De möjligheter som erbjuds genom förordningen, till exempel gemensamt utnyttjande av sambandsmän som utplacerats på samma plats eller gemensamma utplaceringar som samfinansieras via EU-budgeten, har inte utnyttjats fullt ut av medlemsstaterna. Samtidigt har nya europeiska sambandsmannafunktioner, däribland tjänstemän vid Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån och europeiska sambandsmän för migration, inrättats i prioriterade tredjeländer för att maximera effekterna av unionens insatser på migrationsområdet i tredjeländer och få ett ökat engagemang från viktiga ursprungs- och transitländer samt för att intensifiera samordningen av och samarbetet med för sambandsmännen för invandring.

Utvärderingen kom fram till att sambandsmän för invandring och deras nätverk fortfarande är högst relevanta i den rådande globala migrationskontexten och ligger i linje med befintliga och planerade europeisk politik som syftar till att hantera i synnerhet irreguljär migration, men den identifierade också brister. Utvärderingen ledde till slutsatsen att de begränsningar som vidlåder den nuvarande ILO-förordningen om sambandsmän grundar sig på bristande samordning och engagemang på EU-nivå, orsakat genom underlåtenhet att beakta det faktum att de allra flesta sambandsmän är medlemsstaternas resurser (96 % av alla utstationeringar) med tydliga bilaterala mål och uppgifter som vägleds och fastställs av de inre avdelningarna för sambandsmän inom deras nationella förvaltningar. Den begränsade effektiviteten hos, nivån på och omfattningen av informationsdelningen har hämmat ett systematiskt flöde av strategisk och operationell information dels uppåt från nätverken till EU, dvs. kommissionen, den höga representanten för utrikes frågor och säkerhetspolitik samt EU-organ och EU-delegationer i tredjeländer, dels horisontellt mellan nätverken och medlemsstaterna. Dessutom används de nuvarande instrument som utformats för att förbättra informationsutbytet, särskilt ordförandeskapets rapporter som föreskrivs i artikel 6.1 i förordningen om sambandsmän och Iconet som avses i artikel 3.3 i den nuvarande förordningen, sällan av medlemsstaternas sambandsmän och har därför visat sig vara ineffektiva. Utvärderingen har också visat att andra former av rapportering har förblivit decentraliserade och fragmenterade mellan medlemsstaterna, där sambandsmännen rapporterade på bilateral basis direkt till sina egna nationella förvaltningar.

Även om partnerskap med tredjeländer genom samarbete via sambandsmän för invandring erkändes som viktigt redan 2004, då rådet, på grundval av ett initiativ från Grekland och med beaktande av ett yttrande från Europaparlamentet antog förordning (EG) nr 377/2004 om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring (nedan kallad förordningen om sambandsmän), eftersom effekterna av bättre samordning och informationsutbyte ännu inte har realiserats fullt ut. Förordningen ändrades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 493/2011 av den 5 april 2011. Förordningen om sambandsmän är en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket.

Lagförslaget är ett svar på de nya utmaningar och politiska realiteter som unionen står inför, både i fråga om förvaltningen av migration och i fråga om den inre säkerheten. Genom fördraget inrättas mekanismer som kommer att möjliggöra en mer effektiv förvaltning av sambandsmän för invandring, inklusive de som utplaceras av kommissionen och unionens byråer i tredjeländer, inom ramen för de åtgärder som bidrar till genomförandet av EU:s migrationspolitik i alla dess aspekter. Det säkerställer att information samlas in och delas och att lämpliga åtgärder vidtas för att förhindra olaglig invandring och bekämpa människosmuggling och människohandel genom att ingripa i ett tidigt skede vid de yttre gränserna. Det stöder också hantering av laglig migration, inbegripet på områdena för internationellt skydd, vidarebosättning och integrationsåtgärder före avresan, med full respekt för nationella strukturer och förfaranden.

·Förebyggande och motverkande av människosmuggling och människohandel mot bakgrund av att effektiva åtgärder mot smugglares och människohandlares brottsliga verksamhet måste sättas in längs hela migrationsrutten, med början uppströms i tredjeländer som är ursprungs- och transitländer.

