittliga totalkostnader. Till augusti 2001 låg de priser som Wanadoo tog ut klart under de genomsnittliga rörliga kostnaderna. Under den följande perioden låg priserna ungefär i nivå med de genomsnittliga rörliga kostnaderna, men betydligt under de genomsnittliga totalkostnaderna. Till följd av denna praxis drogs Wanadoo med betydande förluster ända till slutet av 2002. Att inom en viss tid återta sådana inledande förluster var ett troligt scenario, även om Wanadoos underprissättning kan ha haft en annan grund. Av handlingar som påträffades under en inspektion i Wanadoos affärslokaler drog kommissionen även slutsatsen att Wanadoo hade för avsikt att lägga beslag på den strategiska marknaden för höghastighetsinternet [58].

[58] Wanadoo har väckt talan inför förstainstansrätten om ogiltigförklarande av detta beslut, mål T-340/03.

Ruta 3: Prismissbruk inom telesektorn

Under det första halvåret antog kommissionen två formella förbudsbeslut enligt artikel 82 i EG-fördraget beträffande utestängande prissättning vid tillhandahållande av teletjänster. Det är fråga om de första besluten av detta slag sedan 1998 då telesektorn avreglerades fullständigt, och till och med sedan 1982, då British Telecommunications, som då fortfarande hade ett statsmonopol, konstaterades ha missbrukat sin dominerande ställning genom att begränsa användningen av telex- och telefoniutrustning. [59]

[59] EGT L 360, 21.12.1982.

De två aktuella besluten är särskilt anmärkningsvärda, eftersom de gäller en ekonomisk sektor med förhandsreglering där medlemsstaterna spelar en viktig roll genom sina nationella regleringsmyndigheters beslutspraxis. lagstiftningen för denna reglering reformerades 2002 genom de nya EU-direktiven om elektronisk kommunikation, och skall ändras i riktning mot principer baserade på konkurrenslagstiftningen.

Kommissionen kommer fortsättningsvis att agera kraftfullt mot prismissbruk, även i sådana sammanhang där de priser som granskas är föremål för sektorspecifik reglering. I de två besluten fastställs villkoren för det relevanta test som skall genomföras. Prisdumpning kräver en enkel jämförelse mellan priserna och de underliggande kostnaderna och leder till skyldigheten att höja priserna över dumpningsnivån. Testet av marginalpressen börjar med att jämföra grossistpriserna med priserna för slutanvändare. Endast om de senare är högre än grossistpriserna, skall även de underliggande kostnaderna i de föregående värdekedjan bedömas. Båda testen ger viktiga prejudikat för framtida fall av prismissbruk i nätbranscherna, inte endast för kommissionen och nationella regleringsmyndigheter, utan även för nationella konkurrensmyndigheter.

IMS Health [60]

[60] Ärende COMP/D3/38.044.

77. I sektorn för informationstjänster beslutade kommissionen att upphäva ett beslut om interimsåtgärder från 2001 [61]. Samtidigt beordrade kommissionen genom interimsåtgärder IMS Health, ett världsledande företag inom insamling av uppgifter om läkemedelsförsäljning och ordinationer, att licensiera sin "1860-blockstruktur" [62] för datainsamling till sina konkurrenter på marknaden för datatjänster för regionala läkemedelsförsäljningsuppgifter i Tyskland. I gengäld hade IMS rätt till royaltys. Detta beslut upphävdes av ordföranden i förstainstansrätten [63]. I en dom av den 17 september 2002 tillät en tysk domstol [64] NDC Health, IMS:s främsta konkurrent på den tyska marknaden, att erbjuda en datastruktur som uppfyller kundernas behov. Trots att domstolen erkände att IMS Healths 1860-blockstruktur skyddades av den nationella upphovsrätten, ansåg den att tredje part inte kunde hindras från att utveckla en annan struktur baserad på förvaltningens och postens indelningar även om resultatet kan få ett liknande antal segment som 1860-strukturen och anses härledd från denna struktur. Därför kunde andra segmentbaserade strukturer som var mycket liknande 1860-strukturen utvecklas för att samla in uppgifter om försäljning av läkemedel och legitimt användas för att framställa och marknadsföra försäljningsrapporter för läkemedel. Samtidigt stärkte NDC sin ställning på marknaden. Och dessutom drog sig en annan konkurrent, som borde ha gynnats av kommissionens beslut om interimsåtgärder, ur den tyska marknaden.

