[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 7.12.2006

KOM(2006) 779 slutlig

TOLKNINGSMEDDELANDE

om tillämpningen av artikel 296 i fördraget på området för försvarsupphandlingar

(framlagt av kommissionen) {SEK(2006) 1554}{SEK(2006) 1555}

TOLKNINGSMEDDELANDE

om tillämpningen av artikel 296 i fördraget på området för försvarsupphandlingar (Text av betydelse för EES)

Inledning

Försvarsupphandlingar står för en stor del av den offentliga upphandlingen i Europeiska unionen. Medlemsstaternas samlade försvarsbudgetar uppgår till omkring 170 miljarder euro, varav över 80 miljarder euro är föremål för upphandling.

Merparten av denna utgift är uppdelad på relativt små och stängda nationella marknader: Europas försvarssektor är fortfarande fragmenterad på nationell nivå, med 25 olika kunder och 25 olika regelverk. Denna fragmentering är ett stort problem för både samarbetet och konkurrensen inom EU och innebär ökade kostnader och försämrad effektivitet för det europeiska försvarets industriella och tekniska bas samt för medlemsstaternas ansträngningar att utrusta sina styrkor på ett tillfredsställande sätt.

Lagstiftningen om försvarsupphandlingar bidrar väsentligt till denna fragmentering. Merparten av försvarskontrakten är undantagna från inremarknadsreglerna och tilldelas enligt nationella upphandlingsregler där urvalskriterier, förfaranden för annonsering osv. varierar kraftigt. Samtidigt skiljer sig andelen förfaranden som offentliggörs av försvarsministerierna avsevärt mellan medlemsstaterna. Detta sammantaget kan begränsa marknadstillträdet för icke-nationella leverantörer och hämmar följaktligen konkurrensen inom EU.

I sitt meddelande från mars 2003[1] föreslog kommissionen därför upphandlingsregler som ett område för åtgärder för upprättandet av en europeisk marknad för försvarsutrustning ( European Defence Equipment Market , EDEM). Detta ledde till att en grönbok om försvarsupphandlingar[2] offentliggjordes i september 2004, i vilken berörda parter uppmanades att lämna synpunkter om olika initiativ för att öka insynen och öppenheten mellan EU:s medlemsstater med avseende på försvarsmarknaderna. Samrådet visade att den gällande rättsliga ramen för försvarsupphandlingar inte riktigt fungerar i praktiken:

- Det råder fortfarande osäkerhet om tillämpningsområdet för artikel 296 i EG-fördraget, som gör det möjligt för medlemsstater att avvika från inremarknadsreglerna om väsentliga säkerhetsintressen berörs. Eftersom det är oklart var skiljelinjen går mellan anskaffning av försvarsmateriel som berör väsentliga säkerhetsintressen och anskaffning av materiel som inte berör väsentliga säkerhetsintressen, är det inte alltid tydligt vilka regler som bör tillämpas på vilka kontrakt. Tillämpningen av artikel 296 i EG-fördraget är och förblir följaktligen problematisk och varierar kraftigt mellan medlemsstaterna.

- Det gällande upphandlingsdirektivet anses, trots de anpassningar som nyligen gjorts (2004/18/EG), i många fall inte passa särskilt bra för försvarskontrakt, eftersom det inte tar hänsyn till vissa särskilda inslag i dessa kontrakt. Flera medlemsstater är därför ovilliga att använda upphandlingsdirektivet för försvarsupphandling, även om villkoren för att tillämpa artikel 296 inte är uppfyllda.

På grundval av dessa resultat föreslog kommissionen i december 2005 följande två initiativ för att förbättra situationen:[3]

1. Antagande av ett ”Tolkningsmeddelande om tillämpningen av artikel 296 i EG-fördraget på området för försvarsupphandlingar”. Ett sådant meddelande kommer inte att ändra, utan endast klargöra det befintliga rättsläget.

