[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 20.2.2006

KOM(2006)68 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

EU:S LAGSTIFTNING OCH MARKNADER PÅ OMRÅDET FÖR ELEKTRONISK KOMMUNIKATION 2005 (11:E RAPPORTEN) [SEK(2006)193]

.

1. INLEDNING

I kommissionens initiativ i2010[1] betonas den kritiska roll som informations- och kommunikationstekniken (IKT) spelar för att uppnå tillväxt- och arbetsmarknadsmålen i Lissabonstrategin. Dessa mål stöds av ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster som har utformats för att främja konkurrensen på marknaden, generera investeringar och innovationer och som ger valfrihet, kvalitet och lägre priser för kunderna. Medlemsstaterna har gjort stora framsteg när det gäller att genomföra reglerna. Det finns dock fortfarande luckor och det är nu dags att få regelverket helt på plats.

Sektorn kännetecknas av snabb teknisk utveckling och ständiga marknadsförändringar. Gränserna mellan innehåll, tjänster och programvara börjar nu bli alltmera flytande. Samtidigt mognar de traditionella marknaderna och konkurrensen driver aktörerna att investera i den nyaste tekniken för att kunna erbjuda innovativa tjänster baserade på konvergensen mellan bredbandsteknik, AV-medier och elektronisk utrustning, vilket gynnar konsumenterna som kan dra nytta av högre hastigheter för dataöverföring och förbättrad kvalitet.

Det här meddelandet lägger tonvikten på utvecklingen hos marknaden, regelverket och konsumtionen under 2005 och på de genomförandefrågor som fortfarande kräver uppmärksamhet. Det bygger på ett arbetsdokument från kommissionen som antas samtidigt och kompletterar de senaste meddelandena om radiospektrumpolitik och marknadsanalyser[2]. Det kompletterar kommissionens uppföljning av utvecklingen mot Lissabonmålen i medlemsstaterna, som läggs fram i rapporten till Europeiska rådets vårmöte[3].

Den regleringssituation som beskrivs är den som rådde den 1 december 2005. Om inte annat anges täcker marknadsuppgifterna perioden fram till den 1 september 2005 (1 oktober för bredbandsuppgifterna).

2. UTVECKLINGEN PÅ MARKNADEN I STORA DRAG

E-kommunikationstjänster utgör fortfarande det största segmentet inom IKT-sektorn i stort och uppgår till 44,4 %, vilket innebär en ökning från 43 % förra året. Hela sektorn var värd 614 miljarder euro 2005, varav 273 miljarder härrörde från e-kommunikationstjänster.

Den totala omsättningen ökade enligt skattningarna med mellan 3,8 %[4] och 4,7 %[5]. Produktion och användning av IKT står för ungefär 40 % av produktivitetstillväxten och en fjärdedel av den totala tillväxten i Europa.

Bredbandsanvändningen har ökat snabbt till nästan 53 miljoner anslutningar, en uppgång med nästan 20 miljoner under 2005. Antalet leverantörer har ökat på marknaden, och priserna går ner i takt med att överföringshastigheterna ökar. Nytillkomna leverantörer har nu en marknadsandel på 40 %. Även om många av dessa förlitar sig på de dominerande aktörernas nätverk för att tillhandhålla tjänster, pågår en betydande övergång till att hyra accessnät vilket leder till högre kvalitet på tjänsterna och mera differentierade tjänster.

Den mobila verksamheten ökar, särskilt i de nya medlemsstaterna, och det finns tecken på att marknaden för taltelefoni håller på att mogna. Omsättningen fortsatte att öka med ungefär 5,9%[6]. Priserna för internationell roaming förblir dock höga. Tal- och innehållstjänster i 3G börjar nu vinna terräng med omkring 15 miljoner användare.

Omsättningen i de traditionella taltjänsterna fortsätter att successivt avta men förblir den största inkomstkällan för aktörerna på marknaden för fast telefoni. Konsumenterna får lägre samtalskostnader allteftersom flera aktörer träder in på marknaden. IP-telefoni utmanar ytterligare marknadspositionen för de aktörer som fortsätter i gamla hjulspår. Det återstår att se i vilken utsträckning som tjänster från internationella programvaru- och sökföretag kommer att ingå i utmaningen.

Konkurrensen förmår aktörer inom fast och mobil kommunikation att investera i ny teknik för att minska kostnaderna och positionera sig i en konvergerad miljö. Aktörerna har börjat erbjuda servicepaket med olika lågpriskombinationer av tal- (inklusive mobilt), Internet- och AV-tjänster för att attrahera och behålla kunder. Efter en avsevärd nedgång 1999–2001 håller investeringsnivåerna på att återhämta sig med försiktigt uppskattade satsningar inom sektorn på mer än 45 miljarder euro[7] i EU under 2005, vilket är en uppgång med 6 % jämfört med 2004 och en ökning för tredje året i rad. Medan relationen mellan investeringar och omsättning för dominerande aktörer närmar sig det historiska genomsnittet på 15 % är relationen för mobilsektorn och för kabel-TV-operatörerna högre, vilket pekar mot stark framtida konkurrens för nya tjänster med högt mervärde.

Utmanade affärsmodeller till trots har de största aktörerna registrerat större vinster för året fram till mitten av 2005, som i första hand har åstadkommits genom kostnadsminskningar och ökad omsättning inom vissa segment. Särskilt inom mobilsektorn tyder resultaten för första och andra kvartalen på att många aktörer har lyckats öka sina vinster under 2004 med hjälp av ökad penetration, ökad trafik och högre intäkt per användare.

Med stöd av fasta spelregler håller gränsöverskridande investeringar åter på att bli en nyckelfaktor på EU:s marknad för elektronisk kommunikation när det gäller anläggningsförvärv och uppköp och sammanslagningar av företag. Särskilt under 2005 har uppköp och sammanslagningar ökat avsevärt och gränsöverskridande transaktioner – föranledda av stordriftsfördelar och genomförandet av paneuropeiska strategier – kan försiktigt uppskattas till ett totalvärde på mer än 70 miljarder euro, vilket är den högsta nivån sedan år 2000[8] (tidigare har uppköps- och sammanslagningsaktivitet visat sig vara en god indikator på totalnivån av direktinvesteringar i utlandet[9]). De största marknadsdominerande aktörerna hade en genomsnittlig omsättningsandel på 15 % från andra EU-länder än hemlandet inom ett spann på 5–27 %[10]. De flesta större aktörerna är inne på andra nationella marknader, och det har varit en tydlig trend att en del mer etablerade företag och nytillkommande paneuropeiska och lokala företag investerar i de nya medlemsstaterna. Fler aktörer utvecklar verksamhet i olika länder och genom olika kombinationer av tjänster. Det förekommer fortfarande en betydande skuldsättning, men det är ändå en tydlig skillnad i förhållande till tidigare års förvärv när åtskilliga aktörer blev starkt skuldtyngda. Investeringar i infrastruktur för telekommunikationer utgör en viktig del av sammanhållningspolitiken i landsbygds- och glesbygdsområden och i ett antal nya medlemsstater.

Fast bredband

Bredbandsanvändningen ökade påtagligt under 2005 med en genomsnittlig penetration inom EU på 11,5 % (anslutningar per 100 personer i folkmängden) i oktober jämfört med 7,3 % i oktober 2004 (med en genomsnittlig penetration inom EU-15 som ökade från 8,4 % till 13 % under samma period). Detta är lika med över 52 000 nya bredbandsanslutningar per dag i hela EU, vilket är en uppgång från 38 000 per dag under 2004.

[pic]

Det finns nu nästan 53 miljoner fasta bredbandsanslutningar inom EU. Omsättningen för fasta datatjänster har ökat avsevärt; en uppskattning pekar på 8,3 %[11]. Fastän denna siffra utöver bredband innefattar datatjänster av typen förhyrda förbindelser, tyder uppgiften på att bredbandspriserna sjunker allteftersom volymen växer.

[pic]

Utvecklingen har dock varit ojämn mellan medlemsstaterna och 23 procentenheter skiljer nu de bästa från de sämsta när det gäller bredbandspenetration. Bland EU-10 har Estland och Malta nått goda resultat.

En jämförelse av bredbandsförhållandena under sommaren 2005 visar att, trots att EU som helhet släpar efter vissa OECD-länder, överskuggar de bästa EU-länderna (Nederländerna, Danmark, Finland, Sverige och Belgien) USA (15 %) och Japan (16 %).

[pic]

Nya aktörers del av bredbandsmarknaden har ökat stadigt och uppgick till 49,8 % för EU-25. Marknadsandelar varierar från land till land med 25 % för dominerande aktörer på marknaden i Storbritannien till 100 % i Cypern.

Faktorer som främjar bredbandsutbyggnaden

Bland de faktorer som främjar bredbandspenetrationen är konkurrensen en av de viktigaste. Konkurrensens omfattning och karaktär varierar avsevärt inom EU. De länder som har den största penetrationen (mer än 15 %) har alla en hög grad av kabel-TV-utbyggnad men ofta också välutvecklade tillträdesregimer, t.ex. när det gäller uthyrning av accessnät eller bitströmstillträde.

Det finns också ett antal goda exempel, t.ex. i Frankrike, Storbritannien, Österrike och Estland där en kombination av konkurrens inom infrastrukturen och fungerande reglering har stimulerat konkurrensen och lett till jämförelsevis hög grad av bredbandspenetration.

Tillträde via nätgrossister med marknadsdominans

Mönstret för tillträde till de marknadsdominerande aktörernas nät har förändrats avsevärt under året. De nya aktörerna övergår successivt från återförsäljning och bitströmstillträde till att hyra accessnät för att tillhandahålla bredbandstjänster. Den ökande efterfrågan på nya tjänster och trenden mot paket av tjänster (t.ex. triple play) har gjort accessnäten till mera attraktiva alternativ för nya aktörer.

Det kanske mest slående är att antalet delade accesslinjer har tredubblats det senaste året. Det har varit en katalysator för bredbandstillväxten i Storbritannien, Frankrike och Danmark, där antalet delade accesslinjer har ökat dramatiskt till följd av att de nationella regleringsmyndigheterna har sänkt hyresavgifterna för accessnätet. Många aktörer föredrar delade accesslinjer för att tillgången till accessnät då blir enklare och de kan tillhandahålla IP-telefoni som ett alternativ till kopplad taltelefoni.

Mobila tjänster

Den genomsnittliga penetrationen av mobila tjänster uppgick till 92,8 % i oktober 2005 med snabbare tillväxt i EU-10, där tre länder, Tjeckien, Estland och Litauen, överskred den teoretiska 100-procentsnivån för första gången. Det finns nu 79 st 2G-nätoperatörer i EU tillsammans med 214 tjänsteleverantörer vilket är en ökning från 166 under 2004. Penetrationen tenderar att bli större i länder som har ett stort antal tjänsteleverantörer.

[pic]

I september 2005 fanns det omkring 15 miljoner abonnenter på 3G-tjänster i EU, med de flesta i Italien och Storbritannien. 58 operatörer erbjuder nu kommersiella tjänster, inklusive tillgång till Internet med innehållstjänster som nyheter och sport, videotelefoni och nedladdning.

De dominerande aktörernas marknadsandel har fortsatt att minska i alla medlemsstater allteftersom konkurrerande nätoperatörer och tjänsteleverantörer ökar konkurrenstrycket.

Den huvudsakliga inkomstkällan för mobiloperatörerna förblir taltelefoni, även om en betydande ökning sker för datatjänster, inbegripet SMS. Kort för bärbara datorer, som för dagen inte står för mer än 2 % av omsättningen, är en ökande inkomstkälla.

Priserna på nationella samtal har sänkts avsevärt i större delen av medlemsstaterna, särskilt för konsumenter med låg och medelhög nyttjandegrad i Belgien, Luxemburg, Nederländerna, Polen, Portugal, Finland och Sverige.

Priserna för internationell roaming förblir höga i de flesta medlemsstaterna, med höga grossistpriser såväl som höga marginaler i detaljistledet. En webbplats som kommissionen står bakom ger ledning om konsumentinsyn på det här området, och de nationella regleringsmyndigheterna tar egna initiativ som en följd av verksamheten i European Regulators Group. Kommissionen planerar att bygga vidare på detta initiativ och kommer att förbättra och uppdatera den webbplatsen i april för att åstadkomma ytterligare öppenhet och insyn och därigenom öka konkurrensen. Kommissionen avser också att ha nära samarbete med de nationella regleringsmyndigheterna när det gäller deras insatser för att öka insynen.