[61] Ärende COMP/D3/38.044 NDC Health/IMS Health, beslut av den 3 juli 2001 (EGT L 59, 28.2.2002).

[62] I IMS:s "1860-blockstruktur" delas Tyskland upp i 1 860 försäljningszoner eller "byggklossar".

[63] Domstolens dom av den 26 oktober 2001 i mål T-481/01R och dom av den 11 april 2002 i mål C-481/01P(R), genom vilka EG-domstolens ordförande avslår NDC:s överklagande av beslutet av ordföranden i förstainstansrätten.

[64] Frankfurter Oberlandesgerichts dom av den 17 september 2002 i mål 11 U 67/2000.

78. på grund av de väsentligt förändrade omständigheterna fanns det inte längre något trängande behov av ingripande från kommissionens sida, som därför beslutade att upphäva beslutet från 2001 om interimsåtgärder.

79. Ärendet var under behandling i nationell domstol och ett förhandsavgörande förbereddes av EG-domstolen. I det senare förfarandet lade generaladvokat Tizzano den 2 oktober fram sitt förslag till avgörande [65]. Han anser att vägran att bevilja licens för användning av en upphovsrättsskyddad produkt (i detta fall 1860-strukturen) utgör missbruk av en dominerande ställning, om det inte finns något objektivt skäl för en sådan vägran och om användning av den immateriella produkten är en nödvändig förutsättning för att verka på en sekundär marknad, i den meningen att ägaren av den upphovsrättsskyddade produkten utestänger all konkurrens på denna marknad. Det förutsätter dock att det företag som begär licensen avser att erbjuda varor eller tjänster med andra egenskaper som uppfyller särskilda behov bland konsumenterna som inte kan tillgodoses av befintliga varor eller tjänster.

[65] Generaladvokat Tizzanos förslag till avgörande av den 2 oktober 2003 i mål C-418/01, IMS Health GmbH & Co.KG mot NDC Health GmbH &Co.KG.

GVG/FS [66]

[66] Ärende COMP/D1/C.37.685.

80. Den 28 augusti antog kommissionen ett beslut enligt artikel 82 mot Ferrovie dello Stato S.p.A (FS), det nationella italienska järnvägsföretaget, för missbruk av företagets dominerande ställning på den italienska järnvägsmarknaden. Kommissionen ansåg att FS hade hindrat det privata tyska järnvägsföretaget Georg Verkehrsorganisation GmbH (GVG) från att erbjuda internationella passagerartransporter på järnväg från Basel till Milano.

81. Sedan 1995 hade GVG uppmanat FS att ingå i en internationell sammanslutning [67], att tillhandahålla uppgifter om priser och tåglägen och att tillhandahålla dragning, dvs. lokomotiv och lokförare. GVG ville transportera passagerare från olika tyska städer till Basel. Sedan skulle ett direkttåg (Sprinter) avgå två gånger dagligen från Basel till Milano via Domodossola. Denna linje skulle framför allt konkurrera med Cisalpino, ett gemensamt företag mellan FS och Schweizerische Bundesbahnen (SBB). Cisalpino har en daglig förbindelse mellan Basel och Milano.

[67] Enligt direktiv 91/440/EEG skall en "internationell sammanslutning" bestående av minst två järnvägsföretag med säte i olika medlemsstater bildas för att bedriva gränsöverskridande passagerar- eller godstrafik, EGT L 237, 24.8.1991.

82. Som ett vertikalt integrerat företag har FS ett lagstadgat monopol på driften av järnvägsinfrastrukturen i Italien. Dessutom har FS, som utsedd infrastrukturförvaltare och tilldelningsorgan, övertagit en del av statens regleringsfunktioner. FS har ansvar för att etablera och underhålla den italienska järnvägsinfrastrukturen och för att mot avgift allokera tåglägen till järnvägsoperatörer i Italien. I egenskap av förvaltare av infrastrukturen skall FS även utfärda säkerhetscertifikat för järnvägsföretag.

