GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 32/96 antagen av rådet den 3 juni 1996 inför antagandet av Europaparlamentet och rådets direktiv 96/. . ./EG av den . . . om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandhållande av tjänster (96/C 220/01)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2 och 66 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag (1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),

i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet (3), och

med beaktande av följande:

1. Enligt artikel 3 c i fördraget utgör avskaffandet av hindren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlemsstaterna ett v gemenskapens mål.

2. Vad gäller tillhandahållandet av tjänster är alla begränsningar som grundar sig på nationalitet eller hemvist förbjudna enigt fördraget efter övergångstidens slut.

3. Genomförandet av den inre marknaden medför en dynamisk miljö för att tillhandahålla tjänster över gränserna, genom att det lockar ett växande antal företag att utstationerna arbetstagare för att tillfälligt uttföra arbete inom en annan medlemsstats territorium än den stat inom vilkens territorium de vanligtvis fullgör sitt arbete.

4. Tillhandahållandet av tjänster kan antingen bestå i arbete som utförs av ett företag för egen räkning och under egen ledning, i enlighet med ett avtal som har slutits mellan detta företag och mottagaren av de tillhandahållna tjänsterna, eller av att arbetstagare ställs till förfogande för ett företag i enlighet med ett offentligt eller privaträttsligt kontrakt.

5. Att främja tillhandahållandet av tjänster över gränserna kräver lojal konkurrens och åtgärder som garanterar att arbetstagarnas rättigheter respekteras.

6. Ett anställningsförhållande över gränserna ger upphov till problem beträffande vilken lag som skall tillämpas på detta anställningsförhållande och i parternas interesse bör det fastställas arbets- och anställningsvillkor, vilka skall tillämpas på det avsedda anställningsförhållandet.

7. Romkonventionen av den 19 juni 1980 om tillämplig lag på avtalsförpliktelser (4), vilken antagits av tolv medlemsstater, trädde i kraft den 1 april 1991 i en majoritet av medlemsstaterna.

8. I artikel 3 i den konventionen anges som en allmän regel att parterna fritt får välja vilken lag som skall tillämpas. Om inget val gjorts regleras avtalet enligt artikel 6.2 av lagen i det land där arbetstagaren vid fullgörandet av avtalet vanligtivs utför sitt arbete, även om han tillfälligt är utstationerad i ett annat land eller, om arbetstagaren inte vanligtvis utför sitt arbete i ett och samma land, av lagen i det land där företaget som har anställt honom är beläget, om det inte framgår av de samlade omständigheterna att anställningsavtalet har närmare anknytning till ett annat land, i vilket fall lagen i detta land skall tillämpas.

9. Enligt artikel 6.1 i konventionen får inte parternas val av tillämplig lag medföra att arbetstagaren berövas det skydd som garanteras genom de tvingande bestämmelserna i den lag som enligt punkt 2 skall tillämpas om inget val gjorts.

10. I artikel 7 i konventionen anges att de obligatoriska reglerna i en annan lag, särskilt lagen i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren tillfälligt är utstationerad, på vissa villkor kan gälla samtidigt som den lag som har förklarats vara tillämplig.

11. I enlighet med principen om företräde för gemenskapslagstiftningen som anges i artikel 20 i konventionen, inverkar konventionen inte på tillämpningen av bestämmelser som på särskilda områden fastställer hur lagvalsfrågor som rör avtalsförpliktelser skall lösas och som har tagits med eller kommer att tas med i rättsakter från Europeiska gemenskapernas institutioner eller i nationell lagstiftning som har harmoniserats vid genomförandet av sådana rättsakter.

12. Gemenskapsrätten hindrar inte medlemsstaterna från att utvidga tillämpningsområdet för sin lagstiftning eller för kollektivavtal som har ingåtts mellan arbetsmarknadens parter, till att omfatta alla personer som utför avlönat arbete, också tillfälligt, på deras territorium, även om arbetsgivaren är etablerad i en annan medlemsstat. Gemenskapsrätten förbjuder inte medlemsstaterna att med lämpliga medel garantera att dessa regler följs.

13. Medlemsstaternas lagstiftning bör samordnas så att det kan fastställas en kärna av tvingande regler för minimiskydd, vilka skall följas i värdlandet av de arbetsgivare som utstationerar arbetstagare för tillfälligt arbete på den medlemsstats territorium där tjänsterna tillhandahålls. En sådan samordning kan säkerställas endast med hjälp av gemenskapsrätten.

14. Den som tillhandahåller tjänsterna bör följa en "hård kärna" av tydligt definierade skyddsregler, oavsett hur länge arbetstagarens utstationering varar.

15. Det bör anges att i vissa avgränsade fall av arbete med montering och/eller installation gäller inte bestämmelserna om minimilön och minsta antal betalda semesterdagar per år.

16. En viss flexibilitet i tillämpningen av bestämmelserna om minimilön och minsta antal betalda semesterdagar per år bör dessutom säkerställas. Om utstationeringen inte varar längre än en månad får medlemsstaterna på vissa villkor göra undantag från bestämmelserna om minimilön eller ange möjligheten till undantag genom kollektivavtal. Om det arbete som skall utföras är av ringa omfattning får medlemsstaterna göra undantag från bestämmelserna om minimilön och minsta antal betalda semesterdagar per år.

17. De tvingande regler för minimiskydd som gäller i värdlandet bör inte hindra att arbets- och anställningsvillkor som är förmånligare för arbetstagarna tillämpas.

18. Principen om att de företag som är etablerade utanför gemenskapen inte bör behandlas på ett förmånligare sätt än de företag som är etablerade inom en medlemsstats territorium för följas.

19. Om inte annat föreskrivs i andra gemenskapsbestämmelser medför inte detta direktiv någon skyldighet att tillåta företag för uthyrning av arbetskraft, och direktivet står inte heller i strid med att medlemsstaterna tillämpar sin lagstiftning om att arbetskraft ställs till förfogande och företag för uthyrning av arbetskraft för företag som inte är etablerade inom deras territorium, men som utövar verksamhet där i samband med tillhandahållande av tjänster.

20. Detta direktiv påverkar varken de avtal som gemenskapen har ingått med tredje land eller medlemsstaternas lagstiftning om rätten för någon från tredje land att tillhandahålla tjänster inom deras territorium. Detta direktiv påverkar inte heller nationell lagstiftning om villkor för inresa, bosättning och anställning för arbetstagare som är medborgare i tredje land.

21. Bestämmelser om sociala förmåner och sociala avgifter fastställs i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (5).

22. Detta direktiv inverkar inte på den rättsliga regleringen i medlemsstaterna vad gäller rätten att vidta fackliga stridsåtgärder för att försvara yrkesintressen.

23. De behöriga instanserna i de olika medlemsstaterna bör samarbeta med varandra för att genomföra detta direktiv. Medlemsstaterna bör ange lämpliga åtgärder som skall vidtas om bestämmelserna i detta direktiv inte följs.

24. Det är viktigt att garantera att detta direktiv genomförs ordentligt och att i detta syfte planera ett nära samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna.

25. Senast fem år efter det att direktivet har antagits måste kommissionen ta upp föreskrifterna för genomförandet av detta direktiv till förnyad prövning för att vid behov föreslå nödvändiga ändringar.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. Detta direktiv skall tillämpas på företag som är etablerade i en medlemsstat och som i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna, utstationerar arbetstagare enligt punkt 3, inom en medlemsstats territorium.

2. Detta direktiv skall inte tillämpas på företag inom handelsflottan såvitt avser besättning ombord.

3. Detta direktiv skall tillämpas om ett företag som anges i punkt 1 vidtar någon av följande gränsöverskridande åtgärder:

a) Utstationering av en arbetstagare för egen räkning och under egen ledning inom en medlemsstats territorium, enligt avtal som ingåtts mellan det utstationerande företaget och mottagaren av tjänsterna, vilken bedriver verksamhet i denna medlemsstat, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren under utstationeringstiden.

b) Utstationering av en arbetstagare inom en medlemsstats territorium på en arbetsplats eller i ett företag som tillhör koncernen, om det finns ett anställningsförhållande mellan det utstationerande företaget och arbetstagaren under utstationeringstiden.

c) I egenskap av företag för uthyrning av arbetskraft eller företag som ställer arbetskraft till förfogande, verkställer utstationering av en arbetstagare till ett användarföretag som är establerat eller som bedriver verksamhet inom en medlemsstats territorium, om det finns ett anställningsförhållande mellan företaget för uthyrning av arbetskraft eller det företag som ställer arbetskraft till förfogande och arbetstagaren under utstationeringstiden.

4. Företag som är establerade i en icke-medlemsstat får inte behandlas förmånligare än företag som är etablerade i en medlemsstat.

Artikel 2

Definition

1. I detta direktiv avses med utstationerad arbetstagare varje arbetstagare som under en begränsad tid utför arbete inom en annan medlemsstats territorium än där han vanligtvis arbetar.

2. I detta direktiv avses med begreppet arbetstagare det begrepp som tillämpas i rätten i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är utstationerad.

Artikel 3

Arbets- och anställningsvillkor

1. Medlemsstaterna skall, oavsett vilken lag som gäller för anställningsförhållandet, se till att de företag som anges i artikel 1.1 på följande områden garanterar de arbetstagare som är utstationerade inom deras territorium de arbets- och anställningsvillkor som i den medlemsstat inom vars territorium arbetet utförs är fastställda

- i bestämmelser i lagar eller andra författningar, och/eller

- i kollektivavtal eller skiljedomar som förklarats ha allmän giltighet enligt punkt 8, i den utsträckning som de rör de verksamheter som anges i bilagan:

a) Längsta arbetstid och kortaste vilotid.

b) Minsta antal betalda semesterdagar per år.

c) Minimilön, inbegripet övertidsersättning; denna punkt gäller dock inte yrkesanknutna tilläggspensionssystem.

d) Villkor för att ställa arbetstagare till förfogande, särskilt genom företag för uthyrning av arbetskraft.

e) Säkerhet, hälsa och hygien på arbetsplatsen.

f) Skyddsåtgärder med hänsyn till arbets- och anställningsvillkor för gravida kvinnor och kvinnor som nyligen fött barn samt för barn och unga.

g) Lika behandling av kvinnor och män samt andra bestämmelser om icke-diskriminerande behandling.

I detta direktiv avses med minimilön enligt punkt c första raden den minimilön som fastställs i nationell lagstiftning och/eller praxis i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är utstationerad.

2. För sådant arbete i samband med en första montering och/eller en första installation som ingår i leveranskontraktet för en vara och som krävs för att den levererade varan skall kunna tas i bruk och som utförs av yrkesarbetare och/eller specialiserade arbetstagare från det levererande företaget, gäller bestämmelserna i punkt 1 andra stycket b och c endast om utstationeringens varaktighet överstiger åtta dagar.

Denna bestämmelse gäller inte för sådan byggnadsverksamhet som anges i bilagan.

3. Medlemsstaterna kan, efter samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med sedvanor och bruk i varje medlemsstat, besluta att bestämmelserna i punkt 1 andra stycket c inte skall gälla i de fall som anges i artikel 1.3 a och 1.3 b, om utstationeringens varaktighet inte överstiger en månad.

4. Medlemsstaterna kan, i enlighet med nationell lagstiftning och/eller praxis, ange att det kan göras undantag från bestämmelserna i punkt 1 andra stycket c i de fall som anges i artikel 1.3 a och 1.3 b, samt från ett beslut som en medlemsstat har fattat enligt punkt 3 i denna artikel, genom kollektivavtal enligt punkt 8, för ett eller flera verksamhetsområden, om utstationeringens varaktighet inte överstiger en månad.

5. Medlemsstaterna kan ange att undantag får beviljas från bestämmelserna i punkt 1 andra stycket b och c i de fall som anges i artikel 1.3 a och 1.3 b på grund av arbetets ringa omfattning.

De medlemsstater som använder sig av den möjlighet som anges i första stycket skall fastställa vilka villkor som arbetet skall uppfylla för att kunna anses vara av "ringa omfattning".

