EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 26.06.1997 
KOM(97) 309 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
FINANSIELLA TJÄNSTER: STÄRKA KONSUMENTERNAS FÖRTROENDE 
UPPFÖLJNINGEN AV KOMMISSIONENS GRÖNBOK "FINANSIELLA 
TJÄNSTER: A TT TILLGODOSE KONSUMENTERNAS FÖR VÄNTNINGAR " 

Inledning 
I detta meddelande redovisas resultatet av det samråd som kommissionen genomförde i maj 1996 
kring grönboken "Finansiella tjänster: att tillgodose konsumenternas förväntningar"1. Meddelandet 
utgör kommissionens svar. Gensvaret på samrådet kring grönboken, som pågick fram till utgången 
av oktober 1996, har varit imponerande. Resultaten från undersökningen om den inre marknadens 
följder och effektivitet2 blev tillgängliga först efter det att grönboken presenterats. I två av de 
undersökningar som genomfördes av oberoende konsulter utvärderades den inre marknadens följder 
för bank- och försäkringsbranschen. Eftersom resultaten från den undersökningen har betydelse för 
samrådet om grönboken, bifogas de i en bilaga. I många fall har det redan vidtagits åtgärder för att 
lösa en del av de problem som identifierats (t.ex. i samband med gränsöverskridande betalningar3). I 
andra fall behövs det, anser kommissionen, ytterligare initiativ för att den inre marknaden skall få 
full effekt och för att konsumenternas förväntningar skall kunna tillgodoses. 
Sammanfattning av grönboken 
Grönboken offentliggjordes den 22 maj 1996. Dess huvudsyfte var att stimulera till synpunkter på 
frågan i vilken utsträckning befintlig lagstiftning för finansiella tjänster ger ett tillfredsställande 
konsumentskydd och om ytterligare initiativ behöver tas. 
Grönboken består av tre delar. I den första redogör kommissionen för hur konsumenternas intressen 
har tagits till vara i gemenskapslagstiftningen. I den andra delen identifieras ett antal problem som 
redan visat sig. I den sista delen av grönboken behandlas kortfattat den framtida utvecklingen av 
marknadsföringen av finansiella tjänster, inbegripet distansförsäljning. 
I grönboken uppmärksammas särskilt en del av de problem som konsumenterna ställs inför och som 
kommissionen anser måste studeras noga för att man skall kunna komma fram till vilka motåtgärder 
som behöver vidtas. Som exempel nämns vägran att tillhandahålla finansiella tjänster till personer 
som inte är bosatta i landet, dålig kvalitet på tjänsterna, bristande information och den verksamhet 
som utövas av icke auktoriserade intermediärer. Enligt grönboken måste distansförsäljning av 
finansiella tjänster speciellt uppmärksammas. Den välkomnade synpunkter från berörda parter på 
frågan om ny teknik och nya marknadsföringsmetoder ställer krav på ytterligare regler om 
konsumentskydd inom sektorn för finansiella tjänster. 
1 KOM(96)209 slutlig, 22.5.1996. 
2 KOM(96)520, slutlig, 30.10.1996. 
3 EGT nr L 43, 14.2.1997, s. 25. 
Sammanfattning av synpunkterna; de viktigaste problemen 
Precis som kommissionen hoppats blev det tack vare grönboken möjligt att få i gång en bred debatt 
där både bank- och försäkringssektorn, användargrupper och nationella myndigheter deltog. 
Sammanlagt kom det in mer än 140 remissyttranden till kommissionen på totalt mer än 1 500 sidor. 
Kommissionen anordnade också ett diskussionsmöte med deltagande av över 200 representanter för 
berörda parter. 
Som väntat framgår det av remissvaren att synpunkterna från de viktigaste intressenterna skiljer sig 
åt både vad gäller konsekvenserna för konsumenterna och frågan hur man skall gå vidare. 
Företagen inom sektorn för finansiella tjänster understryker att det är nödvändigt att se till att den 
inre marknaden fungerar helt och fullt. Det innebär att gällande direktiv måste genomföras 
ordentligt och att det måste råda konkurrens på lika villkor. Från företagens sida understryks också 
vikten av att nya produkter och tjänster uppmuntras och av att nya (elektroniska) 
distributionskanaler utvecklas, vilket kommer att förändra de traditionella kund-
leverantörsförhållandena. Ett sådant nyskapande ligger både i företagens och i konsumenternas 
intresse. Genomförandet av EMU och förverkligandet av informationssamhället är stora utmaningar 
som företagen måste ta itu med. Viss försiktighet borde iakttas innan nya åtgärder 
(lagstiftningsåtgärder) föreslås. Om åtgärder måste vidtas för att stärka konsumenternas rättigheter 
bör frivilliga initiativ i första hand prövas. 
Konsument- och användargrupperna medger att den stabilitet och trovärdighet som åstadkommits 
inom sektorn för finansiella tjänster tack vare gemenskapslagstiftningen gagnar både 
konsumenterna och tillhandahållama av tjänster. De är emellertid kritiska till en del bestämmelser 
om konsumentskydd i EG-lagstiftningen och beklagar bristen på övergripande ansats. Enligt dessa 
grupper kännetecknas marknaden på efterfrågesidan av skillnader (på ena sidan finns enskilda 
konsumenter och svaga konsumentorganisationer och på den andra de globala aktörerna) och av att 
konsumenterna ofta saknar tekniska kunskaper om de allt mer komplexa produkterna. Dessutom 
kan lagstiftning som används på andra områden inte tillämpas (t.ex. vid distansförsäljning). 
Konsumenternas roll måste därför stärkas. 
