Revisionsrättens rapport visade också på en skillnad i fråga om riskmönster mellan två typer av utgiftsprogram, nämligen stödrättighetsbaserade program och program grundade på ersättning för kostnader. I rapporten för 2016 kunde huvuddelen av de fel som upptäcktes i fråga om stödberättigande kopplas till program med kostnadsersättning. Främst gällde det icke stödberättigande kostnader som tagits upp i kostnadsredovisningar, samt icke stödberättigande verksamhet eller icke-stödberättigade mottagare. I program som baseras på stödrättigheter hörde felaktiga arealdeklarationer från jordbrukare till de vanligaste feltyperna. Revisionsrätten konstaterade dock samtidigt att de stödberättigande arealerna hade beräknats med större noggrannhet än under de föregående åren. Detta ledde till det viktiga framsteget att revisionsrätten i fråga om 2016 inte fann några väsentliga fel i de stödrättighetsbaserade utgifterna för direktstöd till jordbrukare. Figur 2 visar hur den uppskattade övergripande felnivån fördelas mellan de feltyper som tillämpas av revisionsrätten.

En betydande andel av de utgifter 2016 som granskades av revisionsrätten innehöll inte några väsentliga fel, och det gick att konstatera en stadig förbättring av den uppskattade felnivån i utbetalningarna från EU:s budget under de senaste tre åren: 4,4 % för 2014, 3,8 % för 2015 och 3,1 % för 2016. Även om utgifterna under alla rubriker i budgetramen utom rubrik 5 (administration) och rubrik 3 (säkerhet och medborgarskap) fortfarande innehöll väsentliga fel, hade dessa felnivåer i samtliga fall minskat mellan 2015 och 2016. Sammanhållningspolitiken stod fortfarande för den största andelen av den övergripande felnivån, följd av utgiftsområdena naturresurser, konkurrenskraft och Europa i världen. Fördelningen av den uppskattade övergripande felnivån mellan de olika rubrikerna i budgetramen framgår av figur 1.

Medlemsstaternas svar visade också att uppgifterna om resultat kan komma från en rad olika källor, vilka kan delas in i följande kategorier:

För utgiftsområdet jordbruk har Polen och Lettland infört ett elektroniskt system som underlättar för de sökande att ange korrekt areal. Sverige beskriver liknande förfaranden med automatiska kontroller, och uppger att metoden lett till betydligt färre fel än ett manuellt system. I många av svaren (t.ex. från Cypern, Tjeckien och Grekland) nämndes värdet av korshänvisningar till och från data som lagras i olika it-system (såväl interna som externa källor). Malta för ett permanent riskregister som regelbundet uppdateras. Irland har valt en pragmatisk metod, som bygger på att man påminner deltagarna i en stödordning via sms när en tidsfrist närmar sig.

·Information från stödmottagarna.

Flera medlemsstater lägger också fram resultatuppgifter i samarbete med nationella statistikorgan, vilka då följer sina egna förfaranden.

Även om man kan se överlappningar och fall av ömsesidigt beroende mellan de ovannämnda kategorierna (till exempel kan information från de myndigheter på medlemsstatsnivå som ansvar för genomförandet i praktiken härröra från någon av de två andra källorna), var själva frågorna och analysen utformade för att bedöma medlemsstaternas egen uppfattning utifrån deras svar. Figur 4 visar hur det totala antalet fel fördelas mellan dessa olika kategorier, på grundval av medlemsstaternas svar.

Anm.: 25 medlemsstater svarade på denna fråga

Som källa till sådan information nämnde nästan alla medlemsstater de it-system på nationell nivå som drivs av myndigheter som ansvarar för förvaltningen av operativa program under gemensam förvaltning. Inom jordbrukspolitiken var systemet för identifiering av jordbruksskiften (LPIS), vilket sköts av de utbetalande organen, den källa som oftast togs upp i denna kategori.

I fråga om uppgifter från tredje part som bidrar till att styrka befintliga data nämns ofta Eurostat och nationella statistikinstitut som viktiga källor. Rumänien hade också hämtat in uppgifter från oberoende nationella studier för detta ändamål. Enligt Ungerns svar användes uppgifter från det nationella skatte- och tullverket och från landets centralbank, medan Polen hänvisade till data från allmännyttiga företag.

Det framgick också att medlemsstaterna använt många olika metoder för att hämta in resultatinformation från stödmottagarna. I fråga om sammanhållningspolitiken uppgav flertalet medlemsstater att man använde sig av standardiserade lägesrapporter som samlas in och kontrolleras antingen av de förmedlande organen eller av de förvaltande myndigheterna direkt (Bulgarien, Rumänien, Slovenien och Lettland). De uppgifter som samlas in och lagras i samband med ansökningarna om finansiering har också identifierats som en viktig källa till resultatinformation, särskilt i fråga om jordbruksutgifter.

I en annan fråga i formuläret ombads medlemsstaterna redogöra för åtgärder, förfaranden och system som används för att säkerställa de rapporterade uppgifternas kvalitet. Bara ett fåtal medlemsstater gav utförliga svar om hur man definierar vad som är resultatinformation samt hur man sedan identifierar och samlar in de relevanta uppgifterna. Snarare riktade de flesta in sig på de följande administrativa stegen, dvs. allt från att plocka ut resultatinformation ur det datoriserade systemet till själva rapporteringen.

Vid analysen av svaren indelades de åtgärder som framgick av medlemsstaternas beskrivningar i följande kategorier:

·Förebyggande åtgärder: Åtgärder på ledningsnivå för att förhindra att brister eller fel uppstår i de system, förfaranden och processer som genererar de indikatorer som ska rapporteras, med en lägre kvalitet på informationen som följd.

·Korrigerande åtgärder: Åtgärder för att korrigera de fel som eventuellt ändå uppstår, för att förhindra att de påverkar rapporteringen.

·Åtgärder för att upptäcka fel: Åtgärder som har utformats för eller visat sig mest effektiva för att upptäcka och korrigera fel som kan ha påverkat kvaliteten hos resultatinformation som rapporterats till kommissionen.

I likhet med den indelning i kategorier som tagits upp tidigare finns även här risk för överlappningar och fall av ömsesidigt beroende (t.ex. kan information som innehas av nationella myndigheter härröra från någon av de två andra källorna), vilket innebär en viss begränsning av vilka slutsatser som kan dras av analysen. Men liksom i föregående fall är det medlemsstaternas egna bedömningar – uttryckt i hur de beskriver sina olika åtgärder och kontroller – som varit det avgörande för indelningen i kategorier. Figur 5 visar hur stor andel var och en av dessa kategorier representerar i medlemsstaternas svar.



Figur 5 - Åtgärder för att garantera kvaliteten på resultatinformation – andelar per kategori