EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
Brysselden6.2.2001
KOM(2001) 53 slutlig
KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET
Tio årefterRio:
Förberedelserinförvärldstoppmötet omhållbar utveckling år2002
2KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET
Tio årefterRio:
Förberedelserinförvärldstoppmötet omhållbar utveckling år2002
SAMMANFATTNING
Världstoppmötet i Rio de Janeiro år 1992 väckte stora förväntningar. Det internationellasamfundet kom överens om ambitiösa och omfattande strategier för att ta itu med miljö- och
utvecklingsproblemgenomett globalt samarbete för hållbar utveckling.
Vissa framsteg har visserligen gjorts, men förväntningarna har inte uppfyllts . Trycket på
miljön och på naturresurserna har ökat sedan Rio-mötet, och fattigdomen fortsätter att växa
över hela världen. De vackra ordenomatt ändra produktions- ochkonsumtionsmönstrenså att
en hållbar utveckling möjliggörs har inteomsatts ipraktiken.
För att lösa de globala problemen behövs det insatser både från norra och södra halvklotet,
och de förutsätter politiskt kontroversiella förändringar. Tio år efter Rio skall 2002 års
toppmöte om hållbar utveckling ge möjlighet att återuppliva Rio-andan och få alla länder
att på nytt göra politiska åtaganden för att uppnå hållbar utveckling. EU har ett ansvar för att
ta initiativet iförberedelserna för 2002 årstoppmöteochisamband med själva mötet.
Detta meddelande syftar till att sparka igång en samordnad förberedelseprocess inom EU
för att se till att EU:s bidrag till 2002 års toppmöte får största möjliga genomslagskraft med
hjälp av följande initiativ:
(1) förslag till EU:sstrategiska mål ochnyckelfrågor inför toppmötet,
(2) betoning av samverkan med relaterade processer – särskilt EU:s strategi för en
hållbar utveckling, det kommande miljöhandlingsprogrammet, den integrationsprocess
som beslutades i Cardiff och andra relaterade sektorstrategier (t.ex. för energi och
transporter) – för att lägga grunden för ett trovärdigt och verkningsfullt EU-bidrag till
toppmötet,
(3) förslag till förberedande åtgärder somkan vidtas inför toppmötet.
På grundval av en bedömning av framstegen sedan Rio vill detta meddelande föreslå fyra
strategiska mål somEU bör försökauppnå vid toppmötet:
–Ö k a d g l o b a l jämviktochfungerande samarbete för hållbar utveckling.
–B ä t t r e integration ochsamordning på internationell nivå.
– Antagande av miljö- och utvecklingsmål i syfte att blåsa liv i och förstärka det politiska
engagemanget.
– Effektivare insatserpå nationell nivå samt internationell övervakning .
3Toppmötet behöver en fokuserad och framsynt dagordning, vilket innebär att man inte bör ta
upp Agenda 21 eller resultaten av Rio-mötet till ny debatt. Fyra nära sammanhängande
insatsområden föreslås:
–Skydd av de naturresurser som ligger till grund för ekonomisk utveckling :
Miljöeffektivitet och möjligheten att införa miljöeffektivitetsmål och mätbara etappmål för
att se till att trenden mot överexploatering av naturresurserna vänds före 2015 skall
betonas. Sådana naturresursfrågor som direkt berör ekonomisk utveckling skall prioriteras,
t.ex. dricksvatten, energioch jord.
–Integration av miljöaspekter och bekämpning av fattigdomen : Toppmötet bör leda till
bättre kunskaper omkopplingen mellan fattigdomoch miljöförstörelse. Dessutomskall det
främja bättre integration och samordning av globala utvecklingsfrågor och i de
internationella finansinstitutionernas kamp mot fattigdomen genom att bidra till att de tre
stöttepelarna för hållbar utveckling samordnas.
–Främjande av en hållbar globalisering : Ekonomisk globalisering medför både chanser
och utmaningar. Den ökande internationella handeln och de tilltagande investeringsflödena
måste bli till en betydligt mer positiv faktor i strävan efter hållbarhet. Detta kräver också
handling utanför själva handels- och investeringssfären, bland annat genom att man
försöker se till att alla regioner och länder får lika mycket nytta av globaliseringen och att
den digitala klyftan överbryggas, men också att samarbete med näringslivet och industrin
utvecklas.
–Främjande av god förvaltningssed och av engagemang , både på internationell och
nationell nivå: På internationell nivå är frågan huruvida dagens institutioner kan klara de
utmaningar som ekonomisk globalisering och hållbar utveckling medför. På nationell nivå
bör 2002 års toppmöte framhäva betydelsen av principer som demokrati, god
förvaltningssed, fri tillgång till information och rättsväsendet samt delaktighet i
beslutsprocessen.
EU måste förbli flexibelt så att man kan lägga fram en välavvägd dagordning som kan räkna
med stöd från utvecklingsländerna. EU:s ståndpunkter får inte vara låsta, utan bör kunna
utvecklas stegvis, varvid manäven måstetahänsyntillsådana målsommåstefastställas internt.
En fråga som kommer att förbli av stor vikt berör ekonomiskt och tekniskt stöd för hållbar
utveckling . Utvecklingsländerna är besvikna på grund av att de rikare länderna inte har
uppfyllt sina politiska åtaganden. EU måste nu försöka fokusera debatten på framtida åtgärder,
för att man snabbt skall kunna göra framsteg. Vid toppmötet år 2002 bör den avgörande roll
som inhemska resurser spelar betonas, men också den roll som liberaliserad handel och privata
finansieringsflöden (bland annat utländska direktinvesteringar - FDI) kan spela för att få fram
större resurser för hållbar utveckling. Samtidigt bör man vid toppmötet fastställa att
internationella flöden måste regleras så att de framsteg som görs inte motverkas av negativa
effekter på miljöresurser eller pårättvisan.
För EU:s behov är det mycket viktigt att man överväger metoder för att genomföra unionens
strategiska förslag till toppmötet 2002, dvs. att man försöker identifiera de finansiella
elementen, inbegripet stöd till tekniköverföring och kapacitetsutveckling. Ännu viktigare är det
att man har en solid bas för att uppnå hållbar utveckling inom EU vilket också bidrar till
hållbar utveckling över hela världen.
4Därförbetonar meddelandet också andra processer på EU-nivå , utan att vilja föregripa
deras resultat samt att de måste komplettera och förstärka varandra .E f t e r s o ma l l al ä n d e r
femår efter Rio åtog sig att ha strategier för hållbar utveckling klara tillår 2002 måste ävenEU
kunna visa uppenfungerandestrategividtoppmötet.
Slutligen måste EU påskynda sin förberedelseprocess .Det föreslås att en styrgrupp inrättasför
att leda intressenternas förberedelser på gemenskapsnivå, och att ett stort offentligt evenemang
anordnas för att bedöma i vilken omfattning Rio-avtalen förverkligats hittills. De icke-statliga
organisationerna bör få mer stöd för den rådgivande roll de spelar i strävan efter en hållbar
utveckling. Det kommer också att krävas att man lyssnar till utvecklingsländerna, främjar
samhällets deltagandeochregionala initiativpå gemenskapsövergripande nivå.
5KOMMISSIONENS MEDDELANDETILLRÅDET OCH
EUROPAPARLAMENTET
Tioår efter Rio:
Förberedelser inför världstoppmötet om hållbar utveckling år 2002
1. DE POLITISKA UTMANINGARNA ÅR 2002
Vid FN:s konferens om miljö och utveckling år 1992, världstoppmötet i Rio de
Janeiro, kom det internationella samfundet överens om en ambitiös och omfattandestrategi för att ta itu med miljö- och utvecklingsproblem i ett globalt samarbete för
hållbar utveckling. Konferensen väckte stora förhoppningar. Det har nu gått åtta år
sedan konferensen, och de avgörande problemen i samband med hållbar utveckling
är fortfarande olösta. Miljöpolitiken har utvecklats under dessa år, både på nationell
nivå och internationellt, och sedan 1992 har man satt upp ett antal allmänna mål för
bekämpning av fattigdomen. Men slöseriet med naturresurserna fortsätter,
föroreningen ökar, inte minst i luften och haven, och allt fler människors föds eller
hamnar i fattigdom, där de ofta tvingas leva på mindre än en dollar per dag. Den
ekonomiskaochsocialaklyftanmellande rikasteochfattigaste länderna fortsätteratt
öka.
Den översyn av Rio-avtalen som skall göras efter tio år är en chans att återuppliva
den solidaritetskänsla och politiska beslutsamhet som kännetecknade Rio-
konferensen. Denna gång kommer framgångarna att vara beroende av en rad olika
faktorer:
Först och främst måste industriländerna visa verkligt engagemang för att ändra
sina ohållbara produktions- och konsumtionsmönster .F ö rE Ui n n e b ä rd e t t aa t t
man måste slutföra en rad ambitiösa projekt till stöd för hållbar utveckling. Hit hör
bland annat antagandet av en strategi för hållbar utveckling vid det kommande
toppmötet i Göteborg, utgående från bland annat de integrationsstrategier som
förberetts i anslutning till Cardiff-toppmötet
1. Framgångar i kampen mot
klimatförändringen, till exempel goda resultat i fortsättningen av den sjätte
partskonferensen samt i fråga om den globala skogsfrågan, liksom ratificering och
genomförande av vissa nyligen slutna internationella avtal kommer att påverka
stämningenoch möjligheterna att nå framgångar vid mötet 2002.
