Bryssel den 15.07.2004

KOM(2004) 503 slutlig

.

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Ett effektivare gemensamt europeiskt asylsystem: Ett enda förfarande som nästa steg {SEK(2004) 937}

.

INLEDNING

Vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) sammanträde i Luxemburg den 29 april 2004 antog rådet formellt direktivet om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och innehållet i det beviljade skyddet (skyddsdirektivet). Vid samma möte nådde rådet politisk enighet om det ändrade förslaget till direktiv om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus (asylprövningsdirektivet). Formellt antagande kan ske efter samråd med Europaparlamentet. Den första fasen i införandet av ett gemensamt europeiskt asylsystem kommer då att ha fullbordats.

Avslutandet av den första fasen av det lagstiftningsprogram som fastställdes i Amsterdamfördraget innebär att EU dels måste överväga hur den andra fasen i det gemensamma europeiska asylsystemet skall se ut, dels bedöma och utvärdera verkningarna av den lagstiftning som man har kommit överens om de senaste fyra åren.

Europeiska rådet i Thessaloniki i juni 2003 efterlyste ytterligare stärkta asylförfarandena i syfte att göra dem effektivare, för att i så hög grad som möjligt skynda på behandlingen av ansökningar om icke-internationellt skydd (punkt 27 i slutsatserna). Detta kräver ett svar från EU om hur en sådan förstärkning och snabbare handläggning skall kunna byggas in i de förfaranden som leder fram till de två former av internationellt skydd som anges i skyddsdirektivet. Av de skäl som anges i det här meddelandet kommer strävan mot ett enda asylförfarande att kunna uppfylla dessa önskemål.

Det här meddelandet bygger på en nyligen framlagd undersökning om ett enda asylförfarande och är avsett att tjäna som underlag för vidare diskussioner om ett enda förfarande i rådet och Europaparlamentet. När den inledande beredningen är avslutad kommer kommissionen att lägga fram ett lagstiftningsförslag.

Bakgrunden till meddelandet

1. Kommissionens meddelande Om ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status giltig i hela unionen för dem som beviljas asyl från november 2000 pekade på utvecklingen mot att ett enda organ handlägger alla former av skydd i vissa medlemsstater. Kommissionen åtog sig att utföra en undersökning som grund för vidare diskussioner.

2. Undersökningen, Study on the single asylum procedure ‘one-stop shop’ against the background of the common European asylum system and the goal of a common asylum procedure (nedan kallad undersökningen), lades fram i januari 2003. Den finns att läsa på:

http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/asylum/studies/docs/study_one_stop_shop_en.pdf

(ISBN: 92-894-5256-0)

En uttömmande redogörelse för den politiska bakgrunden och en sammanfattning av undersökningens resultat finns i bilaga A .

Varför ett enda asylförfarande?

Snabbt och effektivt

3. Den främsta och mest uppenbara fördelen med ett enda asylförfarande är att handläggningen blir snabbare och effektivare. De medlemsstater som har infört ett enda förfarande framhåller dessa fördelar i undersökningen. En handläggning som är inriktad på en prövning av skyddsbehovet, som det definieras i skyddsdirektivet, och där en enda myndighet fattar beslut på grundval av någon av två olika kriteriekategorierna i det direktivet kan helt klart gå snabbare än om flera på varandra följande ansökningar skickas till en eller flera myndigheter, som prövar samma omständigheter, och om överklaganden av beslut från olika myndigheter handläggs parallellt.

4. En koncentration av resurserna för att handlägga skyddsansökningar har också klara fördelar. En enda intervju och en prövning av ärendet innebär tids- och resursvinster. Ett exempel är att juridiskt sakkunniga, länderexperter och tolkar bara behöver tas i anspråk för ett ärende. En sådan koncentration bidrar också till att lösa administrativa problem som att hålla samman akterna och generera representativa statistiska uppgifter som grundas på harmoniserade definitioner. Detta kan innebära konkreta vinster för medlemsstaterna. Ett snabbare och effektivare system underlättar såväl de godkända flyktingarnas integration som återsändandet av dem som saknar skyddsbehov.

Skydd

5. Det finns goda skäl som talar för ett enda förfarande för prövning av skyddsaspekterna i ansökningar om internationellt skydd. Det kan inte rimligtvis begäras av personer som ansöker om internationellt skydd att de skall kunna avgöra om asylvillkoren i Genèvekonventionen är uppfyllda och inte heller att de skall känna till de människorättsinstrument som ligger till grund för övriga former av internationellt skydd.

