EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 22.11.1995 
KOM(95) 566 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET 
OM DEN EVENTUELLA 
TILLÄMPNINGEN AV ARTIKEL K 9 I FÖRDRAGET OM EUROPEISKA 
UNIONEN 

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET 
OM DEN EVENTUELLA 
TILLÄMPNINGEN AV ARTIKEL K 9 I FÖRDRAGET OM EUROPEISKA 
UNIONEN 
INLEDNING 
1. På begäran av Europaparlamentet åtog sig kommissionen, inom ramen 
för 1995 års program, att utarbeta en rapport om den eventuella 
tillämpningen av artikel K 9 i Fördraget om Europeiska unionen. Denna 
artikel föreskriver möjligheten att tillämpa artikel 100c i Romfördraget för 
att vidta åtgärder på sex av de nio områden som hänvisas till i artikel K 
1 och därigenom överföra vissa kompetensområden från samarbetet för 
rättsliga och inrikes frågor, som regleras i avdelning VI i Unionsfördraget 
("tredje pelaren"), till gemenskapen. Tillämpningen av artikel K 9 kräver 
att beslut fattas med enhällighet i rådet på initiativ av kommissionen eller 
en medlemsstat. Därefter skall alla medlemsstater anta detta beslut i 
enlighet med deras respektive konstitutionella bestämmelser. 
2. Rådet har redan undersökt denna fråga en gång. 
Enligt förklaringen om asyl som bifogas fördragets slutakt skulle rådet 
göra detta, särskilt och uteslutande med hänvisning till asylpolitiken, "före 
uteången av år 1993". Detta innebar i praktiken inom två månader från 
det att fördraget trädde i kraft. 
Den första undersökningen grundades på en rapport från kommissionen 
(dok. SEK(93)1687 av den 4 november 1993) som riktade 
uppmärksamheten på de fördelar i form av effektivare beslutsfattande samt 
öppenhet och rättssäkerhet som kunde antas skulle följa av att 
asylpolitiken överfördes till "gemenskapspelaren" i fördraget. I 
kommissionsrapporten antyddes emellertid att det sannolikt inte var rimligt 
att sätta igång de potentiellt långa och utdragna förfaranden som är 
förknippade med artikel K 9 omedelbart efter det att fördraget trätt i kraft 
och innan det kunnat visas vad de nyss införda bestämmelserna i 
avdelning VI skulle kunna medföra. I sammanfattningen av den 20 juni 
1994 instämde rådet i kommissionens uppfattning och lovade att se över 
frågan igen under 1995. 
3. Till skillnad från den första rapporten kan kommissionen nu grunda sin 
andra rapport, inte endast på teoretiska ställningstaganden, utan även på 
två års praktisk erfarenhet av bestämmelserna i "tredje pelaren" för 
uppföljningen av samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. För 
lämplighetens skull är rapporten uppdelad i två kapitel: 
Den bakomliggande målsättningen i artikel K 9. 
Lämpligheten av att se artikel K 9 som det bästa medlet för 
att uppnå denna målsättning. 
MÅLSÄTTNINGEN I ARTIKEL K 9 
4. Målsättningen i artikeln är tydlig. Syftet är att överföra vissa frågor från 
"tredje pelaren" till "gemenskapspelaren", men inte till 
"gemenskapspelaren" i allmänhet utan i synnerhet till artikel 100c som har 
ett antal särdrag: 
Artikeln är tydligt placerad i det kapitel i fördraget som i allmänhet 
handlar om tUlnärmningen av lagar för att underlätta den gemensamma 
marknadens funktion och i synnerhet upprättandet av den inre marknaden 
som definieras som ett område utan inre gränser. 
Även om artikeln inledningsvis kräver att beslut fattas enhälligt 
föreskriver den möjligheten att fatta beslut med kvalificerad majoritet efter 
en viss period. Det bör emellertid noteras att enligt artikel K 9 sker denna 
överföring inte automatiskt utan det krävs en sådan avsikt i ett beslut 
enligt artikel K 9, dvs. ett beslut fattat med enhällighet. 
