Yttrande över kommissionens skrivelser till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén:

- en politik för Europeiska unionens konkurrenskraft, och - handlingsprogram och tidsplan för genomförande av åtgärdsförslagen i skrivelsen "En politik för Europeiska unionens konkurrenskraft"

(96/C 39/01)

Kommissionen beslöt den 11 november 1994 att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 198 i Romfördraget i fråga om följande dokument: "En politik för Europeiska unionens konkurrenskraft".

Rådet beslöt den 20 september 1995 att begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande över följande dokument, enligt artikel 130 i Romfördraget: "Åtgärdsprogram och tidsplan för genomförandet av åtgärderna i meddelandet om en politik för den europeiska industrins konkurrensförmåga".

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som uppdrogs att bereda ärendet, antog sitt yttrande den 7 november 1995. Föredragande var Jens Peter Petersen.

Vid sin 330:e plenarsession den 22-23 november 1995 (sammanträdet den 22 november 1995) antog kommittén enhälligt följande yttrande.

SAMMANFATTNING

1. Inledning (sid 4)

Kommittén stöder kommissionens industripolitiska koncept: att verka för en politik som upprättar mer ändamålsenliga och tillförlitliga ramvillkor, som åstadkommer optimal resurstilldelning via marknadskrafterna, som påskyndar den strukturella anpassningsprocessen och som stärker de europeiska företagens konkurrenskraft. Staten ikläder sig rollen som katalysator och nytänkande banbrytare och skall förväntas förse företagen både med klara och beräkneliga yttre ramvillkor och med perspektiv för verksamheten. Huvudansvaret för den industriella konkurrensförmågan ligger ändå hos företagen själva (jfr punkt 1.1.3). ESK:s inställning är att artikel 130 i Romfördraget utgör en sammanhängande rättslig grund för en "horisontell" politik syftande till industriell konkurrenskraft på gemenskapsnivå (jfr punkt 1.2.5).

2. Det europeiska näringslivets konkurrenskraft (sid 6)

De makroekonomiska variabler som kommissionen lagt till grund för sin empiriska analys visar att de europeiska företagen har en klart mindre gynnsam position än huvudkonkurrentländerna i världsekonomins arbetsfördelning. Kommittén beklagar att kommissionen i sina industripolitiska scenarion inte ägnar tidsfaktorn - de förkortade produktionscyklerna - tillräcklig uppmärksamhet (jfr punkterna 2.1.3-7).

Kommissionen har med rätta understrukit att makroekonomiska undersökningsresultat inte säger något om de grundläggande elementen i konkurrensförmågan: den mikroekonomiska dimensionen, företagarandan, arbetskraftens höga kvalitet eller individuella ansträngningar (jfr punkt 2.2.1).

Således har ESK stött den strategiska inriktningen i vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning", där man betecknar ett teknikintensivt, högproduktivt och lönsamt näringsliv som den ekonomiska ryggraden i en europeisk modell för samhällsekonomisk utveckling (jfr punkterna 2.1.1-2).

3. Tyngdpunkterna i gemenskapens näringspolitiska åtgärder (sid 8)

I sitt yttrande utgår kommittén främst ifrån kommissionens näringspolitiska åtgärdsprogram från mars 1995. Enligt ESK:s uppfattning sönderfaller åtgärdsprioriteringarna i alltför många detaljinsatser och rycks ut ur sina normala politiska sammanhang. Samtidigt är det otydligt hur rollfördelningen mellan företagen och staten, och mellan gemenskapen och dess medlemsstater, kommer att te sig och fungera i framtiden. Det återstår också problem med överensstämmelsen mellan målsättnings- och åtgärdskatalogerna om man jämför det näringspolitiska meddelandet med åtgärdsprogrammet (dok. KOM(95) 87 slutlig) (jfr punkterna 3.1.1-2).

De åtgärder som kommissionen prioriterar i sitt åtgärdsprogram (för de närmaste två åren?) stöds även av ESK: utveckling av den inre marknaden, större hänsyn till näringslivets behov inom forskningspolitiken, skapande av ett informationssamhälle och främjande av industriellt samarbete. Det är överraskande att andra, inte mindre viktiga, prioriteringar antingen bara nämns i marginalen eller försummas totalt (jfr punkt 3.2.1).

För att realisera sitt näringspolitiska åtgärdsprogram har kommissionen lagt fram ett program med målsättningar och programåtgärder och ett utkast till tidsplan - enligt kommissionens meddelande från september 1994. Detta präglas av fyra huvudlinjer som präglar den framtida kursen och samtidigt motsvarar den tekniska utvecklingens krav:

- att främja immateriella investeringar,

- att utveckla det industriella samarbetet,

- att garantera konkurrens på lika villkor,

- att modernisera den offentliga sektorns roll.

Främjande av immateriella investeringar (sid 11)

ESK beklagar att det inte går att urskilja någon övergripande tanke med de föreslagna, enskilda stegen på utbildningsområdet. Det är först när man lyckas samordna utbildningssystemet med arbetslivssystemet bättre än i det förflutna som det går att reducera spänningar och ogynnsamma utvecklingstendenser på arbetsmarknaden. Det är nödvändigt att lägga större vikt vid fortbildning (jfr punkt 3.3.3.1).

Kommittén beklagar att kommissionen uttryckligen stöder en modernisering av arbetsorganisationsformerna samtidigt som den inte föreslår några konkreta åtgärder i den riktningen (jfr punkt 3.3.3.4).

Kommissionens strävan att stimulera utveckling av miljövänlig teknik förtjänar också att stödjas och ges snabbast möjliga spridning genom att lämpliga ramar dras upp (jfr punkt 3.3.3.6).

Utveckling av industriellt samarbete (sid 13)

Kommissionen hävdar med rätta att det inte är Europeiska unionens ansvar att vidta åtgärder för det industriella samarbetet. Detta är i första hand en angelägenhet för företag och företagare. Ändå är det kommissionens sak att främja det industriella samarbetet, bl a genom att inrätta samtalsrundor för industrin, som man redan har gjort med Japan och de baltiska staterna och inom vissa industrigrenar. ESK beklagar att kommissionen inte uttalar sig om sammansättningen av dessa samtalsrundor (jfr punkt 3.3.4.1).

ESK delar förbehållslöst kommissionens uppfattning att företagen inom Europeiska unionen fortfarande inte har några lämpliga rättsliga instrument för organisation och samarbete över gränserna. Det är hög tid att ställa alleuropeiska juridiska former till företagens förfogande, vilket framför allt gäller det "europeiska aktiebolaget" (jfr punkt 3.3.4.2).

Kommittén stöder de uppräknade initiativen i riktning mot ett tätare samarbete med Centraleuropas associerade stater och före detta Sovjetunionens självständiga republiker (jfr punkt 3.3.4.5).

Garantier för konkurrens på jämställda villkor (sid 14)

Det finns anledning att ställa sig bakom kommissionens strävan mot multilaterala konkurrensregler och effektiva kontrollmekanismer för att genomföra en mer långtgående öppning av utlandsmarknader. ESK vill ändå konstatera att det för närvarande är orealistiskt med exempelvis konkurrensregler med obligatorisk förlikning. Kommissionens första steg borde vara att förbättra samarbetet mellan de befintliga konkurrensmyndigheterna hos sina handelspartners, framför allt för att uppnå en harmonisering av förvaltningspraxis (jfr punkt 3.3.5.3).

Beträffande den inre marknaden beklagar kommittén att kommissionen bara går in på stödåtgärderna i meddelandets konkurrenspolitiska avsnitt. På detta sätt uppmärksammar man inte konkurrenspolitikens roll som grundpelare för den europeiska näringslivspolitiken. Enligt ESK:s uppfattning har konkurrenspolitiken inte hållit jämna steg med företagssektorns öppning mot världsmarknaderna. Handläggningen av konkurrensärenden - förutom fusionskontrollen - härstammar från 60-talets början och dimensionerades för sex medlemsstater (jfr punkterna 3.3.5.6, 3.3.5.9 och 3.3.5.11).

ESK välkomnar entydigt kommissionens besked om att dess politik beträffande kontroll av de enskilda staternas stödformer skall granskas. Kommissionens senaste rapport om olika stödformer bekräftar kommitténs farhågor om att de relativa skillnaderna snarast har förstorats till nackdel för de medlemsländer som försöker komma ifatt (Grekland, Irland, Portugal, Spanien). Kommissionen måste angripa och utvärdera fall av snedvriden konkurrens som beror på medlemsländernas statliga stödåtgärder (förslaget om ett offentligt register) (jfr punkterna 3.3.5.12-14).

Modernisering av det offentligas roll (sid 16)

Kommittén välkomnar visserligen kommissionens initiativ att när det gäller regler och agerande omdefiniera statens uppgifter. Där ingår också att målmedvetet vidareutveckla de instrument staten använder för att påverka på olika sätt. Men den som söker efter konkreta förslag från kommissionen i det industripolitiska handlingsprogrammet blir besviken. Samtidigt beklagar kommittén att kommissionen i sitt handlingsprogram bara sporadiskt går in på de yttre ramarna för näringslivet. Kommittén har vid upprepade tillfällen i tillämpliga yttranden betonat vilken betydelse stabila och förutsebara makroekonomiska villkor har för att stärka industrins konkurrenskraft (jfr punkterna 3.3.6.1-2).

Utgångspunkter för gemensamt statligt handlande finns i stöd till samhälleligt viktiga tillväxtområden, som kommissionen nämner inom ramen för sina strategiska mål. Enligt kommitténs uppfattning förfogar gemenskapen och medlemsstaterna på dessa tillväxtområden över betydande möjligheter att påverka. Det gäller särskilt hela infrastrukturområdet (t ex trafik, energi, miljö). Kommittén anser att statliga organ målmedvetet måste tillvarata sin uppgift att påverka för att frigöra impulser till förnyelse genom att skapa rätt villkor. Dit hör också att jämna vägen för privata initiativ, där det är möjligt och kan motiveras (jfr punkt 3.3.6.5).

Att fortsätta avregleringsprocessen är för kommissionen en integrerad beståndsdel av handlingsprogrammet. Enligt ESK:s uppfattning innebär alltför många komplicerade föreskrifter - med för svag förankring vid ekonomiska kriterier - alltid en risk att marknadens självreglerande krafter försvagas. Framför allt för de små och medelstora företagen hotas den nödvändiga flexibiliteten. Samtidigt betonade kommittén att den nödvändiga flexibiliteten hos företagen inte fick äventyra arbetstagarnas sociala skyddsnivå. Med hänvisning till rapporten "Förenkling av lagar och föreskrifter" från en fristående sakkunniggrupp stöder ESK förslaget att varje ny lagstiftningsåtgärd måste relateras till väntade positiva och negativa effekter på sysselsättning och konkurrenskraft och på kostnader och nyskapande verksamhet (jfr punkterna 3.3.6.6-8).

Med hjälp av de strukturpolitiska finansinstrumenten vill kommissionen stödja och påskynda den industriella förändringen. Därvid handlar det främst om underlättande åtgärder inom de nya programmen för gemenskapsinitiativ, om partnerskap mellan storföretag och små och medelstora företag liksom om att skapa nätverk och koncentrationer. Kommittén har förståelse för dessa planer, men ber kommissionen betänka att t ex partnerskap, dvs ett strukturerat samarbete mellan företag, uteslutande är de deltagande företagens eget ansvar. Varje försök till statligt inflytande utöver en ren katalysatorfunktion vore förfelat. Det offentliga bör verka för att de olika partierna, de näringspolitiska aktörerna, samlas kring en dialog (jfr punkt 3.3.6.9).

Enligt ESK bör man inte överanstränga EU:s strukturfonder ytterligare genom att hela tiden utvidga måldefinitionen. Kommissionen bör därför kontinuerligt och snabbt utvärdera katalogen över stödberättigade åtgärder och göra en striktare tyngdpunktsmarkering. Dessutom anser ESK att de enskilda fonderna bör samordnas bättre än tidigare (jfr punkt 3.3.6.10).

Tidsplanen för åtgärdsprogrammet (sid 18)

Kommittén beklagar att kommissionens tidsplan för de många initiativen är ofullständig. Det som saknas i samband med viktiga aktioner för att stärka näringslivets konkurrenskraft är en bild av de steg som skall vidtas, med anslutande tidsramar. ESK hoppas att de återstående luckorna kan täckas i den rapport om uppföljningen av de näringspolitiska åtgärderna som rådet begärt för år 1996 (jfr punkt 3.3.7.1).