Synpunkterna från de nationella myndigheterna ligger någonstans mitt emellan dessa två synsätt. 
Ibland tillmäts kraven från näringslivet (på mera flexibla lösningar och på en fungerande inre 
marknad) större vikt, ibland önskemålen från konsumentsidan (om ytterligare åtgärder för att 
skydda deras intressen, t.ex. vid distansförsäljning). 
Europaparlamentets betänkande om grönboken antogs den 19 februari 19974. Parlamentet 
argumenterar där för ett balanserat angreppssätt och understryker vikten av fri konkurrens samtidigt 
som det stöder konsumentorganisationernas ståndpunkt vad gäller nuvarande lagstiftning. 
Parlamentet förordar ett tudelat angreppssätt som innefattar dels ett rättsligt ramverk för frågor som 
är gemensamma för alla eller flertalet finansiella tjänster (såsom information och insyn på 
marknaden, skyddet för lagliga rättigheter, intermediärernas kompetens och integritet samt rätten till 
tillträde till tjänster), dels specifika direktiv, i synnerhet för distansförsäljning av finansiella tjänster. 
Ekonomiska och sociala kommittén antog sitt yttrande den 30 oktober 19965. Kommittén begär i 
detta att det skall antas en vitbok om konsumentpolitiken inom finanstjänstesektorn där de 
viktigaste konsumentbehoven uppmärksammas (såsom rätten till information, rättsligt skydd och 
medel för att vinna rättelse) och där man redovisar åtgärder som måste vidtas. Ekonomiska och 
sociala kommittén ställer sig positiv till direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster, 
inteckningslån, försäkringsavtal och elektronisk betalningsöverföring. 
Kommissionens allmänna synpunkter 
Kommissionen har noga analyserat remissvaren mot bakgrund av resultaten från 1996 års 
undersökning om den inre marknadens följder6. Den inre marknaden har allmänt sett haft positiva 
följder för finanstjänstesektorn. Den har främjat konkurrensen och ökat konsumenternas 
valmöjligheter. Medlemsstaternas noggranna övervakning av tillhandahållare av finansiella tjänster 
inom EU har gett sektorn en ökad finansiell styrka. En fortsatt stabil och tillförlitlig sektor för 
finansiella tjänster är av avgörande betydelse för att de konsumenter som anförtror den sina pengar 
skall ge den fortsatt förtroende. Det är dock uppenbart att det behöver göras mer för att 
konsumenterna skall kunna dra full fördel av den inre marknaden och för att åtgärda de kvarstående 
problemen. 
För det första måste man se till att gällande lagstiftning genomförs och följs, vilket inte endast gäller 
finanstjänstesektorn. Den inre marknaden Är en fråga om förtroende. Rätt genomförande av 
gemensamma regler är den enda vägen att uppnå detta mål. Som bekräftats i Handlingsplanen för 
den inre marknaden7, finns det fortfarande eftersläpningar i genomförandet av viktig lagstiftning när 
det gäller till exempel försäkrings- och investeringstjänster. Att lagstiftningen och fördragets 
bestämmelser verkligen tillämpas har därför fortfarande högsta prioritet för kommissionen. För det 
andra är tillhandahållandet av gränsöverskridande finansiella tjänster fortfarande förenat med alltför 
4 Europaparlamentets resolution av den 17 februari 1997 om kommissionens grönbok "Finansiella tjänster: att 
tillgodose konsumenternas förväntningar", PE 220.154/slutlig. 
5 EGT nr C 56, 24.2.1997, s. 76. 
6 Se fotnot 2. 
7CSE(97)1 slutlig 4.6.1997 
många hinder. Olika skattestrukturer och skillnader länderna emellan när det gäller behandlingen i 
skattehänseende, särskilt vad gäller försäkringar och inteckningslån, kan hindra den inre 
marknadens funktion. Nationella bestämmelser för att skydda "allmänintresset", som inte tar hänsyn 
till de principer som fastställts av EG-domstolen för tillämpningen av detta begrepp, kan också 
skapa nya handelshinder, hindra konkurrensen, begränsa urvalet och öka konsumenternas kostnader. 
I den mån det är fråga om reella problem kan det med hänsyn till den inre marknadens integritet 
komma att krävas harmonisering på gemenskapsnivå. En sådan harmonisering skulle ha det dubbla 
syftet att uppnå dels ett högt konsumentskydd inom EU, dels ett obegränsat tillträde till den inre 
marknaden. I vissa fall kan en lösning uppnås genom ett frivilligt samarbete mellan parterna. Detta 
bör uppmuntras i så stor utsträckning som möjligt. Ibland är dock inte frivilliga åtgärder tillräckligt. 
Då kan åtgärder också bli aktuella antingen i medlemsstaterna eller på EU-nivå. 
Kommissionen kommer dessutom att starkt uppmuntra utvecklingen av elektronisk handel vilket 
tillkännagavs i meddelandet "Ett europeiskt initiativ inom elektronisk handel"8 Elektronisk handel 
skapar stora möjligheter för gränsöverskridande handel i Europa och för förbättrad internationell 
konkurrenskraft, särskilt i samband med den europeiska monetära unionen. Ett klarare regelverk 
kommer att öka konsumenternas vilja att använda sig av reglerna, det kommer dessutom att ge 
näringslivet ett incitament att genomföra nödvändiga investeringar. 
Utöver de välkända förväntade vinsterna av införandet av de gemensamma valutan, kommer 
övergången till euron att stort bidra till ökade gränsöverskridande aktiviteter genom att tillförsäkra 
pristransparens och bättre konkurrens mellan tjänstelevarantörer. För att förenkla övergången från 
nationella valutor till euron har kommissionen antagit två utkast till förordningar där eurons rättsliga 
status preciseras, inklusive kontinuitet vad gäller kontrakt. 
När det gäller att svara på dessa frågor och konsumentgruppernas synpunkter, anser kommissionen 
att det i lika stor utsträckning krävs en attitydförändring som ett riktat lagstiftningsprogram. I detta 
meddelande ges därför en rad förslag till nya eller ändrade direktiv. Lagstiftning är dock inte alltid 
det lämpliga sättet att lösa de problem som identifierats. Det finns andra och mer ändamålsenliga 
sätt att förbättra informationen, öppenheten och möjligheterna att lösa de problem och klagomål 
konsumenterna har. Detta kan framför allt ske genom en dialog mellan konsumenterna och 
företagen. Man måste snabbt vidta sådana åtgärder och se till att de fungerar effektivt. 
8 KOM(97) 157, 16.4.1997. 
Särskilda frågor som tagits upp i remissvaren och kommissionens svar 
I samband med remissförfarandet togs det upp ett antal frågor som bör uppmärksammas särskilt. 
För var och en av dessa redovisas i det följande kortfattat berörda parters synpunkter. Därefter följer 
kommissionens svar. 
a) Distansförsäljning av finansiella tjänster 
Distansförsäljning av finansiella tjänster växer snabbt. Direktförsäljning av bilförsäkringar och 
investeringar är till exempel väl etablerad i flera europeiska länder. Öppna datanät som Internet 
kommer sannolikt att bli det viktigaste hjälpmedlet för distansförsäljning av finansiella produkter9.1 
och med att allt fler hushåll i gemenskapen utrustas med persondator och nya slags 
kommunikationstjänster snabbt växer fram är den "virtuella" banken på väg att bli en mycket 
attraktiv distributionskanal, både för avnämarna och tillhandahållama av finansiella produkter. 
Denna utveckling skapar nya möjligheter både för konsumenter och tillhandahållare av finansiella 
tjänster. Men det finns också risker. De viktigaste frågorna som konsumentorganisationerna tog upp 
i samband med remissförfarandet var frågan om vilken lag som skall gälla, konsumenternas behov 
av tillgång till information, rätten till betänketid (i förekommande fall), hotet från negativa avtal 
(leverans utan kundens uttryckliga medgivande) samt oanmäld försäljning. Samtidigt tas initiativ på 
nationell nivå för att skydda konsumenterna. Om inte dessa initiativ är förenliga med varandra är det 
risk för att de splittrar den inre marknaden och förhindrar gränsöverskridande verksamhet. 
Företagen inom sektorn för finansiella tjänster har upprepade gånger uttryckt farhågor för en sådan 
utveckling. 
Kommissionen erkänner att det är nödvändigt att införa en viss miniminivå av konsumentskydd vid 
distansförsäljning av finansiella tjänster som helhet. Detta kommer att leda till ökat kundförtroende, 
samtidigt som de som tillhandahåller finansiella tjänster får möjlighet att sälja sina produkter inom 
hela EU utan onödiga hinder. Det allmänna direktivet om distansförsäljning10 omfattar inte 
finansiella tjänster, även om finansiella tjänster fanns med i det ursprungliga kommissionsförslaget 
och i det ändrade förslaget. Därför angav kommissionen att man hade för avsikt att undersöka 
behovet för en sammanhängande och bindande lagstiftning inom detta område. Det ansågs att, 
eftersom den europeiska finanssektorn blir alltmer komplex och di versifierad, förtjänade 
konsumentskyddsaspekterna, och särskilt frågan om kontakt i distansförsäljning, särskild 
uppmärksamhet. Mot bakgrund av ovan nämnda remissförfarande och i enlighet med 
parlamentets resolution från den 17 februari 1997, har kommissionen beslutat, senast under 
hösten 1997, att lägga fram ett förslag till ett särskilt direktiv om distansförsäljning som 
omfattar finansiella tjänster. Förslaget innebär en bekräftelse av att det finns skillnader mellan 
9 Detta behandlas också i kommissionens meddelande om ett europeiskt initiativ inom elektronisk handel 
(KOM(97)157, 16.4.1997). 
10 Direktiv 97/7EG om konsumentskydd vid distansavtal, EGT nr L 144 4.6.1997, sidan 19 
distansförsäljriing av finansiella tjänster och andra former av distansförsäljning som omfattas av det 
allmänna direktivet. Det är till exempel inte rimligt att det skall finnas en rätt att dra sig ur ett avtal 
om priset på den finansiella produkten är beroende av fluktuationerna på marknaden eller om avtalet 
har trätt i kraft, som till exempel när det gäller en bilförsäkring. I förslaget kommer hänsyn också att 
behöva tas till redan föreslagna åtgärder, särskilt direktivet om behandling av personuppgifter och 
skydd för privatlivet inom telekommunikationssektorn (direktivet om digitala flertjänstnät, "ISDN-
direktivet")11. Detta direktiv syftar till att undanröja hindren för den fria rörligheten för tjänster, 
personuppgifter och telekommunikationsutrustning och innehåller bestämmelser om skydd för 
abonnenterna mot att vissa telekommunikationstjänster används i direkt marknadsföringssyfte. 
b) Bristande konsumentinformation och möjligheter att vinna rättelse 
Konkurrensen kan inte fungera effektivt om det inte finns tydlig information till konsumenterna och 
tillfredsställande möjligheter för dem att vinna rättelse. Även om befintliga direktiv redan innebär 
att en mängd information skall ställas till konsumenternas förfogande när det gäller vissa tjänster 
(till exempel konsumentkrediter, gränsöverskridande kreditöverföringar och livförsäkringar), 
framgår det av remissvaren att det saknas information när det gäller vissa andra tjänster, eller att den 
information som ges inte är heltäckande eller tydlig. Om det uppstår problem finns vidare inte alltid 
tillfredsställande möjligheter att vinna rättelse. Konsumenterna måste kunna lita på att det finns 
snabba och tillförlitliga medel att vinna rättelse i händelse av tvist, särskilt när tvisten gäller mindre 
belopp. 
På den här punkten anser kommissionen att berörda parter bör få möjlighet att själva åstadkomma 
en förbättring innan man överväger lagstiftning om informationsgivningen. Parterna vet själva bäst 
vad det är för information som konsumenterna behöver och hur man kan undvika att lägga onödigt 
betungande informationsskyldigheter på de finansiella institutionerna (vars kostnader ju i sista hand 
kommer att övervältras på konsumenterna). Snabba framsteg kan göras genom en konstruktiv dialog 
mellan de sammanslutningar som representerar företagen inom finanssektorn i Europa och 
konsumentorganisationerna i syfte att, där så är möjligt, främja antagandet av etiska regler. En 
sådan dialog inleddes nyligen för vissa sektorer, men den behöver byggas ut. De etiska reglerna bör 
utformas med hänsyn till det konsumentskydd som redan finns och särskild vikt bör läggas vid att 
den information som skall lämnas ges skall vara tydlig och korrekt. 
Kommissionen önskar se ett klart åtagande från såväl företagssidan som konsumenthåll om 
att de före utgången av 1997 skall komma överens om etiska regler för informationsgivningen 
till konsumenterna. Kommissionen kommer under 18-månadersperioden därefter (dvs. fram 
till mitten av 1999) att regelbundet övervaka framstegen i genomförandet av reglerna. Om det 
inte görs tillfredsställande framsteg i samtliga eller specifika avseenden under perioden, 
kommer kommissionen att föreslå ytterligare åtgärder, även lagstiftning, så som skett i fråga 
om till exempel gränsöverskridande kreditöverföringar. 
Rådets gemensamma ståndpunkt nr 57/96, EGT nr C 315, 24.10.1996, s. 30. 
För att förbättra konsumenternas möjligheter att vinna rättelse önskar kommissionen få ett 
klart åtagande från företagens sida om att de före utgången av 1997 kommer att införa 
mekanismer, i samarbete med konsumentorganisationer, för att hantera konsumentklagomål 
eller komplettera redan befintliga system. Det första resultatet av denna dialog kommer att 
presenteras för i slutet av 1997. Kommissionen kommer också att uppmuntra ett mera 
intensivt samarbete mellan olika ombudsmannainstitutioner för utbyte av erfarenheter och 
goda exempel. Kommissionen kommer att följa framstegen på området under 18-
månadersperioden därefter (dvs. fram till mitten av 1999) för att bedöma om det går att lösa 
problemen på ett tillfredsställande sätt på frivillig väg eller om ytterligare initiativ, inbegripet 
lagstiftning, är nödvändiga. 
c) Vägran att sälja finansiella tjänster 
Samrådet har inneburit att två olika problem kunnat identifieras: vägran att i vissa fall sälja 
finansiella tjänster till personer som inte är bosatta i landet och bristande möjligheter för bland 
annat låginkomsttagare att få tillträde till finansiella tjänster. Vad gäller det förstnämnda problemet 
är de som tillhandahåller finansiella tjänster i det stora flertalet fall också beredda att sälja 
gränsöverskridande tjänster eftersom detta ligger i deras ekonomiska intresse. Men ibland har de 
välgrundade ekonomiska skäl för att inte sälja finansiella tjänster till personer som inte är bosatta i 
landet. Det kan till exempel vara osäkert hur stora risker som föreligger i samband med en 
bilförsäkring eller livförsäkring. Det kan vara svårt att bedöma köparens ekonomiska ställning. 
Kostnaden kan också vara oproportionerligt stor för säljaren, till exempel därför att han inte har 
något distributionsnät eller därför att han måste utse någon som företräder honom i skattefrågor. 
Kommissionen erkänner att det står enskilda företag fritt att besluta vem de vill göra affärer med, 
förutsatt att verksamheten inte ger upphov till konkurrensbegränsande beteende. I de fall där det 
förekommer överträdelser mot gemenskapslagstiftningen, kommer kommissionen dock att 
vidta lämpliga åtgärder i samarbete med medlemsstaterna, även överträdelseförfaranden. 
Att ha tillgång till ett bankkonto är ett grundläggande behov i vårt moderna samhälle, precis som att 
ha tillgång till elektricitet eller telefon. Men det finns fortfarande många människor i Europa som 
inte kan öppna ett bankkonto och inte har tillgång till andra finansiella tjänster. En del 
medlemsstater har av socialpolitiska skäl redan vidtagit åtgärder för att få en förbättring till stånd. I 
en del medlemsstater till exempel har de finansiella instituten kommit överens om etiska regler för 
att lösa problemet. Kommissionen stöder initiativ av detta slag på nationell nivå. Det är på 
denna nivå som eventuellt nödvändiga åtgärder måste vidtas. 
d) Icke auktoriserade intermediärer 
Såväl företagarorganisationer som konsumentorganisationer har rapporterat fall av "aggressiv 
försäljning" och till och med olaglig verksamhet som bedrivs av icke auktoriserade intermediärer. 
Sådana fall för ofta med sig stora problem för konsumenterna men försämrar också ryktet för de 
finansiella institutioner som intermediärema arbetar för. Kommissionen har uppmärksammats på 
följande särskilda problem. Det framgår inte alltid vilket företag intermediären agerar som 
mellanhand för. Den information som intermediären tillhandahåller är inte alltid tydlig eller 
tillräcklig. Kostnaderna för de kreditmöjligheter som intermediären erbjuder är ibland mycket högre 
än genomsnittligt på marknaden. Intermediären saknar ibland den kompetens och integritet som 
krävs för att ge kloka råd. Det är också risk för att intermediärema utnyttjar konsumenter med 
ekonomiska problem som saknar alternativa kreditkällor. 
En grundläggande skillnad bör göras mellan finansiella intermediärer och försäkringsagenter. Med 
undantag för de verksamheter som omfattas av konsumentkreditdirektivet täcks inte finansiella 
intermediärers verksamhet av gemenskapdirektiven. De omfattas därför inte av det 
övervakningssystem som inrättats genom gemenskapsdirektiven på området, även om de ibland 
regleras på nationell nivå. Försäkringsagenter däremot, som är en viktig länk i distributionskedjan 
för försäkringsprodukter, omfattas i begränsad utsträckning av bestämmelser på gemenskapsnivå. 
Både de företagar- och de konsumentorganisationer som deltog i samrådet om grönboken anser att 
ett gemenskapsinitiativ är nödvändigt för att den finansiella tjänstesektorns "goda anseende" skall 
kunna upprätthållas. Skälet är att nationella bestämmelser skiljer sig väsentligt åt och inte heller 
alltid är fullt effektiva, särskilt när det är fråga om finansiella tjänster som säljs över gränserna. 
Dessutom kan existerande nationella regler som gäller dessa intermediärer, då de skiljer sig 
väsentligt åt, innebära ett hinder för fritt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster. Vad 
gäller finansiella intermediärer överväger kommissionen därför för närvarande - och beaktar 
i sammanhanget också resultatet av en undersökning från 199612 på området - att införa 
bestämmelser om 1) rätten att starta och utöva denna yrkesverksamhet, till exempel 
kvalifikationskrav, obligatorisk auktorisation eller registrering, 2) verksamhetsutövandet, till 
exempel bestämmelser om vilken information som skall överlämnas till kunden, samt 3) 
förhållandet mellan kreditinstitutet och intermediären. 
Rådet antog 1976 ett direktiv13 som gav försäkringsagenter rätt att etablera sig i en annan 
medlemsstat och att tillhandahålla gränsöverskridande tjänster. Om det finns bestämmelser i en 
medlemsstat om villkor för att starta och utöva denna yrkesverksamhet, skall medlemsstaten 
erkänna relevanta praktiska erfarenheter och kvalifikationer som en utländsk försäkringsagent har 
såsom likvärdiga eller godkänna de intyg om gott anseende och ekonomisk ställning som uppvisas. 
Kommissionen har också antagit en rekommendation14 om försäkringsagenters ställning och 
yrkeskvalifikationer. Medlemsstaterna uppmuntras i rekommendationen att fastställa bestämmelser 
som reglerar yrket, att låta registrera personer som uppfyller de yrkesmässiga kraven och att skilja 
mellan beroende och oberoende försäkringsagenter. Det stora flertalet medlemsstater har nu infört 
bestämmelser som helt eller delvis motsvarar rekommendationens mål. Endast i två länder 
12 "Etude sur le rôle et les activités des intermédiaires de crédit aux consommateurs", av F. Domont-Naert och P. 
Dejemeppe, september 1996. 
13 EGT nr L 26, 31.1.1977, s. 14. 
14 EGT nrL 19,28.1.1992, s. 32. 
(Danmark och Tyskland) saknas regler på området. Kommissionen planerar att se över direktivet 
och undersöka i vad mån principerna i rekommendationen har genomförts för att sedan 
överväga om ytterligare åtgärder behöver vidtas, inbegripet möjligheten att bredda 
direktivets räckvidd vad gäller rätten att starta och utöva denna yrkesverksamhet. 
e) Konsumentkrediter 
Befintliga direktiv om konsumentkrediter ger redan en generell ram för konsumentskyddet. 
Kommissionen offentliggjorde i maj 1995 en rapport15 om tillämpningen av 1987 års direktiv om 
konsumentkrediter16. Kommissionen beaktar där utvecklingen på marknaden och anger områden där 
det befintliga regelverket bör förbättras och uppdateras. Kommissionen gav i april 1996 vidare ut en 
rapport17 om tillämpningen av 1990 års direktiv om beräkningen av effektiv ränta18. I april 1996 
lade kommissionen fram ett förslag till direktiv19 om ändring av 1987 års direktiv (som ändrats 
genom 1990 års direktiv) som framförallt omfattar införandet av en enhetlig matematisk formel i 
Gemenskapen för beräkningen av effektiv ränta. Konsumentrådet nådde vid sitt möte den 10.4.1997 
en gemensam position om direktivförslaget20. Rådet beslutade vidare att det är lämpligt att 
skyndsamt utreda i vilken utsträckning som ytterligare harmonisering av kostnadselementen i 
konsumentkrediter är nödvändig samt kom överens om en deklaration där kommissionen ombeds 
att sätta upp en ad hoc expertgrupp för att genomföra en utredningen i saken. Rådet skall informeras 
löpande om utvecklingen. Första tillfallet för denna information blir vid Konsumentrådet i 
November 1997. Kommissionen har antagit ett ändrat förslag21 där den beaktar Europaparlamentets 
rapport av den 19 februari 199722, rådets politiska överenskommelse av den 25 november 1996 och 
Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av den 26 september 199623. 
Konsumentorganisationerna har i samband med remissförfarandet hävdat att 1987 års direktiv om 
konsumentkrediter borde täcka alla former av kredit, inklusive nya kreditformer, och att det borde 
behandla problemet med överskuldsättning. Vid sin översyn av 1987 års direktiv kommer 
kommissionen att beakta de synpunkter som framförts av berörda parter i samband med 
remissförfarandet. Angående problemet med överskuldsättning kommer vissa pilotprojekt att 
genomföras från och med 1998, av vika vissa syftar till att konsumenterna skall bli bättre 
informerade och utbildade. 
15 KOM(95)l 17 slutlig, 11.5.1995. 
16 EGT nr L 42, 12.2.1987, s. 48. 
17 KOM(96)79 slutlig, 12.4.1996. 
18 EGT nr L 61, 10.3.1990, s. 14. 
19 EGT nr C 235, 13.8.1996, s. 8. 
20 Dok. 7313/97, CONSOM 33 14.4.1997 
21 EGT nr C137, 3.5.1997, sidan 9 
22 Europaparlamentets resolution av den 20.2.1997, PE 257.006. 
23 EGT nr C 30, 30.1.1997, s. 94. 
f) Inteckningslån 
Företagen inom sektorn för finansiella tjänster erkänner att den inre marknaden för inteckningslån 
fortfarande befinner sig i sin linda. De hävdar att det beror på skillnader i behandlingen i 
skattehänseende, skillnader i bidragssystem och skillnader i nationell egendomslagstiftning. 
Företagen anser också att eventuella åtgärder för att öka konsumentskyddet inte ensamma kommer 
att undanröja dessa hinder. 
Konsumentorganisationerna å sin sida hävdar att fördelama med den inre marknaden inte har 
utnyttjats full ut inom denna sektor på grund av brist på information, svårigheter att göra 
jämförelser (särskilt vad gäller kostnaderna för inteckningslån) och skillnader i nationell lagstiftning 
om konsumentskydd. Deras slutsats är att dessa hinder måste undanröjas för att konsumenterna 
skall kunna dra fördelar av den inre marknaden och att "ett minimum av bestämmelser" bör 
harmoniseras. Informationsfrågan och dess kvalitet kommer att omfattas av dialogen mellan 
industrin och konsumenterna. 
Vid alla initiativ inom detta område måste man beakta de stora skillnader som finns inom EU när 
det gäller inteckningslån. Innan ytterligare initiativ tas i början av 1998, kommer 
kommissionen att granska resultatet av igångsatt arbete. 
g) Offer för trafikolyckor utomlands 
Både konsumentorganisationerna och företagssammanslutningarna har i samband med 
remissförfarandet begärt att de hinder som finns kvar för den fria rörligheten för försäkringstjänster 
skall undanröjas. Framför allt anser de att kommissionen bör ta ett initiativ i syfte att skydda 
"resenärer" som i en medlemsstat drabbas av förluster eller skador orsakade av ett fordon som är 
registrerat eller försäkrat i en annan medlemsstat än den där de är bosatta. Vidare har 
Europaparlamentet antagit en resolution där man kräver att kommissionen skall förbättra situationen 
för sådana resenärer. 
Kommissionen håller med om att det finns ett behov att åtgärda detta och kommer därför att, 
senast under hösten 1997, föreslå ett direktiv (det fjärde fordonsdirektivet) enligt vilket en 
rätt till direktkrav införs i hela Europeiska unionen och skadeståndsrepresentanter skall 
utses. Enligt direktivet skall det också inrättas informationscentra för allmänna 
fordonsförsäkringsfrågor. Direktivet kommer sannolikt, om det antas, att ge ett viktigt bidrag till 
lösningen av problemet. 
10 
h) Försäkringsavtal 
Såväl konsumentorganisationerna som företagarganisationerna anser att det behövs ytterligare 
lagstiftning om gemensamma minimikrav på försäkringsavtal för konsumenter. De menar att en 
sådan lagstiftning skulle underlätta för konsumenterna att jämföra gränsöverskridande 
försäkringsavtal. Det bör emellertid understrykas att en harmonisering av avtalslagstiftningen inte 
bör leda till oönskad standardisering av produkterna eller till att nyskapandet försvåras. Enligt 
kommissionens mening är detta en fråga som bör diskuteras inom ramen för dialogen mellan 
företagen och konsumenterna. 
i) Betalningstjänster 
Om nya betalningsmetoder skall bli framgångsrika måste de accepteras av kunderna och få deras 
förtroende. En öppen och säker elektronisk betalningsmekanism kommer å sin sida att förenkla 
övergången till den gemensamma valutan, särskilt under övergångsperioden. I november 1988 
antog kommissionen en rekommendation24 med bestämmelser om minimiansvar och 
ansvarighetsnormer vad gäller förhållandet mellan utfardare och innehavare av kontokort. Vad 
gäller konventionella produkter för tillträde till bank (dvs. kreditkort och betalkort med omedelbar 
eller senare kontobelastning) framgår det av remissvaren att kommissionens rekommendation i 
allmänhet har blivit tillfredsställande genomförd. Från konsumentsidan har emellertid upprepade 
gånger understrukits de problem som vissa bestämmelser ger upphov till. Det gäller till exempel 
bestämmelserna om graden av respektive parts skyldigheter i händelse av förlust eller stöld av ett 
betalningsinstrument och bestämmelserna om bevisbördan i händelse av tvist. Vad gäller nya 
produkter för tillträde till bank framgår det av remissvaren att rekommendationen inte genomförts i 
större utsträckning. Ansvarighetsbestämmelsema behöver också skärpas genom krav på 
tillfredsställande kundinformation och effektiva förfaranden för att vinna rättelse. 
