RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om genomförande och utvärdering av EU:s verksamhet till förmån för konsumenterna under perioden 1999-2001 inom den allmänna ram som inrättades genom beslut nr 283/1999/EG

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Den övergripande finansiella ramen

3. Kommissionens åtgärder enligt beslut nr 283/1999/EG

3.1 Konsumenternas hälsa och säkerhet

3.1.1. Åtgärder som vidtagits för att förbereda och utarbeta de vetenskapliga kommittéernas yttranden

3.1.2. Sakkunskap och inspektioner avseende kontroller inom livsmedels-, veterinär- och växtskyddssektorerna

3.1.3. Teknisk sakkunskap för att bedöma risker i samband med andra produkter än livsmedel

3.1.4. Användning av sakkunskapen vid det gemensamma forskningscentrumet

3.1.5. Information om farliga varor och tjänster och om potentiella risker

3.2. Att tillvarata konsumenternas ekonomiska och rättsliga intressen när det gäller varor och tjänster

3.2.1. Åtgärder för att förbättra samarbetet mellan de organ som deltar i marknadsövervakningen

3.2.2. Åtgärder för att se till att konsumenternas rättigheter tillvaratas när varor och tjänster tillhandahålls

3.2.2.1. Mekanismer för att förbättra behandlingen av konsumenttvister, särskilt genom pilotprojekt och nya databaser

3.2.3. Åtgärder för att säkerställa lika konkurrensvillkor vid konsumenttransaktioner

3.2.3.1. Införandet av euron

3.2.4. Åtgärder för att övervaka miljömärkning

3.2.5. Utveckling av och stöd till åtgärder för att underlätta för konsumenter att få sin sak prövad och för att förbättra allmänna förfaranden utanför domstol

3.2.6. Åtgärder för att bedöma informationssamhällets specifika risker och möjliga fördelar för konsumenterna

3.2.7. Åtgärder för att främja uppgiftsskydd och skydd för privatlivet

3.2.8. Övergripande åtgärder för att skydda konsumenternas ekonomiska och rättsliga intressen

3.3. Konsumentutbildning och konsumentupplysning

3.3.1. Åtgärder för att ge konsumenterna bättre information

3.3.1.1. Åtgärder för att höja medvetenheten om säkerhetsaspekter på varor

3.3.2. Att göra konsumenterna mer medvetna om behovet av hållbar konsumtion och tillverkning

3.3.3. Åtgärder för att förbättra konsumentinformationen om särskilda varor och tjänster, särskilt genom jämförande tester

3.3.4. Åtgärder för att utveckla utbildning av konsumenter, särskilt i skolor

3.3.5. Åtgärder för att utveckla och stödja europeiska informationscentrum för konsumenter

3.4. Att främja och företräda konsumentintressen

3.4.1. Att stärka representationen av konsumentintressen

3.4.2. Åtgärder för att stödja konsumentorganisationer i medlemsstaterna

3.4.3. Åtgärder för att främja och samordna konsumenternas deltagande i standardiseringsarbetet på EU-nivå

3.4.4. Pilotprojekt för att främja hållbara konsumtionsmodeller

3.5. Andra åtgärder av kommissionen

4. Finansiellt stöd till europeiska konsumentorganisationer

5. Samfinansiering av särskilda projekt

6. Sammanfattande anmärkningar

BILAGA

1. Inledning

Beslut nr 283/1999/EG av den 25 januari 1999 om att inrätta en allmän verksamhetsram för att främja konsumenternas intressen och säkerställa en hög nivå på konsumentskyddet 1999-2003 [1] utgör den rättsliga ramen för utgifter på flera områden som gäller hälsa och konsumentskydd. Tidigare fanns ingen annan rättslig ram än fördraget och EU:s årliga budget för att fastställa vilka insatser som kunde finansieras med EU-medel.

[1] EGT L 34, 9.2.1999.

I beslut nr 283/1999/EG fastställs målen för EU:s åtgärder för konsumenterna, hur dessa åtgärder skall genomföras och på vilka områden. I sin rapport "om handlingsplanen för konsumentpolitiken 1999-2001 och den allmänna ramen för gemenskapens verksamheter till förmån för konsumenterna 1999-2003" av den 23 augusti 2001 [2] lade kommissionen fram en översikt över verksamheten enligt beslut nr 283/1999/EG. Denna översikt kopplades till de politiska mål som fastställts i handlingsplanen för konsumentpolitiken 1999-2001 [3].

[2] KOM(2001) 486 slutlig.

[3] KOM(1998) 696 slutlig.

Enligt artikel 13 i beslutet skall kommissionen varje år lämna en genomföranderapport till Europaparlamentet och rådet, liksom en utvärderingsrapport om genomförandet av de tre första årens verksamhet inom den allmänna ramen. Syftet med den här rapporten är att fullgöra denna skyldighet. Därför gäller rapporten inte all verksamhet i handlingsplanen för konsumentpolitik 1999-2001, utan bara den som finansierats enligt artikel 2 i beslutet.

De kommissionsåtgärder som finansierats presenteras i avsnitt 3 för varje specifikt område enligt artikel 4, och inom varje delområde enligt bilagan i beslut nr 283/1999/EG. De fyra specifika områden är följande:

1. Konsumenternas hälsa och säkerhet (avsnitt 3.1)

2. Skydd av konsumenternas ekonomiska och rättsliga intressen (avsnitt 3.2)

3. Konsumentutbildning och konsumentupplysning (avsnitt 3.3)

4. Främjande och representation av konsumentintressen (avsnitt 3.4)

I avsnitt 4 behandlas finansieringen av konsumentorganisationer i EU, och i avsnitt 5 tas samfinansieringen av särskilda projekt upp. De sammanfattande kommentarerna har samlats i avsnitt 6. I bilagan ges en detaljerad beskrivning av den aktuella situationen i fråga om utvärderingen av dessa insatser.

2. Den övergripande finansiella ramen

Enligt beslutet skall totalbudgeten för femårsperioden uppgå till 112,5 miljoner euro (exklusive bidrag från Eftaländerna). Dessutom inrättas följande tre verktyg för att finansiera verksamhet till förmån för konsumenterna:

a) Åtgärder som genomförs av kommissionen (artikel 2 a i beslutet).

b) Finansiering av konsumentorganisationer som har konsumentskydd och hälsoskydd som sitt främsta mål (artikel 2 b).

c) Samfinansiering av särskilda projekt som drivs av konsumentorganisationer och andra oberoende organ som tillvaratar konsumentintressen i medlemsstaterna (artikel 2 c).

De sammanlagda åtagandebemyndigandena (exklusive bidragen från Eftaländerna) uppgick till 22,35 miljoner euro under 1999, 22,5 miljoner euro under 2000 och 22,5 miljoner euro under 2001. Under 1999 användes 100 % av åtagandebemyndigandena, medan denna siffra för år 2000 var 95 % och för år 2001 92 %. I tabell 1 visas de sammanlagda utgiftsåtagandena under 1999-2001.

Tabell 1. Sammanlagda åtaganden som ingåtts under 1999, 2000 och 2001 enligt artikel 2 i beslut nr 283/1999/EG, uttryckt i euro.

>Plats för tabell>

Den rådgivande kommitté som inrättats i enlighet med artikel 9 i beslut nr 283/1999/EG har avgett yttranden om kommissionens förslag till de årliga förslagsinfordringarna enligt artikel 2 b och 2 c och om urvalet av bidragsmottagare på grundval av dessa infordringar. Kommissionen har också informerat den rådgivande kommittén om kommissionens åtgärder.

Under den period som här granskas har hälso- och konsumentskyddspolitiken inom kommissionen genomgått en omfattande omstrukturering, och den politiska situationen har förändrats. Det innebär att det är svårt att göra meningsfulla jämförelser år från år.

3. Kommissionens åtgärder enligt beslut nr 283/1999/EG

3.1 Konsumenternas hälsa och säkerhet

3.1.1. Åtgärder som vidtagits för att förbereda och utarbeta de vetenskapliga kommittéernas yttranden

I enlighet med principen om vetenskapligt grundade politiska beslut reformerades hela systemet för vetenskaplig rådgivning under perioden juni-oktober 1997, för att motsvara kraven på hög kompetens, oberoende och insyn. Utgifterna i fråga om vetenskaplig rådgivning har främst använts till ersättningar till de vetenskapliga kommittéerna och till förberedande vetenskapliga studier.

Ersättningarna utbetalas till ledamöterna i den vetenskapliga styrkommittén och de åtta vetenskapliga kommittéer som inrättats genom kommissionens beslut 97/404/EG [4] respektive kommissionens beslut 97/579/EG [5], samt till utomstående experter som ger ledamöterna råd när det behövs. Fr.o.m januari 1999 t.o.m. hela 2001 [6] hölls sammanlagt 1 144 möten (möten i arbetsgrupper och plenarmöten i de vetenskapliga kommittéerna). Mötena ledde till att omkring 200 vetenskapliga rapporter och ungefär 400 vetenskapliga yttranden antogs av kommissionens vetenskapliga kommittéer.

[4] EGT L 169, 27.6.1997.

[5] EGT L 237, 28.8.1997.

[6] Siffrorna gäller för perioden t.o.m. den 20 februari 2002.

Utbetalning av dessa ersättningar medför att kommissionen kan dra fördel av högkvalificerade oberoende experters bidrag till arbetet i de vetenskapliga kommittéerna. Ersättningarna är inte avsedda att avlöna det arbete som utförs, utan syftar till att kompensera de berörda personerna för den tid de ägnar åt att delta i möten och utforma rapporter och vetenskapliga yttranden. På så sätt bidrar dessa utgifter till de vetenskapliga kommittéernas effektivitet, och garanterar att kommissionens förslag om riskhantering i fråga om livsmedelssäkerhet och konsumentskydd grundas på oberoende yttranden och rapporter. De ersättningar som utbetalades till alla de nio vetenskapliga kommittéerna under perioden 1999-2001 uppgick till sammanlagt 4 450 000 euro.

De förberedande vetenskapliga studierna behövs för att komplettera de befintliga kunskaperna så att de vetenskapliga kommittéerna kan utföra sitt uppdrag och reagera på krissituationer. Det handlar om korta studier som helt inriktas på väl definierade problem som kommit upp vid de vetenskapliga kommittéernas arbete. Syftet är att säkerställa nödvändigt oberoende för att undersöka problem som inte behandlas i andra sammanhang.

Studierna har bl.a. gällt följande frågor: hälsoeffekter av hormoner och hormonliknande ämnen som används inom djuruppfödning; ingredienser i hårfärgningsmedel och de eventuella risker de medför för konsumenterna; kvantitativ utvärdering av kvarstående BSE-risk i vissa produkter som härrör från nötkreatur; användning av koppar i foder; samt harmonisering av riskutvärdering. De vetenskapliga kommittéerna informerades också om relevant forskning som finansierades genom EU-program som t.ex. det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration.

1999 bad Europeiska kommissionen tre framstående ledamöter i den vetenskapliga styrkommittén att analysera uppläggningen av den vetenskapliga rådgivningen mot bakgrund av erfarenheterna från det nya systemet för expertrekrytering och arbetsmetoder som tillämpats sedan 1997. I sin rapport [7] fastslog de att kommissionen gjort betydande framsteg i uppläggningen av den vetenskapliga rådgivningen. Dessa tre framstående forskares analys och rekommendationer bidrog till de förslag som kommissionen lade fram i vitboken om livsmedelssäkerhet, som publicerades i januari 2000 [8], och till inrättandet av en europeisk myndighet för livsmedelssäkerhet.

[7] The future of scientific advice in the EU - A European Food and Public Health Authority, december 1999; se även bilagan, punkt 2.3.

[8] KOM(1999) 719 slutlig, 12 januari 2000.

De sammanlagda åtagandena för denna rapport och för förberedande vetenskapliga studier och analyser uppgick under perioden 1999-2001 till ungefär 470 000 euro.

Ytterligare utgifter i samband med arbetet i de vetenskapliga kommittéerna rör publicerande på Internet av utkasten till dagordning till kommittéernas möten, mötesprotokollen och de vetenskapliga yttranden som antagits. Dessutom har vetenskapliga yttranden publicerats på cd-rom, och vissa utvalda rapporter och konferenser har givits ut i tryckt form. Dessa publikationer är nödvändiga för att uppfylla de krav på insyn som ställs på den vetenskapliga rådgivningen, och för att informera forskarsamhället i allmänhet. Dessutom har i vissa fall preliminära yttranden publicerats på Internet för att inhämta kommentarer från forskare i hela världen och se till att all tillgänglig information tas i beaktande.

3.1.2. Sakkunskap och inspektioner avseende kontroller inom livsmedels-, veterinär- och växtskyddssektorerna

Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor (FVO) genomför inspektioner på plats för att utvärdera de system för kontroll av livsmedelssäkerheten som används av de nationella myndigheterna i medlemsstaterna och i länder utanför EU. Nationella experter från medlemsstaterna deltar tillsammans med FVO:s inspektörer [9] vid många inspektioner på plats. I genomsnitt deltog 112 olika experter som utnämnts av medlemsstaterna i 123 inspektionsuppdrag för FVO varje år under 1999, 2000 och 2001.

[9] Se t.ex. artikel 4 i kommissionens beslut 98/139/EG av den 4 februari 1998 om fastställande av vissa regler angående kontroller på plats inom veterinärområdet som utförs av kommissionens experter i medlemsstaterna.

Utgifterna på det här området gällde ersättningar till dessa nationella experter i FVO:s inspektionsgrupper. Genom att arbeta på det här sättet kan kommissionen

* få tillgång till teknisk sakkunskap som inte alltid finns att tillgå bland de anställda inspektörerna,

* förbättra insynen i FVO:s verksamhet,

* öka inspektionsverksamheten och

* underlätta utbyte av idéer och kunskap, som leder till bättre förståelse av EU:s lagstiftning och harmonisering av arbetssättet i alla medlemsstater.

De nationella experterna deltog också i förberedelserna för inspektionerna. De sammanlagda utgifterna för dessa åtgärder under perioden 1999-2001 uppgick till 1 065 000 euro.

Ytterligare utgifter på detta område gällde arbetet med att utforma och underhålla ett datorsystem för planering och styrning av inspektioner, samt publicering på Internet av inspektionsrapporter. Inspektionsrapporterna publiceras för att uppfylla kraven på insyn. Samtidigt publiceras kommentarer från myndigheterna i det land där inspektionen genomförts.

3.1.3. Teknisk sakkunskap för att bedöma risker i samband med andra produkter än livsmedel

Användningen av teknisk sakkunskap för att hantera risker i samband med andra produkter än livsmedel har framför allt gällt förberedelserna för det reviderade direktivet om allmän produktsäkerhet, och användandet av systemen för information om farliga produkter. Bl.a. har denna sakkunskap använts för följande insatser:

* Utveckla gemensamma EU-riktlinjer för att fastställa vad som utgör en allvarlig risk för konsumenternas hälsa och säkerhet inom ramen för systemet för snabbt informationsutbyte, RAPEX.

* Hjälpa kommissionen med tekniska aspekter på revideringen av direktivet om allmän produktsäkerhet.

* Bedöma risken med specifika produkter som anmälts inom systemet för snabbt informationsutbyte (till exempel trappstegar, sittvagnar och vikstolar).

Europaparlamentet och rådet antog det reviderade direktivet om allmän produktsäkerhet i december 2001.

Dessutom genomfördes en Eurobarometerundersökning för att samla in information om konsumenternas uppfattning av CE-märkning av produkter. Undersökningsresultaten visade att konsumenterna ofta inte förstår vad CE-märkningen betyder, och felaktigt uppfattar den som en kvalitetsmärkning eller en effektivitetsgaranti. Kommissionen kommer att ta upp denna fråga i sitt kommande meddelande om att förbättra tillämpningen av den nya metoden.

Åtagandena för utgifter av det här slaget under treårsperioden uppgick till ungefär 350 000 euro. Teknisk sakkunskap för bedömning av livsmedelsrisker behandlas i avsnitt 3.1.1 och 3.1.4.

3.1.4. Användning av sakkunskapen vid det gemensamma forskningscentrumet

Sakkunskapen vid det gemensamma forskningscentrumet har använts för det grundläggande forskningsarbetet med att utvärdera tre snabba BSE-tester för användning efter slakt. Resultaten validerades av den vetenskapliga styrkommittén. På grundval av detta godkände kommissionen tre BSE-tester för användning efter slakt i enlighet med förordning nr 999/2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati [10]. Testerna används i stor utsträckning i alla medlemsstater och i länder utanför EU. Utgifterna uppgick till ungefär 1 280 000 euro under perioden 1999-2001.

[10] EGT L 147, 31.5.2001.

3.1.5. Information om farliga varor och tjänster och om potentiella risker

Systemet för snabbt informationsutbyte, RAPEX, omfattar både livsmedel och andra varor. Det är det viktigaste hjälpmedlet för kommissionen och medlemsstaterna när det gäller att utbyta och dela med sig av information om risker för konsumenternas hälsa och säkerhet. Antalet anmälningar som behandlas i RAPEX-systemet har stadigt ökat under den här perioden vilket visar att systemet uppfyller ett allt större behov.

Till följd av en intern granskning och besök hos och diskussioner med kontaktpunkter för RAPEX i medlemsstaterna under 1999, har betydande investeringar gjorts för att göra systemet effektivare. Man har tagit fram separata system för anmälningar avseende livsmedel respektive andra varor, med beaktande av att systemet i framtiden också skall omfatta foder och kontroller av importerade livsmedel och foder. Anmälningar per fax ersattes med ett elektroniskt system. Det nya systemet för snabb varning för livsmedel och foder har börjat fungera under 2002. Utgifterna på det här området uppgick till ungefär 800 000 euro.

Övriga utgifter i det här sammanhanget omfattade bl.a. ett expertmöte för att kartlägga och fastställa prioriteringar i den framtida utvecklingen av Europhyt, som är ett elektroniskt system för att utbyta information mellan medlemsstaterna och kommissionen om fynd av kontaminerade partier med växter eller växtprodukter. Dessutom finansierades publiceringen av den tredje uppdaterade utgåvan av Vademecum om bovin spongiform encefalopati och handlingarna från den internationella konferensen om antibiotikaresistens och potentiella risker för människors hälsa.

3.2. Att tillvarata konsumenternas ekonomiska och rättsliga intressen när det gäller varor och tjänster

3.2.1. Åtgärder för att förbättra samarbetet mellan de organ som deltar i marknadsövervakningen

För att underlätta ett närmare samarbete mellan de europeiska medlemmarna i IMSN (International Market Supervision Network) har kommissionen investerat i utvecklingen av ett nytt elektroniskt hjälpmedel för snabbt informationsutbyte om specifika fall av vilseledande marknadsföring och bästa metoder för marknadsövervakning. Erfarenheterna av systemet visar att en mer formell inramning, t.ex. lagstiftning, behövs för att effektivisera det administrativa samarbetet runt den här sortens åtgärder. I det meddelande som följde upp grönboken om konsumentskydd [11] åtog sig kommissionen att lägga fram ett förslag om en sådan rättsakt innan slutet av 2002.

[11] Skall offentliggöras i EGT.

3.2.2. Åtgärder för att se till att konsumenternas rättigheter tillvaratas när varor och tjänster tillhandahålls

Åtgärderna på detta område omfattar övervakning, insamling av data, genomförandestudier och opinionsundersökningar i samband med regleringsåtgärder, och särskilt följande:

* För att övervaka tillämpning och efterlevnad av konsumenternas rättigheter enligt rådets direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal [12], och för att göra relevanta domstolsbeslut i alla medlemsstater lättillgängliga, har kommissionen inrättat en databas om oskäliga avtalsvillkor, CLAB. Utgifterna på det här området gällde insamlande och analys av data samt arbetet med att underhålla databasen och göra den mer användarvänlig. De uppgår till närmare 1 miljon euro.

[12] EGT L 95, 21.4.1993.

Experimentet med CLAB-basen behöver vidareutvecklas och förbättras. Användningen av databasen ökar, men ligger fortfarande på en relativt låg nivå. Mycket tyder på att de inmatade uppgifterna måste harmoniseras ytterligare. En utvärdering av hur CLAB-basen fungerar planeras under 2004 [13].

[13] Se bilagan, punkt 5.6.

Den information som samlats in genom CLAB-basen användes i 2000 års rapport till rådet och Europaparlamentet om genomförandet av direktiv 93/13/EEG. CLAB-basen kan också fungera som mall för all övervakning av genomförandet av EU:s konsumentlagstiftning. Kommissionen anser att de nationella myndigheternas roll när det gäller att hantera den här sortens övervakningsverktyg bör vidareutvecklas, bl.a. inom ramen för samarbetet om kontroll av efterlevnaden.

Övriga utgifter avsåg följande:

* Publicering i tryck av handlingarna från en konferens om oskäliga avtalsvillkor där tillämpningen av direktiv 93/13/EEG diskuterades.

* En studie av tillämpningen av direktivet om allmän produktsäkerhet, som låg till grund för en rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet [14] och för kommissionens förslag till revidering av direktivet om allmän produktsäkerhet [15].

[14] Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 29 mars 2000 om erfarenheterna från tillämpningen av direktiv 92/59/EEG om allmän produktsäkerhet (KOM(2000)140 slutlig).

[15] KOM(2000) 139 slutlig, 29.3.2000.

* En förberedande undersökning av behov och prioriterade åtgärder i fråga om säkra tjänster. Resultaten kommer att användas för det planerade meddelandet om behovet av åtgärder i fråga om tjänstesäkerhet.

