EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 22.07.1998 
KOM(1998) 474 slutlig 
Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet och 
Europeiska centralbanken 
SKYDD AV EURON MOT FÖRFALSKNING 

Innehållsförteckning 
1. INLEDNING .' 3 
1.1 Risker och målsättningar 3 
1.2 Kommissionens, ECB:s och Europols ansvarsområden 6 
2. PRIORITERADE ÅTGÄRDSOMRÅDEN : 7 
3. UTBILDNING 8 
4. INFORMATIONSSYSTEMET . 9 
5. SAMARBETET 12 
6. STRAFFRÄTTSLIGT SKYDD - TILLNÄRMNING AV NATIONELL 
LAGSTIFTNING: BROTTSBESKRIVNING, PÅFÖLJDER, INBÖRDES 
RÄTTSHJÄLP 13 
7. UTNYTTJANDE AV BEFINTLIGA INSTRUMENT 15 
8. TIDSPLANER 15 

1. INLEDNING 
1.1. Risker och målsättningar 
Ett smidigt införande av den gemensamma europeiska valutan, euron, är en del av en 
oåterkallelig process som för sitt genomförande kräver att euron skyddas mot 
förfalskning. Detta i sin tur kräver strategier för förebyggande arbete, utbildning, 
samarbete och brottsbekämpning. 
I enlighet med rådets förordning nr 974/98 av den 3 maj 19981 skall eurosedlar och -mynt 
börja användas den 1 januari 2002 i de medlemsstater som deltar i valutasamarbetet2. I 
enlighet med bestämmelserna i EG-fördraget (artikel 105a) har ECB ensamrätt att tillåta 
sedelutgivning i euro. Medlemsstaterna behåller sin rätt att ge ut mynt efter ECB:s 
godkännande. Europeiska monetära institutet har vidtagit omfattande åtgärder för att 
garantera en hög nivå på det tekniska skyddet av sedlarna genom att vidta 
säkerhetsåtgärder som motsvarar de senaste tekniska framstegen. 
ECB-rådet antog den 7 juli 1998 riktlinjer för skyddet av eurosedlar. En rekommendation 
utfärdades som mer specifikt avser bekämpning av penningförfalskning, där rådet, 
medlemsstaterna, Europol och kommissionen uppmanas att vidta nödvändiga åtgärder3. 
Europaparlamentet har å sin sida i sitt budgetutskott uppmanat kommissionen att 
utveckla målinriktade initiativ på gemenskapsnivå för att förstärka skyddet av euron. 
Parlamentet hänvisar främst till de erfarenheter som gjorts inom skyddet av 
gemenskapernas finansiella intressen. 
Som en uppföljning av det arbete som utförts av EMI gäller det nu att slå fast 
grundläggande riktlinjer för skydd av euron. Skydd mot förfalskning spelar härvidlag en 
nyckelroll. 
De risker som måste förebyggas uppstår främst ur eurons potentiella stora spridning, 
även utanför gemenskapen. Euron kommer att bli en världsomfattande valuta för 
transaktioner och reserver4. 
Skyddet av euron måste alltså konkret anpassas efter dess dimensioner. 
Förfalskningsriskerna är alltid som störst i samband med att nya sedlar eller mynt träder i 
omlopp. Självklart kommer de att vara ännu större när den nya gemensamma valutan 
lanseras. Som internationell reserwaluta kommer euron att vara lätt konvertibel och 
attraktiv för alla slags brottslighet, även organiserad brottslighet. Riskerna stegras genom 
möjligheterna till avsättning på ett territorium som är större än den nationella 
jurisdiktionen, samtidigt som de olika medlemsstaternas myndigheter endast kan ingripa 
på det egna territoriet. Samma sak gäller för den avancerade teknik (fargkopiering, digital 
offsetteknik) som nu finns lätt tillgänglig, inte bara för den internationella organiserade 
1 EGT L 139, 11.5.1998, s. 2. 
2 
3 Andra typer av brottslighet, särskilt tvättning av stora mängder pengar i nationell valuta, kan komma 
att läggas till under övergångsfasen, särskilt under den period då båda valutorna finns i omlopp 
samtidigt. 
Kommissionen kommer att gå igenom rekommendationen i detalj. 
4 Detta innebär att man måste inrätta ett särskilt samarbete med gemenskapens partner. 
brottsligheten, utan även för mindre grupper av småbrottslingar som opererar inom en 
enda medlemsstat. 
Följande faktorer måste också hållas i minnet vid planeringen av skyddet av euron: 
- De europeiska medborgarna vet inte hur sedlarna och mynten ser ut. Trots 
kampanjerna är det uppenbart att de som kommer att använda euron behöver en 
anpassningsperiod för att känna sig lika hemma med de nya eurosedlarna och 
mynten5 som med den nationella valutan. 
- De olika behöriga nationella myndigheterna har mycket skiftande erfarenhet. Det 
är uppenbart att förfalskarna kommer att göra sitt val mot bakgrund av riskerna 
men också möjligheterna att sprida den sedel eller det mynt de riktat in sig på. 
Vissa nationella valutor förfalskas också mycket sällan. 
- Viss personal saknar erfarenhet och hjälpmedel att spåra förfalskningar. Det finns 
behov av utbildad personal och hjälpmedel för kontroll6 och upptäckt av 
förfalskningar, särskilt inom vissa finansinstitut som grundar sin verksamhet på 
förvaltning, växling, transport eller spridning av valuta. 
