[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 18.4.2007

KOM(2007) 199 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om genomförandet av rådets rekommendation av den 18 juni 2003 om förebyggande och begränsning av hälsorelaterade skador i samband med narkotikamissbruk

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. BAKGRUND 3

2. DATAINSAMLINGSMETODER 3

3. DE FRÄMSTA RESULTATEN AV GENOMFÖRANDET AV RÅDETS REKOMMENDATION 4

4. SLUTSATSER 8

5. UPPFÖLJNING AV RÅDETS REKOMMENDATION FRÅN 2003 10

TECHNICAL ANNEXES 12

5.1. ANNEX I – Abbreviations and technical terms used 12

5.2. ANNEX II – Figures 13

BAKGRUND

Den 18 juni 2003 antog rådet en rekommendation om förebyggande och begränsning av hälsorelaterade skador i samband med narkotikamissbruk[1]. Syftet med rekommendationen var att minska antalet narkotikarelaterade dödsfall och hälsoskador genom att få medlemsstaterna att vidta och vidareutveckla åtgärder och strategier för att förebygga och minska narkotikans skadliga effekter. Att detta är ett område där snabba åtgärder behövs betonas även i EU:s narkotikastrategi för 2005–2012 och i EU:s handlingsplan mot narkotika 2005–2008.

Rekommendationen innehåller tre principer för medlemsstaternas insatser:

1. Att fastställa att förebyggande av narkotikamissbruk och begränsning av de risker som sådant missbruk medför är folkhälsomål samt att utarbeta och genomföra heltäckande strategier för detta ändamål.

2. Att avsevärt minska den skadliga inverkan på hälsan som är kopplad till narkotikamissbruk (exempelvis hiv, hepatit B och C samt tuberkulos) och antalet dödsfall som orsakas av narkotikamissbruk; detta ska ske genom de 13 handlingspunkter som rör tjänster och resurser för skademinskning (t.ex. sprututdelning, vaccinering, behandling, information och utbildning).

3. Att utveckla lämpliga utvärderingsmetoder för att effektivisera insatserna för att förebygga narkotikamissbruk och minska de narkotikarelaterade hälsoriskerna; detta ska ske genom de nio handlingspunkter som rör kvalitetssäkring, övervakning och utvärdering av program.

I rekommendationen anges att medlemsstaterna ska rapportera om genomförandet av dessa punkter inom två år efter antagandet av rekommendationen, och kommissionen uppmanas att utarbeta en rapport om detta.

Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk publicerar varje år en rapport om narkotikaproblemet i EU, som bl.a. innehåller uppgifter om antalet narkotikarelaterade dödsfall och om narkotikarelaterade infektionssjukdomar som hiv/aids och hepatit. Se diagram 1.

DATAINSAMLINGSMETODER

Rapporten bygger på uppgifter från två huvudsakliga källor.

Under 2005 bad kommissionen de 25 dåvarande medlemsstaterna att lämna en lägesrapport om genomförandet av rådets rekommendation.

Dessa uppgifter har bearbetats av Trimbos Institute, ett oberoende institut för forskning om psykisk hälsa och missbruk, som fått i uppdrag att skriva ett bakgrundsdokument för utarbetandet av denna rapport. Bakgrundsdokumentet beskriver i detalj medlemsstaternas riktlinjer och metoder för förebyggande och begränsning av hälsorelaterade skador i samband med narkotikamissbruk. Dessutom granskas hur effektiva skademinskningsåtgärderna varit hittills[2].

DE FRÄMSTA RESULTATEN AV GENOMFÖRANDET AV RÅDETS REKOMMENDATION

Rekommendation nr 1 – Skademinskning som folkhälsomål

Att förebygga och minska narkotikarelaterade hälsoskador är ett etablerat nationellt folkhälsomål i alla medlemsstater. Här har rekommendationen spelat en viktig roll, särskilt i många av de medlemsstater som anslöt sig till EU 2004.

Medlemsstaterna hänvisar också till rådets rekommendation i EU:s narkotikastrategi för 2005–2012.