6. Utstationeringens varaktighet beräknas utifrån en referensperiod om ett år från dess början.

Vid beräkningen av denna period skall de perioder medräknas, som någon annan arbetstagare eventuellt kan ha varit utstationerad för samma arbete.

7. Punkt 1 6 skall inte hindra tillämpning av arbets- och anställningsvillkor som är förmånligare för arbetstagarna.

Ersättningar som hör ihop med utstationeringen skall anses utgöra en del av minimilönen, om de inte utbetalas som ersättning för utgifter som i själva verket har uppkommit till följd av utstationeringen, t.ex. utgifter för resa, kost eller logi.

8. Med kollektivavtal eller skiljedomar som förklarats ha allmän giltighet menas sådana kollektivavtal eller skiljedomar som skall följas av alla företag inom den aktuella sektorn eller det aktuella arbetet och inom det aktuella geografiska området.

Om det saknas ett system för att förklara att kollektivavtal eller skiljedomar har allmän giltighet enligt första stycket, kan medlemsstaterna, om de så beslutar, utgå ifrån.

- kollektivavtal eller skiljedomar som gäller allmänt för alla likartade företag inom den aktuella sektorn eller det aktuella arbetet och inom det aktuella geografiska området, och/eller

- kollektivavtal som har ingåtts av de mest representativa arbetsmarknadsorganisationerna på nationell nivå och som gäller inom hela det nationella territoriet,

om det vid tillämpningen av dem på de företag som anges i artikel 1.1 vad gäller de områden som räknas upp i punkt 1 första stycket i denna artikel garanteras att dessa företag behandlas på samma sätt som de övriga företag som anges i detta stycke och som befinner sig i en likartad situation.

Enligt denna artikel behandlas företag på samma sätt när de nationella företag som befinner sig i en likartad situation

- på de aktuella arbetsplatserna eller inom de aktuella sektorerna är underkastade samma skyldigheter på de områden som räknas upp i punkt 1 första stycket som de företag som avses med utstationeringarna, och

- skall uppfylla dessa skyldigheter med samma verkningar.

9. Medlemsstaterna kan fastställa att de företag som anges i artikel 1.1 skall garantera arbetstagarna enligt artikel 1.3 c samma villkor som de som tillämpas för tillfälligt anställda arbetstagare i den medlemsstat inom vars territorium arbetet utförs.

10. Detta direktiv hindrar inte att medlemsstaterna, i enlighet med fördraget, på samma villkor ålägger de nationella företagen och företagen från andra medlemsstater

- arbets- och anställningsvillkor på andra områden än de som anges i punkt 1 första stycket om bestämmelserna rör ordre public,

- arbets- och anställningsvillkor som är fastställda i kollektivavtal eller skiljedomar enligt punkt 8 med avseende på annan verksamhet än de som anges i bilagan.

Artikel 4

Samarbete i fråga om information

1. I syfte att genomföra detta direktiv skall medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning och/eller praxis utse ett eller flera förbindelsekontor eller en eller flera nationella behöriga instanser.

2. Medlemsstaterna skall planera ett samarbete mellan de offentliga förvaltningar som i enlighet med nationell lagstiftning har behörighet att övervaka de arbets- och anställningsvillkor som anges i artikel 3. Detta samarbete består särskilt i att besvara motiverade förfrågningar från dessa offentliga förvaltningar om information angående utsändande av arbetstagare till andra medlemsstater, inbegripet uppenbart missbruk eller gränsöverskridande verskamheter som antas vara olagliga.

Kommissionen och de offentliga förvaltningar som avses i första stycket skall i nära samarbete granska de problem som kan uppkomma vid genomförandet av artikel 3.10.

Den ömsesidiga administrativa hjälpen skall vara kostnadsfri.

3. Varje medlemsstat skall vidta åtgärder för att informationen om de arbets- och anställningsvillkor som avses i artikel 3 skall vara allmänt tillgänglig.

4. Varje medlemsstat skall underrätta de övriga medlemsstaterna och kommissionen om de förbindelsekontor och/eller behöriga instanser som anges i punkt 1.

Artikel 5

Åtgärder

Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder om bestämmelserna i detta direktiv inte följs.

