Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén – Krav på tillbörlig aktsamhet

(förberedande yttrande)

(2020/C 429/19)

Föredragande: Thomas WAGNSONNER Medföredragande: Emmanuelle BUTAUD-STUBBS

Remiss Europaparlamentets skrivelse, 15.9.2020 Rättslig grund Artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt Ansvarig sektion Inre marknaden, produktion och konsumtion Antagande av sektionen 4.9.2020 Antagande vid plenarsessionen 18.9.2020 Plenarsession nr 554 Resultat av omröstningen (för/emot/nedlagda röster) 215/1/3

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) framhåller att det är dags för kommissionen att agera och föreslå lagstiftning för medlemsstaterna och Europaparlamentet om krav på tillbörlig aktsamhet som fastställer ansvar på grundval av gällande normer och utgör ett tydligt och säkert regelverk för europeiska företag.

1.2 Tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter har blivit en fråga för den inre marknaden. När olika medlemsstater föreskriver olika rättsliga påföljder för företags beteende är ett fragmenterat och delvis sektorsinriktat lagstiftningsinitiativ på EU-nivå inte tillräckligt.

1.3 Det materiella tillämpningsområdet för lagstiftningsinitiativet – antingen ett direktiv eller en förordning, med respektive för- och nackdelar – bör omfatta en bred definition av mänskliga rättigheter och miljörättigheter, inbegripet arbetstagares och fackförbunds rättigheter, och garantera att den senaste utvecklingen i fråga om mänskliga rättigheter innefattas.

1.4 Krav på tillbörlig aktsamhet måste, framför allt i fråga om globala värdekedjor, vara vägledande för förvaltningsbeslut som syftar till företag som är hållbara ur ett ekonomiskt, miljömässigt och socialt perspektiv. Under alla omständigheter bör miljökonsekvenser anses ha stor betydelse för ett hållbart företagande och prioriteras högt i de globala värdekedjorna.

1.5 Lagstiftningsinitiativet bör omfatta alla företag på ett sektorsövergripande sätt, med proportionella krav för små och medelstora företag som bildas eller är verksamma i EU, för att undvika orättvis konkurrens och ojämlika konkurrensvillkor, samt den offentliga sektorn. Det bör omfatta krav på att företag ska uppfylla höga standarder med avseende på ansvarsfullt företagande, men även ligga till grund för lämpliga åtgärder med avseende på respektive risk för brott mot de mänskliga rättigheterna.

1.6 Följande aspekter bör inkluderas i den obligatoriska tillbörliga aktsamheten i fråga om mänskliga rättigheter: — En sammanhängande ram för tillbörlig aktsamhet baserad på de instrument som för närvarande gäller för företag som är verksamma på den inre marknaden, vilket även omfattar företag från tredjeländer som säljer en betydande mängd varor och tjänster. — En ansvarsskyldighet som innebär effektiva rättsmedel för personer som påverkas av försumligt beteende. En specifik ram för ansvarsskyldighet, inbegripet straffrättslig ansvarsskyldighet, måste införas för fall där det förekommer brott mot mänskliga rättigheter och överträdelser av sociala och miljömässiga standarder eller negativa konsekvenser av företags verksamhet. Detta gäller även företagens leverans- och underleverantörskedjor.

1.7 För att undvika rättsosäkerhet måste man i lagstiftningsinitiativet mycket tydligt föreskriva vilka individuella åtgärder som måste vidtas av företag genom hela processen för tillbörlig aktsamhet för att bedöma risker vad gäller de mänskliga rättigheterna, detta i samstämmighet med annan bindande EU-lagstiftning, inklusive översynen – som kan komma att anpassas – av direktivet om utomfinansiella krav på redovisning. — En tydligt definierad riskanalys (identifiering och bedömning av företagsverksamhets – potentiella – negativa konsekvenser när det gäller de mänskliga rättigheterna och miljön, konkretiserat i ett formellt och utförligt dokument som är tillgängligt, transparent och sakligt och som syftar till att kartlägga riskerna på grundval av en tydlig och transparent metod för utvärdering och rangordning av risker), inklusive ett framförhandlat förfarande för tidig varning och skydd av visselblåsare. — Uppföljande åtgärder (definiera internt företagsansvar, få ett slut på och förebygga negativa effekter). — Spårning av effektiviteten hos de åtgärder som vidtas baserat på OECD:s riktlinjer för multinationella företag och FN:s vägledande principer. — Kommunikation (adekvata rapporter om hanteringen av företagsverksamhets – potentiella – negativa konsekvenser) med respekt för legitima affärshemligheter och transparens. — De fackförbund som är representerade i företaget bör involveras i enlighet med den nationella ram som gäller för den sociala dialogen.

1.8 Offer vars rättigheter kränks och deras företrädare, exempelvis fackförbund och människorättsaktivister, måste ha tillgång till effektiva rättsmedel mot negativa konsekvenser som de har drabbats av.

1.9 Det måste säkerställas att offer för företagsrelaterade brott mot de mänskliga rättigheterna och deras företrädare, inklusive fackförbund och människorättsaktivister, garanteras tillgång till rättvisa förfaranden, domstolar och myndigheter, vilket också är en människorättslig fråga. När det råder oklarhet om huruvida ansvaret potentiellt ligger hos moderbolaget, ett av dess dotterbolag eller en av dess leverantörer som det finns etablerade affärsförbindelser med bör det finnas ett enda behörigt forum som tillämpar rättvisa förfaranden. Bryssel I-förordningen bör därför modifieras och möjliggöra ett förfarande i Europa när det handlar om brott mot de mänskliga rättigheterna.