83. FS konstaterades ha en dominerande ställning på marknaden för tillgång till det nationella järnvägsnätet, som anses vara en nödvändig funktion. beträffande dragningen, drog kommissionen efter en ingående marknadsundersökning slutsatsen att FS har en dominerande ställning även på denna marknad. För närvarande kan inget annat italienskt järnvägsföretag tillhandahålla GVG denna tjänst [68]. Även på marknaden i efterföljande led befanns FS ha en dominerande ställning, eftersom det är det enda företag som erbjuder passagerartrafik på järnväg på den italienska delen av linjen Basel-Milano. Förutom Cisalpino bedriver FS i samarbete med SBB ett antal dagliga avgångar för passagerartrafik mellan Basel och Milano. Dessutom är tillgången till marknaden i efterföljande led begränsad till internationella sammanslutningar. Kommissionen drog slutsatsen att endast FS kunde ingå i en sådan internationell sammanslutning tillsammans med GVG.

[68] Av marknadsundersökningen drog kommissionen av olika orsaker även slutsatsen att GVG inte själv kunde stå för dragningen på den italienska marknaden.

84. I sitt beslut fann kommissionen att FS på tre sätt hade missbrukat sin dominerande ställning och därmed förbrutit sig mot artikel 82. För det första, genom att i praktiken ha vägrat att ta upp GVG:s begäran om tillgång till järnvägsinfrastrukturen, hade FS förhindrat tillgång till nätet, som anses vara en nödvändig funktion. För det andra, eftersom FS inte hade besvarat GVG:s önskemål om dragning, hade FS även i praktiken vägrat att tillhandahålla GVG dragning för denna särskilda trafik. Detta utgör ett missbruk, eftersom FS vägran ledde till att en potentiell konkurrent undanröjdes och inte var objektivt berättigad. Slutligen har FS inte gett någon objektiv motivering till sin vägran att förhandla med GVG om att bilda en internationell sammanslutning. På detta sätt förhindrades GVG att gå in på den efterföljande marknaden för passagerartransporter på järnväg i Italien.

85. För att nå en överenskommelse i ärendet gjorde FS viktiga åtaganden. framför allt åtog sig FS att ingå avtal om en internationell sammanslutning med alla vederbörligen auktoriserade järnvägsföretag med konkreta förslag om att inleda internationell järnvägstrafik. Vidare åtog sig FS att under en femårsperiod tillhandahålla dragning åt andra järnvägsföretag som har för avsikt att bedriva gränsöverskridande passagerartrafik. På denna grundval ingick FS avtal med GVG. FS åtog sig vidare att förse GVG med lämpliga tåglägen så snart SBB tillhandahåller motsvarande tåglägen inom det schweiziska nätet. Trots att kommissionen ändå ansåg det lämpligt att i detta ärende anta ett formellt beslut - med tanke på den pågående avregleringen av järnvägssektorn - avstod den på grund av ärendets nya karaktär från att ålägga böter.

2.2 Artikel 86-ärenden

Inga formella beslut enligt artikel 86 fattades under det år som omfattas av denna rapport.

C - Konkurrensutvecklingen i olika sektorer

1. Energi

86. Under 2003 gjordes stora framsteg i avregleringen av energisektorn (el och gas). Det viktigaste resultatet var antagandet av ett lagstiftningspaket den 26 juni, som innebär att alla användare av el och gas i Europa senast den 1 juli 2007 fritt kan välja leverantör. Denna lagstiftning förenades med kommissionens forstatta verksamhet i konkurrensärenden. Diskussionerna i rådet om försörjningstryggheten i gassektorn ledde till en politisk överenskommelse den 15 december.

87. lagstiftningspaketet för en fullständig avreglering av de europeiska gas- och elsektorerna består av följande delar: 1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 96/92/EG [69] (eldirektivet), 2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/55/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 98/30/EG [70] (gasdirektivet), och 3) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1228/2003 av den 26 juni 2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel [71]. Gas- och eldirektiven ersätter tidigare versioner där en gradvis öppning av marknaderna krävdes.

[69] EUT L 176, 15.7.2003, s. 37.

[70] EUT L 176, 15.7.2003, s. 57.

[71] EUT L 176, 15.7.2003, s. 1.