2. Utarbetande av ett eventuellt nytt direktiv om upphandling av försvarsmateriel som inte omfattas av undantaget i artikel 296 i EG-fördraget. Ett sådant direktiv skulle kunna innehålla mer flexibla regler som beaktar de särskilda egenskaper som utmärker försvarssektorn.

Syftet med det här meddelandet är att förhindra eventuella felaktiga tolkningar och missbruk av artikel 296 i EG-fördraget på området för försvarsupphandlingar. För att uppnå detta syfte kommer kommissionen att uttala sig om vilka principer som gäller för tillämpningen av artikel 296 i EG-fördraget samt redogöra för sin syn på de kriterier som gäller för tillämpning av undantaget mot bakgrund av domstolens rättspraxis. Domstolen har ”sista ordet” när det gäller tillämpningsområdet för artikel 296 i EG-fördraget.

Detta meddelande kan varken tillhandahålla någon tolkning av medlemsstaternas väsentliga säkerhetsintressen eller i förväg fastställa vilka upphandlingskontrakt som omfattas av undantaget enligt artikel 296 i EG-fördraget. Syftet är snarare att ge upphandlande myndigheter viss vägledning vid deras bedömning av om undantaget är berättigat.

Att klargöra den gällande lagstiftningen är ett nödvändigt första steg mot större öppenhet på de europeiska försvarsmarknaderna. Samtidigt bedömer kommissionen även konsekvenserna av ett eventuellt nytt direktiv som särskilt skulle omfatta försvarsmateriel. Att kombinera detta meddelande med ett sådant direktiv skulle faktiskt kunna vara den mest lämpliga strategin på gemenskapsnivå för att hantera problemen med tillämpningen av artikel 296 i EG-fördraget. Dessa initiativ kompletterar medlemsstaternas ansträngningar för att förbättra konkurrensen inom EU på området för försvarsmateriel som omfattas av artikel 296 i EG-fördraget genom den uppförandekod som administreras av Europeiska försvarsbyrån.

Detta meddelande berör endast försvarsupphandlingar som genomförs av nationella myndigheter på EU:s inre marknad. Det berör inte vapenhandel med tredjeländer, som fortsätter att omfattas av WTO:s regler, särskilt av avtalet om offentlig upphandling (GPA-avtalet).[4]

1. RÄTTSLIG GRUND

Enligt gällande EU-lagstiftning omfattas försvarskontrakt av inremarknadsreglerna. Direktiv 2004/18/EG[5] om samordning av förfaranden vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster gäller därför för ” kontrakt som tilldelas av upphandlande myndigheter på försvarsområdet, med förbehåll för artikel 296 i EG-fördraget ” (artikel 10 i direktivet).

Artikel 296 i EG-fördraget lyder enligt följande:

1. Bestämmelserna i detta fördrag skall inte hindra tillämpningen av följande regler:

a) Ingen medlemsstat skall vara förpliktad att lämna sådan information vars avslöjande den anser strida mot sina väsentliga säkerhetsintressen.

b) Varje medlemsstat får vidta åtgärder, som den anser nödvändiga för att skydda sina väsentliga säkerhetsintressen i fråga om tillverkning av eller handel med vapen, ammunition och krigsmateriel; sådana åtgärder får inte försämra konkurrensvillkoren på den gemensamma marknaden vad gäller varor som inte är avsedda speciellt för militärändamål.

2 . Rådet får på förslag från kommissionen genom enhälligt beslut ändra den lista som rådet den 15 april 1958 fastställde över varor på vilka bestämmelserna i punkt 1b skall tillämpas.

Att undanta försvarskontrakt från inremarknadsreglerna är en åtgärd som rör upphandlingen av vapen, ammunition och krigsmateriel. Den rättsliga grunden för detta är följaktligen artikel 296.1 b i EG-fördraget. Medlemsstaterna kan använda detta undantag för tilldelning av försvarskontrakt under förutsättning att de villkor som fastställs i fördraget och som bekräftas i domstolens rättspraxis är uppfyllda. Samtidigt begränsas tillämpningsområdet för artikel 296.1 b i EG-fördraget genom begreppet ”väsentliga säkerhetsintressen” och den lista över försvarsmateriel som anges i punkt 2 i artikeln.