4. Samordning av näringslivspolitiska insatser (sid 19)

Kommittén delar kommissionens farhågor om att det bara blir fler och fler offentliga beslutscentra som påverkar aktiviteten i näringslivet och utövar sitt ansvar utan helhetsöverblick och samordning. ESK erinrar kommissionen om att Romfördragets artikel 130.2 uttryckligen föreskriver att medlemsstaterna - via kommissionen - skall konsultera varandra och vid behov samordna sina (industripolitiska) åtgärder (jfr punkt 4.1).

Ur ESK:s synvinkel har kommissionens samordningsansvar två tyngdpunkter: För det ena handlar det om samordning av de enskilda staternas industripolitik och dess harmonisering med industripolitiska initiativ på gemenskapsnivå. För det andra krävs längre driven samordning mellan kommissionens olika organ i fråga om det stora antalet industripolitiska åtgärder.

Den inbördes samordningen av medlemsstaternas industripolitik och harmoniseringen med motsvarande aktiviteter på gemenskapsnivå är vansklig, anser kommittén. Därför bör rådet anta kommissionens förslag till beslut om genomförande av gemenskapens åtgärdsprogram för det europeiska näringslivets konkurrenskraft. Kommissionen bör snarast låta omsätta de prioriterade åtgärderna i medlemsländerna (jfr punkt 4.2).

Det är ESK:s uppfattning att samhällsdialogen i sig utgör ett viktigt element i det europeiska näringslivets konkurrenskraft. Kommittén stöder visserligen den fortlöpande dialogen mellan offentliga nivåer och de olika grupperna, men man är ändå bekymrad över det stora antalet rådgivande kommittér och deras dynamiska tillväxttakt. ESK framhåller betydelsen av att man följer väl överblickbara kriterier vid sammansättningen av dessa kommittéer och i ökad utsträckning låter urvalet styras av för uppgiften relevant sakkunskap; dit hör också att t ex arbetsgivar- och arbetstagargrupper blir representerade i lämplig utsträckning. Dessutom bör kommissionen offentliggöra resultaten av överläggningarna och ansvara för den uppföljning som krävs (jfr punkterna 4.3-4).

1. Inledning

1.1. För en modern och dynamisk industripolitik

1.1.1. "Om det finns ett område där gemenskapen är i behov av förstärkning och fördjupning, är det industripolitiken" (). Kommissionen har vägletts av en övertygelse om att man utan vidare skulle kunna stimulera och påskynda Europas politiska process genom en politik för industriell utveckling, men alla framstötar genom decennierna har inte mött någon respons att tala om. Spännvidden i industripolitiskt synsätt mellan EG:s medlemsländer omöjliggjorde redan inledningsvis en industripolitik på gemenskapsnivå. Vissa medlemsstater satsade hårdare på interventioner och uppehållande subventioner på den inhemska marknaden och skyddsmurar mot omvärlden. Andra litade mer på marknaden och konkurrensen (). Kommissionen försökte gång på gång lösa de grundläggande motsättningarna genom att göra eftergifter i båda riktningarna, men den eftersträvade samsynen uteblev. De fundamentala skillnaderna i medlemsstaternas industri- och handelspolitiska synsätt bestod och överbryggades med stort besvär av Europeiska rådets möten.

1.1.2. De första framstegen mot en industripolitik på gemenskapsnivå noterade kommissionen mot slutet av 1990 med sin skrivelse "Industripolitik under öppna och konkurrensinriktade premisser: Ansatser till ett gemenskapssynsätt" (). Redan titeln på denna skrift signalerade att kommissionen vill satsa hårdare på marknadsekonomiska principer inom den europeiska industripolitiken för att förstärka den industriella basen. Enligt kommissionen är det en "gemenskapsindustri med ny glöd" som efterfrågas. ESK ställde sig oreserverat bakom kommissionens ståndpunkt att debatterna om "gemenskapens industriella strategi" sedan länge hade saknat en fungerande begreppsmässig inramning (). Följaktligen välkomnade man kommissionens åtgärd att utveckla en modell för en modern och dynamisk industripolitik för gemenskapen i dess helhet, en politik som också skulle gå att foga in i ett långsiktigt industriellt och teknologiskt perspektiv.

1.1.3. Essensen är att kommissionen vill verka för en politik som upprättar mer ändamålsenliga och tillförlitliga ramvillkor, som åstadkommer optimal resurstilldelning via marknadskrafterna, som påskyndar den strukturella anpassningsprocessen och som stärker de europeiska företagens konkurrenskraft. Man avstår från de defensiva, protektionistiska och sektorsbegränsade insatser som "tidigare gjorts i alltför stor omfattning" - det kan kommissionen själv intyga. I stället skall industriella problem i allt högre grad lösas genom åtgärder i sidled på regions- eller sektorsnivå. Staten ikläder sig rollen som katalysator och nytänkande banbrytare och skall förväntas förse företagen både med klara och beräkneliga yttre ramvillkor och med perspektiv för verksamheten. Huvudansvaret för den industriella konkurrensförmågan ligger ändå hos företaget självt.

1.1.4. Denna skrivelse har emellertid sedan följts av en rad beslut och bedömningar från rådets sida i industripolitiska frågor. Flera meddelanden och rapporter från kommissionen, liksom vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning", grundlägger och utvecklar verksamheten på EU-nivå. Kommissionen motiverar de många och mångskiftande åtgärderna med att "gemenskapsinsatsen för förbättring av den industriella konkurrenskraften stöder sig generellt på åtgärder inom gemenskapens samtliga politikområden" (). Man ska inte heller glömma kommissionens sektorsanknutna initiativ för förbättring av de ekonomiska villkoren på vissa marknader. Kommissionen nämner i sammanhanget flyg-, bil-, elektronik-, maskin- och textilindustrin samt varvsbranschen.

1.2. Artikel 130 i Romfördraget

1.2.1. För kommittén är det bara följdriktigt att de viktigaste principerna från den marknadsinriktade industripolitik som föreslogs 1990 även förs in i fördraget om Europeiska unionen. Romfördragets artikel 130 ger gemenskapen och dess medlemsstater rätt att skapa förutsättningar för industriell konkurrenskraft inom ramen för ett system med öppna och konkurrensutsatta marknader. Åtgärder som kan leda till att konkurrensen snedvrids är förbjudna. Specifika åtgärder till stöd för industripolitiska initativ i medlemsländerna kan enbart beslutas enhälligt av rådet, med hänsyn till förverkligandet av de uppställda målsättningarna.

1.2.2. Kommissionens skrivelse från 1990 fick också positivt mottagande av de medlemsländer som dittills ställt sig reserverade till gemenskapens alla industripolitiska ambitioner - speciellt av förvaltningstekniska skäl. Man har fortfarande betänkligheter mot att införa avdelning XIII "Industri" i Europafördraget och kritiserar avgränsningen av de industripolitiska ansvarsområdena mellan de enskilda staterna och gemenskapsnivån. Kommissionens konstaterande att "ett förverkligande av den industripolitik som beslutats/måste ske/ i enlighet med subsidiaritetsprincipen" kan kritiseras för att det är så allmänt. Kommittén ställer sig emellertid också bakom kommissionen när den kritiserar medlemsländerna för att ofta framföra synpunkter i rådet som i mindre grad bygger på Romfördragets artikel 3b än på den principiella inställningen till innehållet i ett förslag. Därför anser kommittén att kommissionen bör klargöra än en gång att subsidiaritetsprincipen absolut inte är något redskap för medlemsstaterna att omotiverat försvåra gemenskapspolitiken eller till och med kväva den i dess linda. Detta gäller speciellt i samband med fullbordandet av den inre marknaden.

1.2.3. Eftersom den europeiska industripolitiken är ett så känsligt område bör kommissionen också hänvisa till att det länge funnits ett ömsesidigt beroende mellan staternas och gemenskapens befogenheter inom vissa politiska sektorer och att den gränsdragning som valts också har fungerat. I Romfördragets konkurrensbestämmelser - för att ta ett exempel som har särklassig betydelse för industripolitiken - har subsidiaritetsprincipen förankrats från första början. Fördragets artiklar 85, 86, 92 och 90 är bara tillämpliga när avtal mellan företag, beslut av företagssammanslutningar och samordnat agerande syftar till "att påverka handeln mellan medlemsländerna". Den europeiska fusionskontrollen, som utgår ifrån tröskelvärden för gemenskapens respektive medlemsstatens kontrollansvar, väger in subsidiaritetstanken i tillräcklig grad ().

1.2.4. Kritikerna har också betänkligheter mot uppräkningen av aktionsområden i artikel 130.1 i Romfördraget. En omständlig och ändå obestämd formulering saknar "klart tvingande begränsningar av formerna för statsdirigerad industripolitik" (). Med hänsyn till de politiska riktpunkter som noteras i samma artikel kan kommittén emellertid inte dela detta synsätt, utan beklagar att man inte i tillräcklig grad beaktar kommissionens skrivelse från 1990 som ligger till grund för Romfördragets avdelning XIII "Industri". Om detta dokument i högre grad präglade den industripolitiska diskussionen i medlemsstaterna skulle den bli trovärdigare och säkert kunna övertyga många som är tveksamma med sina starka argument.

1.2.5. När man tänker på de potentiella risker som kritikerna av den europeiska industripolitiken presenterar med utgångspunkt i teoretiska exempel är det knappt förvånansvärt att man på olika håll uppmanar 1996 års regeringskonferens att helt enkelt stryka artikel 130 i fördraget. Kommittén avvisar detta förslag och påminner om att avdelning XIII i Romfördraget fungerar som en central komponent i en sammanhängande rättslig grund för en "horisontell" politik syftande till industriell konkurrenskraft på gemenskapsnivå. Om denna del bortfaller med sina viktiga förvaltningspolitiska principer skulle den europeiska industripolitiken återigen bli sönderplottrad. Det finns anledning att frukta att det randas en ny period av "defensiv, sektorsbunden och protektonistisk" politik på gemenskapsnivå, och det betydligt förr än många kritiker kanske önskar. Oumbärliga anpassningsprocesser fördröjs och försvåras - de binder upp resurser som skulle kunna sättas in i mer produktiva ändamål.

1.3. Industripolitiska principer bekräftas

1.3.1. Genom sitt beslut från november 1994 () att stärka gemenskapsindustrins konkurrenskraft konstaterar rådet med all rätt att de industripolitiska principer som man enats om 1990 hade bevisat sin giltighet. Dessutom hade viktiga målsättningar som formulerats sedan dess uppfyllts (fullbordandet av den inre marknaden/avslutandet av Gatt:s Uruguayrunda). Rådet uppmanade också kommissionen att rapportera om alla åtgärder för tillämpning av de beslut och slutsatser som rådet antagit efter 1990 i europeiska industripolitiska ärenden.

1.3.2. Kommittén välkomnar kommissionens nyligen framlagda rapport () och betraktar den som ett fylligt och lärorikt underlag. En del av åtgärderna låg inom ramen för den horisontella industripolitiken, andra initiativ syftade till att utveckla den ekonomiska miljön på vissa marknader. Styrande ingrepp i näringslivsstrukturen skall undvikas. Det enda konkreta exemplet på användning av artikel 130.3 i Romfördraget är MEDIA-II-programmet (). Hädanefter skall rådet enhälligt - efter förslag av kommissionen - besluta om specifika stimulansåtgärder riktade till europeiska programföretag på film- och TV-området.

Med hänsyn till de åtgärder som kommissionens planerar för den kommande femårsperioden anser kommittén att det är påkallat med ytterligare återkommande rapporter om genomförandet av rådets avgöranden och slutsatser.

2. Det europeiska näringslivets konkurrenskraft

2.1. Det makroekonomiska läget

2.1.1. Konjunkturmässiga och strukturella störningar har de senaste åren bromsat upp den ekonomiska tillväxtdynamiken. I Europeiska unionen har de lett till omfattande sysselsättningsbortfall och en smärtsam ökning av arbetslösheten. Samtidigt har visserligen konjunkturkrafter börjat verka i positiv riktning, men - som kommissionen mycket riktigt konstaterar - betydande risker kvarstår och viktiga ekonomisk-politiska frågar förblir olösta. Det är åtminstone glädjande att insikten börjar sprida sig att ett ekonomiskt uppsving kräver en europeisk industri som är långsiktigt konkurrenskraftig, produktiv och nyskapande. Som kommittén skrivit i ett av sina yttranden över kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" () är dess ställning hotad, och den måste stärkas om inte hela den europeiska ekonomin skall drabbas av att ytterligare arbetstillfällen bortfaller. På längre sikt äventyras också de sociala trygghetssystemen. Om man lyckas stärka företagens konkurrenskraft ökar chanserna att säkra och tillskapa varaktiga arbeten. Alla ansträngningar att förbättra produktivitet och ökad sysselsättning förutsätter ändå en samhällsekonomi som fungerar flexibelt, så att man skall kunna ta vara på de chanser som erbjuds i en teknologisk och samhällelig miljö som förändras snabbt.