- Produktionen kommer att ske på många olika platser och varierande slag av 
papper och metall kommer att användas. Trots de gemensamma säkerhetsvillkor 
ECB slagit fast för sedlar och de nationella myntverken för mynt kommer 
medlemsstaterna ändå att kunna använda skilda tekniker för framställning, 
sedeltryck eller myntprägling. 
- De olika ländernas mynt kommer att skilja sig åt. Euromynten kommer att ha en 
sida som är likadan för alla, och en sida som skiljer sig från land till land. Detta 
gör det svårare för användare i andra medlemsstater att känna igen mynten, som 
ändå kan cirkulera där. 
- Växlingen kommer att öka kraftigt under övergångsperioden med parallella 
valutor7. Alla som har nationella mynt och sedlar, även brottslingar och 
brottssyndikat, kommer att vara tvungna att inom en kort övergångsperiod växla 
in den gamla valutan till euro. 
- Euron kommer att spridas utanför de deltagande ländernas territorium. Den nya 
valutan kommer inte bara att spridas och användas i de länder som deltar i tredje 
Erfarenheter från vissa medlemsstater visar att förfalskningar av nya mynt i vissa regioner lett till att 
användarna kategoriskt vägrat att ta emot växel eller betalning i dessa mynt. 
Möjligheten att inrätta ett enkelt och kraftfullt system för upptäckt av förfalskningar bör undersökas 
med de yrkesgrupper som berörs för att det skall finnas "skyddsbarriärer" innan polisen blandas in. I 
förekommande fall bör initiativ i den riktningen uppmuntras. 
Rådets förordning (EG) nr 974/98 av den 3.5.1998 om införande av euron, EGT L 139, 11.5.1998, där 
övergångsperiodens längd fastställs till högst sex månader. Under turistsäsongen kommer också 
efterfrågan på växling av valuta och betalning i kontanter att öka och koncentreras till vissa platser 
(flygplatser, stationer, hamnar, turistorter m.m.). 
etappen av EMU. Unionens samtliga medlemsstater kommer att beröras, även ett 
stort antal tredje länder8, särskilt de länder som ansöker om EU-medlemsskap. 
- Territorialprincipen medför vissa begränsningar. Skillnaderna i rättssystem och 
det faktum att medlemsstaterna kommer att behålla sin kompetens på det 
straffrättsliga området kommer sannolikt att utgöra ett hinder för kontinuiteten i 
brottsbekämpningen och ett likvärdigt skydd av valutan. 
- Den tekniska utvecklingen gör det mycket lättare att tillverka förfalskningar. Den 
nya reprotekniken (laser, digital teknik) är.lättillgänglig även för småbrottslingar. 
Alla dessa problem kommer att vara som störst just då eurosedlarna och mynten lanseras. 
Om de skall kunna lösas måste gemenskapen ha medel och bestämmelser som möjliggör 
både förebyggande och bestraffning i en samordnad bekämpning av förfalskning. 
Det faktum att den gemensamma valutan skall ersätta de nationella valutorna, samt de 
skillnader som naturligt nog finns i tillvägagångssätt och strukturer för förebyggande och 
bekämpning av förfalskning i medlemsstaterna, bör motivera gemenskapen att vidta 
nödvändiga åtgärder för att säkerställa effektiv samordning och effektivt samarbete. Det 
är viktigt att ett likvärdigt skydd av den europeiska valutan kan garanteras över unionens 
hela territorium. 
På Europeiska rådets möte i Madrid och sedermera i Amsterdamfördraget framhölls det 
likvärdiga skyddet som en målsättning för institutionerna och medlemsstaterna vad gäller 
budgetmedlen. EU:s medborgare har all rätt att förvänta sig att institutionerna och 
medlemsstaterna grundar sig på samma princip för skyddet av den europeiska valutan. 
Behovet av att utarbeta gemensamma begrepp och ömsesidiga skyldigheter innebär att 
meningsskiljaktigheter behöver tolkas och lösas på samma sätt. För att så skall kunna ske 
behövs lämpliga instrument för skyddet av gemenskapens intressen som är underställda 
juridisk kontroll. För instrument som grundar sig på EG-fbrdraget gäller EG-domstolens 
jurisdiktion. Om gemenskapens bestämmelser behöver kompletteras med instrument som 
bygger på avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen krävs konventioner eller 
konventionsprotokoll som tillåter att EG-domstolen utövar juridisk kontroll. 
Att förebygga förfalskning av euron är en högprioriterad fråga som måste förberedas 
mycket noga innan den gemensamma valutan införs. Strategierna för förebyggande måste 
kunna avskräcka potentiella förfalskare och göra förfalskning svårt, riskfyllt och dyrt. 
Samarbetet måste vara tillräckligt effektivt och straffen likvärdiga. 
En gemensam politik för förebyggande och bekämpning av förfalskningar kräver 
samarbete från samtliga medlemsstater, unionens institutioner och instanser samt 
behöriga internationella organ. Den rättsliga ramen måste finnas på plats någon gång 
Detta kommer med säkerhet att få betydelse för var penningförfalskningen faktiskt sker. Uppgifter 
från Interpol om valutaförfalskning visar att den för vissa nationella valutor tar internationella 
dimensioner, och att tillverkningen av falska mynt och sedlar till stor del sker utanför det land där de 
används. Dollarn, som är en internationell reserwaluta, är förmodligen det bästa exemplet på vad 
euron kan komma att utsättas för. 
under år 2000, för att lämpliga strukturer skall kunna inrättas tillräckligt långt före 
införandet av mynten och sedlarna. 