Rekommendation nr 2 – Tjänster och resurser för skademinskning i medlemsstaterna

Tjänster och resurser för skademinskning finns i alla medlemsstater, även om verksamheten inte är lika välutvecklad på alla håll.

De uppgifter som sammanställts för bakgrundsdokumentet ger en god överblick över tillgången på tjänster och resurser i medlemsstaterna.

Se diagram 2 i bilaga II.

- Tjänster och resurser för skademinskning i medlemsstaterna

Alla medlemsstater satsar på information och rådgivning till narkotikamissbrukare. När det gäller information och utbildning har man också infört telefonjourer och tagit fram en rad olika broschyrer som delas ut till missbrukare i alla länder. I 22 länder finns webbplatser och i ett fåtal även webbrådgivning. Risk- och skadeförebyggande utbildning anordnas i 21 länder. På Malta kan missbrukare i öppenvården få sådan utbildning individuellt.

Anhöriga och närstående till narkotikamissbrukare deltar ofta i skademinskningsinsatserna i medlemsstaterna, och i de flesta länder finns särskilda informationspaket för dem. I Storbritannien får anhöriga t.ex. lära sig hur man förebygger överdoser i syfte att minska antalet narkotikarelaterade dödsfall.

Uppsökande verksamhet är en vanlig strategi för att förebygga infektionssjukdomar. Uppsökande verksamhet på gatan eller i miljöer som dans-/rejvfester är väletablerad i alla medlemsstater, dock med vissa geografiska skillnader inom länderna. I Italien finns uppsökande projekt och lågtröskeltjänster i alla landsdelar och utbudet har ökat med tiden. I vissa delar av landet har man nyligen infört mobil metadonbehandling.

Kamratstöd och volontärinsatser är systematiska inslag i uppsökande projekt i de flesta medlemsstater (19). Viss information finns tillgänglig om utbildning av kamratstödjare och volontärer, men uppgifterna om deras konkreta engagemang är begränsade. I Belgien utbildas före detta missbrukare i att sprida information om hur man förebygger hiv och överdoser.

Nätverk och samarbete mellan organisationer som bedriver uppsökande verksamhet finns i de allra flesta medlemsstater (20), även om det i vissa länder bara finns ett fåtal sådana organisationer. Det är mycket positivt att Litauen och Lettland planerar att få igång ett sådant samarbete inom kort.

Läkemedelsbehandling erbjuds i alla medlemsstater och innebär substitutionsbehandling med opioider (sådana program planeras nu även i Cypern). Dessa underhålls- och avgiftningsprogram har som mål att stabilisera respektive minska eller avsluta narkotikamissbruket. Substitutionsbehandling med opioider är en vanlig strategi för att minska antalet narkotikarelaterade dödsfall, och substitutionsbehandling med metadon och/eller buprenorfin i kombination med psykosocial vård erbjuds i nästan alla länder (24). Sverige var först med att erbjuda underhållsbehandling med metadon och har idag ett starkt reglerat högtröskelprogram för metadonbehandling.

Flera studier visar att det finns en koppling mellan underhållsbehandling för opiatmissbrukare och en minskning av antalet narkotikarelaterade dödsfall. Sådan behandling kan bli ännu effektivare med högre doser och kompletterande psykosocial vård.

För att förebygga att substitutet sprids på svarta marknaden har nästan alla medlemsstater (22) infört sträng lagstiftning, övervakat intag, urinprov och daglig hämtning av läkemedel. Estland och Slovenien uppgav att dessa åtgärder har vidtagits som ett resultat av rekommendationen.

Infektionstester för narkotikamissbrukare erbjuds i hela landet i 19 medlemsstater och i vissa geografiska områden i ytterligare tre länder. Landsomfattande förebyggande verksamhet och utbildning och särskilda program för förebyggande av infektionssjukdomar riktade till narkotikamissbrukare finns i 15 länder, och i ytterligare fem länder erbjuds sådana tjänster i vissa geografiska områden. I 15 länder genomförs landsomfattande vaccinationskampanjer mot hepatit B riktade till narkotikamissbrukare, och i ytterligare fem länder sker detta i vissa geografiska områden. I Luxemburg inledde de nationella kontaktpunkterna[3] 2005 ett handlings- och forskningsprogram som innebar att särskilda icke-statliga organisationer skulle tillhandahålla tester på plats (hepatit A, B och C samt hiv) och vaccinering (hepatit A och B). Vaccinationsprogram finns i hela EU, men är inte alltid särskilt inriktade på narkotikamissbrukare.

