EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 30.1.2020 COM(2020) 33 final RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN OM GENOMFÖRANDET AV DIREKTIV 2000/53/EG OM UTTJÄNTA FORDON



















FÖR PERIODEN 2014–2017



RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN OM GENOMFÖRANDET AV DIREKTIV 2000/53/EG OM UTTJÄNTA FORDON FÖR PERIODEN 2014–2017 1.Inledning Det huvudsakliga syftet med direktiv 2000/53/EG om uttjänta fordon är att förebygga generering av avfall från fordon och deras komponenter i syfte att minska det slutliga bortskaffandet av avfall och dess allmänna miljöpåverkan. De åtgärder som fastställs i direktivet är vidare avsedda att förbättra miljöprestationerna hos alla ekonomiska aktörer som berörs under fordonens livstid, särskilt hos operatörer som direkt har att göra med behandlingen av uttjänta fordon. Direktivet om uttjänta fordon följer generellt kretsloppsekonomin i syfte att främja ekodesign, avskaffa användningen av farliga ämnen i fordon och fastställa ambitiösa mål för återanvändning/materialåtervinning/återvinning så att värdefulla material från uttjänta fordon kan återanvändas och viktiga resurser kan bevaras i ekonomin. Enligt artikel 9 i direktivet om uttjänta fordon ska medlemsstaterna vart tredje år till kommissionen rapportera om genomförandet av detta direktiv på grundval av ett frågeformulär som fastställts av kommissionen i beslut 2001/753/EG. Frågeformuläret består av två delar. Den första delen rör närmare uppgifter om införlivandet av direktivet i nationell lagstiftning, och den andra delen innehåller information om hur direktivet faktiskt genomförts. Kommissionen ska sedan utarbeta en genomföranderapport för rapporteringsperioden på grundval av den information som har lämnats av medlemsstaterna. Det här är den fjärde rapporten om genomförandet av direktivet om uttjänta fordon. Den täcker rapporteringsperioden 22 april 2014 till 21 april 2017. Alla tidigare rapporter finns tillgängliga på kommissionens webbplats. Tjugofem medlemsstater lämnade in svar för rapporteringsperioden 2014–2017. Tre länder (Lettland, Malta och Ungern) har inte lämnat in sina svar ännu. Detta är en liten minskning av antalet rapporterande länder jämfört med tidigare rapporteringsperioder. Samtliga medlemsstater lämnade in genomföranderapporter för perioden 2008–2011, medan två medlemsstater (Nederländerna och Spanien) inte sände rapporter för 2011–2014. Generellt var den information som lämnades mestadels fullständig och höll en tillfredsställande kvalitet. Informationen har kompletterats med ytterligare datakällor, särskilt nationell lagstiftning, som har kontrollerats direkt för att se om den överensstämmer med direktivet om uttjänta fordon, samt uppgifter från andra kommissionsrapporter. Uppgifter om direktivets mål för återanvändning/materialåtervinning och återanvändning/återvinning, som rapporterats i enlighet med kommissionens beslut 2005/293/EG, har också beaktats. 2. Information om införlivandet av direktivet om uttjänta fordon Direktivet anses ha införlivats på ett tillfredsställande sätt i samtliga medlemsstater och inga överträdelseförfaranden pågår. Enligt direktivet om uttjänta fordon ska fordonstillverkare och tillverkare av material och utrustning begränsa användningen av bly, kvicksilver, kadmium och sexvärt krom i material och komponenter i fordon som släppts ut på marknaden efter den 1 juli 2003, utom när det gäller de undantag som förtecknas i bilaga II till direktivet. Dessa farliga ämnen har minskats kraftigt genom flera ändringar av bilaga II. Bestämmelser om begränsning av farliga ämnen hade oftast införlivats i lagstiftning som är direkt relaterad till direktivet om uttjänta fordon, medan utformning av fordon för att underlätta återanvändning och återvinning eller integration av återvunnet material i nya fordon ofta införlivades i mer allmän avfallslagstiftning, med allmänna krav för alla marknader. Österrike är ett exempel på god praxis, och insamlings- och återvinningsföretag ska använda 0,5 % av sin avkastning till projekt för förebyggande av