1.2. Kommissionens, £CB:s och Europols ansvarsområden 
Skyddet av euron, som ju är en påtaglig del av EMU, är främst en fråga av 
gemenskapsintresse (EG-fördraget), även om instrumenten i avdelning VI givetvis 
kommer att användas för att förbättra det straffrättsliga skyddet av valutan. 
Kommissionens planer på området ligger nära strategin för skyddet av gemenskapens 
finansiella intressen. De består dels av förebyggande åtgärder, grundade på 
informationsutbyte och samarbete mellan de behöriga myndigheterna (vilket kräver en 
gemensam rättslig ram), dels av straffrättsligt skydd, som skulle kunna grunda sig på 
instrumenten i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen. På så sätt omfattas alla 
slags risker, vare sig de kommer från den organiserade brottsligheten eller andra slag av 
brottslighet i fråga om penningförfalskning, som är lika allvarliga. 
ECB 
EMI har inlett ett omfattande arbete för att ge tekniska säkerhetsgarantier för sedlarna 
och mynten, och har beslutat skapa en databas för tekniska uppgifter inom ramen för en 
analyscentral för förfalskningar (CAC). De mynt som faller under medlemsstaternas 
befogenhet kan också komma att tas med i ECB:s tekniska databas. 
Databasen, som skall innehålla tekniska uppgifter om falska eurosedlar, kommer att 
förvaltas under ECB:s överinseende. Den tekniska informationen i databasen skall 
komma från analyscentralen för förfalskningar. 
ECB och ECBS kommer att ansvara för valutapolitiken, ge ut sedlar och sätta dem i 
omlopp. Därför uttryckte EMI redan i juli 1996 önskemål om att dess arbete skulle 
utvidgas till och kompletteras av andra gemenskapsorgan. Information som innehåller 
uppgifter av personlig och operativ art skall behandlas för sig, skilt från EMI:s tekniska 
databas. 
Europol 
Europol-konventionen har nu ratificerats av alla medlemsstater, och genom den öppnas 
vägen för en utvidgning av Europols befogenheter vad gäller den internationella 
organiserade brottsligheten, i enlighet med artikel 2 i konventionen9. På denna grundval 
skulle Europol kunna bidra praktiskt i kampen mot förfalskning av euron. Ett sådant 
beslut skulle i så fall fattas av rådet med enhällighet och enligt förfarandena i avdelning 
VI i unionsfördraget. 
Inom ramen för sina befogenheter skall Europol också administrera ett 
informationsregister för frivilliga upplysningar som skall lämnas av de nationella enheter 
Utdrag ur artikel 2 i konventionen: "...i den mån de faktiska omständigheterna visar på förekomsten av 
en brottslig organisation eller struktur och när två eller flera medlemsstater påverkas av dessa former 
av brottslighet på ett sådant sätt att en gemensam åtgärd från medlemsstaterna är nödvändig, med 
hänsyn till brottens omfattning, svårighetsgrad och konsekvenser." 
som företräder medlemsstaterna och av sambandspersonal från de nationella enheterna. 
De nationella enheterna ges direkt tillgång till uppgifterna (om brott, anklagelser, datum 
och plats, tillvägagångssätt, handläggande myndighet och ärendehummer, misstankar om 
tillhörighet till en brottslig organisation etc.) på begäran och via sambandspersonalen, 
samt för särskilda undersökningar (artiklarna 7 och 8 i konventionen). 
Uppgifterna skall översändas enligt de särskilda regler som gäller för varje enskild 
medlemsstat. Europol kan sända över uppgifter till medlemsstater och utomstående 
instanser, t.ex. vissa gemensamma organ och Interpol (se artiklarna 18 och 10.4), men 
endast i enskilda fall,.. då sä krävs för att. förebygga-eller bekämpa brott. Så länge 
konventionen förblir oförändrad begränsar dessa regler det kontinuerliga och direkta 
samarbetet med ECB och kommissionen. 
Kommissionen 
Kommissionens roll är att komplettera ECB:s arbete och att stödja Europol i fullgörandet 
av dess uppgifter. Kommissionen föreslår att en databas och ett gemensamt 
informationssystem (se nedan) skall finnas tillgängligt samtidigt för de behöriga 
myndigheterna och Europol, för att Europol skall kunna göra de analyser dess 
befogenheter tillåter. 
Systemet för skydd av euron bör bygga på en integrerad helhetssyn, som fordrar en mer 
kontinuerlig överblick över förhållanden och risker. Det kräver snabb kunskap om och 
ständig uppdatering av information från många olika källor: emitteringsinstirut, 
centralbanker, handelsbanker, finansinstitut och kreditinstitut, samt tullen och polisen. 
Kommissionen kan sedan använda sig av denna informationsmängd för att effektivare 
förebygga och upptäcka oegentligheter. 
I detta syfte inledde kommissionen i juli 1996 diskussioner med medlemsstaternas 
experter för att utvärdera riskerna och behovet av gemensamma åtgärder för 
förebyggande och bekämpning av förfalskning av euron. Efter detta utarbetade 
kommissionen en etapprapport som sedan översändes till rådet, och låg till grund för de 
slutsatser som nåddes i Ekofin-rådet den 19 maj. I dessa slutsatser betonas vikten av att 
snabbt inrätta ett effektivt skydd för euron, innan den sätts i omlopp. 
2. PRIORITERADE ÅTGÄRDSOMRÅDEN 
En tillfällig arbetsgrupp, som tillsatts av kommissionen inom ramen för Rådgivande 
gruppen för bedrägeribekämpning, har utnyttjat kommissionens, medlemsstaternas 
experters, Europols, EMI:s och Interpols samlade kunskaper och erfarenheter för att 
utarbeta prioriterade riktlinjer. 