Sedan kommer den allmänna stämningen också att påverkas av hur det dödläge som
uppstått genom utvecklingsländernas förväntningar och OECD-ländernas bristande
finansiella stödtillutveckling kommer att hanteras.
Europeiska unionen kom med avgörande bidrag till Rio-toppmötet. Unionen har
kämpat hårt för att se till att Agenda 21 fortsätter att vara en viktig politisk
prioritering i Europa och hela världen. Europa är fortfarande drivkraften i det globala
socioekonomiska samarbetet. Även vid toppmötet 2002 bör EU fortsätta att spela en
ledande roll.
1Rådsmötet för transport, energi, jordbruk, utveckling, industri, inre marknad, fiske, Ekofin och
allmännafrågor.
6Det kommer att krävas en enstämmig, samordnad och framsynt EU-ståndpunkt för
att dessa utmaningar skall kunna bemästras. Därför måste vi nu sparka igång en
föreberedelseprocess som samlar alla medlemsstater, berörda parter och
samarbetspartners över hela världen. Genom att i god tid inleda öppna förberedelser
kan EU se till att dess insatser blir effektiva och att man spelar en ledande roll vid
toppmötet
I syfte att garantera att EU:s bidrag till toppmötet 2002 blir effektivt skall detta
meddelande inleda en samordnad förberedelseprocess för hela EU , utgående från
enutvärdering av de framsteg somgjorts sedan Rio . Dettaskalluppnås genom
(1) förslag till EU:s strategiska mål och tänkbara nyckelfrågor som kan tas
upp vid toppmötet,
(2) betoning av samverkan med relaterade EU-processer , för att lägga
grunden för ett trovärdigt ochverkningsfullt EU-bidrag tilltoppmötet,
(3) förslag till förberedande åtgärder somkan vidtas inför toppmötet.
Syftet med detta meddelande är inte att bestämma innehållet i EU:s ståndpunkter vid
toppmötet, och inte heller föregripa resultaten av pågående interna förfaranden i
unionen som berör dessa frågor. Det skall i stället lyfta fram ett antal
problemområden som är av betydelse för en hållbar utveckling, inom vilka alla
berörda parter över hela världen måste uppnå konsensus till år 2002. Det skall också
belysa sambanden mellanolika pågående processer iEuropaochhela världen.
Därigenom blir det om möjligt ännu viktigare att EU kan lägga fram en stark och
ambitiös strategi för hållbar utveckling. Dessutom kommer det att krävas sektors-
strategier för att uppfylla mandatet från EU toppmötet i Cardiff, det kommande
miljöhandlingsprogrammet, fungerande handlingsplaner för strategin för biologisk
mångfald (och även för utveckling), ett klimatförändringsprogram för EU samt en
omfattande kemikaliestrategi för unionen. Snabba framsteg i genomförandet av den
nya utvecklingspolitiken och bättre samordning mellan miljö-, utvecklings-, handels,
energi, transport, jordbruks- och fiskeripolitiken, samt politiken för forskning och
teknisk utveckling är också mycket viktiga. Tillsammans kommer allt detta att utgöra
substantiellt materialför EU:s ståndpunkt vid toppmötet år2002.
Men även FN:s konferens för de minst utvecklade länderna (MUL) och FN:s process
för utvecklingsfinansiering, liksomOECD:s pågående initiativ för hållbar utveckling,
kommer under 2001 att bidra med bredare plattformar som ger EU möjlighet att
skapakonsensus införtoppmötet.
2.BAKGRUND
2.1 Rio-processen
Förenta nationernas konferens om miljö och utveckling (UNCED) iR i od e
Janeiro år 1992 var ett viktigt genombrott i internationell diplomati och i
utvecklingen av internationell rätt. Det var också det första i en rad FN-toppmöten
7under 1990-talet. Vid konferensen bekräftades konceptet hållbar utveckling som
införts av Brundtland-kommissionen, och som innebär att man skall försöka
tillfredsställa dagens behov utan att minska kommande generationers förutsättningar
atttillfredsställa sina. Detta koncept har utvecklats vidare, till exempel vid toppmötet
om social utveckling i Köpenhamn, och hållbar utveckling anses numera vila på de
trestöttepelarna ekonomisk utveckling, socialutveckling och miljöskydd.
Vid konferensen antogs Rio-principerna, Agenda 21 ochskogsprinciperna .
Dessutom antogs två stora, rättsligt bindande konventioner om klimatförändring
ochbiologisk mångfald, och man inledde förhandlingarna om en konvention om
ökenbildning och Barbados-åtgärdsprogrammet för små östater under utveckling ,
som båda slöts under 1994. Konferensen inrättade också FN:s kommission för
hållbar utveckling ( CSD) somskallövervaka genomförandet avAgenda 21.
Agenda 21 är ett mycket omfattande dokument som består av 40 kapitel, över hundra
programområden och 3 000 rekommendationer. Där behandlas nyckelsektorer som
jordbruk, industri och stadsförvaltning, en rad miljöprioriteringar som bevarandet av
biologisk mångfald, skydd av haven, klimatförändringen, farligt avfall, giftiga
kemikalier och vatten, samt ett antal övergripande frågor som tekniköverföring,
fattigdom, befolkning och handel. Agendan speglar ståndpunkterna hos ett brett
spektrum av berörda parter. På så sätt kan den ses som en modell för hållbar
utveckling under det nya århundradet.
CSD har inlett flera internationella initiativ, bland annat de förhandlingar som ledde
till antagandet av FN:s avtal om fiskbestånd (UNFSA) och FN:s informella
rådgivande process om hav och sjörätt (UNICPOLOS). När det gäller skogsfrågan
följdes regeringspanelen (IPF) upp av regeringsforumet (IFF), som i sin tur inrättade
FN:s forum för skogar (UNFF).
Vid FN:s generalförsamlings nittonde särskilda möte ( Rio+5) under 1997 granskade
regeringarna de framsteg somgjorts igenomförandet av Rio-åtagandena. Visserligen
hade den del framsteg gjorts, men översynen präglades av allmänt missnöje med
tempot för genomförandet. Utvecklingsländerna var också missnöjda med att
industriländerna inte levde upp till sina löften om att öka nivån för officiell
utvecklingshjälp (ODA) och med bristen på nya och kompletterande medel för att
täcka de tillkommande kostnaderna för lösningen av globala problem.
Rio+5, som ägde rum under 1997, medförde däremot att två viktiga nya mål
infördes: att uppnå större mätbara framgångar och att införa nationella strategier
för hållbar utveckling inför nästa översyn, som planerades till år 2002. Vid mötet
infördes också en ny fokusering på viktiga ekonomiska sektorer, i synnerhet energi,
transportochturism.
2.1.Förberedelsernahittills
FN:s generalförsamling antog en resolution om Rio+10 vid sitt femtiofemte möte i
december 2000. I denna resolution fastställs att en FN-konferens på högsta nivå skall
hållas iSydafrika år 2002, med titelnvärldstoppmöteomhållbar utveckling.
Världstoppmötet om hållbar utveckling kommer att förberedas av CSD:s tionde
möte, som inleds med ett procedursammanträde i april 2001 och följs upp av tre
8omfattande förberedelsemöten(PrepCom) under 2002, varavdet tredje och sista hålls
på ministernivå ochäger rumiIndonesien.
Förhandlingsresultaten överensstämmer med EU:s ståndpunkter vid CSD:s åttonde
möte i april 2000, där Rio+10 togs upp. Däremot tas inga nyckelfrågor inför mötet
2002 upp iFN:s generalförsamlings resolution2.
Förberedelserna har redan börjat i EU:s medlemsstater och hos andra viktiga parter
till toppmötet, men också inom icke-statliga miljö- och utvecklingsorganisationer
och intressenter inom näringslivet. Resolutionen från FN:s generalförsamling
kommer dessutom att formellt ge FN:s sekretariat möjlighet att inleda
förberedelserna inför världstoppmötetomhållbar utveckling.
3. FRAMSTEGOCHUTMANINGAR
3.1.Utvecklingen sedan Rio
Rio-konferensen väckte förhoppningar om att miljö- och utvecklingsproblemen
skulle kunna lösas genominternationellt samarbete för hållbar utveckling.
Under 1990-talet kunde man bevittna en hel rad positiva utvecklingar, som
ekonomisk tillväxt, ökad tillgång till hälsovård, bättre kommunikationer och
transport, stora framsteg inom biovetenskap och liknande teknik, ökade möjligheter
för samhällsdeltagande och större medvetenhet om miljöfrågor. Det internationella
samfundet har också tagit upp en rad globala miljöfrågor, delvis med framgång.
Exempelvis har man lyckats minska hotet mot det stratosfäriska ozonskiktet.
Men på det hela taget har de ohållbara tendenser som rådde när Rio-mötet hölls inte
brutits. Tvärt om, trycket på miljön och på naturresurserna ökar ,b å d ep ån o r r a
ochsödrahalvklotet.
Många naturresurser (t.ex. vatten, mark, skogar och fiskbestånd) utnyttjas redan till
eller över sina absoluta gränser. Avfall och utsläpp medför allvarliga hälsorisker för
världens befolkning.