Artikel 296.1 a i EG-fördraget går utöver försvar och syftar i allmänhet till att skydda information som medlemsstaterna inte kan avslöja för någon utan att äventyra sina väsentliga säkerhetsintressen. Detta kan även beröra offentlig upphandling av känslig materiel, både på försvars- och säkerhetsområdet. I allmänhet omfattas emellertid eventuella behov av sekretess i samband med upphandlingar av försvarsmateriel av artikel 296.1 b i EG-fördraget.

2. SÄKERHETSINTRESSEN OCH SKYLDIGHETER ENLIGT FÖRDRAGET

Det är medlemsstaternas ansvar att fastställa och skydda sina säkerhetsintressen. Artikel 296 i EG-fördraget erkänner denna företrädesrätt och medger ett undantag i de fall där iakttagande av gemenskapslagstiftningen skulle undergräva medlemsstaternas väsentliga säkerhetsintressen.

Att tillämpa artikel 296 i EG-fördraget på försvarsupphandlingar resulterar emellertid i en icke-tillämpning av direktiv 2004/18/EG, som är det rättsinstrument som syftar till att säkerställa iakttagandet av de grundläggande bestämmelser i fördraget som rör fri rörlighet för varor och tjänster samt etableringsfrihet på området för offentlig upphandling (artiklarna 28, 43 och 49 i EG-fördraget). Bestämmelserna i detta direktiv ger uttryck åt den inre marknadens grundläggande principer och mål. Alla undantag enligt artikel 296 i EG-fördraget berör därför själva kärnan i Europeiska gemenskapen och är, till sin karaktär, en rättsligt och politiskt allvarlig fråga.

Till följd av detta innehåller fördraget strikta villkor för att använda detta undantag, som en avvägning mellan medlemsstaternas intressen på försvars- och säkerhetsområdet och gemenskapens grundläggande principer och mål. Syftet med dessa villkor är att förhindra eventuella missbruk och att säkerställa att undantaget endast används i fall där medlemsstaterna inte har något annat val än att skydda sina nationella säkerhetsintressen.

Domstolen har konsekvent klargjort att undantag från de regler som avser att säkerställa tillämpligheten av de rättigheter som ges i fördraget skall tolkas restriktivt.[6] Domstolen har vidare bekräftat att detta även är fallet ” för situationer där allmän säkerhet är hotad ”. I målet kommissionen mot Spanien fastställde domstolen att de artiklar i fördraget som innehåller sådana undantagsföreskrifter (inbegripet artikel 296 i EG-fördraget) ” avser bestämda extraordinära förhållanden . På grund av sin begränsade karaktär kan dessa artiklar inte ges en extensiv tolkning .”[7]

Följaktligen måste artikel 296 i EG-fördraget tolkas restriktivt, både i fråga om tillämpningsområdet och i fråga om tillämpningsvillkoren.

3. TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Artikel 296.1 b i EG-fördraget tillåter åtgärder ” i fråga om tillverkning av eller handel med vapen, ammunition och krigsmateriel ”, som återfinns i den lista som anges i punkt 2. Denna lista antogs den 15 april 1958 som rådets beslut 255/58. Enligt domstolen står det klart att artikel 296.1 b i EG-fördraget ”inte skall tillämpas på verksamheter som avser andra varor än dem som är avsedda för militärändamål och som anges i rådets lista ”.[8]

Tolkningen av artikel 296.1 b i EG-fördraget och definitionen av dess tillämpningsområde måste samtidigt även ta hänsyn till den tekniska utvecklingen och utvecklingen på området för upphandlingspolitik. När det gäller den tekniska utvecklingen förefaller listan från 1958 vara tillräckligt allmänt hållen för att omfatta den senaste och framtida utvecklingen. På liknande sätt kan artikel 296.1 b i EG-fördraget även omfatta upphandling av tjänster och byggentreprenader som direkt rör de varor som är upptagna på listan, samt moderna anskaffningsförfaranden som är inriktade på militära resurser, hela tiden under förutsättning att villkoren för tillämpningen av artikel 296 i EG-fördraget uppfylls.

