Övervakningen av fångster för fartyg med en längd över allt på mindre än 10 meter ska ske med hjälp av provtagningsplaner, loggböcker i pappersform eller avräkningsnotor. Andelen fartyg som omfattades av var och en av dessa övervakningsmetoder var relativt stabil under rapporteringsperioden, med en variation på några få procentenheter mellan åren. Provtagningsplaner var den vanligaste typen av övervakningsmetod. Utöver dessa kontrollformer införde vissa medlemsstater e-loggböcker, och trots att det rapporterade antalet sådana fartyg visserligen är ganska litet ökade det från omkring 100 stycken 2015 till 450 under 2019.

För att underlätta en effektiv övervakning är de fiskefartyg i EU som har en längd över allt på 10 meter eller mer skyldiga att föra en fiskeloggbok. För fartyg med en längd över allt på 12 meter eller mer måste detta ske i elektronisk form (e-loggbok). Genom undantag kan emellertid vissa fartyg med en längd över allt på mellan 12 och 15 meter använda en loggbok i pappersform . Uppgifterna tyder på att det finns en allmän trend mot minskad användning av pappersloggboken, även om den fortfarande används i stor utsträckning. Antalet fartyg med en längd över allt på mer än 12 meter som använde en e-loggbok ökade från 4 800 under 2014 till nästan 8 700 under 2019. Denna ökning beror på den ökade användningen av e-loggböcker på fartyg på mellan 12 och 15 meter, där användningen av e-loggböcker ökade från 30 till 40 %. Dessutom ökade andelen fartyg med en längd över allt på mellan 10 och 12 meter som använde e-loggböcker från cirka 2 % 2014 till 11 % 2019.

Kontroller av maskinstyrkan är en viktig del av EU:s system för fiskekontroll. Fiskefartygens maskinstyrka och bruttotonnage är de två kapacitetsindikatorer som regleras genom systemet för inträde/utträde . De är också de två kapacitetsindikatorer för vilka den gemensamma fiskeripolitiken fastställer tak. Av dessa skäl är förvaltningen av flottkapaciteten, inklusive systemet för inträde/utträde i registret över unionens fiskeflotta , beroende av att dessa två parametrar registreras korrekt och tillförlitligt. Det är av avgörande betydelse att medlemsstaternas deklarationer om maskinstyrka är korrekta om det ska gå att säkerställa att kapacitetsbegränsningarna för deras flottor inte överskrids och att EU:s flottkapacitet därmed förblir förenlig med en fiskeansträngning som inte leder till överfiske av bestånden. År 2019 offentliggjorde kommissionen en studie om kontrollerna av maskinstyrka i 15 medlemsstater . I denna konstaterades att bristande efterlevnad var ett vanligt problem när det gällde samtliga medlemsstater, områden och fartygstyper som ingick i studien. Resultaten väcker frågor om medlemsstaternas övergripande efterlevnad av taken för fiskekapacitet och systemet för inträde/utträde. Studien bekräftade också att de nuvarande bestämmelserna om kontroller av maskinstyrka inte är helt ändamålsenliga. Dessutom är de fysiska kontrollerna av maskinstyrka kostsamma och besvärliga, både för myndigheterna och för aktörerna. Slutligen är de ofta ineffektiva, eftersom maskinstyrkan kan ändras i hemlighet under eller efter en kontroll. Det förefaller därför lämpligt att övergå till ett system med kontinuerlig maskinövervakning, åtminstone för vissa flottsegment. En övergång till ett sådant system har redan föreslagits av kommissionen i dess förslag om ett reviderat system för fiskekontroll.

För att säkerställa att fiskeverksamheten bedrivs i enlighet med reglerna för den gemensamma fiskeripolitiken måste man för denna verksamhet inneha en fiskelicens och, när särskilda villkor är tillämpliga, ett fisketillstånd. Det totala antalet giltiga fiskelicenser som rapporterats av medlemsstaterna minskade något under 2015–2019, från närmare 96 000 giltiga fiskelicenser 2015 till omkring 91 000 under 2019. Under denna period rapporterade medlemsstaterna att fler än 1 500 fiskelicenser hade återkallats tillfälligt och att fler än 1 100 hade återkallats slutgiltigt. Antalet fisketillstånd ökade från 30 500 år 2015 till över 38 500 under 2019. Av dessa återkallades 154 tillfälligt och 187 slutgiltigt.