6. Ett enda heltäckande förfarande kan, genom att minimera risken för eventuella trauman och genom att vara mer lättförståeligt, också uppmuntra sökanden till att lägga fram alla omständigheter i ärendet och täcka alla aspekter som gör det omöjligt för honom eller henne att återvända till ursprungslandet. Därigenom undviker man att viktiga omständigheter kommer fram efter det att själva asylprövningen har avslutats, då de rättssäkerhetsgarantier som gäller för asylhandläggningen inte längre är tillämpliga. Risken för att de sökandes trovärdighet ifrågasätts minskar också om de inte måste genomgå flera prövningar, där deras uttalanden riskerar att anpassas till de olika kriterier som olika myndigheter använder sig av vid prövningen.

Allmänhetens uppfattning

7. Kommissionens meddelande från mars 2003 om den gemensamma asylpolitiken och Agendan för internationellt skydd talade om en alltmer uppenbar kris i asylsystemet i vissa medlemsstater och ett växande missnöje i den allmänna opinionen. Om en snabb och allomfattande prövning utmynnar i ett enda skyddsbeslut, med möjlighet att överklaga det beslutet, kan missuppfattningar undvikas och den för asylinstitutet skadliga uppfattningen att det finns mängder av möjligheter att stanna kvar i ett land av skyddshänsyn tillbakavisas. Det saknas tecken som tyder på att införandet av ett enda förfarande ökar antalet skyddssökande totalt sett. Vidare ger flertalet medlemsstater en mindre förmånlig status åt personer som inte uppfyller kraven i Genèvekonventionen.

Återsändande

8. Ett enda förfarande skulle göra det lättare för medlemsstaterna att skicka tillbaka personer som inte har behov av internationellt skydd. Om alla möjliga skyddsformer prövas i ett förfarande, minimeras risken för att ytterligare skyddsskäl åberopas för att fördröja eller förhindra återsändande. De myndigheter som sköter återsändandet kan därmed agera med vetskap om att det inte finns några ytterligare omständigheter att ta hänsyn till. Samarbetet mellan asyl- och återsändandemyndigheter är uppenbarligen nyckeln till smidigare handläggning i detta sammanhang.

Varför behövs åtgärder på EU-nivå?

Att avhjälpa eventuella brister i skyddet

9. Enligt skyddsdirektivet skall medlemsstaterna bevilja status som skyddsbehövande i övrigt till tredjelandsmedborgare och statslösa personer som uppfyller direktivets krav för att anses som skyddsbehövande i övrigt. Sökandens skäl för skydd måste bedömas enligt direktivets bestämmelser, däribland alla relevanta uppgifter om ursprungslandet, sökandens relevanta utsagor och handlingar samt sökandens personliga ställning och förhållanden.

10. Asylprövningsdirektivet är tillämpligt på alla asylansökningar som lämnas in på medlemsstaternas territorium, inbegripet vid gränsen eller i deras transitzoner. En medlemsstat som tillämpar eller inför ett förfarande där asylansökningar prövas både som ansökningar på grundval av Genèvekonventionen och som ansökningar om andra typer av internationellt skydd skall tillämpa asylprövningsdirektivet under hela prövningen.

11. Som angivits ovan antog rådet (rättsliga och inrikes frågor) vid sitt möte den 29 april 2004 i Luxemburg dels skyddsdirektivet, som inför en gemensam tolkning av två olika slags skydd (flykting eller skyddsbehövande i övrigt) i medlemsstaterna, dels asylprövningsdirektivet, som förpliktar medlemsstaterna att införa miniminormer för förfaranden som bara kan leda till flyktingstatus. Mot denna bakgrund uppstår frågan om hur man skall kunna införa rättssäkerhetsgarantier för personer som uttryckligen ansöker om status som skyddsbehövande i övrigt eller som, i ett tidigt skede av ansökningsärendet, inte åberopar skäl som är uppenbart relevanta för Genèvekonventionen men som ändå har rätt till internationellt skydd. En förutsättning för fullbordandet av den första fasen av det gemensamma europeiska asylsystemet är att dessa potentiella brister i skyddet åtgärdas, så att samma rättssäkerhetsgarantier gäller för alla ansökningar om internationellt skydd vilka omfattas av skyddsdirektivet. Det kan inte ha varit avsikten i EG-rättsligt hänseende att personer som gör gällande att de är skyddsbehövande i övrigt (som EG-rätten kommer att ge en status) inte skulle ha samma möjligheter att lägga fram sitt ärende och överklaga beslut som de som ansöker om flyktingstatus (som EG-rätten också ger en status). Detta är särskilt relevant med tanke på att EU-medlemsstaterna ofta i fler fall beviljar status som skyddsbehövande i övrigt än flyktingstatus enligt Genèvekonventionen. Att avhjälpa dessa brister i skyddet skulle inte i sig själv utgöra ett enda förfarande. Snarare skulle två parallella förfaranden erbjudas som ett första steg mot ett enda förfarande i verklig mening (ett förfarande med en enda myndighet som fattar ett enda beslut).

