EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 20.01.1998 
KOM(1998) 15 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN 
OM UTVÄRDERINGEN AV DET TREDJE 
HANDLINGSPROGRAMMET FÖR ATT BISTÅ PERSONER MED 
FUNKTIONSHINDER (Helios II) 
1993-1996 

Innehåll 
SAMMANFATTNING OCH KOMMENTARER I-H 
1. INLEDNING 1 
2. ÖVERSIKT ÖVER HELIOS II-PROGRAMMET 1 
2.1 Mål 1 
2.2 Åtgärder 2 
2.3 Finansiering 2 
2.4 Programmets ledningsstruktur 2 
2.5 Översikt över deltagare i programmet 3 
3. UTVÄRDERINGAV PROGRAMMET 4 
3.1. HELIOS II som ett laboratorium 4 
3.2 Utvärdering av programprocessen 5 
3.2.1 Funktionshindrade personers deltagande i HELIOS II 5 
3.2.2 Ledningsstrukturernas effektivitet 6 
3 2.3 Strukturella band mellan olika initiativ på EU-nivå 7 
3.3 Utvärdering av programmets konsekvenser 7 
3.3.1 Kunskapsöverföring 7 
3.3.2 Bidrag till utvecklingen och stöd av nätverk 10 
3.3.3 Bidrag till ökade samverkanseffekter mellan europeisk och nationell 
politik 10 
4. LÄRDOMAR SOM KAN DRAS 12 
4.1 Mervärde 12 
4.2 Programmets begränsningar 13 
4.3 Konsekvenser fbr insatser i framtiden 14 
tb 
4.3.1 Åtgärder för att främja en strategi för handikappfrågor som grundar sig på 
funktionshindrade personers rättigheter 14 
4.3.2 Åtgärder för att stärka dialogen med mediemsstaterna 15 
4.3.3 Åtgärder för att säkerställa full representation för personer med 
funktionshinder och organisationer i gemenskapens 
allmänna åtgärder ! 6 
4.3.4 Åtgärder för att säkerställa en genuin civil dialog med icke-statliga 
organisationer 16 
5. VÄGENFRAMÅT 17 
Gi) 
1. INLEDN1NG 
Det tredje handlingsprogrammet för att bistå personer med funktionshinder, HELIOS n, 
fastställdes genom rådets beslut 93/136/EEG av den 25 februari 19931. Programmet omfattade 
tiden från den 1 januari 1993 till den 31 december 1996. 
I enlighet med artikel 11.3 i ovannämnda beslut skall kommissionen före den 1 juli 1997 överlämna 
en njllständig rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om 
genomfbrandet och resultaten av HELIOS II. 
I enlighet med artikel 11.4 i beslutet av den 25 februari 1993 och punkt 1.2 i bilagan till beslutet, 
skall rapporten huvudsakligen grundas på resultatet av en oberoende och objektiv utvärdering av 
alla de åtgärder som har vidtagits inom HELIOS II2. Rapporten fbrsöker ge en översikt över 
resultaten av den oberoende utvärderingen och dess konsekvenser fbr framtida åtgärder när det 
gäller handikappfrågor. 
2. ÖVERSIKT ÖVER HELIOS II-PROGRAMMET 
2.1 Mål 
Målet med HELIOS II-programmet var att främja lika möjligheter och integrering till förmån 
för personer med funktionshinder. I detta mål ingick följande fyra huvudsakliga delmål: 
1. Att utveckla och förbättra utbytes- och informationsverksamheten med 
medlemsstaterna och icke-statliga organisationer. 
2. Att främja effektiva metoder och åtgärder i syfte att uppnå ökad effektivitet och 
bättre samordning av insatserna. 
3. Att främja utvecklingen av riktlinjer på gemenskapsnivå fbr samarbete med 
medlemsstaterna och de organisationer och sammanslutningar som arbetar med 
integrering av personer med funktionshinder, på grundval av de innovationer och 
metoder i medlemsstaterna som har visat sig vara bäst och mest framgångsrika. 
4. Att fortsätta samarbetet med europeiska icke-statliga organisationer och med icke-
statliga organisationer som i respektive medlemsstat betraktas som representativa, 
genom nationella handikappråd. 
EGTnrL56, 9.3.1993, s. 30. 
Efter anbudsinfordran anförtrodde därför kommissionen utvärderingen åt Tavistock Institute (Förcnade 
kungarikct) i saniarbcte med följande trc forskiiingsinstitut: Nexus (Irland), ECWS (NcdcrUmdcrna) och 
Prisma (Grckland). Rapporten finns tillgänglig i forni av ctt arbetsdokumcnt vid konunissioncns ;ivdclningar 
(cndast på engelska). 
2.2 Åtgärder 
Följande huvudåtgärder var avsedda att främja dessa mål: 
1. Verksamhet i samband med utbyten och informationslämnande mellan 
medlemsstaterna, dvs. konferenser, seminarier, informationsutbyten, studiebesök och 
kurser som anordnas avseende funktionell rehabilitering, integrering när det gäller 
utbildning, samt ekonomisk och social integrering fbr personer med funktionshinder. 
Deltagarna i denna verksamhet utsågs av medlemsstaterna. 
2. Insamling, utbyte och spridning av information från medlemsstaterna genom 
utvecklingen av det datoriserade informations- och dokumentationssystemet Handynet 
3. Samarbete med icke-statliga organisationer genom finansiering av konferenser, 
studiebesök, kurser och annan samarbetsverksamhet på europeisk niva, 
tillhandahållande av information till icke-statliga organisationer om insatser som görs på 
gemenskapsnivå, samt råd från de icke-statliga organisationerna till kommissionen i 
särskilda frågor. 
4. Informations- och upplysningsverksamhet riktad till allmänheten genom utdelning av 
årliga priser fbr modellprojekt på olika områden som rör integreringen av personer med 
funktionshinder, samt genom medieaktiviteter. 
2.3 Finansiering 
Det belopp som ansågs behövas fbr programmets genomfbrande uppgick till 37 miljoner ecu. 
Ett budgetanslag på 40,16 miljoner ecu beviljades, och de faktiska utgifterna uppgick till 39,74 
miljoner ecu. 
Nedan ges en årsvis uppdelning av finansieringen (i miljoner ecu). 
År I Budget 1Utfall 
__ __ __ 
1994 - 10,06 10,04 
1995 ~ 5T81 11,78 
1996 12^69 12,52 
2.4 Programmets ledningstruktur 
Kommissionen hade ansvaret fbr den centrala ledningen av programmet med hjälp av en extern 
byrå fbr tekniskt bistånd (HELIOS -programmets expertgrupp) och följande rådgivande organ 
• Rådgivande kommittén. sammansatt av medlemsstaternas regeringsföreträdare. 
Europeiska handikappforumet: sammansatt av nationella handikappråd och 
europeiska icke-statliga organisationer. 
Förbindelsegruppen: sammansatt av företrädare för de två andra kommittéerna 
som inrättades för att fungera som en länk mellan dessa. 
På nationell nivå krävde programmets rådgivande förfaranden att ett nationellt 
samordningsorgan fbreträddes i den rådgivande kommittén och att ett nationellt handikappråd 
företräddes i det europeiska handikappforumet. Det nationella samordningsorganet hade 
ansvaret för urvalet av deltagare i informations- och utbytesverksamheten och för att ge stöd 
till och utvärdera HELIOS II -verksamheten på nationell och lokal nivå. En viktig del i denna 
uppgift var att anordna nationella informationsdagar, i allmänhet varje år. Skillnaderna vad 
gäller samordningsstrukturer från land till land innebar att de erbjöd ganska varierade 
möjligheter till samordning och informationsutbyte. 
På lokal nivå samordnades informations- och utbytesverksamheten av ledande personer bland 
deltagarna själva. HELIOS II -programmets expertgrupp spelade en viktig roll genom att de 
gav samordnarna stöd till verksamheten på lokal nivå. 
2.5 Översikt över deltagare i programmet 
Verksamheten i HELIOS II gav möjligheter för ett stort antal handikapporganisationer på 
lokal, nationell och europeisk nivå att delta i diskussioner och utbyten med liknande 
organisationer från andra medlemsstater. Detta innefattade omkring 1 150 huvuddeltagare, 
som fortlöpande deltog i programverksamheten under de tre åren och omkring 30 000 perifera 
deltagare, som deltog i mer begränsad omfattning. 
Huvuddeltaeare i HELIOS II 
Personer i radgivande Antal Kannetecken 
organ organisationer 
Radgivande kommitten 343 Regeringstjansteman pa nationell 
niva 
Europeiska 173 Nationella handikapprad 
handikappforumet \ 3 Europeiska icke-statliga 
2 organisationer 
Arbetsmarknadens parter 
Arbetsgrupper 84 Regeringstjansteman, icke-
statliga organisationer och 
sakkunniga 
Med företrädare för Norge och Island inbegripna 
Deltagare i lokal 
verksamhet ____ . 
Deltagare i informations- 8323 Huvudsakligen organisationer 
och utbytesverksamhet som tillhandahaller tjanster till 
personer med flinktionshinder 
och utbildningsinstitut 
Deltagare i Handynet- 142 Experter och tjansteleverantorer. 
centrum 
De perifera deltagarna innefattade organisationer och enskilda personer som deitog i de icke-
statliga organisationernas utbytesverksamhet4, de medlemmar i icke-statliga organisationer som 
ingick i programmets rådgivande kommittéer (856 nationella och europeiska icke-statliga 
organisationer) samt sökande till de årliga HELIOS II -tävlingarna (omkring 200 pet år). 
Utöver dessa inbegreps även deltagare i de nationella informationsdagar som anordnades av 
enskilda medlemsstater (inga tillförlitliga uppgifter finns om antalet deltagare), övriga 
medlemmar i de organisationer som deitog i HELIOS II -verksamheten samt läsare av de olika 
publikationema. I den sistnämnda gruppen ingick potentiellt sett ett mycket brett spektrum av 
handikapporganisationer i Europa. Adresslistan för HELIOS II cope och Flash bestod av över 
30 000 adresser. 
3. UTVÄRDERING AV PROGRAMMET 
I nedanstående avsnitt anges de huvudsakliga resultaten av den externa utvärderingen. 
3.1 HELIOS II som ett laboratorium 
1 HELIOS II ingick några nya aspekter som förde fram gemenskapsmetoder för 
handikappfrågor på fbljande tre viktiga sätt: 
1. I tidigare handlingsprogram betonades i högre grad en "social" 
inriktning på handikappfrågorna än i HELIOS II , som var mer inriktat 
på frågor om lika möjligheter och integrering. 
2. I stället för att främja förändringar genom stöd till pilot- eller 
demonstrationsprojekt, verkade HELIOS II snarare inom ramen för en 
social utbildningsmodell för utbyte, grundad på lokalt utbyte och en mer 
riktlinjestyrd åtgärdsmodell. Den senare genomfördes genom spridning 
av kunskaper från lokalt utbyte och genom att tillhandahålla en struktur 
för samarbete mellan organisationer på nationell och europeisk nivå 
3. HELIOS II var det första handlingsprogrammet med en formell struktur 
för samråd med funktionshindrade personer och deras organisationer 
Extrapolcrat frän clt urval av ärliga sektorsrapportcr kan antalet uppskallas lill oinkring 24 ()()() pcr ;ir 
De nya aspekterna i HELIOS II tillförde hela programmet ett framträdande experimentellt 
drag, som tillsammans med betoningen på utbyte och kunskaper gjorde att programmet i vissa 
avseenden kunde uppfattas som ett "laboratorium", där frågor med anknytning till 
funktionshinder, lika möjligheter och integrering kunde undersökas, ny fbrståelse skapas och 
nya lösningar prövas innan de spreds till en bredare publik. I detta avseende var det 
betydelsefullt fbr utvärderingen att noga uppmärksamma inte bara programmets resultat, utan 
även hur dessa resultat uppnåddes. 
3.2 Utvärdering av programprocessen 
Under denna rubrik undersöktes fbljande tre processer: Funktionshindrade personers 
deltagande i programmet, programmets ledning samt dess samverkan med andra insatser i 
handikappfrågor. 
3.2.1 Funktionshindrade personers deltagande i HELIOS II 5 
Trots att betydande insatser gjordes fbr att stimulera en hög representation av personer med 
funktionhinder och av deras organisationer i vissa av programmets rådgivande strukturcr, var 
de underrepresenterade i vissa delar av programmet. 
Detta var särskilt fallet när det gäller verksamheten i informations- och utbytesprogrammen 
Urvalet av deltagare till denna verksamhet skedde i huvudsak i enlighet med medlemsstaternas 
strategier för att utse deltagare och för spridning av information om det fbrestående 
programmet. Det kvarstod dock vissa strukturella problem som även hämmade 
funktionshindrade personers och handikapporganisationernas möjligheter att delta i 
programmet på lika villkor som fackmän och tjänsteleverantörer. Detta gällde fbljande: 
• Tillgång till resurser och anpassade lokaler och hjälpmedel: De som anordnade 
utbytesverksamheten misslyckades ofta med att ta hänsyn till behovet av maximal tillgång 
till lokaler och hjälpmedel och tidsplaner som var anpassade till funktionshindrade personers 
deltagande. Delfinansiering av verksamhet och sen återbetalning av utgifter medförde 
ekonomiska svårigheter. 
• Tillgång till information: För mycket och för sen information inför möten innebar problem, 
särskilt för deltagarna i de rådgivande strukturerna, som var tvungna att rådgöra med sina 
ledamöter. 
• Nivån på deltagande: Detta var ett särskilt problem som gällde informations- och 
utbytesverksamheten, där lokala organisationer inbjöds för att stimulera till att flera 
s Trots att utvärdcringsvcrksamhctcn huvudsakligcn inriktades pa funktionshindrade personers deltagande i 
programverksamheten, bör det uppmärksammas att det även uttrycktcs oro över att andra gnippcr var 
underrepresenterade. 1 verksamhet som gällde ckonomisk integrering var till cxcmpcl bristcn pä 
mcdvcrkan fran arbetsgivare uppseendcväckandc och i viss verksamhet som gcnomfördcs av ickc-slatliga 
organisationer fanns vltldigt få nationclla och curopciska förclrfldarc med polilisk runktion. 
personer med funktionshinder deltog, men gjorde det svårt att upprätthålla en kontinuerlig 
medverkan. 
• Kvalitetenpå den diskussion somfördes: I viss verksamhet fanns en tendens till att fackmän 
betraktade funktionshindrade personer som människor som saknade den sakkunskap som 
krävs för att delta i diskussionerna på lika villkor. Funktionshindrade personer bland 
deltagarna tyckte ibland att fackmän och tjänsteleverantörer var mer intresserade av att 
upprätthålla status quo än att åstadkomma tbrändringar. 
För att bemöta den vitt spridda oro som uttrycktes över att funktionshindrade personer var 
underrepresenterade i programverksamheten i början av programmet, gjorde kommissionen 
insatser för att öka deras deltagande. Dessa insatser fick ett positivt resultat, särskilt inom de 
sektorer där funktionshindrade personer normalt inte deltar. Deltagandet när det gäller sociai 
integrering var från början ganska högt (omkring 50 %). När det gäller funktionell 
rehabilitering och utbildning var andelen personer med funktionshinder som deltog 20 % och 
när det gällde ekonomisk integrering fördubblades denna andel till omkring 40 % i slutet av 
programmet. 
Delvis tack vare dessa insatser medförde en stor del av utbytesverksamheten att ett viktigt steg 
togs framåt genom att man stimulerade dialogen mellan dem som tillhandahåller tjänster och 
personer med funktionshinder. Detta tycks ha fatt återverkningar i form av ett fbrändrat synsätt 
i de organisationer till vilka deltagarna återvände och i den övergripande nationella politiken. 
3.2.2 Ledningsstrukturernas eflektivitet 
När HELIOS II startade uttrycktes oro över programmets komplexa uppbyggnad 
Utvärderingen inriktades därfbr på denna aspekt av programmet. 
Det rådde stor enighet om att det stöd som gavs av kommissionen och HELIOS expertgrupp 
var effektivt och uppskattat, särskilt bland deltagarna i programmets verksamhet på lokal nivå. 
I utvärderingen betonas dock att betydande resurser krävs, särskilt för att stimulera ett högt 
deltagande av personer med funktionshinder i programmet. När det gäller kraven på resurser 
var man samtidigt tvungen att beakta det övergripande behovet av personal och den 
sakkunskap som krävdes, vilket omfattade allmän erfarenhet av handikäppfrågor och av frågor 
i samband med funktionshindrade personers faktiska integrering och delaktighet. 
Andra områden där svårigheter påvisades gällde programmets rådgivande strukturer och 
kommunikationen mellan kommissionen och de nationella fbrvaltningarna, samt i vissa fall 
mellan olika ministerier på nationell nivå. En av de huvudsakliga svårigheter som gällde de 
rådgivande strukturerna var de skilda utvecklingslinjer som framträdde mellan de två viktigaste 
rådgivande organen (Rådgivande kommittén och Europeiska handikappforumet) samt det 
faktum att fbrbindelsegruppen inte var tillräckligt stark för att ta itu med de skillnader som 
fanns mellan de två kommittéerna. 
3.2.3 Strukturella band mellan olika initiativ på EU-nivå 
De strukturella banden mellan HELIOS II och övriga program och initiativ på europeisk nivå 
upprätthölls av kommissionen med hjälp av en avdelningsövergripande grupp, och 
programmets rådgivande strukturer. Viktiga förändringar som skedde i vissa andra program 
och initiativ med anknytning till handikappfrågor kan betraktas som direkta resultat av de band 
som inrättades av kommissionen på denna nivå (se avsnitt 3.3.3). 
På nationell nivå inrättades strukturella band mellan olika program och initiativ på europeisk 
nivå med anknytning till handikappfrågor i omkring hälften av medlemsstaterna. Det skall dock 
uppmärksammas att ansvaret för olika gemenskapsprogram och initiativ ofta ligger på olika 
ministerier i de större medlemsstaterna, vilket begränsar samarbetet och samordningen mellan 
tjänstemän på denna nivå. Några länder inledde en medveten politik för att stimulera deltagarna 
i HELIOS II att lämna in ansökningar till andra program eller initiativ medan andra 
prioriterade deltagare i annan europeisk verksamhet när de gjorde sitt urval av deltagare i 
HELIOS II . Detta medfbrde en betydande överlappning mellan deltagare i programmen på 
lokal nivå. Omkring 60 % av deltagarna i HELIOS II -programmets lokala verksamhet 
medverkade i, eller hade ansökt om stöd genom, övriga program eller initiativ på europeisk 
nivå. Det initiativ som nämndes i första hand var Horizon. Många deltagare påpekade att 
deltagandet i HELIOS II -programmet i stor utsträckning hade bidragit till deras möjligheter 
att fa tillgång till övrig verksamhet på europeisk nivå, tack vare information, möjligheter att 
finna samarbetspartner och ökad erfarenhet av att arbeta på europeisk nivå. 
Detta framhäver HELIOS II -programmet karaktär, som i sig inte tillhandahöll resurser för 
demonstrationsprojekt eller praktiska projekt. Genom att ge möjligheter till att utbyta 
information, utveckla tankar om ny verksamhet och fa erfarenheter kompletterade programmet 
i stor utsträckning de program som tillhandahöll resurser. 
3.3 UTVÄRDERING AV PROGRAMMETS KONSEKVENSER 
Konsekvenserna av HELIOS II har undersökts i förhållande till fbljande tre faktorer: 
• I vilken utsträckning programmet främjade överfbring av kunskaper om "effektiva 
metoder och åtgärder" mellan deltagarna på lokal nivå. 
• Programmets bidrag till arbete i nätverk och samarbete mellan 
handikapporganisationer. 
• Programmets bidrag till att skapa samverkanseffekter och till den politiska 
beslutsprocessen på nationell och europeisk nivå. 
3.3.1 Kunskapsöverforing , 
Kunskapsöverföringen inom ett program som HELIOS II kan ske på olika nivåer Det är 
lämpligt att skilja mellan överföringen som en process (dvs. informationsutbylet) och 
överföringen som ett resultat (dvs. införande av ny praxis) samt mellan intern överförmg 
(mellan deltagare i programmet) och extern överföring (spridning av kunskapen till en bredare 
publik). 
A. Utbyte mellan deltagare inom programmet 
Nivån på utbytet mellan deltagarna i själva programmet ansågs allmänt som en av de rnest 
effektiva delarna av programmet. Nästan alla deltagare rapporterade att utbytet hade varit 
värdefullt. I två tredjedelar av svaren i undersökningen angavs att man hade fatt nya insikter 
vad gäller god praxis samt idéer om hur man kunde förbättra sina tjänster. Man uppskattade 
även den ökade känslan av solidaritet (90 %) och stödet från övriga deltagare (75 %). 
Ny kunskaper uppfattades snarare som nya tänkesätt än som specifik information, dvs. en ny 
inriktning på handikappfrågor eller en ökad öppenhet för nya tankar. Dessa erfarenheter belyste 
vissa förutsättningar för att på bästa sätt främja utbytet mellan olika kulturella traditioner, olika 
former av funktionshinder och olika yrkesgrupper. 
B. Kunskapsspridning till andra utanför programmet 
Information och kunskaper från programverksamheten spreds till en bredare publik, antingen 
• genom insatser från deltagarna själva när de återvände till sina urspmngsorter 
(horisontell överföring), eller 
• genom programmets rapporter och publikationer (vertikal överföring). 
Horisontell överföring 
De flesta deltagare i programmet tycks ha gjort betydande insatser för att dela med sig till 
andra av de kunskaper de fick i programmet. Oftast skedde detta i diskussioner med kolleger 
(97 %), genom rapporter som skickades till medlemmar i deras organisationer (73 %). artiklar i 
informationsskrifter (57 %) eller handikapptidningar (39 %). Många organisationer (75 V) 
hade även lyckats att fa någon sorts mediabevakning. Vanligtvis var de dock mer 
framgångsrika när det gällde bevakning i lokaltidningar eller lokalradio än nationell bevakning 
eller TV-bevakning och mer framgångsrika vad gäller specifika media för funktionshindrade 
personer än i det allmänna mediautbudet. 
Bristen på resurser var det huvudsakliga hindret för att dela med sig av erfarenheterna till en 
bredare publik. I HELIOS II -programmet gavs inget stöd till vidare spridningsverksamhet 
(med undantag av de nationella informationsdagarna), vilket kunde ställa till probiem för 
organisationer med begränsad personal och begränsade resurser. 
De nationella samordningsorganen var särskilt viktiga när det gällde att säkerställa den 
vidare spridningen av kunskaperna från programverksamheten. 80 % av deltagarna i 
informations- och utbytesverksamheten angav att de hade delat med sig av sina erfarenheter av 
utbytesverksamheten till andra under HELIOS II -konferenser och nationella 
informationsdagar. 
Vertikal spridning 
Utöver informationsspridningen genom detta horisontella utbyte, framställdes mycket skriflligt 
material i programmet. 
Spridningen av material skedde för det mesta per post till deltagarna i programmet eller genom 
deltagarna själva. De nationella företrädarna hade skilda planer för vidare spridning. Några 
planerade att skicka kopior av material till alla lokala och regionala myndigheter, medan andra 
inte alls hade några tydliga planer för spridning. Detta väcker den mer övergripande frågan om 
behovet av en tydlig spridningsstrategi för material som framställs genom ett program av detta 
slag. En viktig förutsättning för en bredare debatt av frågorna är att kunskaperna från 
programverksamhet far en bred spridning. 
Handynet kritiserades också för att det var mer anpassat till fackmännens behov än till 
funktionshindrade personers behov, trots att åtgärder vidtogs efter halva tiden av programmet, 
som ett resultat av den interimistiska utvärderingsrapporten, för att fa funktionshindrade 
personer och deras organisationer att delta mer aktivt i att utveckla databasen. 
('. Deltagarnas tillämpning av kunskaper i programmet 
Trots att många deltagare (53 % av dem som har svarat på enkäten när det gäller information 
och utbyte och 56 % när det gäller de icke-statliga organisationer) angav att de hade hart 
möjlighet att införa ny praxis i sina organisationer till följd av programverksamheten - i den 
utsträckning de hade förväntat sig eller i högre utsträckning - framstod det som ett 
långtidsprojekt att överföra idéerna till praktisk verksamhet. Några påpekade att en 
förändringsprocess hade inletts och att synsättet inom de organisationer de arbetade hade 
förändrats, vilket är ett viktigt fbrstadium till att genomföra förändringar. Att överföra idéerna 
till praktisk verksamhet krävde dock ofta resurser. I detta avseende påpekade de att 
programmet hade gett dem stöd på två följande sätt: 
• Det stärkte övertygelsen att deltagarna redan höll på att utarbeta nya metoder och gav 
ibland ytterligare material för att övertyga kolleger och erhålla lokalt stöd. 
• Programmet hade även hjälpt många att fa tillgång till något annat europeiskt program, 
genom vilket man kunde fa resurser för nya projekt. 
D. Programmets bidrag till den vidare utvecklingen av politik och praxis 
Undersökningar av programdeltagare visade att nästan hälften ansåg att de hade haft något 
inrlytande på utvecklingen av politiken på lokal (48 %) eller nationcll nivä (43 %), även om clel 
knappast var i den utsträckning de skulle ha önskat. Många organisationer tyckte dock att 
deras ofTentliga framtoning hade förstärkts genom programmet, vilket man hoppades skulle 
bidra till deras möjligheter att fa inflytande över den framtida politiken. Detta hade även ett 
nära samband med programmets bidrag till ett ökat arbete i nätverk och till 
handikapporganisationernas ökade möjligheter att bedriva påtryckningsverksamhet. Detta 
behandlas i nästa avsnitt. 
3.3.2 Bidrag till utvecklingen och stöd av nätverk 
Handikappnätverken spelade en viktig roll för att uppnå programmets huvudmål. När det 
exempelvis gällde programmets bidrag till överföringen av kunskap i Europa berodde detta i 
hög grad på de möjligheter de organisationer som deltog i utbytesverksamheten hade att sprida 
informationen till en bredare publik, vilket i sin tur berodde på deras möjligheter att arbeta i 
nätverk. Några deltagare ansåg också att det mest effektiva bidraget programmet kunde ge på 
lång sikt för att främja lika möjligheter och integrering av personer med funktionshinder var att 
ge möjligheter för handikapporganisationer att bygga upp en eftektiv plattform eller 
påtryckningsgrupp som en utgångspunkt för att åstadkomma en förändring på nationell och 
europeisk nivå. 
Det var mycket som talade för att de rådgivande strukturerna i HELIOS II och den 
verksamhet som fick stöd, i hög grad bidrog till det arbete i nätverk som bedrevs mellan 
organisationer som arbetar med handikappfrågor, till följd av att nya nätverk främjades, 
befintliga nätverk stärktes eller arbetet i nätverk stimulerades mellan nya deltagargrupper. 
HELIOS II förstärkte och främjade i hög grad samarbetet på europeisk nivå mellan europeiska 
icke-statliga organisationer och mellan dessa och nationella icke-statliga organisationer. Ibland 
ökade kontakterna och samrådet mellan dessa och de nationella regeringarna och lokala 
organisationer. Samarbetet förefaller nu snarare vara mer utbrett i övergripande frågor (t.ex. 
främjande av en politik för lika möjligheter) än i enskilda handikappfrågor eller sektorspecifika 
frågor. Detta möjliggör i sin tur en övergripande dialog om alla typer av funktionshinder inom 
samtliga sektorer. 
Det förefaller som om samarbetet mellan specialiserade organ och organisationer som 
företräder funktionshindrade också har främjats samt att deltagarstrukturerna även har 
fbrstärkts, både inom de enskilda organisationerna och på nationell och europeisk nivå. 
3.3.3 Bidrag till ökade samverkanseffekter mellan europeisk och nationell politik 
Det förefaller ha skett en märkbar förändring mot ökad samverkan under de senaste åren, både 
mellan olika gemenskapsprogram om handikappfrågor - särskilt när det gäller strukturfonderna 
- och mellan handikappolitiken på nationell nivå. Eftersom många olika krafter för tillfället 
arbetar med att utarbeta en social politik på samtliga nivåer är det svårt att bedöma HELIOS II 
-programmets faktiska bidrag till denna förändring. Uppenbart är dock att programmet har gett 
omfattande möjligheter till dialog mellan olika parter och att programmets verksamhet och 
uppbyggnad har uppmärksammat och gett stöd till den utveckling som har skett på andra 
platser. Programmet har i detta avseende varit ett komplement till gemenskapens 
handlingsprogram och initiativ som gäller handikappfrågor. 
A. Bidrag till utarbetandet av politiken på europeisk nivå 
Kommissionens meddelande av den 30 juli 1996 om lika möjligheter för funktionshindrade 
personer - en ny handikappstrategi för Europeiska unionen6, resolutionen av den 20 december 
1996, utfärdad av rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar församlade i rådet, 
om lika möjligheter för människor med funktionshinder7 och Europaparlamentets resolution av 
den 13 december 1996 om handikappade personers rättigheter8 är viktiga framsteg på EU-nivå 
för att främja lika möjligheter för personer med funktionshinder. De diskussioner som fördes 
inom ramen för HELIOS II gav ett viktigt bidrag till utvecklingen av denna politik. 
Europeiska handikappforumet har varit en viktig källa till påverkan. I egenskap av en del i 
HELIOS II -programmets rådgivande struktur har det spelat en viktig roll för att öka 
medvetenheten i frågor som omfattas av unionens behörighet och som direkt påverkar 
funktionshindrade personers livskvalitet. Detta har stimulerat en vidare dialog om dessa frågor, 
dels mellan olika delar av kommissionen, dels mellan kommissionen och 
handikapporganisationerna. 
I samband med att "den andra generationens" gemenskapsinitiativ inleddes, har under de två 
senaste åren faktiska insatser gjorts och konkreta åtgärder vidtagits för att ta hänsyn till 
funktionshindrade personers behov i andra europeiska program. Detta kan ses som teckcn pä 
HELIOS II -programmets bidrag i syfte att uppnå samverkan när det gäller handikapprelatcrad 
politik på europeisk nivå. Förändringar i gemenskapsinitiativen och i EU-programmen tbr att 
tillgodose funktionshindrade personer behov kunde t.ex. påvisas i programmen SOKRATES, 
Ungdom för Europa, LEONARDO och Tide och samtidigt har starka band etablerats med 
Horizon på nationell nivå med en betydande överlappning mellan deltagarna i de tvä 
programmen. Efter det att HELIOS II hade avslutats har även andra generaldirektorat inom 
kommissionen startat ett antal andra insatser. Detta innebär ett viktigt steg mot att 
handikappfrågor alltid beaktas, t.ex. när det gäller arbetsgrupper om utbildning, idrott och 
turism och spridningen av material som genererats genom utbytesverksamheten inom 
utbildningssektorn 
H. Inflytande på utarbetandet av politiken pä nationell och lokal nivå 
När HELIOS II -programmet genomfördes höll många medlemsstater på att genomtora. eller 
övervägde att genomföra, betydande förändringar av politiken som skulle påverka 
funktionshindrade personers livskvalitet. Det var svårt att uppskatta i vilken grad HELIOS II -
programmet påverkade detta. Förändringar i de socioekonomiska villkoren och i systemen för 
social trygghet var ofta mer betydelsefulla, t.ex. frågor i samband med ekonomiskt stöd och 
tjänster för personer med funktionshinder. 
Företrädare för vissa medlemsstater påpekade dock att HELIOS II -programmet hade påverkat 
utarbetandet av den nationella politiken på följande sätt: 
" KOM (406) slutlig. 
7 EGTnrC 12, 13.1.1997. 
8 EGTnrC 20, 20.1.1997. 
11 
• Tillhandahålla bakgrundsinformation och praktiska modeller. 
• Påvisa områden där den nationella politiken borde utvecklas. 
• Tillhandahålla ett forum där olika parter samlades fbr att diskutera riktlinjer. 
• Skapa nödvändiga förutsättningar för en förändring av politiken (tydliga riktlinjer på 
europeisk nivå angavs i detta sammanhang som betydelsefullt). 
• Förstärka politiska riktlinjer som redan diskuterades. 
• Främja stöd och solidaritet mellan handikapporganisationer och öka deras möjligheter 
att utöva påtryckning för att uppnå en förändring. 
De områden där politiken kunde påverkas omfattade icke-diskriminering, lika möjligheter, ny 
teknik, utbildning, yrkesvägledning och personligt stöd på arbetsplatser samt inrättande av 
avdelningsövergripande kommittéer och utskott. De förändringar som prioriterades varierade 
från land till land. I många länder är förändringar i lagstiftningen på gång eller övervägs i 
enlighet med principerna om lika möjligheter. Arbetsmarknadspolitiken prioriterades även högt 
i ett antal medlemsstater, särskilt när det gäller att hitta den rätta balansen mellan skyddade 
arbetsplatser och initiativ som gäller skyddade arbeten eller arbeten med stöd. Andra frågor 
som behandlades var tillgänglighet (transporter, byggnader), utbildning, stöd till loräldrar och 
familjer och vårdinrättningar för personer med grava funktionshinder. 
4. LÄRDOMAR SOM KAN DRAS 
HELIOS II innebar en ny inriktning för gemenskapens insatser inom en viktig del av 
socialpolitiken. Trots sina begränsningar visar utvärderingen att programmet har lämnat viktiga 
bidrag till viss utveckling när det gäller handikappfrågor. Det kan dock dröja länge innan stora 
delar av denna utveckling kommer att bära frukt. De huvudsakliga lärdomar som kan dras av 
utvärderingen av programmat bahandlas under följande tre huvudrubriker: 
• Mervärdet av HELIOS II. 
• Programmets begränsnin^Ér. 
• Ko«##kveftser fbr ineatse* i framtiden. 
4.1 Mervink 
På eurepeuå mvä g»v programm*! ett mervärde på följande sAtt: 
• Inrättandet av en gemensam kiwiskapsbas för politiska strategier och ny praxis. 
12 
• Ökad kommunikation, i huvudsak mellan fackmän från olika länder, som 
möjliggjorde en bedömning av de egna insatserna, främja den egna utvärderingen 
och sätta in sin praxis i ett sammanhang. 
• Uppbyggnad av stöd och solidaritet mellan handikapporganisationer och möjligheter 
för många av dem att fa erfarenhet för att delta mer efFektivt i strukturer och 
program på europeisk nivå. 
På nationell nivå var det huvudsakliga mervärdet följande: 
• Uppmuntran av intresset och kreativiteten i handikappfrågor genom att deltagarna 
ställdes infbr alternativa lösningar och nya metoder för vanliga problem. 
• 
• Förstärkt solidaritet, stöd och kommunikation mellan deltagarna själva, både inom 
och mellan olika medlemsstater. Detta bidrog till att bryta isoleringen mellan 
personer med funktionshinder, frivilliga vårdare och yrkesmänniskor på fältet. 
Främjande av solidaritet i mer eller mindre politiska insatser. Detta har gett 
handikapporganisationerna en känsla av ökade möjligheter att kunna utöva 
påtryckningar genom att tillhandahålla argument, ökade möjligheter att övertyga, 
och har förbättrat anseendet för påtryckningsorganisationer. 
Både användarnas och fackmännens kunskaper och självmedvetenhet ökade, 
eftersom de i många fall sammanträffade för första gången. 
Utarbetandet av bättre principer för god praxis, särskilt när det gäller aktivt 
deltagande av funktionshindrade personer när tjänster tillhandahålls och när politiken 
utarbetas. 
Genomförandet av denna process i praktiken måste dock ses i ett långtidsperspektiv. 
4.2 Programmets begränsningar 
De tydligaste begränsningarna i HELIOS II gäller själva utformningen av programmet. 
Eftersom det i huvudsak inriktades på utbyte, med begränsade resurser, var programmet 
ständigt mycket beroende av deltagarna på nationell och lokal nivå för att uppnå 
"faktiska" förändringar (vad gäller tjänster och politik till förmån för personer med 
funktionshinder), och inte bara stimulera debatten och öka medvetandet om frågorna 
Programmet var också hela tiden beroende av de lokala och nationella deltagarna när det gällde 
dess förmåga att få till stånd faktiskt deltagande av och samråd med funktionshindrade 
personer. En följd av detta var att problem som direkt berör funktionshindrade personers 
deltagande, och som hela tiden stöts på inom handikappolitiken och handikappverksamheten, 
ofta återkom inom programmet. Trots stora insatser kunde dessa begränsningar aldrig 
fullständigt undanröjas. Detta återspeglar det faktum att man i varierande grad acccpterade 
rikilinjer som betraktar funktionshindrade personer själva som viktiga aktörer i förändrings-
och utvecklingsprocessen, samt en undervärdering av de ytterligare resurser som krävs för att 
stödja funktionshindrade personers direkta medverkan. 
