98/0108 (CNS) Förslag till RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr . . .

av den . . .

om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (98/C 170/02)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 42 och 43 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag, och

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

Syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken är att uppnå de mål som anges i artikel 39 i fördraget, med hänsyn tagen till marknadssituationen.

För att säkerställa en bättre balans på marknaden infördes ett nytt stödsystem genom rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (1).

Efter 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken har balansen på marknaden förbättrats avsevärt.

Arealuttag enligt det stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor, som infördes 1992 samtidigt som interventionspriset sänktes, har bidragit till att produktionen har kunnat hållas under kontroll, medan ökad priskonkurrens har medfört att betydande extra spannmålskvantiteter har använts på hemmamarknaden, huvudsakligen till foder.

Stödet enligt det system som infördes 1992 bör behållas, dock med hänsyn till utvecklingen på marknaden och den erfarenhet som gjorts vid tillämpningen av det nuvarande systemet.

I reformeringen av stödsystemet måste gemenskapens internationella förpliktelser tas i beaktande.

Det bästa sättet att uppnå balans på marknaden är att närma gemenskapens spannmålspriser till världsmarknadspriserna och att bevilja ersättning för icke-grödspecifika arealer.

Arealersättningen bör granskas om marknadsvillkoren skiljer sig från dem som för närvarande förutses.

De arealer som berättigar till detta stöd bör begränsas till arealer med jordbruksgrödor eller tidigare offentligt finansierade uttag av arealer.

När den sammanlagda areal, för vilken ansökan om ersättning görs enligt systemet, överskrider basarealen bör en minskning ske av den stödberättigande arealen per jordbruksföretag för att säkerställa balansen på marknaden.

Arealersättningen bör avspegla de särskilda strukturella särdrag som påverkar avkastningen och det bör överlåtas åt medlemsstaterna att utarbeta regionaliseringsplaner baserade på objektiva kriterier. I regionaliseringsplanerna bör enhetliga mått för genomsnittsavkastning fastställas. Planerna måste överensstämma med genomsnittsavkastningen i de enskilda regionerna under en given period, med hänsyn till strukturella skillnader mellan produktionsregionerna. Ett särskilt förfarande bör fastställas för granskningen av dessa planer på gemenskapsnivå.

En differentiering av avkastning kan tillåtas beträffande bevattnade och icke-bevattnade arealer, under förutsättning att en separat basareal upprättas för bevattnade grödor och att detta inte innebär någon utvidgning av den totala basarealen.

För beräkningen av arealersättningen, bör ett grundbelopp per ton multipliceras med den genomsnittsavkastning av spannmål som fastställts för regionen.

En enda arealersättning bör fastställas för jordbruksgrödor. Grundbeloppen per ton bör ökas med beaktande av sänkningen av interventionspriset för spannmål. Gröd-specifika utbetalningar för olje- och linfrö bör avskaffas. Ett särskilt stöd bör upprättas för proteingrödor för att bevara deras konkurrenskraft gentemot spannmålen.

En särskild ordning för durumvete bör upprättas som garanterar en nivå på durumveteproduktionen som är tillräcklig för att försörja användarindustrin samtidigt som hänsyn tas till principen om kontroll över budgetutgifterna. Detta mål kan uppnås genom att det för varje berörd medlemsstat införs ett tillägg som begränsas till en maximal areal för durumvete. Ett eventuellt överskridande av dessa arealer bör medföra en justering av inlämnade ansökningar.

I vissa medlemsstater finns det dessutom en väl etablerad produktion av durumvete i regioner utanför de traditionella produktionsområdena. Det är önskvärt att en viss produktionsnivå bevaras i dessa regioner genom att ett särskilt stöd beviljas.

För att vara berättigade till arealersättningen, bör producenterna ta en förutbestämd procentuell andel av sin brukade areal ur produktion. Den mark som tas ur produktion skall skötas på ett sådant sätt att vissa minimikrav ur miljöhänseende uppfylls. Arealuttag bör också vara stödberättigande för annan produktion än livsmedel, förutsatt att effektiva kontrollsystem kan tillämpas.