Europeiska nätverket av sambandsmän för invandring kommer att finansieras genom ett särskilt instrument för EU-finansiering. Inom ramen för den nuvarande fleråriga budgetramen (2014–2020) har medel avsatts för detta ändamål i instrumentet för gränser och visering. Tanken är att utgifter som är kopplade till genomförandet av detta förslag, särskilt för att stödja utplaceringen av sambandsmän för invandring samt administrativa och operativa kostnader för aktiviteterna inom nätverken av sambandsmän för invandring som uppgift att med hjälp av den nya styrelsen kommer att fortsätta att vara stödberättigande under samma budgetpost i nästa fleråriga budgetram. Om förslaget antas före nästa budgetram kommer de nödvändiga resurserna (beräknade till 860 000 euro) att finansieras genom den nuvarande budgetrubriken för instrumentet för gränser och visering, och beloppen kommer att dras av från de totalt 17,3 miljoner euro som öronmärkts för genomförandet av detta förslag. Kostnaderna för att genomföra detta förslag fördelas enligt följande: 1,6 miljoner euro för styrelsens funktion, 12,2 miljoner euro för genomförande av ett europeiskt nätverk av sambandsmän för invandring och 3,5 miljoner euro för den utplacering av sambandsmän för invandring som kommissionen ansvarar för. De resurser som krävs för detta förslag är förenliga med den nuvarande fleråriga budgetramen (2014–2020) och kommissionens förslag för den fleråriga budgetramen 2021–2027 av den 2 maj 2018.

Av utvärderingen och åtföljande efterforskningar från kommissionens sida framgick att den ändrade förordningen endast skulle ha begränsad inverkan vad gäller administrativa bördor samtidigt som andra breda ekonomiska, sociala eller miljömässiga konsekvenser framstod som antingen irrelevanta eller mer indirekta och långsiktiga. Förslaget kommer att ha en direkt inverkan på en liten krets av cirka 500 tjänstemän som utplacerats av medlemsstaterna i tredjeländer, och därutöver på en liten grupp av personer i ledande befattning. Förvaltningarna i tredjeländer som är värdar för sambandsmän påverkas endast indirekt. Bestämmelserna i detta förslag har faktiskt ingen inverkan vare sig på de dessa tjänstemäns centrala uppgifter, eller på kostnaderna för de medlemsstater och andra organ som låter placera ut dem. Utvärderingen och kommissionens analys genomfördes i nära samråd och samarbete med de av de berörda medlemsstaternas förvaltningar som direkt påverkas av förslaget. Potentiella effekter och relevanta frågor diskuterades och testades tillsammans med dem under hela processen.

Medlemsstaternas expertgrupp för nätverk av sambandsmän medverkade under hela utvärderingsprocessen och rådfrågades om rekommendationerna. Ytterligare skräddarsydda samråd med medlemsstaternas sambandsmän och andra relevanta berörda parter ägde rum vid sex regionala evenemang mellan november 2017 och mars 2018 i Islamabad, Moskva, Belgrad, Tunis, Amman och Dakar. Två riktade samråd med EU-organ ägde rum i november 2017 och i januari 2018, med mer detaljerade uppföljande videokonferenssamtal med Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån och Europol. En panel bestående av nätverkschefer från medlemsstaterna med de största nätverken för sambandsmän samlades på nytt i januari 2018 för att bidra med ytterligare underlag inför utarbetandet av detta förslag.

Riktade samråd med berörda parter genomfördes under den externa utvärderingsprocessen. Upplägget på utvärderingen baserades på ett deltagandebaserat förhållningssätt som möjliggjorde ett aktivt deltagande av viktiga aktörer, särskilt sambandsmän för invandring och deras överordnade. Det genomfördes 14 seminarier i viktiga tredjeländer där sambandsmän finns utplacerade. Dessa inbegrep samråd med all berörd personal, särskilt från EU:s delegationer, medlemsstaternas ambassader och konsulära avdelningar, internationella organisationer såsom IOM och UNHCR, samt från nationella myndigheter i värdländerna. I olika skeden av processen hölls dessutom samråd med EU-institutioner och EU-byråer samt med de medlemsstater som utplacerar störst antal sambandsmän.