* En undersökning av produktmärkning avseende hälsoeffekter och näringsinnehåll inför en eventuell uppdatering av direktivet om vilseledande reklam [16]. Uppdateringen har skjutits på framtiden eftersom frågan nu behandlas i samband med grönboken om konsumentskyddet i framtiden och uppföljningen av den.

[16] Direktiv 84/450/EEG, EGT L 250, 19.9.1984.

* En Eurobarometerundersökning om européer och tjänster i allmänhetens intresse [17] som genomfördes 2000. Syftet med undersökningen var att mäta konsumenternas tillfredsställelse i fråga om tillgång, pris, kvalitet, information, avtalsvillkor och hur klagomål hanteras för ett antal olika tjänster, som bl.a. inkluderade mobiltelefoni, telefoni, elektricitet, gas och vatten, posttjänster, tätortstransporter och tågtrafik mellan städer. En gruppinriktad studie som genomfördes 2001 gav ytterligare information om dessa frågor. Utgifterna uppgick till närmare 300 000 euro.

[17] Eurobarometer nr 53, oktober 2000.

Resultaten användes för meddelandet om tjänster i allmänhetens intresse i Europa [18] som kommissionen antog i september 2000. De utnyttjades också för kommissionens årliga utvärderingsrapport 2001 om tjänster i allmänhetens intresse, som ingick i Cardiffrapporten om hur EU:s produkt- och kapitalmarknader fungerar. Resultaten kommer att ligga till grund för ytterligare politiska ställningstaganden och EU-åtgärder på det här området.

[18] Kommissionens meddelande "Tjänster i allmänhetens intresse i Europa", 20.9.2000, KOM(2000) 580.

* En studie för att analysera hur den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) påverkar konsumenterna och konsumentpriserna. Resultaten av studien användes för den politiska inriktningen på förslagen till reform av GJP, och för en publikation som vände sig till konsumentorganisationerna.

Kommissionen deltog också i en konferens om konsumenter och tjänster i allmänhetens intresse som anordnades av det finska ordförandeskapet.

3.2.2.1. Mekanismer för att förbättra behandlingen av konsumenttvister, särskilt genom pilotprojekt och nya databaser

Under 2001 investerades över 1 miljon euro i inrättandet av det europeiska extrajudiciella nätverket (EEJ-Net). Nätverket har inrättats för att lösa konsumenttvister utanför domstol, och även Norge och Island deltar i det. Pilotfasen började i oktober 2001. I varje land finns en central kontaktpunkt där konsumenterna kan få information om befintliga alternativa förfaranden utanför domstol och hjälp att inleda ett sådant förfarande. Konsumenterna får hjälp att lösa tvister med leverantörer i andra EU-länder.

Nätverket skall fungera fullt ut i slutet av 2002. Man eftersträvar största möjliga synergi med det befintliga nätverket av europeiska informationscentrum för konsumenter. En granskning tillsammans med medlemsstaterna av denna insats planeras i slutet av pilotfasen 2003 [19].

[19] Se bilagan, punkt 5.5.

3.2.3. Åtgärder för att säkerställa lika konkurrensvillkor vid konsumenttransaktioner

Under 1999 och 2001 genomfördes Eurobarometerundersökningar för att utvärdera konsumenternas förtroende för finansiella tjänster och de som tillhandahåller dem. Undersökningarna visade att konsumenterna varken hade särskilt stort förtroende eller var särskilt nöjda. De gav den bakgrundsinformation som behövdes för att inrikta EU:s politik och lagstiftning på bättre konsumentskydd när det gäller finansiella tjänster. Undersökningarna gällde banktjänster, försäkringar, krediter och bostadslån.

En dialog mellan konsumentföreträdare och banksektorn om bostadslån ledde fram till en överenskommelse om regler för förhandsinformation om lån för inköp av bostad. Överenskommelsen undertecknades den 5 mars 2001. Den 1 mars 2001 antog kommissionen en rekommendation för att stödja dessa regler och uppmana långivare som erbjuder bostadslån att följa dem. [20]

[20] Kommissionens rekommendation om förhandsinformation som skall lämnas av långivare som erbjuder bostadslån, K(2001) 477 slutlig.

Hög skuldsättning debatterades i rådet (konsumentfrågor) i april 2000. För att följa upp denna debatt samlade kommissionen in statistiska uppgifter om omfattningen av skuldsättning över gränserna. Resultaten användes i kommissionens arbete mot social utslagning. Den föreslagna ändringen av direktivet om konsumentkrediter [21] kommer också att bidra till mer lättfattlig och korrekt praxis när det gäller utlåning.

[21] KOM(2002) 443 slutlig, 11.9.2002.

Utgifterna för åtgärder som gäller finansiella tjänster uppgår till ungefär 1 miljon euro.

3.2.3.1. Införandet av euron

Sedan 1996 har Europeiska kommissionen, och då särskilt generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd, arbetat för att kartlägga konsumenternas behov och bästa sätt att möta dem i samband med övergången till euron. Huvudmålet var att underlätta övergången till euron för konsumenterna, att värna deras intressen, och att på så sätt öka konsumenternas förtroende för och stöd till den nya valutan. Även om medlemsstaterna hade huvudansvaret för att se till att övergången till euron gick smidigt, deltog kommissionen i omfattande utsträckning. Verksamheten på det här området ingick i ett större program för samråd, samordning och övervakning gällande alla aspekter i samband med konsumenternas övergång till euron. Följande åtgärder vidtogs:

* Åtgärderna kallade "Euron utan problem", som gällde informations- och utbildningsmaterial för människor som kunde förväntas ha svårigheter att anpassa sig till den nya valutan (till exempel synskadade, hörselskadade, äldre personer och mentalt funktionshindrade), och inrättandet av ett nätverk för att utbilda kursledare i hur materialet skulle användas. Materialet togs fram med utgångspunkt i de behov som kartlagts med hjälp av pilotgrupper inom målgrupperna. Det färdiga materialet testades genom opinionsundersökningar och kvalitativa studier. Anställda i konsumentorganisationer och andra icke-statliga organisationer som arbetar med dessa utsatta grupper utbildades i hur materialet skulle användas för att undervisa respektive målgrupp om euron. Olika medlemsstater har använt och kopierat materialet för "Euron utan problem" i informationskampanjer som inriktats på utsatta grupper.

* Årliga specifika gruppstudier och opinionsundersökningar för att följa utvecklingen av konsumenternas attityder och åsikter om eventuella svårigheter i samband med övergången.

* Åtgärder för att uppmuntra och övervaka användningen av bra metoder i fråga om dubbel prismärkning, bankavgifter och konsumentinformation. Bland dessa åtgärder ingick övervakningen av överenskommelsen mellan konsument- och företagsorganisationer om euroavtalsmärket, som slutits för att öka konsumenternas förtroende.

En utvärdering av Europeiska kommissionens samtliga åtgärder runt införandet av euron skall snart genomföras [22]. I väntan på resultaten av den har Eurobarometerundersökningarna [23] gett en uppfattning om vilka effekter åtgärderna haft. Nästan 40 % av EU:s medborgare uppgav att de hört talas om åtgärderna "Euron utan problem" som inriktats på särskilda sårbara grupper. Ytterligare 12 % sade att de direkt berörts av dem. Nästan 50 % hade sett euroavtalsmärket i affärerna, och mer än 20 % uppgav att märket ökade deras förtroende för den affär där det satt uppe.

[22] Se bilagan, punkt 5.2.

[23] Uppgifterna kommer från Eurobarometer 57.1, våren 2002.

Utgifterna för dessa insatser under 1999-2001 uppgår till närmare 7 miljoner euro. Konsumentorganisationer, andra icke-statliga organisationer, konsulter, tillverkare och distributionsföretag deltog i åtgärderna.

3.2.4. Åtgärder för att övervaka miljömärkning

Som uppföljning av en undersökning om miljömärkning som genomfördes 1998 togs riktlinjer fram för ett EU-system för kontroll och godkännande av miljömärkning. Avsikten var att detta skulle mynna ut i lagstiftningsåtgärder som en del av den planerade uppdateringen av direktivet om vilseledande reklam. Denna uppdatering har skjutits på framtiden. De aktuella frågorna behandlas i grönboken om konsumentskyddet i framtiden.

3.2.5. Utveckling av och stöd till åtgärder för att underlätta för konsumenter att få sin sak prövad och för att förbättra allmänna förfaranden utanför domstol

De åtgärder som finansierats för att underlätta för konsumenterna att få sin sak prövad har inriktats på information om och utvärdering av EU-blanketten för reklamation när det gäller konsumenttvister. Utgifterna har uppgått till över 500 000 euro. Syftet med reklamationsblanketten är att förbättra kommunikationen mellan konsumenter som vill få rättelse och företagen. En Eurobarometerundersökning [24] från 1999 visade att 7 % av EU-medborgarna hade sett eller hört talas om blanketten. I pilotprojekt genomfördes i tio medlemsstater under 1999 och 2000 för att uppmuntra användningen av reklamationsblanketten, för att hjälpa konsumenterna att använda den rätt och för att följa ett antal tvister där blanketten använts. Utvärderingen av pilotprojektet visade att blanketten kan vara ett effektivt redskap för kommunikation och för att besvara konsumenternas reklamationer, eftersom den ledde till en lösning av tvisten i nästan hälften av fallen.

[24] Eurobarometer 52.1, genomförd under november och december 1999.

3.2.6. Åtgärder för att bedöma informationssamhällets specifika risker och möjliga fördelar för konsumenterna

Efter diskussioner med berörda parter vidtogs åtgärder för att underlätta dialog mellan berörda och en överenskommelse om etiska regler och tillhörande förtroendemärkning för att öka konsumenternas förtroende för näthandeln. Diskussionerna gällde främst om det var möjligt att ta fram en klar och vettig ram för godkännande och oberoende kontroll. I december 2001 ledde åtgärden till ett genombrott i form av en överenskommelse mellan konsumentorganisationer och företag om god affärssed vid försäljning till konsumenter via Internet. Överenskommelsen öppnar vägen för tillämpning av grundläggande principer i hela EU, som bör innebära att konsumenter och företag helt och fullt kan utnyttja fördelarna med näthandel och bättre använda den inre marknaden.

Kommissionen deltog också i en konferens om konsumenter och näthandel som anordnades av det tyska ordförandeskapet.

3.2.7. Åtgärder för att främja uppgiftsskydd och skydd för privatlivet

På det här området har GD Hälsa och konsumentskydd bidragit till den EU-politik och EU-lagstiftning som tagits fram inom andra avdelningar av kommissionen. Det har inte krävt några utgifter.

3.2.8. Övergripande åtgärder för att skydda konsumenternas ekonomiska och rättsliga intressen

Ett seminarium för jurister med sakkunskap om användningen av alternativ till lagstiftning (s.k. "soft law") anordnades. Syftet var att stödja arbetet med att kartlägga bästa metoder vid användning av alternativ till lagstiftning och att analysera hur de bästa metoderna på det området kan användas till förmån för konsumenterna i EU.