1.10 En obligatorisk ram för tillbörlig aktsamhet bör införas genom en avtalad standard vars efterlevnad säkerställs genom proportionella, ändamålsenliga och avskräckande sanktioner. Ansvarsskyldigheten bör baseras på en kränkning av en redan definierad uppsättning mänskliga rättigheter. Som i alla system för ansvarsskyldighet måste ett uppenbart orsakssamband etableras mellan ett fel eller ett misslyckande med att förebygga och en viss skada. Vid relativt atypiska orsaker finns således inget risksamband.

1.11 Baserat på de lärdomar som har dragits av den franska lagstiftningen om tillbörlig aktsamhet måste följande kvalitetsstandarder garanteras i ett bindande lagstiftningsinitiativ för att europeiska företag ska kunna uppfylla denna roll: — Tydliga definitioner och ett begripligt språk. — Rättssäkerhet och genomförbarhet, särskilt avseende gällande lag, och proportionella redovisningskrav med respekt för legitima affärshemligheter.

1.12 Utveckling av innovativ informationsteknik (t.ex. blockkedjeteknik), som gör att alla data kan spåras, bör uppmuntras för hanteringen av globala leveranskedjor för att minimera den administrativa bördan och kostnaderna och undvika redundans. Det skapar säkerhet och garanterar spårbarhet.

2. Huvudsakliga delar och bakgrund

2.1 Europaparlamentet har bett EESK att avge ett yttrande om det lagstiftningsinitiativ som tillkännagetts på EU-nivå om tillbörlig aktsamhet och företagens ansvar. EESK kommer därför att behandla förslag om det möjliga innehållet och definitionerna i en sådan lagstiftningsakt baserat på sitt arbete på områdena ”tillbörlig aktsamhet” respektive ”företag och mänskliga rättigheter”, samt på kunskaperna och expertisen hos sina medlemmar, särskilt de som kommer från länder med en ambitiös lagstiftning.

2.2 Kommittén har varit aktiv i arbetet med frågor kring tillbörlig aktsamhet i de globala värdekedjorna ( 1 ) . Brott mot och kränkningar av mänskliga rättigheter ( 2 ) , inbegripet arbetstagares rättigheter ( 3 ) och miljörättigheter, förekommer fortfarande i de globala värdekedjorna, men i många fall skulle detta kunna undvikas genom tillbörlig aktsamhet och genom att staterna och deras förvaltning uppfyller sina internationella åtaganden, särskilt på områdena arbetsrätt och mänskliga rättigheter. Offren för sådana kränkningar saknar ofta rättsliga möjligheter att hävda sina rättigheter.

2.3 Ett antal frivilliga ramar har utarbetats för att företag ska kunna tillämpa tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter i sin affärsverksamhet. Det sker vanligen i form av strategier för företagens sociala ansvar.

2.4 Särskilt betydelsefulla bland dessa instrument är Förenta nationernas vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter, FN:s Global Compact, ISO 26000 om företagens samhällsansvar, samt de riktlinjer som har utarbetats av OECD (OECD:s riktlinjer för multinationella företag). I dessa föreslås bland annat att kontrakt med affärspartner i den globala värdekedjan bör utformas på ett sådant sätt att affärsförbindelser struktureras så att de skyddar de mänskliga rättigheterna. Sådana frivilliga instrument visar att det är möjligt att hantera risker och genomföra standarder för brott mot de mänskliga rättigheterna i den globala värdekedjan. Utifrån dessa kan potentiellt obligatoriska åtgärder utvecklas.

2.5 Frivilliga åtgärder har inte alltid kunnat förhindra allvarliga kränkningar av de grundläggande rättigheterna och de erbjuder inte heller företagen rättssäkerhet i affärsförbindelser utomlands. Detta leder till ett lapptäcke av åtgärder som inte ger rättssäkerhet och juridisk förutsebarhet.

2.6 För att avhjälpa detta har vissa EU-medlemsstater antagit lagstiftning som ökar företagens ansvarsskyldighet och innebär fastare ramar för tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter, vilket kan ge värdefulla erfarenheter. Liknande lagstiftning diskuteras för närvarande i ett antal europeiska länder. Förenade kungariket har antagit en klausul om insyn i leveranskedjorna inom ramen för sin lag om modernt slaveri. För att bekämpa barnarbete har Nederländerna antagit lagen om tillbörlig aktsamhet i fråga om barnarbete, som gäller företag som är etablerade i Nederländerna och som tillhandahåller varor och tjänster på den nederländska marknaden.

2.7 På EU-nivå finns det lagstiftning om tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter. EU:s förordning om konfliktmineraler, direktivet om icke-finansiell rapportering och timmerförordningen är exempel där den tillbörliga aktsamheten i fråga om mänskliga rättigheter har förstärkts. Brott mot de mänskliga rättigheterna i den globala värdekedjan hanteras indirekt genom förvaltningsrätt, civilrätt eller straffrätt. De berör internationell privaträtt, internationell processrätt och internationell straffrätt (bolagsrätt), som i viss utsträckning har harmoniserats inom EU (dvs. Bryssel I- och Rom II-förordningarna).