13 
Genom en tydligare spridningsstrategi, särskilt när det gäller det material som utarbetades i 
slutet av programmet, skulle man även ha kunnat åstadkomma mer med de möjligheter som 
gavs av programmet för att sprida kunskaperna till en bredare publik. 
När det gäller att medvetandegöra allmänheten skulle en mer strategisk metod ha kunnat 
användas och mer resurser satts in. Att involvera media i handikappverksamheten är svårt, och 
fastän viss framgång uppnåddes på detta område, riktade sig programmet i huvudsak till dem 
som redan var involverade i handikappfrågor. 
Utvecklingen av solidaritet och samarbete på europeisk nivå i handikappfrågor tycks ha varit 
mindre effektiv när det gäller de nationella regeringarna, delvis på grund av att programmets 
samrådsprocess snarare stimulerade bilateral kommunikation med kommissionen än ett faktiskt 
samarbete mellan de nationella företrädarna. 
4.3 Konsekvenser för insatser i framtiden 
Dessa konsekvenser bör betraktas i ljuset av gemenskapens nya handikappstrategi som 
presenterades i kommissionens meddelande av den 30 juli 1996, rådets resolution av den 20 
december 1996 och Europaparlamentets resolution av den 11 april 1997. 
Utvärderingen av HELIOS II ger viss information som är användbar när det gäller att utforma 
åtgärder för att införa den nya strategin. 
4.3.1 Åtgärder för att främja en strategi för handikappfrågor som grundar sig på 
funktionshindrade personers rättigheter 
De nya ramarna för handikappolitiken som grundas på principerna om mcdborganatt och 
jämlikhet kräver vidare forskning och analys när det gäller strukturella orsaker till att 
funktionshindrade personer upplever att de missgynnas och diskrimineras. Detta behov 
understryks i utvärderingen. Det krävs också strategier för att se till att den information som 
samlas in centralt far bred spridning. 
Aktivt samarbete från medlemsstaternas sida kommer också att behövas för att dessa strategier 
skall kunna genomföras på ett effektivt sätt. Det är av denna anledning som kommissionen 
inom ramen för högnivågnippen för handikappfrågor har inlett en debatt om lämpliga sätt att 
gemensamt utnyttja forskningsresultat och erfarenheter när det gäller handikappfrågor. 
Det står också klart att stöd till och spridning av ny praxis skulle kunna spela en roll i 
utvecklingen av den nya strategin. 1 utvärderingen föreslås riktade åtgärder och 
försöksåtgärder för att åstadkomma en konsumentstyrd, stödinriktad strategi som grundas pä 
likaberättigande och har inslag av personlig planering. Dessa åtgärder skulle inte överlappa 
andra beilntliga gemenskapsprogram eller -initiativ, och skulle utgöra lämpliga verklyg för att 
uppnä unionens mål. Med utgängspunkt från de kunskaper som vunnits genom HELIOS 11 , 
från utbytena och från de principer som fastställs i gemenskapens nya handikappstrategi, 
14 
lanserade kommissionen den 8 april 1997 en uppmaning till förslagsgivning om pilotprojekt för 
icke-statliga organisationer och sammanslutningar för personer med funktionshinder9. 
Till följd av denna uppmaning har kommissionen valt ut över 100 pilotprojekt och 
utbytesprogram med nyskapande inslag som ger personer med funktionshinder ökat inflytande, 
och dessa håller nu på att genomföras i hela Europeiska unionen. 
4.3.2 Åtgärder for att stärka dialogen med medlemsstaterna 
Kommissionens huvudmål är att använda sig av ett integrerat. och sammanhängandc 
tillvägagångssätt i handikappfrågor, såsom det anges i rådets resolution om lika möjligheter för 
funktionshindrade personer. Ett sådant tillvägagångssätt kräver också integrerade strukturer 
I utvärderingen betonas att de strukturer som inrättades inom ramen för uppföljningen till 
meddelandet av den 30 juli 1996 och resolutionen av den 20 december 1996, t ex 
högnivågruppen, Europeiska handikappforumet och det planerade observationsorganet för 
handikappfrågor, var viktiga insatser för att formalisera kommunikationskanalerna 1 
utvärderingen underströks dock att dessa strukturer borde bli verkligt representativa för att 
undvika att de blev främmande för användarna eller ett "slutef nätverk för att utarbeta politik 
på europeisk nivå med ringa insyn för personer med funktionshinder, fackmän och handläggarc 
på lokal nivå. Det är också viktigt att liknande strukturer för delaktighet inrättas i 
medlemsstaterna för att fungera som "filialer" till de europeiska strukturerna. 
Samordningen medför även att effektiva kommunikationskanaler inrättas meilan oftentliga 
myndigheter (europeiska och nationella) och övriga intressegrupper, samt att 
samverkanseffekter främjas i gemenskapens program och initiativ. 
Ytterligare en förutsättning för att främja en strategisk planering och en 
avdelningsövergripande samordning av politiken och dess genomförande är att ytterligare 
utveckla kommissionens kapacitet i fråga om strategier och genomförande I utvärderingen 
framhävs behovet av en struktur som skulle kunna föra tänkandet vidare i frågor som hänför 
sig till funktionshinder, föreslå riktlinjer för kommissionen för att ge utrymme åt dessa frågor 
och upprätthålla aktiva kontakter med olika direktorat för att främja handikappolitiken, samt 
att säkerställa samverkanseffekter meilan sektorsprogram som rör personer med 
funktionshinder. 
Den nya högnivägruppen, observationsorganet och Europeiska lumdikappfnmmcl ai alla 
viktiga delar i en utveckling som handlar om att säkerställa att debatten och diskussionen förs 
vidare på europeisk nivå. Detta kräver också betydande insatser av kommissionen för att 
tillvarata de initiativ som framspringer ur dessa, utveckla effektiva band meilan de många olika 
arbetsområden som direkt hänför sig till funktionshindrade personers intresse och för att 
samordna politiken. 