Som en del av kommissionens förberedelser för grönboken om konsumentskydd genomfördes två seminarier (i Portugal och Sverige) och en undersökning av möjligheterna att införa en allmän lagstiftningsram om lojal handel. I undersökningen jämfördes nationell konsumentlagstiftning i EU och USA, och möjligheterna att reformera EU:s lagstiftning kartlades.

Utgifterna för prisindexstudier, för att samla in statistik, för prisjämförelser av konsumentvaror i olika EU-länder och för publiceringen av Consumers in Europe - Facts and Figures [25], där viktiga uppgifter om konsumentpolitiken samlades, uppgick till ungefär 500 000 euro. Ytterligare utgifter avsåg en sammanställning av konsumentlagstiftning på nationell nivå och EU-nivå, tekniskt stöd för att ta fram metoder för att utvärdera EU-politikens effekter på konsumenterna, det belgiska ordförandeskapets konferens om konsumentfrågor och möten med australiensiska och japanska representanter för att utveckla bilateralt samarbete i konsumentfrågor.

[25] Publicerad av Eurostat, 2001.

3.3. Konsumentutbildning och konsumentupplysning

3.3.1. Åtgärder för att ge konsumenterna bättre information

GD Hälsa och konsumentskydd har en webbplats, som har varit mycket viktig för att informera såväl konsumenter och andra berörda om den politiska utvecklingen. Målgruppen omfattar beslutsfattare, forskare, opinionsbildare, pressen samt konsumentorganisationer och andra organisationer i och utanför EU som sprider information. I juli 2000 presenterades en ny webbplats för hälsa och konsumentskydd, där tre temaområden ingår. Webbplatsen uppdaterades dagligen (i genomsnitt 200 sidor varje vecka). Webbplatsen om livsmedelssäkerhet och djurhälsa blev färdig i slutet av 2001. Förberedelserna för att omstrukturera de befintliga temaområdena om konsumentfrågor och folkhälsa påbörjades. Vissa tjänster förbättrades, som t.ex. det dagliga e-brevet för prenumeranter, What's New, och brevlådan.

Ett tecken på att webbplatsen fyller ett behov är att antalet besökare per månad stadigt ökar, från uppskattningsvis 100 000 under 1999 till 360 000 i juli 2000, och mer än 1 000 000 i december 2001. Det dagliga e-brevet What's New lanserades 1999, och hade 11 400 prenumeranter i december 2001. De opinionsundersökningar bland besökarna som genomfördes 1999, 2000 och 2001 visade att de var mycket tillfredsställda med de tjänster som erbjöds [26], och gav intressanta idéer till förbättringar.

[26] Resultaten finns på http://europa.eu.int/comm/dgs/ health_consumer/feedback/feedback04r_en.html.

De sammanlagda utgifterna för att framställa webbplatsen och för annan IT-utveckling uppgår till ungefär 1,3 miljoner euro. Sedan 2001 ingår också i detta belopp IT-utvecklingen och annat stöd för den elektroniska versionen av nyhetsbrevet Consumer Voice.

Consumer Voice startade i mitten av 1998 som ett konsumentpolitiskt magasin, och vidgade sedan sitt ämnesområde till att omfatta livsmedelssäkerhet. Det skickades ut till ungefär 15 000 prenumeranter. Den tryckta tidningen i fyrfärg, som krävde lång tid för produktion och distribution, var inte något lämpligt hjälpmedel för att på flera språk informera om den snabba politiska utvecklingen i fråga om livsmedelssäkerhet. År 2000 genomfördes en intern granskning som ledde till att utgivningen av den tryckta tidningen Consumer Voice avbröts 2001. För att kunna ge snabb information till berörda parter, opinionsbildare och andra beslutade man sig för att ge ut ett elektroniskt nyhetsbrev varje månad istället. I nyhetsbrevet ges en kort sammanfattning av de senaste händelserna, med länkar till webbplatsen för den som vill har mer information.

En elektronisk publikation som kommer ut oftare och distribueras på Internet har visat sig vara mer kostnadseffektiv och bättre för att fylla behovet av insyn i det politiska beslutsfattandet. De sammanlagda åtagandena för Consumer Voice uppgår till ungefär 700 000 euro. Nyhetsbrevet utarbetas med tekniskt stöd från den datapersonal som arbetar med webbplatsen.

3.3.1.1. Åtgärder för att höja medvetenheten om säkerhetsaspekter på varor

Under senare år har livsmedelssäkerhet varit en stor fråga för konsumenterna. En Eurobarometerundersökning som genomfördes 1997 visade att nästan 68 % av EU:s medborgare ansåg att livsmedelssäkerhet var en angelägen fråga och ville ha bättre information om det. För att återupprätta konsumenternas förtroende har kommissionen, utöver den dagordning för lagstiftning som fastställdes i vitboken om livsmedelssäkerhet, drivit informations- och utbildningskampanjer om livsmedelssäkerhet.

Dessa kampanjer genomfördes på ett decentraliserat sätt, på så sätt att de utformades och genomfördes på nationell nivå för att det skulle bli lättare att anpassa budskapen och kommunikationsvägarna till varje land. Under perioden 1998-1999 behandlades märkning, spårbarhet och genetiskt modifierade organismer. Under perioden 2000-2001 övergick man till en mer utbildningsinriktad kampanj om livsmedelshygien, som inriktades på specifika målgrupper.

Genomförandet av de två första årens kampanjer om livsmedelssäkerhet, 1998 och 1999, har utvärderats [27]. Resultaten var i allmänhet positiva, men betydande effektivitetsskillnader mellan de olika nationella kampanjerna kunde också noteras. Resultaten låg också till grund för beslutet att ändra kampanjernas tyngdpunkt från information till utbildning, för att definiera mer avgränsade målgrupper och för att ytterligare decentralisera utformningen och genomförandet av kampanjerna.

[27] Se bilagan, punkt 2.2.

Allmänt sett har de nationella kampanjer som pågått i flera år haft betydande fördelar. Man har byggt upp en sakkunskap i fråga om att utforma informationsmaterial om livsmedelssäkerhet. Greppet att använda praktiska aspekter på livsmedelshygien i hemmet för att förklara begreppet livsmedelssäkerhet för konsumenterna verkar ha fungerat väl. I allmänhet har kampanjerna lyckats väl med att sammanföra olika parter (kommunikationsexperter, konsumentorganisationer, nationella myndigheter och offentliga organ, företag i livsmedelskedjan) för gemensamma insatser i fråga om livsmedelssäkerhet.

Det är svårt att bedöma om kampanjerna verkligen bidragit till att återupprätta konsumenternas förtroende för livsmedelssäkerheten. Det är många faktorer som spelar in, och de varierar mellan olika länder. Det finns betydande skillnader mellan länder där konsumenterna i allmänhet litar på de nationella myndigheterna för livsmedelskontroll, och länder där man ifrågasätter myndigheternas kompetens, eller där ansvarsfördelningen i livsmedelskedjan debatteras livligt. Nationella livsmedelskriser har också stort inflytande. Därför är nationella myndigheter bättre skickade än kommissionen att besluta om hur dessa kampanjer fortsättningsvis skall styras och följas upp, med utgångspunkt i befintliga partnerskap. Ungefär 12,6 miljoner euro avsattes för kampanjer om livsmedelssäkerhet under tiden 1999-2001.

Eftersom den tredje europeiska konsumentdagen 2001 inriktades på livsmedelssäkerhet och livsmedelskvalitet vidtogs åtgärder i medlemsstaterna för att dra medias uppmärksamhet till dagen. Dessa åtgärder integrerades i de pågående kampanjerna om livsmedelssäkerhet. I 13 länder anordnades evenemang, för vilka utgifterna uppgick till 230 897 euro. Mediabevakningen av dessa nationella evenemang, ordförandeskapets evenemang och en konferens i Bryssel var tillfredsställande.

3.3.2. Att göra konsumenterna mer medvetna om behovet av hållbar konsumtion och tillverkning

Handlingsplanen för konsumentpolitik 1999-2001 innehöll inga politiska åtgärder eller prioriteringar för detta slags verksamhet [28]. Åtgärderna på området begränsades till stöd till miljöpolitiska instrument för utveckling av medvetandehöjande verksamhet genom t.ex. miljömärkning av konsumentprodukter. Därför gjordes inga utgifter på detta område.

[28] Se bilagan, punkt 4.1.

3.3.3. Åtgärder för att förbättra konsumentinformationen om särskilda varor och tjänster, särskilt genom jämförande tester

En Eurobarometerundersökning om märkning genomfördes 1999 för att få information om konsumenternas behov och attityder i fråga om livsmedelsmärkning. Resultaten vägdes in när den befintliga lagstiftningen om livsmedelsmärkning uppdaterades, och när det förslag om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade livsmedel som lades fram i juli 2001 utformades.

Den uppgift som tilldelats de europeiska informationscentrumen för konsumenter (se 3.3.5.) att genomföra jämförande tester och studier om köp över gränserna har fått ytterligare tyngd.

3.3.4. Åtgärder för att utveckla utbildning av konsumenter, särskilt i skolor

Under flera år har kommissionen finansierat pilotprojekt för att främja införandet av konsumentutbildning i de nationella studievägarna. 1999 användes ungefär 400 000 euro för att starta ett sådant projekt i Storbritannien, i likhet med andra projekt som genomförts i Grekland, Portugal och Spanien. En analys av resultaten visade att sådana pilotprojekt endast har effekter på nationella förhållanden. Projekten var mestadels inriktade på konsumenternas situation nationellt, och inte på resultaten på EU-nivå eller den inre marknadens fördelar. Därför drog man slutsatsen att Europeiska kommissionens arbete för att stimulera integrering av konsumentutbildning i studieprogram via pilotprojekt nått gränsen för vad som är effektivt.

Tävlingen "Ung konsument" har i flera år varit en nyckelåtgärd för att främja konsumentutbildning i skolorna. Utgifterna för tävlingen under 1999-2001 uppgick till närmare 2,5 miljoner euro. En intern granskning som genomfördes 2002 [29] visade att de senaste årens tävlingar inte varit kostnadseffektiva, men att grundidén är god. Om organisationen förbättras skulle man eventuellt kunna nå ut till flera för en lägre kostnad. Denna omorganisation pågår för närvarande.

[29] Se bilagan, punkt 3.1.

3.3.5. Åtgärder för att utveckla och stödja europeiska informationscentrum för konsumenter

Till följd av en utvärdering av de gränsöverskridande pilotprojekten för konsumentinformation inom Euroguichet-nätverket 1997 [30] har kommissionen omdefinierat Euroguichet-kontorens uppgifter. De ingår nu i nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter. För närvarande är 14 centrum verksamma i 12 medlemsstater [31]. Deras huvuduppgifter är följande:

[30] Se bilagan, punkt 4.3.

[31] Irland, Storbritannien, Frankrike, Portugal, Spanien (2), Luxemburg, Tyskland (2), Finland, Österrike, Sverige, Belgien och Italien.