Nödvändiga ändringar på EU-nivå

12. Genomförandet av skydds- och asylprövningsdirektiven kommer att kräva ändringar i förvaltningspraxis i de flesta medlemsstater, men införandet av ett enda förfarande skulle kräva mer djupgående förändringar av de administrativa strukturerna. Medlemsstaternas utgångsläge i fråga om ett eventuellt införande av ett enda förfarande varierar enormt. De stegvisa förändringar som krävs för att uppnå lika förutsättningar inom detta område kan endast genomföras i ett utvidgat EU om ett gemensamt mål har fastställts.

Vad EU-samarbetet kan tillföra: en gemensam metod

13. Kommissionen rekommenderar två metoder för att inleda förändringsarbetet och förbereda medlemsstaterna för rättsliga och strukturella anpassningar:

- Förberedelseskede: En samråds-, diskussions- och förberedelseperiod om vad medlemsstaterna måste göra för att slå samman de förfaranden som kan leda till de två former av skyddsstatus som anges i skyddsdirektivet. Den skall inledas av kommissionen i en serie av praktiska åtgärder och tekniska projekt. Hit hör expertmöten under kommissionens ordförandeskap som skall granska hur den praxis som gäller för fastställande av flyktingstatus skulle kunna utvidgas till att omfatta prövning av om en sökande uppfyller kraven som skyddsbehövande i övrigt och hur hela förfarandet skulle kunna effektiviseras och påskyndas ytterligare. Under förberedelseskedet skulle man alltså hitta breda samförståndslösningar och bereda vägen för

- EG-lagstiftning: I ett första steg lagstiftning för att utvidga de rättssäkerhetsgarantier som man har kommit överens om skall gälla för asylansökningar i asylprövningsdirektivet till att omfatta ansökningar om internationellt skydd i övrigt enligt skyddsdirektivet. Man måste överväga om asylprövningsdirektivet skall ändras och i så fall hur, i syfte att ta hänsyn till de särskilda omständigheterna kring prövning av ansökningar om övrigt skyddsbehov. Man måste också överväga om mottagningsvillkoren måste ändras och om ”Dublin II-förordningen” kan utvidgas till att omfatta ansökningar om övrigt skyddsbehov.

14. Det är uppenbart att de båda aspekterna är beroende av varandra: lagstiftning bör bara föreslås i frågor som identifierats under förberedelseskedet som varande lämpliga, möjliga och av verkligt värde för medlemsstaternas asylsystem.

Hur skall man nå fram till ett enda förfarande i EU?

A: Lagstiftningsvägen: kärnfrågor

15. Lagstiftning krävs onekligen för att genomföra de stegvisa förändringar som vi tänker oss. Varje lagstiftningsåtgärd måste dock förberedas noggrant och förankras i samråd med medlemsstaterna och andra intressenter. Samrådet måste beakta alla de tekniska och politiska frågor som kan uppstå. Det finns flera kärnfrågor som måste besvaras, bland andra dem som kommissionen tog upp i meddelandet från november 2000, Om ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status giltig i hela unionen för dem som beviljas asyl , som granskades ingående i undersökningen.

Ambitionsnivå

16. Lagstiftningens inriktning är i hög grad beroende av förberedelseskedet. Under förberedelseskedet skulle bedömas a) vilka ändringar som medlemsstaterna kan göra genom att bara ändra sina verksamhetsrutiner och b) vilka ändringar som måste göras lagstiftningsvägen.

17. Det finns flera alternativ för huvudändamålen bakom lagstiftningsåtgärderna:

- Att låta ansökningar om övrigt skyddsbehov omfattas av de rättssäkerhetsgarantier för prövning i första instans som gäller för ansökningar om flyktingstatus enligt kapitel II i asylprövningsdirektivet.

