Yttrande från Regionkommittén om "Internationella äldreåret 1999"

(1999/C 374/09)

BAKGRUND

Presidiets beslut av den 18 november 1998 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om "Internationella äldreåret 1999" och att ge utskott 5 - socialpolitik, folkhälsa, konsumentskydd, forskning, turism - i uppdrag att bereda ärendet.

Det utkast till yttrande (CdR 442/98 rév. 2) som antogs av utskott 5 den 22 mars 1999. Föredragande: Pauliina Haijanen (FIN, PPE) och Gordon Keymer (UK/PPE).

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 30:e plenarsession den 15-16 september 1999 (sammanträdet den 16 september).

1. Inledning

1.1. Förenta nationerna har utropat år 1999 till internationellt äldreår. Syftet med detta temaår är att sprida kunskap om befolkningssituationen, stimulera debatten samt att främja olika strategier, öka samordningen mellan olika tjänster och främja forskning och utbyte av erfarenheter. De aktiviteter som är kopplade till äldreåret kommer att genomföras lokalt, regionalt, nationellt, världsdelsvis och globalt. I samband med temaåret kommer också EU att arrangera en mängd aktiviteter på EU-nivå och nationsnivå samt på regional och lokal nivå.

1.2. Genomsnittsåldern på EU-ländernas befolkning ökar, dels på grund av att nativiteten är låg, dels på grund av att den medicinska utvecklingen har ökat den förväntade livslängden. Före år 2025 kommer över en tredjedel av Europas befolkning att vara i pensionsåldern. Gemensamt för många medlemsstater under de närmaste årtiondena kommer att vara att den relativt sett snabbast växande åldersgruppen är personer över 80 år.

1.3. Förändringen i befolkningsstrukturen är en betydande utmaning för Europeiska unionen och för medlemsstaternas region- och lokalförvaltningar. Exempel på viktiga utmaningar för äldrepolitiken är att ge äldre fler friska och aktiva levnadsår, att erbjuda erforderlig vård och omsorg samt en miljö som motsvarar de äldres behov, att trygga deras utkomst samt att utöka möjligheterna att delta och att lära under hela livet. Attityden till åldrandet och äldre människor bör förändras. Ökad kunskap är ett viktigt redskap för att bryta den förekommande negativa inställningen i arbetslivet. Det är mycket viktigt att förvärvslivet anpassas till förändringen i befolkningsstrukturen och att uppmärksamhet fästs vid sysselsättningen av äldre arbetstagare. Därigenom kan man också höja livskvaliteten för de äldre.

Europeiska unionen och de lokala och regionala myndigheterna måste akta sig för att betrakta äldre som en homogen grupp människor som är i behov av samhällelig och medicinsk vård. Det är viktigt att man inte glömmer bort värdet av självständighet och att äldre människor som kan klara sig själva får möjlighet att själva spela en aktiv roll i förverkligandet av ett hälsosamt och aktivt liv.

2. Viktiga utmaningar för äldrepolitiken

2.1. Att öka antalet friska och aktiva levnadsår

2.1.1. Målet för äldrepolitiken är att ge människor fler aktiva levnadsår med bibehållen funktionsförmåga, så att denna period kommer att utgöra en allt större del av deras liv. När det gäller människor i pensionsåldern måste man utöver eventuella sjukdomar också undersöka den fysiska, psykiska och sociala funktionsförmågan. I allmänhet är människor nöjda med sina liv så länge de upplever sin funktionsförmåga som god i förhållande till åldern. Dessutom kan man genom att öka andelen aktiva levnadsår märkbart påverka helhetskostnaderna för äldrepolitiken. Utvecklingen av människors funktionsförmåga påverkar de äldres behov av sjukvård och hemhjälp samt andra offentliga tjänster som erbjuds av den lokala och regionala förvaltningen.

2.1.2. Motion är viktigt för att bibehålla hälsan och funktionsförmågan och möjliggör för de äldre att delta aktivt i samhället. Dess betydelse bör framhållas. När en äldre person blir sjuk skall han eller hon erbjudas snabb och effektiv undersökning och vård samt en mångsidig rehabilitering. Likaså bör program för ett tidigare stadium främjas, till exempel för förebyggande hälsovård och för förberedelser inför pensioneringen.

2.2. Erforderlig vård och omsorg

2.2.1. En stor del av de varor och tjänster som äldre människor behöver är sådana som är avsedda för hela befolkningen. Det kan gälla butiker eller trafik-, hälsovårds-, kultur- och utbildningstjänster. När befolkningens genomsnittsålder ökar växer även behoven av social- och hälsovårdstjänster. Särskilt ökningen av antalet äldre med minnesrubbningar och demenssjukdomar ökar behovet av hjälp, vård och omsorg. Tjänsterna skall organiseras så att de svarar mot de äldres individuella behov. Målsättningen är rehabilitering och öppenvård innan det blir dags för institutionsvård.

Vid planering av vård och omsorg skall de äldre betraktas som en del av ett socialt nätverk som omfattar familj, övriga anhöriga, vänner, grannar och övrig närmiljö. Vissa lokala myndigheter har anställt och utbildat personal för att hjälpa äldre personer i vardagen.

Utvecklingen av dessa tjänster har för övrigt lett till att arbetstillfällen inom området personlig service skapats. Tjänsterna skall organiseras så att de svarar mot de äldres individuella behov. Därför bör det finnas samordning mellan de sociala tjänster och de vårdtjänster som erbjuds dessa medborgare.

2.2.2. Man bör säkerställa tillgången till yrkeskunnig personal inom äldreomsorgen. Familjens traditionella roll att ta hand om de äldre är ett grundläggande element i det sociala nätet runtom i Europa som vi måste stimulera med positiva åtgärder.

2.2.3. Förvärvsliv och arbetsmetoder bör utvecklas så att man drar nytta av nya forskningsrön och ny utbildning. Speciella program till stöd för familjer och andra informella vårdgivare bör främjas. Arbetskraftens rörlighet mellan EU-länderna innebär stora utmaningar för yrkesutbildningen.

Man måste dessutom uppmuntra till en samordning mellan frivilligorganisationerna som arbetar inom området på lokal eller regional nivå, eftersom dessa utgör en värdefull resurs vad gäller olika former av assistans som kan ställas till de äldres förfogande. Dessutom har sådana sammanslutningar oumbärliga lokala kunskaper och kan sålunda urskilja områden med stor äldrebefolkning.

2.2.4. När man organiserar tjänster för äldre, är det viktigt att ta hänsyn till geografiska omständigheter, dåliga kommunikationer, brist på lämplig service osv.

2.2.5. Det är nödvändigt att strukturfonderna och särskilt Europeiska socialfonden i framtiden stöder lokala och regionala initiativ, framför allt inom äldreomsorgen. Utbildning av personal som utför tjänster till förmån för äldre som är beroende av andra för sin försörjning borde därför täckas av socialfonden.

2.3. Bostäder, livsmiljö och transporter som svarar mot äldre människors behov

2.3.1. Bostadspolitiken, samhällsplaneringen och trafiken måste bedömas också ur äldre människors perspektiv, eftersom avgörande beslut inom dessa områden inverkar på äldrepolitikens innehåll och kostnader i tiotals år framåt. Människors bostadsbehov ser olika ut under olika faser av livet. En målsättning inom äldrepolitiken är att säkerställa ett boende anpassat till äldre människors behov. Det är även viktigt att ta tillvara de äldres egna synpunkter vid planering av mark och bostadsbyggande. Det är fördelaktigast att vara förutseende redan i byggnadsskedet. Om man gör affärer och andra serviceinrättningar lätt tillgängliga för alla så underlättar man äldre människors självständighet. Detta är en utmaning för de regionala och lokala myndigheterna, särskilt i fråga om markanvändning och planläggning.

För att äldre människor skall kunna förbli aktiva och delta i aktiviteter där de bor är det nödvändigt att det finns lätt tillgängliga transportmedel. Fler och fler personer bosätter sig efter sitt yrkesverksamma liv i ett annat land eller i en annan region i EU som har ett mer lockande geografiskt läge eller klimat. De regionala och lokala myndigheter som tar emot dessa personer på sitt territorium måste beakta dessa särskilda omständigheter.