Under rädande marknadssituation bör kravet på uttag fastställas till 0 %. Andelen bör prövas på nytt så att hänsyn kan tas till produktions- och marknadsutvecklingen.

Ett åtagande att ta jordsbruksmark ur produktion bör medföra skälig ersättning. Ersättningen bör motsvara arealersättningen för andra jordbruksgrödor än proteingrödor.

Inget krav på uttag av mark bör ställas på små producenter vars ansökan om arealersättning ligger under en viss nivå. Denna nivå bör fastställas.

För frivilliga uttag bör grundläggande villkor fastställas på gemenskapsnivå.

Arealersättningen bör betalas ut en gång om året för en viss areal. Arealer som inte odlats omedelbart före ikrafträdandet av det system som upprättas genom förordning (EEG) nr 1765/92 bör inte berättiga till ersättning. Med hänsyn till vissa särskilda förhållanden där bestämmelserna är alltför restriktiva måste undantag från denna artikel tillåtas som bör förvaltas av medlemsstaterna.

Det är nödvändigt att fastställa vissa villkor för ansökan om arealersättning och att närmare ange när producenterna skall betalas.

Datum för utbetalning bör fastställas för att garantera en jämn fördelning av försäljningen av jordbruksgrödor under regleringsåret.

Dagarna för sådd bör anpassas till naturvillkoren i de olika produktionsområdena.

Medlemsstaternas utgifter till följd av de skyldigheter som tillämpningen av denna förordning medför bör finansieras av gemenskapen i enlighet med artiklarna 1 och 2 i rådets förordning (EEG) nr . . . ./. . om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Det är nödvändigt att fastställa övergångsåtgärder och att ge kommissionen möjlighet att om nödvändigt beslutta om ytterligare övergångsåtgärder.

Anpassningarna av stödsystemet för jordbruksgrödor bör införas från och med regleringsåret 2000/2001.

Mot bakgrund av de aktuella anpassningarna av det gällande stödsystemet och av tidigare ändringar, bör, för tydlighetens skull, förordning (EEG) nr 1765/92 ersättas med en ny förordning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1

(1) Genom denna förordning upprättas ett system med arealersättning till producenter av jordbruksgrödor.

(2) I denna förordning

- omfattas regleringsåret perioden 1 juli-30 juni,

- avses med "jordbruksgrödor" de produkter som förtecknas i bilaga I.

KAPITEL I Arealersättning

Artikel 2

(1) Gemenskapens producenter av jordbruksgrödor får ansöka om arealersättning enligt de villkor som fastställs i detta kapitel.

(2) Arealersättningen skall fastställas per hektar och differentieras regionalt.

Arealersättningen skall beviljas för den areal där jordbruksgrödor odlas eller som tas ur produktion i enlighet med artikel 6, och som inte överstiger en regional basareal. Denna fastställs som det genomsnittliga antal hektar inom en region där jordbruksgrödor odlas eller, i tillämpliga fall, som låg i träda enligt ett offentligt finansierat program under 1989, 1990 och 1991. Med en region avses i detta sammanhang en medlemsstat eller en region inom en medlemsstat, alltefter den berörda medlemsstatens eget val.

(3) Producenter som ansöker om arealersättning är skyldiga att ta en del av den areal som deras jordbruksföretag omfattar ur produktion och skall få ersättning för detta åtagande.

(4) När den sammanlagda areal för vilken ansökan om ersättning görs enligt programmet för producenter av jordbruksgrödor, inklusive det uttag av mark som föreskrivs enligt detta program, överskrider basarealen skall den stödberättigande arealen per jordbrukare minskas proportionellt, för all ersättning som beviljats enligt detta kapitel i regionen i fråga under samma regleringsår.

