Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Europeiska rådet om sysselsättning"

(97/C 355/13)

I ett brev från Jean-Claude Juncker av den 7 juli 1997 bad Europeiska unionens råd kommittén att delta i förberedelserna av Europeiska rådets extrainsatta möte i Luxemburg i november.

Vid sitt sammanträde den 10 juli 1997 beslöt plenarförsamlingen i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 14.1 och 19.1 i arbetsordningen att inrätta en underkommitté för att förbereda kommitténs arbete i denna fråga. Underkommittén antog sitt yttrande den 11 september 1997. Föredragande var H. C. H. van den Burg och medföredragande var Werner Löw och Antonello Pezzini.

Vid sin 348:e plenarsession den 1-2 oktober 1997 (sammanträdet den 1 oktober 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 97 röster för, 24 röster emot och 19 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Europeiska rådet om sysselsättning har höga förväntningar vid en tid då EU och EES står inför en rad invecklade politiska och socioekonomiska utmaningar när det gäller att:

- Fortsätta processen med fredlig europeisk integration som grundas på hållbar tillväxt och ekonomisk konkurrenskraft och principerna om social rättvisa samt ekonomisk och social sammanhållning som utgör ryggraden i den europeiska sociala modellen.

- Utvidga Europeiska unionen på grundval av ovanstående principer samtidigt som man främjar ekonomiska och kulturella relationer med alla sina grannländer och på global nivå.

- Fullborda den ekonomiska och monetära unionen så att man uppnår en avsevärd minskning av arbetslösheten och en arbetsmarknad som motsvarar människors förväntningar på meningsfulla arbeten så att de kan känna sig fullständigt delaktiga i samhället.

- Slutföra den inre marknaden genom att skynda på återuppbyggnaden av den europeiska ekonomin för att svara mot de utmaningar som gäller om konkurrenskraft, högre levnadsstandard och förbättrade arbetsvillkor samt upprätthållande av en effektiv och hög nivå på samhällsservicen inom de områden som är relevanta för hög produktivitet, resultat och innovationer.

1.2. Kampen mot arbetslösheten är mycket viktig om dessa utmaningar skall kunna bemötas framgångsrikt med avseende på EU-medborgarnas förväntningar. Därför välkomnar Ekonomiska och sociala kommittén besluten från Europeiska rådet i Amsterdam som avslutade regeringskonferensen med följande tre texter som kan visa sig vara avgörande när det gäller att sätta igång den utvecklingsprocess som rör strategier för tillväxt och sysselsättning inom Europa:

1.2.1. För det första en ändring av artikel B i EU-fördraget, som klart anger att en hög sysselsättningsnivå är ett av EU:s främsta mål, och en liknande formulering i artikel 2 i EG-fördraget samt en ändring av artikel 3 i EG-fördraget som innebär följande tillägg; "främjande av samordningen av medlemsstaternas sysselsättningspolitik i syfte att göra denna mer effektiv genom att utveckla en samordnad sysselsättningsstrategi".

1.2.2. För det andra ett nytt kapitel om sysselsättningen som klart anger att:

- "Medlemsstater skall ... betrakta främjande av sysselsättningen som en gemensam angelägenhet och skall samordna sina åtgärder i detta hänseende inom rådet ..." (artikel 2.2).

- Samarbete mellan medlemsstater skall uppmuntras, stödjas och kompletteras av gemenskapen (artikel 3.1).

- Årliga riktlinjer för sysselsättningen skall läggas fast i enlighet med de allmänna ekonomiska riktlinjer som antas enligt artikel 103.2 (artikel 4.2).

- Rådet kan (med kvalificerad majoritet) lämna rekommendationer till medlemsstaterna på grundval av rapporterna om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik (artikel 4.4).

- Rådet "får vid behov vidta stimulansåtgärder för att uppmuntra till samarbete mellan medlemsstaterna och stödja deras arbete på sysselsättningsområdet genom initiativ som syftar till att utveckla utbyte av information och bästa praxis med jämförande analys och rådgivning samt att främja nytänkande och utvärdera erfarenheter, särskilt med hjälp av pilotprojekt" (artikel 5).

1.2.3. För det tredje en resolution om tillväxt och sysselsättning som binder samman den ekonomiska politiken och socialpolitiken och som framhåller att vi "kommer att behöva stärka sambanden mellan en framgångsrik och hållbar ekonomisk och monetär union, en väl fungerande inre marknad och sysselsättningen. I detta syfte bör det vara ett prioriterat mål att bygga upp en kunnig, välutbildad och anpassningsbar arbetsstyrka och att göra arbetsmarknaden mottaglig för ekonomiska förändringar" (). Resolutionen framhåller klart "behovet både av att höja effektiviteten (vad gäller samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik) och att vidga innehållet i denna samordning, med särskild inriktning på sysselsättningspolitiken" (punkt 2).

1.2.4. Kommittén välkomnar speciellt den koppling som lagts fast mellan riktlinjerna för sysselsättningen och de ekonomiska riktlinjerna i fördraget, liksom beslutet att "se till att de tillämpliga bestämmelserna under denna avdelning (sysselsättning) omedelbart börjar gälla" (ordförandeskapets slutsatser).