Sprututbytesprogram för narkotikamissbrukare finns i 24 medlemsstater; varav 15 har landstäckande program. Kondomutdelning sker via narkotikaenheter i hela EU med ett fåtal undantag (2). Sprututbytesprogram i kombination med informations- eller utbildningsstrategier riktade till narkotikamissbrukare i deras dagliga miljö har visat sig vara både verkningsfulla och kostnadseffektiva när det gäller att minska riskbeteenden bland sprutnarkomaner och bidrar därför sannolikt till att förebygga överföring av infektionssjukdomar.

Alla länder ser till att personal inom akutvården utbildas och utrustas för att hantera överdoser och i de flesta länder (20) ska opiatantagonisten naloxon alltid finnas i ambulanserna. Det är dock bara i tio länder som akutvårdens vårdpersonal får särskild utbildning i hur man hanterar narkotikaöverdoser.

Den sista handlingspunkten för denna rekommendation gäller stöd till utbildning som leder till en erkänd kvalifikation för personal som arbetar med att förebygga och begränsa hälsorelaterade risker i samband med narkotikamissbruk. En sådan målsättning finns i nästan alla medlemsstater (22). Utbildning för personal inom uppsökande verksamhet och underhållsbehandling anordnas i 21 respektive 20 länder. Utbildning för personal som arbetar med lågtröskeltjänster finns i 19 länder.

- Skademinskning på fängelser

Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk rapporterar att livstidsprevalensen för sprutnarkomani bland interner i EU är mellan 7 % och 38 %. En målsättning som innebär att narkotikamissbrukare på fängelser ska få tillgång till samma tjänster som missbrukare ute i samhället har ställts upp i 20 medlemsstater och kommer snart att införas i ytterligare fyra länder.

Enligt bakgrundsdokumentet är sprututbytesprogram på fängelser sannolikt ett effektivt sätt att förebygga att sprutnarkomaner använder samma nålar och att narkotikarelaterade infektionssjukdomar överförs. Det kan även minska risken för bölder.

Utdelning av sprutor och dylikt[4] hör inte till normal praxis på fängelserna (endast 11 länder). I tre länder finns sprututbytesprogram på fängelser, bland annat i Spanien där sådan verksamhet förekommer på 38 fängelser.

Substitutionsbehandling och avgiftning erbjuds på fängelser i 17 respektive 19 länder, även om omfattningen varierar. Kondomutdelning sker på fängelser i 16 länder.

Se diagram 3 i bilaga II.

- Integrerad skademinskning i den sociala och psykiatriska vården

Medlemsstaterna anger att på det politiska planet anses skademinskning vara en del av (den psykiatriska) hälso- och sjukvården och socialvården, men enligt bakgrundsdokumentet har denna integration inte alltid genomförts. Där sägs att medlemsstaterna fortfarande har svårt att hantera narkotikamissbrukare som också är psykiskt sjuka (s.k. dubbeldiagnoser) och att det fortfarande ofta är svårt att återintegrera tidigare missbrukare till ett normalt arbetsliv och boende.

23 länder satsar på att främja god integrering mellan hälso- och sjukvården (även den psykiatriska vården) och socialvården, å ena sidan, och särskilda skademinskningsprogram, å den andra. Fyra femtedelar av länderna säger sig ha genomfört detta i praktiken. I Frankrike finns t.ex. RMS-programmet ( Réseau Micro-Structures ) där patienter med missbruksproblem av alla slag får vård av läkare, socialarbetare och psykologer.

Detta arbete behöver dock troligen vidareutvecklas ytterligare, eftersom det har visat sig svårt att införa helt integrerade vårdsystem för narkotikamissbrukare.