De skall i synnerhet sörja för att arbetstagarna och/eller deras företrädare har tillgång till lämpliga förfaranden såvitt avser att säkerställa de skyldigheter som anges i detta direktiv.

Artikel 6

Rättslig behörighet

För att göra gällande rätten till de arbets- och anställningsvillkor som garanteras i artikel 3, kan talan väckas i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är eller har varit utstationerad, utan att detta i förekommande fall påverkar möjligheten att i enlighet med internationella konventioner om rättslig behörighet att väcka talan i en annan stat.

Artikel 7

Genomförande

Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den . . . (6). De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

Artikel 8

Förnyad prövning företagen av kommissionen

Senast den . . . (7) skall kommissionen företa en förnyad prövning av föreskrifterna för genomförandet av detta direktiv för att vid behov föreslå rådet nödvändiga ändringar.

Artikel 9

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i . . . den . . .

För Europaparlamentet

Ordförande

För rådet

Ordförande

(1) EGT nr C 72, 15.3.1993, s. 78.

(2) EGT nr C 49, 24.2.1992, s. 41.

(3) Yttrande et avgivet av Europaparlamentet den 12 februari 1993 (EGT nr C 72, 15.3.1993, s. 85), rådets gemensamma ståndpunkt av den . . . (ännu ej offentliggjord i EGT) och Europaparlamentets beslut av den . . . (ännu ej offentliggjort i EGT).

(4) EGT nr L 266, 9.10.1980, s. 1.

(5) EGT nr L 149, 5.7.1971, s. 2. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 3096/95 (EGT nr L 335, 30.12.1995, s. 10).

(6) 36 månader efter det att detta direktiv har antagits.

(7) 60 månader efter det att detta direktiv har antagits.

BILAGA

Den verksamhet som anges i artikel 3.1 andra strecksatsen omfattar all byggverksamhet som avser uppförande, iståndsättande, underhåll, ombyggnad eller rivning av byggnader, särskilt följande arbeten:

1. Schaktning

2. Markarbeten

3. Byggnadsarbete

4. Montering och nedmontering av prefabricerade delar

5. Ombyggnad eller inredning

6. Ändringar

7. Renovering

8. Reparationer

9. Nedmontering

10. Rivning

11. Löpande underhåll

12. Underhåll i form av måleri- och rengöringsarbeten

13. Sanering

RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

1. Genom sin skrivelse av den 28 juni 1991 lade kommissionen, på grundval av artiklarna 57.2 och 66 i EEG-fördraget, fram ett förslag till rådets direktiv om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster.

2. Europaparlamentet samt Ekonomiska och sociala kommittén har avgivit yttranden den 10 februari 1993 och den 18 december 1991.

Kommissionen har mot bakgrund av dessa yttranden lagt fram ett ändrat förslag genom sin skrivelse av den 16 juni 1993.

3. Den 3 juni 1996 antog rådet en gemensam ståndpunkt i enlighet med artikel 189b i fördraget.

II. MÅLSÄTTNING

Syftet med direktivet är att öka rättssäkerheten, att fastställa villkor för en sund konkurrens mellan företagen samt att skydda arbetstagarna inför genomförandet av ett fritt tillhandahållande av tjänster inom gemenskapen genom

- att fastställa vilken lag som skall tillämpas på de arbets- och anställningsförhållanden som företagen i en medlemsstat skall garantera de arbetstagare som utstationeras till en annan medlemsstats territorium i samband med tillhandahållande av tjänster,

- att åstadkomma ett informationssamarbete mellan behöriga nationella instanser, och

- att garantera tillämpningen av de arbets- och anställningsvillkor som avses i direktivet, inbegripet de förfaranden som står till arbetstagarnas förfogande liksom rättslig behörighet.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

1. Allmänna anmärkningar

Rådet har i sin gemensamma ståndpunkt tagit upp huvuddelen av den lista över arbets- och anställningsvillkor som återfinns i kommissionens ändrade förslag.

När det gäller undantag från vissa villkor vid utstationering på kortare tid har rådet valt att göra dem fakultativa; detta gäller emellertid inte arbete i samband med en första montering och/eller en första installation. Rådet tillåter också undantag för arbeten av ringa omfattning, oberoende av arbetets varaktighet.

