MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET om kommissionens beslut av den 7 juli 2004 om Österrikes, Danmarks, Tysklands, Irlands, Nederländernas, Sloveniens, Sveriges och Förenade kungarikets nationella fördelningsplaner för utsläppsrätter för växthusgaser i enlighet med direktiv 2003/87/EG

1. Inledning

En viktig målsättning för Europeiska unionen är att motverka klimatförändringarna. EU:s strategi för att göra detta är att fullgöra sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet, ett multilateralt avtal för att lösa detta globala problem genom multilateralt samarbete. Europeiska klimatförändringsprogrammet har utvecklats i nära samarbete med medlemsstaterna, näringslivet, det civila samhället och den akademiska världen, för att hjälpa EU att hitta kostnadseffektiva sätt att fullgöra sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet. Ett centralt förslag från detta program var att det skulle inrättas ett EU-system för handel med utsläppsrätter, för att hjälpa EU att på ett kostnadseffektivt sätt minska utsläppen av växthusgaser. År 2003 antog rådet och Europaparlamentet direktiv 2003/87/EG, som innebar att ett EU-system för handel med utsläppsrätter skulle börja fungera i januari 2005.

Den första fasen av EU-handeln med utsläppsrätter omfattar koldioxidutsläppen från över 12 000 anläggningar. Varje medlemsstat måste utarbeta en nationell fördelningsplan för överlåtbara utsläppsrätter och anmäla den till kommissionen för bedömning. I direktivet fastställs kriterier som skall ligga till grund för kommissionens bedömning, och kommissionen har rätt att avslå hela planer eller delar av planer. För att hjälpa medlemsstaterna att utarbeta sina planer har kommissionen antagit riktlinjer [1] för medlemsstaternas tillämpning av kriterierna i direktivet.

[1] Kommissionens meddelande om riktlinjer för medlemsstaternas tillämpning av kriterierna i bilaga III till direktiv 2003/87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG, samt riktlinjer om de omständigheter då force majeure skall anses föreligga, KOM(2003) 830 slutlig, 7.1.2004. Punkterna 48-64.

Till detta meddelande, som innehåller kommissionens bedömning av de åtta planerna, bifogas de beslut som riktas till varje medlemsstat. Ett av skälen till att kommissionen enligt direktivet gavs ansvaret att bedöma de nationella fördelningsplanerna var att man innan handeln sätter i gång vill garantera att direktivets kriterier tillämpats korrekt vid fördelningen av överlåtbara utsläppsrätter. På en inre EU-marknad och i ett gemensamt EU-system för handel med utsläppsrätter är det viktigt att vara på sin vakt mot snedvridning av konkurrensen på grund av felaktig tillämpning av direktivet eller av bestämmelser i fördraget. Det här är första gången som EU tar initiativ till en EU-handel med utsläppsrätter, och den första handelsperioden (2005-2007) betecknas som en "inlärningsfas". Om medlemsstaterna skulle utfärda fler utsläppsrätter än vad som täcker de förmodade utsläppen från de anläggningar som omfattas av systemet så kommer direktivet att leda till små eller obefintliga miljövinster. Utvecklingen av ren och ny teknik skulle hämmas och utvecklingen av en dynamisk och solid marknad skulle undermineras.

2. Antal nationella fördelningsplaner som anmälts

Den 25 juni 2004 hade 16 medlemsstater anmält sina nationella fördelningsplaner till kommissionen. Åtta av dessa (se tabell 1) är tillräckligt uttömmande för att kommissionen skall kunna avgöra om de är förenliga med direktivet. Dessa planer täcker nästan hälften av det totala antal utsläppsrätter som väntas utfärdas för den första handelsperioden.

Tabell 1

Medlemsstat // Total planerad mängd för perioden (ton)

Österrike // 98 242 719

Danmark // 100 500 000

Tyskland // 1 499 000 000

Irland // 66 960 000

Nederländerna // 285 900 000

Slovenien // 26 329 969

Sverige // 68 700 000

Förenade kungariket // 736 000 000

Totalt // 2 881 632 688

3. Bedömning av nationella fördelningsplaner

Alla nationella fördelningsplaner som anmälts har analyserats ingående. Enligt direktivet skall kommissionen bedöma planerna utifrån de kriterier som anges i bilaga III till direktivet, och kommissionen har under sin analys ingående behandlat flera centrala frågor för att fastställa förenligheten med kriterierna. Det rör sig om följande huvudrubriker:

- Förenligheten med varje medlemsstats åtaganden enligt Kyotoprotokollet ("strävandena mot Kyotomålen").

- Justeringar i efterhand ("ex-post adjustments").

- Regler om överlåtelse.

- Utformning och förvaltning av reserver för nya aktörer på marknaden.

- Andra frågor som är specifika för de enskilda planerna (t.ex. förenligheten med annan gemenskapslagstiftning).

Alla dessa punkter förklaras mer ingående nedan.

3.1. Förenligheten med strävandena mot Kyotomålen

Direktivet har antagits för att bidra till ett kostnadseffektivt fullgörande av medlemsstaternas åtaganden att minska utsläppen av växthusgaser. Därmed är kriterierna 1 och 2 i bilaga III centrala för utformningen av en nationell fördelningsplan.

Under perioden 2005-2007 skall varje medlemsstat enligt kriterium 1 inkomma med en plan där den totala mängden utsläppsrätter skall "stämma överens med strävandena mot att nå eller överträffa respektive medlemsstats mål enligt beslut 2002/358/EG och Kyotoprotokollet".

Kriterierna 1 till 5 måste uppfyllas när man fastställer den totala mängden utsläppsrätter. Den totala mängden skall inte överstiga vad som förmodligen kommer att behövas för en strikt tillämpning av kriterierna i bilaga III, och medlemsstaterna bör inte fördela fler utsläppsrätter än vad som behövs eller är berättigat enligt det mest begränsande av kriterierna. En eventuell tillämpning av ej obligatoriska kriterier eller aspekter får inte leda till att den totala mängden utsläppsrätter ökar.

I de fall då Kyotomekanismer utnyttjas i strävandena för att uppnå Kyotomålen anges följande i riktlinjerna: "Medlemsstaterna måste i sina nationella fördelningsplaner motivera alla planer på att använda Kyotomekanismerna. Kommissionen kommer att basera sin bedömning framför allt på läget ifråga om tillämpliga lagar eller genomförandebestämmelser på nationell nivå."

När kommissionen bedömt om en plan är förenlig med medlemsstatens strävanden för att uppnå sitt Kyotomål har följande beaktats:

- Medlemsstatens faktiska och planerade framsteg.

- I vilken utsträckning man förlitar sig på offentligfinansierade inköp av Kyotoenheter och hur långt man kommit med förberedelserna och genomförandet av sådana åtgärder.

- I vilken utsträckning man förlitar sig på åtgärder inom sektorer som inte deltar i handeln, t.ex. transportsektorn, och hur långt man kommit med förberedelserna och genomförandet av sådana åtgärder.

Fyra av de bedömda planerna omfattade offentligfinansierade inköp av Kyotoenheter. Österrike, Danmark, Irland och Nederländerna avser att köpa upp till 172 miljoner Kyotoenheter [2].

[2] Österrike - 35 miljoner, Danmark - 18,5 miljoner, Irland - 18,5 miljoner, Nederländerna - 100 miljoner.

Kommissionen har i enlighet med riktlinjerna bedömt om den planerade användningen av Kyotomekanismer är motiverad, och denna bedömning har framför allt baserats på hur långt man kommit med tillämpliga lagar eller genomförandebestämmelser på nationell nivå. Kommissionen har gjort en bedömning av läget på grundval av följande aspekter:

(a) Anges det i planen hur många Kyotoenheter som medlemsstaten planerar att köpa för perioden 2008-2012?

(b) Anges det i planen vilka Kyotoenheter (gemensamt genomförande, mekanism för ren utveckling och internationell handel med utsläppsrätter) som kommer att användas och i vilken utsträckning det kommer att ske?

(c) Innehåller planen information om hur långt man kommit med den relevanta lagstiftningen?

(d) Har medlemsstaten inrättat och till FN anmält en utsedd nationell myndighet?

(e) Visar planen vilka genomförandebestämmelser (operativa program, institutionella beslut) som antagits på nationell nivå?

(f) Har några avtal om kreditköp undertecknats eller har upphandlingsförfaranden för kreditköp inletts?

(g) Har medlemsstaten inrättat eller bidragit ekonomiskt till fonder för inköp av kolenheter?

(h) Specificeras det i planen hur mycket pengar som avsatts i nuläget?

Resultaten sammanfattas i tabell 2.

Tabell 2

>Plats för tabell>

Kommissionen finner att den planerade användningen av Kyotomekanismer inte är motiverad i de fall då en medlemsstat inte har undertecknat några kontrakt eller inlett några upphandlingsförfaranden för inköp av kolenheter, inte har utsett någon nationell myndighet, inte har inrättat något operativt program och inte har avsatt några budgetmedel eller avsatt otillräckliga budgetmedel.

Om en medlemsstat inte kan motivera den planerade användningen av mekanismerna så strider detta mot kriterium 1 vad gäller den sammanlagda mängd utsläppsrätter som man planerar använda i strävandena mot landets Kyotomål och som kommer att fördelas som resultat av planen. För att fastställa denna del måste man titta på hur stor del av de sammanlagda utsläppen som ingår i handeln och jämföra denna siffra med utsläppen från källor som inte omfattas av direktivet.

Kommissionen anser att Österrike, Danmark och Nederländerna kan motivera sin planerade användning av mekanismer.

Irland uppger att landet har för avsikt att köpa 18,5 miljoner Kyotoenheter, men har inte angett vilka mekanismer som skall användas eller i vilken utsträckning dessa skall användas. Irland har inte heller antagit någon rättslig grund, utsett någon nationell myndighet, inrättat något operativt program, undertecknat kontrakt eller inlett anbudsförfaranden för köp av kolenheter. Landet har inte heller bidragit ekonomiskt till fonder för köp av kolenheter och har ännu inte avsatt några budgetmedel. Den 6 juli anmälde de irländska myndigheterna till kommissionen sina åtaganden att senast den 30 november 2004 införa ett operativt program, att senast den 30 november 2004 inrätta och till FN:s klimatsekretariat anmäla en nationell myndighet samt att avsätta ekonomiska resurser i budgeten för 2005. Med hänsyn till de ovan beskrivna ändringarna och minskningen av det totala antalet utsläppsrättigheter, anser kommissionen att den irländska planen överensstämmer med kriterium 1.

Enligt rådets beslut 2002/358/EG skall Danmark minska sina utsläpp med 21 % under perioden 2008-2012 jämfört med 1990 års utsläpp. I den danska planen anges att detta, utifrån vad man vet i dag, motsvarar genomsnittliga årliga utsläpp på 54,9 miljoner ton koldioxidekvivalenter under 2008-2012. Danmark har dock gjort antaganden som det hänvisas till i rådets och kommissionens gemensamma avsiktsförklaring till beslut 2002/358/EG, och på grundval av dessa antaganden har man räknat fram ett alternativt mål som uppgår till ett årsgenomsnitt på 59,7 miljoner ton koldioxidekvivalenter [3]. Om Danmarks antaganden som detta mål vilar på inte förverkligas har Danmark förbundit sig att åstadkomma de ytterligare minskningar som är nödvändiga genom nationella åtgärder eller användning av flexibla mekanismer.

[3] Se tabell 0.1 i Danmarks nationella fördelningsplan.

När en medlemsstat har grundat sin nationella fördelningsplan på utsläppsprognoser för perioden 2005-2007 som avser verksamheter som omfattas av systemet, har kommissionen gjort en noggrann bedömning av dessa prognoser, inbegripet de centrala antaganden som prognosen bygger på.

Kommissionen har jämfört produktions- och utsläppsökningarna för den sektor som omfattas av handeln med den allmänna ekonomiska tillväxten enligt planen eller tillförlitliga oberoende källor. I de fall då tillväxttakten för den berörda sektorn var högre än den allmänna ekonomiska tillväxttakten har kommissionen bedömt att det varit motiverat att utgå från en snabbare ökning i den sektorn jämfört med ekonomin som helhet, med tanke på den pågående strukturella övergången från den sekundära sektorn till tjänstesektorn i många medlemsstater.

Kommissionen har gjort stora ansträngningar för att jämföra uppgifter på ett likvärdigt sätt för alla medlemsstater, trots att uppgifternas kvalitet varierar mellan olika planer.

I de fall då prognoserna visar på ökad produktion och ökade utsläpp från verksamheter som omfattas av programmet har kommissionen bedömt hur många utsläppsrätter som man avser att fördela på befintliga anläggningar i förhållande till de senaste faktiska utsläppen och hur många som skall fördelas på nya aktörer, i enlighet med punkt 54 i vägledningen, samt hur många utsläppsrätter som man planerar att avsätta till en reserv för nya deltagare.

I de fall då en sådan bedömning har visat att medlemsstaten avser att tilldela de befintliga anläggningarna fler utsläppsrätter än vad som täcker utsläppen under basperioden, har kommissionen bedömt om produktionsöknings- och utsläppsprognoserna för de befintliga anläggningarna är realistiska och väl underbyggda med tanke på det faktiska och underförstådda kapacitetsutnyttjande på verksamhetsnivå som krävs för att uppnå den förväntade tillväxten.

Kommissionen finner att alla de bedömda planerna bygger på prognoser som motiverats på ett tillfredsställande sätt, även Nederländernas plan med de ändringar som anmäldes till kommissionen den 23 juni.

Kommissionen har bedömt om planerna på ett otillbörligt sätt gynnar vissa företag eller verksamheter i strid med kraven i fördraget. På grundval av medlemsstaternas uppgifter anser kommissionen att åtgärderna leder till en selektiv fördel för vissa företag, vilket kan komma att snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom gemenskapen. Åtgärderna tycks också hänföras till medlemsstaterna och leda till att statliga medel används i en sådan omfattning att över 95 % av utsläppsrätterna kommer att delas ut kostnadsfritt. Kommissionen kan därför inte utesluta att planerna utgör ett statligt stöd i enlighet med artikel 87.1 i fördraget, men eventuella stöd som beviljas enligt planerna är ändå förenliga med direktivets övergripande miljömål som uttrycks i kriterierna 1 och 2 (utom en plan som avslås på grund av att den strider mot kriterium 1), och de tycks vara nödvändiga för att det målet skall kunna uppnås. Stödmottagarna kommer ändå att ha incitament att förbättra sin miljöprestanda. Varje potentiellt sett orättvis behandling kunde motiveras av medlemsstaterna på ett objektivt och öppet sätt.

3.2. Justeringar i efterhand ("ex-post adjustments")

Enligt direktivet (kriterium 10 i bilaga III och artikel 11) skall en medlemsstat redan innan handelsperioden inleds fastställa den absoluta mängd utsläppsrätter som skall fördelas, både totalt sett och till varje verksamhetsutövare. Detta beslut får inte omprövas och inga utsläppsrätter får omfördelas genom tillägg till eller avdrag från den mängd som fastställts för varje verksamhetsutövare på grundval av ett regeringsbeslut eller en på förhand fastställd regel. Direktivet tillåter uttryckligen justeringar i efterhand (ex-post adjustments) vid force majeure enligt det förfarande som anges i artikel 29. Dessutom gäller följande:

- Dessa beslut tillåter korrigeringar av planerad fördelning som beror på uppgifternas kvalitet vid varje tidpunkt fram till dess att fördelningsbeslutet fattas enligt artikel 11.1.

- Om en anläggning stängs under perioden utesluter inte direktivet att medlemsstaterna fastställer att det inte längre finns någon verksamhetsutövare till vilken utsläppsrätter kan utfärdas.

- När nya deltagare tilldelas utsläppsrätter från en reserv, skall den exakta tilldelningen till varje ny deltagare fastställas efter det att fördelningsbeslutet enligt artikel 11.1 fattats.

Enligt kriterium 10 skall den mängd utsläppsrätter som skall fördelas till befintliga anläggningar fastställas i planen innan handelsperioden inleds. Kommissionen har i sin bedömning av om justeringar i efterhand kan tillåtas inte tagit hänsyn till om en planerad justering, eller omfattningen på en justering, kan hänföras till beteendet hos den verksamhetsutövare som omfattas av förslaget om ändrad tilldelning för perioden (eller om justeringen är oberoende av dennes beteende).

Enligt kriterium 5 i bilaga III gäller samma princip för nya deltagare. När en medlemsstat under handelsperiodens lopp har fastställt det absoluta antal utsläppsrätter som skall beviljas en ny deltagare från reserven får medlemsstaten inte ompröva detta beslut. Annars skulle vissa företag kunna gynnas eller missgynnas på ett otillbörligt sätt genom tillämpningen av en princip som inte är godtagbar för befintliga anläggningar.

Justeringar i efterhand skulle skapa osäkra villkor för verksamhetsutövarna och ha en negativ inverkan på investeringsbeslut och på marknaden för utsläppsrätter. Sådana justeringar ersätter effektivare lösningar som finns på marknaden med administrativa förfaranden som skulle vara betungande att genomföra. Även en nedåtjustering i efterhand, som skulle kunna sägas ha positiva miljöeffekter, inverkar menligt på den säkerhet som företag behöver för att göra investeringar som leder till minskade utsläpp.

Kommissionen finner att de justeringar i efterhand som ingår i Tysklands och Österrikes planer strider mot kriterierna 5 och/eller 10.

Kommissionen finner att den tyska planen strider mot kriterium 10, eftersom Tyskland avser att justera eller potentiellt justera den fördelade mängden per anläggning under perioden 2005-2007 i följande fall: (i) om befintliga anläggningar som inleder sin drift från och med den 1 januari har lägre kapacitetsutnyttjande, (ii) om befintliga anläggningar har årliga utsläpp som understiger 40 % av basperiodens utsläpp, (iii) om befintliga anläggningar erhåller ytterligare utsläppsrätter på grund av överlåtelse av utsläppsrätter från en stängd anläggning, (iv) om befintliga anläggningar eller nya deltagare som får en kraftvärmebonus har en kraftvärmebaserad produktion som är mindre än under basperioden. Tysklands avsikt att eventuellt justera tilldelningen av utsläppsrätter till nya deltagare strider mot kriterium 5, som föreskriver icke-diskriminering i enlighet med fördraget, eftersom sådana justeringar i efterhand skulle innebära att nya deltagare diskriminerades jämfört med verksamhetsutövarna vid andra anläggningar för vilka direktivet inte tillåter någon efterhandsjustering av fördelningen.

Kommissionen finner att Österrikes plan strider mot kriterium 10, eftersom de österrikiska regler som tillåter överlåtelse av rätten att tilldelas en viss mängd utsläppsrätter från befintliga anläggningar som stängs innebär en justering av den tilldelade mängden till en befintlig anläggning under perioden 2005-2007.

3.3. Överlåtelse

Mot bakgrund av osäkerheten om hur lång tid det kommer att ta att upprätta en stor och likvid marknad ger direktivet medlemsstaterna en viss frihet att själva besluta hur nya aktörer skall kunna börja delta i handeln. Medlemsstaterna har också rätt att avgöra hur stängda anläggningar skall hanteras.

Om en medlemsstat inte stoppar utfärdandet av utsläppsrätter till en stängd anläggning för återstoden av handelsperioden överförs utsläppsrätterna till en ny anläggning som står under samma verksamhetsutövares kontroll.

I de fall då en medlemsstat har valt att stoppa utfärdandet av ytterligare utsläppsrätter till en stängd anläggning för återstoden av handelsperioden, och har inrättat en reserv för nya deltagare, är det nödvändigt att granska villkoren för hur denna del av systemet kommer att fungera, för att se till att anläggningar som drar nytta av överlåtelseregeln inte gynnas på ett otillbörligt sätt jämfört med anläggningar som inte gör det. Tillämpningen av en överlåtelseregel kan vara begränsad i den meningen att en verksamhetsutövare endast har rätt att dra nytta av den om både den stängda och den nya anläggningen är belägen i den berörda medlemsstaten.

Kommissionen noterar också att ett bibehållande av utsläppsrätter efter stängning väntas skapa incitament för investeringar i rena och effektiva anläggningar. Miljöeffekterna av överlåtelsereglerna blir dock neutrala om inte en medlemsstat efter en stängning annullerar eventuella utsläppsrätter som inte utfärdats. Alla överskottsutsläppsrätter kommer förmodligen att överlämnas av en annan anläggning, i samma medlemsstat eller en annan medlemsstat, för att täcka utsläpp.

3.4. Reserver för nya deltagare

Såsom förklaras ovan ger direktivet medlemsstaterna en viss frihet att själva besluta om de skall avsätta en del av den totala mängden utsläppsrätter till en reserv för nya aktörer, för att kostnadsfritt fördela utsläppsrätter till nya deltagare som börjar driva nya anläggningar under handelsperiodens lopp, såsom anges i punkterna 48-64 i vägledningen.

Kommissionen har, i enlighet med vägledningen, behandlat följande i sin bedömning av reserverna för nya deltagare:

- Motiveringen för reservens storlek.

- Beskrivningen av metoden för fördelning av utsläppsrätter till nya deltagare.

- Eventuella delar av reserverna som öronmärkts för särskilda verksamheter, tekniska lösningar eller syften.

- Användningen av eventuella utsläppsrätter som finns kvar vid periodens slut.

- Föreskrifterna för vad som skall ske om reserven töms under perioden.

Enligt de åtta bedömda planerna kommer det att upprättas reserver för nya deltagare som motsvarar sammanlagt 80,8 miljoner utsläppsrätter. [4]

[4] Österrike - 1,0 miljon, Danmark - 3,0 miljoner, Tyskland - 9,0 miljoner, Irland - 1,0 miljon; Nederländerna - 7,5 miljoner, Slovenien - 0,2 miljoner, Sverige - 2,4 miljoner, Förenade kungariket - 56,8 miljoner.

Kommissionen finner att samtliga bedömda planer omfattar en reserv som är av en storlek som kan motiveras. Kommissionen har bl.a. bedömt i vilken utsträckning den eventuella ökningen väntas äga rum i befintliga anläggningar (utom när det gäller kapacitetsutbyggnad, som omfattas av bestämmelserna för nya deltagare) till skillnad från nya anläggningar, med beaktande av eventuell fördelning på kända nya aktörer i enlighet med punkt 54 i vägledningen.

Kommissionen finner att alla bedömda planer innehåller viss information om metoden för hur utsläppsrätter skall beviljas från reserven för nya aktörer. De operativa detaljerna saknas dock fortfarande i planerna. Kommissionen kan inte utesluta att de mer detaljerade regler som utarbetas kommer att strida mot andra kriterier eller mot fördraget, om inte kommissionen har tillgång till all nödvändig information. Kommissionen finner att kriterium 6 inte uppfylls om informationen om hur nya aktörer skall kunna delta i handeln är otillräcklig. Så är fallet för Förenade kungariket.

Kommissionen noterar att Österrike, Irland, Sverige och Förenade kungariket har valt att i öronmärka vissa delar av reserven för nya deltagare, vilket innebär att viss teknik prioriteras (Sverige) eller att reserven indelas i underavdelningar (Österrike, Irland och Förenade kungariket). Kommissionen har bedömt om öronmärkningen är av orimlig omfattning och eventuellt strider mot etableringsfriheten såsom den garanteras enligt fördraget, men finner att ingen plan innehåller orimliga regler om öronmärkning.

När det gäller bedömningen av hur man kommer att använda eventuella utsläppsrätter som finns kvar i reserven vid periodens utgång avser Danmark och Tyskland att annullera eventuella utsläppsrätter som finns kvar vid periodens utgång. Österrike, Irland, Slovenien och Förenade kungariket [5] avser att sälja de utsläppsrätter som eventuellt finns kvar. Sverige och Nederländerna har fortfarande inte beslutat om kvarvarande utsläppsrätter skall annulleras eller säljas, men de har förbundit sig att inte överlåta dem till befintliga anläggningar. Kostnadsfri överlåtelse av kvarvarande utsläppsrätter till befintliga anläggningar strider mot kriterium 10 (jfr. "justeringar i efterhand"). Annullering eller försäljning av kvarvarande utsläppsrätter kan tillåtas, men högst 5 % av den totala mängd utsläppsrätter som fördelats för perioden 2005-2007 får säljas, i enlighet med artikel 10. Kommissionen vill påminna om att varje försäljning av eventuella kvarvarande utsläppsrätter, såsom förklaras i vägledningen, bör ske först när handelsperioden löper ut, så att man kan vara säker på att inga fler nya aktörer tillkommer som har rätt att tilldelas utsläppsrätter från reserven för nya deltagare.

[5] Förenade kungariket har förbundit sig att inte sälja mer än 5 % av den totala mängd utsläppsrätter som utfärdas av landet för perioden 2005-2007, för att följa artikel 10 i direktivet.

I samband med bedömningen av vad som händer om reserven uttöms under perioden noterar kommissionen att Österrike, Danmark, Irland, Nederländerna, Slovenien, Sverige och Förenade kungariket planerar att låta nya aktörer som då tillkommer köpa utsläppsrätter på marknaden.

3.5. Överensstämmelse med annan lagstiftning

I bilaga III till direktivet, kriterium 4, anges att planen skall stämma överens med övrig gemenskapslagstiftning och gemenskapens övriga politiska styrmedel.

Enligt direktiv 2001/77/EG om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el [6] skall medlemsstaterna fastställa nationella vägledande mål för hur stor del av energiförsörjningen som skall täckas med förnybar energi 2010. De skall också vidta åtgärder för att uppnå dessa mål. Detta kommer att leda till en minskning av de utsläpp som omfattas av handeln, oavsett effekterna av systemet för handel med utsläppsrätter. Därmed är detta direktiv ett gemenskapsinstrument som man bör ta hänsyn till vid utarbetandet av nationella fördelningsplaner. Det bör beaktas genom att färre utsläppsrätter avsätts för elproduktion än vad som annars skulle ha varit fallet.

[6] EGT L 283, 27.10.2001, s. 33.

Kommissionen har i sin bedömning av de berörda planerna kommit fram till att de alla är förenliga med direktiv 2001/77/EG.

3.6. Frågor i samband med enskilda planer

Förenade kungarikets plan innehåller en förteckning över de anläggningar som skall ingå i systemet, men denna förteckning omfattar inte anläggningar i Gibraltar. Därmed är förteckningen ofullständig i förhållande till kraven i kriterium 10.

I tabell 3 sammanfattas kommissionens bedömning, och det anges när kriterier inte uppfylls.

Tabell 3

>Plats för tabell>