Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om:

- "Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1251/1999 om upprättandet av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor för att däri inbegripa lin och hampa som odlas för fiberproduktion", och

- "Förslag till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för lin och hampa som odlas för fiberproduktion"

(2000/C 140/02)

Den 15 november 1999 beslutade rådet att i enlighet med artikel 37 och 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén i om ovannämnda förslagen.

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 14 mars 2000. Föredragande var Adalbert Kienle.

Vid sin 371:a plenarsession den 29-30 mars 2000 (sammanträdet den 29 mars) antog Ekonomiska och sociala kommittén, med 74 röster för och 1 nedlagd röst, följande yttrande.

1. Inledning

1.1. I många medeltida målningar framställs det första människoparet efter att ha fördrivits från paradiset i det mödosamma arbetet med att skaffa livets nödtorft, det vill säga mat och kläder: Adam går med skäran och Eva med sländan. Lin och hampa som råvara för fiber- och oljeframställning hör till mänsklighetens äldsta jordbruksgrödor. Även i den latinska beteckningen, linum usitatissimum, betonas dessa växters stora nytta och hur högt man värdesatt dem. Hampa och lin har använts över praktiskt taget hela Europa som råvara för framställning av tyg och rep och utgjorde ett karaktäristiskt inslag i livet och arbetet inom jordbruk, hantverk och handel. Det var först i och med importen av billig bomull från andra kontinenter, och senare även på grund av konstfibrerna, som odlingen av lin och hampa minskade drastiskt. I många regioner har odlingen av dessa traditionsrika växter till och med försvunnit helt.

1.2. I dag upplever lin- och hampaodlandet en ny renässans. Avgörande för detta har varit den ökade efterfrågan på högkvalitativa naturfibrer i textilier, samt även den positiva miljöpolitiska betydelse som växelbruket fått inom jordbruket, men kanske framför allt dessa fibrers roll i utvecklandet av nya och förnybara råvaror.

1.3. På grund av de rådande odlingsförhållandena omfattade den gemensamma marknadsordning som antogs 1970 främst den traditionella odlingen av spånadslin i Belgien, Frankrike och Nederländerna. Sedan dess har dock odlingen av lin och hampa utvecklats även i andra medlemsländer. Flera initiativ på detta område har rört en exploatering av nya marknader för fiberanvändningen i stort. Den forskning och utveckling som krävts för detta har - inte minst på grund av det enorma uppdämda behovet - stötts via finansiella anslag från Europeiska gemenskapen och medlemsstaterna. Som miljövänliga alternativ till mineralfibrer har man lyckats utveckla nya lovande produktsorter med låg humantoxicitet och miljövänlig avfallshantering som särskilt välkomna egenskaper. Detta gäller exempelvis fiberkompositer inom varvsindustrin och isolermaterial inom byggsektorn.

1.4. Produktion och bearbetning av lin och hampa kännetecknas dock än i dag av en viktig aspekt. Linets och hampans dåliga transportegenskaper kräver nämligen ett nära avstånd mellan odlarna och det första bearbetningsledet. I detta förhållande präglat av ömsesidigt beroende är det beredningsverksamheten som tar på sig en större investeringsrisk och därmed även ett större ansvar för att bevara arbetstillfällen.

1.5. EU-statistik visar att odlingsarealen skördeåret 1994 uppgick till ungefär 90000 hektar lin och 8000 hektar hampa. Sedan dess har dock odlingsarealen för spånadslin ökat enormt, och uppgår nu till ca 212000 hektar. Även hampodlingen har expanderat och ökade under samma tidsrymd till 30000 hektar. I samband med detta steg budgetutgifterna för den gemensamma marknadsordningen för lin och hampa från 74 miljoner euro (1995) till 158,6 miljoner euro (1999), trots att stödet till lin minskat med 7,5 % och stödet till hampa med 14,4 % sedan 1995.

1.6. Det förslag om en reform av marknadsordningen för lin och hampa som kommissionen lade fram 1996 för att stabilisera EU:s budgetutgifter för denna sektor avvisades av medlemsstaterna.

1.7. Sedan dess har marknadsordningen justerats och består främst i ett schablonmässigt arealbidrag för spånadslinodling uppdelat på sex likvärdiga produktionsområden samt ett schablonmässigt arealbidrag för hampa.

2. Europeiska kommissionens reformförslag

2.1. Med föreliggande förslag till reform av den gemensamma marknadsordningen för lin och hampa avser kommissionen att nå följande målsättningar:

- Budgetanslagen till denna sektor skall sänkas till ett normalbelopp på 51 miljoner euro från och med regleringsåret 2005-2006 (gentemot 158,6 miljoner euro under 1999).

- Missbruk av hittillsvarande bestämmelser skall bekämpas.

- En stabil jämvikt på marknaden skall uppnås.

- De administrativa förfarandena skall förenklas.

- Reformen skall genomföras redan under regleringsåret 2000-2001.

2.2. Förslaget innebär ett antal genomgripande ändringar i det hittillsvarande marknadsordningssystemet:

- Lin och hampa som odlas för fiberproduktion skall omfattas av rådets förordning (EG) nr 1251/1999 om stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor.

- Arealbidraget för lin och hampa för fiberframställning sänks gradvis i tre etapper så att det motsvarar oljelinbidraget, som regleringsåret 2002-2003 skall ligga på samma nivå som spannmålsbidraget.

- Villkoret att avtal med godkända beredare måste ha slutits kvarstår. För att klassas som godkänd beredare måste beredningsföretaget dessutom förbinda sig att inte leverera till företag som producerar eller säljer livsmedelsprodukter som framställts av hampa.

- Ett system med förhandsgodkännande av hampodlingar som villkor för att få bidrag införs, och kontrollerna av hampans tetrahydrocannabiol-halt ute hos producenterna blir kvar. Kravet på att en viss minimiavkastning måste uppnås för att full ersättning skall kunna beviljas har avskaffats.

- Importerat hampfrö som inte är avsett att användas som utsäde skall denatureras så att det inte kan gro.

2.3. Kommissionen föreslår att ett kompletterande stöd till beredning införs som begränsas i förhållande till de nationella maximala kvantiteterna. Beredningsstödets storlek kommer att variera för långfibrigt lin och höjas stegvis från 60 euro per ton under regleringsåret 2001-2002 till 200 euro per ton från och med regleringsåret 2005-2006.

2.4. För kortfibrigt lin och hampfibrer kommer ett enhetligt beredningsstöd på 40 euro per ton fibrer att utbetalas från och med regleringsåret 2000-2001 till regleringsåret 2004-2005, som dock helt kommer att upphöra regleringsåret 2004-2005. Detta beredningsstöd kommer att ges till godkända första beredare.

2.5. Det stabiliseringssystem som kommissionen föreslår omfattar följande:

2.5.1. Lin- och hamp-arealer av lin och hampa skall räknas med i basarealen, vilket innebär att medlemsstaterna tvingas fastställa maximiarealer för varje region som producerar hampa.

2.5.2. En maximal garanterad kvantitet skall fastställas inom ramen för beredningsstödet för lång- och kortfibrigt lin och hampfibrer. Dessa maximala garanterade kvantiteter skall fördelas på medlemsstaterna med hänsyn till traditionella odlingsområden. För de medlemsstater som inte traditionellt sett odlat lång- och kortfibrigt lin eller hampa fastställs en maximal kvantitet på 50 ton. Den maximala garanterade kvantiteten i hela EU för långfibrigt lin uppgår till 75500 ton per regleringsår, och till 119250 ton för kortfibrigt lin och hampfibrer.

2.5.3. För att garanteras stöd för beredning av kortfibrigt lin får detta högst innehålla 5 % spån.

2.6. Reformen skall träda i kraft redan regleringsåret 2000-2001, och eventuellt kan vissa övergångsbestämmelser komma att införas.

3. Allmänna kommentarer

3.1. ESK instämmer i att det är nödvändigt att stabilisera utgifterna för marknadsordningen för lin och hampa och att undvika att bidragen missbrukas ("bidragsjakt"). Detta är viktigt både med tanke på skattebetalarna och de producenter och beredare som respekterat den nuvarande marknadsordningens politiska målsättning. Det är nödvändigt att förhindra att hela sektorn för produktion och beredning av lin och hampa misstänkliggörs och kriminaliseras. Detta krav är desto mer angeläget som missbruket inte hade varit möjligt om kommissionen och alla medlemsstater från början hade yrkat på strängare avtal och genomfört strängare kontroller.

3.2. Kommittén ställer sig även bakom kommissionens målsättning att stabilisera marknaden. En marknadsinriktad utveckling ligger till grund för en hållbar tillgång till marknaden och därmed för avsättningen av lin och hampa. I detta sammanhang har kommissionens och medlemsstaternas stöd till forskning och innovationer samt till nya produkter, som framför allt baseras på kortfibrigt lin och inte skall användas till textiltillverkning, varit av stor betydelse. Ett stort antal nya och lovande användningsområden har redan kunnat utvecklas. Det är därför viktigt att denna positiva trend inte sätts på spel utan i stället vidareutvecklas och stabiliseras.

3.3. Utvecklingen av marknaden befinner sig dock i en inledande fas och bör stödjas även i fortsättningen. Detta äventyras dock genom förslaget om nedtrappad arealersättning och genom bortfallet av stödet för beredning av korta fibrer av lin och hampa. Enligt ESK är det viktigt att medlemsstaterna inte uppfattar reformen som en signal att dra tillbaka sitt stöd till forskning och utveckling. Det är i första hand nystartade verksamheter som sköter den första beredningen, samt de beredningsanläggningar som befinner sig på ett planerings- eller godkännandestadium, som skulle drabbas av konkurs.

3.4. ESK anser att odlingen av lin och hampa i syfte att producera textil eller andra produkter är ett mycket bra exempel på ett multifunktionellt jordbruk och en integrerad branschövergripande strategi för utvecklingen av jordbrukssektorn. Det ömsesidiga beroendet mellan stråleverantörer och första beredare är avgörande för berednings- och avsättningsmöjligheterna.

3.5. Kommittén instämmer med kommissionens förslag att odling av lin och hampa bör omfattas av den allmänna ordningen för stöd till jordbruksgrödor i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1251/1999 och att ett kvantitetsrelaterat stöd för beredning skall införas. Det råder nämligen inget tvivel om att en arealersättning som inte grundas på hur stora mängder som produceras ökar risken för att stödet missbrukas. ESK uppmanar dock kommissionen att undersöka om man i regioner med mycket låg spannmålsproduktion eventuellt kan ta med majsproduktionen vid beräkning av arealstöd och inte heller bör utesluta gräsmark som kan plöjas upp. Kommittén stöder även kommissionens uppfattning att lin och hampa endast bör odlas i områden som lämpar sig för detta.

3.6. ESK ställer sig dock inte bakom förslaget att införa nationella maximala garanterade kvantiteter som inte på något sätt tar hänsyn till kapaciteten. På grund av begränsningen till maximalt 50 ton per år skulle vissa medlemsstater i förväg uteslutas från att utveckla den sortens odling. I samma anda som reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken bör man i stället sträva efter att utveckla landsbygden och odlingar, med hänsyn tagen till regionala avsättningsmöjligheter.

3.7. Kommittén uppmärksammar följderna för produktionen av kortfibrigt lin och beredningen av lin och hampa om stödet till den första beredningen endast utbetalas under fem år och fastställs till 40 euro per ton, vilket skulle beröva denna nya näring alla framtidsperspektiv. ESK befarar att verksamheter måste läggas ner och att flera arbetstillfällen inom jordbruket och beredningssektorn kommer att försvinna.

3.8. ESK anser att kommissionens förslag att fastställa andelen spån till högst 5 % som en förutsättning för utbetalning av beredningsstöd inte är lämpligt eller realistiskt. Nuvarande beredningsanläggningar skulle därmed, om detta över huvud taget är tekniskt möjligt, behöva moderniseras eller skulle på grund av begränsade tekniska förutsättningar uteslutas från att få stöd.

4. Slutsatser

4.1. ESK anser att reformförslaget inte bör antas i sin nuvarande form, eftersom hela sektorn för lin och hampa i gemenskapen skulle hotas och den dynamiska uppbyggnaden av ett miljövänligt jordbruk och av framtida avsättningsmarknader skulle sättas på spel redan från början.

4.2. Kommittén ställer sig kritisk till att Europeiska kommissionen inte alls, eller endast i otillräcklig grad, tar upp de ekonomiska konsekvenserna för producenter och första beredare samt följderna för sysselsättningen och för förändringen av varuflödena. Man utgår därmed ifrån att importen av hampfibrer för beredning inte uppfyller EU:s miljökrav. De europeiska institutionerna bör insistera på att en rapport utarbetas som utförligt behandlar följderna för sysselsättningen och miljön och som även kan diskuteras i en uttömmande dialog med de berörda verksamheterna och regionerna.

4.3. Enligt ESK är det under dessa omständigheter helt uteslutet att reformen skall träda i kraft regleringsåret 2000-2001, i synnerhet som planeringen mellan producenterna och beredarna redan avslutats och eftersom de genomförandebestämmelser som krävs för att kommissionens förslag skall kunna genomföras inte ens finns med i förslaget.

Bryssel den 29 mars 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli