Gemensam ståndpunkt (EG) nr 26/2001

antagen av rådet den 25 juni 2001

inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/.../EG av den ... om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med fysikaliska agens (vibration) i arbetet (sextonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG)

(2001/C 301/01)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 137.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag(1), som framlagts efter samråd med Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),

efter att ha hört Regionkommittén,

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget(3), och

av följande skäl:

(1) I fördraget föreskrivs att rådet genom direktiv kan anta minimikrav för att främja förbättringar, bl.a. på arbetsmiljöområdet, för att garantera en högre skyddsnivå för arbetstagares hälsa och säkerhet. I dessa direktiv bör sådana administrativa, finansiella och rättsliga ålägganden undvikas som motverkar tillkomsten och utvecklingen av små och medelstora företag.

(2) Enligt kommissionens meddelande om handlingsprogrammet för genomförande av gemenskapsstadgan om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare skall minimikrav för hälsa och säkerhet införas för arbetstagare som exponeras för risker som härrör från fysikaliska agens. Europaparlamentet antog i september 1990 en resolution om detta handlingsprogram(4), i vilken kommissionen särskilt uppmanades att utarbeta ett särdirektiv om risker förknippade med buller och vibration samt alla andra fysikaliska agens på arbetsplatsen.

(3) Det anses lämpligt att till en början införa åtgärder som skyddar arbetstagare mot risker som har samband med vibration på grund av deras inverkan på arbetstagarnas hälsa och säkerhet, i synnerhet muskel-, skelett-, nerv- och kärlrelaterade skador. Dessa åtgärder är inte endast avsedda att trygga den enskilde arbetstagares hälsa och säkerhet utan också att bidra till att skapa ett minimiskydd för alla arbetstagare i gemenskapen och därigenom bidra till att en eventuell snedvridning av konkurrensen undviks.

(4) I detta direktiv fastställs minimikrav, vilket ger medlemsstaterna möjlighet att behålla eller anta mer förmånliga bestämmelser för att skydda arbetstagare, särskilt att fastställa lägre insatsvärden eller gränsvärden för den dagliga exponeringen för vibration. Genomförandet av detta direktiv får inte åberopas som skäl till inskränkningar i det skydd som för närvarande finns i varje medlemsstat.

(5) Ett system för skydd mot vibration måste utan onödiga detaljer begränsas till att fastställa vilka mål som skall uppnås och vilka principer och grundläggande värden som skall användas för att göra det möjligt för medlemsstaterna att tillämpa minimikraven på ett likartat sätt.

(6) Begränsningen av exponering för vibration kan bli mer effektiv om förebyggande åtgärder sätts in redan vid planläggningen av arbetsplatser och arbetsstationer och vid valet av utrustning, arbetsprocesser och arbetsmetoder, så att riskerna minskas företrädesvis redan vid källan. Bestämmelser om arbetsutrustning och arbetsmetoder bidrar således till att skydda de arbetstagare som använder dem.

(7) Arbetsgivarna bör anpassa sig till tekniska framsteg och vetenskapliga rön vad gäller risker till följd av exponering för vibration för att förbättra skyddet av arbetstagarnas hälsa och säkerhet.

(8) På luft- och sjöfartsområdet är det med tanke på nuvarande tekniska utvecklingsnivå inte möjligt att i samtliga fall iaktta gränsvärdena för exponering för helkroppsvibration. Det måste således finnas möjlighet till vederbörligen motiverade undantag.

(9) Detta direktiv är ett särdirektiv enligt artikel 16.1 i rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet(5). Det direktivet skall därför tillämpas på arbetstagares exponering för vibration, utan att det påverkar tillämpningen av strängare och/eller mer specifika bestämmelser i det här direktivet.

(10) Detta direktiv är ett led i förverkligandet av den inre marknadens sociala dimension.

(11) De åtgärder som krävs för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter(6).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

AVSNITT I

ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 1

Syfte och tillämpningsområde

1. I detta direktiv, som är det sextonde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG fastställs minimikrav för att skydda arbetstagare mot hälso- och säkerhetsrisker som uppstår eller kan uppstå vid exponering för mekanisk vibration.

2. Kraven i detta direktiv skall tillämpas på verksamheter i vilka arbetstagare utsätts eller kan utsättas för risker till följd av mekanisk vibration på grund av sitt arbete.

3. Direktiv 89/391/EEG skall tillämpas fullt ut inom hela det område som avses i punkt 1 utan att det påverkar tillämpningen av strängare och/eller mer specifika bestämmelser i det här direktivet.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv avses med

a) hand- och armvibration: den mekaniska vibration som när den överförs till människans hand- och armsystem medför risker för arbetstagares hälsa och säkerhet, särskilt kärlskador, skelett-/ledskador eller nerv- och muskelrelaterade skador.

b) helkroppsvibration: den mekaniska vibration som när den överförs till hela kroppen medför risker för arbetstagares hälsa och säkerhet, särskilt smärttillstånd i nedre ryggen och skador på ryggraden.

Artikel 3

Gränsvärden och insatsvärden för exponering

1. För hand- och armvibration:

a) Gränsvärdet för den dagliga exponeringen, normaliserat till en referensperiod på åtta timmar, skall fastställas till 5 m/s2.

b) Insatsvärdet för den dagliga exponeringen, normaliserat till en referensperiod på åtta timmar, skall fastställas till 2,5 m/s2.

Arbetstagares exponering för hand- och armvibration skall bedömas eller mätas enligt bestämmelserna i punkt 1 i del A i bilagan.

2. För helkroppsvibration:

a) Gränsvärdet för den dagliga exponeringen, normaliserat till en referensperiod på åtta timmar, skall fastställas till 1,15 m/s2 eller enligt medlemsstatens val till ett vibrationsdosvärde på 21 m/s1,75.

b) Insatsvärdet för den dagliga exponeringen, normaliserat till en referensperiod på åtta timmar, skall fastställas till 0,6 m/s2, eller enligt medlemsstatens val till ett vibrationsdosvärde på 11 m/s1,75.

Arbetstagares exponering för helkroppsvibration skall bedömas eller mätas enligt bestämmelserna i punkt 1 i del B i bilagan.

AVSNITT II

ARBETSGIVARENS SKYLDIGHET

Artikel 4

Fastställande och bedömning av risker

1. Arbetsgivaren skall, för att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 6.3 och 9.1 i direktiv 89/391/EEG, bedöma och, om nödvändigt, mäta nivåerna på den mekaniska vibration som arbetstagare exponeras för. Mätningen skall, beroende på det enskilda fallet, utföras i enlighet med punkt 2 i del A eller B i bilagan till det här direktivet.

2. Nivån på exponeringen för mekanisk vibration får bedömas genom observation av de särskilda arbetsmetoderna och genom hänvisning till relevant information om sannolik vibrationsmagnitud hos utrustningen eller typerna av utrustning under särskilda användningsförhållanden, inklusive information från utrustningens tillverkare. Detta förfarande skiljer sig från mätning som kräver användning av särskilda instrument och lämplig metod.

3. Den bedömning och mätning som anges i punkt 1 skall planläggas och genomföras av behöriga instanser med lämpliga intervall, med beaktande särskilt av artikel 7 i direktiv 89/391/EEG om erforderlig sakkunskap (personer eller instanser). Resultatet av bedömningen och/eller mätningen av nivån på exponeringen för mekanisk vibration skall bevaras i sådan form att uppgifterna kan användas vid en senare tidpunkt.

4. Enligt artikel 6.3 i direktiv 89/391/EEG skall arbetsgivaren vid riskbedömningen särskilt vara uppmärksam på

a) exponeringens nivå, typ och varaktighet, inklusive all exponering för intermittenta vibrationer eller upprepade stötar,

b) de gränsvärden och insatsvärden för exponeringen som fastställs i artikel 3 i det här direktivet,

c) alla effekter på hälsa och säkerhet för de arbetstagare som är utsatta för särskilda risker,

d) alla indirekta effekter på arbetstagarnas säkerhet till följd av växelverkan mellan mekanisk vibration och arbetsplatsen eller annan utrustning,

e) information från tillverkarna av arbetsutrustning i enlighet med de relevanta gemenskapsdirektiven,

f) om det finns ersättningsutrustning som är avsedd att sänka nivån på exponeringen för mekanisk vibration,

g) förlängning av exponeringen för helkroppsvibration utöver arbetstid, på arbetsgivarens ansvar,

h) särskilda arbetsförhållanden, t.ex. låga temperaturer,

i) relevant information som framkommer vid hälsokontroller, inklusive offentliggjord information när så är möjligt.

5. Arbetsgivaren skall förordna om en riskbedömning i enlighet med artikel 9.1 a i direktiv 89/391/EEG och fastställa vilka åtgärder som skall vidtas i enlighet med artiklarna 5 och 6 i det här direktivet. Riskbedömningen skall överlämnas på lämpligt sätt i enlighet med nationell lagstiftning och praxis och kan innehålla en motivering från arbetsgivaren att arten och omfattningen av riskerna i samband med mekanisk vibration onödiggör en mer detaljerad riskbedömning. Riskbedömningen skall uppdateras regelbundet, särskilt om viktiga förändringar har ägt rum som kan göra den inaktuell, eller om resultaten av hälsokontroller visar att så är nödvändigt.

Artikel 5

Bestämmelser som syftar till att undvika eller minska exponering

1. Med beaktande av tekniska framsteg och tillgängliga åtgärder för att kontrollera en risk vid källan, skall de risker som härrör från exponering för mekanisk vibration elimineras vid källan eller nedbringas till lägsta möjliga nivå.

Minskning av dessa risker skall genomföras på grundval av de allmänna principerna för förebyggande arbete i artikel 6.2 i direktiv 89/391/EEG.

2. På grundval av den riskbedömning som avses i artikel 4 skall arbetsgivaren, när de insatsvärden för exponering som fastställs i artikel 3.1 b och 3.2 b har överskridits, utarbeta och genomföra ett program för tekniska och/eller organisatoriska åtgärder som syftar till att minimera exponeringen för mekanisk vibration, liksom tillhörande risker, i vilket särskilt beaktas

a) alternativa arbetsmetoder som ger minskad exponering för mekanisk vibration,

b) valet av lämplig arbetsutrustning med lämplig ergonomisk utformning som framkallar minsta möjliga vibration med tanke på det arbete som skall utföras,

c) tillgång till tekniska hjälpmedel som minskar risken för vibrationsskador, t.ex. säten som effektivt dämpar helkroppsvibration,

d) lämpliga underhållsprogram för arbetsutrustning, arbetsplats och arbetsplatssystem,

e) utformning och planering av arbetsplatser och arbetsställen,

f) lämplig information och utbildning för att lära arbetstagarna hur arbetsutrustningen skall användas på ett riktigt och säkert sätt, i syfte att minimera exponeringen för mekanisk vibration,

g) begränsning av exponeringens varaktighet och intensitet,

h) lämpliga arbetstider med tillräckliga viloperioder,

i) tillhandahållande till exponerade arbetstagare av arbetskläder som skyddar dem mot fukt och kyla.

3. Under inga omständigheter får arbetstagare exponeras för värden som ligger över gränsvärdet för exponering.

Om det framgår, trots de åtgärder som arbetsgivaren vidtar för att tillämpa det här direktivet, att gränsvärdet för exponering har överskridits, skall arbetsgivaren omedelbart vidta åtgärder för att minska exponeringen så att den ligger under gränsvärdet för denna. Han skall fastställa orsakerna till att gränsvärdet för exponering har överskridits och därefter anpassa skyddsåtgärderna och de förebyggande åtgärderna för att undvika ett nytt överskridande.

4. I överensstämmelse med bestämmelserna i artikel 15 i direktiv 89/391/EEG skall arbetsgivaren anpassa de åtgärder som avses i den här artikeln till kraven för arbetstagare som är utsatta för särskilda risker.

Artikel 6

Information till arbetstagarna och utbildning av dem

Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 10 och 12 i direktiv 89/391/EEG, skall arbetsgivaren säkerställa att arbetstagare som exponeras för risker på grund av mekanisk vibration på arbetsplatsen och/eller deras representanter får information och utbildning som överensstämmer med resultatet av den riskbedömning som anges i artikel 4.1 i det här direktivet, i synnerhet när det gäller

a) de åtgärder som vidtas enligt det här direktivet i syfte att eliminera eller minimera de risker som följer av mekanisk vibration,

b) gränsvärdena och insatsvärdena för exponering,

c) resultaten av bedömningar och mätningar av mekanisk vibration i enlighet med artikel 4 i det här direktivet och de eventuella skador som uppstår på grund av den arbetsutrustning som används,

d) nyttan med samt metoder för att upptäcka och rapportera tecken på skador,

e) under vilka omständigheter arbetstagare har rätt till hälsokontroller,

f) säkra arbetsrutiner för att minimera exponeringen för mekanisk vibration.

Artikel 7

Samråd med och medverkan av arbetstagarna

Samråd med och medverkan av arbetstagarna och/eller deras representanter skall genomföras i enlighet med artikel 11 i direktiv 89/391/EEG om de frågor som omfattas av det här direktivet.

AVSNITT III

ÖVRIGA BESTÄMMELSER

Artikel 8

Hälsokontroll

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 14 i direktiv 89/391/EEG skall medlemsstaterna anta bestämmelser som säkerställer lämpliga hälsokontroller av arbetstagare i överensstämmelse med resultatet av den riskbedömning som anges i artikel 4.1 i det här direktivet när det visar att det föreligger en hälsorisk för arbetstagarna. Dessa bestämmelser, inklusive de krav som angivits för hälsojournaler och deras tillgänglighet, skall införas i enlighet med nationell lagstiftning och/eller praxis.

Hälsokontroller, vars resultat skall beaktas i samband med förebyggande åtgärder på en viss arbetsplats, har till syfte att förebygga och tidigt diagnostisera varje form av ohälsa till följd av exponering för mekanisk vibration. Dessa hälsokontroller skall göras när

- arbetstagarna har exponerats för sådan vibration att ett samband kan fastställas mellan denna exponering och en identifierbar sjukdom eller skadliga hälsoeffekter,

- det är sannolikt att sjukdomen eller effekterna kommer att inträffa på grund av arbetstagarens särskilda arbetsförhållanden, och

- det finns utprovade metoder för att upptäcka sjukdomen eller de skadliga hälsoeffekterna.

Under alla omständigheter skall arbetstagare som exponeras för mekanisk vibration som överstiger värdena i artikel 3.1 b och 3.2 b ha rätt till lämpliga hälsokontroller.

2. Medlemsstaterna skall anta bestämmelser för att säkerställa att det för varje arbetstagare som genomgår hälsokontroller i enlighet med punkt 1 upprättas en hälsojournal och att denna hålls aktuell. Hälsojournalerna skall innehålla en sammanfattning av resultaten från hälsokontrollerna. De skall föras i sådan form att de kan användas vid en senare tidpunkt, och lagstadgad tystnadsplikt skall iakttas.

Kopior av relevanta hälsojournaler skall på anmodan lämnas till den behöriga myndigheten. Den enskilde arbetstagaren skall, om han begär det, få tillgång till den hälsojournal som rör honom personligen.

3. Om det vid en hälsokontroll visar sig att en arbetstagare har drabbats av en identifierbar sjukdom eller skadliga hälsoeffekter som en läkare eller en fackman inom företagshälsovården anser bero på exponering för mekanisk vibration på arbetsplatsen

a) skall arbetstagaren av en läkare eller annan person med lämpliga kvalifikationer informeras om det resultat som rör honom personligen och därvid också delges information och råd om de hälsokontroller han bör genomgå efter avslutad exponering,

b) och skall arbetsgivaren

- se över den riskbedömning som har gjorts i enlighet med artikel 4,

- se över de åtgärder som har vidtagits för att eliminera eller minska riskerna i enlighet med artikel 5,

- beakta de råd som en fackman inom företagshälsovården, annan person med erforderliga kvalifikationer eller den behöriga myndigheten ger vid genomförandet av de åtgärder som krävs för att eliminera eller minska riskerna i enlighet med artikel 5, inklusive möjligheten att anvisa arbetstagaren ett annat arbete där det inte finns risk för ytterligare exponering,

- anordna fortlöpande hälsokontroller och se till att hälsotillståndet hos alla andra arbetstagare som har exponerats på liknande sätt undersöks igen. I sådana fall får den behöriga läkaren, fackmannen inom företagshälsovården eller den behöriga myndigheten föreslå att personer som har exponerats skall genomgå läkarundersökning.

Artikel 9

Övergångsperiod

Med avseende på genomförandet av de skyldigheter som anges i artikel 5.3 får medlemsstaterna använda sig av en övergångsperiod på högst sex år från och med ...(7), när arbetsutrustning används som har ställts till arbetstagarnas förfogande före ...(8) och som gör att gränsvärdena för exponering inte går att uppfylla med beaktande av de senaste tekniska framstegen och/eller genomförandet av organisatoriska åtgärder.

När det gäller utrustning som används i jordbruks- och skogsbrukssektorn, får medlemsstaterna förlänga övergångsperioden med högst tre år.

Artikel 10

Undantag

1. Med beaktande av de allmänna principerna för skydd av arbetstagarnas säkerhet och hälsa kan medlemsstaterna, när det gäller luft- och sjöfartsområdet, under vederbörligen motiverade omständigheter, göra undantag från artikel 5.3 avseende helkroppsvibration när det med hänsyn till den aktuella tekniska utvecklingsnivån och arbetsplatsernas särskilda karaktär inte är möjligt att iaktta gränsvärdet för exponering trots genomförandet av tekniska och/eller organisatoriska åtgärder.

2. Om en arbetstagares exponering för mekanisk vibration vanligtvis är lägre än de exponeringsvärden som anges i artikel 3.1 b och 3.2 b men varierar märkbart från den ena stunden till den andra och tillfälligt kan överskrida gränsvärdet för exponering, får medlemsstaterna även medge undantag från artikel 5.3. Den genomsnittliga exponeringen för vibration över en 40-timmarsperiod skall dock vara lägre än gränsvärdet för exponering, och det skall finnas säkra belägg för att de risker som arbetstagaren utsätts för till följd av exponeringsmönstret är mindre än riskerna till följd av en exponering som motsvarar gränsvärdet.

