MOTIVERING

1.Fråga som behandlas i förslaget

Detta förslag avser ett beslut i enlighet med artikel 218.9 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) om fastställande av den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar avseende moderniseringen av konsensusöverenskommelsen om statsstödda exportkrediter (konsensusöverenskommelsen).

2.Bakgrund till förslaget

2.1.Konsensusöverenskommelsen

Konsensusöverenskommelsen om statsstödda exportkrediter trädde i kraft i april 1978 som ett gentlemen's agreement, dvs. en icke bindande överenskommelse. Konsensusöverenskommelsen är administrativt förankrad i OECD och får stöd från OECD:s sekretariat för exportkrediter, trots att den egentligen inte är någon OECD-akt.

Syftet med konsensusöverenskommelsen är att skapa en ram för ordnad användning av statsstödda exportkrediter (statsstöd) och att främja lika villkor för statsstöd, i syfte att uppmuntra konkurrens mellan exportörerna på grundval av de exporterade varornas och tjänsternas kvalitet och pris snarare än de förmånligaste finansiella villkoren för statsstöd. I WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder erkänns konsensusöverenskommelsens roll när det gäller att förhindra snedvridning av handeln och det införs ett undantag från det allmänna förbudet mot statsstödda exportkrediter. Denna så kallade fristad inom WTO beviljas för metoder som tillämpas av WTO-medlemmar som är parter i konsensusöverenskommelsen, men även för icke-parters metoder, under förutsättning att metoderna är förenliga med reglerna i konsensusöverenskommelsen (punkt k i bilaga I till avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder).

Europeiska unionen är part i konsensusöverenskommelsen, vilken har införlivats med unionsrätten genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1233/2011 av den 16 november 2011. Därför är konsensusöverenskommelsen rättsligt bindande enligt unionsrätten.

2.2.Parterna

För närvarande deltar elva parter (parterna) i konsensusöverenskommelsen, nämligen Australien, Europeiska unionen, Förenade kungariket, Förenta staterna, Japan, Kanada, Korea, Norge, Nya Zeeland, Schweiz och Turkiet. Parterna fattar beslut om ändringar av konsensusöverenskommelsen med enhällighet.

Europeiska kommissionen företräder unionen vid parternas möten, även när parterna fattar beslut.

2.3.Akt som planeras av parterna

Det planerade beslutet är resultatet av förhandlingar mellan parterna i konsensusöverenskommelsen om modernisering av dess regler, i enlighet med vad som anges i bilagan till detta utkast till beslut.

Konsensusöverenskommelsen har uppdaterats regelbundet med avseende på enskilda villkor sedan den antogs 1978, men det har aldrig gjorts någon omfattande översyn av huruvida reglerna rent generellt är lämpliga med tanke på de villkor som råder idag. Detta har gjort det nödvändigt att ändra konsensusöverenskommelsen av ett antal skäl.

Det första skälet är ökningen av aggressiv exportfinansiering från stora tillväxtekonomier som inte är parter i konsensusöverenskommelsen. Det andra skälet är att konsensusöverenskommelsens villkor är oproportionerligt stelbenta i förhållande till målsättningen att säkerställa lika villkor mellan parterna och undvika att den privata sektorn missgynnas. På samma sätt har det faktum att det inte gjorts någon övergripande översyn under årtionden lett till ett alltför komplicerat lapptäcke av ändringar. Slutligen bör det noteras att det också behövs en översyn av konsensusöverenskommelsen i förhållande till EU:s prioriteringar för hållbarhet, inte minst när det gäller klimatförändringen. Denna fråga behandlas i det separata förslaget till rådets beslut i enlighet med artikel 218.9 i EUF-fördraget om sektorsöverenskommelsen om exportkrediter för förnybara energikällor, begränsning av och anpassning till klimatförändringar samt vattenprojekt (COM(2022) 455).

Mot denna bakgrund inleddes informella diskussioner bland EU:s medlemsstater om en eventuell modernisering av konsensusöverenskommelsens regler under 2018, och diskussioner inleddes inom OECD under 2019, vilket ledde till en överenskommelse om en gemensam ram för moderniseringen under 2020, i vilken reformens omfattning och huvudprinciper fastställdes, varefter arbetet om tekniska frågor inleddes. De viktigaste målen med moderniseringen är följande:

(1)Att säkerställa att det råder lika villkor för statsstöd till exportfinansiering och att dessa återspeglar sund marknadspraxis och bygger på lämpliga prissättningsregler, så att exportkreditinstituten bättre kan åtgärda marknadsmisslyckanden och åtgärda brist på finansiering.

(2)Att ta itu med konkurrensproblem med icke-parter i den globala handelsfinansieringen.

(3)Att rationalisera och förenkla reglerna i konsensusöverenskommelsen och säkerställa att de är nödvändiga och proportionella för att undvika onödiga administrativa bördor för användarna.