Världens befolkning uppgår nu till 6 miljarder, och även om ökningen inte längre
går lika snabbt så väntas det ändå att en topp på 9 miljarder kommer att nås till år
2050. Denna befolkningsökning kommer så gott som uteslutande att äga rum i
utvecklingsländerna och kommer att åtföljas av negativa miljöeffekter och sociala
problem. Det kommer att krävas enorma insatser för att tillfredsställa dessa nya 3
miljarder människors behov under de kommande 50 åren, även med dagens
konsumtionsnivåer3. Dagens problem kommer att bli allt mer trängande när fler och
fler länder ökar sin konsumtionsnivå och tillägnar sig resurskrävande ekonomiska
beteendemönster.
2Vid CSD-8 föreslog EU följande: fattigdom och miljö , inbegripet den sociala dimensionen av hållbar
utveckling; stoppa förstörelsen av naturresurser genom större resurseffektivitet; miljö och säkerhet
(de potentiella konflikthoten på grund av miljöbelastning); nationellt och lokalt genomförande avstrategier för hållbar utveckling; uppföljning och löpande översyn, bland annat av CSD:s framtida
arbetsprogram.
3GEO 2000, UNEP 1999.
9Följande exempel illustrerar de hinder som det internationella samfundet måste
övervinna för att garantera enhållbarare framtid för mänskligheten:
•Även om världens energiförbrukning har tilltagit avsevärt4saknar två miljarder
människor tillgång till adekvata energitjänster till överkomliga priser. Ved är
fortfarande den viktigaste energikällan för en tredjedel av världens befolkning.
Sambandet mellan BNP-tillväxt och ökad energiförbrukning har visserligen
brutits i OECD-länderna men om man ser till energiförbrukningen över hela
världen så kan man vänta sig avsevärda ökningar under de kommande årtiondena.
Övergångentill förnybara energikällor har också varit långsam.
•Vattenförbrukningen ökar också med två till tre procent från år till år.
Dricksvattenresurserna förbrukas snabbare än naturen kan fylla på dem, och i dag
lever redan en tredjedel av jordens befolkning in länder med medelhög till hög
vattenstress. 20 % av jordens befolkning saknar tillgång till rent dricksvatten, och
50 % lever utan säkra avloppssystem. Föroreningen av floder, sjöar och
grundvattenär dessutomfortfarande ett stort problemöverallt ivärlden5.
•Fram till 1990 hade 562 miljoner hektar landgått förlorade genom dåliga
jordbruksmetoder, dvs. ungefär 38 % av de cirka 1,5 miljarder hektar åkermark
somfinns på jorden. Sedan 1990 har förlusterna fortsatt att öka, med ytterligare 5-
6 miljoner hektar per år genom allvarlig utarmning av marken6.IA f r i k ab e r ä k n a s
produktionsförlusterna enbart genom markerosion uppgå till över 8 %, och i vissa
länder iAsienochMellanösternuppgår densiffrantill20 %.
•När det gäller biologisk mångfald är 25 % av alla däggdjursarter och 11 % av
fågelarterna allvarligt utrotningshotade7. Detta beror främst på att deras
livsmiljöer utplånas. Arter som införts i ekosystemen på senare år gör att starka,
anpassningsbara arterslår ut de specialiserade, inhemska arterna8.
•Mellan 1990 och 1995 gick 56 miljoner hektar skogförlorade över hela världen,
varvid sammanlagt 65 miljoner hektar gick förlorade i utvecklingsländerna
(motsvarande enårlig förlust på 0,65%), medan skogsarealen ökade med nästan 9
miljoner hektar iden industrialiserade världen9.
•Runt om i världen exponeras människor fortfarande för farliga kemikalier som
bekämpningsmedel, bly och kvicksilver, och nya kemikalier som släpps ut på
marknaden. Tungmetaller och långlivade organiska föreningar är särskilt
oroväckande eftersom de finns kvar i miljön i många år, förekommer allmänt och
påverkar människans hälsa via näringskedjan10.
4Världens energiförbrukning uppgick 1990 till 101,29 x 1012kWh, nådde 111,37 x 1012kWh år 1997
och förväntas uppnå 146,54 x 1012kWh till år 2010. Koldioxidutsläppen ökade från 5,836 x 106 Mt år
1990till6,175x 106 Mtår 1997(källa:EnergyInformation Administration (EIA)).
5GEO 2000, UNEP 1999.
6GEO I, UNEP 1997.
7IUCN, 2000.
8EnvironmentinEuropeattheturn ofthecentury, EEA1999.
9FAO.
10GEO 2000, UNEP 1999.
10•Av olika orsaker, bland annat den för stora fiskekapaciteten, är numera 44 % av
världens större fiskbestånd maximalt utnyttjade, och 16 % är överfiskade, medan
ytterligare 6 %ärhelt uttömda11. Fångsten av havsfisk håller på att stagnera, och i
vissa fall har produktionen redan sjunkit. Produktionen från vattenbruk växer
snabbt och har redan lett till skador på ekosystemen. Livsmiljöerna i haven (t.ex.
korallrevoch mangroveträsk) ett håller också på att försämras.
Världen har inte heller blivit mer rättvis. Skillnaderna i inkomster mellan fattiga
och rika, inom ett och samma land och mellan rika och fattigare länder fortsätter i
allmänhet att öka, vilket innebär att världen blir allt mindre jämlik. En relativt liten
andel av världens befolkning och nationer förbrukar fortfarande den största delen av
världens ekonomiska och naturliga resurser.
Befolkningstillväxten över hela världen har fört med sig att antalet människor som
lever iextrem fattigdom har fortsatt att öka. Var femte människa på jorden lever på
mindre än en dollar per dag12. Antalet länder där undernäring hos barn överskrider
40 % har nästan fördubblats, från 7 länder år 1992 till 13 länder 1998 främst på
grund av försämringarna iSydasien.
De svårt skuldsatta fattiga ländernas ( HIPC) situation är särskilt oroväckande. BNP
per capita har minskat i dessa länder sedan 1992, främst till följd av minskade
exportintäkter, långsam tillväxt och befolkningstillväxt. Jämfört med andra
låginkomstländer har HIPC gjort sämre framsteg när det gäller att bekämpa
analfabetismen, minska barnadödligheten och bromsa befolkningstillväxten. Det
initiativ till skuldlättnad som G7-länderna tagit har väckt vissa förhoppningar, men
det går långsamt att omsätta initiativet ipraktiken.
Å andra sidan har en del hoppingivande utvecklingar ägt rum inom den sociala
sektorn. Bland annat ökar den befolkningsandel som deltar i primär
skolundervisning i de flesta regioner. Klyftan mellan flickors och pojkars
deltagande i skolundervisningen minskar och antalet vuxna som kan läsa och skriva
ökade under 1990-talet.
Hälsoindikatorerna har också förbättrats till följd av ekonomisk utveckling och mer
allmän tillgång till hälsovård. Däremot finns det fortfarande betydande regionala
skillnader, ochendeltendenser ger anledning tilloro:
−20 % avalla barn iutvecklingsländerna dörfortfarande innande når fem års ålder,
jämfört med mindre än 1 % i industriländerna13. Med dagens utvecklingstendens
kommer världen inte att kunna nå det mål för minskning av spädbarns- och
barnadödligheten med två tredjedelar till år 2015 som fastställts av OECD:s
kommitté för utvecklingsbistånd. Detta beror delvis på att 20 % av världens
befolkning saknar tillgång till rent dricksvatten och minst dubbelt så många
saknar tillräckliga sanitära system14.
11Thestateofworld fisheriesandaquaculture,FAO1998.
12Abetter worldfor all, FN-WB-IMF-OECD,2000.
13Abetter worldfor all, FN-WB-IMF-OECD,2000.
14GEO 2000, UNEP 1999.
11−På grund av aids har livsförväntningarna i utvecklingsländerna inte ökat under
1990-talet, utan låg kvar kring 65 år både 1993 och 1997. Aids har till och med
minskat livsförväntningarna i33 länder (främst söderomSahara) sedan199015.
3.2.De viktigaste problemen i samband med genomförandet av Rio-agendan
Oförmåganatt bryta ohållbara konsumtions-och produktionsmönsterSkillnaden mellan konsumtionsnivåer och "ekologiska fotavtryck" i i ndustriländerna
och utvecklingsländerna är enorm
16. Till exempel förbrukar en amerikan under sitt
liv upp till femtio gånger mer resurser än en genomsnittlig person i de flesta
utvecklingsländerna. Genom fortsatt ekonomisk tillväxt i industriländerna,
befolkningsökning och utvecklingsländernas begripliga önskan att uppnå samma
materiella välfärd somindustriländerna ökar trycket på miljönoch naturresurserna.
Ohållbara konsumtions- och produktionsmönster skadar miljön och är ekonomiskt
ineffektiva och slösaktiga. Både ur miljösynpunkt och ekonomiskt är det är därför
nödvändigt att bryta dessa utvecklingstendenser. Det är också en förutsättning om
man vill främja utvecklingen i de fattiga länderna och garantera tillgång till de
resurser som krävs för att tillgodose de fattigas grundläggande behov. Bristen på
framsteg på vägen mot mindre ohållbara produktions- och konsumtionsmönster beror
till stor del på att man inte lyckats integrera de externa miljökostnaderna id e n
ekonomiskaverksamheten.
Dessutom måste konsumenterna få relevant, korrekt och lättbegriplig information
som gör det möjligt för dem att fatta välgrundade beslut om produkter och tjänster
som är bättre ur miljösynpunkt. Det är också viktigt att samarbeta med näringslivet
för att förbättra industrins miljöprestanda.