2.8 Arbete pågår på internationell nivå. En arbetsgrupp vid FN:s råd för mänskliga rättigheter i Genève har förhandlat om ett juridiskt bindande instrument om företag och mänskliga rättigheter (FN-fördrag), vilket varit föremål för ett yttrande från EESK ( 4 ) där kommittén instämde med Europaparlamentet ( 5 ) om vad ett sådant fördrag måste innehålla, vilket närmare bestämt är följande: — Fördraget bygger på den ram som FN:s vägledande principer utgör. — Obligatoriska skyldigheter definieras vad gäller tillbörlig aktsamhet för transnationella bolag och andra företag, inbegripet deras dotterbolag. — Staters skyldigheter när det gäller extraterritoriella mänskliga rättigheter erkänns och lagstiftningsåtgärder antas i detta syfte. — Straffrättsligt ansvar erkänns för juridiska personer. — Mekanismer införs för samordning av och samarbete mellan stater när det gäller utredning, åtal och genomförande av gränsöverskridande ärenden. — Internationella rättsliga och icke-rättsliga mekanismer inrättas för tillsyn och efterlevnad.

2.9 Aspekter av tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter har varit föremål för ett antal studier som utförts av EU:s institutioner och byråer, däribland byrån för grundläggande rättigheter (FRA) ( 6 ) och Europaparlamentet.

2.10 Nyligen presenterades en analys av kraven på tillbörlig aktsamhet i leveranskedjor i en studie som beställts av GD Rättsliga frågor ( 7 ) . I studien, som omfattar en undersökning bland intressenter, redogör man för regelverket, bedömer olika politiska alternativ och visar att det är nödvändigt att arbeta med omfattande, bindande åtgärder när det gäller tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter.

2.11 Av de över 600 deltagarna i undersökningen uppgav majoriteten att ”obligatorisk tillbörlig aktsamhet som rättslig standard för försiktighet kan ge potentiella fördelar för affärsverksamhet i samband med harmonisering, rättssäkerhet, lika villkor och en ökad hävstångseffekt i deras affärsförbindelser i hela leveranskedjan genom en icke förhandlingsbar standard”. Man föredrog en allmän sektorsövergripande förordning, eftersom många företag är verksamma i flera sektorer, som eventuellt skulle kunna omfatta alla företag baserat på FN:s vägledande principer, och en standard för försiktighet, i stället för ett förfarandemässigt krav.

2.12 I studien anges också att ”för närvarande uppger bara drygt en tredjedel av de företag som har svarat att de genomför tillbörlig aktsamhet som tar hänsyn till alla mänskliga rättigheter och miljökonsekvenser”. Dessutom ”inkluderar de flesta företag som har svarat och som genomför tillbörlig aktsamhet endast leverantörer i första skiktet” ( 8 ) . Vid presentationen av studiens resultat framhöll kommissionsledamoten med ansvar för rättsliga frågor, Didier Reynders, att detta visar att frivilliga åtgärder för att hantera kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt skador på företagsklimatet och miljön inte har fört med sig de nödvändiga beteendeförändringarna, trots att det ges incitament genom redovisning ( 9 )

3. Allmänna kommentarer

3.1 Frivilliga åtgärder kan inte förhindra alla kränkningar av rättigheter. Bindande åtgärder och lämpliga påföljder kan säkerställa att en rättslig minimistandard efterlevs, även av de företag som inte tar sitt moraliska ansvar på lika stort allvar som de som genomför högt ställda normer för mänskliga rättigheter. Bindande bestämmelser bör utformas i samklang med befintliga system för tillbörlig aktsamhet, exempelvis FN:s vägledande principer, i syfte att förenkla genomförandet och undvika redundans.

3.2 Negativa konsekvenser eller brott mot de mänskliga rättigheterna och sociala och miljörelaterade standarder kan vara ett resultat av företagets egen verksamhet, verksamheten i företagets dotterbolag eller i företag som företaget kontrollerar, samt av företagets affärsförbindelser, dvs. dess leverans- och underleverantörskedja. Därför konstateras i FN:s vägledande principer, OECD:s riktlinjer och ILO:s trepartsförklaring att den tillbörliga aktsamheten också bör omfatta företagens affärsförbindelser, inbegripet leverans- och underleverantörskedjorna. Baserat på dessa ramar bör kraven på tillbörlig aktsamhet därför helst omfatta all verksamhet i företagen, oavsett deras storlek, inbegripet deras egen verksamhet, deras dotterbolags och kontrollerade företags verksamhet samt deras affärsförbindelser, inbegripet hela leverans- och underleverantörskedjorna samt franchise- och avtalsförvaltning. De bör omfatta verksamhet, faktiska och potentiella konsekvenser och överträdelser både inom och utanför EU. I praktiken är det dock svårt att definiera tillämpningsområdet för tillbörlig aktsamhet. Ett av kriterierna, som har valts ut i den franska lagen nr 2017-399 av den 27 mars 2017, är exempelvis att det ska finnas en etablerad affärsförbindelse med en enhet i leveranskedjan som medför en viss grad av kontroll. Den franska författningsdomstolen har i en annan dom definierat vad som menas med etablerad affärsförbindelse. Det betyder en regelbunden, stabil och kontinuerlig förbindelse som generellt utvecklas med leverantörer och underleverantörer i det första ledet. Det skulle naturligtvis vara mer ambitiöst att inkludera alla enheter utan undantag, men vi måste ta hänsyn till den komplexitet som ett stort antal leverantörer (upp till 100 000 för ett multinationellt företag) innebär och samtidigt ge företag incitament att genomföra effektiv tillbörlig aktsamhet för hela värde-/leveranskedjan.