2.3.2. Ett snabbt växande tillämpningsområde för det tekniska kunnandet är olika typer av hjälpmedel. Med hjälp av dessa kan man kompensera äldre människors nedsatta funktionsförmåga och stöda de äldres boende i deras egna hem. Dessa hjälpmedel underlättar också arbetet för dem som vårdar äldre människor. Hjälpmedlen skall vara användarvänliga.

Man bör dessutom föranstalta om ekonomiska bidrag för att underlätta för dem som tänker utrusta sina bostäder med sådana hjälpmedel, på samma sätt som man redan gör när det gäller att komma till rätta med byggnadstekniska hinder.

Vissa lokala och regionala myndigheter har tagit initiativ till förmån för vård i hemmet, som till exempel system med jourtelefoner dygnet runt, som gör det möjligt för äldre personer att fortsätta att bo hemma och få stöd eller hjälp vid behov.

2.4. Att säkerställa äldre människors försörjning

2.4.1. En förutsättning för att äldre människor skall kunna vara självständiga och aktiva är att de har en tillräcklig försörjning. Den allmänna utvecklingen av samhällsekonomin anger nivån för ett ekonomiskt hållbart pensionsskydd. Pensionssystemet skall byggas upp så att det även fungerar när genomsnittsåldern och medellivslängden ökar. Det måste också möjliggöra en flexibel övergång från förvärvsarbete till pensionering. För äldre människor som förmår att leva ett fullvärdigt aktivt liv måste det finnas möjlighet att, även efter pensionering, i viss mån själva besluta om de vill fortsätta att arbeta, och således få en arbetsinkomst. När genomsnittsåldern ökar utgör de äldres konsumtion en allt större del av den potentiella konsumtionen. Pensionsskyddet bidrar då till att upprätthålla efterfrågan, vilket är nödvändigt för att samhällsekonomin skall fungera.

2.5. Utökade möjligheter för äldre att lära och delta

2.5.1. Äldre människor skall kunna påverka och delta i beslutsfattande som påverkar deras egen situation. Vid sidan av den representativa demokratin skall det för äldre människor skapas direkta möjligheter att delta och påverka. Särskilt viktigt är det att få med dem som använder tjänsterna i verksamheten på regional och lokal nivå. Dessutom finns det många pensionärer som är villiga att arbeta ideellt. Eftersom man under den senaste tiden fört en livlig diskussion om de möjligheter som den s.k. tredje sektorn erbjuder i kampen mot arbetslösheten, särskilt i fråga om att förebygga utslagning, är det skäl att särskilt understryka att många ideella organisationers verksamhet i avgörande grad är beroende av äldre människors aktiva insats.

2.5.2. Den snabba omvandlingen av samhället ger särskild betydelse åt det livslånga lärandet. Särskilt i förvärvslivet förutsätter internationaliseringen och produktions- och informationsteknologins kontinuerliga utveckling att arbetstagarna snabbt anpassar sig till förändringar i arbetsmiljön. Samtidigt måste förvärvslivet anpassa sig till en åldrande arbetskraft. Sysselsättningen bland äldre arbetstagare är en betydande utmaning, och medlemsstaterna bör utveckla strategier för att kunna undvika att äldre slås ut på arbetsmarknaderna. Dessa utmaningar granskas detaljerat i avsnitt 3.

2.5.3. Det är viktigt att äldre fortsätter att vara aktiva, vilket kräver att de lokala och regionala myndigheterna gör en ansträngning för att erbjuda dem aktiviteter som är anpassade till deras förmåga och intresse, som kurser, seminarier och "pensionärsuniversitet" där de kan analysera och jämföra sina behov, med stöd av experter som samordnar den här typen av aktiviteter.

3. De äldres situation på arbetsmarknaderna

3.1. Sysselsättningen bland äldre arbetstagare

3.1.1. Sysselsättningsgraden bland äldre är antingen synnerligen låg (kvinnor) eller på nedåtgående (män). Sysselsättningsgraden för bägge könen är mycket lägre än i Förenta staterna eller Japan. Förvärvslivets strukturer samt underliggande attityder gynnar ofta unga välutbildade arbetstagare. För människor i medelåldern som lämnat förvärvslivet är det mycket svårt att återvända till arbetsmarknaden och få ett heltidsarbete. En utredning som nyligen gavs ut i Storbritannien visar att en tredjedel av de arbetslösa männen mellan 45 och 50 inte kommer att återvända till förvärvslivet. Det är vanligt att gå i pension redan före den egentliga ålderspensionen.

3.1.2. Förändringen i befolkningsstrukturen har lett till att alla tidigare antaganden om sysselsättningen bland äldre ifrågasätts. Eftersom levnadstiden förlängs innebär benägenheten till färre arbetsår - som ofta är ett resultat av en politik som uppmuntrar till förtidspensionering - att trycket på det offentliga socialskyddet växer. Dessutom kan tidig pensionering i kombination med låg nativitet på medellång sikt leda till en brist på arbetskraft på de europeiska arbetsmarknaderna.

3.1.3. För att höja sysselsättningsgraden såväl för denna åldersgrupp som totalt sett är det nödvändigt att vända trenden mot förtidspensionering och uppmuntra arbetstagarna att hålla kvar äldre arbetstagare och anställa fler sådana. Det verkar som om beslutsfattare, arbetsgivare och allmänheten allt mer erkänner att nämnda problem finns. I allt fler medlemsstater avvecklas den politik som främjar förtidspensionering samtidigt som de lokala och regionala myndigheterna i allt större utsträckning erbjuder information, utbildning och upplysning utöver att de ofta själva är betydande arbetsgivare.

3.2. EU:s äldrepolitik

3.2.1. Även om befogenheterna i detta avseende i första hand ligger hos den lokala och regionala förvaltningen samt hos medlemsstaterna, kan unionen ha en viktig roll särskilt i fråga om att främja nytänkande och bästa praxis. Intresset för äldre arbetstagares ställning kom till uttryck på europeisk nivå i stadgan om arbetstagarnas grundläggande sociala rättigheter från 1989. I sin resolution 1995 om sysselsättningen bland äldre arbetstagare betonade rådet två huvudprinciper: dels behovet av att anpassa utbildningen och arbetsförhållandena till de äldres krav, dels nödvändigheten av att vidta åtgärder för att avvärja en utslagning av äldre arbetstagare på arbetsmarknaderna.

3.2.2. Rådet föreslog också särskilda åtgärder, t.ex. att göra arbetsgivarna medvetna om konsekvenserna av att en äldre arbetstagares anställning upphör, integrera äldre arbetslösa på nytt i förvärvslivet samt avlägsna eventuella juridiska hinder för anställning av äldre.

3.2.3. I de yttranden från rådet och andra organ som följt på resolutionen har man inte förrän alldeles nyligen använt sig av resolutionen från 1995. Europaparlamentet arrangerade i oktober 1998 en lyckad konferens om äldre. Denna konferens underströk de äldre arbetstagarnas situation i EU. Dessutom införde Europeiska rådet vid sitt sammanträde i Wien i december 1998 i sysselsättningsstrategin en ny underavdelning som syftar till att "stödja äldre arbetstagare för att öka deras deltagande i förvärvslivet".

3.2.4. Sysselsättningsstrategin uppmuntrar också ett livslångt lärande, vilket är en viktig del i strategier som eftersträvar ökad sysselsättning av äldre eftersom detta ger dem en möjlighet att skaffa sig de kunskaper som de föränderliga arbetsuppgifterna kräver.

3.2.5. I och med Amsterdamfördraget tillkom en ny klausul i EG-fördraget (en ny artikel 13) som skall motverka åldersdiskriminering. Detta ger upphov till ett nytt direktiv som torde offentliggöras strax efter det att Amsterdamfördraget trätt i kraft.

3.3. Att sprida god praxis

3.3.1. Den primära behörigheten i sysselsättningsfrågor ligger hos medlemsstaterna samt hos den lokala och regionala förvaltningen. Europeiska unionens allra viktigaste enskilda insats på området torde vara att underlätta ett utbyte av god praxis i fråga om sysselsättning av äldre.