2.1.2. Dessutom understryker kommittén rådets uppfattning med avseende på konkurrenskraften som framhävs i dess första rapport (), att konkurrenskraft visserligen innefattar aspekter som produktivitet, effektivitet och avkastning, men inte är något självändamål eller ett mål i sig. Den är snarare ett viktigt verktyg att höja levnadsstandarden och öka samhällets välfärd, det vill säga ett medel att uppnå målen. Därav följer att konkurrenskraft inte kan bedömas lösryckt ur sammanhanget med den ekonomiska utvecklingsmodell som eftersträvas i framtiden. Kommittén stödde den strategiska uppläggningen av vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning", där man beskriver en teknikintensiv, högproduktiv och lönsam industri som den ekonomiska ryggraden i en europeisk ekonomisk utvecklingsmodell.

2.1.3. Kommissionens empiriska analys av den europeiska ekonomins prestationsförmåga ger en splittrad bild. Mellan marknader, branscher, medlemsstater - men även mellan Europeiska unionen och tredje land - visar sig starka och svaga sidor samtidigt som många förändringar sker. Gränserna mellan branscherna förskjuts ständigt, liksom sysselsättningsstrukturen. Kommissionens studie av industri- och tjänstesektorernas situation och perspektiv inom Europeiska unionen belägger tydligt att vissa traditionella industrier och "nationalfavoriter" befinner sig i strukturkris, medan andra näringsgrenar uppvisar positiva utvecklingstendenser (). Bristande balans (som skiftar) och proportionsförskjutningar behöver inte i sig vara något negativt, utan är tecken på samhällsekonomisk utveckling. Dessutom har det upprepade gånger visat sig att industrier som inte ansetts ha någon framtid har lyckats erövra nya expansionsmöjligheter genom att utveckla nya produkter, genom att öka produktiviteten och gå in på nya marknader.

2.1.4. Om tillväxtutrymmet smalnar försvåras den strukturella anpassningen samtidigt som sysselsättningsproblemen ökar och de sociala effekterna av strukturella störningar slår igenom. Därför förordade kommittén i sitt industripolitiska yttrande i november 1991 att man måste skapa utrymme för industripolitiska insatser som främjar nödvändiga anpassningsåtgärder och lindrar sociala effekter av strukturförändringar på (regionala och sektoriella) problemområden. Detta sker parallellt med horisontella åtgärder för att underlätta strukturomvandlingen och öka företagens anpassningsförmåga. Rent konkret kräver man en brett upplagd utjämningspolitik som både väger in tillväxtpolitiska målsättningar och stärker resurser och utvecklingskapacitet i utvecklingsmässigt eftersatta regioner eller områden med ekonomisk-strukturella anpassningsproblem. Vid strukturkriser och rationaliseringsåtgärder som förknippas med betydande bortfall av arbetstillfällen måste man träda in med riktad och tidsbegränsad anpassningshjälp för att lindra social utslagning.

2.1.5. De makroekonomiska variabler som valts belyser att de europeiska företagen har en klart mindre gynnsam position än huvudkonkurrentländerna i samband med världsekonomins arbetsfördelning (). Speciellt kritisk är diskrepansen mellan den ledande ställningen på perifera marknader och en otillräcklig närvaro i de nya industriregionerna, bl a i Stillahavsområdet. Det råder bristande balans mellan de höga marknadsandelarna på stabila eller långsamt växande marknader och den svaga ställningen på de dynamiska marknaderna. Kommissionen anser emellertid att resultaten måste tolkas försiktigt. Den empiriska analysen omfattar bara ett fåtal samhällsekonomiska indikatorer, medan andra undersökningar (World Competitiveness Report) laborerar med en lång rad kvantitativa och kvalitativa jämförelsetal. Dessutom är de valda indikatorerna oftast sammansatta genomsnittsvärden som döljer många aspekter och har stark spridning från medlemsland till medlemsland, från bransch till bransch. Tjänsteproduktionssektorn är otillräckligt statistiskt belagd. Enligt kommissionens uppskattning står den för mer än 60 % av samhällets totala mervärde och sysselsättning. Definition och mätning av teknikintensiv produktion har knappast fått någon tillfredsställande lösning. Ungefär samma sak gäller för mätning av världsekonomins "marknadsandelar", där undersökningar visar att det egentligen handlar om andelar av världshandeln. Slutligen hänvisar kommissionen till de senaste årens svaga samhällsekonomiska aktivitet - ingen vet i vilken mån den har präglat och förvrängt indikatorerna.

2.1.6. De svaga punkter som kommissionen identifierat uppfattar kommittén ändå som viktiga signaler i riktning mot en nödvändig förstärkning av de europeiska företagens konkurrenskraft - både på den inre marknaden och på världsmarknaden. Det som varaktigt har försämrat företagens konkurrenskraft är framför allt höga faktorkostnader (arbetskraft, kapital och energi), otillräckliga forsknings- och utvecklingssatsningar, långsam omsättning av FoU-resultat i marknadsfärdiga produkter, klara brister på infrastruktur-, offentlig service- och utbildningsområdet.

2.1.7. I detta sammanhang beklagar kommittén att kommissionen i sina industripolitiska scenarion inte ägnar tidsfaktorn tillräcklig uppmärksamhet, trots att den vid sidan av kostnader, kvalitet och rörlighet världen över har blivit ett strategiskt kriterium för företagen. Produktcyklerna förkortas, kostnaderna för utveckling och införande av nya produkter (inklusive de därmed sammanhängande investeringarna i tillverkningen) stiger ständigt. Dessa kostnader måste tjänas in på marknaderna under allt kortare tidsperioder för att möta den accelererande kapplöpningen. Utnyttjandet av skaleffekter genom stora volymer blir en avgörande faktor för framgång. Redan en försening på ett par månader med en marknadsintroduktion kan i många fall kännbart inskränka ett företags tillväxt- och vinstpotential. Särskilt inom mikroelektroniken, som påverkar konkurrenskraften hos företag i stora och viktiga branscher, syns tydligt den enorma förnyelsetakten och de oerhörda kapacitetshöjningarna. För företag inom detta område blir tidsfaktorn högprioriterad, blir konkurrensen en konkurrens om tid.

2.2. Den mikroenonomiska ansatsen

2.2.1. Noga räknat kan man med hjälp av makromått bara föra en lägesdebatt, som samtidigt måste ställa och besvara frågan om orsakerna till svaga punkter. Om företagens konkurrenskraft kan dessa indikatorer, som alltid hänvisar till andra aspekter, bara ge begränsade utsagor. Kommissionen har med rätta understrukit att makroekonomiska undersökningsresultat inte säger något om de grundläggande elementen i konkurrensen: den mikroekonomiska dimensionen, t ex företagarandan, arbetskraftens höga kvalitet, individuella ansträngningar, företagens affärsmässiga organisation och dynamiken hos aktörernas företagskedjor och huvudinriktning.

2.2.2. Redan i sitt industripolitiska yttrande från 1991 hade kommittén påpekat att föreställningen om en global konkurrenskraft, ofta omnämnd som mål för gemenskapens industripolitik, är vag och flertydig. Det är självklart att de europeiska företagens rambetingelser har betydelse för deras konkurrensförmåga på världsmarknaden. Det finns emellertid ingen generell konkurrenskraft hos Europeiska unionen, medlemsstaterna eller enskilda branscher. För att bedöma ett enskilt företags konkurrenskraft behövs det därför andra (makroekonomiska) ansatser. En allt större roll i företagen spelar "benchmarking", definierad som en process som hela tiden jämför det egna företaget med andra företag som opererar på världsmarknaden. "Benchmarking" tjänar till "att inrätta blicken utåt som en permanent (läro)process i företaget och på så sätt skydda det mot felbedömningar av den egna konkurrenskraften" (). Om en "konkurrensinriktad benchmarking" kan bidra till att vinna nya insikter, utveckla lämpliga strategier för att förbättra de makroekonomiska villkoren i medlemsstaterna, vilket European Round Table of Industrialists nyligen föreslog (), det kräver ett ingående studium. Ur dagens perspektiv är kommittén snarast skeptisk till förslaget; för ännu kvarstår de grundläggande invändningarna mot att använda makrodata för att bedöma företagens konkurrenskraft.

3. Gemenskapens prioriterade industripolitiska områden

3.1. En politik för näringslivets konkurrenskraft

3.1.1. I detta avsnitt stöder sig kommittén huvudsakligen på kommissionens industripolitiska rapport i anslutning till dess förslag till rådets beslut om genomförande av gemenskapens åtgärdsprogram för det europeiska näringslivets konkurrenskraft (i fortsättningen kallat "åtgärdsprogrammet"), från mars 1995 (). Men kommissionens redogörelser är tätt förknippade med de industripolitiska konstaterandena i rapporten från september 1994 (), som i fortsättningen kallas "det industripolitiska meddelandet". Kommittén ansåg därför att det var lämpligt att i den processpolitiska delen av yttrandet också beröra den dåvarande rapporten och - i den mån det behövdes - påpeka skiljaktiga utsagor (som alltså behöver förklaras) i de bägge industripolitiska rapporterna.

3.1.2. Kommissionen fastslår i sin näringslivspolitiska rapport områden "där en förstärkning av gemenskapens åtgärder är önskvärda". I första hand vill kommissionen se en bättre närvaro för den europeiska industrin på framtidsmarknader som skapar arbetstillfällen. Enligt kommissionen skall dess politik för industrins konkurrenskraft genomföras effektivt genom att ett "begränsat antal mål och åtgärder" fastställs. Trots kommissionens avsikt sönderfaller de prioriterade aktiviteterna i många enskilda åtgärder. Traditionella politiska områden (t ex forsknings- och utvecklingspolitik) rivs isär och fördelas på flera områden. Det går knappast att överblicka om enskilda politiska områden bildar ett slutet och sammanhållet helt. Vissa formuleringar är beklagliga, delvis för vaga, delvis lätta att missförstå. Det förblir oklart hur den framtida rollfördelningen skall se ut och fungera mellan de ekonomiska aktörerna, mellan företagen och staten, mellan gemenskapen och medlemsstaterna.

3.1.3. Rådet välkomnade kommissionens rapport i sitt beslut av 21 november 1994 () och noterade de slutsatser kommissionen drog ur sina analyser. Samtidigt erinrar rådet kommissionen om dess målsättningar och industripolitiska initiativ för andra halvan av 90-talet. Rådet saknar framförallt en konkretisering av programmet och en tidsplan för de aviserade initiativen. Ur rådets synvinkel är det "särskilt viktigt" att gemenskapen och medlemsstaterna aktiverar sig - med hänsyn tagen till sina respektive ansvarsområden - på fem prioriterade områden, vart och ett med sina detaljerade underavdelningar: Att skapa stabila villkor för den totala ekonomin, att undanröja onödiga byråkratiska belastningar på företagen, att säkerställa en äkta intern och extern konkurrens, att förstärka det industriella samarbetet med mest berörda tredje land och att främja de immateriella konkurrensfaktorerna.

3.1.4. Åtgärdsprogrammet innehåller numera den av rådet begärda konkretiseringen. Det framläggs ett handlingsprogram med mål och programåtgärder och en "antydd" tidsplan för genomförande av politiken för den industriella konkurrenskraften. Kommissionen vill främst befatta sig med aktioner som ligger i linje med aktualisering av befintlig gemenskapspolitik eller igångsättande av initiativ som inte kräver något formellt beslut. Hit räknas de flesta följdinsatser som kommissionen förtecknat i sin rapport om genomförandet av rådets avgöranden och slutsatser i samband med industripolitiken (). Man förespråkar en lång rad mål och åtgärder och understryker än en gång hur brett upplagd Europeiska unionens industripolitiska modell är. Det uppstår givetvis tolkningssvårigheter när samordningskriterierna skall ändras inom loppet av några få månader. Så sent som i det industripolitiska meddelandet finns en åtgärdskatalog som ett halvår senare avancerar till målsättningskatalog, samtidigt som det praktiskt taget inte talas om den ursprungliga målsättningskatalogen.

3.1.5. I inledningen till åtgärdsprogrammet () betonar kommissionen än en gång att det är företagens sak att åstadkomma den egna konkurrenskraften. Det offentliga har till uppgift att skapa förutsättningarna för industrins konkurrensförmåga. Dessutom måste industrins konkurrenskraft och den ekonomiska och sociala sammanhållningen förstärka varandra. Detta konstaterande ställer sig kommittén helt och hållet bakom, men det fortsatta resonemanget om den ekonomiska och sociala sammanhållningen motsvarar knappast de förväntningar som kommittén hyst på detta politiska område. ESK har gång på gång hänvisat kommissionen till artikel 130a i Romfördraget, där det klart och tydligt står att gemenskapen skall utveckla och driva en politik som stärker dess ekonomiska och sociala sammanhållning, för att "främja en harmonisk utveckling av gemenskapen i dess helhet". Denna strävan kan knappast spåras i kommissionens dokument. Vilket konkret budskap överbringar exempelvis meningen: "Genom förbättring av infrastrukturen och optimering av den allmänna investeringsnivån kan en ökad ekonomisk och social sammanhållning ge externa effekter som är gynnsamma för den privata sektorns produktion?" Ur kommitténs synvinkel är det nödvändigt att man utvecklar klara industripolitiska strategier och ger dem motsvarande klara formuleringar.

3.2. Kommentarer till de industripolitiska prioriteringarna

3.2.1. Europeiska kommissionen nämner i sitt åtgärdsprogram fyra mål (prioriterade åtgärder) som är av "särskilt stor betydelse" för politiken för industrins konkurrenskraft:

- att utveckla den inre marknaden,

- att ta mer hänsyn till industrins behov när det gäller forskningspolitiken,

- att skapa ett informationssamhälle,

- att främja det industriella samarbetet ().

Kommittén håller med kommissionen om att dessa mål är viktiga för industrins konkurrenskraft. Däremot är det överraskande att andra, lika viktiga industripolitiska mål antingen bara nämns i förbigåeende och i allmänna ordalag eller inte nämns alls. Så sent som i sitt industripolitiska meddelande () gav kommissionen högsta prioritet åt immateriella investeringar (enligt kommittén inbegriper detta investeringar för humanisering av arbetet) inom ramen för investeringspolitiken och satte yrkesutbildning och främjande av mänskliga resurser främst bland sina mål. Dessutom menade kommissionen att det var "särskilt viktigt" för industrins konkurrenskraft att världshandeln öppnades och konkurrensen på den inre marknaden underlättades. De sistnämnda målen skulle också kunna stödja varandra. Och när det gäller den offentliga sektorns roll ansåg kommissionen att den var en "oundgänglig förutsättning" för att industrins konkurrenskraft skulle kunna förbättras. På detta område föreslog kommisssionen alla inblandade parter ett gemensamt förfarande, så att de nödvändiga initiativen snabbt skulle kunna ge resultat. Kommittén har svårt att förstå varför kommissionen på några få månader på ett så genomgripande sätt ändrade de åtgärder man hade offentliggjort i september 1994 och dessutom betraktat som angelägna.

3.2.2.

Utveckling av den inre marknaden

3.2.2.1. Ur kommissionens synvinkel är Europeiska unionens viktigaste bidrag till att förstärka industrins konkurrenskraft den fortsatta utvecklingen av den inre marknaden, för att garantera att den fungerar i praktiken. Ur ett totalekonomiskt perspektiv delar ESK denna uppfattning. Kommittén ser positivt på att den rådgivande gruppen för konkurrenskraft har tagit upp detta ämne och utan förbehåll instämmer i att den inre marknaden bör påskyndas. Det gäller både själva genomförandet och, i fråga om en mer långtgående marknadsintegration, färre men bättre unionsföreskrifter. Om man kunde komma till rätta med existerande handelshinder, skulle detta enligt den rådgivande gruppen för konkurrenskraft inverka positivt på arbetstillfällen och på kvaliteten på erbjudna tjänster.

3.2.2.2. Tyvärr är kommissionens synpunkter på den inre marknaden mycket allmänt hållna. Enligt ESK:s mening hade det varit bättre om kommissionen hade lagt fram ett detaljerat åtgärdspaket för att skynda på integrationsprocessen inom gemenskapen. Kommittén har under det senaste året börjat med en regelbunden granskning av hur de föreskrifter genomförs som bildar den rättsliga ramen för den inre marknaden. I detta syfte skapades ett speciellt arbetsinstrument - ett "observatorium". I sitt första yttrande () i ämnet har ESK lagt fram en rad rekommendationer som bidrar till att konsolidera den inre marknaden ytterligare. Kommittén föreslår att kommissionen tar till sig dessa rekommendationer och använder sig av dem.

3.2.2.3. När det gäller den fria rörligheten för varor, borde kommissionen framför allt se till att artikel 115 i Romfördraget äntligen stryks. Nationella skyddsåtgärder är enligt ESK:s industripolitiska yttrande från 1991 inte förenliga med en öppen, konkurrensinriktad industripolitik. Kommittén stödde därmed eftertryckligt kommissionens uppfattning att avskaffandet av nationskvoter för tredje land och liknande åtgärder är en viktig aspekt på industripolitiken. De nationella marknaderna utsätts i så fall för starkare internationell konkurrens, något som skulle göra dem "bättre rustade för de ... globala utmaningarna". Om artikel 115 i Romfördraget stryks, håller ESK det ändå för nödvändigt att ta till närliggande strukturpolitiska åtgärder för att klara av strukturella anpassningar så friktionsfritt som möjligt.

3.2.2.4. Det återstår problem med bristande överskådlighet och enhetlighet i standardiseringsföreskrifterna och deras tillämpning, i bestämmelserna om produktsäkerhet och produktansvar, men också i miljöreglerna och varumärkesreglerna. Man får heller inte glömma bort liberaliseringen av det offentliga anbudsförfarandet, som har stor industripolitisk betydelse i alla branscher. Kommittén har upprepade gånger till sin besvikelse noterat att de små och medelstora företagen ännu inte har fått tillräcklig tillgång till offentliga order. Framför allt på entreprenadområdet är det nödvändigt med ytterligare förbättringar. I det avseendet borde man undantagsvis fastställa övre gränser. Därutöver finns det hinder när det gäller fri rörlighet för tjänster, personer och kapital. Att så fort som möjligt riva dessa hinder med hjälp av lämpliga åtgärder måste bli en viktig angelägenhet för kommissionen. Samtidigt hoppas ESK att den rådgivande gruppen för konkurrenskraft kommer med precicerade förslag om utvalda delar av den inre marknaden i kommande rapporter.

3.2.3.

Mer hänsyn till industrins behov i forskningspolitiken

3.2.3.1. Som motivering för sitt andra prioriterade mål skriver kommissionen att innovationerna spelar en avgörande roll för att förbättra industrins konkurrenskraft. ESK delar helt och hållet denna insikt. Produktinnovationer, processinnovationer och marknadsföringsinnovationer, kompletterade med ett nytt sätt att tänka i nätverk, är centrala byggstenar i lösningen av tillväxt- och sysselsättningsproblemen. Det råder knappast något tvivel om att företag som satsar mycket på forskning och nyskapande har bättre chanser på marknaden och erbjuder goda sysselsättningsmöjligheter. Hur som helst måste överföring och tillämpning av forskningsresultat inom industrin förbättras avsevärt. Det anser också kommissionen.

3.2.3.2. Kostnaderna för forskning och innovationer ökar ständigt. Speciellt för små och medelstora företag innebär detta en avsevärd belastning, som ofta medför att de tvingas minska sin satsning på forskning och utveckling. För att ändå inte behöva avstå från nya tekniska landvinningar måste dessa företag - helt i linje med kommissionens tankegångar - få tillgång till tekniskt kunnande via teknisk rådgivning och överföring av nya rön. På det viset kan teknisk kunskap betydligt snabbare omsättas i produkter och förfaranden som är gångbara på marknaden.

3.2.3.3. ESK välkomnar att kommissionen vill utarbeta ett flertal projekt av industriellt intresse, för att binda samman forskningsinsatser och teknologiska insatser genom ett närmare samarbete (också över gränserna) och för att skapa samordningsvinster med hjälp av den inre marknaden. Dessutom stöder kommittén planerna på att utarbeta en rapport om sambandet mellan forskningen och industrin samt en grönbok för främjandet av innovationspolitiken inom Europeiska unionen. Den årliga rapport om genomförande och spridning av gemenskapsåtgärder för forskning och utveckling som föreskrivs i artikel 130p i Romfördraget är för ESK ett viktigt instrument för att öka insynen i forskningspolitiken. Kommittén hoppas att kommissionmen hinner lägga fram sin första rapport redan i år.

3.2.4.

Skapande av informationssamhället

3.2.4.1. Det tredje viktiga steget är för kommissionen åtgärder som banar väg för informationssamhället. Den nya tekniska revolutionen kommer att märkbart påverka all industriell verksamhet, inte bara inom Europeiska unionen. Den säkrar och stärker företagens innovationsförmåga och präglar på ett avgörande sätt den framtida produktionen och sysselsättningen. Dessutom inverkar den på många vis på utvecklingen av livs- och arbetsvillkor i allmänhet. ESK har ända från början stött kommissionens initiativ på informationssamhällets område och dessutom förordat den handlingsplan som skall förbereda Europa för informationssamhället. Däremot beklagar kommittén i sitt yttrande () i ämnet att handlingsplanen inte innehåller lika precisa åtgärder för alla områden. Man tar inte heller tillräcklig hänsyn till sociala och kulturella aspekter och andra samhällsaspekter. Dessa aspekter spelar visserligen en viss roll i de åtgärder som diskuteras, men i de åtgärder som redan är på gång beaktas de inte. Det gäller särskilt för forskning, uppfostran, miljö, yrkesutbildning, handikapp och filmindustrin.

3.2.4.2. För närvarande ser kommissionen en prioriterad uppgift i att skynda på liberaliseringen inom telekommunikationssektorn, så att de infrastrukturer (kabelnät, radionät och satelliter) där det ännu finns monopol öppnas för konkurrens. Därför blir det främsta målet - enligt kommissionens arbetsprogram 1995 - att skapa konkurrensbestämmelser för telekommunikationer.

3.2.4.3. ESK håller med kommissionen om att villkoren för tillgång till information, till de nät där informationen finns och till de tjänster som underlättar användningen av informationen spelar en allt större roll för den internationella konkurrenskraften. Kommittén ser därför positivt på planerna på att skapa en tydlig och pålitlig rättslig ram, men anser det samtidigt nödvändigt att komplettera övergången till informationssamhället med andra åtgärder, särskilt på de områden som gränsar till teknologi-, arbetsmarknads- och socialpolitik.

3.2.4.4. Med tanke på de många utmaningar som vägen mot informationssamhället innebär, stöder kommissionen också planerna på att inrätta två oberoende rådgivande organ, som skall se till att upprätthålla en nära kontakt med alla berörda parter. Det är säkert ett riktigt steg, om "informationssamhället ...skall kunna tillgodose alla medborgares och företags behov på ett rättvist sätt" (). I "Forum för informationssamhället" sitter företrädare för olika grupper i samhället (bl a parlamentsledamöter, arbetsmarknadens parter, användargrupper och företag som tillhandahåller informationsnät), för att diskutera olika aspekter på informationssamhället. Det är meningen att en årlig rapport skall informera om forumets arbete och om de samlade framsteg som gjorts i riktning mot målet. Det andra organet, en grupp med framstående samhällsexperter, kommer att belysa de sociala och samhälleliga aspekterna på informationssamhället. I sitt arbete skall denna grupp beakta de sex huvudteman som presenteras i kommissionens rapport inför Europeiska rådet i Essen, "Informationssamhället i Europa, en första utvärdering efter Korfu" (). De 14 experterna har även fått i uppdrag att utarbeta en delrapport (också om sysselsättningspotentialen) till november 1995.

3.2.4.5. Slutligen välkomnas kommissionens avsikt att bedriva pilotprojekt för att introducera informationssamhället och samla ytterligare erfarenheter av hanteringen av modern informations- och kommunikationsteknik. En byrå för informationssamhället (BIG) bör fungera som centralpunkt i EU för sådana pilotprojekt och svara för erfarenhetsutbytet.

3.2.5.

Främjande av det industriella samarbetet

3.2.5.1. Nu återstår bara den fjärde pelaren bland de prioriterade åtgärderna. Den intar också en särskild plats i kommissionens (fleråriga) åtgärdsprogram - punkt 3.3.5. För att så långt som möjligt undvika överlappningar, nöjer sig ESK i detta avseende med ett fåtal påpekanden. Kommissionen hänvisar konkret till programmet LEONARDO, som främjar samarbetet mellan företagen och andra aktörer inom yrkesutbildningen. Därutöver nämner man det "integrerade programmet för små och medelstora företag och hantverk" från maj 1994, som framför allt skall mobilisera de små och medelstora företagens tillväxt- och sysselsättningspotential (). Ekonomiska och sociala kommittén gjorde förra året en noggrann utvärdering av det integrerade programmet (). Framför allt välkomnades försöket att närma sig de små och medelstora företagens problem med ett integrerat synsätt och att samordna och sammanfatta de olika programmen till förmån för små och medelstora företag både på unionsnivå och inom medlemsländerna. Hur som helst bör kommissionen se till att inte förlora den nödvändiga avvecklingen av andra bidragsformer på gemenskaps- eller medlemsstatsnivå ur sikte, vid prövningen av konkreta stödåtgärder eller i försök att öka stödprogrammens effektivitet.

3.2.5.2. ESK beklagar att kommissionen inte har prioriterat några fler specifika åtgärder för att underlätta det industriella samarbetet. I stället heter det helt enkelt: "Unionen måste... sträva efter att avskaffa hindren för det industriella samarbetet och samtidigt utveckla verktyg för detta samarbete." Ur ESK:s synvinkel borde kommissionen verka för att grundprinciper utvecklas på europeisk nivå för underleverantörsrelationer mellan företag av olika storlek och mellan industrinära tjänsteföretag och tillverkningsindustrin. På grund av de ofta komplicerade tillverkningsförhållandena behöver den europeiska industrin mer än någonsin ett partnerskap mellan företagen, som baseras på långsiktigt samarbete. Den klassiska strukturmodellen (tresektorsschemat) för industriell verksamhet måste ersättas med ett mer integrerat synsätt. Det handlar om ett nytt slags nät av varor, tjänster och information. Nu behövs kvalitativa förändringar av nedärvda strukturer, något som säkert förutsätter en kraftansträngning från alla inblandade. Det nära samarbetet mellan företagen måste börja tidigare. Tillverkare och underleverantörer bör gemensamt planera kostnader, rationalseringar, kvalitetskontroll och logistik för framtida produkter. Med tanke på dessa krav är kommissionens sammanfattande konstaterande inte tillräckligt: "För att främja detta samarbete måste alla tänkbara förbindelser förstärkas på det industriella, ekonomiska och kommersiella planet samt vid investeringar och kunskapsöverföring till tredje land, så att de bidrar till att allt detta integreras helt och hållet i världsekonomin." ESK saknar framför allt konkreta initiativ från kommissionen, exempelvis en satsning på att se över den europeiska konkurrensrätten och ta reda på om den utgör ett hinder för industriellt samarbete.

3.3. Synpunkter på det (fleråriga) industripolitiska åtgärdsprogrammet

3.3.1. Enligt åtgärdsprogrammet () skall kommissionens framtida industripolitiska kurs - enligt kommissionens industripolitiska meddelande - präglas av fyra huvudlinjer, som samtidigt motsvarar den tekniska utvecklingens krav:

- att främja immateriella investeringar,

- att utveckla det industriella samarbetet,

- att garantera konkurrens på lika villkor,

- att modernisera den offentliga sektorns roll.

3.3.2. De viktigaste åtgärderna omfattar tre olika kategorier: åtgärder som redan är på gång eller snart kan påbörjas och som innebär ett omedelbart bidrag till den internationella konkurrenskraften, åtgärder som kräver att den politiska inriktningen fastställs närmare innan de kan komma i gång och åtgärder som förutsätter förslag till nya rättsregler.

3.3.3.

Befrämjande av immateriella investeringar

3.3.3.1. Kommissionens målsättning att främja immateriella investeringar får starkt stöd av ESK. Trots detta beklagar kommittén att det inte går att skönja någon helhetssyn i de enskilda åtgärder som föreslås på utbildningssystemets område. ESK klargjorde redan i sitt industripolitiska yttrande från 1991 () att spridningen av ny data- och informationsteknik till alla områden inom näringsliv och samhälle gör förmågan att umgås med ny teknik på ett ansvarsfullt sätt till ett viktigt element i framtidsplaneringen för alltfler människor. Den nya informationstekniken ger människan detaljkunskaper i ett tempo och en utsträckning som aldrig tidigare skådats. Det blir allt viktigare att kunna inordna detaljerna i ett system och se sammanhangen. Dessa förändringar ställer utbildningssystemen i medlemsländerna inför nya uppgifter. För det första måste de ta hänsyn till den tekniska utvecklingens förändrade och oftast högre krav och bidra till att informationsteknisk grundutbildning ges redan i skolorna. För det andra måste bildningssystemen förmedla en humanistisk grund för den tekniska skolningen.

3.3.3.2. Bara om man lyckas bättre än tidigare med att samordna utbildningssystemet och sysselsättningssystemet kan man täppa till de luckor som finns mellan utbud och efterfrågan när det gäller kvalifikationer och minska spänningar och felaktiga tendenser på arbetsmarknaden. Olikheten i begåvning och de olika kraven på kunskap, förmåga och färdighet i arbetet förutsätter en större mångfald av likvärdiga utbildningar och examina. Man bör speciellt sträva efter att främja det analytiska tänkandet i sådana sammanhang där användningen av den senaste tekniken kräver det särskilt stor utsträckning. Utbildningen i skolor och högskolor erbjuder liksom yrkesutbildningen bara en "grundutrustning", som sedan ständigt måste byggas på i arbetslivet. Därför måste man lägga större vikt vid yrkesfortbildning, så att tillämpningen av de tekniska framstegen inte faller på bristande kunnande eller på att nyheterna inte accepteras. I eget intresse och för samhällets bästa måste de europeiska företagen - enligt arbetsgruppen för konkurrenskraft - spela en större roll i utbildningen. Denna roll är utomordentligt viktig vid omskolning av de yrkesverksamma och vid spridningen av nya inlärningsvanor som omfattar hela livet. Vad som krävs är "behovsorienterat, skräddarsytt fortbildningsarbete".

3.3.3.3. Fortbildningen av ledare är också ofrånkomlig. Ledarstilen återverkar på arbetskvalitet, företagsklimat, motivation och andra faktorer som är viktiga för lönsamheten i företagen. Fortbildningsmålen måste anpassas till detta. Utöver fördjupning av fackkunskaper och andra kunskaper som är viktiga i ledningsfunktionen krävs framför allt skolning i moderna företagsledningsmetoder. Fortbildningen måste bidra till att användbara kunskaper från praxis och forskning snabbt och framgångsrikt kan tillämpas. Företagare fyller inte sin funktion, om svaret på teknikens och forskningens dynamik ligger i att avvaktande bevaka vad man redan har uppnått. Den ökade internationella konkurrensen tvingar dem att ständigt utveckla och tillämpa nya lösningar. Företagarna måste vara öppna för förändringar - också i de anställdas intresse.

3.3.3.4. Kommissionen stöder uttryckligen modernisering av arbetsorganisationsformerna, men undviker att föreslå konkreta åtgärder. ESK syftar inte på exempelvis förslag till förbättring av olika flöden inom företagen; detta är ingen uppgift för kommissionen eller statliga myndigheter. Men kommittén saknar ett konstruktivt bidrag till utformningen av ramvillkor på området. I övrigt kommer sökandet efter nya former för arbetsorganisation - på unionsnivå eller medlemsstatsnivå - bara att kunna utnyttja hela potentialen av kreativitet och produktivitet, om arbetstagarna och deras organisationer engageras i sökprocessen. De yrkesmässiga kvalifikationerna och arbetstagarnas motivation ät viktiga resurser för att lösa denna mångfasetterade uppgift. Så långt stöder ESK kommissionens avsikt att intensifiera samhällsdialogen med hänsyn tagen till nationella förfaranden och erfarenheter. Det gäller också arbetsmarknadsparternas deltagande i initiativ som har återverkningar på sysselsättningen.

3.3.3.5. ESK ger också sitt samtycke när det gäller kommissionens planer på att utveckla en helhetssyn och på så sätt skapa gynnsamma rättsliga ramar för immateriella och industriella rättigheter, särskilt för patent, varumärken, skisser och modeller samt för ursprungsbeteckningar. Skyddsinstrumenten för immateriella och materiella rättigheter är nästan fullt utvecklade: patentöverenskommelsen i München, patentsamarbetsfördraget, EG-förordningen om varumärkesrätt, EG-förordningen om skisser och modeller (håller fortfarande på att utarbetas), olika direktiv om upphovsmannarätt (dataprogram, uthyrnings- och utlåningsrätt, tiden för upphovsmannaskydd). ESK beklagar att direktivet om rättsligt skydd för biotekniska uppfinningar fälldes i Europaparlamentet. Helt säkert en negativ signal för hela forskningsindustrin. Vid de yttre gränserna ger antipiratförordningen (EEG) nr 3295/94 () tullmyndigheterna rätt att ingripa mot import som strider mot varumärkesrätt, upphovsmannarätt eller rätrten till design och modeller. Förordningens framgång beror på om tullmyndigheterna verkligen lyckas upptäcka misstänkta försändelser i någon större utsträckning. Därför borde man undersöka vilka praktiska förbättringar tullen behöver för att klara av detta. Därutöver är det nödvändigt att förstärka det internationella samarbetet - också med partnerländerna i Östeuropa, så att piratverksamhet kan bekämpas effektivt redan i ursprungsländerna.

3.3.3.6. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar också kommissionens avsikt att främja utvecklingen av miljövänlig teknik och möjligheterna att sprida den med hjälp av lämpliga ramregler. Det finns ett brett spektrum av möjligheter, från metoder för återanvändning av produktionsbiprodukter och avfall till mikroelektronik, som både på produktions- och konsumtionssidan kan betecknas som miljövänliga. Enligt ESK:s uppfattning underlättas tillkomsten av nya marknader avsevärt, om de miljöpolitiska målen visserligen fastställs, men företagarna själva får välja den bästa vägen dit. Denna ansats gynnar ett nyskapande klimat, som påskyndar den tekniska utvecklingen och samtidigt stimulerar tillväxt och sysselsättning. Här bör man också framhålla kommissionens riktiga insikt att miljöskydda är en gränsöverskridande utmaning, som varje land inte kan klara av var för sig. Den Europeiska gemenskapen och dess medlemmar bör definiera den nödvändiga och ekonomiskt genomförbara mängden av miljöskydd, tillsammans med olika grupper i samhället, för att på den grunden kunna besluta om verkningsfulla åtgärder för att uppnå de ekologiska målen, och även tillämpa dessa åtgärder. I det avseendet verkar det enligt kommissionen "mer meningsfullt med en global insats, som tar hänsyn till de nya villkor som den internationella konkurrensen skapar, än nya skatter och avgifter av olika slag på enstaka produkter" ().

3.3.4.

Utveckling av det industriella samarbetet

3.3.4.1. Kommissionen hävdar med rätta att det inte är Europeiska unionens ansvar att vidta åtgärder för det industriella samarbetet. Detta är i första hand en angelägenhet för företag och företagare. Ändå är det kommissionens sak att främja det industriella samarbetet, bl a genom att inrätta samtalsrundor för industrin, som man redan har gjort med Japan och de baltiska staterna och inom vissa industrigrenar. ESK beklagar att kommissionen inte uttalar sig om sammansättningen av dessa samtalsrundor. I varje fall bör man undvika att helt enkelt bara sammankalla "en grupp generaldirektörer" som skall ge råd om åtgärder för industriellt samarbete. Kommittén tvivlar starkt på att kommissionen och företrädare för regeringarna ensamma kan göra en uttömmande bedömning av dessa frågor och komma med praktiskt inriktade förslag. Däremot ser ESK positivt på kommissionens planer på att avskaffa rättsliga och skattemässiga hinder för det industriella samarbetet och lägga fram en grönbok om de rättsliga instrumenten för industriellt samarbete på gemenskapsnivå. Dessutom stöder kommittén kommissionens önskan att integrera de östeuropeiska länderna i ett alleuropeiskt ekonomiskt område.

3.3.4.2. ESK delar förbehållslöst kommissionens uppfattning att företagen inom Europeiska unionen fortfarande inte har några lämpliga rättsliga instrument för organisation och samarbete över gränserna. Tillämpningsområdet för förordningen om den Europeiska ekonomiska intresseföreningen inskränker sig till väl avgränsade samarbetssituationer. Efter stora framsteg i fråga om harmonisering av rättsreglerna för den inre marknaden är det nu på tiden att europeiska rättsformer ställs till företagens förfogande.