avfall. Direktivet föreskriver dessutom att fordon ska konstrueras för återanvändning och återvinning, och att större mängder återvunnet material ska integreras i fordonen. Tillverkare, importörer och distributörer ska ha system för insamling av uttjänta fordon och, i den utsträckning det är tekniskt möjligt, av uttjänta delar som har avlägsnats vid reparationer av personbilar. Producenterna ska stå för alla, eller en betydande del av, kostnaderna för att lämna in uttjänta fordon till avfallsanläggningar. Medlemsstaterna införlivade oftast dessa krav på ett sätt som möjliggör flexibilitet för de ekonomiska aktörerna, med möjlighet till individuella eller gemensamma system. I enlighet med direktivet är återtagandet kostnadsfritt i de flesta medlemsstater, utom i de fall då nödvändiga komponenter saknas eller om fordonet innehåller avfall som har tillförts. Detta krav är inte särskilt svårt att uppnå, eftersom värdet på metallskrot och/eller andra komponenter som har avlägsnats för materialåtervinning eller återanvändning nästan täcker kostnaderna för att samla in fordonen från ägarna. Ägare av uttjänta fordon ska få ett skrotningsintyg så att de kan avregistrera fordonet. Samtliga rapporterande medlemsstater har inrättat nationella avregistreringssystem där utfärdande av skrotningsintyg är ett villkor för avregistrering. Avregistreringsförfarandena är avgörande för att säkerställa att uttjänta fordon överlämnas till auktoriserade behandlingsanläggningar och för att begränsa olaglig export av uttjänta fordon. Strax under hälften av medlemsstaterna har utnyttjat en bestämmelse som tillåter producenter, försäljare och insamlare att utfärda skrotningsintyg, utöver auktoriserade behandlingsanläggningar. Trots att samtliga medlemsstater har infört avregistreringssystem har antalet uttjänta fordon med okänd vistelseort ökat under de senaste åren (dvs. fordon som har avregistrerats men som det inte har utfärdats skrotningsintyg för, eller fordon vars skrotningsintyg myndigheterna inte har tillgång till). Detta tyder på att de nationella avfallshanteringssystemen inte fungerar så effektivt som de skulle kunna göra. Direktivet om uttjänta fordon innehåller bestämmelser för att säkerställa att uttjänta fordon behandlas i tid och på rätt sätt vid behandlingsanläggningar som har beviljats tillstånd från de behöriga myndigheterna. Anläggningarna är också föremål för inspektioner. Dessa villkor har införts för att minska eventuella negativa miljöeffekter och främja återanvändning och materialåtervinning av fordonskomponenter. Samtliga rapporterande medlemsstater har införlivat bestämmelser enligt direktivets krav i detta avseende. Rumänien och Finland var de enda medlemsstater som rapporterade mindre ändringar i lagstiftningen sedan den senaste rapporteringsperioden. Rumänien har uppdaterat de tillstånd som krävs för att hantera och demontera uttjänta fordon, medan Finland har antagit ett särskilt regeringsdekret för uttjänta fordon (123/2015), genom vilket begränsningarna av användning av farliga ämnen i fordon uppdateras. De flesta länder tillåter inte undantag från tillståndskraven i fråga om återvinning av avfall från uttjänta fordon efter det att de har behandlats på lämpligt sätt enligt direktivet och en årlig inspektion genomförts. Endast Danmarks, Italiens, Rumäniens och Förenade kungarikets svar antyder att de gör så (detta är också en ändring för Rumäniens del sedan den föregående rapporteringsperioden). Medlemsstaterna ska uppmuntra återanvändning och materialåtervinning, och direktivet om uttjänta fordon innehåller mål för återanvändning, materialåtervinning och återvinning. Till den 1 januari 2015 skulle medlemsstaterna ha uppnått följande mål: Tidsfrister 2006 och 2015: ·95 % återanvändning och återvinning (av genomsnittsvikten per fordon och år) och ·85 % återanvändning och materialåtervinning (av genomsnittsvikten per fordon och år). Under 2017 uppfyllde 14 medlemsstater båda målen på 85 % respektive 95 % för materialåtervinning och återvinning. Hur medlemsstaterna har uppnått målen diskuteras närmare i avsnitt 3.

