EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 08.01.1998 
KOM(97) 670 slutlig 
MEDDELANDE FRAN KOMMISSIONEN TILL RÅDET 
OCH EUROPAPARLAMENTET I SYFTE ATT SKAPA EN 
GEMENSAM EUROPEISK PLATTFORM INFÖR 
FÖRENTA NATIONERNAS GENERALFÖRSAMLINGS 
SÄRSKILDA SESSION OM INTERNATIONELL 
SAMORDNING AV KAMPEN MOT NARKOTIKA 
Detta meddelande är avsett att utgöra ett bidrag till förberedelsen av EU:s 
ståndpunkt inför Förenta nationernas generalförsamlings särskilda session 
om internationella åtgärder för att bekämpa narkotikamissbruk, olaglig 
narkotikaproduktion och narkotikahantering (UNGASS). 
Beslutet att sammankalla denna särskilda session den 8-10 juni 1998 
fattades av generalförsamlingen vid plenarsammanträdet den 12 december 
1996 genom resolution 51/64. I resolutionen fastslogs också att FN:s 
narkotikakommission (CND) skulle ansvara för att förbereda den särskilda 
sessionen. 
I mars 1997 fastställde CND dagordningen för UNGASS som upptar 
följande punkter: lägesbedömning, fastställandet av principer för åtgärder 
rörande kemiska prekursorer, syntetiska narkotiska preparat, penningtvätt, 
minskning av efterfrågan, rättsligt samarbete, alternativ utveckling samt 
förstärkning av FN:s mekanismer för narkotikakontroll. CND fattade 
också beslut om innehållet i och tidsplanen för de förberedande mötena. 
Av de fyra förberedande möten som föreslagits har två redan ägt rum (ett 
rörande kemiska prekursorer och syntetiska narkotiska preparat i juli 1997 
och ett angående penningtvätt, rättsligt samarbete och åtgärder för att 
minska efterfrågan i oktober 1997). Ett tredje möte om alternativ 
utveckling och för förberedelse av en politisk förklaring kommer att hållas 
i december 1997. Det sista förberedande mötet är avsett att äga rum i mars 
1998 för en slutlig bearbetning av de dokument som skall läggas fram vid 
UNGASS. 
Syftet med detta meddelande är att, i enlighet med kommissionens praxis, 
inleda meningsutbyten med och bland medlemsstater i Europeiska unionen 
i avsikt att fastställa en gemensam europeisk plattform inför 
generalförsamlingens särskilda session. 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET 
OCH EUROPAPARLAMENTET I SYFTE ATT SKAPA EN 
GEMENSAM EUROPEISK PLATTFORM INFÖR 
FÖRENTA NATIONERNAS GENERALFÖRSAMLINGS 
SÄRSKILDA SESSION OM INTERNATIONELL 
SAMORDNING AV KAMPEN MOT NARKOTIKA 
I. DET INTERNATIONELLA LÄGET: NARKOTIKA. ETT VÄXANDE OCH KOSTSAMT 
INTERNATIONELLT HOT 
Narkotika har blivit ett av de främsta hoten mot mänskligheten i vår tid. Tillverkningen och 
konsumtionen av samt handeln med olaglig narkotika utgör ett hor såväl mot individernas hälsa 
och folkhälsan som mot det sociala samförståndet, den allmänna ordningen, den politiska 
stabiliteten och säkerheten i allmänhet. De betydande nationella och internationella resurser 
som ägnas åt att hindra dessa olagliga verksamheter tycks trots allt obetydliga vid jämförelse 
med de enorma vinsterna från den olagliga narkotikahanteringen. 
Den ekonomiska kostnaden för narkotikamissbruket i OECD-länderna, inbegripet utgifter för 
att genomdriva lagstiftning, förebyggande program och sjukvård för narkotikarelaterade 
sjukdomar, uppgår för närvarande till cirka 120 miljarder dollar per år.1 En jämförelse med den 
vanligen anförda uppskattningen av narkotikavinsterna på mellan 300 och 500 miljarder dollar 
per år2 visar hur stort problemet är, särskilt med betänkande av att Afrikas sammanlagda BNP 
knappt överstiger 300 miljarder dollar och att flödet av utländska direktinvesteringar i världen i 
genomsnitt uppgick till 245 miljarder dollar per år under perioden 1990-953. 
Det förhållande att läget inte blivit bättre sedan det internationella samfundet behandlade 
problemet vid en tidigare särskild session i Förenta nationernas generalförsamling (UNGASS) 
1990 visar att det finns ett behov av anpassning till ett internationellt klimat i förändring, att 
utvärdera effekten av pågående ansträngningar samt att dra lärdom av den policy som hittills 
tillämpats. 
Trots uppmuntrande tecken och trots att det råder tydliga skillnader mellan olika länder framgår 
av ett antal indikatorer att den globala utvecklingen knappast förbättrats under senare år. Till 
följd av en jämn efterfrågan har produktionen av så kallade naturliga droger fortsatt att öka: 
opiumproduktionen ökade med 20% mellan 1990 och 1994 och produktionen av cocablad 
1 UNDCP, Report on the Economic and Social consequences of drug abuse and illicit trafficking, 1997. 
2 UNDCP, World Drug Report, Oxford University Press, 1997, s.124. 
3 United Nations, Handbook of Trade and Development Statistics, tabellerna 6.1 respektive 5.3, New York och 
Genève 1997. 
tredubblades mellan 1987 och 19944. Produktionen av syntetiska narkotiska preparat, främst i 
länder med utvecklad ekonomi, har ökat på explosionsartat vis under de senaste årtiondena. 
Vad gäller konsumtionen av olagliga narkotiska preparat kan två särskilt oroväckande 
förändringar noteras. Narkotikakonsumtionen är inte längre ett problem främst förbehållet de 
industrialiserade länderna utan börjar bli ett allvarligt problem i flera utvecklingsländer. 
Samtidigt håller den markant ökade konsumtionen av syntetisk narkotika på att bli ett stort 
bekymmer5. 
Narkotikavärlden har alltså i högsta grad globaliserats och den gamla distinktionen mellan 
produktions- och handelsländer å ena sidan samt konsumtionsländer å andra sidan blir allt 
mindre relevant. En diskussion om anledningarna till att dessa företeelser är så vitt spridda och 
har sådan intensitet ligger visserligen utanför området för detta meddelande men inget allvarligt 
menat försök att bekämpa narkotikan kan ske utan en analys av vissa av de centrala krafter som 
ligger bakom dessa fenomen. Det kan nämligen konstateras att narkotika visserligen alltid 
funnits och att narkotikamissbruk ofta varit en källa till olycka för såväl individer som hela 
familjer men att det är först på senare år som narkotikan blivit ett stort problem såväl i socialt 
hänseende som ur hälsosynpunkt. Denna utveckling tycks bero på tre huvudfaktorer som alla är 
av betydelse när det gäller att förstå detta problem och söka verksamma lösningar. 
För det första innebär de enorma vinsterna från narkotikaproduktionen och narkotikahandeln att 
leverantörerna kan ta stora risker i sina försök att tillhandahålla narkotika eftersom det är värt 
risken. Förbudslagstiftningen mot narkotika gör att priset för dessa varor på den svarta 
marknaden stiger, vilket gör det svårare att få tag på narkotika och medför minskad 
konsumtion. Detta leder emellerti till bruket av farligare substitut och bidrar till de väldiga 
vinsterna för den organiserade brottsligheten. 
Vidare gynnas den, som det tycks, omättliga narkotikamarknaden genom två till synes 
paradoxalt motsatta faktorer. Den ena är den ökade köpkraft som följer av stigande inkomster. 
Den andra faktorn är den allt större sociala och kulturella marginalisering eni samhället, såväl i 
industriländer som i utvecklingsländer. På detta sätt fastnar de fattigare grupperna allt lättare i 
narkotikafällan så att narkotikaproblemet slutligen omfattar alla samhällsklasser. 
4 
5 FN:s sekretariat, "Crops from which drugs are extracted and appropriate strategies for their reduction", 
E/CN.7/1996/11, 1 mars 1996 
1997 års rapport från Europeiska centret för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (EMCDDA) ger en 
upplysande bild av rådande tendenser vad gäller den olagliga förbrukningen, trots att en sådan analys försvåras 
såväl av narkotikamissbrukets olaglighet som av bristande harmonisering av informationsinhämtningen inom 
EU. Beträffande EU som helhet gäller följande huvudsakliga slutsatser. Cannabis är den vanligaste olagliga 
narkotikan, men konsumtionen är i allmänhet begränsad till vissa tillfällen eller intermittent snarare än frekvent. 
I de flesta länder är amfetamin den näst mest använda typen av olaglig narkotika och från många länder 
rapporteras allt sedan slutet på åttiotalet att amfetamin, ecstasy och, i vissa fal , LSD, blivit populärt bland 
ungdomar och är förknippat med en ungdomskultur som kretsar kring diskotek och stora "house"-fester. EU:s 
befolkning har mindre erfarenhet av heroin (1%) än av nästan någon annan narkotika, men heroin är fortfarande 
dominerande i de befolkningsskikt som har problem med narkotikamissbruk och förblir ett allvarligt hot mot 
folkhälsan och allmänhetens säkerhet. Kokain har provats av fler personer än heroin (4%). Kombinationer av 
olika narkotiska preparat, liksom av medicin och alkohol, spelar en ständigt större roll i narkotikaproblematiken. 
Missbruksrelaterade hälsofaror som AIDS och hepatit C är allvarliga hot mot folkhälsan (i Europeiska unionen 
kan det finnas så många som en halv miljon narkotikamissbrukare som är smittade med hepatit C, och denna 
sjukdom är mellan 50 och 100 gånger mer smittsam än AIDS). 
För det tredje innebär ständigt bättre transport- och kommunikationsmöjligheter att leveranser, 
finansiella transaktioner och penningtvätt är lättare och billigare att utföra än någonsin tidigare. 
Globaliseringen av ekonomin och Internet-revolutionen, med dess tillgänglighet till 
information om tillverkning och konsumtion av narkotika, utgör endast de senaste stegen på 
denna väg. 
II. DET INTERNATIONELLA HOTET 
Problemens storlek och anknytning till andra frågor medför att nationella åtgärder måste stödjas 
genom internationellt samarbete. Eftersom minskningar av utbudet eller av efterfrågan 
ömsesidigt stärker varandra måste länderna samtidigt ingripa på såväl efterfråge- som 
utbudssidan (varvid den sistnämnda sidan anses omfatta produktion av och handel med olaglig 
narkotika samt penningtvätt). I båda fallen måste principen om delat internationellt ansvar 
läggas till grund för alla ansträngningar till narkotikakontroll om det skall finnas något verkligt 
hopp om framgång. 
I detta sammanhang måste fem riktlinjer ges högre prioritet: 
• Att integrera narkotikakontrollen i det allmänpolitiska sammanhanget, på områden 
såsom hälsa, utbildning och forskning. 
• Att främja en hållbar utveckling i begreppets vidaste mening, eftersom 
narkotikaproduktionen och narkotikahandeln är följder av skillnaderna i den relativa 
lönsamheten av olika ekonomiska aktiviteter och ofta beror på att lagliga 
sysselsättnings- och utkomstmöjligheter saknas. 
• Att inrikta narkotikakontrollen efter den strategiska inställningen att konsumtion av de 
farligaste narkotiska preparaten inte endast är ett resultat av individens fria val utan 
också beror på sociala omständigheter som leder till att vissa grupper marginaliseras i 
samhället. 
• Att uppmuntra primär prevention, behandling och rehabilitering genom, bland annat, 
förebyggande utbildning, forskning om de omedelbara och långsiktiga effekterna på 
människors hälsa samt information om narkotikans roll som källa till psykiska 
störningar. 
• Att förstärka tillämpningen av lagstiftningen genom att domstolar, polis och tull 
ingriper mot producenter och smugglare liksom mot penningtvätt och sålunda 
reducerar narkotikaleverantörernas beräknade vinstmarginal och ger dem färre 
tillfällen att berika sig. 
För att dessa riktlinjer skall ha någon effekt på narkotikaproblemet i världen krävs samordning 
på internationell nivå och en samsyn på de problem som gör sig gällande och de åtgärder som 
bör vidtas. Det är i detta sammanhang som FN:s system kan vara som mest effektivt eftersom 
organisationens världsomfattande medlemskrets och dess möjligheter att utarbeta konventioner 
gör FN särskilt lämpat för att gripa sig an gränsöverskridande problem. 
Ett antal bindande rättsliga instrument har redan utarbetats inom ramen för FN:s institutioner. 
Det är också inom denna ram som ett internationellt närmande skett såväl vad beträffar 
problemets betydelse som den grundstrategi som bör följas vid narkotikabekämpningen. Detta 
har skett trots de betydande meningsskiljaktigheter som råder mellan olika länder beträffande 
5 
den vikt som skall tillmätas olika aspekter av problemet och, följaktligen, beträffande 
prioriteringar och metoder vid genomförandet av specifika handlingsprogram. 
III. UNIONENS ALLMÄNNA MAL FÖR UNGASS 
Den olagliga narkotikan har stor effekt på stabiliteten, säkerheten och välbefinnandet för stater 
och individer i unionen och världen. Eftersom skyddet av dessa är ett mål enligt FN:s stadga 
och i Fördraget om Europeiska unionen har gemenskapen och dess medlemsstater ett stort 
ansvar för att UNGASS blir framgångsrikt. Våra medborgare och våra partner i världen 
förväntar sig att vi skall ta detta ansvar. Dessa förväntningar finner politiskt berättigande i det 
stöd för EU:s åtgärdsplan mot narkotika 1990-1995 som uttalades vid Europeiska rådets möten 
i Cannes och Madrid 1996 liksom i Dublin 1996. 
Som vid varje större internationell konferens måste dock en jämvikt uppnås mellan 
framåtsyftande önskningar och pragmatiska förväntningar. Europeiska unionen måste göra en 
realistisk uppskattning av vad som kan uppnås vid denna session och kan inte, oavsett vad den 
må önska, förvänta sig att alla länder inom en omedelbar framtid kommer att anta och tillämpa 
den långtgående lagstiftning och de åtgärder som gäller i unionens medlemsstater. Samtidigt 
måste unionen med kraft uppmana det internationella samfundet att utvärdera pågående 
ansträngningar, angripa nya hot och sätta principen om delat ansvar i centrum för den 
internationella kampen mot narkotika. 
Tre mål bör vara styrande för unionens arbete för ett framgångsrikt genomförande av 
UNGASS: 
• Att konsolidera och i praktik omsätta principen om delat ansvar i enlighet med den 
FN-resolution som givit upphov till UNGASS6 samt EU och Riogruppens förklaring i 
Cochabamba från 1995 i vilken denna princip för första gången kom till klart uttryck i 
EU:s yttre förbindelser. 
• Att ge politiska impulser till alla FN:s medlemsstater så att narkotikabekämpningen 
sätts högst på den internationella dagordningen och görs till ett integrerat inslag i 
allmänpolitiken. 
• Att göra framsteg i policyhänseende på områden där unionen redan definierat sina 
intressen och uppvisat en viss grad av samförstånd. 
Den sistnämnda punkten är särskilt relevant vad gäller att komma överens om en deklaration 
om prevention av missbruk av olagliga narkotiska preparat (Riktlinjer för minskning av 
efterfrågan på narkotika) vilken skulle utgöra en stor innovation i förhållande till FN-
konventionerna i vilka denna fråga berörs endast marginellt. Den gäller också de nya hoten från 
de syntetiska narkotiska preparaten. Det är nödvändigt att tydliggöra vad det internationella 
gemensamma ansvaret innebär. Det ligger också i unionens intresse att stödja framsteg på 
områden som hör till gemenskapens behörighet, särskilt vad gäller penningtvätt och kontroll av 
kemiska prekursorer. Beträffande penningtvätten är det viktigt att arbeta för att de fyrtio FATF-
rekommendationerna vinner allmänt erkännande och för kraftfullare insatser vad gäller 
6 International action to combat drug abuse and illicit production and trafficking. Resolution 55/64 från december 
1996. 
finansiella tillflyktshamnar. Kontrollen av prekursorer är av stor betydelse för handelspolitiken. 
Slutligen finns det^tt behov av att främja FN-institutionernas roll i kampen mot narkotika och 
uppmuntra en världsomfattande ratifikation av FN:s instrument. 
Denna särskilda session i FN utgör del av en serie konferenser och toppmöten inom FN:s ram 
(Rio, Wien, Kairo, Peking, Köpenhamn) som syftar till att främja en hållbar utveckling där 
människan sätts i centrum. Det sätt på vilket man angriper narkotikafrågan måste vara förenligt 
med det internationella samfundets åtaganden inom denna ram, särskilt vad gäller respekten för 
mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. 
IV. UNIONENS SÄRSKILDA PRIORITERINGAR FÖR UNGASS 
Unionen är både skyldig och angelägen att, parallellt med förberedelserna i FN:s institutioner, 
diskutera UNGASS vid bilaterala och regionala möten (inbegripet San José och EU-
Riogruppernas minstermöten, dialog mellan EU och ASEAN-länderna och mellan EU och 
AVS-staterna m.m.) i början av 1998. Det är alltså av särskild vikt att unionen fastställer 
gemensamma prioriteringar för de huvudfrågor som kommer att tas upp vid UNGASS. 
I mars 1997, då FN:s narkotikakommission (Commission on narcotic drugs, CND) fastställde 
dagordningen för den förberedande processen inför UNGASS, utvaldes vissa frågor som skulle 
diskuteras under denna process. Dessa frågor var, i kronologisk ordning: kemiska prekursorer, 
syntetiska narkotiska preparat, rättsligt samarbete, penningtvätt, alternativ utveckling och 
minskning av efterfrågan. 
Unionens bidrag avseende dessa frågor och andra punkter med anknytning till dessa bör 
inriktas på följande: 
A. Minskning av efterfrågan 
1. Betoning av åtgärder för att minska efterfrågan som ett instrument av största betydelse i 
varje strategi för narkotikabekämpning. 
2. En stark betoning av förhållandet mellan en minskning av efterfrågan och social integration 
och sammanhållning. Det är, särskilt, nödvändigt att grunda sig på en politik som ger alla 
människor möjlighet att bli fullt delaktiga i samhällslivet och som främjar mänskliga 
värderingar vilka, för många, även omfattar en andlig strävan. I kampen mot narkotika måste 
prioritet ges åt att skapa arbetstillfällen, särskilt för ungdomar, mer vittomfattande socialt 
skydd, stödjande sociala tjänster och en social miljö som stärker familjestrukturen. 
3. Erkännande av att åtgärder för att minska efterfrågan omfattar alla delar av den 
förebyggande verksamheten, från att avskräcka från att börja missbruka narkotika till att 
minska narkotikamissbrukets negativa hälsoeffekter och sociala följder. Det rör sig alltså om 
upplysning, utbildning, allmän upplysning, ingripande på ett tidigt stadium, rådgivning, 
behandling, rehabilitering, förebyggande av återfall, eftervård och social återanpassning. 
4. Stöd till forskning om narkotikamissbrukets biologiska, medicinska och socio-ekonomiska 
aspekter och om narkotikamissbrukets effekt på människans hälsa och livslängd. 
5. Vikten av att främja införlivandet av narkotikafrågor med allmänpolitiken och att samordna 
de olika politiska strategier och program som har betydelse för åtgärder för att minska 
efterfrågan på narkotika (framförallt forskning, utbildning och fortbildning, åtgärder inom 
hälsovården och lagstiftningen) samt att stödja efterfrågeminskande åtgärder genom 
lämpliga medel för bedömning och utvärdering. 
6. Behovet av att främja erfarenhets och informationsutbyte om de mest framgångsrika 
initiativen i sociala frågor och på hälsovårdsområdet, med beaktande av den kulturella 
bakgrunden och den kulturella särprägeln. Av särskild vikt i detta sammanhang är de 
initiativ som bygger på socialt partnerskap, social delaktighet och åtgärder riktade mot 
sårbara grupper såsom ungdomar, narkotikamissbrukare och före detta 
narkotikamissbrukare. 
7. Behovet av att omformulera den nationella hälsovårdspolitiken, särskilt i 
utvecklingsländerna, så att frågan om minskning av efterfrågan på narkotika integreras med 
gällande hälsovårdsprogram. 
B. Syntetiska narkotiska preparat 
1. Erkännande av att uppkomsten och utvecklingen av nya syntetiska narkotiska preparat, i 
jämförelse med andra slag av narkotika och psykotropa ämnen har blivit ett akut problem i 
hela världen som innebär speciella utmaningar: de är lätta att framställa, deras kemiska 
struktur förändras ofta och de kan tillverkas med hjälp av flera olika slags prekursorer. 
2. Erkännande av att samhällets bild av så kallade "designer drugs" har varit mycket "mjuk" 
och inte korrekt speglat de risker som dessa preparat innebär eller den lätthet ned vilken de 
kan framställas. 
3. Betoning av behovet av tillförlitlig information om syntetiska narkotiska preparat och, 
följaktligen, av att ta initiativ till forskning, öka kunskapen och insamla fakta om 
hälsoeffekterna av konsumtion av stimulantia av amfetamintyp (ATS) samt om de sociala, 
ekonomiska och kulturella faktorer som ligger bakom detta bruk samt att utbyta och sprida 
denna information. Det arbete som Europeiska unionen utfört i detta hänseende7 kan anföras 
som exempel till stöd för detta förslag. 
4. Erkännande av att det är nödvändigt att stärka systemet för kontroll av nya syntetiska 
narkotiska preparat och prekursorer för dessa. Den gemensamma åtgärd som rådet antog den 
16 juni 1997 om informationsutbyte, riskbedömning och kontroll av nya syntetiska 
narkotiska preparat kan framhållas som exempel på hur detta behov kan tillgodoses. De mer 
flexibla övervakningsmekanismerna för psykotropa ämnen (nödförfaranden, analogt synsätt 
och generiskt synsätt) som håller på att provas i vissa medlemsstater kan också framhållas. 
7 Mer specifikt avses information som tillhandahålls av såväl EMCDDA som Europol Drugs Unit (EDU) om 
konsumtion och smuggling av syntetiska narkotiska preparat. Viktiga är också de gränsöverskridande 
pilotåtgärder som Europeiska gemenskapen stödjer, vilka syftar till att bygga upp ett system för att identifiera 
tendenser i förbrukningen bland ungdomar, att uppskatta förekomsten av drokmissbruk i vissa miljöer såsom 
teknokretsar och att utveckla ett gränsöverskridande informationsutbyte. Gemenskapen har, till sist, fastlagt 
prioriteringar för forskningen om de särskilda farorna med syntetiska narkotiska preparat på tre områden: det 
medicinska, farmakologiska och toxikologiska området, det psykologiska och sociala området samt området 
för epidemiologi och övervakning. 
5. Beträffande förebyggande kampanjer, betoning av lämpliga åtgärder riktade mot ungdomar i 
linje med de åtgärder som vidtagits inom gemenskapens åtgärdsprogram för att förebygga 
narkotikamissbruk. 
6. Mot bakgrund av det ovan sagda, stöd till det utkast till handlingsplan mot tillverkning av, 
handel med och missbruk av ATS som föreslogs vid CND:s förberedande möte i juli inför 
UNGASS: 
C. Alternativ utveckling 
1. Bekräftelse, ånyo, av att alternativ utveckling innebär en övergång från ett 
produktionssystem grundat på olaglig odling till laglig sådan, med beaktande inte endast av 
de ekonomiska aspekterna utan även, mer allmänt, av levnadsvillkoren för den befolkning 
som påverkas av detta. 
2. Erkännande av att ansvaret för alternativ utveckling i första hand åvilar de länder i vilka 
olaglig narkotika framställs. Den alternativa utvecklingen bör stödjas genom internationellt 
samarbete så länge det finns garantier för att programmen innebär att den olagliga odlingen 
definitivt upphör. 
3. Erkännande av att alternativ utveckling inte är tänkbar utan en till varje särskilt fall anpassad 
dialog mellan den befolkning som berörs, myndigheterna och, eventuellt, internationella 
biståndsgivare. Dialogen bör röra valet av nya alternativa sysselsättnings- och inkomstkällor 
samt tidsplaner för övergång från olaglig till laglig produktion, vilket innebär att man måste 
godta decentraliserade strukturer och demokratisk medverkan. 
4. För att garantera att produktionen definitivt upphör behövs ett effektivt och trovärdigt system 
för övervakning och kontroll som bygger på gemensamt överenskomna mål. Detta system 
måste stödjas inte endast av landets myndigheter utan förutsätter också att den berörda 
befolkningen deltar genom sina representativa institutioner. 
D. Kemiska prekursorer 
1. Erkännande av att ett angreppssätt som är ensidigt inriktat på lagföring har sina 
begränsningar: avledningen av prekursorer är ett undantag från lagliga handelstransaktioner 
varför strävandena att motverka denna avledning måste ske med hänsyn till den lovliga 
handelns rättmätiga behov. Samarbete med näringslivet är därför av väsentlig betydelse. 
2. Accepterande av att det mest effektiva sättet att angripa avledningen av prekursorer är att 
inrikta det internationella instrumentet för kontroll av prekursorer på ett bestämt och 
begränsat antal kemikalier inom ramen för ett system som är förenligt med varje produkts 
art och handelsmönster. 
3. Erkännande av att avledningen av prekursorer är ett problem med tre sidor, för vilket 
ansvaret är delat mellan importörer, transiteringsländer och exportörer. Lämpliga åtgärder 
måste därför vidtas för att bekämpa avledningen på global nivå: länder, särskilt import och 
transiteringsstater, bör till sina partner regelbundet sända uppdaterad information om sina 
centrala punkter för avgivande och mottagande av uppgifter om avledning av prekursorer 
och importländerna bör i sin tur tillhandahålla information om sådana underrättelser som 
föregår export. När det misstänks att en last kommer att avledas bör lämpliga upplysningar 
ges till de berörda myndigheterna i de berörda länderna så att åtgärder kan vidtas i god tid. 
4. Bilaterala överenskommelser med tredje land bör uppmuntras eftersom de bidrar till ett brett 
informationsutbyte i kampen mot avledningen av prekursorer och även kan vara ett 
användbart verktyg för att upprätthålla, förbättra och utvidga systemet för kontroll av 
prekursorer. Dessa avtal kan, när de är del av ett regionalt angreppssätt, utformas med 
beaktande av att avledningen av prekursorer har gränsöverskridande karaktär. 
5. Mot bakgrund av det ovanstående bör det utkast till handlingsplan för prekursorer som 
presenterades vid CND:s förberedande möte i juli 1997 stödjas i den utsträckning som den 
säkerställer att det planerade kontrollsystemet är funktionsdugligt och att uppgiftsskyddet är 
garanterat vid utbyte av känslig information. 
6. Vad gäller prekursorer för nya syntetiska narkotiska preparat är det inte adekvat att upprätta 
en kontrollmekanism liknande den som införts för de 22 ämnen som förtecknats i 1988 års 
Wienkonvention eftersom dessa prekursorer utvecklas mycket snabbt. Att öka antalet ämnen 
skulle endast leda till lägre allmän effektivitet för systemet för kontroll av prekursorer och 
samtidigt försvåra samarbetet mellan aktörerna och myndigheterna. 
7. Hänvisning till upprättandet av "särskilda övervakningsförteckningar" för icke-listade 
prekursorer som används vid framställningen av syntetiska narkotiska preparat, under 
förutsättning att dessa förteckningar återspeglar de avtalsslutande parternas nationella och 
regionala behov, det förhållande att sådana förteckningar måste vara föränderliga samt 
principen om samarbete med industrin och handeln. 
E. Penningtvätt 
1. Erkännande av att den drivande kraften bakom den internationella narkotikahandeln är de 
enorma vinsterna. De stora beloppen används till att utveckla och underlätta 
narkotikahandeln, att finansiera annan kriminell verksamhet och investeras, sedan de 
tvättats, i fysiska och finansiella tillgångar, fast egendom och annan laglig verksamhet. 
2. Erkännade av att, i strid med den vanliga uppfattningen att inflöde av pengar till ett land 
alltid är av godo och önskvärt, svarta pengar slutligen undergräver sårbara länders sociala, 
rättsliga och politisk stabilitet. De har också farliga makroekonomiska effekter och kan 
undergräva och ruinera förtroendet för den lagliga finanssektorn. 
3. Erkännande av att kampen mot narkotikan också består i att förebygga penningtvätt, att 
lagfora dem som tvättar pengar samt att eftersöka och förverka svarta pengar. 
4. Det bör mer allmänt accepteras, såsom skett på FN-nivå genom föreningen mellan UNDCP 
och kommissionen för förebyggande av brott, att det inte längre räcker att endast rikta in sig 
på tvättningen av pengar från narkotikahandeln. Kriminalisering av penningtvätten 
förutsätter en underliggande brottslig handling. Ju fler sanktioner som kan tillgripas desto 
lättare är det att eftersöka pengar med brottsligt ursprung och att få det erforderliga 
internationella samarbetet till stånd. 
5. Uppfordran till bestämt ingripande mot alla slag av tillflyktsorter via finansiella organ eller 
företag för medel med olagligt ursprung. 
10 
6. Behräftande av att Financial Action Task Force (FATF) fortfarande är det bästa instrumentet 
för en heltäckande och effektiv internationell insats mot penningtvätt och att den 
internationella standard som bör iakttas är FATF:s 40 rekommendationer. 
F. Korruption 
1. Erkännande av att korruption på ett oskiljaktigt vis är förbunden med den olagliga 
narkotikahandeln och andra former av organiserad brottslighet. De som handlar med 
narkotika måste tillgripa korruption för att bedriva sin kriminella verksamhet, dölja sina 
förehavanden, utöva inflytande och tvätta på olagligt sätt erhållna vinster. 
2. Komplettering av de internationella straffrättsliga instrument som för närvarande diskuteras, 
nämligen OECD:s utkast till konvention mot bestickning 3v främmande stats tjänstemän vid 
internationella affärstransaktioner och Europarådets förslag till konvention mot korruption. 
3. Ökning av allmänhetens medvetenhet och främjande av offentlig etik samt uppmaning att 
erbjuda lämpliga arbets- och levnadsförhållanden som kan skydda sårbara yrken och 
grupper. 
4. Upprätthållande av ett rättsligt klimat som innebär så stor insyn som är möjligt med hänsyn 
till effektivitetskraven. 
G. Rättsligt samarbete 
1. Betoning av att multilaterala konventioner om utlämning och ömsesidigt bistånd bör 
ratificeras, då så är lämpligt. 
2. Främja bilaterala avtal om utlämning och ömsesidigt bistånd med beaktande av de riktlinjer 
som anges i FN:s modell fördrag. 
3. Beträffande hur framställningar om internationellt ömsesidigt bistånd bör bemötas, behovet 
av att tillerkänna dem samma prioritet som vid nationella förfaranden. 
4. Upprättande av lämpliga mekanismer för informationsutbyte och underlättande av kontakt 
mellan rättsvårdande myndigheter. 
5. Stöd till fortbildnings- och utbytesprogram för domare, åklagare och tjänstemän med 
anknytning till rättsväsendet. 
H. Förstärkning av FN:s organ för narkotikakontroll 
1. Tillse att frågan om en reform av FN på narkotikaområdet står kvar på den slutgiltiga 
dagordningen för UNGASS. Detta följer inte endast av EU:s starka engagemang för en 
allmän reform av FN utan även av behovet att ge hela UNGASS en trovärdighet som skulle 
komma att ifrågasättas om FN:s medlemmar skulle beslutat om nya åtgärder utan att 
tillhandahålla de strukturer och resurser som behövs för ett effektivt genomförande. 
11 
2. Erkännande av behovet att förbättra rådande struktur och arbetssätt för de FN-organ som är 
inblandade i narkotikakontroll. Erkännande att generalsekreterarens förslag till reform av 
FN, även om de genomförs8, inte avhjälper de tre nuvarande huvudsakliga 
tillkortakommandena, nämligen hur CND fungerar samt hur UNDCP styrs och finansieras 9 
3. Krav på förbättringar av det sätt på vilket dagordningen för CND fastställs och av 
sekretariatets beredningsarbete inför CND:s sammanträden. Sekretariatets förberedelser 
borde omfatta alla berörda FN-organ, inbegripet de specialiserade organen, Bretton Woods-
institutioner och, där då är lämpligt, det civila samhället. Det förberedande arbetet borde 
också syfta till att underlätta antagandet av åtgärdsinriktade rekommendationer till FN:s 
organ och till FN:s medlemsstater. Krav på mer substans i CND:s överläggningar och 
systematisk uppföljning av CND:s resolutioner. 
4. Behovet av att stödja International Narcotics Control Board (INCB) i dess egenskap av 
expertorgan vid det praktiska genomförandet av FN:s konventioner om narkotika, för analys 
av tendenser i narkotikahandeln samt för utarbetandet av rekommendationer till CND:s 
medlemsstater. 
5. Erkännande av att CND:s starka sida ligger i dess normativa roll snarare är dess nuvarande 
funktion som styrande organ för UNDCP. Krav på ett effektivare ledningsstruktur som kan 
främja dialogen mellan utvecklingsländer och industriländer och som skulle vara i linje med 
gällande ledningsstrukturer för andra FN-fonder och FN-program. Den nya 
ledningsstrukturen borde bestå av nuvarande större givare samt företrädare från 
utvecklingsländer och utvecklingsregioner. 
6. Krav på förbättring av finansieringen av UNDCP:s verksamhet så att ytterligare medel blir 
tillgängliga för kärnverksamheten och den nuvarande koncentrationen på frivilliga bidrag till 
UNDCP:s operationella verksamhet därmed kan reduceras. Ett av målen för UNGASS borde 
vara att utarbeta nya metoder för finansiering som präglas av principen om partnerskap, 
gemensamt ansvar och betalningsförmåga, vilket skulle säkerställa tillräckliga och 
förutsebara resurser för att finansiera den verksamhet som UNDCP förväntas utföra. 
V. SAMMANFATTNING 
Under de två senaste årtiondena har avsevärda ansträngningar gjorts för att söka hantera 
narkotikaproblemet på internationell nivå . Betydelsen av åtgärder för minskningen av 
efterfrågan liksom av de nya syntetiska narkotiska preparaten har blivit erkänd. Mycket återstår 
dock att göra. 
8 Endast två av förslagen i generalskeretererens paket för en heltäckande reform av FN rör direkt de av FN:s 
instituioner som handlägger frågor om narkotika. Det en förslaget rör en gemensam förvaltningsstruktur för 
UNDCP och kommissionen för förebyggande av brott. Det andra förslaget gäller sammanslagningen av CND 
och kommissionen om förebyggande av brott. Det första förslaget har avhandlats i generalförsamlingens 
resolution A/RES/52/11 och har redan genomförts. Huruvida det andra förslaget slutligen kommer att godkännas 
av medlemsstaterna är ännu osäkert. 
9 Problemet med CND:s verksamhet (eller den nya kommission son ännu inte upprättats) berörs inte i 
generalsekreterarens reformpaket. Ej heller berörs problemet med hur UNDCP:s styrs. Finansieringen av 
UNDCP, slutligen, berörs inte direkt men vissa rekommendationer i paketet, särskilt rörande finansieringen av 
utvecklingsbistånd, kan vara av intresse även vad gäller UNDCP: 
12 
Det mest angelägna är att tillse att narkotikan erkänns som ett världsomfattande problem som 
måste bekämpas på grundval av principen om gemensamt ansvar för de länder som berörs av 
produktion, konsumtion eller handel. 
Vidare måste det bli erkänt att narkotikafrågan är av central betydelse i alla internationella 
meningsutbyten, oavsett om tyngdpunkten ligger på hållbar utveckling eller på säkerhetsfrågor. 
I detta sammanhang bör prioritet ges åt program som syftar till att främja samarbete och 
uppmuntra respons från värdländer snarare än åt sådana program som bygger på unilaterala 
åtgärder. 
En minskning av såväl efterfrågan på som utbudet av olaglig narkotika förutsätter sociala och 
politiska förändringar för att säkerställa en ökning av inkomsterna och av sysselsättningen 
samt, i många fall, en mer rättvis fördelning av utvecklingens frukter. Avsaknaden av 
tillräckliga framsteg i kampen mot fattigdom och för fler sysselsättningstillfällen och rättvisare 
sociala villkor, som efterlystes av toppmötet om social utveckling, bidrar till att skapa ett 
klimat som befrämjar narkotikamissbruk odling av och handel med olaglig narkotika. Eftersom 
de socialaa villkoren tycks bli allt sämre i vissa länder och inom vissa grupper trots de 
effektivitetsvinster som följer av globaliseringen och av den ekonomiska tillväxten måste 
staterna sörja för att andra alternativ alltid står de mindre lyckligt lottade grupperna till buds. 
UNGASS utgör ett unikt tillfälle för att höja ambitionsnivån och förmå de länder som berörs av 
produktion eller konsumtion av narkotika eller av handeln med narkotika att ta sig an dessa 
komplexa gemensamma utmaningar. 
Kommissionen föreslår avslutningsvis att rådet 
a) beaktar detta meddelande och använder det som sin gemensamma plattform för uttalanden 
av gemenskapen och dess medlemsstater under den särskilda sessionen, 
b) noterar att kommissionen vid UNGASS kommer att på gemenskapens vägnar lägga fram 
den överenskomna ståndpunkten om kemiska prekursorer, 
c) bemyndiga kommissionen att på gemenskapens vägnar, inom ramen för dess behörighet och 
efter samordning med medlemsstaterna, stödja varje politisk förklaring eller politiskt 
åtagande som kan komma att antas av den särskilda sessionen och som står i 
överensstämmelse med de principer, mål och prioriteringar som redovisats i detta 
meddelande, samt 
d) noterar att kommissionen i detta syfte kommer att nära samråda med medlemsstaterna. 
13 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 670 slutlig 
DOKUMENT 
SV 05 11 10 
Katalognummer : CB-C0-97-688-SV-C 
ISBN 92-78-28737-7 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
*4r