Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om:

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om utstationering av arbetstagare från tredje land i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna", och

- "Förslag till rådets direktiv om en utvidgning av friheten att tillhandahålla tjänster över gränserna till att även omfatta tredjelandsmedborgare som har etablerat sig inom gemenskapen"(1)

(1999/C 209/02)

Den 25 maj 1999 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslagen.

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 18 maj. Föredragande var Giorgio Liverani.

Vid sin 364:e plenarsession den 26-27 maj 1999 (sammanträdet den 26 maj) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 70 röster för och 6 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om utstationering av arbetstagare från tredje land i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna grundas på artikel 57.2 i EG-fördraget, som det finns en uttrycklig hänvisning till i artikel 66 i fördraget i fråga om tillhandahållande av tjänster (medbeslutandeförfarande). Kommissionens förslag till rådets direktiv om en utvidgning av friheten att tillhandahålla tjänster över gränserna till att även omfatta tredjelandsmedborgare som har etablerat sig inom gemenskapen grundas däremot på artikel 59.2 i EG-fördraget (samrådsförfarande).

1.2. Syftet med de båda förslagen är att införa ett "EG-kort för tillhandahållande av tjänster". Detta är en handling avsedd för tredjelandsmedborgare som legalt bor och arbetar (som arbetstagare eller egenföretagare) i en medlemsstat och som i samband med tillhandahållande av tjänster behöver förflytta sig till andra medlemsstater, där de hindras på grund av att det krävs visum, uppehållstillstånd eller arbetstillstånd. Eftersom dessa båda förslag berör den fria rörligheten för tjänster är det viktigt att också beakta den sociala aspekten, dvs. den fria rörligheten för arbetstagare (även tredjelandsmedborgare), som kommittén nyligen behandlade i sitt yttrande om "Meddelande från kommissionen: En handlingsplan för fri rörlighet för arbetstagare"(2).

1.3. Det första förslaget till direktiv gäller gemenskapsföretag som tillhandahåller tjänster i andra länder och som har för avsikt att utstationera sina anställda från tredje land. Förslaget innehåller bestämmelser om att tjänsteleverantören "när som helst" skall kunna utstationera sina anställda genom en enkel förhandsanmälan till myndigheterna i den medlemsstat där tjänsten skall tillhandahållas. Anmälningssystemet skall bygga på garantier från den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad. Denna medlemsstat skall utfärda ett "EG-kort för tillhandahållande av tjänster", som skall vara enhetligt utformat i alla medlemsstater, ha en begränsad giltighetstid (högst 12 månader) och inte kunna förnyas automatiskt.

1.4. Det andra förslaget till direktiv gäller friheten att tillhandahålla tjänster för tredjelandsmedborgare som har etablerat sig som egenföretagare inom gemenskapen. Syftet är att se till att tredjelandsmedborgare kan tillhandahålla tjänster utan att behöva etablera sig i en andra medlemsstat. Även enligt detta direktiv skall ett "EG-kort för tillhandahållande av tjänster" kunna utfärdas.

1.5. Den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad skall utfärda "EG-kortet för tillhandahållande av tjänster" (med begränsad giltighetstid) och kunna garantera att tjänsteleverantören, men även tredjelandsmedborgare som är arbetstagare eller egenföretagare, har laglig rätt att vistas i landet. Genom detta förfarande behöver inte tjänsteleverantören vända sig till myndigheterna i varje medlemsstat där en tjänst skall tillhandahållas. Det framgår dessutom tydligt att utstationering för att tillhandahålla tjänster är något helt annat än rätten till fri rörlighet eller anställning inom gemenskapen. Vidare blir inte den administrativa bördan så tung för myndigheterna i den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls. Ett "EG-kort för tillhandahållande av tjänster" garanterar också att tredjelandsmedborgaren i slutet av utstationeringen kan återvända till den medlemsstat i vilken han eller hon är etablerad.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommittén välkomnar kommissionens förslag, som omfattar en typ av ekonomisk verksamhet och arbetskraft som i dag är mycket utbredd och som hittills inte har samordnats på gemenskapsnivå. Förslagen är ett lämpligt komplement till gemenskapslagstiftningen vad gäller dels lika behandling av tredjelandsmedborgare, dels undanröjande av hinder för den fria rörligheten för tjänster, vilket är det främsta syftet med förslagen.

2.2. Ett exempel på sådan lagstiftning är direktiv 96/71/EG(3) som behandlar arbetsvillkor för arbetstagare som utstationeras till en annan medlemsstat, och särskilt minimilöner. I direktivet föreskrivs att det bör fastställas en kärna av tvingande regler för minimiskydd i det land där tjänsterna tillhandahålls.

2.3. I sammanhanget kan även förordning (EEG) nr 1408/71(4) nämnas, som nyligen har utvidgats till att även gälla medborgare i tredje land(5) och som kommittén har yttrat sig positivt om(6).

2.4. Kommittén erinrar om att unionen har åtagit sig att utarbeta gemensamma riktlinjer för i vilken utsträckning tredjelandsmedborgare som legalt bor och arbetar i en medlemsstat skall ha samma rättigheter och skyldigheter som unionens medborgare(7). Kommittén betonar även att bestämmelser om att utvidga rätten att tillhandahålla tjänster till att gälla även egenföretagare som är medborgare i tredje land redan finns i artikel 59.2 i Romfördraget från 1957.

2.5. De ovannämnda förslagen syftar dock inte bara till att få ett slut på diskrimineringen av tredjelandsmedborgare, utan också och framförallt till att under nuvarande omständigheter underlätta för den fria rörligheten för tjänster. Mot bakgrund av detta välkomnar kommittén den princip som framfördes i en rekommendation nyligen(8), nämligen att tillhandahållandet av tjänster inte skall regleras av invandringspolitiken.

2.6. De lagar som för närvarande gäller i medlemsstaterna skiljer sig mycket åt. Vissa medlemsstater jämställer utstationering med en ansökan om anställning hos en arbetsgivare som är etablerad inom landets gränser, vilket naturligtvis inte alls är samma sak. Andra medlemsstater har mindre strikt lagstiftning, men kräver ändå att en ansökan om ett nytt arbetstillstånd (eller ett särskilt dokument för utstationering) lämnas till myndigheten i den region där tjänsten tillhandahålls. Det finns också medlemsstater som kräver att arbetstagaren skall ha varit anställd hos samma tjänsteleverantör i minst ett år före utstationeringen. Denna bestämmelse kan ibland var till förfång för företag som är etablerade inom Europeiska unionen i konkurrensen med företag som är etablerade i tredje land och som inte har samma skyldigheter.

2.7. Tjänsteföretag som är etablerade i en annan medlemsstat än där tjänsten tillhandahålls drabbas i högre grad: Dels kan de administrativa förfaranden som krävs för att bland annat få tillstånd från myndigheterna i det land där tjänsten tillhandahålls ta så lång tid att tjänsteleverantören ofta måste acceptera stora förseningar eller tvingas avstå från att erbjuda tjänsten om den personal som berörs är medborgare i tredje land; dels är de kontroller som görs av den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls överflödiga, eftersom den medlemsstat där företaget är etablerat redan har genomfört kontroller.

2.8. Åtgärderna i de två förslagen skulle utan tvivel underlätta arbetet för ovannämnda nationella myndigheter, som idag måste kontrollera förhållanden som nästan alltid regleras i den medlemsstat där företaget är etablerat. Myndigheterna har dessutom alltid rätt att genomföra ytterligare kontroller om de anser det nödvändigt. Det är emellertid inte entydigt klargjort om det är tillåtet att erbjuda tjänster i alla medlemsstater för en företagare från tredje land med kvalifikationsintyg från tredje land, förutsatt att minst en medlemsstat erkänner dessa formella kvalifikationer. Berörda formuleringar i direktivförslagen bör därför preciseras.