3.3 Utveckling av innovativ informationsteknik (t.ex. blockkedjeteknik), som gör att alla data kan spåras, bör uppmuntras för användning i hanteringen av globala leveranskedjor för att minimera den administrativa bördan och kostnaderna och undvika redundans mellan olika interna strukturer. Det skapar säkerhet och garanterar spårbarhet.

3.4 EESK upprepar ( 10 ) : ”När EU:s medlemsstater enskilt börjat föreskriva striktare obligatoriska ramar för tillbörlig aktsamhet kommer detta att leda till en obalans mellan sådana standarder inom EU. Företag i EU-medlemsstater som har striktare krav på tillbörlig aktsamhet får inte konkurreras ut av dem som inte har lika strikta krav. EESK noterar att företagen ska ha lika villkor och rättssäkerhet, samt ett tydligt ansvar”.

3.5 Det obalanserade och fragmenterade antagandet av frivilliga system skapar orättvis konkurrens på EU-nivå eftersom det inte finns ett enda system, utan ett lapptäcke av nationella lagar som skiljer sig från varandra samtidigt som de strävar mot samma globala mål. Utanför EU finns det mycket lite lagstiftning om tillbörlig aktsamhet, vilket är olyckligt när det gäller vissa viktiga handelspartner, exempelvis USA och Kina. När ett obligatoriskt EU-lagstiftningsinitiativ genomförs, som omfattar företag från tredjeländer som tillhandahåller varor och tjänster i EU, måste företag från dessa andra marknader följa standarderna för att få vara verksamma på vår inre marknad. För en rättvis konkurrens är FN-fördraget också mycket viktigt för att skapa mer lika villkor utanför EU:s jurisdiktion. Den nuvarande EU-ramen ger utrymme för olika metoder och standarder, som är ojämlika när det gäller mänskliga rättigheter samt miljönormer och sociala normer. Ett lagstiftningsinitiativ från EU bör vara både ambitiöst och pragmatiskt och göras redo att genomföra den internationella standard som avtalas i FN ( 11 ) för att skapa mer jämlika konkurrensvillkor internationellt. Med tanke på EU:s roll i försvaret av de mänskliga rättigheterna kan goda resultat avseende tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter hos många, särskilt stora, europeiska företag göra dem till pionjärer när det gäller ansvaret för att skydda de mänskliga rättigheterna i den globala värdekedjan.

3.6 För att europeiska företag ska kunna fullgöra denna roll måste följande kvalitetsstandarder garanteras i en bindande EU-lagstiftningsakt: — Tydliga definitioner och ett begripligt språk. — Rättssäkerhet och genomförbarhet.

3.7 Genom det inflytande som EU:s inre marknad har på världshandeln skulle ett europeiskt lagstiftningsinitiativ skapa rättvisare konkurrensvillkor om det fastställs ett krav på att inte bara europeiska företag ska uppfylla tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter, utan även företag från tredjeländer som tillhandahåller varor och tjänster på den inre marknaden. Detta krav på lika villkor för EU-företag som är etablerade i EU och företag från tredjeländer som säljer varor och tjänster och investerar på den inre marknaden måste stå i centrum för alla nya EU-lagstiftningsinitiativ, annars kommer EU-företag att drabbas av en konkurrensnackdel. Om vi tittar på praktiska exempel i de ovan nämnda förordningarna om timmer och konfliktmineraler ser vi att det är möjligt att utnyttja den inre marknaden även för internationella leverantörer.

3.8 Tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter har blivit en fråga för den inre marknaden. När olika medlemsstater föreskriver olika rättsliga påföljder för företags beteende är en fragmenterad, delvis sektorsinriktad lagstiftning på EU-nivå inte tillräcklig. Tillbörlig aktsamhet kan ha olika juridiska verkningar beroende på det specifika nationella och rättsliga sammanhanget. Inom ramen för detta yttrande avser tillbörlig aktsamhet en katalog av skyldigheter som ett företag måste fullgöra för att förhindra, mildra och redogöra för konsekvenser avseende de mänskliga rättigheterna (inbegripet de centrala ILO-konventionerna) och miljön i dess verksamhet och globala värdekedja. Det måste vidare garanteras att lika villkor gäller för alla inblandade företag. På internationell nivå, särskilt när det gäller det bindande FN-fördraget om företag och mänskliga rättigheter, beklagar EESK frånvaron av en dynamik för lagstiftning om tillbörlig aktsamhet och anser att det för att höja standarderna är bra att börja med att inkludera företag i tredjeländer som investerar och säljer i EU i tillämpningsområdet för ett framtida EU-lagstiftningsinitiativ.

3.9 EESK framhåller att det är dags för kommissionen att agera och föreslå ett bindande lagstiftningsinitiativ om tillbörlig aktsamhet för medlemsstaterna och Europaparlamentet som klargör ansvarsfördelningen på grundval av gällande normer och skapar ett tydligt regelverk för europeiska företag.