Ett fåtal medlemsstater uppgav att de hade vidtagit innovativa åtgärder för att uppmuntra återanvändning och materialåtervinning. Italien kräver att de regionala myndigheterna ska införa åtgärder som säkerställer att minst 30 % av de varor/produkter som offentliga organ (och företag som till övervägande del är statligt ägda) behöver köpa in varje år är tillverkade av återvunnet material. Enligt den italienska lagstiftningen ska ersättningsdäck som köps in för offentliga fordonsparker utgöras av minst 20 % regummerade däck. Frankrike kräver för sin del att demonterade delar ska vara spårbara så att de kan återanvändas. I Slovenien är chefer för demonteringsanläggningar ansvariga för att se till att komponenter, material och vätskor hos 10 % av de uttjänta fordon som tas emot, räknat i total årlig vikt, avlägsnas innan fordonen fragmenteras, och se till att dessa komponenter, material eller vätskor går till återanvändning eller materialåtervinning. Enligt kodningsstandarderna i direktivet om uttjänta fordon ska producenterna märka (eller ”koda”) komponenter och material för att göra det lättare att urskilja de komponenter och material som lämpar sig för återanvändning och återvinning. Nästan alla medlemsstater rapporterar att de fullständigt har införlivat lagstiftningens regler om att producenter ska använda kodningsstandarder. Undantaget är Danmark, där kodningsstandarder inte nämns specifikt i lagstiftningen, och Grekland, som svarade att de inte har några fordonstillverkare. Tjeckien hänvisade till lagstiftning som inte var tillgänglig för kommissionen att kontrollera. Producenterna ska också tillhandahålla demonteringsinformation för varje typ av nytt fordon inom sex månader efter fordonets utsläppande på marknaden, exempelvis i form av handböcker eller genom databaser. Det absolut vanligaste sättet att få producenterna att tillhandahålla den erforderliga informationen om demontering, lagring och testning är via IDIS-systemet (International Dismantling Information System). Tjugo medlemsstater uppgav att de använder IDIS-systemet och några medlemsstater rapporterade att de även använder andra nationella åtgärder. Samtliga medlemsstater har införlivat lagstiftning för att se till att producenterna tillhandahåller demonteringsinformation för varje typ av nytt fordon som släpps ut på marknaden, inom sex månader efter fordonets utsläppande på marknaden. 3. Information om genomförandet av direktivet om uttjänta fordon De nationella genomföranderapporterna innehåller även information om hur ett antal av bestämmelserna i direktivet har genomförts av medlemsstaterna. När det gäller åtgärder för att förebygga avfall är Irland ett bra exempel. Irland kräver att producenterna ska främja förbyggande av avfall genom en rad åtgärder som gäller för vissa angivna fordon. Det handlar bland annat om att begränsa användningen av farliga ämnen, ta hänsyn till demontering, återanvändning, återvinning och materialåtervinning av uttjänta fordon i utformningen av nya fordon, och öka andelen återvunnet material i tillverkningen av vissa angivna fordon. I Rumänien görs preliminära bedömningar för att säkerställa att fordonen uppfyller vissa krav, och fordonstillverkarna har tagit fram en ny aktiveringsstandard via ett standardiserat gränssnitt för omborddiagnossystem. Endast ett begränsat antal