88. Enligt de nya gas- och eldirektiven skall marknaderna öppnas för alla icke-hushållskunder senast den 1 juli 2004 och för alla hushållskunder senast den 1 juli 2007. I direktiven föreskrivs även om inrättande av en ordning för tredje parts tillträde till näten och till anläggningar för kondenserad naturgas (LNG). Endast för tillträde till lagring kan medlemsstaterna fortfarande välja mellan reglerat och förhandlat tillträde för tredje part. Vidare anges i direktiven att en tillsynsmyndighet skall skapas, som skall ha till uppgift att fastställa eller godkänna åtminstone metoderna för att beräkna tillträdestarifferna innan de börjar tillämpas. För utförligare uppgifter och vägledning hänvisas till de tolkningsmeddelanden som kommissionens avdelningar offentliggjort.

89. Genom förordningen om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel främjas rättvisa regler för gränsöverskridande handel med el, vilket förbättrar konkurrensen på den interna elmarknaden. För att uppnå detta inrättas en mekanism för att kompensera systemansvariga för överföringssystem för kostnader som uppstår till följd av att de överför gränsöverskridande flöden av el. Harmoniserade principer för avgifter för gränsöverskridande överföring av el fastställs, icke-diskriminerande, tydliga och avståndsoberoende avgifter införs, regler för att maximera tillgången på överföringskapacitet införs och principer för att lösa problem med överbelastning fastställs.

90. En av de mest omstridda punkterna i såväl gasdirektivet som förordningen om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel är de undantag från reglerna för tillträde för tredje part som kan beviljas större nya infrastrukturanläggningar (el-/gaslänkar eller LNG-anläggningar). Genom dessa bestämmelser har man försökt balansera behovet av incitament till ny infrastruktur mot skapandet av en gemensam marknad. Det är uppenbart att undantag endast kan beviljas om alla de villkor som anges i direktivet eller förordningen är uppfyllda. Det främsta villkoret för att få undantag från skyldigheten att bevilja tredje part tillträde är att investeringen är förenad med sådana risker att den inte skulle göras utan undantaget. Ett annat viktigt villkor är att investeringen måste främja konkurrens mellan leverantörer. Undantaget får inte skada konkurrensen eller en effektivt fungerande inre marknad för gas eller el. Det får inte heller hindra det reglerade system till vilket infrastrukturen är kopplad från att fungera effektivt. Detta kan förväntas ge incitament till att se till att outnyttjad kapacitet inte samlas på lager och till att tillämpa principen om att kapacitet som inte används går förlorad. Det är också lättare att visa att undantaget uppfyller konkurrensvillkoren, om byggherren kan visa att man gav tredje part tillträde vid utformningen av infrastrukturen, till exempel genom att ge dem möjlighet att förvärva kapacitet en viss tid före byggandet av infrastrukturen (open season process). Själva grunden för regeln är dock att alla undantag skall vara begränsade till minsta möjliga både tidsmässigt och till sin räckvidd [72].

[72] För ytterligare uppgifter hänvisas till det tillkännagivande om direktiv 2003/54 och 2003/55 och om förordning nr 1228/03, som utarbetats av GD Energi och transport.

91. I december 2003 antog kommissionen ett förslag till förordning om villkor för tillträde till gasnäten [73]. Syftet med förslaget är att garantera lika konkurrensvillkor i hela EU när det gäller nyckelaspekter för tredjepartstillträde och att förbättra efterlevnaden av det regelverk som antogs vid Madridforumet. I förslaget till förordning beskrivs grundprinciperna för fastställande av avgifter för nättillträde, en minsta uppsättning gemensamma tjänster för tredjepartstillträde, en mekanism för kapacitetstilldelning och förfaranden för hantering av överbelastning, balanseringsregler och avgifter för obalans, samt andrahandsmarknader. Förslaget innehåller minimivillkor för tillträde till gasnätet, men medlemsstaterna kommer att ha rätt att införa eller behålla mer detaljerade bestämmelser.

[73] KOM(2003)741 - Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om villkor för tillträde till gasnäten.