Rådet har lagt till nya bestämmelser bland annat i fråga om likabehandling av företag som är etablerade i en medlemsstat respektive i en icke-medlemsstat samt om rättslig behörighet.

2. Särskilda anmärkningar

2.1 Rådets viktigaste ändringar av kommissionens ändrade förslag

De viktigaste ändringar som gjorts av rådet i kommissionens ändrade förslag gäller följande punkter:

a) Behandling av företag som är etablerade i en icke-medlemsstat (artikel 1.1 och 1.4)

Samtidigt som rådet fastställer att direktivet endast är tillämpligt på företag som är etablerade i en medlemsstat, är rådet överens om att företag som är etablerade i en icke-medlemsstat inte får behandlas förmånligare.

b) Direktivet skall inte tillämpas på företag inom handelsflottan såvitt avser besättning ombord (artikel 1.2)

Rådet har till artikel 1 lagt en ny punkt enligt vilken direktivet inte gäller i ovannämnda fall.

c) Tillhandahållende av tjänster enligt avtal (artikel 1.3 a)

Rådet har preciserat att utstationeringen skall ske inom ramen för ett avtal som ingåtts mellan det utstationerande företaget och mottagaren av tjänsterna, som bedriver verksamhet i den mottagande medlemsstaten.

d) Definition av begreppen utstationerad arbetstagare och arbetstagare (artikel 2)

Rådet har lagt till en ny artikel som dels definierar utstationerad arbetstagare, dels preciserar att begreppet arbetstagare är det begrepp somm tillämpas i den mottagande medlemsstaten.

e) Förteckning över arbets- och anställningsvillkor (artikel 3.1 och 3.10 första strecksatsen)

Följande ändringar har bland annat gjorts i den lista som föreslagits av kommissionen:

- I punkterna a och b (arbetstid, vilotid och betalda semesterdagar):

- mera allmänt hållna formuleringar har valts,

- beträffande betalda semesterdagar har det preciserats att det rör sig om årlig semester.

- I punkt c (minimilön):

- hänvisningen till lönetillägg har inte behållits,

- däremot har det angivits att punkt c inte gäller yrkesanknutna tilläggspensionssystem.

- I punkt f (skyddsåtgärder):

- utöver arbetsvillkor har även anställningsvillkor tagits med,

- däremot har inte hänvisningen till andra personkategorier behållits.

- I punkt g (bestämmelser om icke-diskriminerande behandling) har en mera allmän formulering valts.

Dessutom har rådet infört en ny bestämmelse enligt vilken medlemsstaterna kan utöka förteckningen över villkor när det gäller bestämmelser som rör allmän ordning.

f) Arbets- och anställningsvillkor som fastställts i kollektivavtal eller skiljedomar (artikel 3.1 och 3.10 andra strecksatsen, bilagan)

När det gäller de arbets- och anställningsvillkor som fastställts i kollektivavtal eller skiljedomar har rådet

- behållit dem som avser byggsektorn,

- men enats om att medlemsstaterna har möjlighet att inkludera andra sektorer.

g) Undantag från bestämmelserna om minsta antal betalda semesterdagar per år och minimilön (artikel 3.2 3.5)

När det gäller frågan om undantag, under vissa villkor, från bestämmelserna om minsta antal betalda semesterdagar per år och minimilön, har rådet nått en kompromiss mellan vad kommissionen och vissa delegationer önskade, nämligen ett obligatoriskt undantag för utstationeringar med en varaktighet som inte överstiger en viss längd, och vad övriga delegationer önskade, nämligen antingen en obligatorisk tillämpning av bestämmelserna från och med utstationeringens första dag eller ett fakultativt undantag för kortvariga utstationeringar.

Den kompromiss som rådet nådde innehåller bland annat följande punkter:

- Ett obligatoriskt undantag från bestämmelserna om minsta antal betalda semesterdagar per år och minimilön för arbete i samband med en första montering och/eller en första installation som inte gäller byggsektorn, om utstationeringens varaktighet inte överstiger åtta dagar (artikel 3.2).

- För utstationering av arbetstagare för det utstationerande företagets egen räkning och under dess ledning eller inom en koncern - ett fakultativt undantag från

- bestämmelserna om minimilön, efter samråd med arbetsmarknadens parter eller till följd av ett kollektivavtal, om utstationeringens varaktighet inte överstiger en månad (artikel 3.3 och 3.4),

- bestämmelserna om minsta antal betalda semesterdagar per år och minimilön, på grund av arbetets ringa omfattning (artikel 3.5).

Av detta följer att de fakultativa undantagen

- inte gäller tillfälligt anställda,

- endast gäller bestämmelserna om betalda semesterdagar per år om arbetet är av ringa omfattning.

h) Samband mellan ersättningar som hör ihop med utstationeringen och minimilönen (artikel 3.7 andra stycket)

För att kunna jämföra olika villkor har rådet inför ett nytt stycke som klargör sambandet mellan ersättningar som hör ihop med utstationeringen och minimilönen.

i) När det saknas ett system för att förklara att kollektivavtal eller skiljedomar har allmän giltighet (artikel 3.8 andra och tredje stycket)

Rådet har gjort redaktionella förtydliganden och kompletteringar, särskilt följande:

- ersatt begreppet "allmänt tillämpliga" med "gäller allmänt för alla likartade företag" inom den aktuella sektorn,

- till angivna kollektivavtal lagt dem som slutits av de arbetsmarknadsorganisationer som är mest representativa på hela det nationella området,

- infört en definition av likabehandling av berörda företag.

j) Tillfälligt anställda som utstationeras skall garanteras samma villkor som dem som tillämpas i den mottagande medlemsstaten (artikel 3.9)

Rådet har infört en bestämmelse om att medlemsstaterna får fastställa att tillfälligt anställda som utstationeras skall ges samma villkor som dem som tillämpas på tillfälligt anställda i den mottagande medlemsstaten.

k) Samarbete i fråga om information (artikel 4)

Rådet har valt mer allmänt hållna formuleringar i fråga om

- behöriga instanser när det gäller direktivets genomförande,

- syftet med samarbetet mellan offentliga förvaltningar,

- syftet med den information som medlemsstaterna skall tillhandahålla.

Rådet har föreskrivit ett särskilt samarbete mellan kommissionen och de behöriga offentliga förvaltningarna om tillämpningen av arbets- och anställningsvillkor

- i andra frågor än de som anges i direktivet, om bstämmelserna rör allmän ordning,

- som har sin grund i kollektivavtal eller skiljedomar inom andra sektorer än byggsektorn.

Med tanke på den omfattande informationen har rådet inte behållit kravet på att den behöriga myndigheten skall offentliggöra den, men det enades om att information om arbets- och anställningsvillkor skall vara allmänt tillgänglig.

l) Rättslig behörighet (artikel 6)

Rådet har infört en artikel som ger domstolarna i den mottagande medlemsstaten rättslig behörighet.

m) Genomförande (artikel 7)

Rådet har skjutit upp det föreslagna datumet för genomförande från två till tre år efter det att direktivet har antagits.

För övrigt har rådet lagt till den sedvanliga bestämmelsen om att när en medlemsstat antar de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv skall de innehålla en hänvisning till detsamma.

2.2 Europaparlamentets ändringsförslag

a) Ändringsförslag som kommissionen godkänt

Bland de ändringsförslag som kommissionen har godkänt har rådet helt eller delvis eller med redaktionella ändringar behållit ändringsförslagen 2, 4, 6, 7, 8, 12, 24, 30, 31, 32 (andra delen) och 33.

Det har inte behållit ändringsförslagen 3, 10 (första delen), 16, 17, 18 (andra delen) och 20.

b) Ändringsförslag som kommissionen inte godkänt

När det gäller de ändringsförslag som kommissionen inte godkänt, har rådet inte heller behållt ändringsförslagen 1, 5, 9, 10 (andra delen), 11, 15, 18 (första delen), 19, 21, 22, 23, 26, 27, 28 och 29.

Rådet har emellertid behållit ändringsförslag 14, i samband med artikel 3.4 och med redaktionella ändringar, liksom ändringsförslag 25 (första delen).