KOMMISSIONENS YTTRANDE över en begäran om ändring av artiklarna 16 och 17 i domstolens stadga med avseende på sammansättningen av den stora avdelningen och beslutsmässighet vid sammanträde i plenum, framlagd av domstolen i enlighet med artikel 245 andra stycket i EG-fördraget och artikel 160 andra stycket i Euratomfördraget

KOMMISSIONENS YTTRANDE

över en begäran om ändring av artiklarna 16 och 17 i domstolens stadga med avseende på sammansättningen av den stora avdelningen och beslutsmässighet vid sammanträde i plenum, framlagd av domstolen i enlighet med artikel 245 andra stycket i EG-fördraget och artikel 160 andra stycket i Euratomfördraget

Domstolen föreslår

- att artikel 16 i stadgan ändras, så att antalet domare i den stora avdelningen ökas från elva till tretton, och

- att artikel 17 i stadgan ändras, så att det vid sammanträde i plenum krävs att femton domare är närvarande i stället för elva för att domstolens beslut skall vara giltiga. [1]

[1] Bestämmelserna om den stora avdelningens beslutsmässighet (nio domare) ändras inte.

I. Ändringen av artikel 16 i stadgan

1. Ordalydelsen i artikel 16 i stadgan härrör från Nicefördraget, vars syfte var just att anpassa institutionernas sammansättning och verksamhet inför utvidgningen. [2] Artikel 16 i stadgan hör till de bestämmelser som antogs i detta syfte. Därför krävdes det heller inga justeringar av artikeln när anslutningsfördragen nyligen förhandlades fram.

[2] Såsom framgår av bland annat förklaring nr 20 som antogs vid toppmötet i Nice utgick regeringskonferensen från en utvidgning av EU till tjugosju medlemsstater.

2. Den stora avdelningen, som numera är domstolens plenumsammansättning, bildades för att undvika att en väsentlig ökning av antalet domare gör att domstolens sammansättning i plenum överskrider den osynliga gränsen mellan en kollegial domstol och en beslutande församling (se domstolens diskussionsdokument inför regeringskonferensen år 2000, s. 27-28). [3] Det skall också framhållas att domstolen här gav uttryck för en hållning som den formulerade för första gången i en rapport från 1995 [4], där det angavs att plenumsammansättningen - som då utökats till femton domare - redan var för stor för att kravet på effektiva överläggningar skulle kunna uppfyllas.

[3] Domstolens och förstainstansrättens bidrag till regeringskonferensen, som lades fram för justitieministrarna i maj 1999.

[4] Domstolens rapport från maj 1995, nämnd i fotnot 5 i domstolens diskussionsdokument från maj 1999 (se ovan).

3. EG-domstolen skiljer sig i ett viktigt avseende från de andra institutionerna. Det finns nämligen en övre gräns när det inte längre är effektivt att domstolen (vars främsta uppgift är att fastslå EG-rättens innebörd för hela EU) sammanträder i plenum, det vill säga när motiveringen av avgörandena inte längre kan uppvisa den stringens och konsekvens som krävs av en normbildande rättspraxis. Denna åsikt delades också av Due-gruppen [5] i dess rapport: "För att behålla rättskipningens höga kvalitet krävs en strikt begränsning av antalet domare i plenum."

[5] Reflektionsgruppen om gemenskapsdomstolarnas framtid, bildad av kommissionen inför regeringskonferensen 2000 under ledning av domstolens tidigare ordförande Ole Due. Andra ledamöter i gruppen var bland andra den tidigare ordföranden för förstainstansrätten och tidigare domare och generaladvokater vid domstolen. Slutsatserna från Due-gruppens rapport togs i allt väsentligt upp i kommissionens kompletterande bidrag till regeringskonferensen av den 1 mars 2000.

4. Antalet domare i den stora avdelningen, som anges i Nicefördraget, har alltså fastställts inte utifrån det totala antalet domare i domstolen som den ser ut idag eller när den utökas till 25 eller 27 ledamöter, utan utifrån en allmän uppfattning om var gränsen går för en effektiv rättskipning. Sammansättningen av den stora avdelningen har för övrigt fastställts på ett sådant sätt att alla domstolens domare deltar med jämna mellanrum [6] enligt en turordning som numera finns angiven i artikel 11b i domstolens rättegångsregler.

[6] Enligt artikel 16 i stadgan innehas ordförandeskapet för den stora avdelningen av domstolens ordförande. I den stora avdelningen skall även ordförandena på avdelningar med fem domare ingå och andra domare som skall utses i enlighet med domstolens rättegångsregler.

5. Av det föregående följer att det enligt kommissionens mening vore önskvärt att bibehålla den väl avvägda bestämmelsen i artikel 16 i stadgan. Om man ändå skulle besluta att öka antalet domare i den stora avdelningen, vill kommissionen framhålla att en sådan ökning inte bör kopplas till det totala antalet domare vid domstolen.

II. Domstolens förslag till ändring av artikel 17 i stadgan

1. När Nicefördraget undertecknades hade man ännu inte formellt beslutat hur många länder som skulle ansluta sig till EU och i vilken ordning. [7] I Nicefördraget anpassade man därför bara reglerna om beslutsmässighet i plenum till antalet domare i den stora avdelningen.

[7] Vid toppmötet i Köpenhamn 2002 beslutade man vilka tio av de tolv anslutande länderna som skulle bli medlemmar i första omgången.

2. Kommissionen anser att förslaget att öka antalet domare som krävs för beslutsmässighet i plenum från elva till femton är riktigt. I detta avseende vill vi påpeka att man, när gemenskapen utvidgades till nio medlemsstater, fastställde beslutsmässigheten i plenum till sju domare. Detta antal förblev oförändrat vid de följande utvidgningarna, fast antalet ledamöter av domstolen ökades först till elva och sedan till tretton domare.

3. Av de skäl som angivits ovan vill kommissionen emellertid framhålla att denna regel om beslutsmässighet inte alls får brukas som förevändning för en framtida utökning av den stora avdelningen. Det vore att ifrågasätta allt det arbete som har utförts och alla de diskussioner som har förts i denna fråga av bland andra domstolen, kommissionen och medlemsstaterna sedan domstolens rapport från 1995. Det skulle också kunna riskera det överordnade intresset av att domstolens praxis skall behålla den klarhet och konsekvens som krävs i en rättsgemenskap bestående av tjugofem eller tjugosju medlemsstater.