B4-0117/99

Resolution om resultatet av den fjärde konferensen för parterna i Förenta nationernas ramkonventionen om klimatförändringar som hölls i Buenos Aires den 2-13 november 1998

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sina tidigare resolutioner om klimatförändringar i enlighet med ingressen i sin resolution av den 17 september 1998 om klimatförändringar inför konferensen i Buenos Aires (november 1998) ((EGT C 313, 12.10.1998, s. 169.)),

- med beaktande av Kyotoprotokollet från den 10 december 1997 om Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar ((FCPP/CP/1997/L.7/Add.1)),

- med beaktande av de beslut som fattades under den fjärde konferensen för parterna i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (COP 4), («Buenos Aires-handlingsplanen»),

- med beaktande av kommissionens uttalande till parlamentet i januari 1999, och av följande skäl:

A. Den tredje konferensen mellan parterna (COP 3) i Kyoto i december 1997 uppfattades som en viktig händelse, om än bara ett första steg, i den internationella debatten om klimatförändringar som kan vara avgörande för hela världens förmåga att vända utvecklingen vad gäller de antropogena klimatförändringarna under nästa århundrade.

B. Protokollets villkor är emellertid otillfredsställande på en rad specifika områden och innehöll även ett flertal luckor och tvetydigheter. Den allmänna uppfattningen var att Kyotoprotokollet inte utgjorde något specifikt instrument, utan snarare ett förslag inför kommande förhandlingar om bestämmelser för en mekanism som med tiden skall minska de globala utsläppen till en klimatsäker nivå. Man var också allmänt ense om att man under COP 4 i Buenos Aires skulle behandla de «olösta frågorna» i Kyotoprotokollet och därvid bibehålla den politiska framåtanda som skapades i Kyoto.

C. EU hade satt upp ett antal mål för COP 4, varav det viktigaste var antagandet av ett arbetsprogram med en tydlig tidsplan för att lösa de «olösta frågorna» från Kyoto och för att göra framsteg när det gäller befintliga problem med konventionen.

D. Industriländerna måste göra allt de kan för att förbättra dialogen med utvecklingsländerna när det gäller att tillfredsställa deras behov, särskilt i fråga om ren tekniköverföring och utländskt utvecklingsbistånd, samt hur man skall kunna tillämpa flexibla mekanismer.

E. För att protokollet skall kunna träda i kraft måste det ratificeras av minst 55 parter i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar, däribland parter som omnämns i bilaga 1 och som totalt svarade för minst 55 procent av de totala koldioxidutsläppen 1990 från parterna i bilaga 1. Om inte samtliga parter, i synnerhet USA och Ryssland, ratificerar protokollet inom en snar framtid kommer genombrottet från Kyoto i praktiken att vara utan all kraft och verkan.

F. USA har nu undertecknat protokollet i detta hänseende.

G. Under konferensen i Buenos Aires började näringslivet, i synnerhet amerikanska multinationella företag, att bedriva lobbyverksamhet och förespråkade att man under ledning av PEW-centret skulle se allvarligt på klimatförändringarna, vilket, i kombination med att den amerikanska regeringen nu gjort djupgående åtaganden, utgör en stor strategiförändring när det gäller klimatförändringar jämfört med hur det var före konferensen i Kyoto.

H. COP 4 utgör en förhandlingsram som innebär en ny fas i förhandlingsprocessen inom ramen för Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar som är tillräckligt stark för att parterna nu skall kunna och bör satsa på att genomföra den politik och vidta de åtgärder som behövs för att uppfylla de mål som fastställdes i Kyoto redan innan Kyotoprotokollet ratificerats.

I. De hotande klimatförändringarna kan få konsekvenser på många olika områden, exempelvis ekosystemen, människors och djurs hälsa, olika arters geografiska utbredning, förändringar i tillgången till vatten och förutsättningarna för jordbruk och skogsbruk, och kan därför leda till problem med miljöflyktingar och instabilitet i många områden i världen, vilket berör unionens utrikes- och säkerhetspolitik.

J. 1997 var det varmaste året under det här århundradet, vilket inverkade negativt på skördarna i några av de minst utvecklade länderna i världen. Torkan, översvämningarna, orkanerna, tornaderna, skogsbränderna samt El Niños konsekvenser över hela världen förra året och i år gav samtidigt en försmak på vilka konsekvenser den globala uppvärmningen troligen kommer att få som de krävde ett mycket högt pris ur mänsklig, social och ekonomisk synvinkel.

K. Den mellanstatliga panelen för klimatförändring, IPCC, antydde i sin första rapport 1990 att mänskligheten ännu måste minska utsläppen av växthusgaser med minst 60 procent för att den globala uppvärmningen skall fås att stanna på 1990 års nivåer. Det har emellertid inte skett någon riktig minskning sedan dess.

1. Parlamentet betonar att COP 4 i Buenos Aires på ett inte så omfattande men ändå betydelsefullt sätt utgjorde en historisk händelse i samband med de diplomatiska förhandlingarna om klimatförändringar, då parterna för första gången kom överens om att anta en samlad handlingsplan, Buenos Aires-handlingsplanen, som innehöll en lång lista med åtaganden och tidsplaner, behandlade ett stort antal frågor såsom finansiella mekanismer, fortsatt arbete med strategier och åtgärder, utveckling och överföring av teknik, bestämmelser för de mekanismer som fastställdes i Kyoto och som avser handel med utsläppsrättigheter, gemensamt genomförande samt mekanismen för utveckling mot en renare miljö (Clean Development Mechanism, CDM), samt även utveckling av nödvändiga regler för genomförandemekanismerna,

2. välkomnar Buenos Aires-handlingsplanen och det faktum att den behandlar problem som rör rättvisa, rättigheter och fastställandet av ett globalt tak för utsläpp, upprepar dock än en gång sin åsikt att kostnaderna för reduceringen måste delas på grundval av kriterier som bygger både på rättvisa och effektivitet, såsom fastställts i de principer som antogs i Europaparlamentets resolution den 17 september 1998,

3. understryker emellertid att man så snart som möjligt bör komma överens om en institutionell struktur för de flexibla mekanismerna så att en väl fungerande marknad för utsläppstillstånd kan införas innan målen från Kyoto uppfylls,

4. understryker att det är viktigt att man internt tillämpar strategier och åtgärder som syftar till att uppfylla unionens åtaganden i praktiken, inte bara för att säkerställa att vi uppfyller de mål vi satte upp i Kyoto, utan även för att säkerställa att EU intar en stark förhandlingsposition inför COP 6, där alla de viktigaste besluten måste fattas, i synnerhet inkluderande ett rättsligt bindande avtal som fastställer regler för handel med utsläppsrättigheter och som även skall inbegripa korrekt kontroll av efterlevnaden och övervakningsmekanismer,

5. gratulerar till den ståndpunkt EU intog i Buenos Aires, vilken överensstämde med parlamentets ståndpunkt i sin resolution av den 17 september 1998 före konferensen i Buenos Aires, och gratulerar EU till dess stora insatser för att förbättra dialogen med G 77 och Kina i Buenos Aires; uppmanar EU att stärka dessa insatser under de kommande månaderna,

6. beklagar djupt att rådet höll fast vid att totalt utestänga Europaparlamentets ledamöter från sammanträdena i EU-delegationen; menar att parlamentsledamöterna skall ha rätt att uttrycka vad de medborgare som de representerar anser; menar även att rådets hållning är oförenlig med Europaparlamentets ställning efter ratificeringen av Amsterdamfördraget,

7. välkomnar USA:s beslut att underteckna Kyotoprotokollet i november 1998 och påpekar att detta visserligen endast är en diplomatisk formalitet, men noterar ändå att USA för första gången inlett en seriös inhemsk debatt om klimatförändringar,

8. uppmuntras därför till att anse att detta kan tyda på att den amerikanska senaten så småningom tänker ratificera Kyotoprotokollet,

9. noterar i detta sammanhang att PEW-centret inrättats i Buenos Aires,

10. välkomnar att Argentina, som var värdland för COP 4, och Kazakstan gav signaler om vilja att vid COP 5 göra ett bindande åtagande för att minska sina växthusgasutsläpp,

11. betonar mot bakgrund av Ekofin-rådets möte nyligen, att förslagen från Monti troligen inte kommer att utgöra någon tillräcklig uppföljning av klimatförhandlingarna efter COP 4, och uppmanar därför kommissionen att ånyo liva upp de gemensamma förslagen från Monti och Bjerregaard om en ram för avgifter som särskilt rör koldioxidutsläpp och klimatförändringar, som ett tillägg till förslagen från Monti, och att undersöka möjligheten att i detta sammanhang använda flexibilitetsklausulen i Amsterdamfördraget,

12. uppmanar ordförandelandet Tyskland att så snart som möjligt vidta de åtgärder som krävs för att genomföra EU:s energibeskattning och försöka förmå medlemsstaterna att överge kravet på enhällighet för beskattningsfrågor, efter den tyske finansministerns uttalande,

13. välkomnar slutsatserna från Europeiska rådet i Wien om en ram för energibeskattning och uppmanar Ekofin-rådet att prioritera klimatförändringar när det behandlar skattepolitikens konsekvenser för miljön,

14. upprepar att det, mot bakgrund av antagandet av Buenos Aires-handlingsplanen, nu är allt mer troligt att ratificeringen av Kyoto-protokollet kommer att medföra exakt de förhållanden som avses i artikel 228.3 och uppmanar därför kommissionen ånyo att lägga fram ratificeringsinstrumentet i enlighet med samtyckesförfarandet,

15. uppmanar kommissionen att så snart som möjligt lägga fram sitt meddelande om en gemensam strategi som den i september 1998 lovat att lägga fram för parlamentet och under alla omständigheter i så god tid att parlamentet hinner svara före G8-toppmötet och COP 5; meddelandet bör inbegripa en bedömning om användningen av handel med utsläppsrättigheter som komplement till andra förslag till ekonomiska styrmedel,

16. välkomnar den förnyade vikt som läggs vid effektivt energiutnyttjande i slutsatserna från rådets (energi) möte nyligen, och den därtill hörande handlingsplanen, men anser att det angivna effektivitetsmålet om att förbättra EU:s energiintensitet med 1 procent per år utöver det som annars skulle ha uppnåtts, dels är alltför anspråkslöst med tanke på Kyotoavtalet, dels mycket svårt att utvärdera i praktiken,

17. understryker att för att Kyoto-målen skall uppnås så måste miljöpolitiken till fullo vara integrerad i andra politikområden, såsom energi, transport och jordbruk, och anser att sådana strategier måste inbegripa nya initiativ med konkreta mål, tidsplaner och åtgärder, som syftar till att minska dessa sektorers utsläpp av växthusgaser,

18. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, medlemsstaternas regeringar och parlament och sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändringar, med en begäran om att resolutionen skall spridas till alla parter som inte är medlemmar i EU.