Rekommendation nr 3 – Kvalitetssäkring, övervakning och utvärdering

Kvalitetssäkring, övervakning och utvärdering betraktas inte som statens uppgift i alla länder. I de flesta länder anser man dock generellt att det behövs större betoning på och ökad användning av vetenskapliga rön om skademinskningsmetoder. I länder med federal eller decentraliserad struktur delas ansvaret mellan de olika behörighetsnivåerna. I andra länder sköts dessa uppgifter av oberoende vetenskapliga organisationer.

Se diagram 4 i bilaga II.

Bedömning, övervakning och utvärdering av medlemsstaternas tjänster och resurser för skademinskning

I de flesta medlemsstater (19) fattas politiska beslut på grundval av vetenskapliga rön om åtgärdernas effektivitet. I flera länder finns forsknings- och utvärderingsprojekt om skademinskningsåtgärder (t.ex. substitutionsprogram, uppsökande verksamhet och sprututbyte). I Tyskland har substitutionsbehandling (metadon och heroin) utvärderats. I Litauen finns sprututbytesprojektet ”Blå bussen” som utvärderas varje månad, bl.a. genom klientenkäter. I Ungern har det nationella institutet för förebyggande av narkotikamissbruk utvecklat databasen SZIP för att göra vetenskapliga rön om effektiva åtgärder tillgängliga för en bred publik, genom att kombinera programinformation och vetenskaplig forskning. I Slovakien används resultaten av internationell forskning systematiskt vid utarbetandet av riktlinjer och åtgärder.

Generellt är medlemsstaterna eniga om behovet av bedömning i programmens inledningsskede, men detta är sällan ett villkor när program och åtgärder väljs ut. I Irland gjordes dock en baslinjemätning av andelen narkotikamissbrukare som vaccinerats mot hepatit B som underlag för ett pilotprojekt för bättre insatser för att förebygga spridning av infektionssjukdomar bland sprutnarkomaner.

Utarbetande av utvärderingsprotokoll för utvärdering av åtgärder anses ofta vara en uppgift för vetenskapliga institutioner som arbetar med kvalitetsbedömning. I vissa medlemsstater, bl.a. Danmark och Tjeckien, har protokoll och riktlinjer utarbetats som en del av narkotikapolitiken. I Cypern har narkotikabekämpningsrådets vetenskapliga kommitté utarbetat särskilda riktlinjer för behandlingscentrer för att se till att vissa minimikvalitetsstandarder följs. I Grekland ingår utvärdering i alla program. Denna del av rekommendationen har enligt uppgift genomförts i 12 medlemsstater.

I 14 medlemsstater arbetar man för att stödja utarbetandet av kvalitetsbedömningskriterier . I de flesta fall befinner sig detta arbete i ett tidigt stadium. I Finlands narkotikapolitiska handlingsprogram för 2004–2007 framhålls att lämpliga ramar behöver utarbetas för landets narkotikaenheter. Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk har publicerat flera handböcker och monografier om kvalitet och utvärdering[5], men inget land har särskilt påpekat att dessa har använts.

23 medlemsstater säger sig använda Europeiska centrumets fem nyckelindikatorer [6]. I vissa länder används dock inte alla fem indikatorerna ännu. Europeiska centrumet ger de enskilda länderna återkoppling på uppgifternas kvalitet och eventuella brister. De nationella rapporterna läggs vanligen ut på nationella webbplatser.

19 medlemsstater betonar att resultaten av utvärderingen bidrar till att förbättra och utveckla politiken för förebyggande av narkotikamissbruk . Länderna uppger att utvärderingen av nationella narkotikastrategier och handlingsplaner blir allt viktigare, men bara ett fåtal verkar göra systematiska utvärderingar för att ta reda på om åtgärderna är effektiva. Ofta är utvärderingsprogrammen inte särskilt inriktade på skademinskning utan på den bredare uppgiften att minska efterfrågan på narkotika i allmänhet. I Polen har en utvärdering av återfallsförebyggande behandlingsprogram för kvinnor på fängelser lett till att nya mål förts in i det nationella programmet för förebyggande av narkotikamissbruk. I Portugal har den nationella narkotikastrategin Horizonte 2004 utvärderats både internt och externt, vilket har lett till nya rekommendationer som t.ex. vidareutveckling av befintliga initiativ för att förbättra systemen för riskbegränsning och skademinskning (bl.a. substitutionsprogram, sprututbyte och kampanjer för ökad kondomanvändning).