medlemsstater kunde lämna detaljerade uppgifter om mängden återvunnet material som används i fordonstillverkningen. Ett intressant exempel är Polen, som uppgav att återvunnen plast används, men att sådan plast måste genomgå en särskild rengöringsprocess innan den får användas i fordonstillverkningen. Rumänien uppgav att det vanligaste återvunna plastmaterialet för fordonsdelar är propenoxid, och att återvunnen plast står för över 10 % av den totala massa plast som används i fordonstillverkningen inom landets gränser. Antalet auktoriserade behandlingsanläggningar med verksamhet inom landets gränser har ökat i de flesta medlemsstater. Tre länder lämnade inga uppgifter om antalet auktoriserade behandlingsanläggningar för perioden 2015–2017 (Belgien, Ungern och Lettland), men om man antar att antalet anläggningar i dessa länder är detsamma som de har rapporterat tidigare, har antalet auktoriserade behandlingsanläggningar i EU-28 ökat från 12 589 under perioden 2012–2014 till 14 173 under perioden 2015–2017. Arton medlemsstater rapporterade att de har behandlingsanläggningar med ett certifierat miljöledningssystem inom landets gränser. Andelen behandlingsanläggningar med miljöledningssystem har ökat från 1,9 % under perioden 2012–2014 till 3,73 % under perioden 2015–2017 inom EU-28. Belgien är ett exempel på god praxis, eftersom alla godkända anläggningar för sanering, demontering och skrotning av uttjänta fordon i Flandern och Vallonien har ett miljövårdssystem tack vare lagstiftning som föreskriver att sådana anläggningar måste lämna in årsrapporter till myndigheterna. Årsrapporten ska innehålla resultatet av en undersökning av företagets verksamhet som utförs av ett oberoende inspektionsorgan, och en negativ bedömning kan leda till att tillståndet dras in. Endast tio medlemsstater kunde lämna exakta uppgifter om antalet uttjänta fordon som saknar marknadsvärde eller har ett negativt marknadsvärde som överlämnats till auktoriserade behandlingsanläggningar. Fem medlemsstater kunde delvis besvara denna fråga. Det är viktigt att uttjänta fordon med ett negativt marknadsvärde behandlas, eftersom detta minskar mängden bortskaffat avfall. Tretton medlemsstater kunde inte besvara frågan alls eftersom de inte registrerar sådana uppgifter. Av de medlemsstater som inte lämnade exakt information berodde detta i fem fall (Cypern, Estland, Finland, Irland, Italien, Portugal och Spanien) på att det inte fanns fordon som saknar marknadsvärde eller har ett negativt marknadsvärde. Med andra ord hade dessa länders uttjänta fordon i samtliga fall fortfarande ett positivt marknadsvärde. Grekland uppgav att alla uttjänta fordon som lämnas in till auktoriserade behandlingsanläggningar saknar marknadsvärde. Det är emellertid oklart hur det positiva värdet för metallskrot redovisas, även om de uttjänta fordonen i sig inte har något värde på marknaden för begagnade fordon. Endast Litauen och Malta lämnade kvantitativa siffror. Uppgifter om återanvändnings-/materialåtervinningsgrader och återanvändnings-/återvinningsgrader visas i Figure 1 och figur 2. Uppgifterna har samlats in av Eurostat enligt medlemsstaternas skyldighet att årligen rapportera om målen för uttjänta fordon inom ramen för rapporteringskravet i kommissionens beslut om närmare föreskrifter för övervakning av efterlevnaden av direktivet. Under 