Medlemsstaterna ansvarar för att se till att systemet för fiskekontroll genomförs på ett korrekt sätt. Under 2015–2019 fortsatte medlemsstaterna att förbättra genomförandet av kontrollförordningen. Förbättringar gjordes på områden där brister hade konstaterats under den föregående rapporteringsperioden, i synnerhet i) sanktions- och pricksystemen, ii) övervakningen av små fartyg, iii) rapporteringen av fångstdata från små fartyg och iv) datautbyte. Förbättringarna är visserligen välkomna, men dessa fiskedata har ännu inte digitaliserats fullt ut och det krävs därför ytterligare insatser på detta område. Medlemsstaternas sanktionssystem förbättrades också (bl.a. genom införandet av pricksystem), men mer måste göras för att se till att dessa åtgärder tillämpas och verkställs på ett effektivt och likvärdigt sätt. Mer information om dessa frågor återfinns i avsnitten nedan.

Denna andra rapport ger en översikt över hur kontrollförordningens centrala bestämmelser tillämpades under perioden 2015–2019.

År 2017 antog kommissionen den första rapporten om genomförandet och utvärderingen av kontrollförordningen under de första fem åren (2010–2014) efter dess ikraftträdande . Utvärderingen visade att kontrollförordningen är avgörande för att den gemensamma fiskeripolitikens mål ska kunna uppnås och för att bevarande- och förvaltningsåtgärder ska kunna verkställas. Principerna och bestämmelserna i kontrollförordningen rör problem som tidigare har lett till omfattande överfiske och dålig efterlevnad av fiskereglerna. Analysen i den första rapporten visade också att medlemsstaterna hade genomfört de viktigaste bestämmelserna i kontrollförordningen, men att genomförandet av en del av dem i vissa fall försenats på grund av deras komplexa karaktär och den tid som krävdes för att göra anpassningar. I rapporten drogs också slutsatsen att kontrollförordningen visserligen bidrog till att förbättra både systemet för fiskekontroll och efterlevnaden av den gemensamma fiskeripolitikens regler, men att den dock inte var helt ändamålsenlig (se avsnitt 3.1). För att komma till rätta med de brister som konstaterats antog kommissionen 2018 ett förslag om en översyn av EU:s system för fiskekontroll . Detta förslag är för närvarande föremål för förhandlingar med rådet och Europaparlamentet.

Eftersom rapporteringen i pappersform anses vara ineffektiv och leda till en stor administrativ börda syftar kommissionens förslag om ett reviderat EU-system för fiskekontroll till att fullt ut digitalisera rapporteringen för samtliga flottsegment, vilket är förenligt med EU:s digitala strategi . De åtgärder på EU-nivå som föreslås på detta område är anpassade till den teknik som finns tillgänglig. De föreslagna åtgärderna syftar också till att undvika den snedvridning av konkurrensen som kan uppstå om medlemsstaterna ensidigt inför dessa nya tekniker. I detta sammanhang anordnade kommissionen i december 2018 en workshop om digitala verktyg för småskaligt fiske . Under workshoppen tog man upp i) digitala verktyg för fartygsövervakning, ii) digitala verktyg för fångstrapportering och iii) Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) som finansieringsmekanism. Workshoppen gav möjlighet till utbyte av i) kunskaper, ii) bästa praxis och iii) information om trender och utveckling inom digitala lösningar för övervakning och kontroll av småskaligt fiske. Överlag var deltagarna i workshoppen positiva till teknisk innovation, men framförde reservationer rörande kostnaderna och stordriftsfördelarna med att utrusta större del av EU:s flotta med digitala verktyg. När det gäller detta förespråkar kommissionens i sitt förslag om Europeiska havs-, fiskeri-och vattenbruksfonden (EHFVF) för perioden 2021–2027 , ett heltäckande stöd till inköp och installation av komponenter för obligatorisk fartygsspårning och elektroniska rapporteringssystem på fartyg för småskaligt kustfiske .