3. De undantag som avses i punkterna 1 och 2 skall beviljas av medlemsstaterna efter samråd med arbetsmarknadens parter i enlighet med nationell lagstiftning och praxis. Dessa undantag skall åtföljas av villkor som, med hänsyn till de särskilda omständigheterna, garanterar att de risker som de förorsakar minimeras och att de berörda arbetstagarna ges utökade hälsokontroller. Dessa undantag skall tas upp till förnyad bedömning vart fjärde år och återkallas så snart de omständigheter som motiverar dem försvinner.

4. Vart fjärde år skall medlemsstaterna till kommissionen överlämna en förteckning över undantag enligt punkterna 1 och 2 och ange omständigheterna och de exakta skälen till att de har beviljat dessa undantag.

Artikel 11

Tekniska ändringar

Ändringar i bilagan av rent teknisk natur skall antas i överensstämmelse med det föreskrivande förfarandet i artikel 12.2, med hänsyn till

a) antagandet av direktiv om teknisk harmonisering och standardisering som gäller planläggning, konstruktion, tillverkning eller utformning av arbetsutrustning och/eller arbetsplats,

b) tekniska framsteg, förändringar av de lämpligaste harmoniserade europeiska normerna eller specifikationerna samt nya rön om mekanisk vibration.

Artikel 12

Kommitté

1. Kommissionen skall biträdas av den kommitté som avses i artikel 17.2 i direktiv 89/391/EEG.

2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.

Den period som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.

3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.

AVSNITT IV

SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 13

Rapporter

Medlemsstaterna skall vart femte år till kommissionen inge en rapport om den praktiska tillämpningen av detta direktiv och i denna ange synpunkter som framförts av arbetsmarknadens parter.

Kommissionen skall på grundval av dessa rapporter informera Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor om detta.

Artikel 14

Genomförande

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den ...(9). De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de redan har antagit eller antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 15

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 16

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i ... den ...

På Europaparlamentets vägnar

Ordförande

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT C 77, 18.3.1993, s. 12, och EGT C 230, 19.8.1994, s. 3.

(2) EGT C 249, 13.9.1993, s. 28.

(3) Europaparlamentets yttrande av den 20 april 1994 (EGT C 128, 9.5.1994, s. 146), bekräftat den 16 september 1999 (EGT C 54, 25.2.2000, s. 75), rådets gemensamma ståndpunkt av den 15 juni 2001 och Europaparlamentets beslut av den ... (ännu ej offentliggjort i EGT).

(4) EGT C 260, 15.10.1990, s. 167.

(5) EGT L 183, 29.6.1989, s. 1.

(6) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23 (rättad i EGT L 269, 19.10.1999, s. 45).

(7) Tre år efter det att detta direktiv har trätt i kraft.

(8) Sex år efter det att detta direktiv har trätt i kraft.

(9) Tre år efter det att detta direktiv har trätt i kraft.

BILAGA

A - HAND- OCH ARMVIBRATION

1. Bedömning av exponeringen

Bedömningen av exponeringsnivån för hand- och armvibration grundar sig på en beräkning av det dagliga exponeringsvärdet, normaliserat till en referensperiod på åtta timmar, A (8), beräknad som kvadratroten ur summan av kvadraterna (totalvärdet) av de frekvensvägda verkliga accelerationsvärdena, bestämda på de rätvinkliga axlarna ahwx, ahwy, ahwz enligt kapitlen 4-5 och bilaga A till ISO-standard 5349-1 (2001).

Exponeringsnivån kan bedömas genom en uppskattning som utgår från de uppgifter om emissionsnivån från använd arbetsutrustning som tillverkarna av utrustningen tillhandahåller, och genom en studie av specifika arbetsrutiner eller genom mätning.

2. Mätning

När mätning görs enligt artikel 4.1

a) får de metoder som används omfatta stickprovsundersökningar, som måste vara representativa för arbetstagarens personliga exponering för den mekaniska vibrationen i fråga; de metoder och den apparatur som används måste anpassas till den specifika karaktäristiken hos den mekaniska vibration som skall mätas, till miljöfaktorer och till mätutrustningens karaktäristik i enlighet med ISO-standard 5349-2 (2001),

b) vad avser utrustning som måste hållas med båda händerna skall mätningar göras på varje hand. Exponeringen bestäms med hänsyn till det högre av de båda värdena; information om värdet för den andra handen skall också ges.

