Yttrande från Regionkommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till landsbygdsutveckling"

(1999/C 93/02)

BAKGRUND

- Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om Agenda 2000: Allmän översikt.

- Förslag till rådets förordningar (EG) om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till landsbygdsutveckling, (KOM(1998) 158 slutlig - 98/0102 CNS) ().

- Kommissionens beslut den 18 mars 1998 och rådets beslut den 4 juni 1998 att i enlighet med artikel 198c i första stycket i EG-fördraget höra Regionkommittén.

- Presidiets beslut den 13 maj 1998 att uppdra åt utskott 2 "Jordbruk, landsbygdsutveckling, fiskeri" att förbereda yttrandet.

- Regionkommitténs yttrande (CdR 308/96 fin) () om "En politik för landsbygdsutvecklingen".

- Utkastet till yttrande (CdR 308/98 rév.) som antogs av utskott 2 den 10 december 1998 (föredragande: Robert Savy och Constance Hanniffy).

- Enligt artikel 2 i EG-fördraget har Europeiska gemenskapen till uppgift att "främja en harmonisk, väl avvägd och hållbar utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd ... samt ekonomisk och social sammanhållning ...". Till dessa målsättningar har genom artikel 7d i EG-fördraget (införd genom Amsterdamfördraget) tillagts den territoriella sammanhållningen, som är av stor betydelse för Regionkommittén.

- Enligt EG-fördraget utgör den inre marknaden, den gemensamma valutan och de gemensamma politikområdena enbart medel för att uppnå dessa målsättningar.

- Enligt artikel 33 i EG-fördraget skall en strävan efter "ett optimalt utnyttjande av produktionsfaktorer, särskilt arbetskraften" och nödvändigheten att "tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard" samt hänsynen till "jordbruksnäringens särskilda karaktär som är en följd av jordbrukets sociala struktur och av strukturella och naturbetingade olikheter mellan jordbruksregionerna" ha samma betydelse bland den gemensamma jordbrukspolitikens (GJP) mål som stabila marknader, tryggad försörjning och skäliga priser för konsumenterna.

- Kommittén anser i likhet med Europaparlamentet att "det främsta och viktigaste syftet med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000 är att befästa den europeiska jordbruksmodell som å ena sidan baserar sig på överensstämmelse mellan jordbrukets ekonomiska dimension, dess miljömässiga och sociala uppgift samt områdesplaneringen och å andra sidan på skyddandet av regionala basprodukter och på en produktion som borgar för hög standard när det gäller livsmedelssäkerhet ... Denna nya jordbrukspolitik bör inrikta sig på jordbrukets prestanda som helhet betraktad och på en hållbar utveckling. Inom den allmänna ramen bör begreppet konkurrenskraft inte bara vara ett resultat av sänkta råvarupriser ... utan bör i allt högre grad handla om förmågan att tillhandahålla varor och tjänster av ett slag som motsvarar de nya kraven i vårt samhälle ..." ().

- Kommittén anser i likhet med Europeiska rådet i Luxemburg (december 1997) att det är helt nödvändigt att jordbruksnäringen är multifunktionell och fördelad över hela det europeiska territoriet, inbegripet de regioner som har särskilda problem.

- Kommittén anser att förslaget till förordning om stöd från EUGFJ till landsbygdens utveckling bör bedömas mot bakgrund av de hänsyn som således kommit till uttryck i EG-fördraget samt uttalats av Europaparlamentet och rådet.

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 27:e plenarsession den 13-14 januari 1999 (sammanträdet den 14 januari) följande yttrande.

1. Allmänna kommentarer

1.1. Förslaget till förordning om landsbygdsutveckling och de överväganden som framförs i motiveringen och ingressen syftar allmänt mot en bättre ekonomisk, social och territoriell sammanhållning inom EU:s hela territorium. Det handlar om avgjorda framsteg i riktning mot en mer integrerad landsbygdsutveckling, något som måste understödjas (1.2). Genomgången av de föreslagna bestämmelserna leder emellertid till att man frågar sig huruvida dessa uppfyller de angivna målsättningarna inom ramen för den nya gemensamma jordbrukspolitiken (1.3). Kommittén skulle också önska att man breddar sitt tänkande till att avse utformningen av en allomfattande politik för landsbygdsutveckling anpassad till det europeiska territoriet (1.4)

1.2. Inledningen på en integrerad politik för landsbygdsutveckling

1.2.1. Regionkommittén välkomnar de målsättningar och principer som uttrycks i motiveringen och ingressen som föregår förslaget till förordning, särskilt följande:

- Valet av en allomfattande och sammanhängande politik för landsbygdsutveckling, som syftar till att komplettera styrningen av marknaderna och till att i högre grad än förut anslå jordbruksutgifter för utveckling och bevarande av landsbygden.

- Åtgärder för landsbygdsutveckling tas in i programmen för integrerad utveckling för regionerna i målen 1 och 2 samt kompletterar marknadspolitiken när det gäller andra områden.

- Betoningen av subsidiaritet vid genomförandet av denna politik.

- Betoningen av nödvändigheten att möta de miljökrav som ställs på jordbruket och uppmuntran av brukningsmetoder som skyddar miljön, naturtillgångarna och landskapet.

- Tonvikten som läggs vid idén att landsbygdens utveckling i viss utsträckning måste vila på verksamheter och tjänster utanför jordbrukssektorn, i syfte att vända utvecklingen när det gäller avfolkningen samt den ekonomiska och sociala tillbakagången på landsbygden.

1.2.2. Det samband mellan reformeringen av GJP och strukturfonderna som fastslås i Agenda 2000 kan inte annat än stödjas. Landsbygdens öde och EU:s territoriella sammanhållning är beroende av både GJP:s effekter och de åtgärder som vidtas inom ramen för gemenskapens regionalpolitik. Det är därför nödvändigt att effektivt samordna GJP:s och EUGFJ:s åtgärder för landsbygdsutveckling med de åtgärder som vidtas inom ramen för strukturfondernas nya mål 2.

1.2.3. Förslaget till förordning om landsbygdens utveckling utgör en god illustration av det samband som måste råda mellan jordbruket och landsbygdsutvecklingen. Kommissionsledamoten Franz Fischler underströk betydelsen av detta samband i sitt tal vid konferensen i Cork (november 1996): "Våra åtgärder måste väsentligen gå utöver aktiviteter förknippade med jordbrukssektorn. Att skapa arbetstillfällen utanför jordbrukssektorn, att förbättra infrastruktur och tjänster samt att fördubbla ansträngningarna för en förbättrad miljö måste logiskt sett utgöra en del i varje handlingsprogram för landsbygdens utveckling." En god utveckling för landsbygden förutsätter ett integrerat förhållningssätt som knyter samman jordbruket, en breddad ekonomisk bas, tillvaratagande av naturtillgångarna, bibehållande av allmännyttiga tjänster samt främjande av kultur, turism och fritid. Ur denna synpunkt är det bra att åtgärderna för landsbygdsutveckling utgör en del av programplaneringen i områden som omfattas av regionalpolitikens mål 1 och 2 (artikel 38).

1.2.4. Kommittén måste likaså stödja det sätt på vilket man genom förordningen, från och med artikel 1.1, avser att skapa en ram för gemenskapsstöd "till en hållbar landsbygdsutveckling". I ett antal bestämmelser understryker man med rätta önskan att främja ett hållbart jordbruk med stora naturvärden som uppfyller kraven på miljöskydd.

1.2.5. Regionkommittén ansluter sig helt och fullt till de målsättningar som bekräftas på detta sätt. Det gäller att inom EU:s hela territorium uppmuntra en levande landsbygd, det vill säga en landsbygd som helt används för jord- eller skogsbruk, en befolkning som livnär sig på sysselsättning inom och utom jordbruket (industri, hantverk, turism, tjänster), miljövänliga brukningsmetoder samt jordbruksprodukter av hög kvalitet som garanterar konsumenterna säkra livsmedel och ger upphov till ett mervärde på marknaden. Sådan är andan bakom Cork-deklarationen om landsbygdsutveckling. Man måste dock fråga sig om de åtgärder som föreslås är tillräckliga för att motsvara dessa ambitioner. På denna punkt måste man erkänna att det finns anledning att ställa sig frågande och även att uttrycka oro.

1.3. Medlen för att uppnå de önskade målsättningarna är otillräckliga

1.3.1. Förslaget till förordning om landsbygdsutveckling måste i praktiken ses mot den mer allmänna bakgrunden av Agenda 2000 och reformen av GJP. Den huvudsakliga anledningen till oro hänför sig till att det i förslaget till reform av GJP endast finns en lösning - prissänkning - å de problem som finns för sektorer, produkter och områden som är sinsemellan mycket olikartade. Målet för GJP är naturligtvis huvudsakligen kommersiellt. Man vill göra gällande att det inom hela EU:s territorium går att konkurrera på världsmarknaden med alla produkter, om priserna sänks. Utan tvivel går det för vissa produkter, för åtskilliga andra (framför allt mjölk och nötkött) är skillnaden i förhållande till världsmarknadspriset alltför stort för att den förutskickade prissänkningen skall kunna göra dem konkurrensdugliga. Emellertid kommer det direkta stöd som skall åtfölja prissänkningen knappast att finnas kvar för alltid. Det program för stöd till landsbygdsutveckling som skall finansieras av EUGFJ är mycket blygsamt och kan inte med sin nuvarande utformning utgöra en trovärdig motvikt till liberaliseringen av GJP. Det återstår att finna balanspunkten mellan en öppning mot världsmarknaden och bibehållandet av ett multifunktionellt jordbruk. Det verkar som om det för reformens upphovsmän endast finns två typer av jordbruk: ett som är öppet gentemot världsmarknaden och ett som lever på ersättning från offentliga medel för utförda tjänster i form av brukande av jorden och underhåll av landsbygden. Emellertid består den europeiska jordbruksmodellen, som man ofta hänvisar till, även - eller kanske till största delen - av ett högtstående jordbruk (biologiskt jordbruk, kvalitetsmärkning osv.) i bygder som på grund av produkternas kvalitet har tillträde till marknadssegment som ger upphov till mervärden. Man kan befara att den nya GJP inte kommer att erbjuda den chansen. Mot denna bakgrund framstår förslaget till förordning om landsbygdsutveckling i många stycken som otillräckligt.

1.3.2. Tillräckliga medel måste ställas till förfogande för politiken för landsbygdsutveckling för att kompensera de risker som vissa mycket sårbara regioner utsätts för på grund av den nya GJP. Visserligen kommer även en del av dessa områden, som är kvalificerade för stöd enligt det gamla mål 5b, att vara stödberättigade enligt det nya mål 2. Man vet dock ännu inte i vilken utsträckning resurser för detta mål kommer att avdelas till landsbygdsområden, i konkurrens med stadsområden i kris, områden som genomgår industriell omställning samt fiskeriverksamheten. Mot bakgrund av vad man vet i dag om resurserna som EUGFJ skulle kunna avsätta till landsbygdsutveckling kan man befara att de inte på långt när kommer att motsvara behoven. I denna anda bör ministerrådet ombesörja nödvändig finansiering för att säkerställa en utveckling av landsbygdspolitiken.

1.3.3. Det är vidare inte säkert att huvudsyftet med åtgärderna som förutskickas i förslaget till förordning om landsbygdens utveckling är att bibehålla en levande landsbygd inom hela EU:s territorium. Strävan efter konkurrenskraft finns bakom begreppet "ekonomisk livskraft" för jordbruksföretag som förslaget till förordning hela tiden hänvisar till, för övrigt utan att definiera begreppet. Etableringen av unga jordbrukare (artikel 8) skall främjas om jordbruksföretaget "kan med säkerhet sägas vara ekonomiskt livskraftigt ...". Stöd till förtidspensionering från jordbruk skall ges för "att uppmuntra ... att lämna över till jordbrukare som kan förbättra de återstående jordbruksföretagens ekonomiska livskraft" (artikel 10). Stöd för investeringar (artikel 5) skall endast beviljas jordbruksföretag om de "kan med säkerhet sägas vara ekonomiskt livskraftiga ...". Stöd till bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter (artikel 24) skall endast ges till företag "som med säkerhet kan sägas ha ekonomisk livskraft ...". Det finns flera sätt att tolka ekonomisk livskraft. Om man enbart mäter den i förhållande till världsmarknadspriserna för produktion i stor skala, tömmer man politiken för landsbygdsutveckling på innehåll och överger den territoriella sammanhållningen inom EU. Om man å andra sidan i den ekonomiska livskraften räknar in det som ett jordbruk eller ett företag tillför den sociala jämvikten samt tar hänsyn till det utrymme som en given produktion kan täcka inom ett visst marknadssegment, finns det en chans att den europeiska jordbruksmodellen kan överleva. Det gäller att välja mellan dessa två koncept med vetskap om att det förstnämnda är det mest sannolika och det sistnämnda, väl att märka, det enda som överensstämmer med de angivna målsättningarna.

1.3.4. Det förefaller slutligen som om de olika bestämmelserna i förslaget till förordning inte ger tillräckligt uttryck för den idé om en integrerad utveckling för landsbygden som kommissionsledamoten Franz Fischler gjorde sig till tolk för vid konferensen i Cork. Efter att ha bekräftat att verksamheten på landsbygden inte inskränker sig till jordbruk förordade han att man planerar för en samtidig utveckling av jordbruk, hantverk, handel, allmännyttiga tjänster, turism m.m. Emellertid är den text som föreligger väsentligen begränsad till jord- och skogsbruk. Av de nio kapitel i förordningsförslagets avdelning II som ägnas "Åtgärder för landsbygdens utveckling" behandlar åtta enbart jordbruksverksamhet: investeringar i jordbruksföretag (kapitel I), statsstöd till unga lantbrukare (kapitel II), yrkesutbildning (kapitel III), förtidspensionering (kapitel IV), stöd till jordbrukare i mindre gynnade områden (kapitel V), åtgärder för ett miljövänligt jordbruk (kapitel VI), förbättrad bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter (kapitel VII) samt skogsbruk (kapitel VIII). Det är enbart i kapitel IX om främjande av anpassning och utveckling i landsbygdsområden (artikel 31) som några av de 12 kategorierna av förutskickade åtgärder går utöver jordbruksområdet i strikt bemärkelse: restaurering och utveckling av byar, förbättring av landsbygdens infrastruktur, uppmuntran av verksamheter inom hantverk och turism och sökande efter lämpliga finansieringslösningar. Om det utrymme som jordbrukssidan av landsbygdens utveckling fått i förslaget till förordning avspeglar den plats som man avser att jordbruket skall ha i de handlingsprogram som skall genomföras, finns det anledning till djup oro.

utveckling i landsbygdsområden (artikel 31) som några av det gäller hur partnerskapen med de regionala och lokala myndigheterna skall vara beskaffade för att utvecklingsprogram skall kunna inrättas och genomföras. I områden som faller under målen 1 och 2 i regionalpolitiken kommer säkerligen strukturfondsreglerna att tillämpas. I artikel 39 stipuleras endast att "planer för landsbygdsutveckling skall utarbetas för den geografiska nivå som bedöms vara lämpligast". Man kommer att ångra denna brist på precision. Det borde utan tvekan klart anges att den regionala nivån är den relevanta nivån för att uppskatta effekten av ett handlingsprogram på sammanhållningen inom ett område, samt att myndigheterna på samma nivå är den naturliga partnern för medlemsstaten eller kommissionen när det gäller att utforma och genomföra en politik för regional utvecklingsplanering - men i nära samråd med lokala myndigheter och övriga parter i det regionala partnerskapet.

1.3.6. Förslaget till förordning ger i sin nuvarande utformning inget svar på de frågor som reformen av GJP föranleder. I ljuset av fortlöpande prissänkningar, som man svårligen kan uppskatta effekterna av för varje enskilt område, medför den osäkerhet som finns om de egentliga målsättningarna samt om de juridiska och ekonomiska medlen till förfogande att den planerade politiken för landsbygdsutveckling inte kan utgöra en tillräcklig motvikt mot riskerna som en öppning mot världsmarknaden innebär.

Följderna av den nya gemensamma jordbrukspolitiken kommer att bli mycket olika beroende på produkt och område. Innan nya regler utfärdas borde det vara angeläget att i samarbete med nationella, regionala och lokala myndigheter undersöka deras möjliga effekt i varje enskilt område. Det är nämligen på regionnivån som EU:s territoriella sammanhållning har betydelse. Om man på förhand hade bättre kunskap om de territoriella effekterna av förslaget till gemensam jordbrukspolitik, skulle det sannolikt gå att begränsa olägenheterna av denna och att utforma en politik för landsbygdens utveckling som är bättre anpassad till de verkliga problemen. Att tillvarata varje områdes intressen innebär inte att försvara särintressen mot det allmänna EU-intresset, utan det är en nödvändighet för att uppnå territoriell sammanhållning inom EU och förtjänar därför att tas med i beräkningen.

1.4. För en helhetssyn på landsbygdens utveckling

1.4.1. Ett av huvudproblemen för den framtida politiken för landsbygdens utveckling avser frågan hur denna politik kan bli mer integrerad. Vissa landsbygdsområden riskerar att bli mer sårbara efter GJP-reformen än efter reformerna 1992. Eftersom den traditionella produktionen kan komma att minska, verkar det som om en växande andel av stödet till jordbrukarna inte längre kommer att vara kopplad till produktion utan snarare till strävan att göra landsbygdsområdena mer mångsidiga. Det skulle bidra till att bibehålla inkomsterna i områdena i fråga, men jordbrukets roll som en verksamhet i utveckling kan komma att påverkas negativt. Balansen mellan inkomststöd och utveckling när det gäller att stärka landsbygdsområdenas livskraft är ett betydande problem. Åtgärder till stöd för en ökad produktion eller produktivitetsökningar skulle anses vara ägnade att gynna utvecklingen på så sätt att de i sig medför en förbättring av det ekonomiska välståndet.

De åtgärder som är inriktade på andra verksamhetsområden än jordbruket bidrar alltmer till att säkra inkomsterna för allt fler jordbrukare och därmed också till en stabilisering av landsbygdsutvecklingen. Inkomststöd, oavsett om det helt eller delvis är frikopplat från produktionen, riskerar emellertid att hämma den strukturella utvecklingen och strida mot annan politik till stöd för jordbrukets förbättring eller diversifiering. Om man vill bibehålla ett självständigt jordbruk, måste kanske jordbruksföretagen bli större och jordbrukarna färre. Om man dock rent allmänt vill att jordbruket skall integreras mer i landsbygdsekonomin, gäller det att jordbruksnäringen även engagerar sig i aktiviteter utanför jordbrukssektorn. Ju mer mångfacetterat jordbruket blir, desto mer kan det bidra till den lokala utvecklingen i egenskap av mervärdes- och sysselsättningsskapande sektor.

Utvecklingen av landsbygdsområden och uppbromsningen av avfolkningen kräver således att program utsträcks bortom jordbrukssektorn till att omfatta mer varierade former av landsbygdsutveckling. Även om det är sant att man måste ta varje tillfälle i akt att göra jordbruksverksamheten mer diversifierad, är det emellertid nog så att möjligheten att skapa mervärde och sysselsättning på landsbygden är större utanför jordbrukssektorn än inom densamma. Även ERUF och ESF bör också fortsättningsvis bidra till finansieringen av åtgärder som är inriktade på andra verksamhetsområden än jordbruket.

1.4.2. När det gäller den större frågan om hur landsbygden skall utvecklas och stödjas finns det anledning att lägga fram ett antal synpunkter. Tendensen att antalet jordbruk minskar och befolkningen minskar inom många eftersatta bygder verkar oundviklig, något som är en funktion av nivån och kvaliteten på resurserna i dessa områden. Tendensen förstärks av marknadernas utveckling, globaliseringen samt den tekniska och sociala utvecklingen. Det är likaså sannolikt att denna tendens, till sin beskaffenhet om än inte i intensitet, kommer att hålla i sig under den kommande budgetplanperioden. En översyn av strukturfonderna kan naturligtvis inte hejda denna process. Det krävs mycket mer för att stödja jordbruket under denna mycket svåra övergångsperiod och för att göra strukturomvandlingen socialt acceptabel i väntan på att en integrerad politik för landsbygdsutveckling jämnar ut de regionala skillnaderna.

1.4.3. Det framstår således som klart att många landsbygdsregioner, och framför allt de mest eftersatta, inte kommer att kunna garanteras livskraft bara för att jordbrukarna får stöd i sin roll som jordbrukare och/eller landsbygdsföretagare. Man måste därför fråga sig på vad och till vem inom landsbygdsområdena vi skall inrikta våra ansträngningar och vårt intresse. Man kan fråga sig om landsbygdssektorn omfattar alla som bor i dessa områden och, om så är fallet, vidare fråga sig hur mycket vi vet om de socioekonomiska och demografiska särdragen hos den icke-jordbruksidkande delen av befolkningen. Känner vi till graden av beroende och samspel mellan den aktiva jordbruksbefolkningen och livsmedelsindustrin, och vet vi hur denna relation är sammansatt i föregående respektive efterkommande produktionsled? Vilka är de bidragande faktorerna till förändringar hos landsbygdsbefolkningen och hos den aktiva befolkningen i dess helhet, och vilken betydelse skall man tillmäta de olika faktorerna? Mer allmänt vet vi att den anpassning som pågår på landsbygden beror på ett antal faktorer som sönderfaller i två kategorier. Den första har att göra med omstruktureringen inom jordbruket och livsmedelsindustrin, medan den andra avser omstruktureringen av branscher utanför jordbruket. I praktiken finns det många underliggande processer som är gemensamma för de två omstruktureringsfallen. Emellertid vet vi mycket litet om den relativa betydelsen av varje enskild variabel i förhållande till förändringarna på landsbygden. Man kan dock lätt se effekterna i form av en hög grad av omstrukturering av ekonomin på landsbygden och i regionerna. Även om landsbygdens utveckling har blivit ett politiskt problem i EU i samband med att det blivit nödvändigt att ta ställning till den anpassning som blir ett resultat av GJP-reformen, måste man betrakta landsbygdens utveckling ur ett bredare perspektiv, om man vill uppnå målsättningen om sammanhållning. Även ERUF och ESF bör också fortsättningsvis bidra till finansieringen av gemenskapsåtgärder som är inriktade på andra verksamhetsområden än jordbruket.

1.4.4. Det som behövs är ett paket med särskilda program som kompletterar de huvudsakliga infrastrukturprogrammen och som kan inriktas på landsbygdsbefolkningen genom att stödja företag, tjänster, miljöfrämjande åtgärder och skapande verksamhet på landsbygden. Hur strukturfonderna bidrar till att uppfylla sammanhållningsmålet kommer också att bero på hur varje medlemsstat och varje region prioriterar jordbruket och landsbygdsutvecklingen när de utarbetar gemenskapens stödramar och det samlade programplaneringsdokumentet för nästa programplaneringsperiod för strukturfonderna.

1.4.5. Sammanfattningsvis skulle man kunna säga att förslagen i Agenda 2000 vad beträffar landsbygdens utveckling utgör något av ett steg tillbaka i förhållande till de idéer som cirkulerade under 1995 och 1996, idéer som till stor del härrörde från Bryssel eller från källor med anknytning dit. Dessa idéer gick i stort ut på att för landsbygdsutvecklingens del använda sig av ett helhetsperspektiv och en sektorsövergripande och integrerad metod som anpassades efter vederbörande geografiska områdes särskilda förutsättningar. Föreliggande förslag om landsbygdsutvecklingen har synbarligen en snävare inriktning. Det motsvarar den mer begränsade modellen för utveckling av jordbruk och landsbygd som utgår från GJP samt stämmer överens med kommissionens (GD VI) sektorsinriktade uppdrag. En landsbygdsutveckling som begränsas till en sådan ram kommer att bidra med en ofullständig i stället för en helt tillräcklig lösning på jordbrukets anpassningsproblem efter år 2000. En sådan landsbygdsutveckling kommer inte att svara mot alla utvecklingsbehov som finns på landsbygden, framför allt inte när det gäller behovet av sysselsättning utanför jordbrukssektorn, eftersom denna sysselsättning också är beroende av huvudstrategierna för de ekonomiska och sociala områdena samt för infrastrukturen.

2. Regionkommitténs förslag

Utöver de allmänna kommentarerna vill kommittén föreslå att förslaget till förordning ändras enligt följande:

2.1. Artiklarna 1 och 2 i EUGFJ-förordningen måste ändras för att man skall kunna genomföra ett så vittsyftande program som möjligt när det gäller landsbygdens utveckling. Framför allt måste åtgärder för landsbygdens utveckling integreras med det stöd som kan beviljas regionerna i mål 1 och 2 samt bergsområden och mindre gynnade områden.

2.2. De stödåtgärder för landsbygdens utveckling som anges i artikel 2 måste i högre grad inriktas på verksamhet utanför jordbrukssektorn. Kommittén föreslår att följande åtgärder läggs till:

- Bearbetning och saluföring av kvalitetsprodukter: Den föreslagna texten avser enbart jordbruksprodukter. Förslaget är mycket begränsat eftersom "landsbygdsutveckling" till stor del innebär att verksamheten diversifieras till att omfatta hantverk, turism och kulturarvet, något som kräver stöd för saluföring och bearbetning.

- En hänvisning bör göras till att stöd kan ges till verksamhet som avser forskning och utveckling med inriktning på landsbygdsområden och avse landsbygdens utveckling, till skillnad från teknisk forskning samt stöd till en satsning på IT som grund för utvecklandet av nya utbildnings- och sysselsättningsmöjligheter.

- En hänvisning till möjligheten att främja mångfald när det gäller jordbruksföretagens verksamhet, både den som utövas av ägarna och av de anställda.

2.3. I artikel 5 bör ekonomisk livskraft definieras, varvid man bör precisera att livskraften inte enbart kan mätas i förhållande till anpassningen till priserna på världsmarknaden. Man måste också ta hänsyn till andra faktorer som tillgång till specialmarknader och ett jordbruks eller ett företags bidrag till den territoriella sammanhållningen samt fördelar för miljön. Denna kommentar gäller även artiklarna 8, 10, 11 och 24.

2.4. Kommittén välkomnar bestämmelsen om stöd till yrkesutbildning (artikel 9) men anser det nödvändigt att utvidga tillämpningsområdet till att avse begreppet landsbygdsföretag, så att man inte begränsar sig till den kompetens som krävs för att driva ett ekonomiskt livskraftigt jordbruksföretag. I detta sammanhang finns det även behov av att stödja utvecklingen av nätverkssamarbete och partnerskap mellan små och medelstora företag i landsbygdsområden.

2.5. Eftersom man nu å ena sidan föreslår att kompensationsbidrag skall betalas ut per areal jordbruksmark och inte per djur (artikel 14) och å andra sidan att denna bidragsordning inte längre skall sortera under utvecklingssektionen, frågar sig kommittén vilka ekonomiska konsekvenser dessa bestämmelser får och vilken den faktiska inkomstförlusten kommer att bli för vissa landsbygdsinvånare.

2.6. Vid definitionen i artikel 17 av bergsområden borde till lutningskriteriet även läggas ekologisk obalans.

2.7. Kapitel VIII som avser skogsbruk bör revideras med anledning av Europaparlamentets resolution av den 30 januari 1997 om Europeiska unionens strategi för skogsbruket ().

2.8. Det gäller att se över och förstärka artikel 31 och samtidigt precisera att stödet till olika åtgärder som fastställs i artikeln måste respektera kravet på en hållbar utveckling, utan att ålägga de ekonomiska aktörerna alltför betungande administrativa regler.

2.9. De åtgärder som anges i artikel 31 bör kompletteras med förnybara råvaror.

2.10. Ändringarna och tilläggen när det gäller möjliga åtgärder för att främja ett bredare stöd till landsbygdens utveckling skulle kunna omfatta följande:

- Bearbeta och saluföra kvalitetsprodukter.

- Förbättra arbetsförhållandena.

- Förvalta och utöva annan verksamhet med anknytning till vattenresurser.

- Främja och bevara miljön samt stödja förvaltning av landsbygdsutveckling.

- Stödja forskning och utveckling på landsbygden (se ovan).

- Främja användningen av förnybara råvaror till återanvändningsbart material eller för energiändamål.

- Återskapa möjligheterna till landsbygdsutveckling när dessa skadats till följd av naturkatastrofer samt införa lämpliga förebyggande åtgärder.

- Främja en utveckling på lokal nivå som utgår från perspektivet "nedifrån och upp" (bottom-up).

- Främja utbildning, inklusive vidareutbildning.

- Vidta åtgärder för att minska risken för ökenspridning.

- Främja bergsjordbrukens utveckling, även deras miljövårdande funktion.

I synnerhet måste det förbli de lokala och regionala organens ansvar att, bland de möjligheter som finns att stödja anpassning och utveckling av landsbygden, avgöra vilka prioriteringar och åtgärder som är bäst lämpade med tanke på de särskilda förutsättningar som gäller för landsbygdsutvecklingen i deras område.

2.11. För att uppnå den rationalisering av programplaneringsinstrumenten som föreskrivs i artikel 28 vill kommittén föreslå att man inrättar ett enda regionalt programplaneringsinstrument som medger en samordning av de olika EUGFJ-insatserna inom varje region.

2.12. Med avseende på artikel 39 i förordningen vill Regionkommittén uppmana kommissionen att utarbeta regionomfattande program för landsbygdsutveckling och att samla stödåtgärder för landsbygdsutveckling som avser samma område i ett program. I programmet skall sambandet mellan de olika planerade åtgärderna uppges, vilket kommer att garantera samordning och konsekvent genomförande.

2.13. Artikel 43 om tilläggsbestämmelser och gemenskapsinitiativ bör utvidgas till att omfatta såväl främjande av redan befintliga och nya nätverk mellan partner inom program för landsbygdsutveckling som utbyte av goda metoder mellan olika program för landsbygdsutveckling. En svaghet i de nuvarande programmen för landsbygdsutveckling inom ramen för de gällande målen 1 och 5b är det ringa utbytet av information mellan programmen.

2.14. De kommittéer som finns för att övervaka genomförandet av programmen för landsbygdsutveckling måste innehålla företrädare för lokala och regionala myndigheter. Kommittéerna måste vidare se till att de projekt som antas helt och hållet svarar mot behoven inom ett visst område.

2.15. Man måste skapa ett nära förhållande mellan stödet till landsbygdsutveckling som finansieras av EUGFJ och den nationella landsbygdspolitiken, för att säkerställa enhetlighet och samordning samt undvika att vissa åtgärder överlappar varandra. Politiken för landsbygdsutveckling och inom jordbrukssektorn måste förbli inriktad på målen att dels uppnå tillfredsställande levnads- och arbetsförhållanden, dels skapa gynnsamma levnadsbetingelser på landsbygden.

2.16. Avslutningsvis vill Regionkommittén att man tar hänsyn till producentgrupperna samt till marknadsföring och demonstration av produkter.

Bryssel den 14 januari 1999.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() EGT C 170, 4.6.1998, s. 67.

() EGT C 116, 14.4.1997, s. 46.

() Europaparlamentets resolution den 18 juni 1998 om översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (Agenda 2000, del 1, kapitel III) (KOM(97) 2000 - C4-0522/97), EGT C 210, 6.7.1998, s. 180.

() EGT C 55, 24.2.1997, s. 22.