En helt ny generation produkter, nämligen elektroniska pengar och produkter knutna till dessa, har 
vuxit fram sedan 1988 års rekommendation antogs. Dessa elektroniska betalningstjänster skiljer sig 
från fjärrbanktjänster på så sätt att de normalt kan användas utan krav på tillgång till ett konto. 
Med hänsyn till den utveckling som skett av de elektroniska betalningstjänsterna avser 
kommissionen att som ett första steg (till hösten 1997) modernisera 1988 års 
rekommendation. Rekommendationen kommer att omarbetas i följande avseenden: 
• Den kommer att innehålla minimikrav på öppenhet som skall gälla alla nya betalningsmetoder, 
dvs. krav på den minimiinformation som skall ges till innehavarna/användarna i förväg (avtal) 
och, i den utsträckning det behövs, i efterhand (kontoutdrag). 
Den kommer att kräva att det införs förfaranden för klagomål och för att vinna rättelse som skall 
gälla för alla nya betalningsmetoder och göra det möjligt att hantera kundklagomål beträffande 
en viss tjänst eller produkt. 
24 EGT nr L 317, 24.11.1988., s. 55. 
11 
• Den kommer att fastställa respektive parters rättigheter och skyldigheter i fråga om produkter 
som säljs på distans och därigenom stödja och ge ökad tyngd åt målet om större insyn och 
öppenhet. 
Om den moderniserade rekommendationen inte genomförs på ett lämpligt sätt före slutet av 
1998, kommer kommissionen att ersätta den med tvingande bestämmelser. 
Dessutom diskuterar kommissionen, EMI och medlemsstaterna för närvarande ett lämpligt 
regelverk för utgivning av elektroniska pengar. Mot bakgrund av denna diskussion avser 
kommissionen att i slutet av 1997 (dvs. den tidpunkt då arbetet beräknas vara avslutat) presentera ett 
förslag till direktiv om utgivning av elektroniska pengar för att garantera att utgivarna av sådana 
betalningsprodukter är stabila och sunda. Kommissionen kommer (under 1998) att i enlighet med 
detta förslag bedöma om det kommer att behövas ytterligare lagstiftningsinitiativ avseende 
betalningstjänster, vilket kan bli nödvändigt för att skydda konsumenterna. 
Slutsatser 
Grönboken har bidragit till en omfattande debatt, som lett till väsentligt ökad kunskap om 
konsumentemas förväntningar när det gäller finansiella tjänster och om hur dessa förväntningar för 
närvarande tillgodoses. Kommissionen har i detta meddelande sammanfattat remissvaren och 
identifierat särskilda problem som måste åtgärdas. I en del fall går det att finna lösningar genom 
frivilligt samarbete mellan berörda parter. Detta bör i högsta grad uppmuntras. Men i en del fall 
räcker det inte med frivilliga åtgärder. I dessa fall måste åtgärder vidtas antingen av 
medlemsstaterna eller på unionsnivå. Kommissionen redogör i meddelandet för sina synpunkter på 
vilka åtgärder som behöver vidtas, av vem och på vilken nivå. I tabellen på nästa sida presenteras en 
sammanfattning av åtgärderna. 
12 
Område Åtgärd Tidsplan 
Distansförsäljning av finansiella Förslag till direktiv Förslag under hösten 1997. 
tjänster 
Icke auktoriserade intermediärer Direktiv övervägs Beslut om fortsatta åtgärder i 
början av 1998. 
Försäkringsagenter Modernisering av 1976 års Förslag i början av 1998. 
direktiv ^ ^ 
Fordonsförsäkring vid färd Förslag till direktiv Förslag under hösten 1997. 
utomlands 
Konsumentinformation och medel Överenskommelser mellan Första resultaten av dialogen 
för att vinna rättelse företagen och skall presenteras före utgången 
konsumenterna. av 1997. 
Kommissionen kommer att 
övervaka framstegen och, 
om de är otillräckliga, 
föreslå lagstiftning. 
Nya betalningsmetoder Modernisering och Antagande av kommissionen 
komplettering av 1988 års under hösten 1997. Utvärdering 
rekommendation. av framstegen före utgången av 
Kommissionen kommer att 1998. 
följa framstegen i 
medlemsstaterna och, om 
de är otillräckliga, lägga 
fram ett förslag till direktiv 
som komplement till 
rekommendationen (samt 
ett förslag till direktiv om 
utgivning av elektroniska 
pengar som är under 
utarbetande). 
Konsumentkrediter Översyn av 1987 års Förslag under mitten av 1998. 
direktiv 
Overskuldsättning Övervakning av Genomförande av eventuella 
situationen på nationell pilotprojekt rörande 
nivå och diskussion av överskuldsättning från och med 
frågan om pilotprojekt kan 1998. 
genomföras. 
Inteckningslån Information om Beslut om fortsatta åtgärder i 
inteckningslån kommer att början av 1998 
diskuteras inom ramen för 
dialogen med konsumenter 
om information och 
möjlighet att få upprättelse. 
Ytterligare åtgärder kan 
komma att vidtas mot 
bakgrund av pågående 
arbete. 
Tillträde till finansiella tjänster Övervaka situationen i Bedömning av situationen före 
medlemsstaterna mitten av 1999. 
13 
Bilaga 
Verkningarna av den inre marknaden för bank- och försäkringsverksamhet 
När man analyserar resultatet av undersökningen av den inre marknadens följder och effektivitet för 
bank- och församlingsverksamhet är det viktigt att hålla två saker i minnet. Det första är att det ännu 
är ganska tidigt att studera effekterna av den inre marknaden för denna sektor. Banktjänster i 
allmänhet avreglerades 1993. Marknaden för försäkringstjänster liberaliserades först i juli 1994. 