- Att låta avslag på ansökningar om övrigt skyddsbehov omfattas av den rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol som gäller för avslag på ansökningar om flyktingstatus enligt kapitel V i asylprövningsdirektivet.

- Att utvidga tillämpningsområdet för mottagningsvillkorsdirektivet till att omfatta ansökningar om övrigt skyddsbehov.

- Att utvidga tillämpningsområdet för Dublin II-förordningen till att omfatta ansökningar om övrigt skyddsbehov.

- Att införa en gemensam förvaltningspraxis för handläggningen, till exempel införande av en enda myndighet som prövar både ansökningar om flyktingstatus och ansökningar om övrigt skyddsbehov.

- Att utvidga någon av de ovan angivna gemenskapsnormerna för prövningen till att omfatta andra skäl som hindrar återsändande från EU i syfte att skapa ett enda heltäckande förfarande.

Tidtabell för lagstiftningen

18. Lagstiftningen skulle kunna införas undan för undan. Till att börja skulle den vara inriktad på att utvidga rättssäkerhetsgarantierna till att omfatta båda formerna av skydd, därefter på att utvidga andra garantier i asylprövningsdirektivet. Detta skulle följas av en utvidgning av tillämpningsområdet för den övriga lagstiftning som antagits under första fasen av det gemensamma europeiska asylsystemet och slutligen ett gradvist införande av ett enda förfarande för alla delar av prövningen.

Det enda förfarandets omfattning: vilka rättssäkerhetsgarantier skall tas med?

19. I ett första skede måste åtminstone kapitel II i asylprövningsdirektivet (”Grundläggande principer och rättssäkerhetsgarantier”) göras tillämpligt även på ansökningar om övrigt skyddsbehov. Kapitlet handlar om rätten till prövning, rätten att stanna kvar i medlemsstaten under prövningen, vilka krav som ställs på prövningen, krav på intervjuer, rätten till juridisk rådgivning samt återkallande av ansökningar. Dessa normer är av avgörande vikt för en rättvis prövning och kommer att utgöra grunden för alla gemensamma förfaranden som införs genom EG-lagstiftning i framtiden.

Hur bör överklaganden behandlas i ett enda förfarande?

20. Skyldigheten att tillhandahålla ett effektivt rättsmedel vid negativa beslut som påverkar individers rättigheter enligt EG-rätten har fastställts inte bara av EG-domstolen utan även av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Det kommer att vara viktigt att granska hur medlemsstaterna genomför grundsatsen om effektivt rättsmedel i asylprövningsdirektivet och hur denna grundsats tolkas av EG-domstolen mot bakgrund av medlemsstaternas olika rättsordningar. Ett enda förfarande som även omfattar överklagande skulle maximera den administrativa effektiviteten. Med hänsyn till den eventuella inverkan av detta på medlemsstaternas rättsordningar kan det dock vara bättre att undersöka detta alternativ i ett senare skede, även om man under förberedelseskedet bör ta till sig åsikterna från rättsväsendet i de olika medlemsstaterna.

Det enda förfarandets omfattning: skall andra skäl för att stanna tas med eller uteslutas?

21. Det kommer att vara viktigt att avgöra hur långt gemenskapen vill gå och inom vilken tidsram. Skall det införas ett allomfattande förfarande som även omfattar ansökningar som görs av skäl utöver dem som anges i skyddsdirektivet? Eller skall sådana andra skäl omfattas av medlemsstaternas utlänningsmyndigheters behörighet, av de skäl som anges i undersökningen (flexibilitet, praktisk kompetens etc.)?

Hur skall Genèvekonventionens fullständiga tillämpning säkras?

22. Hänsyn bör också tas till riskerna för att införandet av ett enda förfarande kan leda till en urvattning av Genèvekonventionen, vilket nämns i undersökningen. Undersökningen konstaterade att införandet av ett enda förfarande i allmänhet ledde till en ökad tendens att ge en mindre förmånlig status än vad som gäller enligt Genèvekonventionen i syfte att hindra flyktingar att få del av alla de förmåner som anges i konventionen och, i förlängningen, i skyddsdirektivet. En sådan utveckling skulle kunna undvikas om man inför en på förhand fastställd ordning för prövningen. Ansökningar om övrigt skyddsbehov skulle bara prövas efter det att man har konstaterat att skydd inte kan beviljas enligt Genèvekonventionen och fattat ett utförligt motiverat avslagsbeslut på ansökan om skydd enligt Genèvekonventionen. Utbildning för asylhandläggare och andra rättstillämpare för att öka kunskaperna om Genèvekonventionen vore ett lämpligt sätt att underlätta tillämpningen av sådana bestämmelser. Utbildningen skulle också kunna öka kunskaperna om var gränsen går mellan förpliktelserna enligt Genèvekonventionen och övrigt skyddsbehov.