Vidare har resultaten från utvärderingen visat att den nuvarande förordningen inte var upphovet till det systematiska inrättande av informella nätverk, eftersom samarbete i nätverk under alla omständigheter äger rum i en eller annan form på alla platser där tre eller fler sambandsmän för invandring är utstationerade. Slutligen visade utvärderingen att förordningen har haft saknat mätbar effekt på nivån och omfattningen av informationsutbyte inom nätverket av sambandsmän för invandring. Förordningen har inte varit framgångsrik när det gäller att skapa ett systematiskt flöde av strategisk information och operationella underrättelser, vare sig uppåt från nätverken av sambandsmän till EU:s institutioner och organ eller horisontellt mellan nätverken och mellan nätverken och medlemsstaterna.

Underlag som samlats in bekräftade att sambandsmän för invandring och deras nätverk fortfarande är högst relevanta i den rådande globala migrationskontexten och ligger i linje med befintlig och planerad unionspolitik på migrationsområdet. Utvärderingen har emellertid också visat att sambandsmän för invandring är hårt knutna till det egna landets förvaltning när det gäller att ta på sig och prioritera arbete samt dela med sig av information. I rapporten framhölls bristen på hänsyn till denna aspekt i den befintliga förordningen, som är inriktad på att styra hur sambandsmän för invandring bör utforma, utveckla och förvalta nätverk på lokal nivå i tredjeländer, att man bortser från behovet på unionsnivå styrning av näten.

·Stärka informationsutbytet mellan sambandsmän för invandring samt mellan medlemmar av styrelsen via en säkrad webbaserad plattform.

(8)Syftet med denna förordning är att säkerställa bättre samordning mellan och optimera användningen av sambandsmän utplacerade i tredjeländer av medlemsstaterna, kommissionen och unionens organ så att man mer effektivt kan gripa sig an EU:s prioriteringar i fråga om att förebygga och bekämpa olaglig invandring och relaterad gränsöverskridande brottslighet såsom smuggling av migranter och människohandel, underlätta återvändande, återtagande och återanpassning, bidra till en integrerad förvaltning av EU:s yttre gränser, samt stödja hanteringen av laglig invandring, inbegripet på området för internationellt skydd, vidarebosättning och integrationsåtgärder före avresan som görs av medlemsstaterna och unionen.

(5)För att säkerställa ett effektivt genomförande av unionens invandringspolitik i alla dess aspekter, bör man eftersträva fortlöpande dialog och samarbete med viktiga tredjeländer som är ursprungs- och transitländer för migranter och asylsökande. Ett sådant samarbete bör skapa förutsättningar för en bättre hantering av invandring, inbegripet vad gäller frivilliga avresor och återvändande, stödja stabilisering av migrationsflödena, främja kapacitet att samla in och utbyta information samt förebygga och bekämpa människosmuggling och människohandel samt stödja asylsökandes tillgång till skydd.

(2)Den kraftiga ökningen av blandade migrationsströmmar 2015 och 2016 har satt migrations-, asyl- och gränsförvaltningssystem under press, vilket kräver samordnade och effektiva åtgärder på europeisk nivå.

Som en följd av Europeiska rådet i Thessaloniki är det nödvändigt att formalisera förekomsten av och arbetssättet för ett sådant nätverk genom att utnyttja erfarenheterna från pågående projekt, inbegripet nätverket av sambandsmän för invandring för västra Balkan under belgisk ledning, genom en bindande rättsakt där man fastslår skyldigheten att upprätta samarbetsformer mellan medlemsstaternas sambandsmän, målen för ett sådant samarbete, sambandsmännens uppgifter och lämpliga kvalifikationer samt deras skyldigheter mot värdlandet och den utsändande medlemsstaten.

(18)Information som samlas in av sambandsmän för invandring bör stödja genomförandet av den tekniska och operativa sidan av den europeiska integrerade gränsförvaltning som avses i artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1624 och bidra till utvecklingen och upprätthållandet av de nationella gränsövervakningssystemen i linje med Europaparlamentets och rådet förordning (EU) nr 1052/2013.