1.2.5. Kommittén ser positivt på att dess rådgivande roll utvidgats i det nya kapitlet om sysselsättningen i Amsterdamfördraget när det gäller riktlinjer och stimulansåtgärder, liksom på bekräftelsen av kommitténs roll i kapitlet om socialpolitik i fördraget när det gäller politik som hänför sig till sysselsättningen (allmänna åtgärder och främjande av samarbete mellan medlemsstater, grundläggande sociala rättigheter, åtgärder för att bekämpa social utslagning och lika möjligheter för kvinnor och män). Kommittén välkomnar också att man erkänner arbetsmarknadens parters och andra intresseorganisationers roll i det nya kapitlet om sysselsättningen.

1.3. Kommittén har vid upprepade tillfällen betonat allvaret i den kris som orsakats av den kroniska arbetslösheten () och har uppmanat politiska, ekonomiska och sociala aktörer på alla nivåer - såväl internationella som nationella, regionala och lokala - att ta sitt ansvar och vidta åtgärder. Kommittén beklagar att många av de tidigare åtgärderna varit ineffektiva och har betonat behovet av nya och konstruktiva idéer samt praktiskt genomförande av Delors vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, Santers förtroendepakt och Europeiska rådets beslut i Essen, varvid man skall beakta de åtgärder som anges i åtskilliga av kommissionens vit- och grönböcker och det pågående arbetet inom EES och OECD. Kommittén har uppmanat alla berörda parter att ta sitt ansvar eftersom man inte kan uppnå några stora förbättringar utan gemensamma ansträngningar ().

1.3.1. Med avseende på det nya kapitlet om sysselsättningen noterar kommittén att ett viktigt steg i denna riktning har tagits i och med att man inte bara har engagerat rådet, Europaparlamentet och kommissionen, utan också arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén. Dessutom har man förstärkt kommitténs ställning när det gäller sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på initiativet från rådets ordförande att engagera alla dessa aktörer redan i förberedelserna av toppmötet för sysselsättningen och föreslår att effektivt samarbete, ömsesidig information och samordning mellan dessa institutioner och organ skall fortsätta även efter det att toppmötet avslutats.

1.4. Det är dags att handla, utveckla nya lovande initiativ och genomföra de beslut som redan fattats för att:

- Samordna makroekonomisk politik, budget-, finans- och sysselsättningspolitik.

- Förbättra samverkan mellan ekonomisk politik, penning-, social- och sysselsättningspolitik.

- Utvärdera gemenskapspolitikens (till exempel utvidgning, yttre handelsförbindelser, konkurrenskraft, skatter, jordbruk och miljömässig strukturpolitik) sysselsättningseffekter och anpassa den därefter.

- I enlighet med subsidiaritetsprincipen intensifiera de åtgärder som vidtagits av kommissionens ordförande Delors och Santer för att stimulera sysselsättningspakter och överenskommelser på alla nivåer genom att engagera viktiga sociala och ekonomiska aktörer.

- Dra nytta av de positiva erfarenheter som gjorts på nationella, regionala, interregionala och sektoriella nivåer när det gäller pakter och överenskommelser som hänför sig till sysselsättningen.

2. Allmänna synpunkter

2.1. Pakt för samordning av tillväxt och sysselsättningspolitik

2.1.1. Det mest betydelsefulla budskapet från rådet i Amsterdam är att den samordnade gemenskapspolitiken när det gäller den inre marknaden och den ekonomiska och monetära unionen måste kompletteras med en samordnad strategi för tillväxt och sysselsättning. Utmaningen för det extrainsatta toppmötet i Luxemburg i november är att göra ett utkast till en sådan gemensam strategi, att förmå medlemsstaterna att anta gemensamma målsättningar och styrmedel, och att besluta om att sätta igång en samordningsprocess med sikte på en hög sysselsättningsnivå inom unionen.

2.1.2. En sådan strategi kan naturligtvis grundas på det som redan har utformats. Mellan Delors vitbok och Santers förtroendepakt har många idéer lagts fram och diskuterats. För närvarande är det rätt tidpunkt att utarbeta och genomföra dessa idéer snabbt och med verkligt engagemang.

2.1.3. Kommittén begär att man skall lägga fast klara målsättningar, bedömningskriterier, lämpliga tidsplaner och kontrollmekanismer som är kopplade till nationella rapporter och utvärderingar. Kvantitativa kriterier skulle kunna grundas på de tre bästa medlemsstaternas genomsnitt och kompletteras med kvalitativa kriterier. Pågående arbete inom kommissionen och Eurostat skulle säkerställa tillförlitliga statistiska indikatorer som på ett riktigt sätt avspeglar den faktiska sysselsättningsgraden.

2.1.4. I enlighet med sitt tidigare yttrande om förtroendepakten föreslår kommittén att man vid toppmötet i Luxemburg skall inrätta en pakt för samordning av tillväxt och sysselsättningspolitik som omfattar dessa målsättningar, på grundval av bedömningskriterier och "en flerårig plan med konkreta åtgärder och en tvingande tidsplan" (), samt styrmedel och kontrollmekanismer som medlemsstaterna förbinder sig att respektera. Detta engagemang på europeisk nivå borde vara ett stöd och ett komplement till medlemsstaternas primära ansvar på nationell nivå.

2.2. Samordning av den ekonomiska och finansiella politiken och socialpolitiken

2.2.1. I de reviderade fördragstexterna specificeras även att de årliga ekonomiska riktlinjerna, som för närvarande är inriktade på monetära och budgetmässiga mål, borde utvidgas till att också omfatta ett bredare socioekonomiskt spektrum vad gäller tillväxt och sysselsättning. Resolutionen från rådet i Amsterdam om tillväxt och sysselsättning avser helt klart denna utvidgning. Nära samarbete mellan och samordning av de olika politikområdena är absolut nödvändigt. I synnerhet rådet med finans- och socialministrarna, kommissionens respektive generaldirektorat, Ekonomisk-politiska kommittén (ett OECD-organ) och den nyligen förstärkta sysselsättningskommittén bör inleda nära samarbete när det gäller att utforma och utarbeta politik och riktlinjer.