3.10 Ett sådant lagstiftningsinitiativ skulle behöva utgå från en helhetssyn, som också är juridiskt robust och otvetydig, på intressenterna i ett företag ( 12 ) . Aktieägarna är kärnan i en grupp intressenter, som ofta ådrar sig ekonomiska förluster när företag har kopplingar till brott mot de mänskliga rättigheterna och deras anseende skadas. Utöver aktieägarna har även anställda, deras representanter på butiks- och sektorsnivå och personer som påverkas av de handlingar som utförs på företagsnivå, antingen genom att de bor i närheten eller genom att de exponeras för konsekvenserna och ofta är organiserade i civilsamhällesorganisationer, intresse av att affärsverksamheten förvaltas ansvarsfullt, med tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter. Alla intressentgrupper bör beaktas inom ett lagstiftningsinitiativ för tillbörlig aktsamhet i enlighet med deras respektive intressen.

3.11 Av detta följer att offer vars rättigheter kränks och deras företrädare, exempelvis fackförbund och människorättsaktivister, måste ha tillgång till effektiva rättsmedel mot de negativa konsekvenser som de har drabbats av. Effektiva rättsmedel innebär att de måste kunna få full ersättning för den skada som de har lidit.

3.12 Det bör också påpekas att förhandlingarna om ett FN-fördrag har resulterat i potentiella bestämmelser om straffrättsligt ansvar för de allvarligaste handlingarna, exempelvis krigsbrott eller olagliga avrättningar. Därför måste ett europeiskt lagstiftningsinitiativ om tillbörlig aktsamhet kunna införliva sådana straffrättsliga frågor inom sina ramar.

3.13 När det gäller obligatorisk tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter bör därmed följande övervägas: — En sammanhängande ram för tillbörlig aktsamhet som är baserad på aktuella instrument som gäller för företag som är verksamma på den inre marknaden. — En ansvarsskyldighet som innebär effektiva rättsmedel för personer som påverkas av försumligt beteende. — En specifik ram för ansvarsskyldighet, inklusive – när så är lämpligt beroende på rättssystemet och kränkningen – straffrättsligt ansvar.

3.14 Det inbördes förhållandet mellan ramen för tillbörlig aktsamhet och frågor om civilrättslig (och potentiellt straffrättslig) ansvarsskyldighet är uppenbart. Stränga förfaranden för tillbörlig aktsamhet och information gör det möjligt för företag att visa att de inte är ansvariga för ett specifikt brott mot de mänskliga rättigheterna. Företag som tillämpar tillbörlig aktsamhet måste gynnas av dessa ansträngningar. Detta får inte tolkas som allmän ansvarsfrihet. Denna fråga berörs i kommentarerna till princip 17 i FN:s vägledande principer: ”Att genomföra tillbörlig aktsamhet i fråga om mänskliga rättigheter bör hjälpa företag att hantera risken för rättsliga anspråk mot dem genom att visa att de har vidtagit alla skäliga åtgärder för att undvika att bli inblandade i ett påstått brott mot de mänskliga rättigheterna. Företag som genomför sådan tillbörlig aktsamhet bör inte anta att detta i sig automatiskt och fullt ut kommer att befria dem från ansvar för att ha orsakat eller bidragit till brott mot de mänskliga rättigheterna.”

3.15 Ett lagstiftningsinitiativ måste omfatta tillbörlig aktsamhet men också garantera att det på ett tillfredsställande och sammanhängande sätt tas med i beräkningen i frågor som rör ansvarsskyldighet inom ramen för FN:s vägledande principer som särskilt kommer att omfatta enheter som ett företag har en direkt koppling till i sin verksamhet, sina produkter eller tjänster genom etablerade affärsförbindelser.

3.16 Det kan också vara en idealisk strategi för att inkludera sammanfallande ansvarsskyldighet, utan att godtyckligt deklarera trösklar för små och medelstora företag. De befintliga ramarna för tillbörlig aktsamhet, exempelvis FN:s vägledande principer och OECD:s riktlinjer för multinationella företag gäller för alla företag, av goda skäl – de mänskliga rättigheterna är universella och odelbara. Människorättsexponeringen i värdekedjorna varierar kraftigt beroende på sektorernas storlek, intäkter och särdrag – att begränsa ansvarsskyldigheten för vissa storlekar, dotterbolag och leverantörer kan skapa problem eftersom den globala värdekedjan skulle anpassas efter gällande trösklar. Det är ett faktum att dessa företag, som redan är djupt påverkade av covid-19-krisen, har mindre adekvata resurser för att utföra den nödvändiga uppgiften. En rimlig tillbörlig aktsamhet innebär att man säkerställer respekt för mänskliga rättigheter och ersättning till direkt berörda personer, men undviker att i den allvarligaste ekonomiska krisen lägga en oproportionellt stor logistisk, ekonomisk och mänsklig börda på små och medelstora företag. Att klargöra hur kraven på tillbörlig aktsamhet interagerar med en potentiell ansvarsskyldighet kan vara ett praktiskt sätt att ta hänsyn till europeiska små och medelstora företags särdrag.