2017 uppnådde 20 medlemsstater minimimålet för återanvändning och materialåtervinning på 85 % av genomsnittsvikten per fordon och år. Två medlemsstater uppnådde inte målen även om de var nära, och för sex medlemsstater fanns inga uppgifter tillgängliga. Den genomsnittliga återanvändnings- och materialåtervinningsgraden för hela EU-28 var 89 %, fyra procentenheter över målet. Figur 1: Återanvändnings- och materialåtervinningsgrader för uttjänta fordon (i procent) 2012 2013 2014 2015 2016 2017 Belgien 88,7 88,2 89,2 91,3 92,1 93,2 Bulgarien 89,5 93,2 94,1 94,4 94,6 97,6 Tjeckien 80,3 80,3 80,3 90,2 90,3 91,9 Kroatien 97,2 100 89,5 92,8 93,9 99,3 Danmark 92,4 86,6 86 91,2 88,8 91,5 Tyskland 92,3 89,8 89,5 87,7 89,3 89,5 Estland 80,9 77,7 87 86 85,8 85,9 Irland 81,8 80,4 82,1 83,3 86 85,9 Grekland 82,8 88,8 80,4 64,5 100 91,9 Spanien 83 83,6 84,3 85 85,4 85,8 Frankrike 82,4 85,3 85,9 87,5 86,9 87,4 Italien 80,8 82,2 83,4 84,6 82,5 : Cypern 84,7 84,3 87,7 89,1 90,3 : Lettland 97,6 92,4 92,2 86,6 94,3 84 Litauen 89,2 92,1 93,5 94,6 94,9 94,8 Luxemburg 85 84 87 87 86 94,3 Malta 95,8 91,9 45 77,7 54,4 : Ungern 84,4 90,7 90,3 94,6 95,4 95,5 Nederländerna 83,7 86 86,1 87,7 88,9 : Österrike 83,4 85 85,8 86,9 87,2 86,6 Polen 90,4 88,6 85,5 94,7 94,3 95,7 Portugal 82,7 82,9 83,8 84 83,5 85,2 Rumänien 84 83,8 84,1 85,1 : : Slovenien 100 : 85,9 : : : Slovakien 89,9 92,5 94,8 88,4 96,1 95,7 Finland 82,5 82,5 82,8 82,8 82,8 82,8 Sverige 85 84,6 84,4 84,6 86,7 88,2 Förenade kungariket 84,1 85,5 86,9 87,3 86,4 86,5 Island 100 99,6 97,7 98,5 96,8 : Liechtenstein 77,2 78,2 78,7 80,5 75,6 75,1 Norge 75,5 75,4 82,9 85,2 85,2 : Figur 2: Återanvändnings- och återvinningsgrader för uttjänta fordon 2016 (i procent) 2012 2013 2014 2015 2016 2017 Belgien 93 93 94,2 96,7 96,4 97 Bulgarien 91,3 94,1 95 95,1 95,6 98,8 Tjeckien 86,3 86,3 86,3 95,7 95,4 95,6 Kroatien 99,9 100 96,2 99,5 99,5 99,7 Danmark 92,6 86,7 86,1 97,6 97,1 99,6 Tyskland 106,3 103,8 101,4 95,8 98 98,4 Estland 85,1 86,4 88,4 87 89,8 89,9 Irland 87,8 91,6 90,7 91,8 92,8 94,6 Grekland 90,3 91,5 85,5 68,9 108 99,5 Spanien 88,2 91,5 93,5 95 93,4 94 Frankrike 87 89,3 91,3 94,3 94,8 94,6 Italien 82,3 82,8 85,1 84,7 82,6 : Cypern 86,9 86,6 90,2 90,7 93,2 : Lettland 97,9 92,6 92,4 87 94,5 84,1 Litauen 90,1 92,4 94,4 95 95,4 95,1 Luxemburg 95 95 95 97 96 96,2 Malta 96 91,9 45 77,7 54,5 : Ungern 86,2 91,7 95,6 95,2 95,8 96,9 Nederländerna 96,1 95,9 96 97 98,7 : Österrike 94,2 96,7 96,1 96,9 96,9 97,9 Polen 92,8 90,3 88 97 96,3 98,6 Portugal 87,6 90,5 92,7 92,7 92,1 93,8 Rumänien 86 87,4 88,5 90,8 : : Slovenien 103 : 91,3 : : : Slovakien 91,2 93,7 96 89,4 97,4 97,5 Finland 95 95 97,3 97,3 97,3 97,3 Sverige 90,6 91,3 91,3 96,8 94,6 97,2 Förenade kungariket 88,1 88,9 90,7 96,9 92,2 94,1 Island 100 99,6 97,7 98,5 96,8 : Liechtenstein 92,7 89 90,6 90,8 85,6 84,7 Norge 93,8 94,7 97,5 96,7 97,7 :