3.3.4.3. Det gäller framför allt för förslagen om det europeiska aktiebolaget (). ESK har i det avseendet yttrat sig åtskilliga gånger, senast i sitt yttrande om det europeiska aktiebolagets stadgar, och då ansett det lämpligt att förbättra företagens samarbete över gränserna och underlätta den ekonomiska integrationen i gemenskapen. I samma anda uttalar sig den rådgivande gruppen för konkurrenskraft: "Ännu viktigare än de potentiella konstnadsinbesparingarna tycks vara att små och stora företag lättare kan expandera över hela Europa och att integrationen på så vis främjas påtagligt." Också förslagen till stadgar för den europeiska kooperativa föreningen, det europeiska ömsesidiga bolaget och den europeiska ekonomiska föreningen innehåller lämpliga rättsliga instrument för speciella verksamhetsområden och har tidigare välkomnats av kommittén (). ESK uppmanar rådet att så fort som möjligt återuppta den diskussion om stadgarna för det europeiska aktiebolaget som blockerats på politiska grunder, och besluta om förslagen. Inre marknaden kan enligt den rådgivande gruppen för konkurrenskraft bara fullbordas om europeiska företag kan verka inom hela unionen på ett och effektivare och mer flexibelt sätt.

3.3.4.4. Kommissionens krav på en samstämmig rättslig ansats som verksamt kan främja europeiska investeringar i utlandet är oklart. Visserligen delar Ekonomiska och sociala kommittén kommissionens uppfattning att det är oerhört viktigt för europeiska företag att få ett bra skydd för egna direktinvesteringar i tredje land. Men OECD är redan i färd med att utarbeta ett omfattande investeringsskyddsavtal. Med ett sådant avtal som grund borde enligt kommittén ett motsvarande avtal på global nivå inom WTO kunna utarbetas, som i så fall skulle innefatta utvecklingsländer och nyligen industrialiserade länder samt de öst- och centraleuropeiska länderna.

3.3.4.5. I det industripolitiska meddelandet och åtgärdsprogrammet () nämns samarbetet med de associerade länderna i Mellaneuropa och de Sovjetrepublikerna upprepade gånger. ESK stöder de listade initiativen och har i flera yttranden kommenterat europaavtalen ingående. Detsamma gäller för partnerskaps- och samarbetsavtalen med de enskilda republikerna i OSS (Ryssland, Ukraina och Vitryssland) (). De initiativ som kommissionen har föreslagit täcker under alla omständigheteter bara in ett fåtal aspekter på det industriella samarbetet med de öst- och mellaneuropeiska staterna.

3.3.4.6. För att välja ett exempel som är representativt för andra fördrag, så omfattar det avtalade industriella samarbetet med Ukraina följande initiativ: uppbyggnad av affärsrelationer mellan de ekonomiska aktörerna på bägge sidor (t ex när det gäller överföring av teknologi och kunnande), gemenskapsdeltagande i Ukrainas satsning på omstrukturering och teknisk modernisering av sin industri, förbättring av ledarskapet, utveckling av lämpliga regler och metoder för handeln (inklusive marknadsföring av produkter), miljöskydd, strukturell anpassning av industriproduktionen till den moderna marknadsekonomins normer och omvandling av det militär-industriella komplexet.

3.3.4.7. Därutöver behandlas samarbetet mellan små och medelstora företag på ett ingående sätt. Det innefattar tekniskt stöd (i synnerhet för att skapa en rättslig grund för små och medelstora företag) såväl som uppbyggnaden av en anpassad infrastruktur för dessa företag och inrättandet av teknologiparker. Också överenskommelserna om investeringsskydd och främjande av investeringar är omfattande. Framför allt syftar de till att förbättra villkoren för investeringsskydd, kapitalöverföring och utbyte av information om investeringsmöjligheter. Ekonomiska och sociala kommittén har yttrat sig utförligt om innehållet i avtalen. Därför avstår kommittén nu från att än en gång kommentera de initiativ som berörs i de båda industripolitiska rapporterna och som vänder sig till de öst- och mellaneuropeiska staterna, och hänvisar i stället till sina yttranden om Europaavtalen samt om partnerskaps- och samarbetsavtalen.

3.3.5.

Säkerställande av konkurrens på lika villkor

3.3.5.1. En öppen handelspolitik är ett nödvändigt komplement till öppnandet av den inre marknaden - enligt kommissionens industripolitiska rapport i november 1990. Detta koncept förutsätter att "alla handelspartner håller sig till spelreglerna, eftersom gemenskapens näringsliv blir allt känsligare för brott mot dessa" (). Därför lägger kommissionen särskild vikt vid rättvis konkurrens och rättvis handel. Bägge är en logisk följd av den "fria" handeln. För att uppnå målen kommer kommissionen att vidta åtgärder riktade mot utlands-marknaden och den inre marknaden.

3.3.5.2. Konkurrens på lika villkor på utlandsmarknaderna skall uppnås bl a genom att Uruguayrundan slutförs helt. Framför allt måste förhandlingarna om stål, luftfart och tjänster fortsättas och avslutas inom överskådlig tid, liksom också arbetet med att harmonisera de ickepreferentiella ursprungsreglerna. Det som eftersträvas är multilaterala lösningar inom WTO:s ram. Dit hör också kommissionens plan att i samverkan med ILO delta i diskussionen om sociala frågor, som framförallt gynnar den sociala utvecklingen.

3.3.5.3. Bifall bör ges till kommissionens avsikt att eftersträva multilaterala konkurrensregler och effektiva kontrollmekanismer för att genomdriva ett ytterligare öppnande av utländska marknader. Kommittén vill emellertid påpeka att det för närvarande är ett orealistiskt projekt. Inom triaden - EU, USA och Japan - där konkurrensen är hårdast, finns redan effektiva konkurrenslagar, men de tillämpas högst olika. I stället för att stifta nya lagar borde kommissionen i första hand förbättra samarbetet mellan de redan existerande konkurrensmyndigheterna hos de huvudsakliga handelspartnerna, främst för att uppnå en konvergens i tillämpningen. Därutöver borde myndigheterna enas om sina ansvarsområden i internationella ärenden. Parallellt agerande, liksom en extraterritoriell användning av nationella konkurrensregler bör i framtiden undvikas. Företagen har ett starkt intresse av snabb och förutsägbar hantering vid globala transaktioner. Multilaterala konkurrensregler med bindande skiljedomsförfarande kan bara betraktas som ett avlägset mål. De enskilda ländernas uppfattningar är ännu alltför olika.

3.3.5.4. Hos de mellan- och östeuropeiska länderna är situationen en annan. I sitt yttrande över Europaavtalen har kommittén oinskränkt förordat de bindande fördragsbestämmelserna om konkurrens och statligt stöd. Gemenskapen bör påverka sina associerade avtalspartner att anpassa sin nationella konkurrenslagstiftning så mycket som möjligt till Europeiska gemenskapens konkurrensregler. Då handlar det inte bara - vilket kommissionen med rätta skriver - om att anpassa lagtexterna, utan också om att skapa administrativa förutsättningar så att föreskrifterna verkligen får effekt (). Vad beträffar partnerskaps- och samarbetsavtalen med de oberoende staterna i det forna Sovjetunionen har kommittén betecknat överenskommelserna om konkurrens som svaga punkter i avtalen. Visserligen åläggs staterna indirekt att stifta och tillämpa egna konkurrenslagar, men överenskommelserna är - jämfört med Europaavtalen - så vaga, så föga bindande att de knappast kan ligga till grund för krav, vare sig för avtalspartnerna eller för de europeiska företagen. Kommittén hoppas emellertid att gemenskapens intresse är inriktat på att rekommendera de östliga avtalspartnerna i samarbetsrådet att anpassa sina konkurrensregler till EG:s grundlagar.

3.3.5.5. I den internationella (europeiska) handeln är det ofta de "små" reglerna, om t ex standarder, som förorsakar de största hindren för tillträde till marknader. Kommittén har flera gånger betonat att harmoniserade standarder är en nyckelfaktor för integration av marknaderna. Det tar bort tekniska handelshinder och verkar avreglerande, underlättar gränsöverskridande industriellt samarbete och gör det möjligt att utnyttja de lägre kostnader som stordrift ger i företagen. Kommittén uppmanar kommissionen att förstärka sina ansträngningar att uppnå en harmonisering av standarderna - inom gemenskapen och internationellt - och att arbeta för att det skapas effektiva förfaranden för tillämpning av normer. Kommissionen måste snarast ta itu med dessa problem även i samarbete med sina handelspartner på världsmarknaden. Kommittén välkomnar därför kommissionens avsikt att skapa en "Industrial Assessment Mechanism". Särskilt i samband med strävandena att öppna de japanska marknaderna har det här instrumentet visat sig effektivt för den ömsesidiga förståelsen.

3.3.5.6. Kommittén anser att åtgärder snarast bör vidtas för att förbättra samordningen mellan de enskilda staternas och gemenskapens investeringsstöd. Målet för samordningen måste vara att göra investeringsstödet mer rationellt, med mer insyn och högre effektivitet och att undvika dubbelarbete och slöseri med resurser. Även gemenskapens system för exportstöd behöver förbättras. Framförallt saknas insyn. Medlemsstater, privata organisationer och gemenskapen har byggt upp parallella strukturer. Det dubbelarbete som detta leder till förorsakar också betydande kostnader. Enligt kommitténs åsikt ska en tävlan mellan enskilda länders och gemenskapens exportstödsåtgärder förhindras. Befintliga strukturers effektivitet ska granskas.

3.3.5.7. Även om kommittén stöder kommissionen beträffande flertalet föreslagna åtgärder varnar den för att försöka uppnå en rättvis konkurrens på det internationella planet med hjälp av ensidigt genomförda initiativ. Särskilt oroande är kommissionens avsikt att förbättra "de handelspolitiska instrumentens effektivitet och lätthanterlighet med hänsyn till utvecklingen av produktions- och handelsstrukturerna, och särskilt följderna av produktionens ökande internationalisering". Samma mål har kommissionens plan att sätta in "de handelspolitiska instrumenten för att utveckla tjänstesektorn i samband med den ökande avmaterialiseringen av näringslivet och för att få motsvarande marknader att fungera smidigt" (). Dessa formuleringar kastar tvivel på gemenskapens principiellt helt öppna hållning mot omvärlden. Det vore mycket bättre om kommissionen tillsammans med sina handelspartner kunde lösa konkreta problem i därför avsedda bi- och multilaterala former, i den anda som ligger i den föreslagna "Industrial Assessment Mechanism".

3.3.5.8. Beträffande den inre marknaden beklagar kommittén att kommissionen på det konkurrenspolitiska området bara koncentrerar sig på bidragen. På det sättet blir konkurrenspolitiken inte den bärande pelare i den europeiska industripolitiken som avsikten varit. I den mån kommissionen överhuvudtaget tar upp fördragets konkurrensregler och hur de fungerar, nöjer den sig med självklarheter, som t ex stategiska alliansers roll. Strategiska allianser är inget annat än företags samarbete på världsmarknaden. De förtjänar vare sig en gynnad eller en missgynnad behandling från konkurrensmyndigheternas sida. Kommittén ser inga ökade risker som kan rättfärdiga att man gör "ett samstämmigt och samordnat agerande mot strategiska allianser" till en huvudpunkt.

3.3.5.9. Unionens konkurrenspolitik har inte hållit jämna steg med internationaliseringen av företagens handlande. Konkurrenslagstiftningen - med undantag för kontrollen över fusioner - härstammar från början av 60-talet och var avsedd för sex medlemsstater. För de femton staternas union är den föråldrad och håller inte rättsskipningens nuvarande nivå. Det gäller särskilt de grundläggande rättigheterna och rätten att höras och försvara sig. Företagen klagar vidare över de alltför långdragna processerna, det komplicerade rättsläget, den bristande insynen i beslutsprocessen och över kommissionens bristande prioritering i behandlingen av olika fall.

3.3.5.10. Kommissionen borde ompröva sin hittillsvarande politik att underkasta allt vertikalt samarbete konkurrensförbudet enligt artikel 85 i Romfördraget. I den mån det inte föreligger några konkurrensbegränsningar bör man tillämpa ett flexibelt tillvägagångssätt. De av kommissionen utfärdade gruppundantagsförordningarna för vissa kategorier av fördrag leder till ett oöverskådligt och delvis motsägelsefullt rättsläge. Konkurrenspolitiskt uppstår en obalans, eftersom kommissionen tvingar företagen att sluta likformiga avtal. Kommittén påpekar att företagen i en europeisk inre marknad själva måste ha friheten att organisera sin försäljning. Kommittén noterar med tillfredsställelse att kommissionen inom kort kommer att ge ut en grönbok om den framtida behandlingen av dessa fall ur konkurrenssynpunkt. Kommittén föreslår redan nu att bara sådant vertikalt samarbete tas upp, som hotar att skapa kännbara gränser för tillträde till marknader inom den inre marknaden. Först när detta stadium överskrids, är det meningsfullt att tala om konkurrensbegränsning enligt artikel 85.1 i Romfördraget.