3.17 Lagstiftningsinitiativet bör på ett sektorsövergripande sätt omfatta alla företag – så som föreskrivs i FN:s vägledande principer – som är etablerade eller verksamma i EU, för att undvika orättvis konkurrens och ojämlika konkurrensvillkor, samt den offentliga sektorn. Det bör omfatta krav på att företag uppfyller höga standarder av ansvarsfullt företagande, men även förslag på lämpliga åtgärder i linje med respektive risk för brott mot de mänskliga rättigheterna. Effektiva mekanismer för tillbörlig aktsamhet måste införas av företag för att identifiera, förhindra och mildra brott mot de mänskliga rättigheterna och negativa sociala och miljömässiga konsekvenser, som omfattar deras verksamhet och affärsförbindelser, inbegripet deras leverans- och underleverantörskedjor med tydliga kopplingar i en affärsförbindelse i väl definierade globala värdekedjor.

3.18 Lagstiftningsinitiativets materiella tillämpningsområde bör omfatta en bred definition av mänskliga rättigheter och miljörättigheter, inbegripet arbetstagares och fackförbunds rättigheter, och garantera att den senaste utvecklingen i fråga mänskliga rättigheter innefattas (t.ex. principen om icke-diskriminering). Det bör bygga på instrument som det internationella regelverket för mänskliga rättigheter och ILO-konventionen samt Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och den europeiska sociala stadgan. ILO:s trepartsförklaring om principer för multinationella företag och socialpolitik inbegriper även en heltäckande förteckning över rättigheter som avser multinationella företag och arbete, vilken även uttryckligen innehåller konventionerna och rekommendationerna på arbetsmiljöområdet, och bör beaktas. När det gäller miljörättigheter måste Parisavtalet beaktas med begränsningen att detta internationella fördrag har undertecknats av regeringar och inte av företag, vilket betyder att de förstnämnda måste respektera sina åtaganden och de sistnämnda måste bidra till att de realiseras. Det bör bygga vidare på EU-fördragen och EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna samt på nationella instrument på området för mänskliga rättigheter. Inte under några omständigheter bör skyddsnivån för mänskliga rättigheter vara lägre än den som fastställs enligt befintlig lagstiftning på internationell, europeisk eller nationell nivå.

3.19 Skyldigheterna som rör tillbörlig aktsamhet bör omfatta faktiska och potentiella konsekvenser. De bör också omfatta sociala och miljömässiga konsekvenser, även på grundval av målen för hållbar utveckling, samt korruptionsbekämpning, bolagsstyrning och rättvis beskattning. Miljökonsekvenserna bör anses ha största betydelse för ett hållbart företagande. Enligt FN:s vägledande principer, OECD:s riktlinjer och definitionerna i ILO:s trepartsförklaring bör företag tillämpa tillbörlig aktsamhet för att ”identifiera, förebygga, mildra och redovisa hur de hanterar sin faktiska eller potentiella negativa inverkan. På grundval av dessa instrument bör obligatorisk tillbörlig aktsamhet, samtidigt som legitima intressen avseende affärshemligheter skyddas och faktiska och potentiella negativa konsekvenser bedöms och identifieras, inbegripa att man agerar utifrån resultaten för att sätta stopp för och förebygga negativa konsekvenser, följa upp genomförandet och resultaten och informera om hur konsekvenserna har hanterats”. Lagstiftningsinitiativet bör utformas i samklang med befintliga system för tillbörlig aktsamhet, exempelvis de vägledande principerna för företag och mänskliga rättigheter, i syfte att underlätta genomförandet och undvika redundans.

3.20 Lagstiftningsinitiativet måste tydligt föreskriva vilka enskilda åtgärder som måste vidtas av företag i hela processen för tillbörlig aktsamhet för att bedöma risken för de mänskliga rättigheterna i samklang med annan bindande EU-lagstiftning, exempelvis översynen av direktivet om icke-finansiell rapportering ( 13 ) , som kan behöva justeras i enlighet med detta i framtiden. Det bör innehålla följande åtgärder: — En tydligt definierad riskanalys (identifiering och bedömning av – potentiella – negativa konsekvenser av företagsverksamhet för de mänskliga rättigheterna och miljön) inklusive en mekanism för tidig varning. — Uppföljande åtgärder (definiera internt företagsansvar, få ett slut på och förebygga negativa effekter). — Spårning av effektiviteten hos de åtgärder som vidtas baserat på OECD:s riktlinjer för multinationella företag och FN:s vägledande principer. — Kommunikation (rapporter om hanteringen av – potentiellt – negativa konsekvenser av företags verksamhet) med respekt för legitima affärshemligheter. — De fackförbund som är representerade i företaget bör involveras i enlighet med den sociala dialogen.

3.21 Medlemsstaterna bör säkerställa att en eller flera nationella offentliga myndigheter (t.ex. arbets-, hälso- och säkerhetsinspektioner) har ansvaret för att övervaka fullgörandet av företags skyldigheter. Myndigheten bör ha de nödvändiga resurserna och sakkunskaperna för att utföra kontroller dels på eget initiativ, dels på grundval av riskbedömningar, information från visselblåsare och klagomål. Den bör ha ett nära samarbete med och säkerställa aktivt deltagande av arbetsmarknadens parter. Korrekt utrustade OECD-kontaktpunkter bör också spela en roll.