3.3.2. I sin egenskap av betydande arbetsgivare kan de lokala och regionala myndigheterna själva främja god praxis i sin egen verksamhet och förvaltning. Lokal-, regional- och centralförvaltningen kan främja god praxis även på många andra sätt, t.ex.

- genom att finansiera utvecklandet av god praxis (t.ex. lönebidrag, livslångt lärande, kurser och stipendier osv.),

- genom att erbjuda tjänster som inte kan fås på annat håll (t.ex. yrkesutbildning och fortbildning, yrkesvägledning, hjälp att söka jobb och träning för arbetsintervjuer, socialstöd och socialrådgivning samt stöd för att starta företag eller bli självständig yrkesutövare,

- genom att försäkra sig om att bestämmelserna efterlevs (t.ex. lagstiftning mot åldersdiskriminering),

- genom att uppmuntra organisationer att tillämpa bästa praxis (t.ex. genom informationskampanjer som syftar till att förbättra attityderna gentemot äldre arbetstagare samt bekämpa myter och stereotypier, genom att erbjuda arbetsgivaren information om att anställa äldre och genom exempel på bästa praxis).

3.3.3. Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor och anser att sysselsättningen av äldre (öppet och dolt) påverkas av att man bekämpar åldersgränser och skapar en sådan miljö där individen kan göra sitt bästa utan hinder p.g.a. åldern. På basis av de undersökta fall - de flesta rör den privata sektorn - som den i Dublin stationerade stiftelsen samlat in kan man dra preliminära slutsatser. I sin egenskap av lokala arbetsgivare kan även de lokala och regionala myndigheterna på många olika sätt tillämpa denna praxis i sina egna organisationer.

3.3.4. Företagskultur: Det finns flera "företagsekonomiska" grunder för att den högsta ledningen skall verka för att företaget skall behålla och nyanställa äldre arbetstagare, t.ex. förebygga brister i yrkeskunnande och upprätthålla det samlade kunnandet (eftersom äldre människor har samlat på sig erfarenheter och bästa praxis som skulle gå förlorad för organisationen om de avgår i förtid), maximera rekryteringsmöjligheterna (genom att dra nytta av största möjliga utbud av potentiell arbetskraft), dra nytta av låg omsättning av arbetskraft (vilket minskar utgifterna för upprepade rekryteringskampanjer) och främja mångfald i arbetskraften. Den högsta ledningens uppmuntran kan bekämpa och ändra de negativa attityder som riktar sig till äldre arbetstagare. Dessa attityder kan finnas på alla nivåer i organisationen och kan därför vara en av de mest avgörande faktorerna i detta sammanhang. Den högsta ledningen kan genom metoder som syftar till ansvarsfördelning (t.ex. handlingsplaner för jämlikhet och åldersregister) försäkra sig om att företagets mål i ålderspolitiken uppnås. Det är uppenbart att god praxis inte kan slå rot i en organisation utan stöd från den högsta ledningen.

3.3.5. Stödjande personalpolitik: Personalavdelningen ser till att god praxis efterlevs och kan genom stödåtgärder försäkra sig om detta, särskilt i samband med rekrytering (slopande av åldersgränser), arbetsplanering (t.ex. flextid), karriärplanering, utbildningspolitik (genom att stödja äldre arbetstagares anpassning och genom att göra den övriga personalen medveten om åldersaspekten) och successivt minskad arbetstid och övergång till pension. Attityderna gentemot äldre arbetstagare kan utgöra ett betydande hinder. Därför bör personalavdelningarna och personalorganisationerna tillsammans sträva efter att informera personal och ledning om åldrande och om "företagsekonomiska skäl" som talar för att hålla kvar och nyanställa äldre samt om de äldres särskilda behov och om hur fördomar mot äldre kan bekämpas.