Avregleringen av investeringstjänster är av ännu färskare datum, från januari 1996. Den dynamiska 
förändringsprocessen pågår fortfarande. Det andra är att programmet för införandet av den inre 
marknaden inte har varit den enda faktorn som påverkat sektorn för finansiella tjänster. 
Konjunktursvängningarna och den tekniska utvecklingen har naturligtvis också inverkat. I 
undersökningarna har det ändå gjorts ett försök att isolera det särskilda bidrag som den inre 
marknaden gett till utvecklingen av finansiella tjänster i Europeiska unionen. 
Den undersökning som gällde banksektorn visar att det finns en liten, men dock märkbar påverkan 
från programmet för den inre marknaden, som har medverkat till att verksamhetsbetingelserna för 
bankerna har blivit mera konkurrensinriktade och marknadsorienterade. Många handelshinder har 
undanröjts. Effekterna är mest märkbara i de södra medlemsstaterna. Även om påverkan varit störst 
på affärsbankssidan och lett till minskade kostnader för företagens upplåning, har konkurrensen 
också ökat i de banker som är inriktade på den stora allmänheten. Kunderna har nu ett bredare 
produkt- och tjänsteutbud att välja mellan, t.ex. direktbanktjänster och kapitalinlösentjänster. 
Priserna har för åtskilliga bankprodukter löpt samman på en lägre nivå. Så har till exempel 
prisspannet för kreditkort minskat med omkring 30 %. Undersökningen visar också att det skett en 
viss minskning av kostnaderna för lån och inteckningslån till enskilda och av de avgifter som är 
knutna till privatinlåning. Men stora prisskillnader finns kvar vad gäller transaktionskostnaderna på 
checkkonton och för värdepapper. För gränsöverskridande kreditöverföringar till exempel var 
avgiftsspannet mer än 100 % 1994. 
Inom försäkringssektorn, som står för 7 % av BNI i Europeiska unionen, är bilden mera blandad. 
Genom de "tredje direktiven" har restriktionerna vad gäller avgifter och reklam avskaffats, vilket 
underlättar för försäkringsbolagen att bedriva verksamhet utanför hemmamarknaden och för 
kunderna att köpa försäkringstjänster över gränserna. Inom den del av försäkringsbranschen som 
omfattar annat än livförsäkringar är marknaden nu öppnare, och nytillträdande företag har redan 
börjat erbjuda sina produkter (inom t.ex. bilförsäkring). Det finns emellertid fortfarande stora hinder 
kvar som gör att konsumenterna inte kan dra full nytta av fördelama med den inre marknaden. På 
livförsäkringsområdet till exempel är bristen på skatteharmonisering ett av de främsta skälen till att 
konsumenterna avhålls från att köpa utländska försäkringar. 
Lagstiftningen om den inre marknaden för finansiella tjänster har som främsta syfte att införa fri 
konkurrens. Fri konkurrens är drivkraften till ökad konkurrenskraft och nyckeln till en livskraftig 
ekonomi. Fri konkurrens är konsumentens bästa vän. I flera avseenden fungerar 
marknadsmekanismerna ännu inte optimalt inom sektorn för finansiella tjänster och detta av flera 
skäl. För det första finns det fortfarande betydande eftersläpningar i genomförandet av direktiven i 
nationell lagstiftning i medlemsstaterna, även om situationen har förbättrats på senare tid (för 
M 
närvarande har 72 % av bankdirektiven och 85 % av försäkringsdirektiven genomförts av samtliga 
medlemsstater). Kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot medlemsstater som 
genomfort direktiven för sent eller på ett ofullständigt sätt (17 inom banksektorn och 12 inom 
försäkringssektorn). Några fall (3 inom försäkringssektorn) har förts till domstolen. 
För det andra finns det fortfarande kvar nationella bestämmelser, ofta motiverade och försvarade 
med "allmänintresset" och behovet av att skydda konsumenterna. Kravet att anpassa produkterna 
och marknadsföringen så att de överensstämmer med dessa olika bestämmelser är en viktig 
avskräckande faktor för de företag som vill engagera sig i gränsöverskridande verksamhet. Alla blir 
lidande - konsumenter, producenter och distributörer - av att det finns alltför stelbenta och 
skiljaktiga regler, eftersom sådana regler tenderar att minska eller helt undanröja konkurrensen. 
Kommer kommissionen att anta ett meddelande som omfattar banksektorn, vars syfte är att klargöra 
räckvidden av nationella bestämmelser om "allmänintresset". Arbetet med att ta fram ett 
meddelande för fösäkringssektorn pågår. 
För det tredje uppstår ytterligare hinder för den inre marknaden for finansiella tjänster genom 
skillnader i beskattningen av finansiella produkter och tjänster (t.ex. inteckningslån). Fördelama 
med gränsöverskridande inköp uppvägs ibland av att det fortfarande är skattereglerna i det land där 
konsumenten är bosatt som skall tillämpas. Som understryks i grönboken har det bara gjorts 
begränsade framsteg på beskattningsområdet. Kommissionen kommer emellertid att fortsätta att 
aktivt verka för att de skattemässiga hindren för en fungerande inre marknad skall avskaffas, särskilt 
vad gäller finansiella tjänster. Detta kommer med all säkerhet att bli ett av diskussionsämnena i den 
nyligen inrättade arbetsgruppen för skattepolitik som består av representanter på hög nivå för 
finansministrarna och leds av kommissionsledamoten Mario Monti. 
A 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 309 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 10 06 
Katalognummer : CB-CO-97-336-SV-C 
ISBN 92-78-21955-X 
Byrån för Europeiska gemenskapemas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
Ko