(17)För att säkerställa effektivast möjliga användning av information som samlas in av nätverken av sambandsmän för invandring, bör sådan information vara tillgänglig via en säker webbaserad plattform för informationsutbyte.

(15)Nätverk av sambandsmän för invandring bör undvika att dubblera det arbete som utförs av unionsorgan eller inom ramen för andra unionsinstrument och unionsstrukturer, och bör tillföra ett mervärde utöver det de redan tillför när det gäller att samla in och utbyta information om invandring, särskilt genom att fokusera på operativa aspekter. De bör fungera som kontaktpunkter och förmedlare av information från tredjeländer för att stödja unionsorganen i deras funktioner och uppgifter, särskilt där unionsorganen ännu inte har etablerat samarbetsförbindelser med tredjeländer. Ett närmare samarbete mellan nätverk av sambandsmän för invandring och berörda unionsorgan bör inrättas för detta ändamål.

(11)Inrättandet av en robust styrmekanism som säkerställer bättre samordning av alla sambandsmän som arbetar med frågor som rör invandring som en del av sina arbetsuppgifter, är avgörande för att minimera informationsluckor och dubbelarbete och för att maximera operativ kapacitet och effektivitet. En styrelse bör ge vägledning i enlighet med unionens politiska prioriteringar – och med beaktande av unionens yttre förbindelser – och bör ges nödvändiga befogenheter, särskilt för att kunna anta tvååriga arbetsprogram för den verksamhet som ska bedrivas av nätverk av sambandsmän för invandring, välja ut skräddarsydda ad hoc-uppgifter för sambandsmän för invandring som täcker in prioriteringar och framväxande behov som inte redan omfattas av det tvååriga arbetsprogrammet samt fördela resurser till överenskomna verksamheter och ansvara för deras genomförande.

3.Sambandsmän för invandring kan, under en rimlig tidsperiod som skall fastställas av den utsändande medlemsstaten, stationeras hos medlemsstaternas nationella konsulära myndigheter i tredje land, eller hos andra medlemsstaters relevanta myndigheter men även hos de behöriga myndigheterna i tredje land och hos internationella organisationer.

2.Sambandsmän för invandring skall samla in information för användning på antingen operativ nivå eller strategisk nivå eller bådadera. ð Sådan information får inte innehålla personuppgifter. ï Sådan information skall särskilt avse Ö följande Õ frågor som gäller:

(c) bekräfta identiteten på lagliga invandrare och underlätta genomförandet av unionsåtgärder med avseende på mottagandet av dem.

–information som översänds via systemet för tidig varning.

(b)utbyta information och praktiska erfarenheter, särskilt på möten och via ð den säkra webbaserade plattform för informationsutbyte som föreskrivs i artikel 9 ï ICONet,

ê 493/2011 art. 1.2 c

2. Företrädare för kommissionen och Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex) som inrättades genom rådets förordning (EG) nr 2007/2004 får delta i de möten som organiseras inom ramen för nätverket av sambandsmän för invandring, men om det krävs av operativa skäl får möten hållas utan närvaro av dessa företrädare. Andra organ och myndigheter får när så är lämpligt också bjudas in.

(h)i tillämpliga fall upprätta regelbundna kontakter med liknande nätverk i värdlandet ð tredjelandet ï och angränsande tredjeländer.

(g)anta gemensamma strategier när det gäller metoderna för att samla in och lämna strategiskt relevant information, inbegripet riskanalyser, till de utsändande medlemsstaternas behöriga myndigheter,

4.Experter, företrädare för nationella myndigheter, internationella organisationer samt relevanta unionsinstitutioner och unionsorgan som inte är medlemmar av styrelsen får bjudas in att delta i styrelsens möten som observatörer. Gemensamma möten med anda nätverk eller organisationer får också anordnas.

1.Sambandsmän för invandring och medlemmar av styrelsen ska säkerställa att all relevant information och statistik laddas upp på och utbyts via den säkra webbaserade plattform för informationsutbyte som upprättas och underhålls av kommissionen. Denna information ska åtminstone inbegripa följande element:

(d)Säkerställa att information utbyts via den webbaserade plattform för informationsutbyte som föreskrivs i artikel 9.