Arealer som inte är föremål för en ansökan om ersättning enligt denna förordning, men som ligger till grund för en ansökan om stöd enligt förordning (EG) nr . . . ./. ., skall beaktas i beräkningen av de arealer som avses i ansökan om ersättning.

Artikel 3

(1) För att fastställa den genomsnittsavkastning som skall användas vid beräkning av arealersättningen skall varje medlemsstat upprätta en regionaliseringsplan med relevanta objektiva kriterier för fastställandet av enskilda produktionsregioner för att uppnå specifika homogena områden.

Medlemsstaterna skall ta hänsyn till särskilda förhållanden vid upprättandet av regionaliseringsplanerna. De kan i synnerhet anpassa genomsnittsavkastningen till eventuella strukturella skillnader mellan produktionsregionerna.

Medlemsstaterna kan i sina regionaliseringsplaner fastställa olika avkastning för bevattnad ock icke-bevattnad mark. I så fall skall medlemsstaterna upprätta en separat basareal för arealer med bevattnade grödor.

Den bevattnade basarealen skall motsvara genomsnittet för bevattnade arealer under åren 1989 till 1991 för skörd av jordbruksgrödor, inklusive de ökningar som gjorts enligt artikel 3.1 fjärde stycket sista meningen i förordning (EEG) nr 1765/92. Upprättandet av den bevattnade basarealen får inte leda till en ökning av den sammanlagda basarealen i den berörda medlemsstaten. Om denna basareal överskrids skall artikel 2.4 tillämpas.

Regionaliseringsplanen skall under alla omständigheter säkerställa att genomsnittsavkastningen beaktas för den berörda medlemsstaten som fastställts för perioden i enlighet med de kriterier som avses i punkt 2.

(2) För varje produktionsregion skall medlemsstaten lämna närmare upplysningar om arealer med och avkastning för jordbruksgrödor i regionen under femårsperioden 1986/87-1990/91. Genomsnittsavkastningen för spannmål skall beräknas separat för varje region, varvid året med den högsta och året med den lägsta avkastningen utesluts.

Detta åtagande får dock när det gäller portugisisk spannmål fullgöras genom att de upplysningar lämnas som lämnats med stöd av rådets förordning (EEG) nr 3653/90 av den 11 december 1990 om fastställande av övergångsbestämmelser för den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål och ris i Portugal (2), och när det gäller de fem nya tyska delstaterna, genom angivande av den genomsnittsavkastning som gäller för de andra tyska delstaterna.

Om en medlemsstat beslutar att behandla bevattnade arealer separat i förhållande till icke-bevattnade arealer, skall motsvarande genomsnittsavkastning, som inte skall ändras, anges särskilt för båda dessa arealkategorier.

(3) Medlemsstaterna skall lämna in sin regionaliseringsplan till kommissionen senast den 1 augusti 1999 tillsammans med all nödvändig bakgrundsdokumentation. För att fullgöra detta åtagande får de hänvisa till den regionaliseringsplan de lämnade till kommissionen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 1765/92.

(4) Kommissionen skall granska de regionaliseringsplaner som medlemsstaterna lämnar in och säkerställa att varje plan baseras på relevanta och objektiva kriterier och att den överensstämmer med tillgängliga upplysningar om tidigare år. Kommissionen får invända mot planer som inte är förenliga med ovannämnda kriterier, särskilt vad avser en medlemsstats genomsnittsavkastning. I så fall skall medlemsstaten justera planen efter samråd med kommissionen.

(5) Regionaliseringsplanen får ändras av den berörda medlemsstaten på begäran av kommissionen eller på medlemsstatens eget initiativ enligt det förfarande som anges i punkt 1-4.

(6) Om en medlemsstat i enlighet med punkt 1 väljer att upprätta produktionsregioner vars gränser inte motsvarar gränserna för de regionala basarealerna, skall den förelägga kommissionen en sammanfattning av alla ansökningar om ersättning och de avkastningar som är knutna till dessa. Om det av dessa uppgifter framgår, att den genomsnittsavkastning som följer av regionaliseringsplanen för 1993, eller i fall med nya medlemsstater, genomsnittsavkastningen som följer av planen för 1995 överskrids i en medlemsstat, skall all ersättning som skall göras i den medlemsstaten under följande regleringsår sänkas i proportion till det konstaterade överskottet. Denna bestämmelse skall emellertid inte tillämpas om den kvantitet för vilken ansökningarna gjordes, uttryckt i ton spannmål, inte överskrider den kvantitet som utgörs av produkten av medlemsstatens samtliga basarealer och ovannämnda genomsnittsavkastning.

Medlemsstaterna kan välja att få konstaterat eventuella överskridanden av genomsnittsavkastningen för varje basareal. I sådana fall skall bestämmelserna i denna punkt tillämpas på den ersättning som skall betalas ut för varje berörd basareal.

Artikel 4

(1) Arealersättningen skall beräknas genom att grundbeloppet per ton multipliceras med den genomsnittsavkastning som fastställs i regionaliseringsplanen för den berörda regionen.

(2) Grundbeloppet per ton fastställs till:

- 72,5 ecu för proteingrödor och

- 66 ecu för andra jordbruksgrödor.

Artikel 5

Ett tillägg till arealersättningen på 344,5 ecu per hektar skall betalas ut för den areal där durumvete odlas i de traditionella produktionsområden som förtecknas i bilaga II, inom de gränser som fastställs i bilaga III.

Om summan av de arealer, för vilka det ansökts om ett tillägg till arealersättningen under ett regleringsår överstiger ovan angivna gräns, skall den areal per producent för vilken tillägget får betalas ut sänkas i proportion därtill.

Medlemsstaterna får, med iakttagande av de gränser som fastställs för en medlemsstat i bilaga III, fördela de arealer som anges i nämnda bilaga mellan de produktionsområden som definieras i bilaga II, eller, i förekommande fall, i nivå med det produktionsområde som avses i artikel 3, efter vilken omfattning odlingen av durumvete haft under perioden 1993 till 1997. Om summan av de arealer, för vilka det inom ett produktionsområde har ansökts om ett tillägg till arealersättningen under ett regleringsår överskrider motsvarande regionala gräns, skall den areal per producent till vilken tillägget får betalas minskas proportionellt. Denna minskning skall genomföras sedan det inom en medlemsstat har skett en överföring av arealer från regioner som inte har nått upp till gränsen för sin region till regioner som har överskridit denna gräns.

I andra områden än de som anges i bilaga II och som har en väl etablerad produktion av durumvete, skall ett särskilt stöd på 138,9 ecu per hektar införas med de begränsningar när det gäller antal hektar som anges i bilaga IV.

Artikel 6

(1) Åtagandet om arealuttag för varje producent som ansöker om arealersättning skall fastställas till en andel av hans areal med de berörda jordbruksgrödorna för vilken en ansökan lämnats in, och som tagits ur produktion, i enlighet med denna förordning.

Åtagandet om arealuttag skall för närvarande vara 0 %.

(2) Medlemsstaterna skall vidta de miljöåtgärder som är lämpliga med hänsyn till den uttagna markens särskilda beskaffenhet.

(3) Den uttagna marken får användas för produktion av material för framställning inom gemenskapen av produkter som inte primärt är avsedda som livsmedel eller djurfoder, förutsatt att effektiva kontrollsystem används.

Medlemsstaterna får bevilja producenter nationellt stöd för att hjälpa dem att täcka kostnaderna för plantering av fleråriga grödor för produktion av biomassa. Stödet får dock inte överstiga räntan på ett lån som skall återbetalas i fem lika stora årliga delbetalningar och som har tagits ut till ett belopp som inte överstiger fem års arealersättningar för marken i fråga.

(4) Ersättningen för åtagandet om uttag av mark skall beräknas som arealersättningen enligt artikel 4.1 och 4.2 andra strecksatsen. När olika avkastningar är fastställda för bevattnad och icke-bevattnad mark, skall de för icke-bevattnad mark tillämpas. För Portugal skall det vid utbetalning av ersättning tas hänsyn till det stöd som beviljats enligt förordning (EEG) nr 3653/90.