Å andra sidan omfattar listan från 1958 endast materiel av rent militär art och för rent militära syften . Det stämmer att säkerhet har blivit ett alltmer komplext koncept, där nya hot suddar ut den traditionella skiljelinjen mellan militära och icke-militära, externa och interna säkerhetsaspekter. Eftersom de uppgifter som ankommer på militära och icke-militära säkerhetsstyrkor fortfarande skiljer sig åt går det emellertid normalt att skilja mellan upphandling för militärändamål och upphandling som inte är avsedd för militärändamål.

Arten av de produkter som anges i listan från 1958 och den uttryckliga hänvisningen i artikel 296 i EG-fördraget till ” speciellt för militärändamål ” bekräftar att endast upphandling av materiel som är planerad, utvecklad och tillverkad speciellt för militärändamål kan undantas från gemenskapsregler på grundval av artikel 296.1 b i EG-fördraget.[9]

Upphandlingar som är avsedda för andra än militära säkerhetsändamål är däremot undantagna från tillämpningsområdet för artikel 296.1 b i EG-fördraget. För sådana upphandlingar kan säkerhetsintressen motivera ett undantag från gemenskapsreglerna på grundval av artikel 14 i upphandlingsdirektivet, under förutsättning att villkoren för dess tillämpning är uppfyllda.[10]

Till skillnad från artikel 296.1 b kan artikel 296.1 a i EG-fördraget även omfatta upphandling av materiel som har dubbla användningsområden (militärt och civilt), om tillämpningen av gemenskapsreglerna skulle förpliktiga en medlemsstat att avslöja information som den anser strida mot sina väsentliga säkerhetsintressen.

4. TILLÄMPNINGSVILLKOR

Militära varor som ingår i listan från 1958 är inte automatiskt undantagna från inremarknadsreglerna. I rådets beslut 255/58 anges att listan omfattar materiel för vilken medlemsstaterna har ett legitimt intresse av att kunna vidta de åtgärder som föreskrivs i artikel 296.1 b i EG-fördraget. Rådets beslut i sig medför med andra ord inte en automatisk tillämpning av undantaget. Dessutom har domstolen vid upprepade tillfällen bekräftat att undantaget i artikel 296 i EG-fördraget inte är ett automatiskt förbehåll på försvarsområdet.[11] Tvärtom har ett undantag sin rättsliga grund i artikel 296 i EG-fördraget, vilket innebär att varor på denna lista kan undantas om, och endast om, villkoren för att tillämpa artikel 296 i EG-fördraget är uppfyllda.[12]

Enligt artikel 296 i EG-fördraget får medlemsstaterna vidta åtgärder som de anser nödvändiga för att skydda sina väsentliga säkerhetsintressen. Denna bestämmelse har erkänts ge medlemsstaterna stor handlingsfrihet när det gäller beslut om skyddet av väsentliga säkerhetsintressen[13]. Formuleringen (” nödvändiga för att skydda … ”) visar emellertid också att denna handlingsfrihet inte är utan förbehåll. Själva närvaron av artikel 298 i EG-fördraget, som föreskriver ett särskilt förfarande i händelse av en eventuellt olämplig användning av artikel 296 i EG-fördraget, bekräftar att medlemsstaterna inte har fullständig frihet i sina beslut att undanta ett särskilt upphandlingskontrakt från inremarknadsreglerna. Tvärtom ” ankommer det på den medlemsstat som avser att tillämpa [artikel 296 i EG-fördraget] att bevisa att […]befrielsen inte går utöver gränserna för [tydligt definierade] förhållanden” och att bevisa ” att de undantag … är nödvändiga för att skydda väsentliga säkerhetsintressen”.[14]