2.9. Med ett "EG-kort för tillhandahållande av tjänster" skulle de nationella myndigheterna heller inte behöva kräva något inresevisum, förutsatt att kortet är en garanti för den rättsliga statusen i den medlemsstat där företaget är etablerat. Den medlemsstaten måste dessutom låta den tredjelandsmedborgare som har ett sådant kort återvända till landet. För att detta EG-kort i praktiken skall kunna uppfylla de nämnda villkoren anser ESK att ett absolut kriterium för utfärdande av kortet skall vara sysselsättning under ordnade förhållanden i det företag som utstationerat arbetstagaren, enligt de regler som fastställts av Europeiska kommissionen och rådet. Kommittén begär att alla åtgärder skall vidtas för att förhindra att ett sådant kort kan förfalskas. Detta kan ske både genom snabbt och effektivt informationsutbyte mellan myndigheterna och genom lämpliga tekniska lösningar när själva dokumentet framställs.

2.10. Införandet av ett "EG-kort för tillhandahållande av tjänster" för egenföretagare från tredje land som är etablerade i Europeiska unionen skulle på liknande sätt kunna gagna europeiska företag. Det skulle nämligen innebära att referensmarknaden för underleverantörer, som ofta är fysiska personer, utvidgas till hela gemenskapen. Genomförande av förslaget om arbetstagare från tredje land skulle dock leda till särbehandling och snedvridning av den inre marknaden om inte även egenföretagare fick liknade möjlighet att tillhandahålla tjänster. Det är inte rimligt att en egenföretagare från ett tredje land skall vara tvungen att etablera ett företag i en medlemsstat för att kunna utnyttja friheten att tillhandahålla tjänster.

2.11. ESK anser att genomförandet av direktivförslagen bör studeras specifikt mot bakgrund av EU:s planerade utvidgning och att övergångsperioderna särskilt bör beaktas. Kommittén uppmanar därför kommissionen att undersöka vilka effekter dess förslag till direktiv får på arbetsmarknaden inom EU.

3. Slutsatser

3.1. Kommittén betonar att förslagen föregriper de ändringar som skall genomföras enligt Amsterdamfördraget. Genom Amsterdamfördraget, som trädde i kraft den 1 maj 1999, införs en avdelning om visering, asyl, invandring och andra politiska frågor i samband med ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Statusen för en tredjelandsmedborgare som har laglig rätt att vistas i en medlemsstat kommer i framtiden att regleras i gemenskapens regelverk, nämligen i artikel 63.4 i det nya EG-fördraget.

3.2. I samband med den fria rörligheten för tjänster har dock tredjelandsmedborgare som har laglig rätt att vistas i en medlemsstat och som förvärvsarbetar eller är egenföretagare kommit i kontakt med gemenskapens regelverk (i likhet med EG-arbetstagares familjemedlemmar) redan innan Amsterdamfördraget trädde i kraft. Det ligger således i sakens natur att förslagen till direktiv berör den inre marknaden.

Bryssel den 3 juni 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) EGT C 67, 10.3.1999, s. 12-17.

(2) Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen: En handlingsplan för fri rörlighet för arbetstagare", KOM(97) 586 slutlig, EGT C 235, 27.7.1998, s. 82.

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster, EGT L 18, 21.1.1997, s. 1.

(4) Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. Konsoliderad version i EGT L 28, 30.1.1997.

(5) Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 1408/71 med avseende på dess utvidgning till att gälla medborgare i tredje land, EGT C 6, 10.1.1998, s. 15.

(6) Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén av den 25 mars 1998, EGT C 157, 25.5.1998, s. 30.

(7) "Meddelande från kommissionen - Mot ett område med frihet, säkerhet och rättvisa" av den 14 juli 1998, KOM(1998) 459 slutlig, s. 6.

(8) Rådets rekommendation av den 27 september 1996 om kampen mot olaglig anställning av tredjelandsmedborgare, EGT C 304, 14.10.1996, s. 1 punkt 1 "Tillämpningsområde".