Att bibehålla kvaliteten på besluten

23. Man måste göra en avvägning mellan handläggningens snabbhet och kvalitet. Lagstiftningen skall hjälpa till att påskynda asylprövningen, men god kvalitet på beslutsfattandet, särskilt i första instans, är också viktigt för att säkra systemets goda funktion; därigenom kan man minska antalet överklaganden och spara tid och resurser. Alla lagstiftningsåtgärder måste ta hänsyn till denna avvägning. På medellång till lång sikt bör EU komma överens om grundstandarder för förvaltningsåtgärder såsom intervjuer och beslutsfattande. Man skulle rentav kunna tänka sig att skapa ett kompetenscentrum för asylhandläggare som sprider kunskap om standarder och erbjuder utbildning i dessa frågor och som också fungerar som en nyckelresurs för att utbyta information om ursprungsländer.

24. I detta sammanhang måste man också reflektera över frågan om prövningen av skälen för övrigt skyddsbehov skall ske på myndigheternas eget initiativ. Skall handläggarna automatiskt granska om det finns skäl för övrigt skyddsbehov om kraven i Genèvekonventionen inte är uppfyllda eller skall de endast göra det på begäran? En prövning på eget initiativ skulle minska risken för eventuella fördröjningar med återsändandet eftersom möjligheten att skjuta upp återsändandet med hänvisning till sådana skyddsskäl skulle försvinna.

Återsändande

25. Ett enda förfarande för ansökningar om internationellt skydd enligt definitionen i skyddsdirektivet skulle förbättra möjligheterna till ett effektivt återsändande inom ramen för det gemensamma europeiska asylsystemet. För att uppnå högsta möjliga effektivitet i fråga om återsändande inom ramen för ett enda EU-förfarande måste medlemsstaterna komma överens om att ett slutligt beslut (till exempel ett ogrundat överklagande av ett negativt beslut som fattats enligt skyddsdirektivet) också skall vara grund för återsändande. Det enda förfarandet skulle också kunna utvidgas till att omfatta även skyddsskäl utanför skyddsdirektivets ram eller innehålla en mekanism för ”tidig varning” och samarbete mellan återsändandemyndigheter och därigenom ytterligare förbättra möjligheterna till återsändande. Slutmålet skulle kunna vara att skapa parallella beslutsprocesser i det enda asylförfarandet och i återsändandeförfarandet. I detta avseende bör särskild uppmärksamhet ägnas åt det lämpligaste sättet att behandla upprepade ansökningar som hindrar återsändande.

Koppling till annan lagstiftning

26. Alla åtgärder inom asylpolitiken påverkas i någon mån av införandet av ett enda förfarande. Asylprövningsdirektivet skulle vara det lämpliga verktyget för ändrad lagstiftning, om medlemsstaterna beslutar att de vill begränsa införandet av ett enda förfarande till de skyddsformer som omfattas av skyddsdirektivet. Skyddsdirektivet behöver inte ändras, såvida inte medlemsstaterna bestämmer sig för att ett enhetligt uppehållstillstånd eller en enhetlig status bör införas för personer som beviljas internationellt skydd. Tillämpningsområdet för mottagningsvillkorsdirektivet bör utvidgas till att även omfatta ansökningar om övrigt skyddsbehov. I praktiken skulle detta antagligen vara av mindre betydelse, eftersom definitionerna i det direktivet innebär att en ansökan om internationellt skydd antas vara en asylansökan, såvida inte sökanden uttryckligen begär en annan form av skydd som det går att ansöka om separat. Om en sökande visar sig inte vara flykting, omfattas han eller hon även i dagens läge av direktivet, till dess att ett beslut fattas som innebär att sökanden inte längre får stanna i en medlemsstat som asylsökande. Även om Dublin II-förordningen endast omfattar asylansökningar enligt Genèvekonventionen finns det inga avgörande skäl att begränsa den förordningen till att gälla enbart personer som ansöker om konventionsflyktingstatus.