(5) Producenter kan beviljas ersättning för uttag när det gäller mark som tagits ur produktion utöver åtagandet. I sådana fall får den uttagna arealen inte överstiga en areal som medlemsstaterna skall fastställa med hänsyn till särskilda situationer och till att en tillräckligt stor del av jordbruksmarken utnyttjas. Den areal som tas ur produktion bör åtminstone utgöra 10 % av arealen med jordbruksgrödor för vilken en ansökan om ersättning lämnats in, och som tagits ur produktion, i enlighet med denna förordning. Ersättningen för uttag får beviljas på flera år, dock högst fem år.

(6) Producenter som ansöker om ersättning för en areal som inte överstiger den areal som behövs för att producera 92 ton spannmål, på grundval av den avkastning som fastställts för deras region, är inte bundna av åtagandet om uttag.

Artikel 7

Ansökningar om ersättning får inte lämnas för mark som den 31 december 1991 utnyttjades för permanent bete, fleråriga grödor, var skogbevuxen eller utnyttjades för andra ändamål än jordbruk.

Medlemsstaterna får, på villkor som skall fastställas, avvika från dessa bestämmelser, under vissa särskilda omständigheter, särskilt för arealer som ingår i omstruktureringsprogram eller för arealer med normal växtföljd för fleråriga jordbruksgrödor med de grödor som finns förtecknade i bilaga I. I sådana fall skall medlemsstaterna vidta åtgärder för att förhindra betydande ökning av den totala stödberättigande jordbruksarealen. Dessa åtgärder kan utgöras av en möjlighet att låta arealer som tidigare var berättigade till kompensation förlora denna rättighet.

Medlemsstaterna får också avvika från bestämmelserna i första stycket under vissa särskilda omständigheter i samband med olika former av offentliga åtgärder, när en jordbrukare på grund av sådana åtgärder börjar odla mark som tidigare inte gav rätt till kompensation för att fortsätta sin normala jordbruksverksamhet, och om den aktuella åtgärden innebär att mark som ursprungligen gav rätt till kompensation inte längre gör detta så att den samlade mängden stödberättigad mark inte ökar betydligt.

Medlemsstaterna kan vidare, i vissa fall som inte omfattas av de två föregående styckena, avvika från det första stycket om de kam förelägga bevis i en plan som lämnas till kommissionen på att den samlade mängden stödberättigad mark är oförändrad.

Artikel 8

(1) Utbetalning skall göras mellan den 1 januari och den 31 mars efter skörden.

(2) För att få rätt till arealersättning skall en producent senast den 31 maj före skörden i fråga, så utsädet och senast den 15 maj lämna in ansökan.

(3) Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att påminna de sökande om att miljölagstiftningen skall iakttas.

Artikel 9

Tillämpningsföreskrifter för detta kapitel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 23 i rådets förordning (EEG) nr 1766/92 (3), särskilt:

- sådana som avser upprättande och förvaltning av basarealer,

- sådana som avser upprättandet av regionaliseringsplaner för produktionen,

- sådana som avser beviljandet av arealersättning,

- sådana föreskrifter som rör den minimiareal som berättigar till ersättning; i dessa föreskrifter skall särskild hänsyn tas till kraven vad avser övervakning och det aktuella programmets önskade effektivitet,

- sådana som för durumvete fastställer berättigandet till tillägget till den ersättning som avses i artikel 5 och kraven för berättigande till det särskilda stöd som avses i den artikeln, och särskilt fastställandet av de regioner som skall beaktas,

- sådana som avser uttag, särskilt de som hänför sig till artikel 6.3; dessa villkor får inbegripa odling av produkter utan ersättning,

- sådana som avser villkoren för tillämpning av artikel 7; dessa villkor skall fastställa under vilka omständigheter artikel 7 kan åsidosättas samt medlemsstaternas plikt att förelägga kommissionens planerade åtgärder för godkännande.