Det syfte som berättigar undantaget är endast skyddet av en medlemsstats väsentliga säkerhetsintressen . Andra intressen, och då i synnerhet industriella och ekonomiska intressen, kan inte, även om de är relaterade till tillverkning av och handel med vapen, ammunition och krigsmateriel, i sig berättiga ett undantag på grundval av artikel 296.1 b i EG-fördraget. Indirekta icke-militära motprestationer som inte tjänar särskilda säkerhetsintressen utan allmänna ekonomiska intressen omfattas till exempel inte av artikel 296 i EG-fördraget, även om de har anknytning till ett försvarsupphandlingskontrakt som är undantaget på grundval av den artikeln.[15]

Medlemsstaternas säkerhetsintressen bör å ena sidan även beaktas utifrån ett europeiskt perspektiv. De kan variera beroende på t.ex. geografiska eller historiska omständigheter. Å andra sidan har den europeiska integrationen lett till en allt större konvergens av nationella intressen mellan medlemsstater. Utvecklingen av GUSP och ESFP visar att detta i allt större utsträckning är fallet även på försvars- och säkerhetsområdet. Medlemsstaterna delar i synnerhet målet att utveckla en gemensam europeisk marknad för försvarsmateriel och att öka den europeiska industriella och tekniska basen på försvarsområdet. Detta är något de bör beakta när de bedömer huruvida tillämpningen av EU:s upphandlingsregler, som syftar till att främja konkurrensen inom EU, skulle undergräva deras väsentliga säkerhetsintressen.

Vidare hänvisar artikel 296 i EG-fördraget inte till skyddet av säkerhetsintressen i allmänhet, utan till skyddet av väsentliga säkerhetsintressen. Denna specificering understryker undantagets exceptionella karaktär och klargör att den specifika militära arten av den materiel som ingår i listan från 1958 i sig inte är tillräckligt för att berättiga undantag från EU:s upphandlingsregler. Tvärtom begränsar den synnerligen skarpa formuleringen (”väsentliga”) möjligheterna till undantag för upphandling som är av allra största betydelse för medlemsstaternas militära resurser.

Formuleringen i artikel 298 i EG-fördraget och relevant rättspraxis, som hänvisar till artikel 296 i allmänhet, bekräftar att detta resonemang bör gälla både för användning av punkt 1 a och punkt 1 b i artikel 296 i EG-fördraget.

5. TILLÄMPLIGHETEN AV ARTIKEL 296 I EG-FÖRDRAGET

Medlemsstaterna har en företrädesrätt att identifiera sina väsentliga säkerhetsintressen och en skyldighet att skydda dem. Begreppet väsentliga säkerhetsintressen ger dem flexibilitet i valet av åtgärder för att skydda dessa intressen, men samtidigt ett särskilt ansvar att iaktta bestämmelserna i fördraget och inte missbruka denna flexibilitet. Medlemsstaterna måste i synnerhet ha i åtanke att undantaget enligt artikel 296 i EG-fördraget endast är tillämpligt i tydligt definierade fall och se till att det ” inte går utöver gränserna för sagda förhållanden ”.[16]

När det gäller försvarsupphandlingar är det endast möjligt för medlemsstaterna att förena sina befogenheter på säkerhetsområdet med sina skyldigheter enligt fördraget genom att – för varje upphandlingskontrakt – mycket ingående analysera om ett undantag från gemenskapsbestämmelserna är berättigat eller inte. Sådana bedömningar som görs från fall till fall måste vara särskilt stränga för gränsfall avseende tillämpningen av artikel 296 i EG-fördraget när användningen av undantaget kan vara kontroversiellt.

Detta innebär i synnerhet att upphandlande myndigheter måste analysera följande:

- Vilket väsentligt säkerhetsintresse står på spel?

- Vad har detta säkerhetsintresse och det särskilda upphandlingsbeslutet för samband?