EOTnrC 109/!8, 8.4.1997. 
15 
4.3.3 Åtgärder fdr att säkerställa full representation för personer med funktionshinder 
och organisationer i gemenskapens allmänna åtgärder 
En viktig grundläggande fråga som behandlats inom ramen för den nya handikappstrategin är 
"mainstreaming"-principen, som innebär att gemenskapens allmänna politik skall utformas med 
beaktande av funktionshindrade personers behov, intressen och deltagande. Denna princip har 
fatt ökad betydelse i och med resultaten av regeringskonferensen. Enligt artikel 6a i 
Amsterdam-fördraget "kan rådet, efter enhälligt beslut på förslag av kommissionen och efter 
att ha hört Europaparlamentet, vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på 
grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller 
sexuell läggning". I den förklaring som avser artikel 100a fastställs följande: "när åtgärder 
utarbetas enligt artikel 100a skall gemenskapens institutioner ta hänsyn till funktionshindrade 
personers behov". Erfarenheterna från HELIOS II visar dock att funktionshindrade personers 
intressen inte kan tillvaratas inom den allmänna verksamheten utan anpassade åtgärder för att 
främja deras fulla medverkan, vilket innebär följande: 
• Lämpliga resurser: Detta behövs i synnerhet eftersom handikapporganisationcrna 
ofta arbetar med mycket begränsade medel och till mycket stor del är bcroende av 
frivilliga bidrag. 
Ökad tillgänglighet: Erfarenheterna från HELIOS II tycks peka på att det 
fortfarande finns en stor brist på förståelse för krav på tillgänglighet för personer 
med fysiska eller sensoriska handikapp eller för förståndshandikappade personer 
Frågor om tillgänglighet omfattar tillgång till och utformning av information om 
verksamheten, byggnaders tillgänglighet, transporter och verksamhetens tidsmässiga 
förläggning och tidsplan. Det omfattar även attityder från övriga deltagare i 
verksamheten. 
Uppfdljning: Tillgängligheten vad gäller allmänna åtgärder kan endast bedömas om 
funktionshindrade personers deltagande foljs upp på ett lämpligt sätt Detta 
inbegriper att man tar hänsyn till i vilken utsträckning personer med funktionshinder 
aktivt medverkar i de organisationer som erhåller stöd genom gemenskapens initiativ 
och program. 
Tillgång till expertis och utbildning: Rådgivning från sakkunniga har visat sig vara 
av avgörande betydelse när det gäller att öka funktionshindrade personers formåga 
och främja deras möjligheter att medverka i och påverka de förändringar som gäller 
den politik som berör dem själva. Lämplig utbildning bör övervägas för dem som 
inte är förtrogna med handikappfrågor, i syfte att göra dem medvetna om 
konsekvenserna för personer med funktionshinder beträffande den verksamhet de 
ansvarar för. 
4.3.4 Åtgärder för att säkerställa en genuin civil dialog med icke-statliga 
organisationer 
Att säkerställa en lämplig avvägning av handikappfrågor i all allmän verksamet kräver ocksä att 
handikapporganisationerna har tillgång till lämpliga rnekanismer för att ibrespråka relevanta 
insatser HELIOS II har i hög grad bidragit till detta genom att etablera direkta kontaktkanalcr 
16 
mellan kommissionen och de icke-statliga organisationerna samt genom att tillhandahålla 
information, tekniskt bistånd och resurser till de icke-statliga organisationerna. Många av de 
berörda organisationerna är dock fortfarande mycket beroende av gemenskapsstöd för att 
upprätthålla denna verksamhetsnivå och deras möjligheter att fortsätta denna verksamhet beror 
i stor utsträckning på framtida insatser inom detta område. Av denna anledning har 
kommissionen i enlighet med de budgetbestämmelser som fastställdes 1997 redan vidtagit de 
åtgärder som är nödvändiga för att ge ett adekvat ekonomiskt stöd till Europeiska 
handikappforumets och de europeiska icke-statliga organisationernas arbetsprogram. 
5. Vägen framåt 
HELIOS II har öppnat många portar, påvisat många möjligheter och startat viktiga processer 
för att främja en europeisk dialog om handikappfrågor. Såsom visas i utvärderingens slutsatser 
måste man föra dialogen vidare, formalisera det som har uppnåtts och föra fram de mest 
löftesrika inriktningar som har framkommit ur programmet. 
Kommissionen har redan fastställt de huvudsakliga åtgärderna för att föra denna politik vidare 
och även fört in dessa i sin nya handikappstrategin. Den slutliga utvärderingen ger även 
ovärderlig information om vissa förutsättningar för att strategin skall bli framgångsrik och hur 
den i fortsättningen skall genomföras samt några varningar om dess möjliga begränsningar och 
otillräcklighet. 
Kommissionen kommer att bygga vidare på den erfarenhet som man tått genom HELIOS II 
och inrikta sig på följande områden: 
a) Att säkerställa att den nya handikappstrategin, som beskrivs i meddelnnd.ct av den >() 
juli 1996 om lika möjligheter för funktionshindrade personer och i tädets icsolution av 
den 20 december 1996, genomförs fullt ut, särskilt när det gäller att integrera 
handikappfrågor i alla relevanta gemenskapsinsatser och -program och säkerställa 
samarbetet med medlemsstaterna och de icke-statliga organisationerna. 
b) Att införa vissa punkter som tidigare inte ingick i Europeiska gemenskapens 
handikappstrategi, särskilt med tanke på behovet av att bedriva strukturell forskning 
om den känsla att vara utanför som personer med funktionshinder upplever. 
c) Att undersöka om det är möjligt att förstärka den nya handikappstrategin och att se 
över erfarenheterna från HELIOS II undersöka möjligheterna att lägga fram ett 
lagstiftningsförslag för rådet, med beaktande av de första resultaten av pilotprojekten 
och de förberedande insatser som gjordes under 1997 samt Amsterdam-fördraget när 
det ratificerats. 
17 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 15 slutlig 
DOKUMENT 
SV 04 05 
Katalognummer : CB-CO-98-013-SV-C 
ISBN 92-78-30131-0 
Byran tor Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
/<£>