Gruppen koncentrerade sig på vissa aspekter som rör tillverkningsmaterial av papper 
(sedlar) och metall (mynt), och berörde främst uppgifter som kunde vara till nytta för 
informationsutbytet, sammanställningen av uppgifter och samarbetet mellan behöriga 
myndigheter, för att förebygga, upptäcka brott och effektivt bekämpa all illegal 
verksamhet som kan vara till skada för euron. Systemet skall finnas på plats redan innan 
eurosedlarna och -mynten sätts i omlopp, så att testningsperioden blir lång nog för att 
riskerna för funktionsproblem skall kunna utvärderas. 
Den 1 januari 2002, då mynt och sedlar skall införas samtidigt i alla deltagande 
länder, skall nödvändiga bestämmelser och medel finnas på plats. 
Det är alltså viktigt att fortsätta diskussionerna om det nödvändiga rättsliga 
ramverket för att förstärka förebyggandet, förenkla och effektivisera det nödvändiga 
samarbetet mellan nationella myndigheter för att öka antalet uppdagade brott och 
göra det obligatoriskt att anmäla konstaterade fall. Vad gäller skyddet av euron bör i 
reglerna även nämnas vilka skyldigheter som gäller för de deltagande länderna 
respektive för unionens övriga medlemsstater. Reglerna bör också inbegripa det 
nödvändiga samarbetet med internationella instanser och tredje land. 
Skyddsinsatserna måste också omfatta ett samarbete som är djupare än den inbördes 
rättshjälp som myndigheter i suveräna stater hittills gett varandra i avsikt att skydda 
nationell valuta. 
Detta leder oss till behovet av en struktur inom kommissionen, en struktur som 
måste sammanföra de europeiska myntutgivande institutionerna (ECB för sedlar, 
medlemsstaterna för mynt) och övriga partner på unionsnivå (Europol) och 
internationell nivå (Interpol). 
Av dessa anledningar behövs initiativ på följande områden: 
• Utbildning10 
• Informations- och kommunikationssystem, databaser11 
• Samarbete, ömsesidigt bistånd, tekniskt och operativt stöd till utredningar12 
• Definition av penningförfalskning och enhetliga påföljder. 
3. UTBILDNING 
Införandet av euron förutsätter ett nytt förhållningssätt till utbildning, för att man bättre 
skall kunna förebygga och bekämpa penningförfalskning. Kommissionen har alltså 
ombetts lägga fram ett diskussionsunderlag om en politik för yrkesutbildning på EU-
nivå. En sådan strategi bör grunda sig på en balanserad och koherent fördelning av 
arbetet mellan de olika nivåerna (medlemsstat, gemenskap, union), främst med tanke på 
kostnadseffektivitet och i enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. 
10 Alla berörda aktörer, inklusive finansinstitut och alla andra som kan förmodas upptäcka brott så tidigt 
som möjligt, bör involveras i dessa åtgärder. Inrättande av lämpliga system för att uppmuntra 
tillhandahållande av resurser och nödvändig teknik (t.ex. belöningssystem). 
11 Villkor för tillträde till denna bas, fastställande av vilka uppgifter som skall ingå i polisiär, strategisk 
och operativ information, översändande av information (inrättande av ett datoriserat utbyte av 
uppgifter som bygger på standardisering av meddelanden och garanterar att systemen är tekniskt 
kompatibla). 
12 Med tanke på det ökade behovet av samordning på europeisk nivå för skydd av euron och behovet äv 
att utvidga samarbetet till gemenskapens partner utanför unionen, på grund av penningförfalskningens 
internationella dimensioner. 
8 
Med utgångspunkt i riktlinjerna i de anteckningar13 som fördes vid ett möte inom 
kommissionen, vilka utarbetades på begäran av rådets grupp för polissamarbete, planerar 
kommissionen en pilotåtgärd som skulle kunna inledas 1999 och ligga till grund för en 
flerårig handlingsplan för yrkesutbildning. 
Vad gäller tullen skulle man kunna tänka sig att utvidga tillämpningsområdet för 
gemenskapens program Matthaeus, som omfattar den utbildning som avses i beslutet Tull 
2000, till att även gälla bekämpning av förfalskning av euron. 
I detta sammanhang kommer kommissionen även att ta hänsyn till de krav som har 
samband med utvidgningen och införliva särskilda utbildningsåtgärder för skyddet av 
euron i sin strategi inför anslutningen. 
I mån av medel skulle branschfolk från den privata sektorn, som kan förmodas ha en roll 
att spela i upptäckten av förfalskningar, kunna anslutas till vissa målinriktade 
utbildningsåtgärder. 
4. INFORMATIONSSYSTEMET 
Experterna har särskilt riktat in sig på utbytet av information och hur detta utbyte går till 
enligt gemensamma normer för att undvika att meddelandena gäller ett alltför brett 
register av gärningar som skiljer sig alltför mycket från en medlemsstat till en annan, 
något som gör det svårt att analysera dem ordentligt och få en bild av fenomenets 
utbredning över hela unionen. 
Mekanismerna för skydd av den gemensamma valutan gentemot illegal verksamhet vilar 
till största delen på "underrättelsearbete". De bör alltså bygga på insamling, 
sammanställning och utvärdering av uppgifter om falska sedlar och mynt, samt 
information om tillverkning, olaga innehav, transport och spridning av de falska 
pengarna. 
De flesta av uppgifterna kan delas in i två huvudkategorier: 
- Teknisk information om insamling av uppgifter, tillverkningsprocesser och 
särskilda tekniska kännetecken hos de falska pengarna. Det är analyscentralen 
(CAC) som under ECB:s överinseende skall behandla den typen av information. 
Samma tillvägagångssätt för mynt är under utvärdering. 
- Underrättelser från myndigheter, tull och polis för insamling av uppgifter om 
penningförfalskning, både strategiskt och operativt. 
Systematiskt och metodiskt utnyttjande av underrättelser ger en helhetssyn och gör det 
lättare att identifiera förfalskningsnätverk. Det är viktigt att man samlar in och sorterar 
alla detaljer, från och med undersökningens början (underrättelsen eller angivandet) ända 
tills den är avslutad, målet anhängiggjorts och påföljd utdelats. På så sätt kan man föra en 
13 I förberedande syfte har mötesanteckningarna "Expertgruppen mot förfalskningar av euron: en strategi 
för fortbildning" lagts fram för gruppen för polissamarbete. 
effektiv förebyggande politik, som grundar sig på ständigt aktuell och uppdaterad 
information. 
Det behövs gemensamma normer för informationsutbytet och krav på regelbundna 
meddelanden via ett kontaktnät för dataöverföring. En intressant utgångspunkt för snabbt 
informationsutbyte är nätverket AFIS Mail, som framgångsrikt använts under mer än tio 
år för applikationen SCENT (Secure Enforcement Network) av medlemsstaternas och 
kommissionens behöriga myndigheter inom bedrägeribekämpning på tull- och 
jordbruksområdet. 
Databasen måste vara användarvänlig och direkt tillgänglig, så att man omedelbart kan få 
uppgifter bekräftade för den operativa verksamheten. 
Systemet bör så långt möjligt vara kompatibelt med de informationssystem som finns i 
medlemsstaterna och Europols informationssystem. Det system kommissionen skall 
inrätta bör också vara avpassat för de nationella utredningsenheternas tekniker och 
arbetsmetoder. Regler för tillträde till nätverket bör fastställas. Systemet kommer ständigt 
att tillföras information och uppdateras för tekniska, operativa och strategiska ändamål. 
Det kommer att underlätta samling av olika typer av information och ge en överblick. Det 
blir möjligt att genomföra samtidiga.åtgärder på flera håll i EU och undvika att flera 
utredningsenheter ovetande om varandra undersöker samma ärende. 
Organisationen av informationssystemets olika komponenter kräver förutom de 
nationella ramarna att en lämplig rättslig ram inrättas på gemenskapsnivå. Expertgruppen 
har tydligt visat vilka behov det finns. Ett regelverk på gemenskapsnivå bör ge juridiskt 
utrymme för insamling och utbyte av information mellan de myndigheter som har ansvar 
för skyddet av den gemensamma valutan mot förfalskning. 
Regelverket om skydd av gemenskapens finansiella intressen, med dess bestämmelser 
med begreppsdefinitioner, om insamling och utbyte av uppgifter samt samarbete, kan stå 
som en modell for en rättslig ram14. Ett datasystem används redan för att skydda 
gemenskapens finansiella intressen på alla budgetområden. Den består delvis av 
gemenskapens databas Irene som innehåller känsliga uppgifter om bedrägerier och 
oegentligheter som medlemsstaterna anmält. Hittills har medlemsstaterna inte haft 
tillträde till den. För ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas tullmyndigheter och 
kommissionen (förordning EG nr 515/97) finns TIS (tullinformationssystemet), en 
användarvänlig bas som kontinuerligt uppdateras och är öppen för medlemsstaterna och 
14 Förordningar inom olika budgetområden: rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 (EGT L 155, 
7.6.1989) ändrad genom rådets förordning (Euratom, EG) nr 1355/96 (EGT L 175, 13.7.1996) (egna 
medel); rådets förordning (EEG) nr 729/70 (EGT L 94, 28.4.1970), rådets förordning (EEG) nr 
4045/89 (EGT L 388, 31.12.1989), rådets förordning (EEG) nr 595/91 (EGT L 67, 14.3.1991) 
(garantisektionen inom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket); rådets förordning 
(EEG) nr 4253/88 (EGT L374, 31.12.1988) och kommissionens förordning (EG) nr 1681/94 (EGT L 
178, 12.7.1994) (strukturfonderna); kommissionens förordning (EG) nr 1831/94 (EGT L 191, 
27.7.1994) (Sammanhållningsfonden); rådets förordning (EG) nr 515/97 (EGT L 82, 22.3.1997), 
tidigare rådets förordning (EEG) nr 1468/81 (EGT L 144, 2.6.1981) (ömsesidigt bistånd). 
Det är också möjligt att använda sig av bestämmelser som förpliktar banker och andra finansinstitut att 
stoppa och beslagta förfalskningar, samt att informera polisen och eventuellt centralbanken. 
10 
kommissionen. Det är kommissionen som har hand om basen, som även den innehåller 
känsliga uppgifter som omfattas av reglerna för skydd av sådana uppgifter. 
I avdelning V i rådets förordning (EG) nr 515/97 av den 13 mars 1997, om ömsesidigt 
bistånd mellan medlemsstaternas administrativa myndigheter och öm samarbete mellan 
dessa och kommissionen för att säkerställa en korrekt tillämpning av tull- och 
jordbrukslagstiftningen, ges i linje med detta möjlighet att i den centrala databasen TIS 
lagra uppgifter för att förebygga, utreda och beivra överträdelser av tullagstiftningen, 
inbegripet överträdelser i samband med förfalskning av euron. TIS har dessutom den 
fördelen att man i den kan lagra bilder elektroniskt, vilket när det gäller förfalskningar är 
mycket viktigt. 
Med utgångspunkt från detta beprövade exempel skulle regelverket innefatta: 
- En definition av alla de handlingar som innebär att valutan eftergörs eller på 
annat sätt förfalskas15, för att möjliggöra ett homogent informationsutbyte. 
- En skyldighet för medlemsstaterna att informera kommissionen om allt som rör 
eftergörande eller annan förfalskning av euron. 
- Upprättandet av ett datasystem med elektronisk post och en central databas som 
nationella myndigheter har direkt tillgång till. Detta system, som kontinuerligt 
uppdateras, skall göra det möjligt att förebygga, efterforska och beivra 
penningförfalskning och måste följaktligen innehålla strategiska, operativa och 
juridiska uppgifter. Systemet måste vara användarvänligt, interaktivt och direkt 
tillgängligt för behöriga myndigheter. 
- Bestämmelser om informationsutbyte (och tillgång till databaser) mellan 
gemenskapens/unionens organ, internationella organisationer (Interpol) och 
ickemedlemsstater. Tillträdesvillkoren till databaserna kan variera beroende på de 
olika myndigheternas uppgifter. Enligt artikel 29.3 i rådets förordning (EG) nr 
515/97 av den 13 mars 1997 kan det på kommissionens förslag beslutas att 
internationella eller regionala organisationer ges tillgång till TIS, förutsatt att, om 
så är tillämpligt, ett protokoll samtidigt upprättas med dessa organisationer. 
- Bestämmelser om skydd av personuppgifter efter mönster av bestämmelsen i 
rådets förordning (Euratom, EG) nr 2185/96 om de kontroller och inspektioner på 
platsen som kommissionen utför för att skydda Europeiska gemenskapernas 
finansiella intressen mot bedrägerier och andra oegentligheter16. 
15 Nödvändigheten och värdet av ett sådant tillvägagångssätt har visats i samband med skyddet av 
gemenskapens finansiella intressen, där systemet med administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd 
vilar på begreppet "oegentlighet" som det definieras i artikel 1 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 
2988/95 (EGT L 312,23.12.1995). Medlemsstaterna utser behöriga myndigheter som skall ansvara för 
detta administrativa samarbete och ömsesidiga bistånd. 
Se även rådets förordning (EG) nr 3295/94 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, 
export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och 
pirattillverkade varor (EGT L 341, 22.12.1994), där varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor 
definieras, bl.a. för att underlätta samarbete mellan nationella tullmyndigheter och kommissionen. 
16 EGT L 292, 15.11.1996. Se även rådets förordning (EG) nr 515/97 ovan. 
11 
Amsterdamfördraget (särskilt artikel 286) innehåller också bestämmelser som 
överlåter tillämpningen av dessa principer och regler på kommissionen. 
En skyldighet för affärsbanker och finansiella institut att informera behöriga 
myndigheter om upptäckta förfalskningar, eventuellt kombinerat med 
administrativa påföljder vid underlåtenhet att göra detta17. 
5. SAMARBETET 
Övergången från att skydda nationella intressen till att skydda gemenskapens intressen 
förutsätter samarbete och samordning mellan de nationella instanserna med hjälp av 
unionens institutioner och instanser. 
I alla tider och i alla länder har penningförfalskning betraktats som ett hot mot statens 
själva grundvalar. Sedan 1929 finns en internationell konvention18 för bestraffning av 
penningförfalskning, som rekommenderar centrala strukturer för att förebygga och 
bekämpa denna typ av illegal verksamhet. Dessa strukturer kan stå i direkt förbindelse 
med varandra och sända varandra information om penningförfalskning. 
Inför eurons införande måste de befintliga nätverken få träda i förgrunden och förstärkas. 
En viktig faktor vore att ge administrativt och operativt stöd på kommissionsnivå. En 
sådan gemenskapsstruktur skulle kunna garantera meddelanden och samarbete med 
medlemsstaternas kontaktpunkter och de myndigheter som ansvarar för att ge ut sedlar 
och mynt samt med Europol och Interpol. 
Genom samarbetet kan nivån på analyserna förbättras, såväl från strategisk som operativ 
synvinkel, och medlen för bekämpning av förfalskningar förstärkas, särskilt inom ramen 
för gemensamma strategier. 
Ur operativ synvinkel beror effektiviteten i insatserna på faltet i allmänhet av 
informationens trovärdighet, hur snabbt den utbyts mellan kontaktpunkterna och 
kvaliteten på samarbetet mellan myndigheterna. 
Att skapa rätt betingelser för ett så brett samarbete som möjligt grundat på 
tjänstegrenarnas lojalitet och förtroende är en absolut nödvändighet. 
I medlemsstaterna finns strukturerna på plats. Vad som återstår att göra är att inrätta den 
rättsliga ramen för att möjliggöra de nödvändiga organisationsmässiga justeringarna på 
unionsnivå och skapa betingelser för ett effektivt, nära och regelbundet samarbete mellan 
17 Ökade insatser på denna nivå förbättrar möjligheterna till tidig upptäckt av förfalskningar. Ur 
preventionssynpunkt är åtgärderna också värdefulla eftersom de kan göra brottsbekämpningen 
effektivare och snabbare genom att upplysningar snabbt kan vidarebefordras till myndigheter på hög 
nivå eller närmare den plats där det ursprungliga brottet ägde rum. Om bankerna regelmässigt erhåller 
feedback på sina upplysningar innebär detta en uppmuntran att förbättra systemen för tidigt upptäckt. 
18 Konvention undertecknad i Genève den 20 april 1929. Nationernas förbund, Recueil des Traités, vol. 
CXII,nr2623, s.371. 
12 
de olika nationella kontrollinstanserna, samt mellan de senare och unionens behöriga 
institutioner och instanser. 
Regelverket skulle innefatta: 
- En skyldighet för nationella behöriga myndigheter, kommissionen, Europol och 
ECB att samarbeta och bistå varandra19. 
- Bestämmelser om samarbete och ömsesidigt administrativt bistånd mellan 
gemenskapen och icke medlemsstater (särskilda klausuler i associations-, 
samarbets- eller partnerskapsavtal mellan gemenskapen och tredje land). 
- Inrättandet av ett specialiserat forum som garanterar ett effektivt samspel mellan 
nationella myndigheter och institutioner och organ på europeisk nivå. 
- Ett klarläggande av kommissionens operativa och assisterande roll efter mönster 
av artikel 7 i protokoll nr 2 om skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen 
och av protokollet om Europol på basis av de nya bestämmelserna i avdelning 
VI, artikel 30 m.fl. i Amsterdamfördraget. 
6. STRAFFRÄTTSLIGT SKYDD - TlLLNÄRMNING AV NATIONELL LAGSTIFTNING: 
BROTTSBESKRIVNING, PÅFÖLJDER, INBÖRDES RÄTTSHJÄLP 
Samtidigt som hela det nya regelverket förbereds (begreppsdefinitioner, insamling och 
utbyte av uppgifter, samarbete, osv.) kommer behovet av ett åtgärdspaket inom det 
straffrättsliga området - brottsbeskrivningar, påföljder20 och inbördes rättshjälp - att 
undersökas. Syftet är att uppnå ett likvärdigt skydd i hela unionen. 
Vem som är målsägande, målsägandens rättigheter och vem som företräder målsäganden 
under det rättsliga förfarandet är frågor som för närvarande regleras i respektive 
medlemsstats lagstiftning och som måste utredas för att nå fram till en lösning som är 
anpassad till EMU:s intressen. 
Brottsbeskrivningar 
De olika rättssystemen, särskilt på den materiella straffrättens område, gör det 
nödvändigt att göra brottsbeskrivningarna för penningförfalskning mer enhetliga. 
Så har tidigare skett inom andra områden; ett exempel är definitionen av tvättning av 
pengar i gemenskapsdirektivet med samma namn21, definitionen av oegentlighet i 
förordningen om skydd av gemenskapernas finansiella intressen och, särskilt relevant i 
19 Med utgångspunkt från befintliga förordningar, se not 15,16 och 17. 
20 I rådets förordning (EG) nr 974/98 om införande av euron föreskrivs endast att medlemsstaterna skall 
se till att det finns lämpliga påföljder för förfalskning. 
21 Rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991, EGT L 166, 28.6.1991, svensk specialutgåva 
område 10, volym 1, s. 68; rådets förordning (EG) nr 2988/95 av den 18 december 1995, EGT L 312, 
23.12.1995; konventionen av den 26 juli 1995, EGT C 316,27.11.1995. 
13 
detta sammanhang, definitionen av bedrägeri i konventionen om straffrättsligt skydd av 
gemenskapens finansiella intressen. 
Att nå en sådan tillnärmning är nödvändigt med beaktande av att medlemsstaterna 
ensamma inte kan garantera ett likvärdigt skydd i hela gemenskapen mot brottslig 
verksamhet som hotar gemenskapsintressen. Genom att skapa gemensamma definitioner 
underlättar man informationsutnyttjande, internationellt strafrrättsligt samarbete och 
utdömande av påföljder. 
En gemensam definition av alla straffbara handlingar i samband med förfalskning av 
sedlar och mynt är av största vikt. Handlingar som innebär tillverkning av falska pengar, 
liksom handlingar som föregår, medverkar till eller följer på sådan tillverkning måste 
beskrivas på ett ensartat sätt och med hänsyn tagen till den tekniska utvecklingen, tex. 
fotokopiering och digital återgivning. Ett exakt fastställande av de rekvisit som beskriver 
den brottsliga gärningen är nödvändigt för att skapa ett effektivt och homogent 
skyddssystem som är likvärdigt i hela gemenskapen. Härvidlag kan definitionen i 
Genèvekonventionen av den 20 april 1929 tjäna som utgångspunkt. 
Påföljder 
Av den första lägesrapporten från EMI framgår att de maximala straffsatserna varierar 
mycket från medlemsstat till medlemsstat. En sådan situation är inte förenlig med målet 
att skapa ett enhetligt, likvärdigt skydd i hela EMU. Det är viktigt att ägna denna fråga en 
viss eftertanke för att se till att påföljderna blir mer enhetliga. 
Erfarenheterna och resultaten när det gäller skydd av gemenskapernas finansiella 
intressen kan tjäna som referensmaterial. Införandet av en särskild brottsrubricering, 
penningförfalskning, på grundval av den gemensamma definitionen av förfalskning av 
euro som nämnts ovan kan, till att börja med, kompletteras på unionsnivå med en 
miniminivå på straffsatserna, något som uppenbarligen skulle minska de risker som är 
förbundna med att ha områden där påföljderna är mindre hårda. 
Inbördes rättshjälp 
För att förfalskningsbrott skall kunna beivras på ett effektivt och enhetligt sätt i hela 
unionen krävs insatser vad gäller inbördes rättshjälp. Även här skulle 
Genèvekonventionen om rättsligt samarbete för motverkande av penningförfalskning 
kunna tjäna som förebild22 för utredningar och initiativ. 
Villkoren för det rättsliga samarbetet för att skydda euron måste fastställas på ett bredare 
plan än vad som görs i den konvention om inbördes rättshjälp som för närvarande 
förhandlas fram. Det gäller särskilt erkännande av bevis och bevissäkring samt 
kommissionens och ECB:s roll vid direkt rättsligt bistånd och bistånd till nationella 
myndigheter. 
22 Utlämning (artiklarna 8, 9, 10 och 16), direkt överlämnande av begäran om bevisupptagning mellan 
rättsvardande myndigheter (artikel 16). 
14 
7. UTNYTTJANDE AV BEFINTLIGA INSTRUMENT 
Hur gemenskapens regelverk och institutioner, befintliga mellanstatliga instrument och 
internationella organisationer kan komplettera varandra och ge upphov till 
samordningsvinster måste omsorgsfullt undersökas. Experternas arbete har visat att de 
strukturer för samarbete för att bekämpa penningförfalskning som redan finns på det 
internationella planet kan spela en viktig roll, särskilt när det gäller förbindelser med 
tredje land där den europeiska valutan kommer att omsättas eller utgöra en 
transaktionsvaluta eller internationell reserwaluta. 
Utbytet av upplysningar om förfalskning av euron och det operativa samarbetet med alla 
världens länder måste följaktligen intensifieras, bl.a. genom behöriga internationella 
organisationer. Samarbetets innehåll kommer att kompletteras och förtydligas genom 
särskilda klausuler i gemenskapens samarbetsavtal med tredje land (se ovan). 
Europol-konventionen23 kommer troligen att träda i kraft i oktober 1998. Rådet skulle 
eventuellt, genom enhälligt beslut, kunna utvidga Europols uppgifter till att gälla även 
penningförfalskning. Europol skulle på så sätt kunna bidra till kampen mot organiserad 
transnationell brottslighet i samarbete med kommissionen, ECB och medlemsstaterna. 
Övriga befintliga internationella instrument, t.ex. Genèvekonventionen24, kommer också 
att vara av värde för EMU och för att skydda gemenskapens monetära intressen utanför 
unionen25. 
Interpol erhåller information om penningförfalskning av internationell karaktär genom 
anmälningar från nationella Interpolenheter. Utifrån detta sammanställer Interpol årlig 
statistik över förfalskning av valutor som omsätts i andra länder. EMU kommer således 
att kunna räkna med hjälp från Interpol, precis som medlemsstaterna har gjort innan 
euron infördes. Interpol kommer å sin sida att betrakta alla EMU-länder som deltar i 
valutasamarbetet som ett enda valutaområde. 
8. TIDSPLANER 
Planeringen av verksamheten måste vara i fas med EMU:s olika etapper. 
ECB har beslutet att installera databasen för tekniska uppgifter. 
Kommissionen kommer att följa sin tidsplan - som överensstämmer med rådets slutsatser 
av den 19 maj 1998 - och vidta en rad åtgärder för att skapa de medel och den rättsliga 
23 EGT C 316, 27.11.1995. En förutsättning för att Europol skall kunna träda i verksamhet är att vissa 
bestämmelser som rör själva byråns drift antas. Det är dessa akter som avses i artikel 45.4 i 
konventionen (arbetsordning, tjänsteföreskrifter, budgetförordning, protokoll om immunitet och 
privilegier, osv.). Eftersom dessa akter är av så olika art är det svårt att förutse när Europol kan börja 
fungera i praktiken. 
24 Se noterna på sidan 13. 
25 Särskilda klausuler för ett intensifierat samarbete skulle kunna införas i de avtal som sluts mellan 
gemenskapen och tredje land. 
15 
ram som behövs för att skydda euron och detta redan innan sedlar och mynt i euro sätts i 
omlopp den 1 januari 2002. Därför kommer kommissionen att 
• 
• fortsätta arbetet för att utvärdera läget och myndigheternas informations- och 
samarbetsbehov, 
inom en snar framtid ta lagstiftningsinitiativ, som kompletterar ECB:s insatser, 
och som kommer att innebära 
- att ett system skapas i syfte att underlätta informationsutbyte och 
upprättandet av ett nära och regelbundet samarbete för att förebygga och 
bekämpa penningförfalskning, 
- att nödvändig tillnärmning av lagstiftning görs och att inbördes rättshjälp 
på straffrättsområdet ökas, allt i syfte att skapa ett mer likformigt system 
för beivrande av brott26, 
samtidigt föreslå en pilotinsats på utbildningsområdet under budgetåret 1999 för 
att fastställa fleråriga riktlinjer med inriktning mot alla som arbetar med att 
förebygga, uppdaga och beivra penningförfalskning, som ett komplement till 
nationell fortbildningspolitik. 
Kommissionen anser att en väl tilltagen provperiod är nödvändig för att praktiskt 
utvärdera vilka tekniska hjälpmedel och strukturer som krävs. Därför föreslår 
kommissionen att en tidsfrist sätts för antagande av lagstiftning och att denna tidsfrist 
inte sträcker sig bortom år 2000. Det är viktigt att det övergripande systemet för skydd av 
euron är på plats och operativt senast den 1 januari 2001. • 
26 Man skall vara medveten om att ett lagstiftningsinitiativ från kommissionen på grundval av tredje 
pelaren förutsätter att Amsterdamfördraget träder i kraft, eftersom kommissionen först genom det 
fördraget ges initiativrätt i denna typ av frågor. 
16 

ISSN 1024-4506 
KOM(98) 474 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 10 01 06 
Katalognummer : CB-CO-98-492-SV-C 
ISBN 92-78-38612-X 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
P-