Kommissionens ordförande Ursula von der Leyen gav i sin uppdragsbeskrivning kommissionsledamot Janusz Wojciechowski i uppdrag att ”undersöka sätt att stärka systemet för geografiska beteckningar. Det har en nyckelroll för att upprätthålla hög kvalitet och höga standarder när det gäller livsmedel och för att säkerställa att vårt kulturella, gastronomiska och lokala arv bevaras och att dess äkthet garanteras över hela världen”. Initiativets syfte är att stärka det nuvarande systemet för geografiska beteckningar som immateriella rättigheter i linje med handlingsplanen för immateriella rättigheter och ge ett effektivt skydd av namn på traditionella livsmedel. Det bidrar till de mål som eftersträvas genom den gemensamma jordbrukspolitiken, framför allt att förbättra hur jordbruket i EU svarar på samhällets krav när det gäller livsmedel och hälsa, och har därmed kopplingar till den europeiska gröna given och från jord till bord-strategin . En studie till stöd för utvärderingen av geografiska beteckningar och garanterade traditionella specialiteter genomfördes under 2020. Ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar om utvärderingen offentliggjordes i december 2021. Sex problem har hittills identifierats: För producenter: 1) Utmaningar och brister i tillsynen av geografiska beteckningar: svagheter i kontroller (särskilt i senare led i värdekedjan) och svårigheter att kontrollera att producenternas rättigheter respekteras utanför produktionsmedlemsstaten och på internet. 2) Obalanser i livsmedelskedjan: producentgrupper för geografiska beteckningar har inte en tillräckligt stark ställning i livsmedelskedjan för att säkerställa en rättvis avkastning på sin produkt. För konsumenter: 3) Bidraget till hållbarhet avspeglas inte i tillräcklig utsträckning i ordningarna för geografiska beteckningar. 4) Bristande medvetenhet och kunskap hos konsumenterna om logotyperna för geografiska beteckningar, vilket begränsar ordningarnas effektivitet i fråga om att ge tydlig information till konsumenterna. I den rättsliga ramen: 5) Komplicerade regler och förfaranden för geografiska beteckningar: reglerna finns spridda i fyra olika grundläggande rättsakter med vissa skillnader i juridisk terminologi, vilket bidrar till systemets komplexitet. 6) Ordningen för garanterade traditionella specialiteter har inte varit framgångsrik. Under de 28 år som ordningen funnits har bara ett litet antal namn registrerats. Tillsyn, hantering av ansökningar om namnregistreringar, verksamheten hos producentgrupper för geografiska beteckningar och information om ordningarna för geografiska beteckningar och garanterade traditionella specialiteter försvåras av att regler och förfaranden finns i fyra sektorspecifika EU-förordningar som skiljer sig åt av historiska skäl eller av skäl som rör produkternas särdrag. Krav på hållbarare livsmedelssystem (t.ex. i från jord till bord-strategin) är vägledande för integrationen av hållbarhetskriterier i ordningarna för geografiska beteckningar. Avsaknaden av en tydlig definition av producentgrupper för geografiska beteckningar och utmaningen att sammanföra producenter i en aktiv organisation hindrar deras möjlighet att effektivt förvalta den tillgång som de geografiska beteckningarna utgör. Brist på information har identifierats som den viktigaste anledningen till den bristande medvetenheten och kunskapen om ordningarna. Registreringsförfarandet för garanterade traditionella specialiteter upplevs som komplext och krävande. För att på ett lämpligt sätt komma till rätta med dessa problem krävs lagändringar. Utan åtgärder på EU-nivå kommer problemen att bestå och i vissa fall även förvärras. Genom ordningarna för geografiska beteckningar uppfyller unionen sina skyldigheter enligt WTO:s Trips-avtal (avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter) att tillhandahålla rättsliga medel för att skydda alla WTO-medlemmars geografiska beteckningar i EU. Unionen har också ett ansvar för att skydda immateriella rättigheter enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Geografiska beteckningar ger produkter ett mervärde som ökar inkomsterna inom den jordbruksbaserade livsmedelssektorn. De aktörer som berörs mest är producenter av och producentgrupper för produkter med geografiska beteckningar, konsumenter samt myndigheter på nationell nivå och unionsnivå.