3.22 I de internationella instrumenten erkänns den nödvändiga roll som bör spelas av meningsfulla samråd med representanter för civilsamhället, samt fackförbund, arbetstagare och deras behöriga företrädare på respektive nivå i den sociala dialogen (butiks- och sektorsnivå och nationell, europeisk och internationell nivå) i utformningen och genomförandet av företags initiativ för tillbörlig aktsamhet. Därför bör ett lagstiftningsinitiativ garantera detta deltagande i de respektive bestämmelserna om tillbörlig aktsamhet.

3.23 I de befintliga system som ett obligatoriskt lagstiftningsinitiativ kan baseras på utesluter inte genomförandet och driften av ett system för tillbörlig aktsamhet i sig alltid ansvarsskyldighet, eftersom skador uppstår till följd av brott mot de mänskliga rättigheterna, inte brister i den tillbörliga aktsamheten. När förebyggandet misslyckas behöver offren för brott mot de mänskliga rättigheterna ändå åtminstone effektiva rättsmedel som garanterar fullständig ersättning för de skador som har uppstått. Ett system för tillbörlig aktsamhet illustrerar det arbete som har utförts för att förhindra skador.

4. Särskilda kommentarer

4.1 Företag som är verksamma över gränserna inom och utanför EU måste förvaltas på ett hållbart sätt: ekonomiskt, socialt och miljömässigt, med utsikter till lokalisering, varutillverkning och tjänster i Europa. I lagstiftningsinitiativet bör man också kräva att företag införlivar principer och hänsyn som rör ansvarsfullt och hållbart företagande i sina affärsförbindelser i globala värdekedjor. Lagstiftningsinitiativet bör inriktas på att inrätta en ram som ska inbegripa en effektiv och bindande dialog med viktiga aktörer i ett företag, helst på nivån för de styrelser som ansvarar för tillsyn och rådgivning.

4.2 Med tanke på de utmaningar och hinder som offren ofta möter när det gäller tillgång till rättslig prövning i tredjeländer där europeiska företag bedriver verksamhet bör möjligheten till rättslig prövning i den medlemsstat där bolaget är etablerat (eller där det bedriver affärsverksamhet) säkerställas. Det bör därför vara möjligt att lägga fram anspråk mot företag som är etablerade eller bedriver verksamhet i eller på annat sätt har en koppling till en medlemsstat i denna medlemsstats jurisdiktion. Denna möjlighet har redan förutsetts i den franska lagen om företags aktsamhetsplikt av den 27 mars 2017, men pågående mål visar att de nationella domstolarnas jurisdiktion ännu inte omfattar klagomål som rör ett dotterbolag utomlands.

4.3 De europeiska domstolarnas behörighet begränsar sig normalt sett till europeiska svarande. Detta innebär att talan kan väckas i en europeisk domstol mot ett företag som är baserat i Europa, men att talan, i normalfallet, inte kan väckas mot dess dotterbolag som är baserade i landet där skadan uppstod. Avståndet är ännu längre mellan leverantörerna och mellanhänderna i distributionskedjan och det berörda europeiska företaget. Det måste säkerställas att offer för företagsrelaterade brott mot de mänskliga rättigheterna och deras företrädare, inklusive fackförbund och människorättsaktivister, garanteras tillgång till rättvisa förfaranden, domstolar och myndigheter, vilket också är en människorättslig fråga. När det råder oklarhet om huruvida ansvaret potentiellt ligger hos moderbolaget, ett av dess dotterbolag eller en av dess leverantörer bör det finnas ett enda behörigt forum som tillämpar rättvisa förfaranden. Bryssel I-förordningen bör därför modifieras och möjliggöra ett förfarande i Europa när brott mot de mänskliga rättigheterna har begåtts.

4.4 En annan fråga som har diskuterats på FN-nivå är gällande lag. Enligt artikel 7 i Rom II-förordningen finns det olika lagar som gäller vid miljöskada. Kommer detta även att vara fallet för mänskliga rättigheter om vi ska säkerställa samma nivå på rättigheter vid brott mot de mänskliga rättigheterna som vid miljöskador? Denna fråga debatteras för närvarande mellan jurister, och EESK kommer i princip att förespråka en sådan anpassning utan att föregripa alla juridiska konsekvenser.

4.5 En specifik ram för ansvarsskyldighet, inbegripet – i förekommande fall, beroende på rättssystemet och kränkningen – straffrättslig ansvarsskyldighet, måste införas för fall där det förekommer brott mot mänskliga rättigheter och överträdelser av sociala och miljömässiga standarder eller negativa konsekvenser av företags verksamhet. Detta gäller även företagens leverans- och underleverantörskedjor. Straffrättslig ansvarsskyldighet för de grövsta internationella brotten har inkluderats i utkastet till FN-fördrag. I sitt yttrande om FN-fördraget har EESK redan noterat att en sådan ansvarsskyldighet också bör omfatta fall av grov försumlighet ( 14 )

4.6 EESK har också redan uttryckt sina synpunkter i frågan om bevisbörda och respektive bevisstandard: I EESK:s yttrande ( 15 ) föreslås det att ”(…) Detta skulle åtminstone innebära att sökande i mål rörande kränkningar av de mänskliga rättigheterna enbart ska bevisa förekomsten av en definitiv koppling mellan den som begått kränkningen (t.ex. en leverantör eller ett dotterbolag) och (det mottagande) bolaget eller moderbolaget, som i sin tur på ett trovärdigt sätt ska förklara att kränkningen låg utom dess kontroll”.