Även om artikeln tilldelar kommissionen den exklusiva initiativrätten, 
vilket är utmärkande för hela "gemenskapspelaren", stadgas också ett krav 
om att kommissionen skall undersöka alla medlemsstaternas uppmaningar 
om framläggande av förslag. 
Europaparlamentet dras i och för sig systematiskt in i beslutsprocessen, 
men på det minst komplicerade sättet, dvs. genom samrådsförfarandet. 
5. Dessa särdrag gör att det är lämpligt att koncentrera sig på dessa hinder 
för framåtskridande vad gäller frågorna inom "tredje pelaren". De har 
som bekant uppmärksammats av ett antal kommentatorer, inbegripet i de 
separata rapporter om genomförandet av Unionsfördraget som framlagts 
av Europaparlamentet, rådet och kommissionen. Dessa kommentatorer har 
på olika sätt uppmärksammat följande problem: 
a) Den långsamhet som präglar beslutsprocessen med det överallt 
närvarande kravet på enhällighet i rådet och därpå, vad gäller 
"tredje pelaren "-konventioner, kravet på alla medlemsstaters 
ratificering. 
b) Den fortsatta brist på öppenhet i rådets arbete på detta område. 
Detta kan delvis beskyllas på rådets motvilja att meddela 
Europaparlamentet de förslag man arbetar på tills de är färdiga att 
antas eller t.o.m. redan är antagna. 
c) . Bristen på sådan rättssäkerhet som endast domstolen kan ge. 
Möjligheten att ge domstolen befogenheter beträffande avdelning 
VI har lett till upprepade blockeringar avseende alla viktigare 
konventioner som man för närvarande förhandlar om. Avsaknaden 
av tydliga ståndpunkter inom ramen för rättsliga åtgärder, dvs. 
gemensamma förfaranden och gemensamma ståndpunkter som 
föreskrivs i artikel K 3 samt det faktum att kommissionen inte har 
till uppgift att spela fördragets väktare på detta område bidrar inte 
till rättssäkerhet. 
d) Bristen dessutom på tydligt definierade målsättningar till vilka 
förteckningen över samarbetsområden som anges i artikel K 1 kan 
hänvisa. 
6. En överföring till artikel 100c skulle i stor utsträckning kunna undanröja 
dessa hinder. Den skulle samtidigt klara ut frågan om inblandningen av 
Europeiska gemenskapernas domstol och införa en skyldighet att samråda 
med Europaparlamentet (låt vara på det minst komplicerade sättet). 
Genom att säkert placera dessa samarbetsområden tillsammans med 
tillnärmningen av lagar i den gemensamma marknaden och i synnerhet 
tillsammans med upprättandet av den inre marknaden skulle de 
rammålsättningar som för närvarande saknas i avdelning VI skapas. 
Vidare skulle beslutsfattandet förenklas och uppmuntras genom 
överföringen till artikel 100c och införandet av möjligheten att fatta beslut 
med kvalificerad majoritet, förutsatt att rådet beslutar så. 
ÄR ARTIKEL K 9 DET LÄMPLIGASTE MEDLET? 
7. Denna rapport har begärts före utgången av år 1995, dvs. innan 
Regeringskonferensen 1996 inleds. 
Även om inte avdelning VI uttrycklingen omnämnts i fördraget som ett av 
de områden som måste ses över 1996 verkar det ändå som om 
konferensen, i enlighet med femte strecksatsen i artikel B i fördraget, 
måste debattera institutionella och praktiska frågor om hur samarbetet i 
rättsliga och inrikes frågor fungerar. Hittills är detta sannolikt drivkraften 
i diskussionen som förs i den beredningsgrupp som upprättades av 
Europeiska rådet i Essen. All undersökning av "tredje pelaren" som sker 
med anknytning till Regeringskonferensen måste i sin tur väcka frågan 
om möjligheten att föra över innehållet till "gemcnskapspelaren", antingen 
helt eller delvis. 
8. Kommissionen har för sin del tillkännagjort sin fasta övertygelse att det 
är den rätta lösningen, med hänvisning till de skäl som nämns ovan, att 
7 av de 9 områden som anges i artikel K 1 förs över till 
"gemenskapspelaren". Polissamarbete och straffrättsligt samarbete utgör 
två undantag. Alla de övriga områdena som nära gränsar till det arbete 
som bedrivs under "gemenskapspelaren", i synnerhet till målsättningen 
om fri rörlighet för personer, skulle i hög grad främjas av att 
gemenskapsmodellen för beslutsfattande tillämpades på ett tidigt stadium 
och att gemenskapsinstitutionerna blandas in automatiskt och fullt ut. 
Kommission accepterar att medlemsstaterna anser att polissamarbete och 
samarbete i straffrättsliga frågor ligger för nära den nationella 
suveräniteten för att på kort sikt överföras till "gemenskapspelaren", men 
anser likväl att en större inblandning av gemenskapens institutioner på 
dessa områden bör eftersträvas vid Regeringskonferensen. 
9. Det är alltså denna ståndpunkt som kommissionen åtar sig att försvara vid 
Regeringskonferensen. Målsättningen överensstämmer med den 
bakomliggande målsättningen i artikel K 9. Den omedelbara frågan som 
ställer sig är därför om denna målsättning skulle hjälpas eller förhindras 
av att tidigt lägga fram ett artikel K 9-initiativ. Denna fråga bör 
undersökas samtidigt som man bör komma ihåg svagheterna i denna 
bestämmelse som ännu inte har befästs. Kommissionen konstaterade i 
"Rapporten om tillämpningen av Fördraget om Europeiska unionen" (dok. 
SEK(95)731 slutl.av den 10 maj 1995), att det förfarande som fastlagts är 
besvärligt; det kräver medlemsstaternas enhälliga godkännande och 
ratificering i enlighet med respektive lands konstitutionella bestämmelser. 
I en medlemsstat innebär detta att folkomröstning måste äga rum om 
artikel K 9 åberopas. 
10. Mot denna bakgrund anser kommissionen att målsättningen, som den för 
övrigt delar med Europaparlamentet, att placera de betydelsefulla delarna 
av "tredje pelaren" under gemenskapspelaren bäst och effektivast uppnås 
inom ramen för Regeringskonferensen, istället för att ta ett artikel K 9 
initiativ. Utan att det påverkar möjligheten att använda artikel K 9 i 
framtiden om omständigheterna kräver det, grundar sig kommissionens 
ställningstagande på följande: 
a) Överensstämmelsen i tiden mellan denna rapport och den nära 
förestående Regeringskonferensen innebär att initiativ som tas av 
rådet enligt artikel K 9 snart kommer att löpa parallellt med 
undersökningen av samma eller liknande frågor inom ramen för 
Regeringskonferensen. Kommissionen tror inte att det finns plats 
för detta utan att tror att ett forum snart kommer att tränga ut det 
andra. 
b) Ställd inför valmöjligheten tror kommissionen att 
Regeringskonferensen är en mera löftesrik väg att gå. Förutom att 
den erbjuder ett större sammanhang är den inte heller 
nödvändigtvis bunden av de begränsningar i artikel 100c som 
uppmärksammats ovan. Det skulle vara möjligt att inom ramen för 
Regeringskonferensen argumentera för 
att inblandningen av Europaparlamentet går längre än 
enbart samrådsförfarandet, 
att överföra fler än de sex områden som omnämns i artikel 
K 9 till "gemenskapspelaren", 
att införa beslutsfattande med kvalificerad majoritet för 
vissa frågor utan att rådet i detta syfte senare behöva fatta 
ett separat beslut enhälligt. 
11. Sammanfattningsvis anser kommissionen att det är klokare och mera 
fruktbart att kämpa för detta under Regeringskonferensen, utan att först 
parallellt ha lagt fram ett kanske distraherande förslag grundat på artikel 
K 9. 
ISSN 1024-4506 
KOM(95) 566 slutli o 
DOKUMENT 
SV 01 
Katalognummer : CB-CO-95-634-SV-C 
ISBN 92-77-96682-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
(p