Det finns fortfarande farhågor när det gäller spårbarheten, detta trots att framsteg har gjorts på detta område och att medlemsstaterna har eftersträvat olika lösningar för att säkerställa spårbarheten för fiskeprodukter. Det finns luckor i informationskedjan dels på grund av den fortsatta användningen av både pappersinformation och elektronisk information, dels på grund av avsaknaden av harmoniserade datastandarder. Dessa brister har ännu inte åtgärdats. Genomförandet av de befintliga spårbarhetsreglerna i kontrollförordningen har visat sig vara en utmaning för många medlemsstater. Det beror på i) bristande samordning mellan olika myndigheter med ansvar för kontroller i leveranskedjan, ii) olika tolkningar av spårbarhetsbestämmelsernas tillämplighet och iii) förvirring kring spårbarhetsbestämmelserna i den allmänna livsmedelslagstiftningen . Dessa resultat bekräftar resultatet av den tidigare utvärderingen av kontrollförordningen, där det slogs fast att förordningens bristfälliga genomförande berodde på otydligheter i det aktuella regelverket. Resultaten är också ytterligare en bekräftelse på att kommissionens förslag om att revidera systemet för fiskekontroll är relevant. Som ett försök att lösa dessa problem anordnade kommissionen i oktober 2019 en workshop om spårbarhet för fiske- och vattenbruksprodukter . Under workshoppen tog man upp i) de föreslagna ändringarna av spårbarhetskraven inom ramen för den pågående översynen av kontrollförordningen och ii) olika system och tekniker för fiskeprodukters spårbarhet som för närvarande genomförs av medlemsstaterna och industrin. Under workshoppen diskuterades viktiga frågor såsom vikten av att systemen är driftskompatibla och hur man kan säkerställa ett effektivt genomförande som är positivt för alla berörda parter, det vill säga myndigheter, aktörer och slutkonsumenter.

Kvotförvaltning är en av grundpelarna i fiskeförvaltningen inom den gemensamma fiskeripolitiken. Korrekt vägning, registrering och spårbarhet för fiskeprodukter är avgörande i) för kontrolländamål, ii) för övervakning av kvotutnyttjandet och iii) för att säkerställa fiskeverksamhetens långsiktiga hållbarhet. Kommissionens granskningar och kontroller, som genomförts i utvalda medlemsstater , har visat att det finns betydande brister när det gäller vägning, registrering och spårbarhet av fångster. Dessa brister har i) undergrävt de lika villkoren mellan medlemsstaterna när det kommer till tillämpningen av reglerna, ii) underlättat överfiske och iii) lett till underrapportering av fångster. Samtliga tre problem äventyrar den gemensamma fiskeripolitikens mål. Kommissionen har vidtagit åtgärder för att åtgärda de konstaterade bristerna (se avsnitt 3.3) och kommer att fortsätta att utvärdera medlemsstaternas tillämpning av reglerna om vägning, fångstregistrering och spårbarhet.

2.3.Särskilda kontroll- och inspektionsprogram

De särskilda kontroll- och inspektionsprogram som kommissionen har antagit för fem havsområden i EU har genomförts av medlemsstaterna på nationell och regional nivå. EFCA har säkerställt den operativa samordningen av inspektionsverksamheten på regional nivå genom planerna för gemensamt utnyttjande. Det totala antalet inspektioner som genomfördes inom ramen för planerna för gemensamt utnyttjande nästan fördubblades från 2015 till 2019, och fler än 32 000 inspektioner genomfördes under 2019. Andelen misstänkta överträdelser för inspektioner både till havs och på land fördubblades också under samma period, med genomsnittliga siffror för olika år och havsområden på mellan 2 och drygt 24 % . De allra flesta av de misstänkta överträdelser som konstaterades vid inspektioner till havs och på land inom ramen för planerna för gemensamt utnyttjande gällde felaktig rapportering av fångster och bristande efterlevnad av bestämmelserna om tekniska åtgärder . Under 2019 stod misstänkta överträdelser i form av felaktig registrering för mer än 40 % av det totala antalet konstaterade misstänkta överträdelser i Svarta havet och Nordsjön. Närmare 60 % av alla misstänkta överträdelser i Östersjön gällde felaktig registrering. Denna andel uppgick till 75 % inom ramen för planerna för gemensamt utnyttjande för de västliga vattnen i Nordostatlanten. I planen för gemensamt utnyttjande för Medelhavsområdet hade 30 % av alla misstänkta överträdelser att göra med bristande efterlevnad av bestämmelserna om tekniska åtgärder, medan 25 % gällde felaktig registrering och de återstående 45 % av de misstänkta överträdelserna gällde bristande efterlevnad av förvaltnings- eller spårbarhetsbestämmelser.

På senare år har tillgången till fiskekontrollinformation gynnats genom användning av ny teknik, exempelvis jordobservationsteknik. Under 2019 använde EFCA satellitfjärranalys för att upptäcka fartyg, identifiera mål och andra specifika övervakningsuppgifter.