2.2.2. Kommittén välkomnar och uppmuntrar detta synsätt och föreslår att toppmötet i Luxemburg skall föregås av ett gemensamt sammanträde för råden med finans- och socialministrarna för att förbereda Europeiska rådets möte i november. Man bör gemensamt diskutera medlemsstaternas fleråriga rapporter om framstegen ("Essen"), som ordförandeskapet i Luxemburg har begärt att man skall leverera tidigare än vanligt, och förbereda riktlinjerna för sysselsättningen och de allmänna ekonomiska riktlinjerna.

2.2.3. Mot bakgrund av detta föreslår kommittén att ett sammanhängande och balanserat förfarande skall utvecklas när det gäller samråd, beslutsfattande och kontroll av tillväxt- och sysselsättningsstrategier där alla berörda aktörers insatser beaktas, och detta bör resultera i riktlinjer för sysselsättningen som kan fastställas av rådet. Kommittén föreslår också, inom ramen för toppmötet, att alla aktörer som nämns i det nya kapitlet om sysselsättningen samlas för att samordna sina insatser till uppföljningen av toppmötets beslut.

2.2.4. Förutom den roll som kommittén har i det nya kapitlet om sysselsättningen när det gäller att rådfrågas om riktlinjer och särskilda åtgärder, skulle man kunna anordna hearingar på bred basis med representanter för alla arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer. Kommittén skulle också kunna hjälpa till med att kontrollera de nationella, regionala och interregionala ekonomiska och sociala rådens och andra liknande organs insatser i Central- och Östeuropa och i Medelhavsområdet. I detta sammanhang hänvisar kommittén till sina erfarenheter när det gäller att kontrollera slutförandet av den inre marknaden (Observationsgruppen för den inre marknaden, OIM) ().

2.3. Arbetsmarknadens parters och andra intresseorganisationers viktiga roll

2.3.1. Det är uppenbart att arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer har en viktig roll när det gäller den nationella tillväxt- och sysselsättningspolitiken. Lönernas utveckling är en av de mest centrala faktorerna när det gäller stabil penningpolitik och makroekonomisk politik. Eftersom lönerna till största delen bestäms på decentraliserad nivå genom kollektiva avtal mellan arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, som även handhar allmänna frågor, är deras engagemang när det gäller allmänna målsättningar och deras bidrag till den makroekonomiska politiken av största betydelse. Detta har erkänts och framhållits i Amsterdamresolutionen. I flera medlemsstater visar nya nationella pakter () att de organiserade arbetsgivarnas och arbetstagarnas engagemang sträcker sig utöver deras specifika intressen för att lösa problemen med arbetslösheten. Lokala och regionala pakter har också visat att de kan bidra till att oerhört mycket kreativitet frigörs, och dessa pakter stöds av aktörerna på den lokala och regionala nivån. Tidigare har kommittén betonat att "målet med det breda samarbetet bakom de regionala allianserna är att mobilisera alla lokala förmågor och resurser för en bättre samordning av insatserna för sysselsättningen" ().

2.3.2. Vid toppmötet i Amsterdam uppmanade man arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer att sluta kollektiva avtal även på europeisk nivå. Framgången med EMU och med att bygga upp en samordnad europeisk makroekonomisk politik beror till stor del på deras samarbete. I och med det nyligen slutna europeiska ramavtalet när det gäller deltidsarbete som grundas på förfaranden i Maastrichtfördragets protokoll om socialpolitik bevisade parterna inom den europeiska sociala dialogen återigen att de hade kapacitet och var villiga att sluta bindande avtal med positiva effekter för sysselsättningen. Sådana avtal har också helt nyligen arbetats fram på sektorsnivå, till exempel inom jordbruks- och renhållningssektorerna ().

2.3.3. Kommittén ser positivt på den roll som Europeiska rådets möte i Amsterdam tillskriver arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer samt anmodan att "de vid sina diskussioner försöker sträva efter att hålla en balans mellan arbetsmarknadens anpassningsmöjligheter och social trygghet, för att på så sätt kunna främja möjligheten till anställning". Kommittén uppmanar kommissionen att ytterligare utveckla och stödja den sociala dialogen på europeisk nivå och sektorsnivå i den mån som gemenskapspolitiken har direkta effekter på dessa sektorers framtida utveckling. Kommissionen bör underlätta för arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer att delta i genomförandet av den europeiska tillväxt- och sysselsättnings som skall utvecklas. Det är viktigt att förbättra den sociala dialogen i sektorer och branscher där små och medelstora företag dominerar och att samverka med de små och medelstora företagens organisationer på europeisk nivå, eftersom de små och medelstora företagen har en viktig roll när det gäller att skapa arbete.

2.3.4. Erfarenheter i medlemsstaterna har visat att det är viktigt att engagera alla berörda socioekonomiska aktörer när det gäller att utveckla sysselsättningsstrategier på olika nivåer. Nya idéer som till exempel grundas på erfarenheter från sociala aktionsgrupper, kvinnoorganisationer och ungdomsorganisationer, till exempel det irländska "Partnerskap 2000", ett avtal om integrering, sysselsättning och konkurrenskraft, och på resultat från dialogerna mellan producenter och konsumenter, industri och miljöorganisationer skulle kunna tillföras denna process som går ut på att definiera relevanta initiativ och åtgärder inom sysselsättningsområdet. Behovet av medborgarnas engagemang när det gäller att utveckla en ny hållbar utvecklingsmodell betonades redan i Delors vitbok (). Kommittén har särskilt pekat på att det är viktigt att socioekonomiska organisationer och offentlig förvaltning deltar i lokala sysselsättningsinitiativ (). Man välkomnar också uppmaningen från Europeiska rådet i Amsterdam att "alla sociala och ekonomiska aktörer ... helt och hållet skall ta sitt ansvar inom sina respektive verksamhetsområden" ().

2.4. Sektoriella tillväxt- och sysselsättningsstrategier

2.4.1. Arbeten skapas inte genom politiska påbud, utan i små och stora företag. En verklig dialog mellan företagsledning och arbetskraft främjar en balanserad beslutsprocess när det gäller kontinuitet i arbetet och skapande av arbetstillfällen för enskilda arbetssökande. Europeiska företagsråd kan ha en stödjande roll i de företag som verkar på transnationell nivå under förutsättning att dessa råd får riktig information och rådfrågas i rätt tid. På lokal nivå är arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer engagerade i områdesspecifika pakter och sysselsättningsinitiativ tillsammans med offentliga myndigheter och socioekonomiska grupperingar som sysslar med att återinföra arbetslösa på arbetsmarknaden och att främja en ny utvecklingsmodell.

2.4.2. En minst lika betydelsefull nivå - men anmärkningsvärt undervärderad - när det gäller den konkreta sysselsättningspolitiken är näringslivets sektorer och branscher. Särskilt på denna nivå borde arbetslivets båda sidor gå samman om att utveckla effektiva ramstrategier - tillsammans med de behöriga myndigheterna - som kan bindas samman med kollektiva avtal om löner, arbetstid och flexibilitet. För några av dessa sektorer och branscher ökar den europeiska nivåns betydelse på grund av produktionens och marknadernas gränsöverskridande karaktär och/eller på grund av den europeiska politikens och förordningarnas direkta inflytande över deras verksamhet. Inom alltför många viktiga sektorer är dialogen på europeisk nivå obefintlig eller underutvecklad och någon gemensam ansträngning tillsammans med kommissionen för att utforma sådan politik finns inte. Kommittén uppmanar kommissionen att främja utveckling av områdesspecifika ramstrategier för sektorer och branscher när det gäller tillväxt och sysselsättning som innebär en satsning på samarbete och engagemang från aktörerna på arbetslivets båda sidor.

2.4.3. När det gäller de internationella sektorerna skulle detta kunna innebära samordnade europeiska åtgärder för att dra nytta av stordriftsfördelar och hindra sådan konkurrens mellan medlemsstaterna som leder till förlust av arbetstillfällen och i slutändan försvagar den europeiska ställningen på den globala marknaden. Kommissionen skulle kunna stimulera forskning och utveckling, innovationer, nya teknologier och - framför allt - utveckling av mänskliga resurser med tanke på att en framtidsinriktad tillväxtstrategi till stor del kommer att vara beroende av utbildad och motiverad arbetskraft ().

2.4.4. Lokalt baserade branscher som inte konkurrerar över gränserna och ofta består av små och medelstora företag och mikroföretag med många möjligheter till arbete för den stora skaran lågutbildade arbetslösa (till exempel när det gäller personliga tjänster) påverkas också speciellt av den europeiska politiken och förordningarna. Om denna politik inte utvärderas på ett riktigt sätt kan den motverka sitt eget syfte när det gäller att skapa arbetstillfällen (se exempelvis punkt 3.6). Därför välkomnar kommittén att man, som ett resultat av Amsterdamtoppmötet, inrättar en särskild arbetsgrupp för små och medelstora företag, och kommittén hoppas att man inom denna grupp kommer att uppmärksamma sådan politik som eventuellt kan ha motverkande effekter samt aspekterna på de mänskliga resurserna och förhållandet mellan arbetsmarknadens parter när det gäller att förbättra tillväxten och möjligheterna att skapa arbetstillfällen inom de små och medelstora företagen. Ekonomiska och sociala kommittén skulle å sin sida kunna anordna hearingar för aktörer inom dessa sektorer för att undersöka utvecklingshindren och föreslå förbättringsåtgärder.

2.4.5. Den offentliga sektorn bör också omnämnas här. Samtidigt som denna sektor begränsas av EMU:s konvergenskriterier får man inte glömma de sysselsättningsmöjligheter och kvalitativa effekter som en väl fungerande offentlig sektor har. En social dialog med avseende på sysselsättningstrenderna på nationell och europeisk nivå är nödvändig för den offentliga sektorn och dess olika delar.

2.4.6. Kommittén rekommenderar att Europeiska rådet ger kommissionen i uppdrag att - i nära samarbete med de viktigaste parterna och intresseorganisationerna i näringsliv och samhälle - utarbeta sektorsspecifika tillväxt- och sysselsättningsstrategier. Vid utformningen av dessa planer skulle pilotprojekt kunna ha en viktig roll, och de kan sättas igång omedelbart i specifika sektorer.

2.5. Benchmarking och bästa praxis

2.5.1. I aktuella diskussioner och kommissionsdokument () har benchmarking lyfts fram som ett effektivt sätt att förbättra den europeiska industrins konkurrenskraft och prestationsförmåga. Benchmarking erbjuder också stora möjligheter som en metod för att förbättra sysselsättningsgraden.