92. Viktiga initiativ för att driva på avregleringen tas även vid forumen i Madrid och Florens, där kommissionen, nationella tillsynsmyndigheter och branschen möts en eller två gånger per år för att diskutera avregleringsprocessen. I september 2003 antogs vid forumet i Madrid, som gäller gasmarknaden, nya riktlinjer för god praxis för att förbättra förutsättningarna för tredjepartstillträde till de europeiska gasledningarna. De viktigaste resultaten är ökad öppenhet och bättre system för att hantera överbelastningar.

93. Försörjningstryggheten stod också högt på dagordningen för 2003. Elsektorn ställdes inför en rad elavbrott. De förklarades åtminstone delvis med otillräckliga investeringar i näten. Till följd av detta föreslog kommissionen ett direktiv om försörjningstrygghet i elsektorn. För gassektorn föreslog kommissionen ett direktiv redan i september 2002. Såsom anges ovan har rådet nått en överenskommelse om detta förslag.

94. Avregleringen har, liksom under tidigare år, åtföljts av en rad konkurrensärenden i energisektorn, i vilka kommissionen gjort bruk av alla konkurrenspolitiska instrument, dvs. kontroll av företagskoncentrationer, kontroll av statligt stöd och antitrustregler.

95. Inom antitrustpolitiken är en av de viktigaste tendenserna under 2003 det omfattande samarbetet med de nationella tillsyns- och konkurrensmyndigheterna. Ett sådant samarbete är påkallat för att se till att lagstiftningen tillämpas samstämmigt i hela Europa och att resurserna fördelas effektivt. Ett bra exempel på framgångsrikt samarbete är ärendet Dong/DUC [74], där förhandlingarna om en uppgörelse fördes gemensamt med den danska konkurrensmyndigheten, som fick i uppgift att övervaka de berörda marknadsaktörernas åtaganden.

[74] Pressmeddelande IP/03/566 av den 24 april 2003.

96. Det bör även noteras att fokus i antitrustpolitiken i gassektorn håller på att flyttas från ärenden i tidigare led till ärenden i efterföljande led. Medan konkurrensärendena tidigare främst gällde gasproduktion (Corrib [75], GFU [76], Dong/DUC [77]), gäller de ärenden som nu håller på att undersökas i högre grad marknaderna i efterföljande led. De gäller exempelvis frågan om långfristiga leveransavtal med ensamrätt, som kan få en utestängande effekt på nya aktörer på marknaden, eller regionala begränsningar av försäljningen i transportavtal som sluts mellan europeiska systemansvariga för gasnätet.

[75] Ärende COMP/E3/37.708, pressmeddelande IP/01/578 av den 20 april 2001.

[76] Ärende COMP/E3/36.702, pressmeddelande IP/02/1084 av den 17 juli 2002.

[77] Pressmeddelande IP/03/566 av den 24 april 2003.

97. Tidigare avslutades många ärenden genom uppgörelse, men i framtiden räknar man med att fatta fler formella beslut. Detta kommer att ge större klarhet om rättsläget och ge kommissionen tillfälle att formellt klargöra sin politik. Kommissionen kommer i alla fall att fortsätta att acceptera begäran om uppgörelse, om den anser att detta gör det lättare att få till stånd en verklig förändring på marknaden.

98. Det viktigaste resultatet på antitrustområdet 2003 var uppgörelsen i ärendet ENI/Gazprom [78]. Detta ärende är en del av den pågående undersökningen av bestämmelser om regionala försäljningsrestriktioner i avtal om gasleveranser mellan gasproducenter och europeiska grossister/importörer av gas. Ärendet kunde avgöras sedan företagen strukit bestämmelsen om restriktioner i sina befintliga gasleveransavtal och sedan ENI åtagit sig att vidta ett antal kompletterande åtgärder, bl.a. att sälja betydande mängder gas utanför Italien. Uppgörelsen stärkte även den rättsliga giltigheten av de långfristiga avtalen om gasleveranser, vilka inom gasbranschen anses vara nödvändiga för att utveckla vissa nya gasfält.

[78] Ärende COMP/E3/37.811, pressmeddelande IP/03/1345 av den 6 oktober 2003.