3.3.5.11. Kommissionen bör mer än hittills ta hänsyn till den internationella konkurrenssituationen. Kommittén beklagar att kommissionen i praktiken inte uppvisar ett konsekvent ekonomiskt betraktelsesätt. Ett konkret exempel: Kommissionen har på senare tid blivit alltmer restriktiv vid avgränsningen av de relevanta marknaderna. Det gäller särskilt för kontrollen över sammanslagningar i Europa, men också för tillämpningen av artikel 85 i Romfördraget. Kommittén rekommenderar ännu en gång kommissionen att i framtiden ta starkare hänsyn till den internationella konkurrensen. Inte bara i Europa utan i hela världen genomgår marknaderna en omvälvning (Nyckelord: informationssamhället). Konkurrensreglerna får inte hämma företagens nödvändiga omstrukturering.

3.3.5.12. Kommittén välkomnar utan förbehåll kommissionens avsikt att ompröva sin politik när det gäller kontroll av enskilda staters stödåtgärder, men har invändningar mot kommissionens påstående att uppnående av ekonomisk och social sammanhållning alltid skulle ligga i linje med teorin att sund konkurrens leder till minskning av statliga stödåtgärder. Medlemsstaterna offentliga stöd (inklusive regioners, kommuners och andra organs) bör totalt sett sänkas, varvid hänsyn måste tas till regionala obalanser. Kriterierna för beviljande av stöd måste ses över, samstämmigheten mellan strukturpolitik och övervakning av statsstöd måste förbättras och de nuvarande reglerna måste förenklas. Kommittén betonar att de aviserade åtgärderna är viktiga och brådskande. I en fungerande inre marknad känner företagen starkare och mer direkt av hur konkurrensen förvrids av statliga stödåtgärder, men också av gemenskapens stödprogram.

3.3.5.13. Kommissionens senaste rapport om olika stödformer bekräftar kommitténs farhågor att det nationella stödet till industrin i medlemsländerna under perioden (1990-1992) har krympt mycket lite i årsgenomsnitt (). Mätt på tillverkningsindustrins mervärde brutto föll statsstöden i de fyra största ekonomierna () i EU i genomsnitt bara från 4 % (1988-1990) till 3,3 % (1990-1992), medan motsvarande siffra föll betydligt mer, från 6 % till knappt 3 % i genomsnitt, för de länder som håller på att komma ifatt (Grekland, Irland, Portugal och Spanien). Lika otillfredsställande var utvecklingen för olika länders andelar av de totala statsstödsutgifterna i unionen: De fyra mindre staternas andel sjönk från i genomsnitt 15 % (1988-1990) till 8 % 1990-1992, medan de fyra största ländernas andel bara minskade från 82 % (1988-1990) till drygt 72 % (1990-1992). Mellan medlemsstaterna finns alltså fortfarande stora skillnader som under rapportperioden relativt sett har ökat, till de mindre staternas nackdel. Kommissionen konstaterar med all rätt att den i genomsnitt mindre minskningen av de offentliga stödåtgärderna i de fyra största staterna strider mot solidaritetsmålet. Visserligen reduceras de konkurrensstörningar som orsakas av stödet delvis genom interventioner från strukturfonderna, men detta räcker långt ifrån för att förverkliga gemenskapens mål.

3.3.5.14. Redan i sitt industripolitiska yttrande 1991 () vädjade kommittén till gemenskapens medlemsstater, framförallt till de fyra största länderna, att rensa i subventionsdjungeln och påtagligt minska enskilda staters stöd. Kommittén uppmanar åter medlemsstaterna och gemenskapen att äntligen börja med en sträng kontroll av behovet av olika bidrag. I hela gemenskapen måste volymen på statsstöden reduceras ordentligt. För gemenskapens stöd måste samma regler gälla som för medlemsstaterna (artikel 92 i Romfördraget). Dessutom måste kommissionen bättre kartlägga och utvärdera snedvridning i konkurrensen som förorsakas av direkta och indirekta stödåtgärder från det offentligas sida. Man bör därför lyssna mer på konkurrenterna, prioritera verksamheten noga, och undersöka om ett offentligt register över alla beviljade stödåtgärder kan inrättas vid kommissionen, utan alltför mycket byråkrati. En sträng disciplin med stödåtgärder är enligt kommissionen "en förutsättning för mer konkurrens, utan vilken de väntade vinsterna av den inre marknaden kommer att bli mycket begränsade". Med hänsyn till konkurrensen på världsmarknaden måste kommissionen ändå väga in stödpraxis i tredje land. I alla händelser bör kommissionen anmäla kännbart tredjelandsstöd som strider mot Gatts stödprinciper till Världshandelsorganisationens förlikningsnämnd.

3.3.6.

Modernisering av statens roll

3.3.6.1. I sitt industripolitiska meddelande och åtgärdsprogrammet () betonade kommissionen flera gånger, med rätta, att huvudansvaret för industrins konkurrensförmåga ligger hos företagen. Statens roll är, som redan antytts, att vara en katalysator och innovativ vägröjare, från vilken företagen för sin verksamhet kan vänta sig klara och förutsebara yttre ramar och perspektiv. Och dessutom: Genom sin viktiga funktion både som kund och investerare kan staten på ett avgörande sätt bidra till att främja en dynamisk utveckling av marknaderna. Kommittén välkomnar kommissionens initiativ att när det gäller regler och agerande omdefiniera statens uppgifter. Där ingår också att målmedvetet vidareutveckla de instrument staten använder för att påverka på olika sätt. Men den som söker efter konkreta förslag från kommissionen i det industripolitiska handlingsprogrammet blir besviken. I stället står det bara kortfattat att den nya definitionen av statens uppgifter skall fastställas.

3.3.6.2. Samtidigt beklagar kommittén att kommissionen i sitt handlingsprogram bara sporadiskt och delvis går in på de yttre ramarna för näringslivet. Kommittén har vid upprepade tillfällen i tillämpliga yttranden betonat vilken betydelse stabila och förutsebara makroekonomiska villkor har för att stärka industrins konkurrenskraft. Den som vill investera långsiktigt måste kunna kalkylera i enlighet med det, både kostnader och vinster. Ju snabbare det går att förbättra de yttre ramarna för företagandet, desto snabbare kommer spelrummet för alla aktörer i näringslivet att vidgas och incitamenten för att ta ekonomiskt-tekniska risker och att handla, kommer att förstärkas. Av betydelse är också de allmänna politiska villkoren, vars inverkan på strukturen ofta negligeras.

3.3.6.3. Även betydelsen av infrastrukturen och särskilt de Transeuropeiska näten (TEN) behandlas otillräckligt i kommissionens handlingsprogram. En högt utvecklad industri behöver effektiva infrastrukturer. Europeiska unionen har ännu långt till det målet. Inte ens de traditionella infrastrukturerna i trafiken fungerar tillfredsställande längre. Allt värre stockningar och flaskhalsar med påtagliga följder för välfärden pekar på ett behov av brådskande åtgärder. I de flesta medlemsstater finns ett speciellt, uppdämt behov av åtgärder när det gäller framtidens infrastrukturer, som informationsteknologin. Det finns dessutom betydande brister i utbyggnaden av de transeuropeiska näten. Kommittén betonar återigen att infrastrukturer med höga prestanda representerar ett högt ekonomiskt mervärde för den europeiska industrin. Om transaktions- och omloppskostnaderna sänks, höjs produktiviteten. Slutligen kritiserar utskottet att trots välformulerade deklarationer inte ens de organisatoriska, tekniska och finansiella problemen har lösts för projekt som Europeiska rådet uttryckligen har givit högsta prioritet.

3.3.6.4. I övrigt borde rådet och kommissionen betydligt grundligare än hittills reda ut hur man kan uppnå ett samordnat handlande från alla berörda. Artikel 130.1 i Romfördraget ålägger trots allt gemenskapen och medlemsstaterna att gemensamt skapa de nödvändiga förutsättningarna för en konkurrenskraftig industri i gemenskapen. På makroekonomisk nivå är det mycket viktigt - vilket också rådet uttrycker i sitt beslut 21 november 1994 () - att medlemsstaterna konsekvent inriktar sin politik på gemenskapens konvergensmål, att de beslutsamt fortsätter att konsolidera ekonomin på alla statliga nivåer, att den ekonomiska och monetära unionen genomförs och att staternas handlande är förutsebart på lång sikt. Det är av lika stor betydelse att minska den finansiella och ickefinansiella belastningen på företagen för att stärka deras investeringsförmåga och öka chanserna att skapa nya arbetstillfällen.

3.3.6.5. Ytterligare utgångspunkter för gemensamt statligt handlande finns i stöd till samhälleligt viktiga tillväxtområden, som kommissionen nämner inom ramen för sina strategiska mål. Även här krävs ett tätare samarbete och en effektivare samordning av de åtgärder som måste vidtas. Enligt kommitténs uppfattning förfogar gemenskapen och medlemsstaterna på dessa tillväxtområden över betydande möjligheter att påverka. Det gäller särskilt hela infrastrukturområdet (t ex trafik, energi miljö). Det finns många instrument att sätta in: Alltifrån offentlig upphandling till olika blandformer av finansiering (inom t ex energiområdet). Gemenskapen och medlemsstaterna har ytterligare möjligheter att påverka genom att skapa rättsliga, förvaltningsmässiga, normativa och politiska villkor. Det gäller framförallt inom informations-, bio- och miljötekniken. Kommittén anser att statliga organ målmedvetet måste tillvarata sin uppgift att påverka för att frigöra impulser till förnyelse genom att skapa rätt villkor. Dit hör också att jämna vägen för privata initiativ, där det är möjligt och kan motiveras.

3.3.6.6. Att fortsätta avregleringsprocessen är för kommissionen en integrerad beståndsdel av handlingsprogrammet. Det handlar dels om att minska skillnaderna mellan avvikande nationella föreskrifter (artikel 101 och 102 i Romfördraget), dels om att undanröja överflödiga och hämmande byråkratiska föreskrifter. Redan 1990 skrev kommissionen att den inre marknaden måste genomföras så obyråkratiskt som möjligt. Även kommittén påpekade då i sitt industripolitiska yttrande att för många föreskrifter som tar för lite hänsyn till ekonomiska kriterier och är för komplicerade, alltid riskerar att försvaga marknadens självreglerande krafter och att hota den nödvändiga flexibiliteten, framförallt hos mindre och mellanstora företag. Samtidigt betonade kommittén att den nödvändiga flexibiliteten hos företagen inte fick äventyra arbetstagarnas sociala skyddsnivå. En lämplig social skyddsnivå, anser också kommissionen, utgör ett "säkerhetsnät" som minskar riskerna i (den strukturella) omvandlingen och på så sätt ökar rörligheten.

3.3.6.7. Sedan dess har en oberoende grupp av sakkunniga lagt fram sin rapport "Förenkling av rätts- och förvaltningsregler" för Europeiska rådet i Cannes (26-27 juni 1995) (). Rådet tog utan kommentarer del av den och bad kommissionen att före årets slut föreslå "konkreta åtgärder för att förenkla förvaltningsreglerna". Kommittén är ense med rådet om att överdrivna regleringar måste bekämpas där en förenkling är motiverad, utan att ifrågasätta s k acquis communautaire, för att stimulera sysselsättning, konkurrenskraft och förnyelse. Det som efterfrågas är med andra ord regler som på längre sikt stöder förändringarna i samhälle och näringsliv och som sätter gränser för lagstiftarnas och förvaltningens strävan efter perfektion. I ungefär samma riktning pekar Europaparlamentet i sitt betänkande om det industripolitiska meddelandet (). Där uttrycks det på följande sätt: Det som efterfrågas är en förnuftig och förnyelseinriktad reglering. Det innebär - beroende på utgångsläget - även att regler som blivit överflödiga skall slopas, att den administrativa handläggningen skall förenklas och göras snabbare, att marknadsekonomins incitament skall utnyttjas bättre och i förekommande fall att privatiseringar skall genomföras.