2.5.2. Kommittén förordar att procedurer för benchmarking och motsvarande pilotprojekt både inom sektorsspecifika handlingsprogram och inom särskilda politikområden borde inarbetas i den samordnade tillväxt- och sysselsättningsstrategi som skall utvecklas vid toppmötet i Luxemburg och inom de framtida riktlinjerna för sysselsättningen. Möjligheten till överföring av bästa praxis med hänsyn tagen till nationella sedvänjor borde omfatta arbetslivskultur, arbetsetik, yrkesutbildning och livslång utveckling av färdigheter. Europeiska samverkansprojekt, med särskild inriktning på ungdomar, kunde vara särskilt användbara.

2.6. Kontrollstation för inverkan på sysselsättningen

2.6.1. Inverkan på sysselsättningen borde utgöra ett centralt element i varje policybeslut som tas inom Europeiska unionen, såsom det anges i artikel 3.2 i den nya avdelningen om sysselsättning (). Förutom särskilda riktade åtgärder som skall vidtas inom ramen för en strategi för tillväxt och sysselsättning, bör medvetenheten om andra politikområdens och åtgärders inverkan på sysselsättningen ges en framträdande plats i det slutliga beslutsfattandet.

2.6.2. Kommittén föreslår att kommissionen i varje förslag till beslut på europeisk nivå tar in en kontrollstation om inverkan på sysselsättningen som skulle informera beslutsfattarna om de direkta och indirekta effekterna på jobben av de föreslagna åtgärderna, så att de kan ta hänsyn till detta när de fattar beslut. Kommittén avser att själv ta in en sådan kontrollstation i ett stående stycke i samtliga yttranden från och med nu, där så är lämpligt.

2.7. Finansiering av initiativ på europeisk nivå för tillväxt och sysselsättning

2.7.1. En samordnad europeisk strategi för sysselsättning avser inte i första hand att skapa nya finansiella resurser på EU-nivå. Europeiska rådet i Amsterdam gjorde detta helt klart. Emellertid ger artikel 5 i avdelningen om sysselsättning en grund för finansiering av stimulansåtgärder, om än begränsade till pilotprojekt och initiativ med blygsam omfattning. Det förefaller minst lika viktigt att rikta om befintliga medel inom EU till att fokusera på tillväxt och sysselsättning.

2.7.2. Kommittén förordar att EU:s budget omvärderas i syfte att stimulera tillväxt och sysselsättning, något som redan föreslagits vad strukturfonderna beträffar. Kommittén förordar också förmånsbehandling av initiativ som tar sikte på att skapa arbetstillfällen samt ökat utrymme för kommissionen och parlamentet att överföra ej använda medel på andra anslagsposter till initiativ för tillväxt och sysselsättning.

3. Särskilda åtgärdsområden

Pakten för samordning av tillväxt- och sysselsättningspolitiken, som föreslås i kapitel 2, borde innehålla både överenskommelser om förfaranden samt beslut på kort sikt att sättas i verket omedelbart. Med hjälp av procedurer för benchmarking och övervakning på medellång sikt kan nya beslut som kräver brådskande åtgärder förberedas. Toppmötet i Luxemburg måste lägga grunden för ett sådant snabbt och välgrundat beslutsfattande.

Ekonomiska och sociala kommittén förordar att följande åtgärdsområden övervägs, med hänvisning till en del tidigare yttranden (se bilaga) och pågående arbete ().

3.1. Den makroekonomiska ramen

3.1.1. De makroekonomiska "benchmarks" som anges i Delors vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" (december 1993), och som kommittén anslutit sig till, borde åter bekräftas och uppdateras. Vitboken underströk betydelsen av att bibehålla en allmän ekonomisk tillväxt om 3 till 3,5 % per år såsom en helt nödvändig förutsättning för att varaktigt minska arbetslösheten. För att kunna vidmakthålla en sådan tillväxttakt, och för att skapa kapitalbasen för de nya arbeten som behövs, erfordrades en gradvis ökning av investeringarnas andel av BNP inom EU från ca 19 % till 23-24 %. Ett sådant resultat skulle göra det möjligt att öka sysselsättningen med ca 1,5 % per år vilket skulle motsvara en nedgång i arbetslösheten med ca 1 % per år, med hänsyn tagen till demografiska faktorer och förändringar i deltagandet i arbetslivet. Alla dessa mål borde nu uppdateras från att avse perioden 1995-2000, som avsågs i vitboken, till att avse perioden från i dag fram till år 2002.

3.1.2. Det är absolut nödvändigt att de ansvariga för de olika delarna av den makroekonomiska politiken beter sig på ett ömsesidigt konsekvent sätt, om Europas ekonomi skall kunna åstadkomma och vidmakthålla de vitboken uppsatta tillväxtmålen. Den pakt för samordning av tillväxt- och sysselsättningspolitiken som kommittén föreslår i punkt 2.1 i detta yttrande borde förverkliga det mandat som gavs i Amsterdam genom att se till att sysselsättningen får ett större utrymme vid samordningen av den ekonomiska politiken. Det kan ske genom att det skapas ett nära samband mellan de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som skall offentliggöras under de första månaderna av 1998 och riktlinjerna för sysselsättningen som kommer att diskuteras redan denna höst. Det är av största betydelse att ett alltigenom integrerat grepp tas, vilket omfattar makroekonomisk politik, strukturpolitik och arbetsmarknadspolitik.

3.1.3. I det framtida EMU-sammanhanget kräver den idealiska blandningen av åtgärder ett mycket nära samspel mellan arbetsmarknadens parter med ansvar för en sund lönebildning, budgetmyndigheterna som har anslutit sig till tillväxt- och sysselsättningspakten och den europeiska centralbanken som kommer att bestämma över penningpolitiken. Således bör penningpolitiken inte enbart inriktas på prisstabilitet (), den bör också understödja gemenskapens allmänna ekonomiska mål såsom de definieras i artikel 2, inklusive "en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, (...) en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd ..." Europeiska centralbanken bör ta tillväxtoch stabilitetspaktens reviderade rubrik på allvar och borde inta en hållning till penningpolitiken som inte är uteslutande inriktad på prisstabilitet.

3.1.4. Förutom en förbättrad, tillväxtorienterad makroekonomisk politik borde åtgärder vidtas för att öka tillväxtens sysselsättningsintensitet. Delors vitbok och slutsatserna från Europeiska rådet i Essen understryker betydelsen av sådana åtgärder, inklusive t.ex. att stimulera skapandet av arbetstillfällen i "nya" arbetsintensiva branscher, såsom personliga tjänster ("services de proximité"). Kommittén förutsätter att kommissionen i sin gemensamma rapport, med utgångspunkt i de fleråriga lägesrapporterna och i medlemsstaternas svar på inbjudan från EU:s ordförande Juncker, kommer att presentera såväl framgångsrika handlingsprogram som förslag till hur de kan främjas samt eventuella åtföljande åtgärder i ett bredare europeiskt sammanhang.

3.1.5. Det makroekonomiska innehållet i denna samordningspakt för tillväxt och sysselsättning bör kompletteras med specifika arbetsmarknadsmålsättningar och politiska insatser till förmån för unga arbetssökande, långtidsarbetslösa och kategorier med svag ställning på arbetsmarknaden. Man kan exempelvis ställa upp målsättningar - vid behov med motsvarande budgettilldelning - för att elever i avslutningsklasser skall komma ut på arbetsmarknaden inom en given period (se punkt 3.4), för att långtidsarbetslösheten skall minska och för införande av rotationssystem för studie- och föräldraledighet med möjligheter att rekrytera ersättare.

3.2. Stimulering av investeringar

3.2.1. Den blandning av makroekonomiska åtgärder som beskrivs i 3.1 borde leda till den ökning i investeringarna som vitboken satt upp som mål. En högre investeringstakt borde vidare kunna främjas genom särskilda handlingsprogram och stimulansåtgärder. Benchmarking och utvärdering av bästa praxis på europeisk nivå kunde också tjäna som stöd för de nationella åtgärderna inom detta område.

3.2.2. I det europeiska sammanhanget finns värdefulla instrument tillgängliga i form av Europeiska investeringsbankens och Europeiska investeringsfondens aktiviteter. Toppmötet i Amsterdam uppmanade EIB att intensifiera sin verksamhet inom sådana områden som stora infrastrukturprojekt, finansieringen av teknisk förnyelse via småföretagen och inom de nya områdena utbildning, hälsa och stadsmiljö. Investeringar på dessa arbetsintensiva områden kan bidra avsevärt till att skapa arbetstillfällen. Kommittén välkomnar denna utvidgning av verksamheten och EIB:s ökade stöd för samverkansprojekt mellan de offentliga och privata sektorerna, inom vilka privat kapital mobiliseras för att finansiera infrastruktur.

3.2.3. I enlighet med tidigare yttranden () ser kommittén med särskild välvilja på den aktiva inställning EIB visat i förhållande till småföretagen. Många små och medelstora företag samt mikroföretag har en utvecklingspotential på de europeiska och internationella marknaderna som hittills nästan inte har utnyttjats alls i brist på tillräckliga finansiella resurser och kvalificerad personal. EIB har utarbetat ett eget program för uppföljning av Amsterdam ("Amsterdam Special Action Programme") i vilket det finns en särskild öppning avsedd för nytt riskkapital för teknikföretag och små och medelstora företag med hög tillväxt. I detta sammanhang avser Europeiska investeringsfonden och EIB att skapa en ny lånemöjlighet för europeisk teknologi (European Technology Facility) i syfte att förse småföretag med riskkapital. Att stimulera och starta nya företag, särskilt mikroföretag, inom framtidsinriktade branscher samt att locka privat kapital till samverkansprojekt mellan det offentliga och det privata borde uppmuntras. Om det behövs borde mandatet för EIB/EIF utvidgas och/eller anpassas i syfte att ge dem ett så stort manöverutrymme som möjligt i operativt och budgetmässigt hänseende för att kunna bidra till skapandet av arbetstillfällen. En mer generell europeisk näringspolitik med syftet att väcka liv i denna utvecklingspotential skulle kunna omfatta följande komponenter: europeiska nätverk för riskkapitalföretag, fondbörser som är öppna för små och medelstora företag, stödinstrument för samriskföretag inom Europeiska unionen, gemenskapsprogram för FoU inriktade på små och medelstora företag, samt undanröjande av hinder för nationella nätverk som skall bedöma och sprida innovationer.