3. Störningar

Bestämmelserna i artikel 4.4 d är i synnerhet tillämpliga när den mekaniska vibrationen stör handhavandet av reglage eller avläsningen av visare.

4. Indirekta risker

Bestämmelserna i artikel 4.4 d är i synnerhet tillämpliga när den mekaniska vibrationen påverkar konstruktionernas stabilitet eller sammanhållningen i fogarna.

5. Personlig skyddsutrustning

Personlig skyddsutrustning mot hand- och armvibration kan bidra till det åtgärdsprogram som anges i artikel 5.2.

B - HELKROPPSVIBRATION

1. Bedömning av exponeringen

Bedömningen av vibrationsexponeringen grundar sig på en beräkning av det dagliga exponeringsvärdet A (8), uttryckt som den ekvivalenta kontinuerliga accelerationsstyrkan under en åttatimmarsperiod och beräknad som det högsta av de verkliga värdena eller de högsta vibrationsdosvärdena (VDV) för den frekvensvägda accelerationen bestämda på de tre rätvinkliga axlarna (1,4 awx, 1,4 awy, awz för en sittande eller stående arbetstagare) enligt kapitlen 5-7 i bilagorna A och B till ISO-standard 2631-1 (1997).

Exponeringsnivån kan bedömas genom en uppskattning som utgår ifrån de uppgifter om emissionsnivån från använd arbetsutrustning som tillverkarna av utrustningen tillhandahåller, och genom en studie av specifika arbetsrutiner eller genom mätning.

När det gäller sjöfart får medlemsstaterna enbart ta i beaktande vibration med en frekvens som överstiger 1 Hz.

2. Mätning

När mätning görs enligt artikel 4.1 får de metoder som används omfatta stickprovsundersökningar, som måste vara representativa för arbetstagarens personliga exponering för den mekaniska vibrationen i fråga. De metoder som används måste anpassas till den specifika karaktäristiken hos den mekaniska vibration som skall mätas, till miljöfaktorer och till mätutrustningens karaktäristik.

3. Störningar

Bestämmelserna i artikel 4.4 d är i synnerhet tillämpliga när den mekaniska vibrationen stör handhavandet av reglage eller avläsningen av visare.

4. Indirekta risker

Bestämmelserna i artikel 4.4 d är i synnerhet tillämpliga när den mekaniska vibrationen påverkar konstruktionernas stabilitet eller sammanhållningen i fogarna.

5. Förlängning av exponeringen

Bestämmelserna i artikel 4.4 g är i synnerhet tillämpliga när arbetstagaren på grund av verksamhetens karaktär nyttjar viloutrymmen som arbetsgivaren ansvarar för. Exponering för helkroppsvibration i sådana utrymmen skall vara på en nivå som är förenlig med deras syfte och användningsvillkor, utom vid force majeure.

RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

Den 8 februari 1993 förelade kommissionen på grundval av artikel 118a i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen rådet ett förslag till rådets direktiv om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med fysikaliska agens.

Syftet med förslaget var att komplettera direktiv 89/391/EEG genom att precisera hur vissa av dess bestämmelserna bör tillämpas i samband med exponering för fysikaliska agens. Det omfattade all verksamhet där arbetstagarna kan utsättas för risker till följd av detta slag av exponering, med undantag för särskilda situationer inom den offentliga förvaltningen eller räddningstjänsten.

Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén lämnade sina yttranden den 20 april respektive den 30 juni 1993.

Kommissionen lade fram ett ändrat förslag den 8 juli 1994.

Till följd av Amsterdamfördragets ikraftträdande har den rättsliga grunden ändrats från artikel 118a till artikel 137.2, där medbeslutande med Europaparlament och hörande av Regionkommittén föreskrivs.

I ett brev av den 13 januari 2000 meddelade Regionkommittén att den inte hade för avsikt att lämna något yttrande om förslaget.

Detta förslag kännetecknades av att det i ett enda instrument samlade fyra typer av fysikaliska agenser (buller, mekanisk vibration, optisk strålning och elektromagnetiska fält och vågor) vilka var och en behandlades i en särskild bilaga.

Rådets allmänna inställning, som har godtagits av kommissionen, gick dock ut på att i första hand, och med tanke på de tekniska svårigheterna med andra fysikaliska agenser, inrikta sig på den enda del (vibrationer) där man inom rimlig tid kunde uppnå enighet utan att man därför har gett upp de övriga avsnitten, vilka fortfarande ligger på rådets bord. I detta avseende bekräftar rådet i ett uttalande till protokollet sitt åtagande att gå vidare med genomgången av kommissionens förslag om övriga fysikaliska agens (buller, optisk strålning och elektromagnetiska fält och vågor).

Rådet antog sin gemensamma ståndpunkt den 25 juni 2001, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 251 i fördraget.

II. SYFTE

Förslaget till direktiv, som nu har delats upp av rådet, vill bidra till ett förbättrat skydd för arbetstagares hälsa och säkerhet mot de risker som en exponering för mekanisk vibration leder till.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

1. ALLMÄNNA SYNPUNKTER

I artikel 137.2 i fördraget föreskrivs det att rådet "genom direktiv [kan] anta minimikrav, som skall genomföras gradvis, varvid hänsyn skall tas till rådande förhållanden och tekniska bestämmelser i var och en av medlemsstaterna".

Rådets gemensamma ståndpunkt motsvarar på det område som omfattas målen i artikel 137.2 i fördraget, eftersom det syftar till att införa minimikrav för att skydda arbetstagares hälsa och säkerhet mot de risker som en exponering för mekanisk vibration leder till.

Dessutom respekteras i den gemensamma ståndpunkten de syften som fanns i kommissionens förslag och som fått stöd av parlamentet, samtidigt som ett antal ändringar införs i kommissionens ändrade förslag.

I den gemensamma ståndpunkten fastställs gränsvärden för exponering för hand- och armvibration och helkroppsvibration, som inte får överskridas vid något tillfälle, och även insatsvärden för exponering som är avgörande för de förebyggande åtgärder som krävs för att minska riskerna för arbetstagaren.

De förebyggande åtgärder som fastställs i den gemensamma ståndpunkten bygger framför allt på det krav som åvilar arbetsgivaren att avgöra och utvärdera riskerna med hjälp av olika metoder för att utvärdera graden av exponering för mekanisk vibration. I detta fall hänvisar man i den gemensamma ståndpunkten till ISO:s normer.

På grundval av riskbedömningen skall arbetsgivaren utarbeta och genomföra ett program som innehåller tekniska och/eller organisatoriska åtgärder i syfte att undvika eller minska exponeringen, så snart insatsvärdena för exponering har överskridits.

I den gemensamma ståndpunkten föreskrivs även detaljerade åtgärder som rör information till och utbildning av arbetstagare som exponeras för risker på grund av vibrationer liksom även en utökad hälsokontroll som bland annat innebär att alla arbetstagare har rätt att kräva en kopia av sin hälsojournal.

Sammantaget ligger rådets gemensamma ståndpunkt i linje med kommissionens förslag, även om det skiljer sig från detta genom sin struktur då förslagets delats upp. Det innehåller de flesta av de ändringsförslag som parlamentet lade fram efter första behandlingen av detta avsnitt av kommissionens förslag.

De största skillnaderna i förhållande till kommissionens förslag finns i höjningen av gränsvärdena för exponering och insatsvärdena för exponering för helkroppsvibration, strykningen av begreppet tröskelnivåer, beviljande av särskilda undantag för luft- och sjöfartsområdet liksom för säsongsarbete och, slutligen, i fastställandet av övergångsperioder för befintlig arbetsutrustning och ytterligare en övergångsperiod för arbetsutrustning som används inom jordbruks- och skogsbrukssektorn.

2. PARLAMENTETS ÄNDRINGSFÖRSLAG EFTER FÖRSTA BEHANDLINGEN

De ändringsförslag avseende vibrationer som Europaparlamentet antog efter första behandlingen har följande nummer: 1, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 25, 27, 28, 29, 30, 31, 32 och 33.

2.1 Europaparlamentets ändringsförslag som godkänts av rådet

Ändringsförslag 1, 4, 5, 8, 9, 16, 17, 18, 19, 28, 30, 31 och 33 har, om inte ordagrant så dock i sak, tagits med i sin helhet både i kommissionens ändrade förslag och i rådets gemensamma ståndpunkt.

För övrigt har rådet gjort en lätt omarbetning - utan att innebörden därmed ändrats - av ändringsförslagen 7, 10, 11, 13 och 20, som redan tagits med i kommissionens ändrade förslag.

Ändringsförslag 21, 27, 29 och 32 som har tagits med i det ändrade förslaget, har inte behållits ordagrant i den gemensamma ståndpunkten. Rådet behåller dock i sak de bestämmelser i kommissionens ändrade förslag som motsvarar dessa ändringar.

Ändringsförslag 12 som inte togs med i kommissionens ändrade förslag har införlivats i rådets gemensamma ståndpunkt i något omarbetad form.

Rådet anser därmed att det i sin gemensamma ståndpunkt i stora drag har följt de ändringar som föreslagits av Europaparlamentet och även kommissionens ändrade förslag.

2.2 Europaparlamentets ändringsförslag som inte godkänts av rådet

Rådet ansåg inte att det var lämpligt att i sin gemensamma ståndpunkt ta med ändringsförslagen 6, 15 och 25. Kommissionen var för övrigt av samma åsikt när det gällde dess ändrade förslag.

Det faktum att rådet inte tog med dessa ändringsförslag berodde på följande överväganden:

- Tröskelnivåerna, för vilka en ny definition föreslås i ändringsförslag 6, har strukits. Rådet anser att denna strykning innebär en skärpning av texten, genom att direktivets bestämmelser blir tillämpliga så länge det finns risker.

- Eftersom ändringsförslag 15 innebär ett alltför bindande krav på arbetstagarna, ansåg rådet att hälsokontrollen snarare bör ses som en rättighet för än som en skyldighet för arbetstagarna.

- Kravet att kommissionen skall lägga fram en rapport (se ändringsförslag 25), är redan uppfyllt genom att kommissionen lägger fram sin årliga tillämpningsrapport.

2.3 Nya bestämmelser som införts av rådet

a) Direktivets struktur

Rådet har ansett att det var lämpligt att dela upp förslaget till direktiv om fysikaliska agens i fyra särdirektiv där alla fyra fysikaliska agens behandlas separat.

För det första ansåg rådet att det, med tanke på att de agens som det gäller är av olika art, var svårt att tänka sig att de skulle kunna omfattas av en gemensam rättsakt, även om denna försågs med fyra separata bilagor. Vidare ansåg rådet att man bör se till att direktivet om vibrationer antas i första hand, både med tanke på de verkliga faror som kan uppstå på grund av exponering för vibrationer och på grund av att kunskaperna om följderna av i synnerhet optisk strålning och elektromagnetiska fält och vågor är mindre spridda.

I ett uttalande till protokollet medger rådet emellertid att när det gäller fysikaliska agenser ligger kommissionens ändrade förslag på rådets bord och rådet har följaktligen åtagit sig att gå vidare med granskningen av de övriga avsnitten.

b) Gränsvärden och insatsvärden för helkroppsvibration

Det gränsvärde för den dagliga exponeringen för helkroppsvibration och det insatsvärde som fastställs i den gemensamma ståndpunkten har uppgraderats i förhållande till kommissionens ändrade förslag. Dessa bägge värden har ändrats från 0,7 m/s2 till 1,15 m/s2 och från 0,5 m/s2 till 0,6 m/s2.

Rådet anser att de gränsvärden som godkänts av rådet innebär en rättvis balans mellan å ena sidan kravet på att skydda arbetstagarnas hälsa och säkerhet och å andra sidan behovet av att undvika att tillämpningen av direktivet medför orimliga pålagor på företagen och därvid främst de små och medelstora företagen.

c) Strykningen av tröskelnivåer

Rådet anser att denna strykning innebär en skärpning av texten genom att direktivets bestämmelser är tillämpliga så länge det finns risker.

d) Övergångsperiod

Rådet har funnit det lämpligt att införa en möjlighet till övergångsperiod när det gäller de krav som rör gränsvärdet, för att göra det möjligt att anpassa nuvarande arbetsutrustning. När det gäller den utrustning som används inom jordbruks- och skogsbrukssektorn ansåg rådet att övergångsperioden kunde utsträckas till att omfatta högst tre år.

Rådet ansåg att det konkreta genomförandet av direktivet, särskilt för de små och medelstora företagens del, förutsätter åtgärder för ökad medvetenhet och riktade informationskampanjer, utarbetande av träningsmoduler och anordnande av kurser samt anskaffning av ny utrustning och/eller tillbehör för vissa industrisektorer.

e) Undantag för särskilda sektorer

Rådet har i sin gemensamma ståndpunkt införlivat nya undantag när det gäller gränsvärdet för helkroppsvibrationer på luft- och sjöfartsområdet och även ett undantag för det särskilda fall då exponeringen varierar märkbart från den ena stunden till den andra.

Rådet ansåg att det behövs särbehandling av luft- och sjöfartsområdet och föreskrev att beviljandet av dessa undantag kommer att omfattas av mycket stränga villkor, däribland även kravet på att säkerställa förstärkta hälsokontroller av de berörda arbetstagarna.

IV. SLUTSATS

Rådet anser att texten till den gemensamma ståndpunkten i sin helhet svarar mot de grundläggande syftena i kommissionens ändrade förslag. Det anser sig dessutom ha beaktat huvuddragen i de mål som Europaparlamentet har eftersträvat i sina ändringsförslag.