99. Andra ärenden gällde förbättring av systemen för tillträde för tredje part i Tyskland [79] och Nederländerna [80]. De åtaganden som det tyska gasföretaget BEB erbjöd sig att göra ledde till att ett system för inträde och utträde på gasmarknaden i Tyskland infördes. Ett sådant system anses vara bättre än det system för tillträde för tredje part som dittills hade tillämpats i Tyskland. Även i ärendet Dong/DUC [81] gjordes viktiga förtydliganden, som understryker att användningsrestriktioner och minskningsklausuler inte är förenliga med den europeiska konkurrenslagstiftningen. användningsrestriktioner är bestämmelser som förbjuder köparen att använda gasen för andra ändamål än de som avtalats mellan köparen och säljaren. minskningsklausuler är bestämmelser som ger köparen rätt att minska de gasmängder som köps av säljaren om den senare börjar sälja gas i köparens försäljningsområde.

[79] Pressmeddelande IP/03/1129 av den 29 juli 2003.

[80] Pressmeddelande IP/03/547 av den 16 april 2003.

[81] Pressmeddelande IP/03/566 av den 24 april 2003.

100. Det viktigaste koncentrationsärendet under 2003 var sammanslagningen av den österrikiska kraftproducenten Verbund med de österrikiska regionala leveransföretag som verkar under namnet Energie Allianz [82]. Kommissionen godkände koncentrationen då företagen gått med på att hjälpa till att skapa en starkare konkurrent på den österrikiska marknaden och erbjudit sig att tillhandahålla en viss mängd el för försäljning på auktion till mindre konkurrenter.

[82] Ärende COMP/M.2947, pressmeddelande IP/03/825 av den 11 juni 2003.

2. Posttjänster

2.1 Införlivande av det nya postdirektivet (direktiv 2002/39/EG)

101. det nya postdirektivet, som antogs 2002 [83], är ett led i fullbordandet av en inre marknad för posttjänster, framför allt genom en gradvis minskning av det monopoliserade området och genom avreglering av utgående gränsöverskridande post. genomförandet av dessa regler, som syftar till att utvidga det område där konkurrens tillåts, kommer sannolikt att påverka tillämpningen av EU:s konkurrensregler inom postsektorn. direktivet skulle ha införlivats senast den 31 december 2002.

[83] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/39/EG av den 10 juni 2002 om ändring av direktiv 97/67/EG för att ytterligare öka konkurrensen inom postsektorn i gemenskapen, EGT L 176, 5.7.2002, s. 21.

102. I januari inledde kommissionen överträdelseförfaranden mot de medlemsstater som ännu inte hade införlivat (eller anmält införlivande av) direktivet i nationell lagstiftning. Den 14 oktober hade alla medlemsstater utom Frankrike införlivat direktivet.

103. Enligt artikel 7 i direktiv 97/67/EG, ändrad genom artikel 1 i direktiv 2002/39/EG, skall utgående gränsöverskridande post avregleras i alla medlemsstater utom där intäkterna av denna tjänst bedöms vara nödvändiga för att garantera tillhandahållande av samhällsomfattande tjänster. En omständighet av betydelse för tillämpningen av konkurrensreglerna är därför huruvida medlemsstaterna, i samband med införlivandet av direktivet, beslutat att behålla marknaden för utgående gränsöverskridande post inom det monopoliserade området eller ej. Den 14 oktober hade sex medlemsstater (Grekland, Spanien, Irland, Italien, Luxemburg och Portugal) av de 14 som redan hade införlivat direktivet beslutat att inte avreglera denna marknad.

104. Situationen i medlemsstaterna sammanfattas i följande tabell.

>Plats för tabell>

3. Elektronisk kommunikation och informationssamhället

3.1 Införlivande av ny lagstiftning

105. Den 25 juli löpte tidsfristen för att införliva den nya lagstiftningen om elektronisk kommunikation ut. Den 7 mars 2002 antog rådet och Europaparlamentet fyra direktiv [84], samtidigt som kommissionen antog ett direktiv enligt artikel 86 [85]. Dessa direktiv ersatte den lagstiftning som tidigare legat till grund för regleringar inom sektorn.

[84] EGT L 108, 24.4.2002.

[85] EGT L 249, 17.9.2002.