Brist på finansiella resurser
I Agenda 21 tas den viktiga frågan om finansiering av hållbar utveckling upp, och
man riktar då främst in sig på behoven i utvecklingsländerna och länderna med
övergångsekonomi. Behovet av nya och utökade resurser för att lösa miljöproblemen
var något man såg tydligt redan 1992. Det har dock inte lett till ökat ekonomiskt stöd
tillutvecklingsländerna. Tvärtomhade den officiella utvecklingshjälpen ,i n b e g r i p e t
skuldlättnader , som 1992 utgjorde 0,33 % av givarländernas BNP, minskat till
0,22 % år 199817, även omden sedan dess har ökat ensmula igen. Målet på 0,7 % av
BNP för officiell utvecklingshjälp, som bekräftades vid Rio-konferensen, är alltså
långtifrån uppnått.
Den officiella utvecklingshjälpen uppgår i snitt endast till 1,7 % av offentliga
investeringar i utvecklingsländerna. Det vore kontraproduktivt att se denna
utvecklingshjälp som den enda finansieringskällan för hållbar utveckling, eftersom
den största finansieringskällan i nästan alla fall är inhemsk. Den har dock en viktig
strategisk roll för att täcka engångskostnader i samband med övergången till hållbar
utveckling (kapacitetsutveckling, omstruktureringar i lagstiftningen osv.) Däremot
15WHO, 2000.
16Living PlanetReport 2000, WWF 2000.
17EU-givarländerna bidrar i snitt med 0,34 % av sin BNP, jämfört med 0,18 % från givarländer utanför
EU.
12bör man betona det offentliga stödets (både finansiellt och annat) roll när det gäller
att tillhandahålla offentliga resurser som normalt sett inte tillhandahålls av
privatfinansiering. Hit hör exempelvis uttryckligen väldefinierad och lagstadgad
tillgång till och förvaltning av resurser och en stabil ekonomisk ram. För de allra
fattigaste länderna är den officiella utvecklingshjälpen en mycket viktig del i
statsbudgeten, och för dem har minskningarna inneburit att det saknats resurser för
miljöskydd.
Bidragsbeloppen har minskat, men det har skett en kvalitativ förbättring när det
gäller att få med miljödimensionen i både den politiska dialogen och de konkreta
programmen, bl.a. med hjälp av mer systematisk användning av miljöbedömning
inom ramen för multilaterala och bilaterala stödprogram. Tillämpning av sådan
bedömning för planering, program- eller politikutveckling skulle förmodligen göra
största inverkan för hållbar utveckling.
Dessutom har ökningen av handeln, och de privata kapitalflödena (t.ex. från
utländska direktinvesteringar) till utvecklingsländerna sedan 1992 mer än uppvägt
minskningen av den officiella utvecklingshjälpen, och även medfört
tekniköverföring. Mycket återstår att göra för att öka fördelarna med denna
utveckling. Handeln skulle kunna bidra avsevärt till finansieringen av hållbar
utveckling om produkter tillverkas på ett hållbart sätt och transportkostnaderna
integreras i priserna. Utländska direktinvesteringar skulle kunna bidra avsevärt till
hållbar utveckling, inte minst om utvecklingsländerna hade effektiva nationella
strategier för insyn och förutsägbarhet. Men de privata kapitalflödena innebär inte att
officiell utvecklingshjälp inte längre behövs, eftersom de ofta riktar sig till vissa
länder och till vissa verksamheter inom dessa länder. Offentliga projekt som
utbyggnad av institutionerna, forskning om utvecklingsproblem eller miljöskydd
kommer sällan iåtnjutande avprivata investeringar.
Otillräckliga insatser från de internationellainstitutionerna
De internationella insatserna för att ta itu med utmaningarna har inte varit tillräckligt
effektiva. Vid 1992 års konferens i Rio fick flera FN-organ ett antal uppgifter, och
man inrättade även en kommission för hållbar utveckling (CSD), som skall
mobilisera FN-systemet till effektiva insatser för hållbar utveckling eller till att
integrera samhälls- och miljöaspekter iFN:s verksamhet. Visserligenhar CSD samlat
de viktigaste grupperna på det globala spelfältet och sparkat igång en rad aktiviteter
(t.ex. för skogarna och haven), men dess beslut verkar har inte haft önskad effekt på
gräsrotsnivå när det gäller att införa hållbar utveckling i praktiken. Ett skäl till detta
kan vara att sambanden mellan Rio-processens dagordning för en hållbar utveckling
och FN:s övriga utvecklingsverksamhet inte entydiga. Det krävs bättre samordning
mellan de olika utvecklingsmålen, vilket även påpekats i FN:s deklaration vid
millennietoppmötet.
Agenda 21 är visserligen omfattande, men den saknar prioriteringar, och trots att den
innehåller många målsättningar i form av datum och åtgärder saknas ett
övergripande, politiskt samlande mål. Det saknas också vägledning för hur de oftamycket allmänna målen iagendanskallomsättas ikonkret verksamhet.
13Svagheter i inhemsk förvaltning ochinhemska kapaciteter
På nationell nivå ökar intresset för hållbar utveckling, men framstegen är ojämnt
fördelade. Många länder har inlett regeringsstrategier för en hållbar utveckling,
utgående från de åtaganden man gjort i Rio. Hittills har 70 länder rapporterat att de
infört strategier18. Men man vet ännu ingenting om hur effektiva dessa strategier
kommer att visa sig vara. I flera länder har man också upprättat nationella råd för
hållbar utveckling, eller liknande organ, som ger berörda parter möjlighet att delta i
beslutsprocessen på nationell nivå. I de flesta av världens länder saknar samhället
ännu tillgång till information och delaktighet i beslutsprocesserna. Förstärkningen av
institutionernas kapaciteter och införandet av nya politiska mekanismer har inte alltid
lett till lyckad samordning av alla strategiska åtgärder. Det går långsamt att skapa
tillgång till vetenskaplig kunskap och se till att hållbarare och renare teknik slår
igenomochanpassastillpraktiken.
4. ATT GEEUENSTARKGLOBALFÖRHANDLINGSPOSITION
Inför toppmötet måste EU kunna uppvisa framsteg både internt och i förhållande till
tredje land. En rad pågående processer bör kunna fungera som bas för strävan att
uppnå dettamål.
EU:s strategi för hållbar utveckling, sektorsstrategierna för att implementera den, det
kommande miljöhandlingsprogrammet och strategierna för integration av
miljöaspekter i anslutning till Cardiff-mötet måste komplettera varandra och
f ö r s t ä r k av a r a n d r aö m s e s i d i g t . EU:s ståndpunkt vid toppmötet kommer att
påverkas eller till och med bestämmas av dessa eller andra strategidokument.
Strategin för en hållbar utveckling skallutgöra EU:s svar på åtagandena vid Rio+5
avseende nationella utvecklingsstrategier.
Andra EU-initiativ som tagits under den sista tiden är kopplade till de ekonomiska
och sociala stöttepelarna i processen för en hållbar utveckling (t.ex. besluten från
toppmötet i Luxemburg för sysselsättningen och besluten i Lissabon om ökad
sysselsättning, ekonomisk reform och social sammanhållning som del av en
kunskapsbaserad ekonomi, eller, ännu mer nyligen, utvecklingen av EU:s sociala
dagordning. Även på transport- och energiområdet finns det en del politiska initiativ
somär viktiga, på så sätt att de behandlar på ett integrerat sätt de ekonomiska, sociala
och miljömässiga dimensionerna avhållbar utveckling19.
Genom att driva alla dessa inbördes sammanhängande processer på ett sätt så att de
förstärker varandra skulle EU kunna öka sin trovärdighet avsevärt på det
internationella planet . Slutligen måste man också se till att EU-strategierna
samordnas med och kompletterar medlemsstaternas strategier .
Samtidigt kommer toppmötet att bidra tillatt öka allmänhetens stöd inomEU och ge
den politiska debatten om hållbar utveckling ny prioritet, samt även främja konkreta
steg på vägen mot integrationav miljöaspekterna iEU:s politik.
18Earth Council, 2000.
19Grönboken om säker energiförsörjning av den 29 november 2000, Meddelande från kommissionen -
Europeiska unionens oljeförsörjning (KOM(2000) 631).
14De frågor som behandlas i EU:s strategi är inte alla av intresse i ett globalt
sammanhang, och det är inte heller alla frågor som tas upp vid 2002 års toppmöte
som behöver tas med i EU:s strategi. Men den strategi för hållbar utveckling som
beslutades i Göteborg och de övriga initiativ som nämns ovan skall alla bidra till en
godgrund för EU:skonkreta ståndpunktervid toppmötet . Några exempel:
•EU kan bidra positivt när det gäller integration av miljöaspekter i annan
politik. De erfarenheter man gjort i Cardiff-processen skulle kunna överföras till
internationellnivå .
•För att vara trovärdiga måste EU:s ståndpunkter vid toppmötet avseende frågor
som effektiv resursanvändning grundas på de åtgärder och målsättningar man
kommit överens om internt. De internationella aspekterna i det nya
miljöhandlingsprogrammet, klimatförändringsstrategin och handlingsplanen för
biologisk mångfald skall läggas till grund för EU:s målsättningar i konkreta
miljöfrågor. På samma sätt bör de strategier och åtgärder man kommit överens om
internt utgöra en grund för EU:s ståndpunkt avseende specifika sektorer (t.ex.
transportochenergi).