- Varför är en icke-tillämpning av upphandlingsdirektivet i detta särskilda fall nödvändigt för att skydda detta väsentliga säkerhetsintresse?

I artikel 296.1 b i EG-fördraget föreskrivs samtidigt att sådana åtgärder som vidtas enligt denna artikel inte får ” försämra konkurrensvillkoren på den gemensamma marknaden vad gäller varor som inte är avsedda speciellt för militärändamål ”. På området för försvarsupphandlingar kan detta vara fallet för motprestationer, särskilt för indirekta, icke-militära motprestationer. Medlemsstaterna måste därför se till att motprestationer som rör försvarskontrakt som omfattas av artikel 296.1 b i EG-fördraget verkligen iakttar denna bestämmelse.

6. KOMMISSIONENS ROLL

Det är inte kommissionens sak att bedöma medlemsstaternas väsentliga säkerhetsintressen, och inte heller vilken försvarsmateriel de upphandlar för att skydda dessa intressen. Som fördragets väktare kan kommissionen emellertid kontrollera huruvida villkoren för att undanta upphandlingskontrakt på grundval av artikel 296 i EG-fördraget är uppfyllda.

I sådana fall ankommer det på medlemsstaterna att på kommissionens begäran lägga fram nödvändig information och att bevisa att ett undantag är nödvändigt för att skydda deras väsentliga säkerhetsintressen. Domstolen har vid upprepade tillfällen konstaterat att ” enligt artikel 10 EG är medlemsstaterna skyldiga att medverka lojalt när det gäller kommissionens undersökningar enligt artikel 226 EG, och att tillhandahålla den alla de upplysningar den begär i det sammanhanget ”.[17] Detta gäller för alla undersökningar som kommissionen genomför i egenskap av fördragets väktare, inbegripet eventuella kontroller för att styrka tillämpligheten av artikel 296 i EG-fördraget på försvarskontrakt.

När kommissionen undersöker ett fall som rör en försvarsupphandling ankommer det därför på medlemsstaten att lägga fram bevis på att tillämpningen av gemenskapsdirektivet, enligt de särskilda villkoren för den berörda upphandlingen, skulle undergräva dess väsentliga säkerhetsintressen. Allmänna hänvisningar till den geografiska och politiska situationen, historiska skäl och alliansåtaganden utgör inte tillräckliga bevis i detta sammanhang.

Genom artikel 287 i EG-fördraget garanteras att kommissionen kommer att bevilja medlemsstaterna fullständig sekretess i fråga om mottagen information.

Enligt artikel 298 i EG-fördraget kan kommissionen, om åtgärder som vidtagits i de fall som avses i artikel 296 i EG-fördraget leder till att konkurrensvillkoren inom den gemensamma marknaden snedvrids, tillsammans med den berörda medlemsstaten undersöka hur åtgärderna kan anpassas till bestämmelserna i fördraget.

Kommissionen får också vända sig direkt till domstolen om den anser att en medlemsstat missbrukar sina befogenheter enligt artikel 296 i EG-fördraget. I detta fall ligger bevisbördan för att ett undantag är berättigat hos medlemsstaterna.

Vid utvärderingar av eventuella överträdelser kommer kommissionen att ta hänsyn till att försvarssektorn är ett särskilt känsligt område. Parallellt med detta kommer kommissionen att fortsätta sitt förberedande arbete med ett eventuellt upphandlingsdirektiv för försvarsmateriel som inte omfattas av artikel 296 i EG-fördraget.

[1] KOM(2003) 113 av den 11 mars 2003.

[2] KOM(2004) 608 av den 23 september 2004.

[3] KOM(2005) 626 av den 6 december 2005.

[4] I artikel XXIII.1 i GPA-avtalet anges att ” ingenting skall tolkas som hinder för part att vidta åtgärd eller att inte lämna upplysningar som den bedömer som erforderliga för skydd av dess grundläggande säkerhetsintressen i samband med upphandling av vapen, ammunition och krigsmateriel eller med upphandling som är oundgänglig för den nationella säkerheten eller för nationella försvarssyften ”. I enlighet med dessa bestämmelser innehåller bilaga 1 del 3 i tillägg 1 till GPA-avtalet en lista över materiel och utrustning som anskaffats av försvarsministerier och som omfattas av avtalet. Denna lista omfattar endast icke-militär materiel.

[5] Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster.

[6] Dom av den 4 oktober 1991 i mål C-367/89, Richardt och Les Accessoires Scientifiques, REG 1991, s. I-4621, punkt 20; särskilt för offentlig upphandling: dom av den 3 maj 1994 i mål C-328/92, Kommissionen mot Spanien, punkt 15; dom av den 28 mars 1995 i mål C-324/93, Evans Medical och Macfarlan Smith, REG 1994, s. I-1569, punkt 48.

[7] Dom av den 16 september 1999 i mål C-414/97, Kommissionen mot Spanien, REG 1999, s. I-5585, punkt 21; dom av den 15 maj 1986 i mål C-222/84, Johnston mot Chief Constable of the Royal Ulster Constabulary, REG 1986, s. 1651, punkt 26.

[8] Dom av den 30 september 2003 i mål T-206/01, Fiocchi Munizioni mot kommissionen, REG 2002, s. I-10273, punkt 61; se även generaladvokaten Jacobs förslag till avgörande av den 8 maj 1991 i mål C-367/89, Richardt och Les Accessoires Scientifiques, REG 1991, s. I-4621, punkt 30.

[9] Dom av den 30 september 2003 i mål T-26/01, Fiocchi Munizioni mot kommissionen, REG 2003, s. II-3951, punkterna 59 och 61.

[10] I artikel 14 i direktiv 2004/18/EG föreskrivs följande: ” Detta direktiv skall inte tillämpas på offentliga kontrakt som omfattas av sekretess eller som enligt gällande lagar och andra författningar i den aktuella medlemsstaten inte får genomföras utan särskilda säkerhetsåtgärder, eller då detta krävs med hänsyn till skyddet av denna medlemsstats vitala intressen. ”

[11] Dom av den 26 oktober 1999 i mål C-273/97, Sirdar mot The Army Board och Secretary of State for Defence, REG 1999, s. I-7403, punkterna 15–16; dom av den 11 januari 2000 i mål C-285/98, Kreil mot Förbundsrepubliken Tyskland, REG 2000, s. I-69, punkt 16; dom av den 11 mars 2003 i mål C-186/01, Dory mot Bundesrepublik Deutschland, REG 2003, s. I-2479, punkterna 30–31.

[12] Se även rådets svar av den 3 oktober 1985 på frågan från Europaparlamentets ledamot Marijke Van Hemeldonck (1985) 0574/F; i analogi: dom av den 13 juli 2000 i mål C-423/98, Albore, REG 2000, s. I-5965, punkterna 22–23.

[13] Dom av den 30 september 2003 i mål T-26/01, Fiocchi Munizioni mot kommissionen, punkt 58.

[14] Dom av den 16 september 1999 i mål C-414/97, Kommissionen mot Spanien, REG 1999, s. I-5585, punkt 22.

[15] Motprestationer är kompensationer som flera regeringar kräver från icke-nationella leverantörer av försvarsmateriel som ett villkor för att köpa militärmateriel. Dessa kompensationer kan omfatta en lång rad åtgärder. Direkta motprestationer har ett direkt samband med upphandlingskontraktets syfte medan detta inte är fallet för indirekta motprestationer, som kan vara militära eller civila till sin natur.

[16] Dom av den 16 september 1999 i mål C-414/97, Kommissionen mot Spanien, REG 1999, s. I-5585, punkt 22.

[17] Dom av den 13 juli 2004 i mål C-82/03, Kommissionen mot Italien, REG 2004, s. I-6635, punkt 15.