Den 16 juli 2014 antog kommissionen en rekommendation till rådets beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar om ändring av avtalen mellan Europeiska unionen och dessa länder om undantag från viseringskravet vid kortare vistelser. Rådet antog sitt beslut den 9 oktober 2014. Syftet var att tillämpa den nya definitionen av kortare vistelse enligt ändringsförordningen för dessa sju länder. Om ”kortare vistelse” definieras i antal dagar snarare än månader i avtalen om undantag från viseringskravet är det dessutom enklare att kontrollera och beräkna elektroniskt eller med it-verktyg, och lämpar sig därför bättre för centraliserade gränsförvaltningssystem, såsom det föreslagna in- och utresesystemet.

Genom ändringsförordningen har alla nödvändiga ändringar införts i EU:s regelverk om viseringar och gränser, dvs. Schengenavtalets tillämpningskonvention, kodexen om Schengengränserna, viseringskodexen och förordning (EG) nr 539/2001. Konceptet kortare vistelse ingår dock även i internationella avtal som ingåtts av Europeiska unionen. I de avtal om undantag från viseringskravet som ingåtts med Antigua och Barbuda, Bahamas, Barbados, Brasilien, Mauritius, Saint Kitts och Nevis respektive Seychellerna används fortfarande den gamla definitionen – tre månader under en tidsperiod av sex månader räknat från första inresedag – då varaktigheten för viseringsfri vistelse definieras.

Genom förordning (EU) nr 610/2013 av den 26 juni 2013 (nedan kallad ändringsförordningen) ändrades Schengenavtalets tillämpningskonvention, förordning (EG) nr 562/2006 (kodexen om Schengengränserna) och förordning (EG) nr 810/2009 (viseringskodexen) och den omdefinierade bland annat konceptet ”kortare vistelse” för tredjelandsmedborgare i Schengenområdet. Från och med den 18 oktober 2013 är den maximala tillåtna vistelsetiden för tredjelandsmedborgare som avser att resa till Schengenområdet för en kortare vistelse – oavsett om de behöver visering eller inte – ”90 dagar under en 180-dagarsperiod”. Jämfört med den definition som gällde fram till den 18 oktober 2013 (tre månader under en tidsperiod av sex månader räknat från första inresedag) är den nya definitionen mera exakt genom att varaktigheten anges i dagar i stället för månader. Dessutom har formuleringen ”räknat från första inresedag” som gav upphov till stor osäkerhet och många frågor strukits från definitionen.

Det aktuella förslaget går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet, dvs. att ändra det befintliga avtalet mellan Förbundsrepubliken Brasilien och Europeiska unionen om undantag från viseringskravet vid kortare vistelser för innehavare av diplomatpass, tjänstepass eller officiella pass.

3.BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget medför inga ytterligare kostnader för EU:s budget.

4. RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

•Samråd med berörda parter

Den 9 oktober 2014 antog rådet förhandlingsdirektiv som bemyndigade kommissionen att inleda förhandlingar med Brasilien för att ändra avtalet mellan de båda parterna om undantag från viseringskravet vid kortare vistelser för innehavare av diplomatpass, tjänstepass eller officiella pass. Medlemsstaterna informerades om läget i förhandlingarna vid mötena i arbetsgruppen för visering.

5.ÖVRIGA INSLAG

•Resultatet av förhandlingarna

Kommissionen anser att målen i rådets förhandlingsdirektiv har uppnåtts och att unionen kan godta utkastet till avtal.

Det slutliga innehållet i avtalet kan sammanfattas på följande sätt:

a. Vistelsens längd

I avtalet föreskrivs viseringsfrihet för medborgare i Europeiska unionen och för medborgare i Brasilien som innehar diplomatpass, tjänstepass eller officiella pass vid resor på den andra avtalspartens territorium i högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod (istället för högst tre månader under en sexmånadersperiod räknat från den dag då personen i fråga först reste in i landet). Den nya definitionen tillämpas i hela avtalet.

b. Slutbestämmelse – avbrott i tillämpningen av avtalet (artikel 8.4)

Den sista meningen i artikel 8.4 i avtalet ändras enligt följande: ”En avtalsslutande part som har avbrutit tillämpningen av detta avtal ska omedelbart underrätta den andra avtalsslutande parten om skälen för att avbryta tillämpningen inte längre föreligger och ska åter tillämpa avtalet.” Genom tillägget av ”och ska åter tillämpa avtalet” till den befintliga texten klargörs det att avtalet faktiskt ska tillämpas på nytt om det inte längre finns några orsaker att inte tillämpa undantaget från viseringskravet. På denna punkt anpassas formuleringen i avtalet med Förbundsrepubliken Brasilien om undantag från viseringskravet vid kortare vistelser för innehavare av diplomatpass, tjänstepass eller officiella pass till alla andra avtal om undantag från viseringskravet som undertecknades av unionen under 2015 och 2016. Den 14 juni 2016 rådfrågades arbetsgruppen för visering om denna ändring, och ingen medlemsstat gjorde några invändningar.

c. Gemensamma förklaringar

Två gemensamma förklaringar bifogas avtalet

- om tolkningen av 90 dagar under en 180-dagarsperiod, och

- om Island, Norge, Schweiz och Liechtenstein.

e. Ikraftträdande

Avtalet träder i kraft den första dagen i den sjätte månaden efter den dag då den sista avtalsslutande parten till den andra har anmält att ratificeringsförfarandena har avslutats. En tillräckligt lång övergångsperiod är nödvändig för att säkerställa rättssäkerhet och ge resenärerna möjlighet att förstå lagstiftningen och följa den. När avtalet har ratificerats kommer sexmånadersperioden att göra det möjligt för resenärer att slutföra kortare vistelser som fortfarande i sin helhet beräknas enligt den gamla definitionen, innan den nya definitionen av kortare vistelse och dess 180-dagars tillbakablickande referensperiod träder i kraft.