106. Den 6 oktober inledde kommissionen förfaranden gentemot de medlemsstater som inte hade anmält införlivandeåtgärder eller lämnat upplysningar som visade att de efterlevde sina skyldigheter till kommissionen. För Belgien, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna och Portugal gällde detta alla de fem direktiven och för Sverige endast direktiv 2002/77/EG. Den 17 december skickade kommissionen motiverade yttranden till alla dessa medlemsstater förutom Spanien, som hade införlivat direktivet under mellantiden. Ärendet mot Sverige avslutades i december. Den 19 november antog kommissionen sin nionde rapport [86] om genomförandet av EU:s regelverk på området för elektronisk kommunikation. I rapporten underströk kommissionen att antalet fasta bredbandslinjer nästan fördubblats under det senaste året, men tillade att konkurrensen måste förstärkas ytterligare om bredbandssektorn verkligen skall få EU:s ekonomi att utvecklas. I rapporten gjordes prognosen att antalet mobilabonnenter skulle öka i en ännu snabbare takt under 2003 än under 2002, trots att nästan 90 procent av befolkningen i flera medlemsstater redan har mobiltelefon. Kommissionen påpekade också att bara åtta medlemsstater hade fullbordat införlivandet av den nya EU-lagstiftningen i sin nationella lagstiftning.

[86] KOM (2003) 715 slutlig.

107. Med tanke på detta var den nionde rapporten avsiktligt inriktad på centrala frågor som måste tas upp i införlivandeprocessen snarare än på att bedöma läget i enskilda medlemsstater. Bland dessa frågor ingår den om att ge behöriga nationella organ tillsynsuppgifter och att tydligt särskilja uppgifterna om de delas upp på flera olika organ. I rapporten underströks också behovet av att ge tillsynsmyndigheterna mer omfattande befogenheter och möjligheter att fastställa korrigerande åtgärder enligt den nya lagstiftningen.

108. I rapporten noterade kommissionen att antalet konkurrerande operatörer på de nationella marknaderna var mer eller mindre oförändrat, även om vissa operatörer gått tillbaka på sina hemmamarknader. Konkurrenstrycket tycks ha flyttat från marknaderna för utlands- och rikssamtal till lokalsamtals segmentet, där de tidigare monopoloperatörernas marknadsandel fortsatte att minska samtidigt som konsumenterna fortsatte att gynnas av prissänkningar på fast taltelefoni. Även om priserna fortsatte att sjunka tycks prissänkningstakten under 2003 ha varit avsevärt lägre än under tidigare år och mindre än hälften av den som rapporterades under 2002 [87].

[87] IP/03/1572 av den 19 november 2003.

109. Att lagstiftningen genomförs i tid är viktigt med tanke på att den nya lagstiftningen innebär betydande förändringar när det gäller reglerings- och konkurrenspolitikens räckvidd och roll inom Europas tele sektor. Den nya lagstiftningen kännetecknas av följande tre principer: För det första måste förhandsregleringen stå i proportion till det faktiska konkurrensproblemet. Om det råder verklig konkurrens på en marknad skall marknaden avregleras. För det andra måste marknaderna analyseras utifrån de principer som tillämpas inom konkurrenslagstiftningen och enligt praxis på området. Detta berör definitionen av marknader, bedömningen av marknadsstyrka och fastställandet av korrigerande åtgärder. I synnerhet skall man enligt den nya lagstiftningen bara vidta åtgärder mot en operatör om denna har en dominerande ställning i den mening som avses i artikel 82. För det tredje skall alla elektroniska kommunikationstjänster och kommunikationsnät behandlas på samma sätt ("teknisk neutralitet"), vilket exempelvis innebär att kabel-TV-nät numera omfattas av samma regler som andra telenät.

110. Enligt ramdirektivet skall de nationella tillsynsmyndigheterna på området telekommunikationer genomföra marknadsanalyser för att fastställa konkurrensläget på relevanta kommunikationsmarknader samt identifiera eventuella operatörer med betydande marknadsstyrka på dessa marknader. Om man konstaterar att en operatör har en betydande marknadsstyrka skall tillsynsmyndigheterna fastställa skyldigheter som denna skall åläggas. Skyldigheterna kan variera beroende på konkurrensproblemets orsak och karaktär, vilket ger myndigheterna goda möjligheter att skräddarsy motåtgärderna.

111. I sin rekommendation om relevanta marknader [88] har kommissionen angett 18 marknader som kan komma i fråga för förhandsreglering. Beslutet att inbegripa dessa marknader gru