Från och med 2017 uppnådde 15 medlemsstater minimimålet för återanvändning och återvinning på 95 % av genomsnittsvikten per fordon och år. Sju medlemsstater uppnådde inte målet på 95 % även om de var nära, och sex medlemsstater har inte rapporterat ännu. Den genomsnittliga återanvändnings- och återvinningsgraden för hela EU-28 var 94 %, precis under målet. Ett betydande antal medlemsstater med etablerade infrastrukturer och processer för hantering av uttjänta fordon verkar ha missat sina återvinningsmål, men detta kan eventuellt bero på att de inriktar sig mer på materialåtervinning än på andra former av återvinning (Frankrike, Spanien, Sverige och Förenade kungariket uppfyllde t.ex. sina materialåtervinningsmål, men inte återvinningsmålen) i linje med principen om cirkulär ekonomi. Det kan också tyda på mer robusta och förbättrade rapporteringsmetoder, vilket bidrar till ett bättre genomförande av direktivet. De medlemsstater som har missat sina mål har redogjort för skälen till detta och för de åtgärder som har införts för att uppnå målen. De höga siffror som rapporteras av Grekland kan hänföras till det faktum att demonteringsanläggningarna valde att förlänga lagringstiden för vissa uttjänta fordon vars vätskor ännu inte hade avlägsnats, sannolikt på grund av låga marknadsvärden på metaller. Dessa uttjänta fordon fragmenterades året efter det att de dekontaminerats. Detta ledde till att ett stort antal uttjänta fordon behandlades under året. Exempel på nya åtgärder som har införts för att uppmuntra återanvändning och materialåtervinning är åtgärder för återanvändning av komponenter från uttjänta fordon i Ungern, informationskampanjer och kommunikationsaktiviteter i Portugal och ekonomiskt stöd till nya forsknings- och utvecklingsprojekt om förebyggande av avfall från uttjänta fordon samt materialåtervinning och återanvändning av komponenter i Spanien, där man prioriterade projekt som inriktades på materialåtervinning av plast, vindruteglas och däck från bilar. 4. Fordon med okänd vistelseort och olaglig demontering av uttjänta fordon Det problem med bristande genomförande och efterlevnad av direktivet om uttjänta fordon som det fortfarande är svårast att komma till rätta med gäller det höga antalet uttjänta fordon med "okänd vistelseort". Kommissionen har redan påpekat detta i sin tidigare rapport om genomförandet av direktivet om uttjänta fordon för perioden 2011–2014 och i sin efterhandsutvärdering av fem avfallsdirektiv. För att bedöma omfattningen av problemet genomförde kommissionen ett initiativ för att främja efterlevnaden av direktiv 2000/53/EG om uttjänta fordon, med betoning på uttjänta fordon med okänd vistelseort. Eurostat uppmanar medlemsstaterna att lämna uppgifter om antalet fordon som samlats in och överlämnats till auktoriserade behandlingsanläggningar. Dessa uppgifter har sammanställts i tabell 1 nedan. Tabell 1: Totalt anta uttjänta fordon som samlats in och överlämnats till auktoriserade behandlingsanläggningar, 2008–2016 (antal fordon) 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 Europeiska unionen 6 301 000 9 039 000 7 383 000 6 789 000 6 286 000 6 234 000 6 150 000 5 964 000 5 920 000 Belgien 141 521 140 993 170 562 165 016 160 615 134 506 126 835 107 425 106 458 Bulgarien 38 600 55 330 69 287 62 937 57 532 61 673 80 862 85 946 92 706 Tjeckien 147 259 155 425 145 447 132 452 125 587 121 838 131 987 139 440 145 928 Danmark 101 042 96 830 100 480 93 487 106 504 125 650 104 413 98 929 89 039 Tyskland 417 534 1 778 593 500 193 466 160 476 601 500 322 512 163 473 386 412 801 Estland 13 843 7 528 7 268 11 413 12 835 14 712 14 720 12 884 11 184 Irland 127 612 152 455 158 237 134 960 102 073 92 467 86 950 74 910 98 213 Grekland 55 201 115 670 95 162 112 454 84 456 86 205 82 863 87 050 46 573 Spanien 748 071 952 367 839 637 671 927 687 824 734 776 724 820 689 760 611 446 Frankrike 1 109 876 1 570 593 1 583 283 1 515 432 1 209 477 1 115 280 1 084 766 1 016 326 1 046 083 Kroatien : : : : 35 213 32 135 19 388 16 900 20 386 Italien 1 203 184 1 610 137 1 246 546 952 461 902 611 876 052 853 584 958 245 978 960 Cypern 14 273 17 303 13 219 17 145 17 547 13 212 11 160 8 293 5 151 Lettland 10 968 10 590 10 640 9 387 10 228 9 003 9 268 8 924 8 049 Litauen 19 534 19 656 23 351 26 619 22 885 26 482 29 982 26 546 21 306 Luxemburg 2 865 6 908 6 303 2 341 2 834 2 290 2 225 1 617 1 854 Ungern 37 196 26 020 15 907 13 043 15 357 14 897 15 283 16 788 15 141 Malta : : 330 2 526 2 530 1 198 2 646 4 509 : Nederländerna 152 175 191 980 232 448 195 052 187 143 183 451 188 487 167 777 197 488 Österrike 63 975 87 364 82 144 80 004 64 809 73 993 59 904 47 926 48 077 Polen 189 871 210 218 259 576 295 152 344 809 402 416 454 737 478 202 380 529 Portugal 107 746 107 946 107 419 77 929 92 008 92 112 86 713 84 158 88 559 Rumänien 51 577 55 875 190 790 128 839 57 950 37 989 42 138 41 886 : Slovenien 6 780 7 043 6 807 6 598 5 447 : 6 260 : : Slovakien 39 769 67 795 35 174 39 171 33 469 36 858 29 175 26 176 36 931 Finland 103 000 96 270 119 000 136 000 119 000 99 300 94 540 99 630 114 460 Sverige 150 197 133 589 170 658 184 105 185 616 189 748 186 967 188 810 186 875 Förenade kungariket 1 210 294 1 327 517 1 157 438 1 220 873 1 163 123 1 149 459 1 106 846 995 527 1 103 050 Island 9 386 5 109 4 195 4 075 5 824 4 463 5 245 6 063 6 527 Liechtenstein 91 72 107 94 114 326 188 230 260 Norge 130 018 95 000 112 537 124 563 119 905 141 452 139 920 145 098 142 280 Uppgifterna i tabellen avser rapporterade uttjänta fordon som har fått ett skrotningsintyg och behandlas vid behandlingsanläggningar. I sina riktlinjer till medlemsstaterna uppmanar Eurostat även medlemsstaterna att rapportera det sammanlagda antalet uttjänta fordon, inte bara de uttjänta fordon som har fått ett skrotningsintyg. Mycket få medlemsstater lämnar dock sådana uppgifter, eftersom rapportering av antalet uttjänta fordon inte är obligatorisk enligt direktivet och kommissionens beslut 2005/293/EG om närmare föreskrifter för övervakning av de mål för återanvändning/återvinning och återanvändning/materialåtervinning som fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG om uttjänta fordon. Därför var kommissionen tvungen att använda uppgifter från andra källor för att uppskatta antalet uttjänta fordon. En jämförelse mellan uppgifter om uttjänta fordon som har fått ett skrotningsintyg och behandlas vid auktoriserade behandlingsanläggningar och uppgifter om det sammanlagda antalet uttjänta fordon visar avvikelser. Nedanstående grafik från en färsk kommissionsundersökning visar antalet uttjänta fordon som rapporterats som lagliga (dvs. uttjänta fordon som fått ett skrotningsintyg och har behandlats på lagligt sätt) och det höga antalet uttjänta fordon med okänd vistelseort under 2014 i EU. Grafiken beaktar fordon som registrerats i de nationella registreringssystemen och fordon som tagits ur fordonsflottan i EU-28. Det höga antalet uttjänta fordon med okänd vistelseort är fortfarande ett stort problem. Ett exempel på hur sådana avvikelser kan uppstå kommer från Finland, som rapporterade att vissa privatpersoner och operatörer inte lämnar in uttjänta fordon via tillverkarens officiella system för återlämnande, vilket innebär att det faktiska antalet uttjänta fordon är betydligt högre än antalet utfärdade skrotningsintyg. Finland påpekade också att ökningen av antalet uttjänta fordon som behandlats på korrekt sätt under 2017 kan ha berott på metallprishöjningarna och förbättringar i det elektroniska avregistreringssystemet. Tyskland rapporterade att landets relativt låga antal insamlade och behandlade uttjänta fordon jämfört med de omkring 2,8 miljoner bilar som avregistreras permanent per år beror på export av begagnade fordon. I de rapporter som togs fram under 2017 minskades den ”statistiska luckan” bestående av fordon med okänd vistelseort., Orsaken till att man lyckades täppa till dessa luckor var främst en omräkning av det faktiska antalet permanent avregistrerade motorfordon. Man tog också hjälp av kvalificerade uppskattningar av statistiska uppgifter om export av begagnade fordon (till länder inom och utanför EU). Kommissionens nyligen genomförda undersökning visar dessutom att orsaken till det höga antalet uttjänta fordon med okänd vistelseort kan vara brister i avregistreringssystemen och olämplig hantering av uttjänta fordon (alla uttjänta fordon överlämnas inte till insamlingspunkter och alla fordon som överlämnas får inte ett skrotningsintyg; uttjänta fordon som demonteras vid icke-auktoriserade anläggningar). En del uttjänta fordon exporteras olagligt som begagnade fordon. Ett annat problem är olämpliga kopplingar och uppföljningar mellan registrering och avregistrering eller omregistrering, vilket kan leda till att endast en del av de uttjänta fordon som avregistreras får ett skrotningsintyg trots att de behandlas på lagligt sätt. Det förekommer också att begagnade fordon som är registrerade i en medlemsstat aldrig avregistrerades i den ursprungliga medlemsstaten. Ett annat problem är brist på uppgifter av god kvalitet, särskilt uppgifter om export av begagnade fordon och uttjänta fordon samt läckage av råmaterial. Medlemsstaterna måste vidare förbättra sina rapporteringsmetoder. Det förekommer olaglig insamling och demontering av uttjänta fordon vid icke-auktoriserade behandlingsanläggningar utan miljönormer. Genomförandet måste därför förbättras, inbegripet inspektioner av insamlingsanläggningar och auktoriserade behandlingsanläggningar. En del medlemsstater har redan vidtagit åtgärder för att lösa problemen. Danmark har exempelvis infört en premie för den sista registrerade ägare som lämnar in det uttjänta fordonet till en auktoriserad behandlingsanläggning. Frankrike och Förenade kungariket rapporterar å sin sida betydliga ökningar av antalet inspektioner av auktoriserade behandlingsanläggningar. 5. Slutsatser Direktivet har införlivats i varje medlemsstats nationella lagstiftning och anses tillfredsställande. Generellt sett förefaller genomförandet av direktivet om uttjänta fordon vara korrekt. Under 2017 uppfyllde 20 av de 28 medlemsstaterna 2015 års mål för 85 % återanvändning och materialåtervinning av genomsnittsvikten per fordon och år (fem medlemsstater rapporterade inte om detta). Det var svårare att uppnå målet 95 % återanvändning och återvinning av genomsnittsvikten per fordon och år. Omkring hälften av de medlemsstater som inte lyckades nå målen var dock bara några procentenheter från att lyckas.