3.2.4. Strukturfondernas roll när det gäller att främja sysselsättningen utgjorde ett centralt tema i Santers förtroendepakt. Kommittén har redan talat för en radikal omorganisation av fonderna till förmån för "varaktiga, ytterligare arbeten" (). Därför välkomnar vi uppmaningen att förstärka och rikta om fondernas bidrag till sysselsättnings- och arbetsskapande samt förordar en närmare utvärdering av deras inverkan på sysselsättningen. Toppmötet i Luxemburg borde få del av en lägesrapport som också kunde bli föremål för bred debatt.

3.3. Stimulering av pakter mellan och med arbetsmarknadens parter

3.3.1. Pakter på nationell, regional och sektors- (eller bransch-) nivå mellan arbetsmarknadens parter och myndigheter inom ramen för deras respektive befogenheter borde uppmuntras. I sådana pakter kan åtaganden från myndigheter om beskattning, lagstiftning, utbildning m.m. kopplas till åtaganden från arbetsmarknadens parter om återhållsamhet i lönekrav, minskning och omorganisation av arbetstiden, jämkning av ansvar för arbete och familj, utbildning samt flexibilitets- och säkerhetsbetonade frågor som ny reglering av så kallat atypiskt arbete, tidsbegränsat arbete, anställningens upphörande samt motsvarande översyn av socialförsäkrings- och pensionssystem.

3.3.2. Den särskilda tonvikt som Luxemburgs ordförandeskap lagt vid samspelet mellan arbetsmarknadens parter borde också leda till stimulansåtgärder (t.ex. pilotprojekt understödda av kommissionen), procedurer för benchmarking och en ytterligare förstärkning av den sociala dialogen på europeisk nivå med ett fullvärdigt deltagande av alla berörda parter, såväl mellan sektorer som på sektors- och branschnivå.

3.4. Aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder

3.4.1. Inriktningen, som kommit till uttryck i Delors vitbok och vid toppmötet i Essen, som innebär att byta fokus från passiva inkomstersättande åtgärder till aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder i syfte att uppmuntra deltagande på arbetsmarknaden borde fullföljas med kraft. Kommittén välkomnar det stöd som denna inriktning fick vid Europeiska rådet i Amsterdam och utgår ifrån att kommissionen kommer att kunna registrera nya framsteg i detta avseende i den gemensamma rapport man skall ge ut inom kort. Essen-proceduren, som redan innehåller grunden för benchmarking, borde breddas och förstärkas genom att man riktar in sig på klara målsättningar på kort och medellång sikt samt på specifika mål och målgrupper.

3.4.2. I enlighet med Delors vitbok och beslutet vid toppmötet i Madrid () om att se till att alla unga människor får reellt tillträde till ett arbete (genom åtgärder inom utbildning och arbetserfarenhet), vore det ett både tilltalande och lovande åtagande att som målsättning ha en garanti på europeisk nivå för alla ungdomar att de inom ett år efter att ha slutat skolan får tillträde till ett arbete, till arbetslivserfarenhet eller till endera grundutbildning eller vidareutbildning.

3.5. Grund- och yrkesutbildning

3.5.1. Eftersom kunskap och teknologi är avgörande för tillväxt och konkurrenskraft, är arbetskraftens utbildning och fortbildning av största betydelse.

3.5.2. Mer preciserade kvantitativa och kvalitativa mål borde sättas upp med hjälp av benchmarking. Vad utbildningens innehåll och nivå beträffar är det angeläget att dessa kontinuerligt anpassas till ändrade krav, att den allmänna utbildningen ges en klarare inriktning på kompetens för anställning samt att det livslånga lärandet uppmuntras.

3.5.3. Utbytesprogram (inklusive program över gränserna) som ger unga studenter och praktikanter bredare erfarenhet i fråga om olika kulturer och typer av företagsledning rekommenderas. Särskilda incitament och utbildning för eget företagande rekommenderas också.

3.5.4. Mer ambitiösa mål bör motsvaras av ökade ekonomiska investeringar. Ett kriterium för hur offentliga utgifter inom grund- och yrkesutbildning används och en särskild norm för återkommande fortbildning och utbildning av vuxna skulle kunna spela en positiv roll härvidlag.

3.5.5. Kommittén hyser viss oro för att det kan finnas en spänning mellan att å ena sidan uppnå sådana mål och å andra sidan iaktta de begränsningar som finns för de offentliga utgifterna, med bl.a. kopplingen till konvergenskriterierna för EMU. Kommittén uppmanar därför budgetmyndigheterna att ge hög prioritet åt utbildning och yrkesträning samt att, i enlighet med slutsatserna från toppmötet i Florens, vidta "en selektiv omstrukturering av utgifterna i syfte att uppmuntra osynliga investeringar i humankapital ... som ger prioritet åt aktiva arbetsmarknadsåtgärder ...".

3.6. Skattepolitik

3.6.1. Den europeiska skattepolitiken borde omvärderas i ljuset av dess inverkan på sysselsättningen. Kommissionens rapporter från 1996 om beskattningen i Europeiska unionen () innebar en början till analys av utvecklingen inom de 15 medlemsstaterna, vilken visar att beskattningen av arbete ökat medan skattebördan på andra produktionsfaktorer (kapital) som helhet minskat. Både kommissionen och kommittén () har yrkat på lindrad beskattning av arbetskostnader. I detta sammanhang kunde man, såsom föreslås i vitboken, ange som mål att flytta över skattebördan från arbete till kapital i en takt av minst en procent av BNP per år. Sådana alternativa pålagor borde inte motverka sysselsättningsmålet och "skulle huvudsakligen bestå av avgifter på knappa naturresurser och på energi - i syfte att stärka skyddet för miljön - samt, där så är lämpligt, skatter på konsumtion och kapital" ().

3.6.2. En samordnad europeisk strategi behövs för att minska de indirekta lönekostnaderna för arbete. Den ytterligare samordning på EU/EES-nivå som föreslagits av kommittén innefattar överenskommelser om en harmonisering av bolagsskattesatsen och skattebasen (). Det nyligen avhållna informella mötet med Ekofin-rådet (13 september) gav i uppdrag åt kommissionär Mario Monti och hans expertgrupp på hög nivå () att dels till Ekofin-rådet i oktober lägga fram en uppförandekodex om bl.a. bolagsbeskattning i syfte att begränsa skadlig skattekonkurrens mellan medlemsstaterna på detta område, dels fortsätta arbetet med förslag om en balanserad utveckling av beskattningen i medlemsstaterna, utan negativ inverkan på sysselsättningen.

3.6.3. Kommittén riktar en enträgen uppmaning till toppmötet om sysselsättning att ägna stor uppmärksamhet åt beskattning och att göra ett generellt åtagande i riktning mot en större samordning och harmonisering av skattepolitiken. Utgångspunkten härvidlag skulle vara ett nytt mandat för Montis expertgrupp att utarbeta förslag utifrån ett perspektiv som gynnar tillväxt och sysselsättning.

3.6.4. Kommittén föreslår i fråga om momssatser, där det redan föreligger en harmonisering. Att större utrymme ges för en differentiering till förmån för låga satser eller nollsatser för arbetsintensiva varor och tjänster som erbjuder stora möjligheter till arbetstillfällen. Ett beslut på kort sikt som toppmötet i Luxemburg skulle kunna fatta vore att ge medlemsstaterna större manöverutrymme. I den pågående debatten om det slutgiltiga europeiska momssystemet är det även här nödvändigt att göra en övergripande bedömning med utgångspunkt från sysselsättningsperspektivet ().

Bryssel den 1 oktober 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 236, 2.8.1997, s. 3.

() Mellan 1975 och 1997 steg arbetslösheten inom EU från 5 till 18 miljoner och från 3 % till 11 %. Ökningen av antalet kvinnor på arbetsmarknaden har inte vägt upp antalet förlorade arbetstillfällen för män. 20 % av ungdomarna går utan jobb. Massarbetslöshet och demografiska trender pekar på en alarmerande, ständigt ökande och ohållbart stor andel pensionärer i förhållande till den aktiva arbetskraften.

() ESK:s yttrande om en "Förtroendepakt för sysselsättningen", EGT C 56, 24.2.1997.

() Se ESK:s yttrande om "Förtroendepakt för sysselsättningen", EGT C 56, 24.2.1997.

() Inom OIM har man lagt tonvikten på följande tre punkter:

- Att skapa ett informationsnätverk genom att samla information från medlemmar, deras organisationer och den inre marknadens alla andra "användare" och överföra denna information till de berörda beslutsfattarna inom EU.

- Att utarbeta undersökande rapporter i utvalda ämnen vanligtvis genom att anordna utfrågningar med de aktörer som direkt berörs av de aktuella problemen.

- Att utarbeta yttranden om kommissionens årliga eller halvårsvisa rapporter om situationen på den inre marknaden.

() Sådana pakter finns exempelvis i Italien, Spanien, Irland, Nederländerna och Portugal och kommer att sammanfattas i ESK:s uppföljningsdokument om detta yttrande.

() EGT C 56, 24.2.1997.

() Avtalet mellan European free associations/Europeiska fackliga samorganisationen och Groupe "employeurs" des organisations professionnelles agricoles de la CE/Comité des organisations professionnelles agricoles de la CEE av den 24 juli 1997. Senis promemoria - Eurofiet om nya sysselsättningsmöjligheter av den 21 oktober 1996.

() Kapitel 10.

() Europeiska rådets resolution om tillväxt och sysselsättning, Amsterdam den 16 juni 1997, EGT C 236, 2.8.1997, s. 3 punkt 1 sista stycket.

() De olika rapporterna från den rådgivande gruppen om konkurrenskraften ("Ciampi") och den nyligen publicerade "Grönbok - Ett partnerskap för en ny arbetsorganisation" (dok. KOM(97) 128 slutlig) är exempel på detta.

() Se t.ex. dok. KOM(96) 463 slutlig och dok. KOM(97) 153 slutlig och motsvarande yttranden från ESK; EGT C 296, 29.9.1997.

() "Målet att uppnå en hög sysselsättningsnivå skall beaktas när gemenskapens politik och verksamhet utformas och genomförs."

() EGT C 287, 22.9.1997 och pågående arbete om socialpolitik och samhällsekonomisk styrka.

() Vilket föreskrivs i fördragets artikel 105.

() Till exempel ESK:s yttrande över "förtroendepakten", EGT C 56, 24.2.1997.

() EGT C 56, 24.2.1997.

() Engelsk version ej tillgänglig vid tiden för tryckning.

() Beskattningen inom Europeiska unionen, SEK(96) 487 slutlig, och rapport om skattesystemens utveckling, dok. KOM(96) 546 slutlig.

() EGT C 296, 29.9.1997.

() Vitboken, kapitel 9 sid 153.

() Vid det informella Ekofin-mötet i Verona den 13 april 1996 kom finansministrarna överens om att en sk högnivågrupp skulle sammankallas för att under kommissionens samordnande ledning behandla frågor som tagits upp i kommissionens dokument "Beskattningen i Europeiska unionen" SEK(96) 487 slutlig.