* Sprida information om hur konsumentfrågorna utvecklas på EU-nivå.

* Genomföra jämförande tester och studier om köp över gränserna.

* Hjälpa konsumenter som stöter på svårigheter vid transaktioner.

Som ett resultat av den nya inriktningen har centrumen börjat bedriva mer förebyggande verksamhet, och utgör nu ett verkligt EU-nätverk, vilket underlättar nära samarbete mellan centrum i olika länder. Med hjälp av flera nya informationshjälpmedel har deras räckvidd ökat. Antalet kontakter med konsumenterna har ökat i alla länder. I många länder är centrumen också kontaktpunkter i EEJ-Net.

Det ekonomiska stödet till centrumen uppgår till nästan 6 miljoner euro, vilket täcker 50 % av kostnaderna. Genom att samarbetet med medlemsstaterna i fråga om att inrätta och finansiera centrumen förbättrats, har betydande framsteg gjorts. Samfinansieringen med medlemsstaterna måste dock ges en mer formell och säker rättslig grund.

3.4. Att främja och företräda konsumentintressen

3.4.1. Att stärka representationen av konsumentintressen

Det viktigaste finansieringsinstrumentet på det här området är stödet till verksamheten i europeiska konsumentorganisationer enligt artikel 2 b i beslutet (se avsnitt 4.).

3.4.2. Åtgärder för att stödja konsumentorganisationer i medlemsstaterna

Insatserna för att stödja konsumentorganisationerna i medlemsstaterna har huvudsakligen inriktats på utbildning av organisationernas personal. Förslagsinfordran för särskilda projekt för 1999 inriktades på utbildning för att, särskilt inom konsumentorganisationerna, öka kunskaperna om livsmedelssäkerhet, produktsäkerhet, finansiella tjänster och andra prioriterade områden i EU:s politik.

För att följa upp och stärka detta utbildningsstöd beslutade kommissionen år 2001 att vidta egna åtgärder för att utbilda personal i konsumentorganisationerna. År 2001 avsattes ungefär 850 000 euro för den första etappen i ett treårsprojekt. Denna första etapp genomförs under 2002 och syftar till att ta fram kursmateriel, välja ut lärare och utbilda dessa lärare i personalledning, PR och konsumentlagstiftning. I den andra etappen (2003/2004) skall internatkurser genomföras där dessa lärare undervisar personal i konsumentorganisationerna.

Ett annat sätt att stödja viss verksamhet i konsumentorganisationerna i medlemsstaterna, under förutsättning att verksamheten sammanfaller med de prioriteringar som fastställs varje år, är samfinansieringen av särskilda projekt för att tillvarata konsumenternas intressen i medlemsstaterna. Nationella konsumentorganisationer har legat bakom ett betydande andel av de särskilda projekt som godkänts för finansiering varje år (se avsnitt 5).

Vissa medlemsstater och konsumentorganisationer ser på projektbaserad samfinansiering som ett underförstått substitut för direkt ekonomiskt stöd till svagare, mindre eller fattigare nationella konsumentorganisationer. I praktiken har samfinansieringen av särskilda projekt främst utfallit till de starkare, välfinansierade organisationernas fördel. Därför skulle det vara bra att göra tydlig åtskillnad mellan samfinansieringen av särskilda projekt och stödet till nationella konsumentorganisationer. Det har visat sig att projektfinansiering inte är ett lämpligt instrument för detta.

3.4.3. Åtgärder för att främja och samordna konsumenternas deltagande i standardiseringsarbetet på EU-nivå

Det viktigaste finansieringsinstrumentet på det här området är stödet till verksamheten i europeiska konsumentorganisationer enligt artikel 2 b i beslutet (se avsnitt 4.).

3.4.4. Pilotprojekt för att främja hållbara konsumtionsmodeller

År 2000 genomfördes en halvtidsutvärdering av projekt rörande hållbar konsumtion som samfinansierats under perioden 1995-1998. Den visade att de flesta initiativen inte var särskilt effektiva och bara hade begränsade effekter [32]. Därför har den här typen av projektfinansiering upphört.

[32] Se bilagan, punkt 4.1.

3.5. Andra åtgärder av kommissionen

Utgifterna för utvärderingar av åtgärderna till konsumenternas förmån, som genomförts av specialiserade företag, uppgick till över 500 000 euro under treårsperioden (se bilagan).

4. Finansiellt stöd till europeiska konsumentorganisationer

Enligt artikel 2 b i beslut nr 283/1999/EG kan ekonomiskt stöd till europeiska konsumentorganisationer ges på vissa villkor. Under de senaste decennierna har Europeiska kommissionen gett bidrag till driften av konsumentorganisationer i EU på grund av den bristande balansen i fråga om mänskliga, tekniska och ekonomiska resurser i företagen jämfört med konsumenternas företrädare på EU-nivå. När villkoren för att bevilja detta ekonomiska stöd till europeiska konsumentorganisationer fastställdes i det nu gällande beslutet var syftet att koncentrera resurserna på sådana organisationer vars främsta syfte är att tillvarata konsumenternas intressen på EU-nivå. Dessutom måste organisationerna ha fått i uppdrag att företräda konsumenterna på EU-nivå av nationella organisationer i minst hälften av EU:s medlemsstater. Organisationernas verksamhet måste gälla ett eller flera av de fyra områden som anges i artikel 4 i beslutet.

För att man på sunda grunder skulle kunna bedöma hur effektivt det ekonomiska stödet till konsumentorganisationer på EU-nivå varit, genomfördes under 2000 en utvärdering av de bidrag som utbetalats till sådana organisationer. Utvärderingen omfattade sex organisationer som fått bidrag till driftskostnader under perioden 1995-1999 [33]. Utvärderingen slutfördes i december 2001. Den visade att arbetet i den europeiska sammanslutningen för samordning av konsumenternas medverkan i standardiseringsarbetet, ANEC (European Association for the Coordination of Consumer Representation in Standardisation) och den europeiska konsumentorganisationen BEUC är mest relevant och bidrar mest till konsumentskyddet. BEUC visade sig vara den starkaste företrädaren för konsumentintressen på EU-nivå. Kommissionens bidrag till BEUC motsvarar 35 % av organisationens sammanlagda budget. Återstoden finansieras i huvudsak av nationella konsumentorganisationer genom deras medlemsavgifter. Det innebär att dessa organisationer i hög grad påverkar innehållet i BEUC:s arbete.

[33] Se bilagan, punkt 2.1.

När det gällde Eurocoop (European Community of Consumer Cooperatives), COFACE (Confédération des Organisations Familiales de la C.E.), EFS (Europeiska fackliga samorganisationen) och IEIC (Institut Européen Interregional de la Consommation) var resultaten betydligt sämre. Organisationernas bidrag till konsumentpolitiken och konsumentskyddet visade sig vara begränsade, och konsumentfrågorna är inte deras huvudfrågor. 2001 beslutade kommissionen att sluta ge bidrag för driftskostnader till Eurocoop och COFACE, eftersom deras verksamhetsrapporter visade att de inte uppfyllde kravet i artikel 5.1 att ha som huvudsyfte att tillvarata konsumenternas intressen [34].

[34] Finansieringen av driftskostnaderna för EFS' konsumentverksamhet upphörde redan 1997. 1999 upphörde finansieringen av IEIC:s verksamhet, eftersom organisationen inte uppfyllde kravet på att företräda konsumentorganisationer i minst hälften av medlemsstaterna.

Våren 2000 startade en ny organisation, AEC (European Consumers' Association), som tilldelats bidrag under uppbyggnadsskedet. På grundval av AEC:s rapporter om de tre första årens verksamhet kommer en utvärdering att göras för att se om organisationen lyckats etablera sig som en livskraftig organisation för att tillvarata konsumenternas intressen på EU-nivå.

För att stödja konsumenternas deltagande i standardiseringen på EU-nivå ger kommissionen bidrag till ANEC. ANEC inrättades 1995 efter en överenskommelse mellan Eftas rådgivande konsumentkommitté och Europeiska kommissionen. ANEC företräder de europeiska konsumenternas intressen i de europeiska standardiseringsorgan som bl.a. utarbetar standarder för produktsäkerhet som omfattas av direktiven om den nya metoden. I dessa direktiv fastställs grundläggande produktsäkerhetskrav. De europeiska standardiseringsorganen utarbetar sedan, på grundval av de grundregler som fastställts av kommissionen, detaljerade standarder för produktsäkerhet.

I början finansierade kommissionen 100 % av ANEC:s kostnader för konsumentföreträdarnas deltagande i arbetsgrupper inom det europeiska standardiseringsarbetet. De nationella konsumentorganisationerna tillhandahåller gratis en stor del av den sakkunskap som används i det här arbetet. Förutom Eftaländernas bidrag på 5 % har ANEC inte lyckats hitta några andra finansiärer.

Detta innebär att de bidrag som getts till ANEC för att företräda konsumenternas intressen när säkerhetsstandarder tas fram för konsumentprodukter under de senaste tre åren har uppgått till ungefär 95 % av organisationens driftskostnader. Medlemsstaternas företrädare i den rådgivande kommittén har godkänt denna höga bidragsnivå medan alternativa finansieringsmöjligheter diskuteras. Så länge man inte hittar några alternativ är ett kontinuerligt konsumentdeltagande i EU:s standardiseringsarbete beroende av denna höga bidragsnivå.

De bidrag som utbetalats för att täcka driftskostnader i europeiska konsumentorganisationer uppgick till ungefär 4,5 miljoner euro (se tabell 2).

Tabell 2. Årligt bidrag till driftskostnader för europeiska konsumentorganisationer

>Plats för tabell>

5. Samfinansiering av särskilda projekt

I beslutet fastslås detaljerade kriterier för bidrag till särskilda projekt för att främja konsumenternas intressen i medlemsstaterna. Syftet med detta var att rationalisera projektfinansieringen. I enlighet med beslutet har förslagsinfordringar offentliggjorts varje år [35]. Besluten om bidragstilldelning fattades med hjälp av den rådgivande kommittén, på grundval av kriterierna i artiklarna om genomförande.

[35] EGT C 289, 17.9.1998, s. 14 för 1999, EGT C 191, 8.7.1999, s. 15 för 2000, EGT C 116, 26.4.2000, s. 7 för 2001.

Tabell 3. Särskilda projekt: ansökningar, bidragstilldelning och utgifter

>Plats för tabell>

Antalet ansökningar som lämnats in till följd av kommissionens förslagsinfordran har gradvis minskat (se tabell 3). Detta har i stor utsträckning berott på att projekten definierats snävare i förslagsinfordran. Ett annat skäl kan vara kravet på att de sökande i princip skall bidra med minst 50 % av de sammanlagda projektkostnaderna. De flesta bidragsmottagarna i det här sammanhanget har varit nationella konsumentorganisationer och andra icke-statliga organisationer på nationell nivå, EU-nivå och internationell nivå, som verkar för att tillvarata konsumenternas intressen.

För att förbättra de övergripande effekterna av samfinansieringen av särskilda projekt har kommissionen i allmänhet försökt koncentrera de tillgängliga medlen på färre projekt, samtidigt som man uppmuntrat konsumentorganisationerna att gå samman om gemensamma projekt. I praktiken var det alltför få förslag om nyskapande projekt eller projekt som var högrelevanta för EU:s konsumentpolitik som lämnades in och finansierades. Den genomsnittliga projektstorleken är fortfarande blygsam (mellan 200 000 och 250 000 euro under 2001), men har ökat jämfört med tidigare år.

Genom de detaljerade formella reglerna och urvalskriterierna i beslutet har man lyckats att öka insynen i tilldelningen av projektbidrag, men det har skett till en hög administrativ kostnad. Denna kostnad uppvägs inte av de samfinansierade projektens mervärde på EU-nivå. Dessutom är projektutvecklingen och kraven på hur projektet skall presenteras kostsamma för de sökande, särskilt för konsumentorganisationerna och andra icke-statliga organisationer. Att förslagsinfordringar och fastställande av prioriteringar sker varje år innebär också att det är svårt att uppnå hållbara resultat. En extern utvärdering av finansieringen av särskilda projekt kommer att bli färdig under 2003 [36].

[36] Se bilagan, punkt 5.1.

Samfinansieringen av särskilda projekt uppgick till ungefär 4,5 miljoner euro under 1999, 4,3 miljoner under 2000 och 2,4 miljoner under 2001 (se tabell 3).

6. Sammanfattande anmärkningar

Beslut nr 283/1999/EG antogs för att tillfredsställa det omedelbara behovet av en rättslig ram för utgifter till förmån för konsumenterna, mot bakgrund av en dom i EG-domstolen 1998 (C106/96). Beslutet har haft som allmän effekt att stärka en redan befintlig tendens mot bättre budgetplanering och färre oplanerade beslut. Före 1999 lades grundkriterierna för sådana beslut fast årligen av budgetmyndigheten i kommentaren till budgetposterna för nästkommande år. I beslut nr 283/1999/EG fastställdes ett flerårigt utgiftsprogram med tydliga regler för formella förfaranden och kriterier för bidragsberättigande och tilldelning av ekonomiskt stöd. Möjliga åtgärdsområden för en femårsperiod fastställdes också. Detta beredde vägen för betydande framsteg i fråga om planering, högt budgetutnyttjande och ökad insyn.

Eftersom det tidsmässigt föll sig så att beslutet antogs innan handlingsplanen för konsumentpolitiken 1999-2001 och vitboken om livsmedelssäkerhet i januari 2000 [37] lades fram, var det ett medvetet val att hålla tillämpningsområdet relativt brett och fastställa mycket allmänt hållna mål. Denna flexibilitet har tjänat sitt syfte, men gör det inte lätt att genomföra en övergripande utvärdering av i vilken mån målen uppnåtts. Å andra sidan innehåller beslutet mycket detaljerade formella regler för samfinansiering av särskilda projekt. Dessa regler har ökat insynen i ansökningsförfarandet och bidragstilldelningen.

[37] Enligt vitboken om livsmedelssäkerhet skulle kommissionen lägga fram ett lagförslag för att tillhandahålla "en enhetlig rättslig grund som garanterar tillräckligt ekonomiskt stöd från gemenskapen till åtgärder som behövs för att förbättra livsmedelssäkerheten" senast i december 2000 (åtgärd 79, s. 57). Detta förslag har dock annullerats.

Den största delen av utgifterna under de senaste tre åren, nästan 75 % av de totala åtagandena, har gått till kommissionens åtgärder för konsumenterna (enligt artikel 2 a i beslutet). Bland de viktigaste åtgärderna som finansierats finns de vetenskapliga kommittéerna, vetenskapliga studier och tekniskt stöd vid lagstiftning (t.ex. validering av BSE-tester) samt förbättringar av systemen för snabbt informationsutbyte. Andra viktiga åtgärder har varit opinionsundersökningar om konsumenternas attityder, informationskampanjer och utbildningsinsatser avseende livsmedelssäkerhet, åtgärder i samband med införandet av euron och åtgärder för att övervaka tillämpningen av konsumenters rättigheter. Åtgärder för att underlätta för konsumenterna att få sin sak prövad i eller utanför domstol, och för att inrätta och stödja nätverket av europeiska informationscentrum för konsumenter vidtogs i samarbete med medlemsstaterna. Dessa åtgärder har varit politiskt relevanta och i allmänhet effektiva.

Nästan 10 % av de sammanlagda åtagandena gällde bidrag till europeiska konsumentorganisationer enligt artikel 2 b i beslutet. Under de senaste åren har dessa utgifter blivit all mer politiskt relevanta och effektiva. De urvalskriterier som fastställts i beslutet för den här typen av bidrag visade sig vara effektiva när det gällde att koncentrera tillgångarna på de organisationer som har som huvudsyfte att tillvara konsumenternas intressen på EU-nivå. Samtidigt ledde de till nya initiativ på området. De praktiska erfarenheterna visar att kriterierna om oberoende och organisationernas uppgift att företräda konsumenternas intressen kan behöva klargöras.

Den tredje utgiftskategorin gällde samfinansieringen av särskilda projekt till förmån för konsumentintressena i medlemsstaterna. Det har varit det minst effektiva instrumentet under de senaste tre åren. Ungefär 17 % av de sammanlagda åtagandena har använts för att samfinansiera särskilda projekt. Bedömningen och bidragstilldelningen, liksom övervakningen av projektens genomförande, krävde administrativa investeringar som visade sig inte stå i proportion till projektens politiska relevans och effekter.

Erfarenheterna av att tillämpa de instrument som inrättas i beslutet, särskilt samfinansieringen av särskilda projekt, ledde också till frågan om hur EU-medel kan användas effektivt för att stärka nationella konsumentorganisationer. EU-budgetens roll när det gäller att stödja nationella konsumentorganisationer måste allmänt göras klarare. I vissa länder är konsumentorganisationerna svaga både politiskt och ekonomiskt därför att de är för många, har få medlemmar och får litet eller inget ekonomiskt stöd från den nationella regeringen. Det är inte särskilt överraskande att mer än tio års indirekt EU-stöd till dessa organisationer, framför allt genom samfinansiering av projekt, inte räckt till för att kompensera dessa brister. Ett mer direkt stöd till de nationella organisationerna, genom bidrag till verksamheten, skulle dock strida mot subsidiaritetsprincipen. Dessutom skulle det vara omöjligt att genomföra, inte minst därför att det skulle behövas en gemensam EU-definition av begreppet "nationell konsumentorganisation". Därför bör ansvaret för bidrag till de nationella organisationernas driftskostnader förbli nationellt.

Kommissionen kan för sin del komplettera detta genom direkta insatser som t.ex. det pågående utbildningsprogrammet för personal i konsumentorganisationer. Den kan också uppmuntra medlemsstaterna att uppmärksamma de nationella konsumentorganisationernas behov genom att underlätta utbytet av bästa metoder. En av de prioriterade frågorna i kommissionens nya strategi för konsumentpolitiken [38] är att ta fram en formell ram för administrativt samarbete. Detta kan också öppna möjligheter till gemensamt finansierade initiativ för att stödja konsumentorganisationer.

[38] EGT C 137, 8.6.2002.

Vilken den framtida rättsliga ramen för utgifter till förmån för konsumenterna än blir, bör man se till att den politiska och den budgetmässiga ramen stämmer bättre överens. Viktiga politiska förändringar, som t.ex. utvidgningen och de nya styrelseformerna, och antagandet av strategin för konsumentpolitik 2002-2006 innebär också att justeringar måste göras. På grundval av strategin kan kommissionen nu på ett mer effektivt sätt fastställa vilka hjälpmedel och åtgärder som behövs för att uppnå de politiska målen.

BILAGA

Översikt av utvärderingen av åtgärder som vidtagits enligt beslut nr 283/1999/EG

1. Inledning: Hur man utvärderar åtgärder inom konsumentpolitiken

GD Hälsa och konsumentskydd började utveckla sin utvärderingsfunktion 1999. I inledningsfasen var såväl budgetanslagen som de mänskliga resurserna små. I september 2000 inrättades en ny enhet för revision och utvärdering. I första hand koncentrerades arbetet på att bygga upp revisionskapaciteten och på omorganiseringen av ekonomihanteringen. Under 2001 omorganiserades utvärderingsfunktionen för att bättre etablera utvärdering som ett helt integrerat handläggningsverktyg när viktig verksamhet genomförs.

Eftersom beslut nr 283/1999/EG gäller insatser av många olika slag och innehåller mycket allmänna mål bedömdes det som olämpligt att göra en enda övergripande utvärdering av alla åtgärder som vidtagits inom den allmänna ramen 1999-2001. Istället valde man att utvärdera fleråriga nyckelåtgärder eller enskilda åtgärder, främst på de områden där resultaten skulle kunna ligga till grund för framtida beslut om såväl bidrag som politiska behov och prioriteringar. På så sätt kunde man göra en djupgående analys av de berörda åtgärderna.

Av de budgetmedel som anslagits för beslut nr 283/1999/EG avsattes ungefär 500 000 euro för externa specialistföretags utvärderingar av åtgärder under perioden 1999-2001. Andra åtgärder utvärderades internt. Utvärderingen av åtgärder sker löpande och kommer att slutföras 2005 eller 2006 [39]. I denna bilaga ges en översikt över det aktuella läget i utvärderingsprocessen.

[39] Utvärderingarna påbörjas när en serie (fleråriga) åtgärder avslutats och slutrapporterna kommit in, granskats och godkänts. Förfarandena för att sluta avtal och genomföra åtgärder inom ramen för beslut nr 283/1999/EG inleddes i januari 1999. I mitten av 2002 slutfördes ett antal åtgärder, medan andra fortfarande höll på eller förlängdes. Externa utvärderingar har gjorts av åtgärder som vidtagits tidigast i januari 1999 och som slutförts senast i början av 2001. De interna utvärderingarna avser åtgärder som påbörjats tidigast i januari 1999 och som slutförts i slutet av 2001 eller i början av 2002.

2. Externa utvärderingar av åtgärder som vidtagits inom ramen för beslut nr 283/1999/EG

2.1. Bidrag till driftskostnaderna för europeiska konsumentorganisationer 1996-1999

Syftet med utvärderingen [40] var att göra en fullständig analys av det konsumentpolitiska sammanhang inom vilket europeiska konsumentorganisationer arbetar, samt att utvärdera organisationernas effektivitet och relevans. I grundmetoden ingick en strategisk analys av sex organisationer, en historisk analys av bidragen i fråga om önskade verkningar, resultat, arbetets omfattning och målgrupper, samt jämförelser.

[40] Utvärdering genomförd av "The Evaluation Parthership". Slutrapport Evaluation of Subventions 1996-1999 - European Consumer Organisations, december 2001.

Denna utvärdering gäller en period då bidrag för driftskostnader tilldelades BEUC [41] och ANEC [42], liksom COFACE [43], Eurocoop [44], IEIC [45] och EFS [46] som företrädare för konsumenternas intressen på EU-nivå. Under perioden 1996-1998 utbetalades dessa bidrag på grundval av kommentaren i EU:s årliga budget. Fr.o.m. 1999 utbetalades de på grundval av kriterierna för bidragsberättigande och de förfaranden som fastställts i beslutet.

[41] Bureau Européen des Unions de Consommateurs.

[42] European Association for the Coordination of Consumer Representation in Standardisation.

[43] Confédération des Organisations Familiales de la C.E.

[44] European Community of Consumer Cooperatives.

[45] Institut Européen Interregional de la Consommation.

[46] Europeiska fackliga samorganisationen.

Resultaten visade tydligt att den verksamhet som bedrevs av BEUC och ANEC var ändamålsenlig och relevant. Däremot ifrågasattes med skärpa bidragen för driftskostnader till de övriga fyra organisationerna. I utvärderingsrapporten rekommenderades också att kommissionen skulle undersöka följande möjligheter:

a) Öka finansieringen för att stärka konsumenternas röst på viktiga områden i EU:s politik, inklusive finansiering från medlemsstaterna.

b) Fastställa en mer operativ och fullständig definition av begreppet "europeisk konsumentorganisation".

c) Ge mer stöd på EU-nivå för att stärka konsumentorganisationerna i kandidatländerna, utveckla bra metoder, utbildning och nätverksinitiativ samt forskningsarbete.

d) Öka bidragen för att anlita experter i konsumentfrågor på områden där kapaciteten och kunskapen inte räcker till.

e) Använda nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter och Eurobarometerundersökningarna för att inhämta information om specifika konsumentkategoriers åsikter om konsumentorganisationerna i EU.

Utvärderingen var till god hjälp när det gällde att styrka huruvida verksamheten inom de granskade organisationerna var relevant och ändamålsenlig. Den har bidragit till vårt beslut att inrikta den här typen av bidrag på de organisationer som har konsumentrepresentation som huvuduppgift. Bidragen till driftskostnader för den konsumentpolitiska verksamheten inom EFS upphörde redan 1997. Fr.o.m. 1999 fick IEIC inte längre bidrag av den här typen för sin verksamhet eftersom organisationen inte uppfyllde kravet att företräda konsumentorganisationer i minst hälften av medlemsstaterna. Efter utvärderingsresultaten upphörde år 2001 även bidragen för driftskostnader till Eurocoop och COFACE.

Möjligheten att genomföra utvärderarnas övriga rekommendationer har granskats och övervägts när revideringen av beslut nr 283/1999/EG har förberetts och diskuterats med berörda parter. Ett av de tre huvudmålen i strategin för konsumentpolitiken 2002-2006 [47] är att främja konsumentorganisationernas deltagande när EU-politiken utformas. I förslaget till det beslut som skall ersätta nr 283/1999/EG införs specifika nya instrument för att stärka konsumenternas möjlighet att göra sig hörda på EU-nivå. Medlemsstaterna är dock inte redo att delta i finansieringen av driftskostnader för europeiska konsumentorganisationer.

[47] KOM(2002) 208 slutlig, 8.6.2002.

I förslaget till det beslut som skall ersätta beslut nr 283/1999/EG ingår en reviderad definition av vad en europeisk konsumentorganisation är. Syftet är att göra konsumentrepresentationen på gemenskapsnivå ännu effektivare och att ytterligare inrikta resurserna på organisationer som är oberoende av handel och näringsliv och som har konsumentrepresentation som sin huvuduppgift. Förslaget kommer också att innehålla bestämmelser för att underlätta åtgärder för att stärka konsumentorganisationerna i kandidatländerna. Åtgärder för att tillhandahålla sakkunskap, utbildning och utbyte av bra metoder pågår, och kommer att fortsätta och utökas fr.o.m. 2004.

Å andra sidan har det inte bedömts som nödvändigt att avsätta ytterligare resurser för att inhämta synpunkter på konsumentorganisationerna på EU-nivå, eftersom Eurobarometerundersökningarna löpande bekräftar att konsumenterna har stort förtroende för konsumentorganisationerna.

2.2. Informationskampanjer om livsmedelssäkerhet 1998-1999

Denna utvärdering [48] gällde de första två årens genomförande av informationskampanjerna om livsmedelssäkerhet. Syftet var att fastställa de olika nationella kampanjernas verkningar, metoder, målinriktning och räckvidd, för att utvärdera deras mervärde och undersöka möjligheter att förbättra informationskampanjernas verkningar. Arbetet omfattade såväl teoretiska analyser av politiska dokument och kampanjmaterial som intervjuer med behöriga tjänstemän vid kommissionen, nationella kampanjsamordnare och den externa samordnarens personal. Utvärderarna gjorde också en opinionsundersökning per telefon bland 150 slumpvis utvalda personer i 13 länder, och en skriftlig opinionsundersökning bland ett urval av lärare och elever från 100 skolor i tio länder.

[48] Utvärdering genomförd av "Research voor Beleid International", Leiden. Slutrapport Evaluation of the European Food Safety Campaign, mars 2001.

Resultaten var i allmänhet positiva, och talade för att man bör arbeta med informationsåtgärder på en flerårig bas. Ungefär tre fjärdedelar av alla krav och mål hade integrerats när kampanjerna genomfördes. I allmänhet bedömdes de olika nationella kampanjernas effektivitet som måttlig. Utvärderarna noterade också betydande variationer när det gällde de olika nationella kampanjernas effektivitet. En del låg klart över genomsnittet, medan andra var besvikelser. Åsikterna om den externa samordnarens roll var delade. En del kampanjansvariga ansåg att samordnaren tillförde ett mervärde, medan andra inte tyckte det.

De viktigaste allmänna rekommendationerna var att klargöra det decentraliserade sättet att genomföra kampanjerna, och att definiera mer avgränsade mål och målgrupper. Utvärderarna lämnade också ett antal praktiska rekommendationer avseende genomförandet av framtida kampanjer. De viktigaste rekommendationerna i utvärderingen användes så långt som möjligt redan i kampanjen för 2001-2002, som började i april 2001. När framtida informationskampanjer utarbetas kommer rekommendationerna att utnyttjas ytterligare.

2.3. Granskning av det vetenskapliga rådgivningssystemet 1997-1999

I samband med de vetenskapliga kommittéernas driftskostnader innehöll 1999 års rapport från tre experter i Vetenskapliga styrkommittén [49] en granskning av det befintliga systemet för vetenskaplig rådgivning till kommissionen. I rapporten presenterades rekommendationer för hur den vetenskapliga rådgivningen skall organiseras i framtiden.

[49] The future of scientific advice in the EU - A European Food and Public Health Authority, december, 1999.

Rapportens författare ansåg att kommissionen hade gjort stora framsteg i fråga om uppläggningen av den vetenskapliga rådgivningen. När det vetenskapliga rådgivningssystemet överfördes till GD Hälsa och konsumentskydd 1997 ledde det till att oberoende vetenskapliga kommittéer inrättades. Dessa kommittéer arbetar med det tydliga målet att skydda konsumenternas hälsa. Men enligt rapportörernas åsikt hade systemet bara bidragit marginellt till att återupprätta allmänhetens förtroende för livsmedelssäkerheten. Därför föreslog forskarna att det vetenskapliga rådgivningssystemet skulle reformeras ytterligare, bl.a. genom att en helt oberoende organisation för vetenskaplig rådgivning inrättades, där berörda parter kunde delta och där ökade resurser för information om risker skulle finnas. De tre framstående forskarnas analys och rekommendationer har bidragit till utvecklingen av de förslag som kommissionen lämnade i sin vitbok om livsmedelssäkerhet från januari 2000 [50], och till inrättandet av en europeisk myndighet för livsmedelssäkerhet.

[50] KOM(1999) 719 slutlig, 12.1.2000.

3. Interna utvärderingar av åtgärder inom ramen för beslut nr 283/1999/EG

3.1. Tävlingen "Ung konsument" 1999 -2001

2002 genomfördes en intern interimsbedömning av genomförandet av tävlingen "Ung konsument". Denna verksamhet har bedrivits sedan 1993 för att uppmuntra unga människor att bli mer medvetna om konsumentfrågor och att bli ansvariga konsumenter. Evenemanget har blivit ett av gemenskapens viktigaste initiativ i fråga om konsumentutbildning, som uppföljning av en rådsresolution om konsumentutbildning från 1986 [51].

[51] Se 86/C184/07, EGT C 107, 23.6.1986.

Mot bakgrund av en relativt långsam ökning av det allmänna deltagarantalet, och en minskning av antalet deltagande skolor 2002, i förhållande till en stadig ökning av kostnaderna, genomfördes en intern bedömning [52] våren 2002. Det viktigaste målet var att avgöra hur effektiv tävlingen "Ung konsument" var, särskilt när det gällde att informera skolorna om tävlingen och uppmuntra dem att delta. Syftet var att bestämma om tävlingen skulle fortsätta, och i så fall i vilken form. Man ville också kartlägga olika alternativ för att förbättra kostnadseffektiviteten.

[52] Internal Evaluation of the European Young Consumer Contest, 13 juni 2002.

Bedömningen grundades främst på en analys av tävlingarna 1999 och 2000, bl.a. av rapporterna från avtalsparterna, på en informell undersökning som genomfördes bland konsumentorganisationerna 1998, och på en telefonintervju med den största avtalsparten som ansvarade för genomförandet av tävlingen i tio medlemsstater. De viktigaste resultaten underströk att antalet deltagare legat kvar runt 2 000 skolor, och att deltagandet inte ökar tillräckligt för att det skall få några konkreta verkningar när det gäller att integrera konsumentfrågor i kursplanerna. Den övergripande kostnadseffektiviteten visade sig vara låg, men med stora variationer mellan olika länder. Detta kan delvis förklaras med att tävlingen genomförs av privata avtalsparter som i de flesta fall varken ingår i det nationella skolsystemet eller i konsumentrörelsen.

Den övergripande slutsatsen av bedömningen var att grundidén med tävlingen är god, men att man måste förbättra genomförandestrategin. Särskilt rekommenderades att anordnandet av tävlingen skulle anförtros ett nätverk av utbildningsministerier som även generaldirektoratet för utbildning och kultur samarbetar med. Detta skulle kunna garantera ökat deltagande och ökad kostnadseffektivitet.

Följaktligen fattades ett beslut att fortsätta åtgärden på dessa (nya) villkor under 2003, i experimentsyfte, och att granska resultaten 2004.

4. Externa utvärderingar av åtgärder som vidtagits utom ramen för beslut nr 283/1999/EG

De utvärderingar som genomfördes 1999 och tidigare gällde åtgärder som finansierats under föregående år, utanför den nu gällande lagstiftningen. Två av dessa utvärderingar ledde fram till beslutet att avbryta de berörda åtgärderna, medan en tredje gällde en åtgärd som fortfarande pågår och som kommer att fortsätta.

4.1. Åtgärder och projekt för hållbar konsumtion 1995-1998

På bl.a. Europaparlamentets initiativ stödde kommissionen under åren 1995-1998 ungefär 50 projekt om hållbar konsumtion. Utvärderingen [53] genomfördes för att bedöma om projekten varit ändamålsenliga och för att besluta om denna typ av åtgärder skulle upprepas och vilka möjliga förbättringar som i så fall behövdes. Utvärderingen gjordes projektvis, genom granskning av projekthandlingarna och utvalda besök på fältet. Man använde en LFA-metod (logical framework).

[53] Utvärdering genomförd av "Economisti Associati", Bologna. Slutrapport november 2001.

Resultaten av utvärderingen av verksamheten om hållbar konsumtion visade på behovet av ett politiskt beslut om den politiska roll som GD Hälsa och konsumentskydd skall spela på detta område, i förhållande till sin grundläggande behörighet och sina begränsade mänskliga resurser. Det rekommenderades att finansiering av projekt och tekniska stödåtgärder gällande hållbar konsumtion skulle upphöra fram till dess att ett officiellt politiskt dokument med fastställda mål och en handlingsplan antagits.

Dessa resultat har bidragit till att området hållbar konsumtion inte prioriterats inom konsumentpolitiken. Man beslutade att GD Hälsa och konsumentskydd skulle begränsa sin verksamhet till de viktigaste konsumentpolitiska frågorna, och att miljöpolitiska instrument är mer ändamålsenliga för att uppnå mål i fråga om hållbar konsumtion.

4.2. Åtgärden Consumerland 1995-1999

1999 genomfördes en extern halvtidsutvärdering av åtgärden Consumerland eftersom man förberedde ett förslag om att avsätta mer pengar för denna verksamhet. Åtgärden inleddes 1995 som ett försök att använda IT-verktyg för att sprida konsumentinformation. I "Consumerland" skapas en virtuell värld där man kan informera en målgrupp bestående av barn, vuxna konsumenter och konsumentorganisationer om EU-aspekterna på konsumentskyddet. Målet är att öka konsumenternas förtroende så att de utnyttjar fördelarna med den inre marknaden. En virtuell stadsmiljö och tre moduler (leksaksaffär, mataffär och resebyrå) ingick i projektet.

Innan man utvecklade nya moduler genomförde kommissionen en intern bedömning, och beslutade därefter att genomföra en extern utvärdering [54] av initiativets relevans, effektivitet, verkningar och mervärde på EU-nivå. I arbetet ingick en granskning av hur tekniskt adekvat produkten var, en granskning av användarnas åsikter om produkten och en granskning av driften av Consumerland som helhet. Den externa utvärderingen inriktades främst på de tre målgruppernas användning av produkten. Man tittade särskilt på mjukvarans kvalitet, användarvänlighet och snabbhet vid användning både på cd-rom och på Internet.

[54] Utvärdering genomförd av "The Evaluation Partnership". Slutrapport Evaluation of Consumerland informatics project, december 2000.

Utvärderaren kom fram till att projektet inte varit särskilt effektivt när det gällde att uppnå de syften som eftersträvades, och gjorde ett antal rekommendationer inför en eventuell nystart. På grundval av resultaten från den interna och den externa utvärderingen beslutade kommissionen att projektet skulle upphöra.

4.3. Pilotprojekt för konsumentinformation över gränserna ("Euroguichets")

Denna utvärdering [55] omfattade totalt 17 pilotprojekt om konsumentinformation över gränserna som samfinansierats genom budgeten för konsumentpolitik sedan 1991. Den inriktades på frågan om kostnadseffektivitet i verksamheten i varje pilotprojekt och dess effektivitet nationellt. Man utvärderade även projektens placering ur kostnadseffektivitetssynpunkt, deras effektivitet i det nationella sammanhanget, och de övergripande verkningarna på konsumenterna i EU.

[55] Utvärdering genomförd av "Wilhelm Consulting". Slutrapport Evaluation of the transborder consumer information pilot projects, juni 1997.

Resultaten visade att pilotprojektens övergripande kostnadseffektivitet är ganska god. Majoriteten av de samfinansierade pilotprojekten får omdömet framgångsrikt eller delvis framgångsrikt. En del av projekten nådde inte sina mål. Utvärderarna föreslog att gemenskapens arbete för konsumentinformation i EU skulle stärkas, att verksamhetens räckvidd skulle utökas utöver gränsregionerna och att ett nätverk för konsumentinformation i hela EU skulle inrättas, med ett centrum i varje medlemsstat.

Dessa rekommendationer har genomförts stegvis i samarbete med medlemsstaterna sedan 1998. Pilotprojekten har omorganiserats till ett nätverk av europeiska informationscentrum för konsumenter. Åtgärdens inriktning har ändrats till att ge information och råd till en större, nationell målgrupp. Nya uppgifter, som t.ex. övervakning och jämförelser av priser, har kommit till.

5. Externa utvärderingar som pågår eller planeras

5.1. Samfinansiering av särskilda projekt 1999-2001

Syftet med denna utvärdering är att bedöma hur den metod för projektfinansiering som föreskrivs i beslut nr 283/1999/EG har genomförts. Samfinansieringen av projekt och de detaljerade kriterier för tilldelning av projektbidrag som fastställs i beslutet har visat sig otillfredsställande när det gäller att få valuta för pengarna och i fråga om administrativ effektivitet. Dessa problem har påpekats av kommissionen vid en intern granskning, av medlemsstaternas företrädare i den rådgivande kommittén, samt av konsumentorganisationernas företrädare i konsumentkommittén. Den externa utvärderingen skall bland annat kontrollera skälen till detta missnöje och hjälpa till att ta fram alternativ för att ge projektfinansieringen en ny inriktning.

En öppen anbudsinfordran har offentliggjorts. Arbetet skall slutföras under 2003, och kommer att användas när man beslutar om förslaget till det beslut som skall ersätta beslut nr 283/1999/EG.

5.2. Informationsprogrammet "Euron - en valuta för Europa" 1996-2002

Denna externa utvärdering skall analysera vilken effekt kommissionens informationsverksamhet har haft när det gäller att underlätta införandet av euron. Man skall särskilt analysera de återverkningar programmet har haft på de nationella eller lokala, offentliga eller privata informationskampanjerna, och därigenom på det slutgiltiga resultatet i fråga om konsumenters och företags förberedelser och förtroende inför övergången till euron. Utvärderingen skall också behandla de åtgärder som finansieras genom budgeten för hälsa och konsumentskydd som kompletterande delar av Princeprogrammet.

En öppen anbudsinfordran offentliggjordes i EGT i augusti 2002, och ett avtal har slutits. Arbetet kommer att inledas i början av 2003.

5.3. Genomförandet av handlingsplanen för konsumentpolitiken 1999-2001

Huvudsyftet med denna utvärdering är att analysera erfarenheterna av genomförandet av handlingsplanen för konsumentpolitiken, med undantag för de åtgärder som avsett livsmedelssäkerhet. Utvärderingen skall granska hur logiska målen i handlingsplanen är i förhållande till fördraget, och hur ändamålsenliga de utvalda åtgärderna varit för att uppnå målen. Man skall också kontrollera om åtgärderna genomförts som planerat och göra en övergripande kvalitativ analys av deras verkningar.

En selektiv anbudsinfordran för denna externa utvärdering i efterhand har genomförts.

5.4. Nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter 1998-2002

En extern utvärdering av utvecklingen och driften av nätverket för europeiska informationscentrum för konsumenter under perioden 1998-2002 har planerats för 2003. Nätverket omfattar nu tolv medlemsstater, och förberedelserna har kommit långt för att inrätta nya centrum i ytterligare två medlemsstater. Flera kandidatländer har redan visat sitt intresse för att gå med i nätverket fr.o.m. 2004. Utvärderingen kommer bl.a. att behandla genomförandet av rekommendationerna från den utvärdering som genomfördes 1997, och utvecklingen av de uppgifter som centrumen arbetar med.

5.5. Granskning av pilotfasen i EEJ-Net 2001-2003

Sedan oktober 2001 har den inledande fasen och pilotfasen i nätverket EEJ-Net inneburit att nationella kontaktpunkter som deltar i nätverket inrättats i alla 15 medlemsstater, liksom i Norge och Island. För att konsolidera initiativet har pilotfasen förlängts t.o.m. mars 2003. För att granska hur nätverket fungerar planeras en konferens med alla relevanta berörda parter och medlemsstaterna under våren 2003. Kommissionen kommer därefter att lägga fram en uttömmande granskningsrapport för Europaparlamentet och rådet. Rapporten kommer att gälla såväl resultaten som den framtida strategin för att utveckla nätverket.

5.6. CLAB-basen 1996-2002

För att övervaka tillämpningen och efterlevnaden av de konsumenträttigheter som fastslås i rådets direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal [56], och för att på ett enkelt sätt tillhandahålla relevant rättspraxis från alla medlemsstater, inrättade kommissionen 1996 en databas över oskäliga avtalsvillkor, kallad CLAB. En utvärdering av hur CLAB-basen fungerar skall genomföras under 2004. Syftet med denna utvärdering är också att resultaten skall bidra till arbetet med att utveckla ett verktyg för att övervaka tillämpningen av all EU-lagstiftning om konsumentskydd.

[56] EGT L 95, 21.4.1993.

6. Konsekvensbedömning i förhand av strategin för konsumentpolitiken 2002-2006

En konsekvensbedömning i förhand gjordes av mål och prioriterade frågor i strategin för konsumentpolitiken [57]. I bedömningsrapporten analyserades den konsumentpolitiska situationen i slutet av 2001 för att klarlägga utgångsläget. Sedan granskades de olika delarna av strategin och de områden där verkningar kan förväntas.

[57] Ex ante impact assessment of the New Consumer Policy Strqategy, genomförd av "The Evaluation Partnership", slutrapport januari 2002.

Rapportens slutsatser gav ett starkt stöd för strategins mål och prioriteringar. Enligt bedömningen finns ett klart logiskt samband mellan de olika föreslagna insatserna, både när det gäller hur insatserna stödjer de politiska målen och när det gäller de områden där verkningar kan förväntas.

Utvärderarna framhöll även behovet av EU-insatser för att stödja de politiska målen. De ansåg det som osannolikt att EU-medel kommer att användas för åtgärder som medlemsstaterna annars skulle ha vidtagit själva, och förutsåg att åtgärderna kommer att få ett bra mervärde på EU-nivå. Utvärderarna ifrågasatte dock om de föreslagna åtgärderna var tillräckliga. De framtida årliga arbetsprogrammen måste därför inriktas på de åtgärder som är mest effektiva i förhållande till de resurser som krävs.