B: Förberedelseskedet

27. Det krävs ett förberedelseskede för att se till att EG-lagstiftningen bygger på en god grund av samsyn, kunskap och förståelse för de utmaningar det innebär att ändra medlemsstaternas asylsystem och anpassa dem till ett enda förfarande. Förberedelseskedet kommer att börja i januari 2005 och pågå parallellt med genomförandet av den första lagstiftningen om det gemensamma europeiska asylsystemet. Kommissionen kommer att lägga fram en handlingsplan för ett enda förfarande , som markerar inledningen på denna period av samråd, diskussion och förberedelser för vad medlemsstaterna kan göra för att föra samman sina olika förfaranden (för detaljer, se bilaga D ). Samordningen kommer att skötas av invandrings- och asylkommittén. Kommissionen kommer att rapportera till kommittén om resultaten av verksamheten. Vid slutet av processen bör en konferens sammankallas för att analysera resultaten och dra upp riktlinjer för hur kommissionen bör använda sig av resultaten i lagstiftningsarbetet.

28. Tre mål bör uppnås under förberedelseskedet : i) Att på teknisk nivå leda och ge underlag för debatten om hur EU bör gå till väga för att införa ett enda förfarande, ii) att identifiera de ändringar som måste göras och iii) att göra dessa ändringar, genom justeringar av verksamhetsrutinerna, i möjligaste mån före eller samtidigt med lagstiftningsåtgärder. Slutligen skall förberedelseskedet också tjäna som underlag för det samråd som måste föregå förslag till EG-lagstiftning.

- Kommissionen kommer att inleda ett övergripande och konsekvent verksamhetsprogram och bland annat initiera utbyte av goda erfarenheter, lansera gemenskapsåtgärder inom ramen för Europeiska flyktingfondens andra fas och utlysa projekt enligt Argoprogrammet i syfte att tillfredsställa särskilda behov som medlemsstaterna har inom detta område.

- Medlemsstaterna uppmanas att genomföra särskilda praktiska åtgärder för att undan för undan bygga upp sin förmåga, till exempel samarbetsprojekt och personalutbyte mellan myndigheter som redan har ett enda förfarande och myndigheter som tänker införa det samt utbildning för handläggare och andra rättstillämpare.

29. Under förberedelseskedet kommer frågor om hur införandet av ett enda förfarande skall gå till att behandlas ur huvudsakligen fyra infallsvinklar. En utvärdering av genomförandet av relevanta bestämmelser i befintlig EG-lagstiftning om asyl kommer att utgöra grunden för bedömningen av hur medlemsstaterna genomför de bestämmelser i första fasen av införandet av det gemensamma europeiska asylsystemet vilka kräver att medlemsstaterna börjar behandla asylsökande och skyddsbehövande i övrigt på samma sätt (till exempel artikel 4 i skyddsdirektivet om bedömning av fakta och omständigheter). En jämförelse av skillnaderna mellan ett enda och flera olika förfaranden och en granskning av hur stödåtgärder till införandet av ett enda förfarande kan öka effektiviteten kommer att bygga vidare på detta. Dessa tre infallsvinklar kompletteras med en fjärde, nämligen resurs- och kostnadsjämförelser mellan olika nationella system . Under förberedelseskedet bör man också finna en nyskapande metod för att nå konsensus om när lagstiftning bör införas och dess omfattning samt utreda möjligheten av harmonisering ”nerifrån” genom utbyte och fastställande av goda metoder.

30. Dessa åtgärder är ett svar på uppmaningen från Europeiska rådet i Thessaloniki att ytterligare stärka asylförfarandena i syfte att göra dem effektivare, för att i så hög grad som möjligt skynda på behandlingen av ansökningar om icke-internationellt skydd. De gör det också möjligt att fullborda de mål för internationellt skydd som uppställdes av Europeiska rådet i Tammerfors.

Slutsatser

31. Kommissionen kommer att verka för att uppnå de mål som har angivits i det här meddelandet i nära samarbete med medlemsstaterna, Europaparlamentet, FN:s flyktingkommissariat och andra intressenter.

32. Kommissionen kommer att lägga fram en handlingsplan för ett enda förfarande i slutet av 2004 som det viktigaste redskapet för att genomföra förberedelseskedet innan lagstiftning utarbetas.

33. Kommissionen uppmanar rådet och Europaparlamentet att ta fasta på den tvåstegsmetod som föreslås i det här meddelandet som ett nästa steg på vägen mot ett gemensamt asylförfarande som leder till en enhetlig status som är giltig i hela EU för dem som har beviljats asyl, mot bakgrund av vad som uträttats hittills på Tammerforsagendan.