(d)En uppdaterad förteckning över sambandsmän för invandring som utplacerats i tredjeländer, inbegripet deras namn, platsen för utplaceringen, telefonnummer och e-postadress.

(e)Annan relevant dokumentation rörande styrelsens verksamhet och beslut.

2.Med undantag för uppgifter som avses i punkt 1 c och d får den information som utbyts via plattformen inte innehålla personuppgifter eller någon länk varigenom personuppgifter är direkt eller indirekt tillgängliga. Tillgången till uppgifter som avses i punkt 1 c och d ska vid tillämpningen av denna förordning vara begränsad till sambandsmän för invandring och medlemmar av styrelsen.

Artikel 10

Behandling av personuppgifter

1.Sambandsmän för invandring ska utföra sina uppgifter i enlighet med rättsliga bestämmelser om skydd av personuppgifter, såsom dessa fastställs i unionsrätten, i nationell rätt och i internationella avtal som ingåtts med tredjeländer eller internationella organisationer.

2.Sambandsmän för invandring får behandla personuppgifter för att kunna utföra de uppgifter som avses i artikel 3.4. Dessa personuppgifter ska raderas efter slutförandet av uppgiften.

3.Personuppgifter som behandlas i enlighet med punkt 2 får inbegripa

(a)biometriska eller biografiska uppgifter när så krävs för att fastställa tredjelandsmedborgares identitet och nationalitet för återvändandeändamål, inbegripet alla typer av handlingar som kan anses utgöra bevis eller tillräcklig bevisning för medborgarskap,

(b)passagerarförteckningar för återsändandeflygningar till tredjeländer,

(c)biometriska eller biografiska uppgifter för att bekräfta tredjelandsmedborgares identitet och medborgarskap för beviljande av rätt till inresa och vistelse på grundval av laglig migration och vidarebosättning av tredjelandsmedborgare i behov av internationellt skydd.

4.Överföring av personuppgifter som sambandsmän för invandring utför enligt denna artikel till tredjeländer och internationella organisationer ska ske i enlighet med kapitel V i förordning (EU) 2016/679 eller med nationella bestämmelser som införlivar kapitel V i direktiv (EU) 2016/680.

ê 493/2011 art. 1.3

Artikel 6

1. Den medlemsstat som innehar ordförandeskapet för Europeiska unionens råd eller, om den medlemsstaten inte är företrädd i landet eller regionen i fråga, den medlemsstat som tillförordnats att inneha ordförandeskapet, ska i slutet av varje halvår upprätta en rapport till Europaparlamentet, rådet och kommissionen om verksamheten vid nätverk för sambandsmän för invandring i specifika länder och/eller regioner av särskilt intresse för unionen, samt om situationen i dessa länder och/eller regioner när det gäller olaglig invandring, och därvid beakta alla relevanta aspekter, inbegripet människorättsaspekter. Valet av de specifika länderna och/eller regionerna av särskilt intresse för unionen ska, efter samråd med medlemsstaterna och kommissionen, grunda sig på objektiva indikatorer om migration, såsom statistik om olaglig invandring, samt riskanalyser och andra relevanta uppgifter eller rapporter framtagna av Frontex och Europeiska stödkontoret för asylfrågor, och ska beakta unionens övergripande politik för yttre förbindelser.

2. De rapporter från medlemsstaterna som avses i punkt 1 ska utarbetas i enlighet med den modell som fastställts genom kommissionens beslut 2005/687/EG av den 29 september 2005 om utformningen av rapporter om verksamheten inom nätverken av sambandsmän för invandring och situationen i värdlandet rörande olaglig invandring och ange relevanta urvalskriterier.

3. Kommissionen ska på grundval av de rapporter från medlemsstaterna som avses i punkt 1, med beaktande av människorättsaspekter där det är relevant, varje år till Europaparlamentet och rådet överlämna en sammanfattande faktarapport och, när så är lämpligt, rekommendationer om utvecklingen av nätverken av sambandsmän för invandring.

ê 377/2004 (anpassad)