3.3.6.8. Kommittén välkomnar att experterna i en allmän del föreslår åtgärder för att hejda floden av regleringar. Ett viktigt förslag i denna del av rapporten är att lagförslag skall förberedas genom att de kretsar som mest berörs av den nya föreskriften, framförallt konsumenter, företag och arbetstagare, skall konsulteras "meningsfullt, systematiskt och i tid". Ett viktigt förslag är också att i motiveringen till varje nytt förslag peka på de förväntade positiva och negativa följderna för sysselsättning och konkurrenskraft liksom för kostnader och förnyelse. Och slutligen stöder kommittén förslaget att kommissionen uppmärksamt skall följa förenklingen av rättsregler på EU-planet och det nationella planet och rapportera till Europeiska rådet om detta. Kommittén utgår ifrån att Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén också informeras.

3.3.6.9. Med hjälp av de strukturpolitiska finansinstrumenten vill kommissionen stödja och påskynda den industriella förändringen. Därvid handlar det främst om underlättande åtgärder inom de nya programmen för gemenskapsinitiativ (), om partnerskap mellan storföretag och små och medelstora företag liksom om att skapa nätverk och koncentrationer. Kommittén har förståelse för dessa planer, men ber kommissionen betänka att t ex partnerskap, dvs ett strukturerat samarbete mellan företag, uteslutande är de deltagande företagens eget ansvar. Varje försök till statligt inflytande utöver en ren katalysatorfunktion vore förfelat. Kommittén antar att detta också är kommissionens övertygelse. Den rekommenderar därför att sådana handlingsområden formuleras särskilt noga, så att alla felaktiga signaler blir uteslutna från början. Å andra sidan växer beredskapen till en dialog hos alla berörda - inte minst under intryck av en djupgående strukturell förvandling. Att sammanföra de olika parterna, de industripolitiska aktörerna, till en dialog och gemensamt söka efter lovande lösningar, i detta borde staten ge sitt stöd. De problem vi står inför, är för svåra för att kunna lösas under hård konfrontation och tilltagande polarisering. Staten (medlemsstaterna och Europeiska unionen) har en viktig roll här som samtalsledare.

3.3.6.10. Beträffande finansieringen av olika initiativ i handlingsprogrammet hänvisar kommissionen vid flera tillfällen till gemenskapens strukturfonder. Kommittén ser det som nära till hands, men farhågorna växer att EU:s strukturfonder överutnyttjas och att målinriktningen försvagas om allt fler mål för stöd tillkommer. Hittills har EU:s strukturfonder fungerat väl för sina kärnuppgifter. För att undvika att detta ändras i framtiden bör kommissionen fortlöpande ompröva katalogen över åtgärder som kan få stöd och göra en kraftigare prioritering. Dessutom måste kontrollen över åtgärdernas ekonomi och resultat förbättras. I Europeiska revisionsrättens rapporter visar sig redan glädjande ansatser. Som första steg rekommenderar kommittén en snabb utvärdering för att i god tid kunna avbryta åtgärder som inte verkar ha utsikt att lyckas. Med tanke på de ytterligare finansieringsönskemålen anser kommittén att de enskilda fonderna bör samordnas tätare än hittills.

3.3.7.

Tidsplan för handlingsprogrammet

3.3.7.1. Tidsplanen, tänkt som en grov orienteringshjälp, kan knappast kommenteras; här spelar många faktorer in som bara kommissionen känner till. Men det är beklagligt att det beträffande en del viktiga åtgärder för att stärka industrins konkurrenskraft uppenbarligen ännu inte finns några föreställningar om hur de skall påbörjas eller om de därmed sammanhängande tidsramarna. Det gäller för den mycket angelägna översynen av kriterierna för stöd, liksom för en förbättrad samstämmighet mellan strukturpolitik och övervakning av statliga bidrag eller mellan reglerna för statliga bidrag och gemenskapens finansieringsvillkor inom ramen för andra, ickestrukturella strategier. Det är bara att hoppas att den rapport rådet begärt för 1996 om hur åtgärderna fortlöper och eventuellt anpassas, utnyttjas av kommissionen till att fylla luckorna i (det fleråriga) handlingsprogrammet och i tidsplanen för att kunna göra övertygande industripolitiska prioriteringar för kommande år.

4. Samordning av de näringslivspolitiska insatserna

4.1. I sitt industripolitiska meddelande ger kommissionen uttryck för oro över att det blir ett allt större antal offentliga beslutsorgan som utövar inflytande på den industriella verksamheten, och att detta sker utan överblick och fortlöpande samordning (). Kommittén delar dessa farhågor och erinrar kommissionen om att Romfördragets artikel 130.2 uttryckligen föreskriver att medlemsstaterna - via kommissionen - skall konsultera varandra och vid behov samordna sina (industripolitiska) åtgärder. Kommissionen kan fritt ta de initiativ som krävs för denna samordning. I ljuset av de samlade erfarenheterna anser kommittén att behovet av åtgärder är akut. ESK uppmanar också kommissionen att snarast undersöka hur man kan åstadkomma en nödvändig "förenklad och enhetlig uppläggning av alla slags organ som ingriper på industripolitikens område". Dubbelarbete och därmed sammanhängande effektivitetsförluster på det industripolitiska området skulle då kunna undvikas i stor utsträckning.

4.2. Ur ESK:s synvinkel har kommissionens samordningsansvar två tyngdpunkter: För det ena handlar det om samordning av de enskilda staternas industripolitik och dess harmonisering med industripolitiska initiativ på gemenskapsnivå. För det andra krävs längre driven samordning mellan kommissionens olika organ i fråga om det stora antalet industripolitiska åtgärder.

- ESK anser att den inbördes samordningen av medlemsstaternas industripolitik och harmoniseringen med motsvarande aktiviteter på gemenskapsnivå måste prioriteras. Därför bör rådet anta kommissionens förslag om genomförande av gemenskapens åtgärdsprogram för det europeiska näringslivets konkurrenskraft (). De prioriterade insatserna bör snarast genomföras av kommissionen och medlemsstaterna. Kommittén noterar med tillfredsställelse att den diskussion som förts på EU-nivå om en sund, marknadsinriktad industripolitik har utlöst positiva "kedjereaktioner" i medlemsländerna. I fortsättningen gäller det att hitta en gemensam industripolitisk väg som stärker de europeiska företagens konkurrenskraft och därmed skapar nya arbetstillfällen.

- För att förbättra samordningen på gemenskapsnivå har kommissionen inrättat ett antal "High-Level Panels" (till exempel för varvsindustrin, flygindustrin eller "auto-oil"-programmet). Dessa möjliggör en första prioritering. Men dessutom finns (eller planeras) högsta-nivågrupper för informationssamhället och "Round Tables" för enstaka länder (Japan, Ryssland) och regioner (Central- och Östeuropa, Medelhavsområdet och Asien). Slutligen har man inrättat eller planerat tillfälliga arbetsgrupper för utvalda områden, exempelvis för gemensam formulering av europeiska forskningsmål och harmonisering av forskningsprogram (bl a Framtidens bil, multimediaprogram för utbildning eller flygplanstillverkning).

4.3. ESK understryker vikten av den samhälleliga dialogen och menar att denna i sig utgör en betydelsefull aspekt av det europeiska näringslivets konkurrensförmåga.

4.4. Kommittén stöder visserligen den fortlöpande dialogen mellan offentliga nivåer och de olika grupperna, men man är ändå bekymrad över det stora antalet rådgivande kommittér och deras dynamiska tillväxttakt. Om man vill samordna arbetet i den typen av kommittéer och göra dem effektivare måste deras antal hållas inom rimliga gränser. Dessutom bör man redan från början kväsa försök att institutionalisera dessa rådgivningskommittéers medverkan i den statliga beslutsprocessen. Kommittéerna kan ju ha en rådgivande funktion, men de får inte förvandlas till politiska beslutsfattare. ESK framhåller betydelsen av att man följer väl överblickbara kriterier vid sammansättningen av dessa kommittéer och i ökad utsträckning låter urvalet styras av för uppgiften relevant sakkunskap; dit hör också att t ex arbetsgivar- och arbetstagargrupper blir representerade i lämplig utsträckning. Dessutom bör kommissionen offentliggöra resultaten av överläggningarna och ansvara för den uppföljning som krävs. I denna anda uppmanar ESK kommissionen att ta fasta på kommitténs förslag och utan dröjsmål omsätta sina initiativ i praktiken. I sammanhanget ingår naturligtvis också att politiskt känsliga ämnen som moderniseringen av det offentligas roll inte längre får dras i långbänk.

Bryssel den 22 november 1995.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Carlos FERRER

() Dok. KOM(70) 100 slutlig.

() I USA:s Internationella Trade Commissions undersökning finns en överblick över de många olika typerna av industripolitiska åtgärder: "Foreign Industrial Targeting and its Effects on US Industries. Phase II: The European Community and Member States. Report to the Subcommittee on Ways and Means, US House of Representatives on Investigation, nr 332-162. USITC Publication 1517, april 1984.

() Dok. KOM(90) 556 slutlig.

() EGT nr C 40, 17. 2. 1992.

() Dok. SEK(95) 437 slutlig.

() EGT nr C 34, 2. 2. 1994, s. 83 och EGT nr C 388, 31. 12. 1944, s. 41.

() "Ordningspolitisk inriktning för Europeiska unionen" (från det tyska ekonomiministeriets vetenskapliga råd), Tübingen, 31. 8. 1994.

() EGT nr C 343, 6. 12. 1994, s. 1.

() Dok. SEK(95) 437 slutlig.

() Dok. KOM(94) 523 slutlig.

() EGT nr C 295, 22. 10. 1994, s. 47.

() Att befrämja den europeiska konkurrenskraften - en första rapport till kommissionsordförandena och stats- och regeringscheferna (Konkurrenskraftsrådet, juni 1995).

() Europeiska kommissionen: EU-industrins panorama, 1994.

() Kommissionens skrift "Panorama över EU-industrin", 1994.

() K. Kleinfeld, "Benchmarking für Prozesse, Produkte und Kaufteile. Ein Weg zu permanenter Verbesserung im Unternehmen." I "Marktforschung und Management", årgång 38, första kvartalet 1994.

() Die Europäische Wettbewerbsfähigkeit. Der Weg zu Wachstum und Arbeitsplätzen. (European Round Table of Industrialists, 15. 11. 1994).

() Dok. KOM(95) 87 slutlig.

() Dok. KOM(94) 319 slutlig.

() EGT nr C 343, 6. 12. 1994.

() Dok. SEK(95) 437 slutlig.

() Dok. KOM(95) 87 slutlig.

() Dok. KOM(94) 319 slutlig.

() EGT nr C 393, 31. 12. 1994, s. 14.

() EGT nr C 110, 2. 5. 1995, s. 37.

() Dok. IP(95) 150.

() Dok. KOM(94) 347 slutlig.

() Dok. KOM(94) 207 slutlig.

() EGT nr C 393, 31. 12. 1994, s. 221.

() Dok. KOM(95) 87 slutlig.

() EGT nr C 40, 17. 2. 1992, s. 31.

() EGT nr C 52, 19. 2. 1994, s. 37.

() Dok. KOM(94) 319 slutlig.

() EGT nr C 124, 21. 5. 1990, s. 34.

() EGT nr C 223, 31. 8. 1992 (s. 42, 48 och 52 i den tyska versionen).

() Dok. KOM(94) 319 slutlig; dok. KOM(95) 87 slutlig.

() EGT nr C 339, 31. 12. 1991; EGT nr C 19, 25. 1. 1993; EGT nr C 129, 10. 5. 1993; EGT nr C 102, 24. 4. 1995.

() Dok. KOM(90) 556 slutlig.

() Dok. KOM(95) 163 slutlig.

() Dok. KOM(94) 319 slutlig.

() Dok. KOM(95) 365 slutlig.

() Förbundsrepubliken Tyskland i gränserna före oktober 1990.

() EGT nr C 40, 17. 2. 1992, s. 31, tyska upplagan.

() Dok. KOM(94) 319 slutlig; dok. KOM(95) 87 slutlig.

() EGT nr C 343, 6. 12. 1994.

() Rapport från den oberoende expertgruppen för förenkling av rätts- och förvaltningsregler (Dok. KOM(95) 288 slutlig/2).

() Betänkande om kommissionens vitbok om europeiska unionens politik för industrins konkurrenskraft (Dok. KOM(94) 319 slutlig). Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik. Europaparlamentet - 29. 5. 1995.

() Särskilt initiativen SMF, ADAPT och LEONARDO.

() Dok. KOM(94) 319 slutlig.

() Dok. KOM(95) 87 slutlig.