När det gäller den nationella regleringen hade (i slitet av 2005) bara en myndighet, den finska, analyserat marknaden i enlighet med regelverket, och den har inte funnit tecken på dominans på den här marknaden.

Det behövs bättre insatser från branschen i det här avseendet. Kommissionen följer noggrant utvecklingen och kommer att överväga vilka alternativ som är de effektivaste och tidsmässigt lämpligaste för åtgärder på EU-nivå.

Räkningarna är i många fall också ett bekymmer för konsumenterna, särskilt i de fall där det är oklart om priserna beräknas per minut eller per sekund och om det finns en uppkopplingsavgift.

Samtalspriserna för abonnenter som ringer från fasta nät till mobilabonnenter förblir höga, med åtta till tio gånger priset för samtal till andra abonnenter i det fasta nätet. Det är inte entydigt klart att priserna i det fasta nätet rör sig nedåt när det gäller samtal till mobiltelefoner. Regleringsmyndigheterna gjorde insatser för att få ner dessa taxor under 2005. Mellan 2001, då regleringsmyndigheterna började ta itu med frågan, och 2005 har priserna sjunkit med omkring 40 %[12]. De flesta regleringsmyndigheter har angett en period (”glide path”) under vilken taxorna skall sänkas till en kostnadsorienterad nivå.

Portabiliteten för mobila nummer, som är ett viktigt medel för att stimulera konkurrensen, har fördubblats under året. Totalt har 25,1 miljoner nummer behållits av kunder som har bytt leverantör inom EU.

Fasta taltjänster

Trots att omsättningen i traditionell fast taltelefoni faller med omkring 1,6 % per år, förblir den här marknaden attraktiv för nya aktörer. Det är fortfarande den största inkomstkällan för leverantörer av fasta tjänster med ett värde på 85,8 miljarder under 2005.

Inflödet av nya aktörer på marknaden har efter en liten nedgång mellan 2001 och 2003 lett till en ytterligare minskning av de dominerande aktörernas marknadsandel. De dominerande aktörerna behåller dock en mycket framträdande roll, särskilt när det gäller lokal anslutning och samtal.

För närvarande kan bara 8,3 % av abonnenterna nås direkt genom nya operatörer via kabel-TV-nät, hyrda accessnät eller annan teknik, t.ex. trådlös kommunikation. Konkurrensen baseras följaktligen i huvudsak på prefixval och förval, som ålagts genom övergångsbestämmelser eller efter marknadsanalys. Många nationella regleringsmyndigheter har infört skyldigheter att tillhandahålla en grossistprodukt för telefoniabonnemang för att göra det möjligt för nya aktörer att skicka räkningar som omfattar hela kostnaden till sina kunder.

Tillväxten har börjat avta när det gäller abonnenter som anlitar alternativa operatörer. Det kan eventuellt bero på att de dominerande aktörerna har drivit återerövringskampanjer, men också på att marknaden rör sig mot integrerade paket av tjänster, t.ex. taltelefoni, Internetanslutning och AV-innehåll, eftersom endast taltelefoni via förval kanske inte är ett tillräckligt attraktivt alternativ.

Marknadens dynamik sätter press på de nationella regleringsmyndigheterna att noggrant begrunda beslut om prissättningen av reglerade tillträdesprodukter, för att säkerställa att nya aktörer som gör investeringar för att komma närmare konsumenten, t.ex. genom att hyra accessnät, får tillräcklig belöning för detta genom nivån på det pris de betalar.

IP-telefonitjänster är nu tillgängliga i de flesta medlemsstater. Fastän detta alternativ ännu inte har haft någon dramatisk effekt på omsättningen för traditionell taltelefoni har möjligheten att betydande aktörer gör sitt inträde som leverantörer av IP-telefonitjänster fått befintliga aktörer att svara med egna IP-telefoniprodukter eller paket som inbegriper taltelefoni.

Kommissionen stöder en avvaktande hållning till reglering av IP-telefoni och välkomnar det faktum att ett antal nationella regleringsmyndigheter har intagit en framåtblickande ståndpunkt som återspeglar kommissionens hållning. Kommissionen har överenskommit med ett antal nationella regleringsmyndigheter att IP-telefoni skall ingå i samtalsmarknaden och har uttryckt uppfattningen att regleringen bör vara lätt. Regleringen av IP-telefoni i medlemsstaterna har följaktligen hittills varit mycket liten, och i praktiken tycks det vara låga barriärer för marknadstillträde.

3. REGLERING

Några medlemsstater är praktiskt taget färdiga med den lagstiftnings- och regleringsprocess som behövs för att säkerställa att regelverket tillämpas. De övriga har gjort påtagliga framsteg.

Grekland antog bestämmelser om genomförande så sent som i januari 2006, och viss sekundärlagstiftning återstår fortfarande i några medlemsstater. Ett antal medlemsstater har ännu inte börjat anmäla resultaten av sina marknadsanalyser, som är ett bärande inslag i regelverket. Det finns också skäl att känna oro när det gäller den tid det i en del fall kan ta att genomföra en marknadsanalys från början till slut.

Nationella regleringsmyndigheters oberoende

Oberoende från kommersiella intressen är i allmänhet säkerställt för de nationella regleringsmyndigheterna, men det finns fortfarande frågetecken för Cypern, Slovakien och Slovenien, när det gäller åtskillnaden mellan ägandet och regleringsfunktionen, och denna fråga har åter dykt upp i Belgien. Det är viktigt att de nationella regleringsmyndigheterna står fria när det gäller dagliga beslut, så att de kan utöva sina befogenheter opartiskt och med insyn. Det finns oavslutade ärenden som berör de nationella regleringsmyndigheternas opartiskhet i ett litet antal länder och kommissionen undersöker dessa noggrant.

De nationella regleringsmyndigheternas befogenheter

Kommissionen är uppmärksam på eventuella begränsningar i de nationella regleringsmyndigheternas befogenheter på Irland, Malta och i Nederländerna på grund av instruktioner som har utfärdats av ministeriet, trots att detta inte har anmälts som den nationella regleringsmyndigheten. Det finns också skäl till oro när det gäller eventuella begränsningar i de nationella regleringsmyndigheternas befogenheter att genomdriva beslut, därför att möjligheterna att utdöma vite är begränsade. I Tyskland är den nationella regleringsmyndighetens befogenheter begränsade när det gäller att införa bestämmelser om skyldigheter på detalj- och grossistmarknaden, och i Finland finns en liknande begränsning när det gäller trafik till mobiltelefoner.

Konvergenta nationella regleringsmyndigheter

De flesta medlemsstaterna har inrättat konvergenta nationella regleringsmyndigheter med befogenheter som täcker hela e-kommunikationssektorn (dock inte nödvändigtvis innehåll). I de fall detta inte har skett finns det en risk för osäkerhet om regelverket i en miljö där traditionella telekommunikationer och radio- och TV-distribution konvergerar alltmer. Detta gäller särskilt i Belgien.

Överklaganden

Det sätt på vilket medlemsstaterna har genomfört sina skyldigheter att inrätta en fungerande mekanism för överklaganden är en fråga av allt större betydelse med hänsyn till farhågor som förts fram inte bara av operatörerna, utan också av myndigheterna i ett antal medlemsstater. Kommissionen överväger de olika aspekterna av frågan, inbegripet den tid som kan förflyta innan ett överklagande avgörs och det förhållandet att de nationella regleringsmyndigheternas beslut automatiskt sätts ur kraft i ett antal medlemsstater i enlighet med nationell praxis. Efter ett överträdelseförfarande från kommissionens sida sätts inte längre besluten automatiskt ur kraft i Polen.

Ekonomisk reglering

I de fall där rättsliga skyldigheter införs till följd av en marknadsanalys eller enligt övergångsbestämmelser kommer konkurrensen att öppnas endast om sådana skyldigheter genomförs helt och fullt. I allmänhet har de nationella regleringsmyndigheterna säkerställt att de nödvändiga reglerna finns på plats, och referenserbjudanden för uthyrning av accessnät finns nu i hela EU.

De mest kritiska frågorna som kommissionen är i färd med att granska är följande:

- Uthyrning av accessnät, som inte tycks fungera i praktiken i Estland, Cypern, Litauen, Lettland, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien.

- Fungerande samtrafik, som fortfarande är ett problem i Estland, Litauen, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien.

- Kostnadsredovisningssystem som passar för att säkerställa kostnadsorienterad samtrafik i Luxemburg, Malta, Polen och Slovakien.

Kommissionen anser dessutom att de kostnadsredovisningssystem som finns i många andra medlemsstater fortfarande är ofullständiga eller ger otillräcklig information.

De nationella regleringsmyndigheternas uppgifter

Det är viktigt för aktörerna och konsumenterna att de nationella regleringsmyndigheterna genomför välorganiserade offentliga samråd inför regleringsbeslut. I ett stort antal medlemsstater ger dessa samrådsprocesser inte tillräcklig återkoppling till marknadsaktörerna, eller också är de kommentarer som görs av alltför knapphändig karaktär.

Aktiva insatser från de nationella regleringsmyndigheternas sida är en kritisk faktor när det gäller att säkerställa att marknadsaktörerna utan onödiga hinder kan ”migrera” konsumenter till ny infrastruktur, när de går över från en reglerad produkt till en annan för att öka sin kontroll över kvaliteten på den produkt de erbjuder konsumenten. Detta kräver att prissättning och praktiska förfaranden granskas. Spanien och Italien har tagit itu med denna fråga i särskilda bestämmelser. I Storbritannien har den nationella regleringsmyndigheten utsett en särskild ombudsman vars viktigaste roll är att övervaka migration till hyrda accessnät.

Ledningsrätter

Det blir allt viktigare att hålla isär regleringsfunktionen från ägarfunktionen när det gäller att bevilja ledningsrätter mot bakgrunden av att det i vissa medlemsstater finns en tydlig tendens att lokala myndigheter deltar i utbyggnaden av infrastrukturen för bredband.

Det är ett kvarstående problem att EU-reglerna om beviljande av ledningsrätter på ett öppet och icke-diskriminerande sätt ännu inte har fått fullt genomslag i ett antal medlemsstater. Kommissionen är nu i färd med att undersöka om det föreligger diskriminering mellan marknadsaktörer i Cypern och Grekland och om insynen är tillräcklig i de behöriga myndigheternas beslut i dessa länder.

4. KONSUMENTINTRESSET

Samhällsomfattande tjänster

När det gäller att utse leverantörer av samhällsomfattande tjänster måste medlemsstaterna säkerställa att förfarandet är effektivt, objektivt, öppet och icke-diskriminerande och att inget företag blir uteslutet på förhand.

Kommissionen har farhågor om att aktörer kan bli uteslutna på förhand i Frankrike, Finland och Ungern och undersöker liknande frågor i Belgien, Cypern, Litauen, Österrike, Polen och Nederländerna. Kommissionen ser det också som bekymmersamt att den dominerande aktören i Portugal har blivit utsedd fram till 2025 utan anbudsförfarande.

Kommissionen konstaterar att alla medlemsstater som har utsett en operatör har valt den dominerande aktören på det fasta telefoninätet.

Särskilda sociala behov

Visionen i i2010 om ett informationssamhälle där alla är delaktiga ingår i de mål som gäller för de nationella regleringsmyndigheterna, när det gäller den service som människor med särskilda behov kan vänta sig som en del av de samhällsomfattande tjänsterna.

Dessa mål har i allmänhet införlivats med den nationella lagstiftningen, men när det gäller åtgärder handlar det normalt om uppmuntran snarare än skyldigheter. I fråga om priser för funktionshindrade förefaller de flesta medlemsstater se till att detta fungerar någorlunda väl. En hel del återstår dock att göra när det gäller den praktiska tillgången till tjänsterna.

Medlemsstaterna vidtar åtgärder när det gäller låginkomsttagare. I Österrike finansierar staten t.ex. särskilda taxor, och i Ungern har en fond inrättats för stöd till abonnenter med låga inkomster.

Konsumentreglering

Erfarenheterna ger vid handen att nummerportabilitet i de fasta och mobila näten och val av operatör och förval har ökat konkurrenstrycket.

Nummerportabilitet är nu fullt funktionsduglig i medlemsstaterna med undantag för Tjeckien, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovakien och Slovenien. Val av operatör och förval finns nu tillgängligt i hela EU med undantag för Slovakien, men det finns farhågor i vissa medlemsstater om att de vidhängande kostnaderna för samtrafik kan hindra att tjänsten utvecklas.

Katalogtjänster

Användarna vill ha en katalog lätt tillänglig och nummerupplysning om alla abonnenter som inte har hemligt telefonnummer. Det ökande antal abonnenter som säger upp sitt abonnemang i det fasta nätet och bara använder mobiltjänster vill sannolikt också ha sina mobilnummer införda i en katalog.

Kommissionen är bekymrad över att en fullständig katalog eller nummerupplysning inte finns i Tjeckien, Grekland, Frankrike Cypern, Lettland, Malta, Polen, Portugal, Slovakien och Storbritannien.

De höga kostnaderna för konkurrerande nummerupplysningsföretag för att få tillgång till kataloguppgifter från operatörerna är också ett problem. EG-domstolen har fastställt[13] att sådana uppgifter skall tillhandahållas på kostnadsorienterade grunder. Kommissionen har för avsikt att granska fall som kommer till dess kännedom.

112 som europeiskt larmnummer

Möjligheten för medborgare på resa inom EU att ringa larmsamtal med ett enda nummer är mycket viktig.

Detta nummer kan nu slås kostnadsfritt från mobiltelefoner eller telefoner i det fasta nätet i hela EU. Många medlemsstater är också i färd med att förbättra sina larmsystem så att dessa skall kunna ge bättre service till den som ringer.

I Finland finns det t.ex. centrala larmcentra med en maximal responstid på 90 sekunder. I Tjeckien kan larmoperatören koppla om samtalen mellan olika centra beroende på telefonisternas språkkunskaper.

I Spanien har larmcentralernas uppföljning av larmsamtal i regionerna förbättrats dramatiskt genom att geografiska uppgifter om var den uppringande befinner sig hålls tillgängliga för larmtjänsten. Kommissionen är i färd med att undersöka huruvida ett antal medlemsstater tillgodoser kraven i direktivet om samhällsomfattande tjänster i det här avseendet. Kommissionen följer också situationen för att säkerställa att medborgarna får rätt information om 112 och särskilt att de kan använda numret i andra medlemsstater vid resa.

5. SLUTSATSER

Genom regelverket har medlemsstaterna blivit ålagda att göra ansenliga ändringar i nationell lagstiftning och nationell praxis. I det här meddelandet påvisas att det nödvändiga arbetet, trots vissa brister, till största delen har genomförts. Det framgår att ökande konkurrens ger ett mervärde för konsumenterna och att utsikterna till innovationer och investeringar både i medlemsstaterna och över gränserna är positiva. Genom regelverket tillförsäkras medborgaren tillgång till bastjänster till skäliga priser, och särskilda behov tillgodoses.

En översyn av det nuvarande regelverket pågår, och även om är ett rättsligt krav att detta påbörjas under 2006, ger graden av genomförande av det nuvarande regelverket en god grund för konsumenter, marknadsaktörer och alla betydande intressenter att bedöma förändringsbehoven, särskilt med hänsyn till den framtida utvecklingen av tekniken, marknaderna och i samhället i stort.

[1] KOM(2005) 229.

[2] KOM(2005) 411, KOM(2006).

[3] Dags att Lägga in en Högre Växel – Ett nytt partnerskap för tillväxt och sysselsättning; COM(2006)30, 25 januari 2006.

[4] EITO 2005 (European Information Technology Observatory).

[5] IDATE.

[6] EITO 2005 (European Information Technology Observatory).

[7] Baserat på uppgifter från ETNO, ECTA, ECCA, OECD och Infonetics Research.

[8] Baserat på uppgifter från Thomson Financial, Dealogic och UNCTAD.

[9] Direktinvesteringar i utlandet, FDI, är ett bredare mått än portföljinvesteringar eller fusions- och uppköpstransaktioner och inbegriper t.ex. kostnader för materiella tillgångar.

[10] Det är att märka att mindre marknadsdominerande företag ofta är mera diversfierade över EU. Dessutom har den störste mobiloperatören (världens näst största företag i fråga om tillgångar i utomlands) inte tagits med i beräkningarna för att undvika snedvridning.

[11] EITO 2005 (European Information Technology Observatory).

[12] SMP-operatörer.

[13] Mål C-109/03 KPN Telecom BV mot OPTA [2004].