Det kommer att vara av stor vikt huruvida man lyckats uppnå framsteg inom de
pågående internationella diskussionerna, främst i den återupptagna sjätte
partskonferensen för klimatkonventionen i maj 2001. Ett viktigt bidrag till en
trovärdig EU-position inför 2002 kommer att vara EU:s ratificering och
genomförande av alla relevanta internationella avtal i enlighet med de mål som
satts. Viktigast är ratificeringen av Kyotoprotokollet, men även Rotterdam-
konventionen, Cartagena-protokollet om biologisk säkerhet och en framtida
konvention om långlivade organiska föroreningar är viktiga i sammanhanget. Andra
relevanta avtalär Århus-konventionen och övriga överenskommelser inom ramen för
FN-ECE, liksom internationella avtalom fiske.
Utvidgningen av Europeiska unionen skulle kunna bli det viktigaste enskilda
bidraget till global hållbar utveckling som EU kan göra. Om EU:s politik ochlagstiftning utvidgas till att omfatta länderna i Central- och Östeuropa kommer detta
att innebära att dessa länder snabbt förbättrar sitt miljöskydd, sin sociala utveckling
och sin ekonomiska tillväxt. Insikten om vilka utmaningar detta innebär kommer
förmodligen att öka allt eftersom vi närmar oss 2002. Central- och Östeuropa är för
övrigt denenda regiontill vilkendet ekonomiska stödet harökat under 1990-talet.
När det gäller relationerna med utvecklingsländerna är EU:s utvecklingssamarbete
ett viktigt uttryck för Europas engagemang i global hållbar utveckling. Sammanlagt
tillhandahåller Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater cirka 55 procent av
den sammanlagda internationella officiella utvecklingshjälpen och mer än två
tredjedelar av icke återbetalningspliktigt stöd. Nyligen antog rådet en ny strategi för
Europeiska gemenskapens utvecklingspolitik, som omfattar åtgärder för att åter
fokusera EG:s utvecklingssamarbete på bekämpning av fattigdomen. Meddelandet
kompletteras av en strategi för integration av miljöaspekter som utvecklats inom
Cardiff-processen och meddelanden om fattigdom, infektionssjukdomar, transport,
fiske osv.
155. EU: SSTRATEGISKAMÅLINFÖRTOPPMÖTET
Ovan har vi visat att Rio-processen förlorat fart på grund av ett stort antal olika
faktorer. Allmänt sett bör världstoppmötet om hållbar utveckling leda till nytt
politiskt engagemang för att blåsa liv i Rio-processen och för genomförandet av
Agenda 21 . Om detta skall kunna uppnås krävs det att man vid toppmötet gör
framsteg på enrad strategiska områden. Hit hör följande:
Jämviktoch samarbete
Toppmötet skall leda till att en ny samarbetsanda uppstår mellan industri- och
utvecklingsländerna. Ett sätt vore att försäkra utvecklingsländerna att
industriländernas oro för den globala miljösituationen inte kommer att få gå före
utvecklingsmålsättningarna. Därför måste den ursprungliga idén att ekonomisk
utveckling, samhällsutveckling och miljöskydd är beroende av varandra och skall
förstärka varandra i hållbar utveckling även tjäna som riktmärke för detta
toppmöte.
Dessutomkrävs det engod regional jämvikt i förberedelserna inför och resultaten av
toppmötet, så att föreställningen om gemensamma men uppdelade ansvarsområden
enligt princip 7 i Rio-principerna om miljö och utveckling kan förverkligas.
Föreställningen om rättvisa och jämvikt mellan generationerna, dvs. insikten att man
måste kunna ge kommande generationer en hållbar framtid, som omfattas av
konceptet hållbar utveckling, bör också fungera som ledstjärna.
Integration och samordningpåinternationellnivå
På samma sätt som man inom EU försöker förverkliga de integrationsprinciper som
fastställts i Amsterdamfördraget inom alla politiska områden bör toppmötet främja
integration av miljöaspekter samt sociala och ekonomiska aspekter på internationell
nivå, inomochutanför FN-systemet.
Man bör också försöka uppnå bättre samordning av det internationella samarbetet
mellan uppföljningarna av de stora FN-toppmötena (Rio, Kairo, Beijing och
Köpenhamn), i enlighet med genomförandet av deklarationerna från FN:s
millennium-toppmöte.
Miljö- och utvecklingsmål
En nackdel med Rio var att besluten inte var tillräckligt detaljerade. Om man vill
återuppliva och skärpa det politiska engagemanget skulle konkreta mål kunna
sättas.
Sedan Rio har givarländerna antagit en rad så kallade internationella utvecklingsmål,
somiallmänhet har överenskommits vid de stora FN-toppmötena eller uppföljningen
av dessa. Nu har de bekräftats vid FN:s millennium-toppmöte, och skall införas i all
FN-verksamhet, inbegripet Rio. Det enda mål som antogs vid Rio-konferensen var
dock att inrätta nationella strategier för en hållbar utveckling till år 2002. Till
skillnad från de övriga FN-mål man kommit överens om är detta ett processmål.Man skulle också kunna anta andra, mer specifika mål för hållbar utveckling
(se nedan6.1).
16Konkreta åtgärder på nationell nivå och internationell övervakning: nationella
strategier för hållbar utveckling
Toppmötet bör främja genomförandet av Rio-målet för strategier för hållbar
utveckling . OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd har i samarbete med en rad
utvecklingsländer tagit upp principer och tillvägagångssätt som skulle kunna
användas i planeringsskedet för att främja ett lands strävan efter en hållbar
utveckling. Toppmötet bör anta denna vidare men effektivare definition av målet och
införamekanismer för att hjälpa länder att genomföra detta och övervaka
framstegen. En mekanism för löpande ömsesidig övervakning som kompletterar
årsrapporterna till FN:s kommission för hållbar utveckling skulle vara mycket
värdefulla resultat avtoppmötet.
Dessutom bör man vid toppmötet fastställa dagordningen och detaljerna för
uppföljningen och övervakningen av det fortsatta genomförandet av Agenda 21,
med hjälp av en mekanism för framtida översyn. Uppföljning på lokal nivå är också
viktig och bör främjas i formav lokala initiativ för Agenda 21 eller livsmiljöer.
6. VIKTIGA FRÅGOR FÖR TOPPMÖTETS DAGORDNING
Dagordningen för toppmötet måste vara balanserad så att den får med både de
nordliga och de sydliga ländernas prioriteringar och miljö- och utvecklingsärenden.
Den måste också vara attraktiv för stats- och regeringscheferna , dvs. den skall ha
etttydligt politiskt innehållochvara banbrytande, somdagordningen för Rio.
Utgående från en omfattande bedömning av genomförandet av Agenda 21, som bör
genomföras av CSD-10 i början av år 2002, och i syfte att uppnå de strategiska mål
somanges ovan, bör konferensensdebatt vara framåtblickande .
Det vore förhastat att i dag vilja yttra sig om de konkreta frågorna som kommer att
behandlas vid toppmötet, eftersom dagordningen kommer att behöva grundas på
konsensus avseende den omfattande bedömningen av situationen. Dessutom är det
inte i EU:s intresse att på ett för tidigt stadium bestämma sina ståndpunkter i
konkreta frågor . Tvärtom är det lämpligt att förbli flexibel för att garantera god
jämvikt mellan nord och syd.
Dessutom måste man ännu utveckla det konkreta innehållet i EU:s ståndpunkter i de
olika frågor somkan komma upp vid toppmötet, och härvid måste man ta hänsyn till
andra processer, bland annat den strategi för hållbar utveckling som kommer att
läggas fram i Göteborg, Cardiff-strategierna, det nya miljöhandlingsprogrammet och
EU:s strategier för utvecklingssamarbeteoch landsstöd.
Det ärdockredanklart att maninteböromförhandla Agenda 21 eller andra element i
Rio-resultaten vid detta toppmöte. I stället bör man ta upp viktiga frågor som har
visat sig vara särskilt svårlösta, försöka komma vidare med en del olösta frågor från
Rio (t.ex. tekniköverföring och kapacitetsutveckling) och granska de nya
utvecklingar somägt rumsedanRio-konferensen.
De övergripande målen att bekämpa fattigdomen och införa hållbar produktion och
konsumtion som man kom överens om 1997 gäller fortfarande. Men även om
inriktningen på bekämpning av fattigdom och främjande av utveckling är av
avgörande betydelse för hållbar utveckling, måste man i lika hög grad beakta
17miljöskydd och hållbar förvaltning av naturresurserna . Annars skulle Rio-
processen inte fylla någon funktion, utan bara vara en repetition av andra
utvecklingsinitiativ inomramen för FN.
För att kunna sammanställa en välavvägd och framsynt dagordning bör man på
ett samordnat sätt ta upp följande f yra nära sammanhängande
frågekomplex :
–Skydd av de naturresurser som ligger till grund för den
ekonomiska utvecklingen.
–Integration av miljöaspekteroch bekämpning av fattigdomen.
–Främjande av en hållbarglobalisering.
–Främjande av god förvaltningssed och medverkan i
beslutsprocesserna .
1. Skydd av de naturresurser som ligger till grund för den ekonomiska
utvecklingen.
Världstoppmötet om hållbar utveckling bör främst inriktas på sådana
naturresursfrågor som är av särskild vikt för den ekonomiska utvecklingen .
Kopplingen mellan förstörelse av naturresurser och säkerhet skulle också kunna tas
upp. På så sätt skulle toppmötet bidra till att miljöskyddsaspekterna fick en central
rollibeslutsprocesserna beträffande förebyggande ochsäkerhet.
Toppmöte bör inriktas på frågor som inte redan behandlas i andra mellanstatliga
processer. Det kan komma att vara viktigt att ta upp naturresursfrågor som hav och
skogar, eller konventionella områden som klimatförändring och biologisk
mångfald , beroende på vilka framsteg som har gjorts inom dessa områden fram till
år 2002, mendessa områdenbör iprincip inte prioriteras på mötets dagordning.
En absolut prioritering är dock fortfarande att komma till rätta med våra ohållbara
produktions- och konsumtionsmönster, så somdet fastställdes vid Rio+5 år 1997. En
avgörande fråga i debatten vid toppmötet måste därför vara hur man kan bryta
sambandet mellan ekonomisk tillväxt och ökad press på miljön. Även om man
måste se att alla länder har gemensamt menolika stort ansvar är denna fråga också av
vikt för många utvecklingsländer. Det främsta budskapet är att vi måste förändra,
men inte begränsa tillväxten. Att fastställa miljöeffektivitet som ett mål skulle
kunna vara en viktig uppgift för toppmötet, i syfte att försöka reagera på behovet av
förändrade produktions- och konsumtionsmönster, inte minst i industriländerna.
Målet skulle kunna vara kvantitativt, eller helt enkelt ett processmål (t.ex. utveckling
av politiska åtgärder och styrmedel för att främja hållbar tillverkning och
konsumtion).
CSD har identifierat några särskilt viktiga naturresursfrågor, där globalt samarbete
har visat sig vara särskilt svårt att uppnå. Dessa frågor berör hela världen, men är
förmodligen mer trängande för utvecklingsländerna än för industriländerna (se
avsnitt 3).
18•Energi: Energifrågorna berör både tillgång till energi och energins miljöpåverkan.
Hit hör frågor som luftförorening och hållbar användning av naturresurserna. EU
har tagit initiativet genom att föreslå upprättandet av gemensamma handlingsmål
för att få tillgång tillsäker ochhållbar energiför alla, men måste ännu vinna större
stöd från övriga parter. Möjligheten att anta ett kvantifierat mål för den andel av
energiförsörjningen som skall komma från förnybara energikällor och/eller för
alternativa fordonsbränslens marknadspenetrationskulle också kunna tas upp.
•Dricksvatten : Otillräcklig tillgång till rent dricksvatten är ett stort och snabbt
växande resursproblem för ekonomisk utveckling. Det anordnas många globala
och regionala konferenser om dricksvattenfrågor, och dessa kan utgöra en grund
att bygga på, men toppmötet skulle kunna anta en handlingsplan i denna fråga,
somäven måste omfatta hantering avavloppsvatten.
•Markförstörelse kommer att vara en viktig fråga vid mötet, och kommer särskilt
att drivas av utvecklingsländerna, inte minst de afrikanska staterna. Det är en
övergripande fråga som berör många olika ekonomiska sektorer, inte minst
jordbruket.
Man skulle även kunna fastställa ett globalt mål för att se till att den nuvarande
tendensen till förlust av naturresurser vänds på ett effektivt sätt, både på global
och nationell nivå, fram till år 2015 , något som i dag är ett mål för OECD:s
kommitté för utvecklingsbistånd, samt sektoriella mål (t.ex. för skog, vatten,
mark...), eventuellt utgående från indikatorer.
2. Integration avmiljöaspekter och bekämpningav fattigdomen.
Även om 2002 års konferens inte bör överlappa andra pågående FN-initiativ
(t.ex. Köpenhamn, utvecklingsfinansiering, konferensen för de minst utvecklade
länderna år 2001 eller uppföljningen av FN:s millennium-toppmöte) kommer
bekämpning av fattigdomenatt behöva vara enavde viktigaste frågorna vid mötet.
I Rio visade det sig att det finns starka samband mellan fattigdom och
miljöförstörelse . Många miljöproblem uppstår genom bristande social rättvisa och
ekonomisk utveckling, och många miljöproblem är i vägen för bekämpningen av
fattigdomen och ekonomisk utveckling. Mycket ofta är exempelvis de fattiga mest
utsatta för miljöförstörelsens följder, och det är de som lider mest av bristande
tillgång till grundläggande tjänster som rent vatten och avlopp. Det finns många
exempel på hur man kan ingripa för att samtidigt förbättra den sociala situationen
och miljökvaliteten, ofta genom att ge de fattiga kontroll över de naturtillgångar som
de lever på.
Kunskap om sådana positiva samband mellan miljöskydd och kampen mot
fattigdomen är av avgörande betydelse. Ett av de viktigaste resultaten av Rio-
konferensen var att det uppstod samförstånd om att man måste komma ifrån
föreställningen att miljöproblem endast kan lösas när man väl har nått fram till
ekonomisk tillväxt. Det nya toppmötet bör bekräfta detta samförstånd och betona de
positiva kopplingarna.
I enlighet med detta och med deklarationen från millennium-toppmötet bör
toppmötet 2002 sträva efter en mer integrerad och samordnad uppföljning av de
utvecklingsmål som satts vid FN:s olika toppmöten under 1990-talet . Toppmötet
19bör främja integration av miljöaspekter i de insatser som görs för att uppnå
utvecklingsmålen inom områden som hälsovård, utbildning och jämställdhet inom
samtliga regeringar, berörda internationella organisationer och finansinstitut.
Dessutom är det viktigt att se till att de viktigaste målsättningarna inom ramen för
dessa andra initiativ integreras på ett effektivt sätt.
3. Främjande av enhållbar globalisering.
Genom att påverka de ekonomiska, sociala och miljörelaterade mönstren runt om i
världen har globaliseringen stor inverkan på hållbar utveckling. Vid toppmötet 2002
bör man identifiera ochta uppde frågor somuppstår därigenom.
Internationell handel med varor och tjänster samt internationella kapitalflöden
samt människors rörlighet och utbytet av kunnande ingår i globaliseringsprocessen
ochbidrar tilldenekonomiska tillväxten. Det anses allmänt att denna process främjar
den ekonomiska utvecklingen, men de sammanlagda effekterna på den hållbara
utvecklingen är beroende av huruvida globalisering och ekonomisk tillväxt leder till
en mer miljöeffektiv resursfördelning eller till ytterligare tryck på de redan
begränsade naturresurserna. Därför bör man ta upp frågan vilken inverkan
investeringaroch avreglerad handelharpå hållbarheten20.
Världshandelsorganisationen står för ett öppet och icke-diskriminerande
handelssystem och begreppet hållbar utveckling förekommer i första stycket i
preambeln till Marrakeshavtalet omupprättandet av WTO. Visserligen har nationella
åtgärder utanför WTO-avtalets räckvidd också inflyttande på huruvida man kan
uppnå hållbar handel, men det är ändå viktigt att starta en ny runda multinationella
handelsförhandlingar med hållbar utveckling som centralt tema. En ny runda skulle
vara till fördel för alla parter, inte minst för att den skulle medföra bättre
handelsmöjligheter ochförbättrade multilaterala regler.
•Handeln kan och bör bidra avsevärt till hållbar utveckling om man ytterligarefrämjade utvecklingsländernas (inbegripet de minst utvecklade ländernas)
deltagande och gav dem likaberättigade roller i den globala ekonomin.
Samtidigt som betydelsen av att förstärka de lokala marknaderna skulle de minstutvecklade länderna och många låginkomstländer kunna ta vara på de möjligheter
som det multilaterala systemet erbjuder, bland annat i fråga om den snabbt
växande globala tjänstemarknaden (t.ex. turism). De skulle kunna få bättre
tillgång till marknaderna och dra nytta av bättre ramar för multilaterala regler
g e n o mr e s u l t a t e na ve nn yW T O - r u n d a .E U : si n i t i a t i vo ma t tg ee x p o r tf r å nd eminst utvecklade länderna fri tillgång till gemenskapens marknader bör tas upp
som ett förnuftigt steg på vägen till bättre inkomstmöjligheter för de fattigaste
länderna. De andra industriländerna borde följa detta exempel.
Men bättre marknadstillträde räcker inte för att lösa alla problem i de minst
utvecklade länderna. De reformer som krävs i dessa länder måste bidra till att
utveckla kapaciteten att genomföra befintliga avtal, samtidigt som det behövs
bättre handelsrelaterat tekniskt stöd. Man måste till exempel intensifiera och
förbättra de stödprogram som berör försörjningssidan (bland annat vad gäller
20I detta sammanhang har en samhällsdialog initierats av kommissionen i syfte att se till att mer hänsyn
tastillhållbarhetsaspekter inomdethandelspolitiskaområdet.
20främjande av investering, kunskapsutveckling, tekniköverföring, förbättrade
transport- ochexportmöjligheter, utveckling av handelskanaler osv.).
•Vad beträffar sambanden mellan WTO och miljöpolitiken är följande frågor av
särskild betydelse: i) WTO-reglerna måste klargöras, i synnerhet de som rör
märkning och förädlings- och produktionsmetoder, handelsåtgärder och
multilaterala miljöavtal, och ii) handeln med miljövänliga produkter och tjänster
måste främjas. Man bör undersöka konkreta möjligheter att främja export av
miljövänliga produkter från utvecklingsländerna. Samtidigt krävs det allt oftare
kraftiga nationella och internationella insatser för att ta itu med befintliga och nya
miljöproblem, så att handel och miljö kan samverka på ett sätt som är till fördel
för båda.
•Vad beträffar den sociala dimensionen av hållbar utveckling kan handeln bidra
till ökad social utveckling genom att förbättra levnads- och arbetsförhållandena.
Den kan också motverka social marginalisering, inte minst i utvecklingsländerna.
WTO:s bidrag bör främst inriktas på analys ochdialog med ILO.
Näringslivet har en viktig roll att spela när det gäller att se till att globaliseringen
bidrar till hållbar utveckling. Sedan Rio-konferensen har de blivit allt mer delaktiga,
men det är nu dags att göra fasta åtaganden. Vid Rio-konferensen fick de icke-
statliga organisationerna möjlighet att delta, och vid detta toppmöte bör man se till
att industrin, i synnerhet de multinationella företagen, blir engagerade. Det krävs en
nykultur av miljöansvar, ienlighet med vad somsagts ideklarationen från det första
globala miljöministerforumet i Malmö den 29 – 31 maj 2000. Om konsumenterna är
medvetna om vad länderna åtagit sig, vilka framsteg som gjorts och vad som står på
spel kan detta vara ett effektivt medel att förverkliga åtagandena. Koalitionen
Rio +10 med deltagande av många olika intressenter, som bildades i juni 2000, har
också enviktig uppgift.
På senare år har man gjort en del framsteg, och företagens ansvar är något som det
allt oftare hänvisas till. De riktlinjer för multinationella företag som nyligen antogs iOECD är ett värdefullt redskap för att främja ansvarstagande. Organisationer som
World Business Council for Sustainable Development (WBCSD) har också aktivt
föregripit utvecklingen och gjort framsteg i form av bättre resurseffektivitet och
minskade utsläpp och avfallsmängder, inte minst inom stora internationella företag.
Men även om denna utveckling är uppmuntrande återstår det mycket att göra för att
få de privata aktörerna att införa bästa praxis mer allmänt ochsystematiskt.
Uppkomsten av ett nytt informationssamhälle är en annan mycket påtaglig aspekt
av globaliseringen. Därigenomuppstår frågan omden "digitala klyftan" inom länder,
mellan industriländer och utvecklingsländer samt mellan generationerna.
Informationssamhällets förmåga att förstärka den ekonomiska utvecklingen och
samtidigt minska pressen på miljön samt ge utvecklingsländerna och de fattiga
tillgång ochkapacitet bör undersökas närmare.
För att främja en hållbar globalisering måste ökat samarbete mellan alla berörda
internationella institutioner främjas ytterligare, så att dessas kunnande utnyttjas
maximalt och bästa möjliga samverkan uppnås. Man måste också se till att de
internationella finansinstitutionerna blir mer öppna för hållbarhetsargument.
214. Främjande av godförvaltningssed ochmedverkan ibeslutsprocesserna.
Allt mer talar också för att man vid toppmötet bör ta upp global förvaltning för
hållbar utveckling . Dagens institutionella system inrättades för länge sedan och är
inte alltid anpassade till de nya utmaningar som uppstår i en globaliserad värld.
Därför är det viktigt att undersöka möjligheterna för förstärkt förvaltning för hållbar
utveckling. CSD:s roll oc hf r å g anom hur lämpliga FN:s nuvarande strukturer är
för att behandla hållbar utveckling bör därför behandlas, utgående från FN:s
allmänna utvecklingsstrukturer. Bristen på regionala strukturer i de flesta delarna av
världenär ett annat problemsomskulle behöva tas upp.
God förvaltningssed är en förutsättning för hållbar utveckling. På nationell nivå är
det nödvändigt att skapa eller förstärka de rättsliga ramarna för öppna, demokratiska
och ansvariga institutioner (t.ex. genom åtgärder för att främja och skydda de
mänskliga rättigheterna, stödja ett aktivt och välorganiserat samhälle och bekämpa
korruption) om man vill uppnå hållbar utveckling. FN:s millennium-toppmöte
uttalade sitt stöd till god förvaltningssed på nationell nivå, men detta skulle kunna
utvecklas vidare, och det vore till stor hjälp om det globala toppmötet gav sitt stöd
tilldessa initiativ.
De lokala samfunden måste ha det primära ansvaret för att utveckla, planera och
genomföra hållbarhetsstrategier. Detta kräver stora investeringar i människorna,
främst på lokalnivå.
Samhället (icke-statliga organisationer för miljö ochutveckling, företag och industri,
arbetsmarknadens parter osv.) har blivit en viktig faktor både på nationell och
internationell nivå. Arbetsmarknadens parter har exempelvis en viktig roll när det
gäller att garantera sammanhållning och hållbar utveckling. Denna roll måste
förstärkas ytterligare på det lokala planet. I många länder finns det dessvärre
fortfarande hinder, liksom även i många internationella institutioner och processer.
De principer om tillgång till information och rättssystemet och medverkan i
beslutsprocessen som fastställs i Århuskonventionen bör tas upp på global nivå.
Man skulle kunna undersöka möjligheterna att främja strukturer som de regionala
miljöcentren . Slutligen är det viktigt att ungdomen blir mer aktivt delaktig.
Massmedias roll i en globaliserad värld blir också allt viktigare. Det krävs åtgärder
för ökad medvetenhet och utveckling av gemensamma värderingar för att man
skall kunna främja en hållbar utveckling på alla nivåer. Och detta förutsätter
oberoende och objektiva medier. Toppmötet skall inte bara i sig självt bli ett
medieevenemang, utandessutomutgöra en plattform för långsiktigare perspektiv vad
gäller mediebevakning.
7. MEDEL FÖR GENOMFÖRANDE
Stödnivån för den officiella utvecklingshjälpen ochtekniköverföring samt
kapacitetsutveckling kommer även framöver att vara de frågor som är av mest
direkt betydelse för parterna i utvecklingsländerna. För södra halvklotet är konkreta
steg för att infria löftena om att anslå 0,7 % av BNP till utvecklingshjälp ett
avgörande mått på norra halvklotets politiska engagemang, och dessutom av storstrategisk betydelse, även om privata kapitalflöden i dag är av mycket större
ekonomisk vikt. Omtoppmötet 2002 skall bli framgångsrikt krävs det internationella
framsteg ifråga omatt uppfylla söderns förväntningar.
22Man måste utveckla effektiva strategier för att få bukt med detta grundläggande
dödläge. Man måste ta upp frågan om utvecklingsstödets nivå, kvalitet och
innehåll. Mankanäntligenskönja positiva teckeni formav politiska uttalanden från
de viktigaste givarländerna, men ännu saknas det i allmänhet konkreta exempel på
faktiska åtgärder. EU bör dessutom vara redo att ge stöd åt specifika förslag från
finansieringsorgan avseende viktiga frågor som energi, dricksvatten och
markförstörelse.
Det finns tecken på att man allt mer börjar inse att stödfinansiering är en komplex
fråga. FN:s process för finansiering av utveckling kan medföra att några av de
blockader som uppstått kring denna fråga bryts, och att det uppstår nya
finansieringsmekanismer. Den tredje FN-konferensen om de minst utvecklade
länderna kommer att ha en viktig roll att spela i detta sammanhang. Hållbar
utveckling måste också beaktas idessa sammanhang.
Dessutom bör finansieringen av den globala miljöfonden ( Global Environment
Facility, GEF ) vara slutförd i april 2002, vilket torde påverka toppmötet. EU:s roll i
finansiella diskussioner, både inom GEF och i vidare åtgärder för utvecklingsstöd
kommer att behöva ses över. Unionen uppträder visserligen som en sluten enhet på
miljödagordningen, menanvänder inte sina ekonomiska krafter på ett samordnat sätt.
Deprivata kapitalflödena till utvecklingsländerna har ökat dramatiskt under 1990-
talet, men man kan iaktta ojämvikt mellan regioner och mellan olika år. I dag är de
privata kapitalflödena fem gånger större än den officiella hjälpen. Detta innebär att
det ligger iutvecklingsländernas intresse att utveckla samarbete med globala företag.
Vetenskapligt och tekniskt samarbete med utvecklingsländerna är också en viktig
punkt om man vill uppnå de mål för tekniköverföring och kapacitetsutveckling som
satts vid Riokonferensen. Det krävs en objektiv och validerad kunskapsbas, som
måste utvecklas isamarbete med alla berörda parter. Genom forskning om strategier,
förvaltning av ekosystem och de mänskliga aspekterna av utvecklingen, samt med
hjälp avspecifika tekniska hjälpmedel kan EU bygga upp strategiska allianser och på
ett effektivt sätt främja en hållbar utveckling. Forskningen skall vara
probleminriktad, tvärvetenskaplig och sektorsövergripande. Den bör ta hänsyn till de
sociokulturella, ekonomiska och ekologiska särdragen hos den kunskap som krävs,
men också till behovet av investering i mänskligt och institutionellt kapital i
partnerländerna.
Forskningen bör sträva efter en mer jämlik kompromiss mellan jordbrukets
prioriteringar och skyddet av ekosystemens biologiska mångfald. Det är viktigt att
man anpassar och utnyttjar ny kunskap och teknik tillsammans med traditionellt
kunnande och traditionella metoder inom ramen för de nationella och internationella
insatserna inom jordbruksforskningen (t.ex. den forskning som genomförs i CGIAR-
centren (CGIAR är den rådgivande gruppen för internationell jordbruksforskning))
för att utveckla mer ekologiskt hållbara produkter som motsvarar de ekonomiska,
socialaochmiljörelateradebehoven.
8. FÖRBEREDELSEPROCESSENI EU
Om EU vill spela en internationellt ledande roll vid toppmötet måste dess
förberedelser vara färdiga i tid, vara fokuserade, i största möjliga omfång beröra
parterna i utvecklingsländerna och vara samordnade med EU:s övriga ståndpunkter.
23Därför krävs det konkreta ramar för denna förberedelseprocess, i vilka de europeiska
institutionerna, medlemsstaterna, samhället (icke-statliga organisationer, företag och
industri, arbetsmarknadens parterosv.) ochandra parter ingår.
8.1.Garantera effektiv samordning och dialog mellan institutionerna i EU
Vid toppmötet 2002 kommer EU att behöva visa "större mätbara framsteg" ienlighet
med de mål som fastställdes vid översynen Rio+5 år 1997. Den reguljära rapporten
till toppmötet bör läggas till grund för en debatt på EU-nivå, med medverkan av
Europaparlamentet och medlemsstaterna, om genomförandet av Agenda 21 och
Rio-avtalen, inbegripet konventionerna. Syftet med en sådan debatt vore att skapa
störresamstämmighet avseendede framstegsomgjortsinomramenför Agenda21.
Kommissionen kommer att lägga fram en sådan rapport inför CSD-10, i samarbete
med bl.a. Europeiska miljöbyrån . Miljöbyrån skall tillhandahålla en översikt över
EU:s insatser för att uppfylla åtagandena från Rio, t.ex. vilka effekter Agenda 21 och
senare CSD-resultat har haft på utvecklingsstödochekonomiskt samarbete.
Arbetet måste fördelas mellan medlemsstaterna om EU skall kunna optimera sitt
inflytande. Denna arbetsdelning skall underlättas genom informationsutbyte ,s åa t t
man undviker dubbelarbete och uppnår samordning. På samma sätt bör EU:s
samordning inomFN (inte minst iNew YorkochNairobi) utvecklas.
För att bättre kunna samordna de internationella utvecklingsprocesserna bör det
skapasbättre samverkan med annan FN-verksamhet , bland annat genom att låta
ministerierna bli mer aktivt delaktiga i rådets förberedelser inför toppmötet.
Förbindelserna mellanrådsgrupper bör förstärkas.
Det parlamentariska samarbetet på internationell nivå ökar, och ger den
mellanstatliga processen nya dimensioner. Europaparlamentet bör aktivt bidra till
förberedelserna och vara representerat vid toppmötet som en del av EU:s delegation.
RegionkommitténochEkonomiskaochsocialakommitténbörocksåmedverka.
8.2.Främja dialogen med samhället
Ett viktigt bidrag till Rio-processen har varit att samhället har börjat delta mer aktivt
och strukturerat. Samhället, industrin och de lokala samfunden har redan inlett
förberedelser sombör tas med iregeringarnas initiativ, och bör också göra åtaganden
isamband med toppmötet. Företrädare för dessa grupper bör vara med sområdgivare
i EU:s delegationer till toppmötet. En styrgrupp på EU-nivå skall inrättas för att
främja de icke-statliga organisationernas och andra organisationers aktiva deltagande
iochbidrag tillförberedelserna på regional nivå.
Kommissionen kommer att se till att förberedelserna inför toppmötet försiggår på ett
öppet sätt, bland annat genom att lägga ut upplysningar på sin webbplats Europa
och genom en interaktiv dialog med samhället. Det är också viktigt att se till att
samhället deltar på medlemsstatsnivå, varvid alla intressenter och berörda parter
som kan bidra till hållbar utveckling bör medverka. De nationella råden för hållbar
utveckling och deras motsvarigheter har genomfört inledande diskussioner på
europeisk och global nivå om förberedelserna för den översyn av Rio som skall äga
rumefter den första tioårsperioden, men de skulle kunna medverka mer i de fortsattaförberedelserna inför toppmötet.
24I slutet av 2001 skulle man kunna planera ett större evenemang för samhället,
eventuellt i samarbete med Europaparlamentet och medlemsstaterna. Detta
evenemang bör bidra till ovan nämnda översyn av EU:s genomförande av Agenda 21
ochomfatta endiskussionomutgångspunkten inför toppmötet.
8.3.Intensivare dialog med de övriga parterna
Europeiska unionen får inte isolera sig , utan måste använda alla tillgängliga
mekanismer och metoder för uppnå ett globalt engagemang inför toppmötet. Till att
b ö r j am e dm å s t eE Ui n l e d ae nd i a l o gm e d kandidatländerna om förberedelserna
inför toppmötet. En möjlighet vore att använda de informella ministermötena till
detta.
Sedan måste EU också verka för europaövergripande förberedelser inför
toppmötet, inom ramen för FN-ECE. . De regionala miljöcentren skulle kunna få i
uppdrag att främja samhällets medverkan iländerna iCentral- ochÖsteuropa.
Genom att blåsa nytt liv i Barcelona-processen och dialogen mellan EU och
Medelhavsområdet kan man också engagera våra sydliga grannländer och i
möjligaste mån dra nytta av Medelhavsområdet Kommission för hållbar utveckling.
På samma sätt utgör Agenda 21 för Östersjön en lämplig plattform för samarbete
kring Östersjön.
OECD:s projekt för hållbar utveckling och OECD:s miljöprogram och miljöstrategi,
somskall antas av OECD-rådet på ministernivå imaj 2001, skulle också kunna bidra
tillökad konsensus bland industriländerna .
Det gäller också att så tidigt som möjligt skapa länkar dels mellan regionala
processer (t.ex. FN:s regionala kommittéer) och dels mellan dessa och den
världsomfattande förberedelseprocessenoch förberedelsearbetet inomsamhället.
Dialogen med utvecklingsländerna måste leda till positiva resultat inför 2002. Det
globala samfundet måste känna att man gemensamt har ansvar för dessa frågor och
tillsammans måste förbereda toppmötet. Det är viktigt att utvecklingsländerna får
stöd vid förberedelserna, även från samhället. Dessutom bör utvecklingsländernas
regionala program främjas. Samarbete mellan regeringar eller regioner kan vara
effektiva medel för att få utvecklingsländerna att delta aktivare.
En utgångspunkt för dialogen är den löpande verksamheten inom ramen för
utvecklingssamarbetet, där det ges möjligheter att driva Rio-målsättningarna. EG har
till exempel goda möjligheter att främja Rio-målen i de sex områden som man valt
att inrikta sitt utvecklingsarbete på (dvs. handel och utveckling, regional integration
och regionalt samarbete, stöd till makroekonomisk politik och samhällssektorer,
transport, livsmedelssäkerhet och hållbar landsbygdsutveckling samt institutionell
kapacitetsutveckling ochgod förvaltningssed).
9. SLUTSATSER
Världstopppmötet i Rio år 1992 var en milstolpe för det globala samarbetet, och
väckte stora förväntningar avseende hållbar utveckling. Men i stora drag kan man
konstatera att de grundläggande problem som identifierades i Rio fortfarande är
olösta. Toppmötet 2002 ger inte bara tillfälle att förnya de åtaganden som gjordes tioår tidigare, utan innebär också en chans att fånga allmänhetens uppmärksamhet och
25rikta in den politiska viljan på större engagemang för genomdrivandet av
dagordningen för enhållbar utveckling, något somär betydligt viktigare.
Europeiska unionen kom med avgörande bidrag till Rio-toppmötet. Unionen har
kämpat för att Agenda 21 skall förbli en prioritering, både i Europa och i resten av
världen. Även vid toppmötet 2002 börEU fortsätta att spela en ledande roll. Följande
punkter är därför viktiga:
•Det är viktigt att förberedelserna inför toppmötet 2002 och gemenskapens strategiför en hållbar utveckling, det nya miljöhandlingsprogrammet, den europeiska
sysselsättningspolitiken, den nya utvecklingspolitiken och EG:s
landsstödsstrategier samordnas effektivt ochkompletterar varandra.
•EU bör främja en riktad dagordning som främst behandlar de viktigaste frågornaför en hållbar utveckling, där framstegen kan mätas och där det finns utrymme för
realistiska insatser: Denna dagordning bör vara välavvägd och omfatta både norra
ochsödrahalvklotetsprioriteringarsamt miljö-ochutvecklingsfrågor.
•EU måste förbli trovärdig, dvs. vi behöver en solid grund för att uppnå hållbarutveckling inom unionen och göra positiva bidrag till hållbar utveckling i resten
av världen.
•Det är viktigt att se till att genomförandemetoderna är effektiva och fungerar.
Politiska initiativ måste underbyggas med finansiella insatser, t.ex. stöd till
tekniköverföring ochkapacitets-och institutionsutveckling.
•Det krävs framsteg inomenrad internationella frågor inför toppmötet 2002, för attskapa en politisk stämning som främjar effektiva resultat. Hit hör processer som
de stora miljökonventionerna (t.ex. om klimatförändring), utvecklingsprocesser
som finansiering för utveckling, skuldlättnad och utvecklingar avseende handel
ochinvestering.
•Det är viktigt att så snart som möjligt inleda förberedelserna och att få medsamhället och ta kontakt med de övriga parterna i världen.
Förberedelseverksamheten iÖsteuropaochiutvecklingsländerna bör stödjas.