2.4.Kontroll av landningsskyldigheten

Landningsskyldigheten, som trädde i kraft fullt ut i januari 2019, är en av den reformerade gemensamma fiskeripolitikens viktigaste beståndsdelar. Sedan det stegvisa införandet inleddes i januari 2015 har medlemsstaterna gjort få framsteg när det gäller att kontrollera och verkställa dess tillämpning. Kommissionen har genomfört ett antal granskningar för att utvärdera de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för att i) säkerställa kontroll och verkställighet av landningsskyldigheten, och ii) säkerställa korrekt dokumentation av alla fångster. Resultaten av dessa granskningar (tillsammans med andra rapporter, t.ex. i) rapporter där efterlevnaden utvärderas som utarbetats av EFCA i samarbete med regionala kontrollexpertgrupper , ii) rapporter från medlemsstaterna och iii) rapporter från icke-statliga miljöorganisationer) visar på en bristande efterlevnad av landningsskyldigheten. Resultaten tyder också på att det förekommer omfattande, olagliga och odokumenterade utkast av fångster i flera havsområden. För att landningsskyldigheten ska kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt måste medlemsstaterna bland annat vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa kontroll och verkställighet i fråga om fiskeverksamheten till havs. Sådana åtgärder skulle främja efterlevnad och uppmuntra fiskenäringen att helt undvika oönskade fångster, vilket är ett av målen för den gemensamma fiskeripolitiken. Elektronisk fjärrövervakning med intern-tv och sensorer har visat sig vara det mest kostnadseffektiva sättet för medlemsstaterna att säkerställa kontroll och verkställighet när det gäller fiskeverksamheten till havs. Därför utgör kommissionens förslag om att se över EU:s system för fiskekontroll en rättslig grund för obligatorisk, riskbaserad användning av elektronisk fjärrövervakning, som det mest ändamålsenliga och kostnadseffektiva sättet att kontrollera landningsskyldigheten till havs. Under 2019 utarbetade EFCA, i samarbete med medlemsstaterna, tekniska riktlinjer och minimispecifikationer för elektronisk fjärrövervakning .

2.5.Inspektioner och verkställighet

Antalet personer som fått tillstånd av medlemsstaterna att utföra fiskeinspektioner ökade från omkring 12 750 under 2015 till nästan 14 400 under 2019. Det finns omkring 4 000 till 5 000 inspektörer, räknat i heltidsekvivalenter, per medlemsstat. Både bland de heltids- och deltidsarbetande fiskeinspektörerna beräknas omkring en av tre ha fiskekontroller som huvudsaklig arbetsuppgift. Det är svårt att bedöma om det har inträffat en verklig ökning av antalet anställda som arbetar med fiskekontroll, eftersom inspektörerna har olika befogenheter i de olika medlemsstaterna . Vissa medlemsstater påpekade emellertid att deras inspektioner var underbemannade, vilket skulle kunna göra deras kontrollsystem mindre effektiva.

Enligt medlemsstaternas rapportering gjordes sammanlagt omkring 450 000 inspektioner under 2015–2019. Fördelningen av inspektioner på de fyra viktigaste platserna såg ut på följande sätt: 48 % gjordes i hamn/vid landning, 26 % på marknaden, 22 % till havs och 4 % under transport.

Medlemsstaterna rapporterade att 1 147 patrulleringsfartyg användes för fiskeinspektioner under 2015. Detta antal ökade till 1 256 under 2019, med sammanlagt närmare 100 000 patrulleringsdagar till havs under rapporteringsperioden 2015–2019. Detta kan jämföras med de 56 000 patrulleringsdagar till havs som rapporterades för perioden 2010–2014. Dessutom rapporterade medlemsstaterna en ökning av antalet övervakningsflygplan som användes för fiskekontroll och fiskeövervakning, från 72 stycken år 2015 till 76 år 2019. Sammanlagt låg antalet övervakningstimmar på närmare 30 000 under 2015–2019. Användningen av ny teknik för fiskeövervakning har också ökat. År 2015 rapporterade två medlemsstater att de använde sig av sammanlagt åtta drönare. År 2019 använde sig i stället sju medlemsstater av sammanlagt 39 drönare.

Under perioden 2015–2019 upptäckte medlemsstaterna sammanlagt drygt 65 000 misstänkta överträdelser, med ett antal på mellan 12 000 och 14 000 om året. När det gäller antalet allvarliga överträdelser konstaterades en allmän uppåtgående trend, från cirka 3 000 under 2015 till 3 500 under 2019. I genomsnitt identifierades överträdelser vid omkring en av tio inspektioner.

De vanligaste misstänkta avvikelserna är överträdelser avseende spårbarhet (28 %), följt av avvikelser som rör fiskeloggboken och landningsdeklarationen (22 %) och överträdelser av kontrollbestämmelserna i fleråriga planer (20 %). När det gäller de ovanligaste typerna av misstänkta överträdelser rapporterade medlemsstaterna inga, eller nästan inga, överträdelser i fråga om i) övervakningen av prisregleringar och interventionsåtgärder, ii) gemensamma marknadsordningar och iii) vägning efter transport.

Under 2019 påbörjade kommissionen en studie om medlemsstaternas sanktionssystem . Målet var att göra en ingående analys och bedömning av hur de nationella sanktionssystemen fungerar, särskilt de sanktioner som medlemsstaterna tillämpade för överträdelser mellan 2015 och 2019. Av studiens resultat framgår att det nödvändiga regelverket i medlemsstaterna till största delen är fullständigt och att många medlemsstater har förbättrat sitt regelverk under de senaste fem åren. I slutet av 2019 hade alla utom en medlemsstat infört ett pricksystem för licensinnehavare och befälhavare på fiskefartyg. I vissa medlemsstater har dock genomförandet av pricksystemet försenats, eller så har systemet ännu inte tagits i drift. Dessutom finns det stora skillnader mellan länderna när det gäller längden på sanktionsförfarandena och nivån på de sanktioner som utdöms. Dessa resultat visar att situationen visserligen förbättrades under 2015–2019 jämfört med 2010–2014, men att mer bör göras för att säkerställa lika villkor. De visar även att mer bör göras för att se till att de sanktioner som tillämpas i varje medlemsstat är effektiva, avskräckande och proportionerliga. Ett av de främsta målen för den översyn av systemet för fiskekontroll som kommissionen föreslog 2018 är att undanröja de nuvarande rättsliga hinder som står i vägen för likabehandling av aktörer och rättvis konkurrens i hela EU.

2.6.Data och information

Medlemsstaterna rapporterar regelbundet fångst- och fiskeansträngningsdata till kommissionen. Därigenom blir det möjligt att övervaka den största tillåtna fångsten och kvotanvändningen. Att säkerställa kvaliteten på dessa data är en viktig del av medlemsstaternas och kommissionens arbete för att förbättra kvotövervakningen, och deras kvalitet garanteras genom lämplig validering och korskontroller. När det gäller skyldigheten att inrätta ett automatiskt system för korskontroller och validering av data uppger 22 av 23 medlemsstater att de har inrättat ett sådant system. Hittills har emellertid endast 12 av dessa 22 automatiserat sina system. Ytterligare sex medlemsstater planerar att införa automatisering senast 2021. I fyra medlemsstater förekommer fortfarande ytterligare förseningar av automatiseringen. Ett fåtal medlemsstater rapporterar att införandet av automatiska korskontroller har gjorts med stor framgång under perioden 2015–2019.

För att förbättra ändamålsenligheten och effektiviteten i datautbytet fastställde kommissionen 2016 en bindande tidsplan för medlemsstaternas införande av Flux-standarden (som står för fisheries language for universal exchange) för hantering av fiskedata . Med Flux-standarden kan regionala fiskeriförvaltningsorganisationer och länder runt om i världen för första gången använda en enda, gemensam kod för att automatisera insamlingen och spridningen av sina fångstdata. Standarden är också harmoniserad med de standarder som används för skatter och livsmedels spårbarhet. Under de senaste fem åren har framstegen med att införa Flux varierat mellan medlemsstaterna och mellan olika områden. Utbytessystemet Flux Transportation Layer (Flux TL) är nu i drift vid kommissionen och i 22 av de 23 berörda medlemsstaterna. Allt utbyte av fiskedata sker via en central plattform för datautbyte som förvaltas av GD Havsfrågor och fiske. Plattformen kan användas för att skicka validerade data och innehåll i olika standardformat till kommissionen. Arbetet med att införa datautbyte i dessa format har antingen redan slutförts eller fortskrider väl i de flesta medlemsstater när det gäller följande uppgiftskategorier: fiskeverksamhet, avräkningsnotor, fartygsposition, flottdata och aggregerade fångstdata.

3.Kommissionens genomförande

Kommissionen har spelat en nyckelroll när det gäller att hjälpa medlemsstaterna att genomföra kontrollförordningen och övervaka deras efterlevnad av förordningen. Kommissionen har bland annat i) möjliggjort utbyte av fiskedata genom att utveckla den nödvändiga it-infrastrukturen, ii) genomfört ett stort antal granskningar och verifikationer samt följt upp dessa, iii) hjälpt medlemsstaterna att tolka lagstiftningen och iv) inrättat ett flertal expertgrupper för fiskekontroll. Alla dessa aktiviteter har, tillsammans med EFCA:s operativa samordning, i hög grad bidragit till att förbättra genomförandet av kontrollförordningen under rapporteringsperioden.