4.7 Företag bör inte utsättas för oseriösa yrkanden eller absolut ansvarsskyldighet, eftersom de kan hänvisa till sina processer för tillbörlig aktsamhet för att visa sitt engagemang och sina åtgärder för att mildra och förhindra de skadliga konsekvenserna. När ett företag varken har orsakat eller bidragit till en skada, och inte heller skulle ha kunnat känna till den trots att det har tillämpat relevant tillbörlig aktsamhet, kan ingen ansvarsskyldighet utkrävas. I en process för tillbörlig aktsamhet bör man ta itu med det ofta uppmärksammade problemet med frihet från personligt ansvar, som uppstår eftersom offren ofta inte har resurser eller möjlighet att redogöra för den specifika ansvarskedjan inom en global värdekedja.

4.8 Åtgärder för att underlätta tillgången till rättslig prövning för offer bör inkludera lämpliga stödsystem. Interimsförfaranden bör göra det möjligt att avbryta verksamhet som kränker mänskliga rättigheter och innebär överträdelser av sociala och miljömässiga standarder. EESK har redan noterat vikten av vittnen och den roll som spelas av visselblåsare, samt nödvändigheten i att stödja icke-statliga organisationer som arbetar på det här området om de har ett legitimt intresse, baserat på etablerade juridiska principer för att väcka talan och samla in bevis. I Frankrike har ett fåtal formella meddelanden riktade till företag på initiativ av icke-statliga organisationer och på grundval av den franska tillbörliga aktsamheten visat på svårigheterna när det gäller att tillämpa lagen (exempelvis gällande lag).

4.9 En obligatorisk ram för tillbörlig aktsamhet bör verkställas genom en avtalad standard vars efterlevnad säkerställs genom proportionella, ändamålsenliga och avskräckande sanktioner. Ansvarsskyldigheten bör baseras på en kränkning av en redan definierad uppsättning mänskliga rättigheter. Som i alla system för ansvarsskyldighet måste ett uppenbart orsakssamband etableras mellan ett fel eller ett misslyckande med att förebygga och en viss skada. Vid icke omedelbara, avlägsna orsaker finns således inget risksamband.

4.10 Påföljderna bör innefatta utestängning från offentlig upphandling och offentlig finansiering, samt ekonomiska sanktioner i proportion till företagens omsättning och avhjälpande. Det bör ge incitament till företag att fullgöra skyldigheterna och förhindra negativa konsekvenser av deras verksamhet. Det bör vidare bidra till uppåtgående konvergens för strategin i fråga om mänskliga rättigheter, inbegripet arbetstagares och fackförbunds rättigheter. Medlemsstaterna bör införa positiva incitament för att främja en ambitiös strategi bland företagen i riktning mot hållbar ekonomisk verksamhet, även i deras leverans- och underleverantörskedjor.

4.11 Ett lagstiftningsinitiativ bör innehålla en klausul om bevarande av skyddsnivån, en mest gynnad-klausul samt en översynsklausul som bygger på bidrag från experter, för vilka dataskyddslagstiftningen skulle kunna tjäna som exempel. Kraven i ett nytt EU-lagstiftningsinitiativ bör också gälla för befintliga frivilliga verktyg för tillbörlig aktsamhet, vilka bör anpassas vid behov.

4.12 Kommissionen bör aktivt främja sin strategi för tillbörlig aktsamhet på internationell nivå, det vill säga i FN-fördragsprocessen, i alla relevanta internationella organisationer för att stimulera andra jurisdiktioner att följa samma väg.

Bryssel den 18 september 2020. Luca JAHIER Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) EUT C 303, 19.8.2016, s. 17; EUT C 97, 24.3.2020, s. 9, och EESK:s yttrande ”Hållbara leveranskedjor och anständigt arbete inom internationell handel” (se sidan 197 i detta nummer av EUT).

(2) Enligt det internationella regelverket för mänskliga rättigheter, de nio centrala människorättsinstrumenten som gäller Europa och EU, Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, den europeiska sociala stadgan och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna.

(3) Enligt de grundläggande arbetsnormerna och särskilt ILO:s trepartsförklaring om principer för multinationella företag och socialpolitik.

(4) EUT C 97, 24.3.2020, s. 9.

(5) Europaparlamentets resolution 2018/2763(RSP).

(6) FRA-studie, ”Improving access to remedy in the area of business and human rights at the EU level” (Wien 2017).

(7) https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/8ba0a8fd-4c83-11ea-b8b7-01aa75ed71a1/language-en

(8) ”Study on due diligence requirements through the supply chain”, Europeiska kommissionen, januari 2020, s. 16.

(9) Anförande av kommissionsledamot Didier Reynders under RBC:s webbseminarium om tillbörlig aktsamhet, 30 april 2020.

(10) Se fotnot 4.

(11) FN-fördraget ”Företag och mänskliga rättigheter”.

(12) https://s3.amazonaws.com/brt.org/BRT-StatementonthePurposeofaCorporationOctober2020.pdf

(13) EUT L 330, 15.11.2014, s. 1.

(14) Se fotnot 4.

(15) Se fotnot 4.