Enligt samma förfarande får kommissionen:

- antingen uppställa vissa villkor för beviljandet av ersättning, som användandet av särskilt utsäde, certifierat utsäde när det gäller durumvete, vissa sorter när det gäller oljefrö, durumvete och linfrö eller ge medlemsstaterna möjlighet att uppställa sådana villkor för beviljandet av ersättning,

- göra det möjligt att ändra de datum som avses i artikel 8.2 för vissa områden där klimatförhållandena gör att de normala tidpunkterna inte kan tillämpas,

- göra det möjligt, med förbehåll för budgetsituationen, att, genom undantag från artikel 8.1, tillåta utbetalningar före den 1 januari i vissa regioner på högst 50 % av arealersättningen och av ersättningen för uttaget under år då extrema klimatförhållandena har medfört en sådan minskning av skördarna att producenterna råkar i svårigheter.

Artikel 10

De åtgärder som anges i detta kapitel skall betraktas som intervention för stabilisering av jordbruksmarknaderna enligt artikel . . . i förordning (EG) nr . . . ./. ..

KAPITEL II Allmänna bestämmelser och övergångsbestämmelser

Artikel 11

Storleken på arealersättningen och på ersättningen för åtagandet om uttag av mark samt den procentuella arealandel som skall tas ur produktion, vilka fastställs i denna förordning, får ändras mot bakgrund av produktions-, produktivitets- och marknadsutvecklingen enligt det förfarande som fastställs i artikel 43.2 i fördraget.

Artikel 12

Skulle särskilda åtgärder bli nödvändiga för att underlätta övergången från det gällande systemet till det som upprättas genom denna förordning, skall sådana åtgärder antas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 23 i förordning (EEG) nr 1766/92.

Artikel 13

Förordning (EEG) nr 1765/92 skall upphöra att gälla.

Artikel 14

1. Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

2. Denna förordning skall tillämpas från och med regleringsåret 2000/2001.

3. Förordning (EEG) nr 1765/92 skall fortsätta att tillämpas för regleringsåret 1999/2000.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Bryssel den . . .

På rådets vägnar

. . .

(1) EGT L 181, 1.7.1992, s. 12. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2309/97 (EGT L 321, 22.11.1997, s. 3).

(2) EGT L 362, 27.12.1990, s. 28.

(3) EGT L 181, 1.7.1992, s. 21. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 923/96 (EGT L 126, 24.5.1996, s. 37).

BILAGA I

Produktbeskrivning

>Plats för tabell>

BILAGA II

Traditionella produktionsområden för durumvete

GREKLAND

Nomoi i följande regioner

Centrala Grekland

Peloponnes

Joniska öarna

Thessalien

Makedonien

Egeiska öarna

Thrakien

ÖSTERRIKE

Pannonien

SPANIEN

Provinser

Almería

Badajoz

Burgos

Cádiz

Córdoba

Granada

Huelva

Jaén

Málaga

Navarra

Salamanca

Sevilla

Toledo

Zamora

Zaragoza

FRANKRIKE

Regioner

Midi-Pyrénées

Provence-Alpes-Côte d'Azur

Languedoc-Roussillon

Departement (1)

Ardèche

Drôme

ITALIEN

Regioner

Abruzzo

Basilicata

Calabria

Campania

Lazio

Marche

Molise

Umbrien

Apulien

Sardinien

Sicilien

Toscana

PORTUGAL

Distrikt

Santarém

Lisboa

Setúbal

Portalegre

Evora

Beja

Faro

(1) Vart och ett av dessa departement kan anknytas till en av regionerna ovan.

BILAGA III

Maximal garantiareal som fär tillägg till kompensationsbetalningen för durumvete

>Plats för tabell>

BILAGA IV

Maximal garantiareal som får särskilt stöd för durumvete

>Plats för tabell>