Utbildningsprogram om utvärdering för olika nivåer och målgrupper har införts i 14 medlemsstater. Den nationella kontaktpunkten nämns ofta som (med)arrangör av sådan utbildning, men utvärdering sägs inte ingå i den reguljära kursplanen. I Tjeckien har man dock utarbetat kvalitetsstandarder för missbrukarvården, som har införts i ett utbildningsprogram för berörda yrkesgrupper, och i Österrike ingår kvalitetssäkring och utvärdering i kursplanen för vidareutbildning om narkotika.

14 medlemsstater satsar på att engagera alla berörda parter i utvärderingsarbetet , men få konkreta exempel på deltagande och engagemang ges. I Nederländerna har man infört ett system med brukarråd för patienter i hälso- och sjukvården, även missbrukarvården. I den spanska nationella handlingsplanen mot narkotika prioriteras ett ökat brukarengagemang i utvärderingsarbetet.

Man har utvecklat bilaterala och multilaterala program där flera medlemsstater deltar, och 21 medlemsstater främjar utbyten och samarbete med andra länder . Samarbetet mellan medlemsstaterna och även med länder utanför EU verkar ha ökat. Medlemsstaterna samarbetar också med kommissionen för ömsesidigt lärande och utbyte av erfarenheter, t.ex. genom gemenskapens folkhälsoprogram. EU:s vänortsprogram inom Phare[7] har varit ett viktigt verktyg för att stärka samarbetet mellan de gamla medlemsstaterna och de nya medlemsstater som anslöt sig till EU 2004. Sju länder uppger att rekommendationen har spelat en stor roll när det gäller att utveckla denna verksamhet.

Se diagram 5 i bilaga II .

SLUTSATSER

(1) ALL a medlemsstater har infört riktlinjer och åtgärder som i stort sett avspeglar rekommendationerna, och i de flesta nya medlemsstater betraktas rådets rekommendation som ett viktigt stöd för utvecklingen av politiken. Dokumentet har också fungerat som ett riktmärke för genomförandet av skademinskningsprogram. Eftersom genomförandet har nått olika långt i olika länder och landsdelar, är det viktigt att fortsätta att vidareutveckla skademinskningsåtgärderna och att tillhandahålla tjänster och resurser på detta område som en del av ett integrerat system för förebyggande och vård.

(2) Nästan alla medlemsstater arbetar för att främja lämplig integration mellan hälso- och sjukvården (även den psykiatriska vården och socialvården) och särskilda skademinskningsprogram. Det krävs ytterligare och mer kraftfulla insatser för att integrera olika program i den allmänna hälso- och sjukvården.

(3) Substitutionsbehandling med metadon och buprenorfin i kombination med psykosocial vård erbjuds i alla medlemsstater, och tillgängligheten till sådan behandling har ökat betydligt under det senaste årtiondet. I vilken grad de bedömda behoven tillgodoses varierar dock mellan länderna. Det är viktigt att säkerställa tillgänglighet, täckningsgrad och långsiktighet när det gäller dessa tjänster.

(4) Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk har samlat in omfattande och högkvalitativa uppgifter om tillgången på tjänster och resurser för skademinskning. För att få en tydlig bild av situationen i olika länder och information om täckningsgraden som en nyckeluppgift vid utvärderingen behövs dock bättre information om vilka resurser som finns och hur de används, särskilt avseende riskgrupper. Den bristande kravuppfyllelsen när det gäller centrumets fem nyckelindikatorer behöver också åtgärdas.

(5) Nästan alla medlemsstater har vidtagit åtgärder för att förebygga infektionssjukdomar bland narkotikamissbrukare på fängelser. De skademinskande insatserna på fängelser i EU följer dock inte den likvärdighetsprincip som antogs av FN:s generalförsamling[8], UNAIDS/WHO[9] och UNODC[10] och som innebär att den vård (även skademinskande insatser) som tillhandahålls på fängelser ska vara likvärdig den som erbjuds ute i samhället. Det är därför viktigt att de skademinskande tjänster som tillhandahålls på fängelser anpassas till missbrukarnas och personalens behov och att tillgången till dessa tjänster förbättras. Tjänsternas kontinuitet måste säkerställas vid övergången mellan fängelse och samhälle, både vad gäller kvalitet och tillgång.

(6) Medlemsstaterna blir alltmer medvetna om behovet av att utveckla forskningsbaserade och faktastyrda politiska riktlinjer och bedriva evidensbaserad verksamhet, även när det gäller att förebygga och minska hälsoskador. För att möjliggöra en kritisk utvärdering av sådana riktlinjer och åtgärder bör förbättrad övervakning och djupgående forskning bli en självklar del av den övergripande politiken för förebyggande och minskning av narkotikarelaterade skador. Detta framhålls också i rekommendationen, i EU:s narkotikastrategi för 2005–2012 och i EU:s handlingsplan mot narkotika 2005–2008.

(7) I medlemsstaterna används idag en rad olika metoder för att bedöma, övervaka och utvärdera de tjänster och resurser som tillhandahålls i skademinskande syfte. Det är därför lämpligt att medlemsstaterna diskuterar och utbyter information om bästa praxis för sådana metoder i syfte att utveckla standardiserade metoder och verktyg för insamling av objektiva, tillförlitliga och jämförbara uppgifter.

(8) Det är ytterst viktigt att synergieffekter skapas mellan olika politiska riktlinjer och initiativ som rör hälsan och som kan ha en koppling till narkotikamissbruk (t.ex. psykisk hälsa, alkohol, förebyggande av hiv/aids, narkotikamissbruk på arbetsplatsen samt narkotika/läkemedel och bilkörning).

UPPFÖLJNING AV RÅDETS REKOMMENDATION FRÅN 2003

Rapporteringen om genomförandet av rekommendationen omfattar en period på högst 1,5 eller högst 2 år. Det är en ganska kort period för att få fram en tillförlitlig bild av hur rekommendationen har påverkat den nationella politiken för skademinskning och de tjänster och resurser som ställs till förfogande för detta ändamål. Dessutom har nya länder tillkommit under rapporteringsperioden (2004).

Därför kan denna rapport betraktas som ett baslinjemått på genomförandet av rådets rekommendation. Rapporten ger också en god överblick över de skademinskningsåtgärder som hittills vidtagits i EU, inför utvärderingen av EU:s handlingsplan mot narkotika 2005–2008.

Kommissionen avser att utarbeta en ny rapport inom ramen för EU:s kommande handlingsplan mot narkotika 2009–2012 för att undersöka hur arbetet med att genomföra riktlinjer och tillhandahålla tjänster och resurser för skademinskning har framskridit. Kommissionen kan då tillsammans med medlemsstaterna överväga om det behövs ytterligare rekommendationer.

Kommissionen kommer även i fortsättningen att utveckla initiativ på områden med nära anknytning till rådets rekommendation, där de riktlinjer och metoder som väsentligt kan påverka resultaten av dess huvudsakliga verksamhet beaktas. Två särskilda hälsoåtgärder som rör förebyggande av narkotikamissbruk ingår i EU:s handlingsplan mot narkotika (åtgärderna 12 och 13.2):

- Ett förslag till rådets rekommendation om narkotika och fängelser; narkotikamissbruk är vanligt bland interner och fängelsemiljön är en viktig angelägenhet när det gäller narkotikamissbruk, särskilt sprutnarkomani.

- En rapport om situationen i fråga om läkemedelsbehandling och utbyte av god praxis i hela EU; över en halv miljon människor får substitutionsbehandling i EU.

Folkhälsoprogrammet

I gemenskapens folkhälsoprogram ingår insatser för förebyggande av narkotikamissbruk som är inriktade på hälsans bestämningsfaktorer, dvs. övergripande frågor som har anknytning till en rad olika hälsoproblem.

Programmet för förebyggande av narkotikamissbruk samt information 2007–2013

Insatserna kommer att stödja genomförandet av EU:s narkotikastrategi genom finansiering av projekt och åtgärder som syftar till att minska efterfrågan på narkotika, bl.a. skademinskningsåtgärder.

Insatserna för att minska efterfrågan på narkotika bör kopplas till följande områden :

- Förebyggande av hiv/aids

Sprutnarkomani är en viktig smittväg för hiv/aids. I kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om bekämpning av hiv/aids i Europeiska unionen och angränsande länder 2006–2009[11] fastställs en handlingsplan för hiv-förebyggande insatser. Där framhålls också att det finns ett behov av att skapa synergieffekter med centrala förebyggande åtgärder. En viktig fråga är utarbetande av särskilda utbildningsplaner för personalen (förebyggande, behandling och vård), personer som lever med hiv/aids och riskgrupper för hiv/aids (bl.a. sprutnarkomaner och invandrare). The HIV/AIDS Think Tank har också utvecklats till ett bra forum för utbyte av erfarenheter och information.

- Förebyggande av alkoholmissbruk

När det gäller blandmissbruk måste alkoholrelaterade och narkotikarelaterade skador också ses som två sidor av samma problem. I kommissionens meddelande om en EU-strategi för att stödja medlemsstaterna i arbetet med att minska de alkoholrelaterade skadorna[12] framhålls att det behövs insatser i skolan, inom familjen och i andra relevanta miljöer för att främja positiva beteendeförändringar bland barn och ungdomar. Där förespråkas också insatser för att minska antalet trafikolyckor som orsakas av alkohol- och blandmissbruk.

- Främja psykisk hälsa

Narkotikamissbrukare har ofta dålig psykisk hälsa. Att förbättra narkotikamissbrukarnas tillgång till medicinsk och psykiatrisk vård är fortfarande en viktig utmaning för folkhälsopolitiken. I grönboken om psykisk hälsa, som publicerades av kommissionen i oktober 2005[13], föreslås att en strategi för psykisk hälsa utarbetas på EU-nivå. Kommissionen utarbetar nu en sådan strategi som ska samordnas med andra initiativ på andra politikområden, t.ex. EU:s narkotikastrategi 2005–2012.

- Det civila samhällets engagemang

Insatser krävs också för att minska de skador som missbruket kan ge upphov till hos människor i missbrukarens omgivning. Det är viktigt att missbrukarna själva deltar i detta arbete. I grönboken om det civila samhällets roll i narkotikapolitiken inom Europeiska unionen, som antogs av kommissionen i juni 2006[14], undersöks olika möjligheter att öka det civila samhällets engagemang i frågan.

- Narkotika/läkemedel och bilkörning[15]

Frågan om blandmissbruk och bilkörning behandlas även inom ramen för transportpolitiken. Kommissionen samfinansierar också Druid-projektet om narkotika, alkohol och läkemedel i samband med bilkörning ( DRiving Under the Influence of Drugs, alcohol and medicines ) som ingår i sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.

- Narkotikamissbruk på arbetsplatsen

Kommissionen utarbetar nu sin arbetsmiljöstrategi 2007–2012. Konkreta initiativ till stöd för särskilda folkhälsoåtgärder som rör narkotikamissbruk på arbetsplatsen bör utvecklas.

TECHNICAL ANNEXES

ANNEX I – Abbreviations and technical terms used

DRD | Drug-Related Death |

EMCDDA | European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction |

IDU | Injecting Drug User |

IEC | Information, Education, Communication |

NFPs | National Focal Points |

UNAIDS | Joint United Nations Programme on HIV/AIDS |

WHO | World Health Organization |

UNODC | United Nations Office on Drugs and Crime |

ANNEX II – Figures

Figure 1

[pic]

EMCDDA annual report 2006

Notes:

The new Member States and Candidate Countries are not included in this graphic due to the lack of retrospective data in most of them.

Index: 1985=100%.

A few countries did not provide data for some years (see Statistical Bulletin 2006 [Table DRD-2]). To correct this situation, it has been used the computation method defined in the report "European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (2001). Co-ordination of the implementation of the EMCDDA standard guidelines on the drug-related deaths in the EU Member States, and the collection and analysis of information on drug-related deaths. Project CT.99.RTX.04, Co-ordinated by the Trimbos Institute. Lisbon: EMCDDA.

Ten countries provided information for 2004 and six did not. Therefore, the figure for 2004 is provisional, based in comparing 2003 and 2004 only for those countries with data for both years. The trends for those countries that provided information can be seen in the figures with trends by country. Number of cases per country per year are presented in Statistical Bulletin 2006 [Table DRD-2].

The EMCDDA estimates the yearly number of acute DRDs (overdoses) in the EU since 1990 to be from 6500 to over 9000.

Recently published estimates show that a substantial proportion of mortality among young adults in some EU urban areas can be attributed to opioid use. In addition, HIV transmission is continuing to be a concern in specific injecting groups across Europe, although most countries report low rates of newly diagnosed HIV infection attributable to drug injecting and estimate the HIV infection rates among injectors to be below 5%. A far more negative picture presents itself for rates of infection with the hepatitis C virus (HCV), which remain almost universally high among drug injectors.

Since 2000, many EU countries have reported decreases in DRD numbers. In 2004, however, there was an increase. While the number of DRDs is still far too high from a longer-term public health perspective, a better availability of drug treatments and increased coverage of harm reduction services in recent years seem to have had an impact.

Figures from the background document on "prevention and reduction of health-related harm associated with drug dependence - an inventory of policies, evidence and practices in the EU relevant to the implementation of the Council Recommendation of 18 June 2003".

The document is available in print (EN) and can be downloaded (EN, FR, DE) at the following web address: http://ec.europa.eu/health/ph_determinants/life_style/drug_en.htm

The Trimbos Institute extracted and analysed relevant data, in particular from the EMCDDA sources (the NFPs coordinated by the EMCDDA confirmed and updated the information provided for the Recommendation point 2), the projects funded under the ‘Programme of Community action on the prevention of drug dependence’ and the ongoing Public Health Programme, the projects funded under the 4th, 5th and 6th Framework Programmes for Research and Technological Development as well as from some field organisations, the World Health Organization (WHO), the Pompidou Group (PG), and the Joint United Nations Programme on HIV/AIDS (UNAIDS). Finally, a literature review was conducted to identify, assess and summarise scientific evidence on harm reduction interventions and approaches.

Figure 2

[pic]

Figure 3

[pic]

Figure 4

[pic]

Figure 5

[pic]

[1] EUT L 165, 3.7.2003, s. 31 (övriga fotnoter finns i bilagan).

[2] Se bilaga 2.

[3] http://www.emcdda.europa.eu/?nnodeid=1956

[4] Verktyg och utrustning av olika slag som behövs för att bereda eller konsumera narkotika.

[5] Finns på: http://publications.eu.int/others/sales_agents_en.html

[6] http://www.emcdda.europa.eu/?nnodeid=1365

[7] http://ec.europa.eu/enlargement/key_documents/phare_legislation_and_publications_en.htm.

[8] http://www.pogar.org/publications/garesolutions/a45-111-90e.pdf

[9] http://data.unaids.org/Publications/IRC-pub01/JC277-WHO-Guidel-Prisons_en.pdf

[10] http://data.unaids.org/pub/Report/2006/20060701_hiv-aids_prisons_en.pdf.

[11] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/com/2005/com2005_0654en01.pdf

[12] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/com/2006/com2006_0625en01.pdf.

[13] http://ec.europa.eu/health/ph_determinants/life_style/mental/green_paper/mental_gp_en.pdf

[14] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/com/2006/com2006_0316en01.pdf

[15] Rådets resolution av den 27 november 2003 om kampen mot användning av psykoaktiva ämnen som orsak till trafikolyckor, EUT C 97, 22.4.2004, s. 1.