3.3.6. Äldre arbetstagares motivation: Äldre arbetstagare måste anpassa sig till en föränderlig arbetsmiljö och till nya arbetssätt samtidigt som arbetsgivaren beaktar deras behov. En äldre arbetstagare bör t.ex. vara redo att utbilda sig och omskola sig i syfte att upprätthålla sitt kunnande eller förvärva nytt kunnande. Arbetsgivaren kan stödja dessa arbetstagare genom att rådfråga de äldre i samband med att utbildningsprogrammen görs upp så att de motsvarar de äldre arbetstagarnas behov. I vissa fall kan det krävas att äldre arbetstagare är flexibla när det gäller arbetsuppgifterna, arbetsmängden, uppdelningen mellan arbetstid och fritid samt i övergången till pensioneringen.

3.3.7. Detta kan bäst genomföras genom att personalen och dess representanter öppet informeras, genom att överordnade chefer görs medvetna om frågan, genom att åtgärderna genomförs gradvis, genom regelbunden uppföljning och genom utvärderingar (personalprofil, rekryteringsprofil, utbildningsvilja).

4. Slutsatser: Den regionala och lokala dimensionen och de äldre

4.1. Den myndighetsnivå som ligger närmast medborgarna, det vill säga de regionala och lokala myndigheterna, har en stor uppgift framför sig när det gäller att främja medborgarnas aktivitet, deras sociala deltagande och ekonomiska verksamhet i alla åldersgrupper samt att skapa solidaritet mellan generationerna.

Ett idealiskt tillfälle att åter föra in de äldre i ekonomisk verksamhet är i det perspektivet att använda dem som instruktörer för unga arbetstagare, så att samhället kan dra nytta av kunskap och erfarenheter som vuxit fram under många och långa arbetsår.

4.2. EU-länderna måste utarbeta en strategi för äldreomsorgen på regional och lokal nivå, där man klargör äldre människors behov och vilka åtgärder som krävs när det gäller deras arbete, försörjning, boende, vård och omsorg samt deltagande. Det är väsentligt att de äldre själva och alla som är verksamma inom äldreomsorgen på bred front medverkar vid utarbetandet av en sådan strategi. Regionala och lokala myndigheter i EU-länderna bör samla in och inom olika nätverk utbyta erfarenheter av väl fungerande metoder för att utveckla de tjänster som riktas till äldre.

Vidare anser kommittén att det är nödvändigt att bibehålla en god samordning mellan de lokala och regionala myndigheterna och de statliga myndigheterna.

4.3. Vid utformningen av EU:s politik måste man av jämlikhetsskäl ta samma hänsyn till den äldre delen av befolkningen som till andra befolkningsgrupper. Den effekt som utformningen av olika åtgärder får på de äldres ställning måste bedömas noggrannare i framtiden. Dessutom måste man inom EU få till stånd en verksamhetsplan som rymmer en regional och lokal dimension och som berör frågor kring åldrandet.

4.4. Det är utan tvekan värdefullt att internt i medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna bilda nätverk för spridning av god praxis som berör sysselsättningen av äldre. De lokala och regionala myndigheterna i alla EU-länder har rikligt med god praxis att erbjuda. Även de stora arbetsgivarna i den privata sektorn har mycket att lära ut. Goda initiativ tas visserligen på den lokala och regionala nivån i hela EU, men dessa får inte den uppmärksamhet som de förtjänar, och som skulle ge övriga myndigheter tillfälle att dra nytta av de samlade erfarenheterna.

4.5. Därför föreslår Regionkommittén att det skrivs en handbok om de lokala och regionala förvaltningarnas erfarenheter av anställning av äldre människor. Handboken skulle utgöra en betydande insats inom ramen för FN:s temaår "Internationella äldreåret 1999".

4.6. I Regionkommitténs yttrande över 5:e ramprogrammet för forskning och utveckling betonades nödvändigheten av forskning kring den åldrande befolkningen. I det nya forskningsprogrammet finns ett speciellt forskningsprogram kring den åldrande befolkningen och handikappade. Det behövs mer forskning och kunskap inom äldrevården - inte minst för att klara av demens och depressionssjukdomar. Lokala och regionala myndigheter kan spela en stor roll i att utveckla sådan nödvändig forskning.

Bryssel den 16 september 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER