KOMMISSIONENS SVAR PÅ EUROPEISKA REVISIONSRÄTTENS SÄRSKILDA RAPPORT ”LÄGESBEDÖMNING AV MODELLEN FÖR SAMORDNAD GRANSKNING OCH KOMMISSIONENS ANVÄNDNING AV DE NATIONELLA REVISIONSMYNDIGHETERNAS ARBETE INOM SAMMANHÅLLNINGSOMRÅDET” /* COM/2013/0939 final */





KOMMISSIONENS SVAR PÅ EUROPEISKA REVISIONSRÄTTENS SÄRSKILDA RAPPORT ”LÄGESBEDÖMNING AV MODELLEN FÖR SAMORDNAD GRANSKNING OCH KOMMISSIONENS ANVÄNDNING AV DE NATIONELLA REVISIONSMYNDIGHETERNAS ARBETE INOM SAMMANHÅLLNINGSOMRÅDET” Sammanfattning II. Kommissionen delar revisionsrättens slutsats och anser också att det nu finns ett bättre system för revision av sammanhållningsutgifterna under programperioden 2007–2013. Genom det förbättrade regelverket finns det nu en revisionsmyndighet som ansvarar för att kontrollera utgifternas laglighet och korrekthet genom systemrevisioner och revisioner av representativa urval av verksamheter och som varje år rapporterar sina slutsatser till kommissionen genom en revisionsförklaring och kontrollrapport. III. Kommissionen betonar att den grad av säkerhet som kan uppnås har ökat betydligt tack vare regelverket för 2007–2013, i synnerhet genom att det är möjligt att från det att genomförandet inleds bedöma tillförlitligheten för varje operativt program för varje år. Kostnaderna för kontrollerna ses i ett kostnadseffektivitetsperspektiv. Kommissionen noterar att kostnader som berättigar till det tekniska stöd som står till medlemsstaternas förfogande (artikel 46 i förordning (EG) nr 1083/2006) inkluderar kostnader för revisioner och kontroller, samt för förvaltning, övervakning och utvärdering. Det tillgängliga tekniska stödet utgör i de flesta fall högst 4 % av finansieringen för varje program. IV. Kommissionen välkomnar erkännandet av dess arbete och betydande insatser i nära samarbete med revisionsmyndigheterna för att genom riktlinjer, riktad utbildning och upprepade granskningsåtgärder som bidrar till kapacitetsuppbyggnad se till att deras arbetsmetoder blir mer enhetliga. V. Kommissionens grad av säkerhet bygger på en bedömning av de viktigaste delarna av systemen för förvaltning och kontroll som utgår från alla tillgängliga revisionsresultat. Kommissionen har en effektiv och noggrann process för att analysera de felprocentsatser som rapporteras av medlemsstaterna. Om felprocentsatserna inte kan valideras uppskattar kommissionen risknivån med hjälp av fasta procentsatser (5/10/25/100 %) i stället för att använda den otillförlitliga procentsats som har rapporterats i arbetet med sin förvaltningsförklaring. Användningen av andra verktyg, t.ex. den samlade kvarstående risken, gjorde att kommissionen kunde överväga fler reservationer i de årliga verksamhetsrapporterna jämfört med tidigare år. Kommissionen strävar alltid efter att se till att rapporteringen till den myndighet som beviljar ansvarsfrihet ger en rättvisande och tillförlitlig bild av den uppskattade risken för EU-budgeten för varje medlemsstat och i detta sammanhang även ta hänsyn till den fleråriga korrigeringsförmågan. Kommissionen tillämpar fullständig öppenhet och lämnar all tillgänglig information i sina årliga verksamhetsrapporter. VI. Kommissionen kan bara bevilja artikel 73-status för ett program när man har gjort en positiv bedömning av alla delar av förvaltnings- och kontrollsystemet. Denna bedömning av revisionsmyndighetens arbete förutsätter att tillräckligt många upprepade granskningsåtgärder görs på plats i enlighet med internationella revisionsstandarder. Kommissionen anser att man hittills har följt en försiktig och effektiv strategi när det gäller att bevilja vissa program den status som medför ”samordnad granskning”. VII. Första strecksatsen: Kommissionen har en noggrann kontrollprocess som innefattar granskningar på plats för att se till att den felprocentsats som rapporteras av nationella revisionsmyndigheter är exakt och tillförlitlig. Om felprocentsatsen inte anses vara tillförlitlig tillämpas fasta procentsatser. Denna process kompletteras sedan 2009 med en noggrann undersökning under vilken revisionsmyndigheternas arbete granskas under 269 revisionsbesök, samt genom upprepade granskningsåtgärder, vilket omfattade mer än 90 % av fondanslagen. Kommissionen gör även riskorienterade revisioner för att kontrollera att de finansiella korrigeringar som rapporterats är korrekta. Andra strecksatsen: Kommissionen anser att den status som medför samordnad granskning beviljades på tillförlitliga, enhetliga och tydliga kriterier. Man anser vidare att alla krav kommer att vara uppfyllda i slutet av 2013 när det gäller dessa program. Kommissionen kommer att fortsätta tillämpa den grundliga strategi som förtydligades ytterligare genom genomförandet av dess färdplan för artikel 73, vilken uppdaterades i september 2013. Tredje strecksatsen: Kommissionen anser att denna rekommendation följs genom den uppdaterade färdplan och undersökning om övervakning av artikel 73 som antogs i september 2013. Sedan den första omgången artikel 73-beslut fattats under första halvåret 2012, och på grundval av pilotuppdrag, utvecklade kommissionen en revisionsmetod för att genomföra övervakningsbesök som inkluderar upprepade kontroller och granskningar av arbetsdokument i linje med internationella revisionsstandarder. Fjärde strecksatsen: Kommissionen har i sitt förslag till en förordning om gemensamma bestämmelser för 2014–2020 infört en möjlighet att göra finansiella nettokorrigeringar om allvarliga oriktigheter upptäcks efter det att årsredovisningen har överlämnats som revisionsmyndigheten inte upptäckt och/eller rapporterat tidigare. Lagstiftaren har godkänt denna möjlighet. Kommissionen har för avsikt att föreslå att det i sekundärlagstiftningen ska fastställas att de schablonmässiga korrigeringarna kan höjas vid upprepade överträdelser som rör samma brister, där medlemsstaten inte har vidtagit tillräckliga korrigerande åtgärder för den del av systemet som påverkades och som varit föremål för en tidigare korrigering. Femte strecksatsen: Kommissionen vidtar åtgärder för att förbättra sekundärlagstiftningen och i tid ge fullständiga riktlinjer inom en stabil metodram för revisionsmyndigheternas arbete som bygger på de samlade erfarenheterna från programperioden 2007–2013. Kommissionen kommer att förtydliga vissa delar av den befintliga riktlinjen ytterligare genom en skriftlig förklaring före slutet av 2013. Enligt förordningen för programperioden 2014–2020 har kommissionen dessutom rätt att genom genomförandeakter och delegerade akter anta bindande modeller och/eller krav för revisionsmyndigheternas revisionsarbete som bör bygga på erfarenheter och god praxis från programperioden 2007–2013. Sjätte strecksatsen: Kommissionen anser att denna rekommendation redan genomförs i 2011 års konsekvensbedömning (se fotnot 71). Kommissionen noterar vidare att det enligt den delade förvaltningen och subsidiaritetsprincipen är medlemsstaterna som fattar beslut om att anslå tekniskt stöd för olika kostnadskategorier. I förordningen för 2014–2020 stärker kommissionen dessutom kostnadseffektivitetsmetoden när det gäller sammanhållning. Till följd av detta ska de nya bestämmelserna om genomförandet av fonderna, inbegripet när det gäller kontroller ”… respektera proportionalitetsprincipen när det gäller den stödnivå som anslås och ta hänsyn till det övergripande målet att minska den administrativa bördan för organ som deltar i förvaltningen och kontrollen av programmen”. Inledning 7. Under 2012 fick generaldirektoratet för regional- och stadspolitik och generaldirektoratet för sysselsättning, socialpolitik och inkludering (nedan kallat GD Sysselsättning) 680 respektive 522 systemrevisionsrapporter från revisionsmyndigheterna. Kommissionen analyserar resultaten i alla revisionsrapporter och använder dem i sin tillsynsroll under året för att vid behov inleda förfarandena för att avbryta eller ställa in betalningarna, samt i sitt arbete med förvaltningsförklaringen. 9. För att kunna förlita sig på de revisionsresultat och felprocentsatser som revisionsmyndigheterna har rapporterat, och i linje med internationella revisionsstandarder, har GD Regional- och stadspolitik och GD Sysselsättning hittills genomfört en omfattande granskning av och upprepat revisionsmyndigheternas arbete, vilket är och fortsätter att vara den viktigaste undersökningen för GD Regional- och stadspolitik och GD Sysselsättning. När brister upptäcks i revisionsmyndigheternas arbete upprättas, beroende på hur stora förbättringar som krävs, omfattande handlingsplaner samtidigt som betalningarna om nödvändigt avbryts eller ställs in för att rätta till dessa brister och se till att revisionsarbetet håller tillräcklig kvalitet. Upprepningen av revisionsmyndigheternas arbete möjliggjorde även en omfattande kapacitetsuppbyggnad genom ett utbyte av checklistor i samband med revisioner, ökad medvetenhet om riskområden, fastställande av delar av det nationella revisionsarbetet som kan förbättras, samt lösningar för hur det kan ske. Arbetet med förvaltningsförklaringen och för att fastställa reservationer beskrivs i bilaga 4 till de årliga verksamhetsrapporterna från GD Regional- och stadspolitik och GD Sysselsättning. Ruta 2 – Användning av de felprocentsatser som de nationella revisionsmyndigheterna rapporterar i kommissionens arbete med förklaringen om förvaltningen Analysen av de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterar varje år måste göras avseende alla 434 Eruf/CF- och ESF-program i god tid inför den årliga verksamhetsrapporten, som ska finnas i en första version i slutet av februari (och därefter justeras fram till dagen för undertecknande den 31 mars). Kommissionen betonar att målet är att ange beräknade felprocentsatser inom ett statistiskt acceptabelt intervall eller, om ett icke-statistiskt urval förutses i förordningen, goda indikatorer för beräkning av risken för betalningarna i programmen under ifrågavarande år. Kommissionen använder även fasta procentsatser för att beräkna risker när den anser att de rapporterade felprocentsatserna inte är tillförlitliga. I de årliga verksamhetsrapporterna hänvisar kommissionen till den genomsnittliga risken för varje medlemsstats alla program, på grundval av de validerade felprocentsatserna, för att kvantifiera storleken på de mellanliggande betalningar som gjordes under ifrågavarande år och som är exponerade för risk. På grund av den tidsfrist som förutses i förordningen för att ge revisionsmyndigheterna tid att genomföra sina revisioner baseras denna beräkning av risken när det gäller betalningar under år N på den validerade felprocentsatsen som rapporterats för utgifter deklarerade år N-1, eftersom det är den bästa tillgängliga uppskattningen när den årliga verksamhetsrapporten undertecknas. Sedan 2012 redovisar GD Regional- och stadspolitik och GD Sysselsättning dessutom i sin årliga verksamhetsrapport den samlade (fleråriga) kvarstående risken per medlemsstat, med hänsyn till alla korrigeringar som medlemsstaterna har rapporterat och som dragits från alla betalningsansökningar fram till år N. 10. Enligt kommissionens metod i arbetet med förvaltningsförklaringen utfärdas i ett första steg en reservation för program med en validerad felprocentsats över 5 %, såvida inte den nödvändiga finansiella korrigeringen och handlingsplanen har genomförts innan den årliga verksamhetsplanen undertecknas (se även punkt 40). 11. Kommissionen håller med om att revisionsrättens sätt att fastställa en övergripande felprocentsats och kommissionens bedömning av risken för dess betalningar under året skiljer sig av de skäl som anges av revisionsrätten och på grund av institutionernas olika uppdrag. Målet är dock i grunden detsamma, dvs. att bedöma risken för EU:s budget för ett visst år. Kommissionen tar hänsyn till alla dessa skillnader i sin bedömning, i synnerhet tidsmässiga skillnader i kvantifieringen av fel som rör offentlig upphandling. Detta framgår av att resultatet av denna bedömning överensstämmer med de felprocentsatser som beräknats av revisionsrätten, vilket varit fallet de senaste tre åren för GD Sysselsättning och de senaste två åren för GD Regional- och stadspolitik. Kommissionens bedömning tar även hänsyn till att sammanhållningspolitiken är flerårig och till korrigeringskapaciteten för varje program genom att en samlad kvarstående risk beräknas. En del av de skillnader som revisionsrätten tar upp kommer att undanröjas i regelverket för programperioden 2014–2020, vilket kommer att göra det möjligt att fullt ut tillämpa principen om samordnad granskning. 12. Kommissionen välkomnade principerna i revisionsrättens yttrande 2/2004 och de utgjorde ett viktigt underlag i utarbetandet av förordningarna för 2007–2013 när det gäller utformningen av förvaltnings- och kontrollsystem. 15. Kommissionen välkomnar revisionsrättens slutsats. Kommissionen har i huvudsak utformat sitt system i enlighet med revisionsrättens principer om samordnad granskning (se även punkt 80). Den främsta fördelen med att tillämpa artikel 73 för kommissionen är att man kan koncentrera sina begränsade revisionsresurser på program och myndigheter där risken är högre, i stället för att skära ned sina kontrollinsatser över hela linjen. Även med samordnad granskning krävs det dessutom en övervakning av revisionsmyndigheternas arbete och detta är därför fortfarande en avgörande fråga. 16. Villkoren för tillämpning av artikel 73 handlar både om huruvida revisionsmyndigheternas arbete är tillförlitligt och om förvaltnings- och kontrollsystemet fungerar bra. Kommissionen måste därför göra ett omfattande och noggrant revisionsarbete i enlighet med internationella revisionsstandarder innan den kan bevilja artikel 73-status. Detta är även förklaringen till varför artikel 73-status inte kan beviljas förrän efter några år av programgenomförande. Det innebär också att om det förvaltnings- och kontrollsystem för ett program som är fristående i förhållande till revisionsmyndigheten fortfarande inte är tillräckligt ändamålsenligt kan artikel 73‑status inte beviljas för programmet, även om kommissionen på grundval av sitt revisionsarbete är säker på att revisionsmyndigheten fungerar. Gemensamt svar på punkterna 17, 18 och 19 Varje beslut om att bevilja artikel 73-status är specifikt för ett program som lyder under respektive generaldirektorat på kommissionen. Villkoren för att bevilja ett program artikel 73-status har beskrivits i en ”färdplan” för genomförandet av artikel 73, som diskuterades med revisionsmyndigheterna 2009 och 2010 och slutligen fastställdes den 13 oktober 2010. Revisionsmyndigheterna har alltså varit helt delaktiga i och informerade om kriterierna och fördelarna med att ett program har artikel 73-status. Den ursprungliga färdplanen uppdaterades formellt i september 2013 efter de första besluten om artikel 73-status i början av 2012. Uppdateringen utgörs av ett förtydligande av villkoren för beviljande av artikel 73-status, samt för de korrigerande åtgärder som ska vidtas om ett eller flera av villkoren (tillfälligt) inte längre uppfylls. En särskild undersökning som fastställer metod och åtgärder för övervakningen av genomförandet av artikel 73 har dessutom utformats gemensamt och tillämpas av alla berörda kommissionsavdelningar inom ramen för deras inbördes överenskommelser. Kommissionen ska, som framgår av den uppdaterade färdplanen och denna undersökning, fatta beslut om att återuppta sina revisioner på plats när den inte längre kan förlita sig på revisionsmyndigheternas arbete. Detta kan bero på att väsentliga brister inte har rapporterats och beaktats i den årliga revisionsförklaringen ett visst år och en begäran från kommissionen om att handlingsplaner/korrigerande åtgärder ska genomföras inte har följts upp tillräckligt av revisionsmyndigheten. IAKTTAGELSER 27. Som nämns i inledningen till GD Regional- och stadspolitiks årliga verksamhetsrapport för 2012 beror minskningen av antalet reservationer främst på de korrigerande åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna och de finansiella korrigeringar som kommissionen har gjort (se den årliga verksamhetsrapporten för 2012 för GD Regional- och stadspolitik, s. 46–49). Den stränga policy som GD Regional- och stadspolitik tillämpar när det gäller varningar, avbrott, inställelser och finansiella korrigeringar har fungerat som ett incitament för de berörda medlemsstaterna att förbättra de svaga förvaltnings- och kontrollsystemen. 29. Förutom de två indikatorer som nämns av revisionsrätten baseras kommissionens arbete med förvaltningsförklaringen på en noggrann process i flera steg, samt tar hänsyn till många andra revisionsresultat och uppgifter på nationell och europeisk nivå utöver de två indikatorer som tas upp av revisionsrätten. Resultatet av denna process och analys beskrivs utförligt i de årliga verksamhetsrapporterna för 2012 från GD Regional- och stadspolitik och GD Sysselsättning (se s. 35 och bilaga 9, samt s. 37 och bilaga 8 i respektive årliga verksamhetsrapport). Gemensamt svar på punkt 30 och ruta 4 Kommissionen erkänner revisionsmyndigheternas grundläggande roll och vikten av att se till att uppgifterna i de årliga verksamhetsrapporterna är exakta och tillförlitliga. Kommissionen har därför genomfört ett omfattande revisionsarbete genom 269 revisionsbesök under åren för att bedöma revisionsmyndigheternas effektivitet, vilket omfattade 96 % och 99 % av anslagen från Eruf/CF respektive ESF. Mellan 2009 och 2013 visade kommissionens upprepade revisionskontroller beträffande revisionsmyndigheterna följande: – Av de 47 revisionsmyndigheter som granskades kom kommissionen fram till att 38 revisionsmyndigheter i detta skede var tillförlitliga. – Av 84 revisionsmyndigheter kom GD Sysselsättning fram till att 78 var tillförlitliga. Kommissionen anser därför att den har uppnått rimlig säkerhet om att revisionsmyndigheter som granskar omkring 90 % av fondanslagen uppfyller artikel 62 i förordningen och ger ett tillförlitligt underlag för kommissionens förvaltningsförklaring och för tillämpningen av principen om samordnad granskning. Dessa resultat kompletteras med revisionsrättens granskningar av revisionsmyndigheter under de senaste tre åren. När kommissionen tvivlar på om de felprocentsatser som har rapporterats av nationella revisionsmyndigheter är exakta och tillförlitliga anger den särskilt i sin årliga verksamhetsrapport vilka rapporterade felprocentsatser som, om det finns tillräckligt med information tillgänglig, räknas om eller, om de inte anses vara tillförlitliga, ersätts med fasta procentsatser. Första strecksatsen: I två fall konstaterar kommissionen att det fanns vissa brister i urvalsmetoden, men menar att detta inte hade någon betydande effekt. I tre fall upptäckte kommissionen liknande brister som de som rapporterats av revisionsrätten och vidtog lämpliga åtgärder. I ett fall som rapporterats av revisionsrätten 2013 pågår en uppföljning. Andra strecksatsen: I sex fall anser kommissionen att revisionsmyndigheterna är effektiva när det gäller att revidera insatser. När det gäller övriga sex fall har kommissionen följt upp de brister som upptäcktes av revisionsrätten. Tredje strecksatsen: I två fall håller kommissionen med om att det fanns vissa brister i revisionsmyndighetens förfarande och kommissionen såg till att detta följdes upp. Kommissionens bedömning av de rapporterade felprocentsatserna och årliga kontrollrapporterna ledde emellertid till lämpliga lösningar, även med beaktande av det ytterligare revisionsarbete som revisionsmyndigheten i nödvändiga fall utförde på kommissionens begäran. I resterande tre fall hade kommissionen upptäckt liknande brister som revisionsrätten rapporterat och vidtog lämpliga åtgärder, bl.a. genom att ställa in betalningarna tills den berörda revisionsmyndigheten vidtagit korrigerande åtgärder. Till följd av de åtgärder som har vidtagits för att åtgärda upptäckta brister har kommissionen i dagsläget uppnått rimlig säkerhet om att alla utom en av de revisionsmyndigheter för Eruf/CF och ESF som revisionsrätten har granskat är ändamålsenliga. För den resterande revisionsmyndighet som kommissionen och revisionsrätten konstaterat vara icke ändamålsenlig pågår fortfarande korrigerande åtgärder avseende vissa Eruf/CF- och ESF-program. För de fem revisionsmyndigheter som underrapporterade felprocentsatserna för Eruf/CF-program under 2010, 2011 eller 2012 råder följande situation: – I ett fall påverkade underrapporteringen inte kommissionens bedömning eftersom revisionsmyndighetens yttrande var försett med reservationer och en reservation hade gjorts i 2010 års årliga verksamhetsrapport. – Den samlade kvarstående risken var i ett annat fall mindre än 2 %. – Kommissionen ansåg att de rapporterade felprocentsatserna var otillförlitliga och använde i tre fall fasta procentsatser för sitt arbete med förvaltningsförklaringen. Kommissionen uttryckte reservationer i respektive årlig verksamhetsrapport och avbröt betalningarna till de berörda programmen. Kommissionen arbetar dessutom proaktivt med dessa revisionsmyndigheter för att göra deras rapporterade felprocentsatser mer tillförlitliga. 31. Kommissionen avbryter utbetalningar så snart den får bevis som tyder på att det finns problem, t.ex. i en revisionsmyndighets verksamhet. Om en granskning av kommissionen utmynnar i dokumenterade bevis på brister i hur en revisionsmyndighet fungerar ställs dessutom alltid utbetalningar in tills medlemsstaten har vidtagit nödvändiga korrigerande åtgärder. De korrigerande åtgärderna förstärks ytterligare i förslagen till förordningar för programperioden 2014–2020, där det förutses finansiella nettokorrigeringar om man efter det att årsredovisningen har överlämnats upptäcker allvarliga oriktigheter som inte tidigare upptäckts/rapporterats av revisionsmyndigheten för det berörda programmet. Gemensamt svar på punkterna 32 och 33: Kommissionen har utvecklat en effektiv metod för att kontrollera och validera de felprocentsatser som rapporteras av revisionsmyndigheterna. Kommissionens slutsatser av skrivbordsgranskningen när det gäller exaktheten och tillförlitligheten hos de felprocentsatser som rapporteras i de årliga kontrollrapporterna baseras även på den säkerhet som kan uppnås genom den omfattande undersökningen om revisionsmyndigheternas arbete (se svaret på punkt 9). Genom denna skrivbordsgranskning klarar kommissionen upp eventuella tveksamheter som kan uppstå beträffande de rapporterade felprocentsatsernas exakthet och/eller tillförlitlighet. Om det behövs skaffar kommissionen detaljerade revisionsresultat, i skrift eller i samband med granskningar på plats, som underlag för beräkningen av felprocentsatsen. Under 2013 genomförde kommissionen tolv granskningar på plats som omfattade 64 Eruf/CF‑program i elva medlemsstater och 15 uppdrag som omfattade 23 ESF-program i tio medlemsstater. På grundval av all insamlad information ändrade kommissionen de rapporterade felprocentsatserna för 21 % och 15 % av Eruf/CF-programmet och ESF-programmet. Den slog vidare fast att 11 % av de rapporterade felprocentsatserna för alla program var otillförlitliga och ersatte dem därför med fasta procentsatser. När det gällde två av de 51 operativa ESF-programmen vill kommissionen dessutom understryka att revisionsrätten i punkt 6.34 av sin årsrapport för 2012 slog fast att bristerna i de felprocentsatser som rapporterats av revisionsmyndigheterna ”inte [innebär] att det antal reservationer som GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering formulerade 2012 och deras effekter ifrågasätts”. För ytterligare 44 Eruf/CF-program noterar kommissionen att de mindre avvikelser som revisionsrätten rapporterat inte innebär att det antal reservationer som GD Regional- och stadspolitik formulerade för 2012 och deras effekter ifrågasätts. Se även svaren på punkterna 34 och 35. 34. Kommissionen anser att det faktum att dess egen beräknade felprocentsats tre år i rad – enligt GD Sysselsättnings årliga verksamhetsrapport – ligger i linje med revisionsrättens mest sannolika felprocentsats bekräftar säkerheten och tillförlitligheten hos kommissionens tillvägagångssätt. För 2011 och 2012 låg GD Sysselsättnings beräknade felprocentsatser, såsom de angavs i dess årliga verksamhetsrapport mellan 2,0 % och 2,5 % (se s. 43 i den årliga verksamhetsrapporten för 2011) och mellan 2,3 % och 3,2 % (se s. 37 i den årliga verksamhetsrapporten för 2012). Revisionsrättens felprocentsatser för dessa år var 2,2 % respektive 3,2 %. Kommissionen anser därför att den felprocentsats som GD Sysselsättning använde i sin årliga verksamhetsrapport för 2010, som överensstämmer med de resultat som uppnåddes under revisionsrättens arbete med revisionsförklaringen, är tillförlitlig. För Eruf/CF-program bekräftar revisionsrätten även i sin årsrapport för 2012 att GD Regional- och stadspolitiks beräkning av beloppen med risk under 2012, på grundval av de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna rapporterat för utgifterna 2011, överensstämde med revisionsrättens bedömning (punkt 5.55 i revisionsrättens årsrapport för 2012). Första strecksatsen: Kommissionen konstaterar att de 51 program som revisionsrätten hänvisar till motsvarar det arbete som utförts av nio av totalt 112 revisionsmyndigheter som ansvarar för Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden. Kommissionen konstaterar att det tekniska problem som tas upp avseende de 31 program som grupperats i ett enda urval inte ändrar revisionsmyndighetens och kommissionens bedömning. I övriga fall anser kommissionen att det fanns tillräckligt med information för att göra en tillfredsställande bedömning av de felprocentsatser som rapporterats av revisionsmyndigheterna. Se även kommissionens svar på punkt 32. Andra strecksatsen: Kommissionen välkomnar det faktum att revisionsrätten kommit fram till samma slutsatser i alla 138 granskade fall, utom fem. När det gäller dessa fem fall, som rör två revisionsmyndigheter, bekräftar kommissionen den bedömning som rapporterades i den årliga verksamhetsrapporten för 2012 efter en djupanalys av de förklaringar som lämnats av de berörda revisionsmyndigheterna och att det inte fanns någon anledning att göra en reservation. I fyra av dessa program som omgrupperades i ett enda urval korrigerades felet 2012 och kommissionen anser därför att det inte behövde inkluderas i beräkningen av den prognostiserade felprocenten. När det gäller det femte programmet anser kommissionen att om den del av utgiften som uteslöts från populationen som skulle granskas hade medräknats skulle det ha fått en mycket begränsad effekt på felprocenten. Se även kommissionens svar på punkterna 5.52, fjärde strecksatsen, och 5.57 i revisionsrättens årsrapport för 2012. Kommissionen anser därför att man uppfyllt sin tillsynsfunktion korrekt med avseende på de felprocentsatser som rapporterats av revisionsmyndigheterna. 35. Enligt den metod som användes för den årliga verksamhetsrapporten 2010 var de validerade felprocentsatserna ett av underlagen för GD Regional- och stadspolitiks slutliga bedömning av program. De användes inte för beräkningen av den minsta respektive största andelen betalningar med risk, utan detta beräknades enligt den metod som använts tidigare år. Som uttryckligen angavs i den årliga verksamhetsrapporten för 2010 (s. 69) beräknade GD Regional- och stadspolitik beloppet med risk till mellan 0,8 % och 1,7 % av betalningarna 2010 och ansåg att ”de felprocentsatser som rapporterats av de nationella revisionsmyndigheterna och som avser deklarerade utgifter 2009 måste tolkas med försiktighet vid bedömningen av hur systemen fungerade 2010” (s. 31). Alla rapporterade felprocentsatser bedömdes och validerades av GD Regional- och stadspolitik och i mer än hälften av fallen uppjusterades de eller ersattes med fasta procentsatser år 2011 och därefter. I vissa fall har tillförlitliga reviderade felprocentsatser meddelats av revisionsmyndigheterna 2011 och 2012. Från och med 2011 ändrade GD Regional- och stadspolitik sin metod för att möjliggöra en mer exakt beräkning av beloppet med risk på grundval av de felprocentsatser som rapporterats av revisionsmyndigheterna och validerats av kommissionens avdelningar. GD Regional- och stadspolitik införde samtidigt en beräkning av den samlade kvarstående risken som tar hänsyn till medlemsstaternas finansiella korrigeringar. För denna beräkning använder GD Regional- och stadspolitik alltså validerade felprocentsatser för alla år sedan programperiodens början, inbegripet felprocentsatser som senare reviderats av revisionsmyndigheterna, felprocentsatser som kunde räknas om och fasta procentsatser. De begränsningar som uttrycktes beträffande felprocentsatserna när de rapporterades 2010 påverkar därför inte den beräkning som kommissionen gör av den samlade kvarstående risken 2012. Revisionsrätten bekräftade i sin årsrapport för 2012 att GD Regional- och stadspolitiks beräkning av beloppen med risk under 2012 överensstämmer med revisionsrättens bedömning (punkt 5.55 i revisionsrättens årsrapport för 2012). När det gäller GD Sysselsättning hänvisar kommissionen till sitt svar på punkt 34. 36. Kommissionen har aktivt uppmuntrat användning av statistiska urval under 2012/2013 genom sina uppdaterade riktlinjer om urval från april 2013, även när det gäller små verksamhetspopulationer, så att man kan få fram representativa resultat i ett ökat antal program. Det bör dessutom påpekas att felprocentsatsen även kan vara representativ om man använder en formell metod med icke-statistiskt urval, eller om det urval som revideras täcker en stor del av utgifterna. Icke-statistiska urval för små verksamhetspopulationer är i enlighet med förordningen och ger bästa möjliga indikation om den samlade risken för de berörda programmen. I sådana fall beaktar kommissionen även populationens egenskaper och revisionernas räckvidd. Kommissionen måste använda dessa indikatorer för sitt arbete med förvaltningsförklaringen och för att beräkna den samlade kvarstående risken. Om kommissionen anser att den rapporterade felprocentsatsen inte är tillförlitlig använder den hur som helst fasta procentsatser. 37. Kommissionen håller med revisionsrätten om att det är en komplicerad uppgift att ta hänsyn till finansiella korrigeringar på grund av tidsskillnaden mellan medlemsstaternas rapportering och tidsfristerna för kommissionens årliga verksamhetsrapporter och de olika aktörer som är involverade i detta arbete. För att ta hänsyn till att programgenomförandet sker över flera år, liksom finansiella korrigeringar, beräknar kommissionen en samlad kvarstående risk som är en indikator för hur programmens korrigeringsförmåga utvecklas år efter år. Kommissionen strävar efter att den kvarstående felprocentsatsen ska ligga under väsentlighetsgränsen i slutet av programperioden genom att ta hänsyn till alla finansiella korrigeringar under ett programs genomförandeperiod. 38. Kommissionen måste utgå från de uppgifter som medlemsstaterna enligt förordningen ska lämna före slutet av mars varje år och som är tillgängliga inom ramen för sammanhållningspolitikens fleråriga upplägg. Första strecksatsen: Kommissionen måste beräkna den samlade kvarstående risken vid slutet av det år som behandlas i den årliga verksamhetsrapporten. Den samlade kvarstående risken är en indikator för programmets korrigeringsförmåga över flera år som tar hänsyn till den information som fanns tillgänglig när den beräknas, både vad gäller risk och gjorda finansiella korrigeringar. När den årliga verksamhetsrapporten sammanställs har kommissionen tillgång till medlemsstaternas rapportering om finansiella korrigeringar som lämnats föregående år, samt de uppgifter som rapporterats för innevarande år beträffande vissa program. Informationen kan granskas av kommissionen, eftersom de flesta av korrigeringarna vidtas på kommissionens begäran. Kommissionen har dessutom utfört ett särskilt riskbaserat revisionsarbete de senaste tre åren som har omfattat 68 operativa program för att se till att de korrigeringar som rapporterats av medlemsstaterna faktiskt genomförs och gör avdrag från de samlade finansiella korrigeringar som har beaktats i beräkningen av den kvarstående felprocentsatsen om det föreligger tvivel eller inte finns tillräckliga bevis. Andra strecksatsen: Som framgår av riktlinjen om hantering av fel som avslöjats i den årliga kontrollrapporten (COCOF_11-0041-01-EN av den 7 december 2011) måste revisionsmyndigheterna beräkna felprocentsatsen på grundval av alla revisionsresultat och bör inte ta hänsyn till finansiella korrigeringar som görs till följd av deras revisioner för att beräkna felprocentsatser. När de formulerar sitt revisionsuttalande kan de ta hänsyn till senare händelser, dvs. till finansiella korrigeringar som har skett efter revisionen. Om dessa korrigeringar är tillräckliga för att minska den beräknade felprocentsatsen kan revisionsmyndigheten bestämma sig för att avge ett revisionsuttalande utan reservation, men den måste ändå rapportera den felprocentsats som har beräknats. Kommissionen ska påminna revisionsmyndigheterna om denna regel. Tredje strecksatsen: Pågående återkrav baseras på de betalningskrav som utfärdas av medlemsstaterna och som ska verkställas. De krävs enligt förordningen och det är berättigat att ta hänsyn till dessa korrigerande åtgärder. Fjärde strecksatsen: Enligt förordningen ska medlemsstaterna rapportera eventuella tillbakadraganden som ingår i ett betalningskrav för föregående år. I riktlinjen (fotnot: ref COCOF 10/0002/02 av den 17 mars 2010) förtydligas att tillbakadraganden är definitiva och inte kan återinföras i senare betalningskrav, såvida inte de oriktiga beloppen senare befinns vara korrekta och stödberättigande. I sådana fall bör den attesterande myndigheten rätta till sin rapportering. Kommissionen ska påminna de attesterande myndigheterna om denna regel. 39. Från och med de årliga verksamhetsrapporterna för 2011, som offentliggjordes i mars 2012, justeras eventuella negativa felprocentsatser till ett minimum på 0 som ett led i de förfaranden som kommissionen har infört för att undvika att den samlade kvarstående risken underskattas. Den samlade kvarstående risken speglar ett programs totala korrigeringsförmåga baserat på den bästa uppskattningen av risken, den validerade felprocentsatsen och information om alla gjorda korrigeringar, oavsett informationskälla (förvaltningsmyndighet, attesterande myndighet eller revisionsmyndighet). I extrema fall visar därför en samlad kvarstående risk på 0 att de totala korrigeringar som har rapporterats och kopplats till utgifter som tidigare ingick i betalningskrav till kommissionen vid beräkningstidpunkten var högre än den beräknade samlade risken för programmet. 40. Reservationer baseras främst på bedömningen av hur förvaltnings- och kontrollsystem fungerar och den beräknade felprocentsatsen. Den samlade kvarstående risken är ett andra filter inför beslutet om det behövs ytterligare reservationer. Framför allt, men inte bara, när den validerade felprocentsatsen uppgår till mellan 2 % och 5 % är det möjligt att bestämma om ytterligare reservationer bör göras. Det är absolut inte det viktigaste skälet till reservationer i den årliga verksamhetsrapporten, utan ett kompletterande skäl. Denna arbetsmetod användes i 65 program inom Eruf/CF av de 67 som revisionsrätten tar upp. När det gäller resterande två program gjordes, som revisionsrätten visar i bilaga III till sin rapport, undantag som är i linje med metoden för att sammanställa den årliga verksamhetsrapporten, vilka redovisades i rapporten eftersom alla nödvändiga finansiella korrigeringar hade genomförts i tid för arbetet med förvaltningsförklaringen (se GD Regional- och stadspolitiks årliga verksamhetsrapport för 2012, s. 35). För de fyra operativa program inom ESF som hade en ”beräknad felprocentsats” över 5 % hade finansiella korrigeringar redan genomförts när GD Sysselsättnings årliga verksamhetsrapport för 2012 offentliggjordes. Den samlade felprocentsatsen som beräknades för dessa operativa program låg alltså under 2 %. Enligt kommissionens gällande instruktioner för den årliga verksamhetsrapporten för 2012 krävs en (kvantifierad reservation) bara om den samlade finansiella risken ligger över 2 %. För de fyra berörda programmen fanns det dessutom lämpliga handlingsplaner för att förhindra att dessa problem skulle uppstå på nytt. Kommissionen påpekar dessutom att revisionsrätten i punkt 6.34 av sin årsrapport för 2012 slår fast att bristerna i de felprocentsatser som rapporterats av revisionsmyndigheterna ”inte [innebär] att det antal reservationer som GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering formulerade 2012 och deras effekter ifrågasätts”. 43. Man måste göra tydlig åtskillnad mellan två processer: dels den formella användningen av revisionsmyndighetens arbete enligt villkoren i artikel 73 i förordningen, dels att kommissionen under sitt årliga arbete med förvaltningsförklaringen efter en ingående bedömning av den årliga kontrollrapporten och med hänsyn till de upprepade kontroller som har gjorts på plats kan validera och därför förlita sig på de revisionsresultat som har rapporterats. De siffror som rapporteras av revisionsrätten speglar den försiktiga metod som kommissionen tillämpar och som nämns i punkt 47, och det dubbla villkoret att inte enbart förlita sig på revisionsmyndighetens arbete och rapporterade felprocentsatser, utan även på att alla delar av förvaltningen och kontrollsystemet för det berörda programmet är fullständigt ändamålsenliga (se även svaret på punkt 16). Uppfyllandet av villkoren innebär dessutom inte automatiskt att kommissionen beviljar artikel 73‑status. Kommissionen använder sitt professionella omdöme för att värdera alla andra relevanta faktorer, däribland hur väsentligt och kritiskt varje operativt program är för fonden som helhet. Gemensamt svar på punkterna 44–46 Kommissionen kunde inte bevilja artikel 73-status förrän tillräckligt mycket revisionsarbete hade genomförts i enlighet med internationella revisionsstandarder och bedömningen av revisionsmyndigheten var positiv. Även om besluten att bevilja artikel 73-status fattades under det sjätte året av programperioden 2007–2013 pågår programgenomförandet fram till 2015 och avslutandet pågår fram till 2017. Genomförandet av samordnade revisioner kan dessutom spela roll för utformningen av förvaltnings- och kontrollsystem för kommande programperiod och principen kommer att finnas kvar och ha en positiv inverkan fram till 2023. I färdplanen från 2010 gjordes en försiktig förutsägelse om att ”en första grupp revisionsmyndigheter kan redan nu uppfylla kraven för eller omfattas av principen om samordnad granskning för vissa program/system och kommissionen ska i huvudsak förlita sig på revisionsmyndighetens uttalande”. Kommissionen kunde alltså inte på förhand fastställa en exakt tidsplan innan den hade gjort sin granskning. Enligt villkoren i förordningen, liksom revisionsstandarderna, måste kommissionen i själva verket få fram säkra revisionsresultat efter ett kontradiktoriskt förfarande innan den kan besluta att tillämpa artikel 73 på ett visst program. Detta var inte möjligt förrän kommissionen hade gjort ingående upprepade kontroller på plats inom ramen för undersökningen ”Review of the work of audit authorities”, som inleddes 2009. Kommissionen har alltså gått försiktigt tillväga, i och med att artikel 73-status beviljades först efter det att kommissionen hade mottagit de årliga kontrollrapporterna för 2010 och 2011, i vilka felprocentsatser rapporterades för första gången. Under samma period utfärdade kommissionen riktlinjer om upprättandet av dessa rapporter, hanteringen av fel, urval etc. för att se till att den information som lämnas är tillförlitlig och enhetlig. Se även svaret på punkt 30. 47. Kommissionen strävar efter att uppnå ”rimlig säkerhet om att förvaltnings- och kontrollsystem fungerar ändamålsenligt” genom att bedöma detaljerade grundläggande krav och funktioner för varje program. Denna bedömning baseras på en samlad bedömning av kommissionens och medlemsstatens revisionsresultat, och går utöver vad som framgår enbart av indikatorn för den samlade kvarstående risken. Kommissionen uppdaterade formellt sin färdplan i september 2013, bl.a. genom att förtydliga vilka kriterier som tillämpas vid beviljande av artikel 73-status: godkännande av revisionsstrategin och överensstämmelsebedömningen, rimlig säkerhet om att förvaltnings- och kontrollsystemet fungerar ändamålsenligt och medför begränsade risker, rimlig säkerhet om att revisionsmyndigheten fungerar ändamålsenligt och att det bara behövs några eller mindre förbättringar, med beaktande av kommissionens samlade revisionskunskaper och erfarenheter av revisionsmyndigheten i fråga. Kommissionen bedömer även revisionsrättens revisionsresultat. 48. Kommissionen anser på grundval av sin egen bedömning att kraven i slutet av 2013 är uppfyllda för alla 61 program. I sin bedömning utgår kommissionen från resultaten av de omfattande undersökningar som inleddes 2009 för att kontrollera revisionsmyndigheternas tillförlitlighet. Kommissionen tar vidare hänsyn till alla föreskrifter, även de om användning av icke-statistiska urval i vissa fall som den bästa uppskattningen av risk och om förvaltnings- och kontrollsystemet är ändamålsenligt, samt till den ”samlade kvarstående risk” som beräknats för varje program eller grupp av program sedan 2012 på det sätt som beskrivs ovan. Kommissionen noterar dessutom att de program som revisionsrätten tar upp i ruta 6 svarar för 5 % och mindre än 1 % av de globala anslagen för Eruf/CF respektive ESF. Ruta 6 – Översikt över resultatet av revisionsrättens granskning av villkoren för artikel 73 (2012) a) Första strecksatsen: När program som omfattas av ett gemensamt förvaltnings- och kontrollsystem grupperas för ett statistiskt urval i enlighet med förordningen kan kommissionen inte beräkna en samlad kvarstående risk per program eftersom revisionsmyndigheter rapporterar en enda felprocentsats för alla de grupperade programmen tillsammans. Denna metod används i samtliga fall för alla medlemsstater när revisionsmyndigheterna grupperar program i ett enda representativt urval. De sex program som revisionsrätten tar upp ingår i de åtta program som omfattas av ett gemensamt förvaltnings- och kontrollsystem. Den rapporterade och validerade felprocentsatsen för gruppen av program var 2,64 % för 2011. Den motsvarande samlade kvarstående risken för hela gruppen av åtta program tillsammans sedan den berörda attesterande myndigheten gjort korrigeringar låg under 2 %. Kommissionen drog därför slutsatsen att systemen är ändamålsenliga avseende samtliga åtta program. Andra strecksatsen: Alla villkor för beviljande av artikel 73-status för detta program var i början av 2012 redan uppfyllda. Kommissionen beslutade dock gå försiktigt tillväga när det gällde att ta itu med risken för systemomfattande fel i en särskild åtgärd som ingick i programmet. Kommissionen utfärdade därför en delreservation i den årliga verksamhetsrapporten för att ta hänsyn till denna risk. Medlemsstaten bekräftade senare att alla utgifter som rörde denna åtgärd hade dragits av som en preventiv åtgärd redan i november 2011, och en handlingsplan genomfördes 2012 för att se till att inga utgifter utsattes för risk när det gäller denna åtgärd. Efter denna slutsats hävdes delreservationen i november 2012. Efter två revisioner på plats beviljades programmet artikel 73‑status. De positiva resultat som rapporterades i den årliga kontrollrapporten för 2012 bekräftade denna bedömning med en validerad felprocentsats under 2 % och kommissionen utfärdade ett revisionsuttalande utan reservation i den årliga verksamhetsrapporten för 2012. b) Första strecksatsen: · För de två ESF-fall och ett Eruf-fall som kommissionen tar upp bekräftar kommissionen att de berörda revisionsmyndigheterna hade följt kommissionens riktlinje om urval på ett tillfredsställande sätt, med tanke på den begränsade populationen. Kommissionen noterar att användningen av en felprocent på stickprovsbasis baserat på icke-statistiska urval förutses i förordningen när det gäller små verksamhetspopulationer. Dessa är de enda tillgängliga indikatorerna för att uppskatta den övergripande risken för de berörda programmen och används därför av kommissionen i samband med arbetet med förvaltningsförklaringen. I sådana fall beaktar kommissionen även populationens egenskaper och revisionernas räckvidd. I två ESF-fall uppfylldes kravet på minsta täckning (10 %) eftersom populationen var så liten. För det resterande Eruf-programmet var användningen 2011 av ett slumpmässigt urval som omfattade poster som hade ett högt värde och svarade för mer än 10 % av utgifterna tillfredsställande. · Kommissionen baserade vidare sin bedömning inte bara på de felprocentsatser som rapporterades i de årliga kontrollrapporterna, utan även på annan information som inhämtats under dess revisionsarbete, t.ex. upprepningen av flera av revisionsmyndighetens kontroller av verksamheter och den samlade kunskapen om de berörda systemens funktion. · Eftersom all denna information var positiv drog kommissionen slutsatsen att den hade tillräckliga skäl att bevilja tre program artikel 73-status. · När det gäller urvalet för 2013 valde båda revisionsmyndigheterna en metod med ett statistiskt urval med tanke på att populationens storlek hade ökat och det lägre gränsvärde för statistiska urval som anges i den reviderade riktlinjen om urval som kommissionen lämnade i april 2013. Se även svaret på punkt 36. Tredje strecksatsen: Artikel 73-status beviljades dessa två program i juni 2012 eftersom slutsatsen drogs att alla villkor som anges i kommissionens färdplan var uppfyllda. Vid den tidpunkten hade kommissionen granskat den urvalsmetod som användes av revisionsmyndigheten i fyra årliga kontrollrapporter i rad sedan 2008 och funnit att den uppfyllde kraven. Informationen om ändringen av urvalsmetod lämnades i december 2012 i den nya årliga kontrollrapporten och bedömdes omedelbart. Efter denna bedömning konstaterade kommissionen att uteslutandet av utgifter från den population som ska ingå i urvalet inte var i överensstämmelse med reglerna. Kommissionen kom emellertid fram till att denna ändring av metod inte hade någon inverkan på de rapporterade felprocentsatserna och att revisionsmyndigheten hade valt den av kostnadseffektivitetsskäl eftersom de berörda stödmottagarna redan hade reviderats tidigare år utan att några fel hade framkommit. Kommissionen konstaterar att ändringen av metod ökade revisionsomfattningen från 5 % till 20 % jämfört med tidigare år. Fjärde strecksatsen: Det operativa program som revisionsrätten hänvisar till är det fjärde minsta operativa programmet inom ESF. De årliga betalningarna 2010/2012 uppgick till i genomsnitt 1,5 miljoner euro. Trots dess mycket begränsade storlek kunde artikel 74, med bestämmelser om proportionella kontroller för små operativa program, inte tillämpas eftersom samfinansieringssatsen för detta program är över 40 %. Kommissionen bekräftar vidare att den hade tillräckliga skäl att bevilja detta program artikel 73‑status, vilket hade ungefär samma effekt som artikel 74, eftersom revisionsmyndigheten för ESF i tillfredsställande grad följde kommissionens riktlinje om urval, med tanke på att populationen var mycket liten och låg långt under det gränsvärde som krävs för statistiska urval och som revisionsrätten tar upp i fotnot 9 (mindre än 20 projekt 2011 och 2012). Statistiska urval kunde därför inte tillämpas på den berörda populationen. Den minimitäckning på 10 % som krävs enligt riktlinjen om urval kunde emellertid uppnås. Förvaltnings- och kontrollsystemet för detta operativa program bedömdes emellertid vara effektivt och den felprocentsats som rapporterades av förvaltningsmyndigheten och validerades av kommissionen låg hela tiden under 2 %. c) Kommissionen anser att den beviljade dessa två program artikel 73-status på grundval av tillförlitliga, enhetliga och öppna kriterier och efter att ha beaktat revisionsrättens slutsatser. I ett av de två fall som revisionsrätten tar upp ansågs förvaltnings- och kontrollsystemet vara ändamålsenligt och de felprocentsatser som rapporterades av revisionsmyndigheten och validerades av kommissionen har legat under 2 % under hela perioden (2010–2012). När det gäller det andra fallet gällde revisionsrättens slutsatser inte revisionsmyndighetens funktion, utan andra delar av förvaltnings- och kontrollsystemet som är under uppföljning. Kommissionen anser att bristerna i förvaltnings- och kontrollsystemet 2013 inte nödvändigtvis är av betydelse för i vilken grad den förlitar sig på revisionsmyndigheten. d) Artikel 73-status beviljades de två berörda revisionsmyndigheterna i juni och september 2012. Revisionsrättens iakttagelse gäller slutsatser som redovisades 2013. Kommissionen bekräftar under alla omständigheter och efter en noggrann bedömning av revisionsrättens slutsatser att dessa revisionsmyndigheter uppfyller kravet för tillämpning av artikel 73. Kommissionen övervakar noggrant i samband med sin senaste gemensamma undersökning om övervakningen av artikel 73 (se svaret på punkt 54) att dessa krav uppfylls även i fortsättningen. Gemensamt svar på punkterna 49 och 50 Som föreskrivs i den uppdaterade färdplanen och den gemensamma undersökning som beslutades i september 2013 och avspeglas i kommissionens revisionsstrategi sker en tillfredsställande övervakning av artikel 73 genom analysen av nationella systemrevisionsrapporter och årliga kontrollrapporter (samt, vid behov, granskningar), granskningar av arbetsdokument på plats, upprepning av revisioner som genomförts av revisionsmyndigheten och bilaterala samordningsmöten. Se även svaret på punkt 32. Gemensamt svar på punkterna 51 och 53. Färdplanen var avsedd som ett strategiskt dokument för att fastställa villkoren för beviljande av artikel 73-status och för övervakningsändamål, inte som ett metoddokument. Efter den första omgången av artikel 73-beslut första halvåret 2012 har metoden för att utföra övervakningsuppdrag utvecklats och den nya undersökningen har finjusterats baserat på erfarenheterna från två pilotuppdrag som genomfördes 2012 och som omfattade upprepade kontroller och granskning av arbetsdokument. I enlighet med den uppdaterade färdplanen, den gemensamma undersökningen och revisionsstrategin ska ett övervakningsuppdrag genomföras för varje revisionsmyndighet med artikel 73-status i princip vartannat år. Övervakningsuppdragen ska i enlighet med internationella revisionsstandarder omfatta upprepade kontroller och granskning av arbetsdokument. Gemensamt svar på punkterna 54 och 55 GD Regional- och stadspolitik angav i sin årliga verksamhetsrapport för 2012 att baserat på dess övervakning av program med status som medför samordnad granskning var villkoren för denna status fortfarande uppfyllda, eftersom revisionsmyndigheterna korrekt hade rapporterat nya brister beträffande några av de berörda programmen. De berörda revisionsmyndigheterna fortsatte alltså att fungera ändamålsenligt. I september 2013 uppdaterade kommissionen formellt sin ursprungliga färdplan och inledde en undersökning med en metod och en process för att övervaka den status som medför samordnad granskning. Bilaga I till den uppdaterade färdplanen innehåller en sammanfattning av insatser/korrigerande åtgärder om ett eller flera av de ursprungliga villkoren för tillämpning av principen om samordnad granskning inte längre uppfylls. Kommissionen övervakar alla berörda program och utför bl.a. upprepade kontroller. I slutet av 2013 omfattar kommissionens övervakning nitton operativa program med artikel 73-status för sju revisionsmyndigheter i enlighet med kommissionens revisionsmetod. Särskilda korrigerande åtgärder genomförs för fyra revisionsmyndigheter. GD Sysselsättning tog inte upp några problem i sin årliga verksamhetsrapport för 2012 som gör det motiverat att ta de operativa program som beviljats artikel 73-status 2012 under förnyat övervägande. Inga korrigerande åtgärder behövde därför vidtas för att återkalla eller upphäva status som medför samordnad granskning som beviljades 2012. Kommissionen inledde dessutom övervakningsuppdrag beträffande dessa operativa program i slutet av 2013. 56. Avslutandet ska bygga på det omfattande revisions- och övervakningsarbete som har utförts under perioden, i synnerhet i samband med den årliga bedömningen av den samlade kvarstående risken för varje program. Se även svaret på punkterna 49–53 om den uppdaterade färdplanen och undersökningen om övervakningen. Kommissionen hänvisar också till att tillämpningen av principen om samordnad granskning kommer att fortsätta under perioden 2014–2020, vilket föreskrivs i artikel 140.3 i förordningen om gemensamma bestämmelser (fotnot: ”För operativa program där kommissionen drar slutsatsen att den kan förlita sig på revisionsmyndighetens yttrande, kan den komma överens med revisionsmyndigheten att begränsa sina egna revisioner på plats till att revidera revisionsmyndighetens arbete, om det inte finns tecken som tyder på brister i revisionsmyndighetens arbete för ett räkenskapsår för vilket ett beslut om räkenskapsavslutning fattats”). 60. Kommissionen utfärdade riktlinjer för de första åren av genomförande som är grundläggande för revisionsmyndigheternas arbete (t.ex. överensstämmelsebedömning, revisionsstrategi, bedömning av förvaltnings- och kontrollsystem, urvalsmetoder). Dessa riktlinjer utfärdades i tid i början av programperioden (se punkt 62). Gemensamt svar på punkt 61 och ruta 8 Riktlinjer om komplicerade frågor av det slag som tas upp av revisionsrätten bygger av nödvändighet på goda och dåliga exempel som upptäckts under de första åren av genomförande. Utkast till riktlinjer diskuteras under olika tekniska möten med revisionsmyndigheterna innan de slutligt fastställs under Cocof-mötet. Detta gällde i synnerhet riktlinjen om hanteringen av fel som diskuterades utförligt med revisionsmyndigheterna innan den formellt vidarebefordrades. 66. Första strecksatsen: Kommissionen håller med om att denna obligatoriska information kan kompletteras genom ytterligare riktlinjer vad gäller resultaten av verksamheterna. Kommissionen planerar att ge revisionsmyndigheterna ytterligare skriftliga förtydliganden beträffande detta i slutet av 2013. Andra strecksatsen: Kommissionen får vid behov ytterligare information om resultaten av revisioner av verksamheter, antingen skriftligen eller i samband med granskningar på plats, baserat på sin riskbedömning (se svar på punkt 32). Kommissionen kommer att överväga möjligheten att utfärda ytterligare skriftliga förtydliganden beträffande detta. Tredje strecksatsen: Vid avslutandet är revisionsmyndigheterna redan skyldiga att göra en flerårig bedömning av förvaltnings- och kontrollsystemens funktion och av korrigeringsförmågan vid avslutandet (se riktlinjerna för avslutande från 2013). Fjärde strecksatsen: När det gäller effekten av senare händelser på revisionsutlåtandet tas detta delvis redan upp i riktlinjen om hanteringen av fel som utfärdades i december 2011 vad gäller ”positiva” händelser. Kommissionen kommer att överväga möjligheten att utfärda ytterligare skriftliga förtydliganden beträffande detta. Kommissionen har lagt fram förslag för att ta hänsyn till alla tidigare aspekter i genomförandeakter/delegerade akter för programperioden 2014–2020 och harmonisera genomförandet ytterligare. 67. Förordningen och därmed även de riktlinjer som kommissionen har utfärdat tar hänsyn till internationella revisionsstandarder, men måste spegla sammanhållningspolitikens särdrag och terminologi. Gemensamt svar på punkterna 68–69 Det omfattande revisionsarbetet för att granska revisionsmyndigheternas arbete sedan 2009 omfattade även ett allsidigt arbete för att bygga upp kapacitet tillsammans med berörda revisionsmyndigheter. Detta möjliggjorde i sin tur ett utbyte av god praxis med alla revisionsmyndigheter genom ytterligare riktlinjer och tekniska möten. 72. Kommissionen fortsätter att erbjuda revisionsmyndigheterna utbildning, i synnerhet om urvalsmetoder, om revisionsarbetet inför avslutandet av programperioden 2007–2013 och om revisionen inför den nya programperioden. 73. Kommissionen noterar att beviljandet av artikel 73-status till vissa program inte minskar dess kontrollarbete. Den främsta fördelen för kommissionen är att man kan koncentrera sina begränsade revisionsresurser på program och myndigheter där risken är högre, i stället för att skära ned sina kontrollinsatser över hela linjen. Samordnad granskning är dessutom inte detsamma som att det inte sker någon revision alls. Övervaknings- och uppföljningsuppdrag är fortfarande nödvändiga för att se till att de nationella revisionsmyndigheternas revisionsarbete fortsätter att vara tillförlitligt. Gemensamt svar på punkterna 74–76. Kommissionen betonar att den grad av säkerhet som kan uppnås har ökat betydligt tack vare regelverket för 2007–2013, i synnerhet genom att det är möjligt att från och med att genomförandet inleds bedöma tillförlitligheten för varje operativt program för varje år. Kostnaderna för kontroller bör därför ses i ett kostnadseffektivitetsperspektiv snarare än i absoluta termer. Kommissionen noterar att fonderna kan finansiera förberedande arbete, förvaltning, övervakning, utvärdering, samt informations- och kontrollaktiviteter rörande programmen genom tekniskt stöd. 77. Efter år av höga felprocentsatser under perioden 2000–2006 beslutade kommissionen föreslå skärpta förvaltnings- och kontrollbestämmelser, samt statistiska urval, för programperioden 2007–2013. Dessa förslag har i hög grad beaktats i det nuvarande regelverket. Kommissionen noterar att felprocentsatserna är betydligt lägre under innevarande programperiod. 78. Kommissionen räknar med att kontrollkostnaderna för programperioden 2014–2020 kommer att vara stabila. Med de olika revisionsförenklingar som förutses i förordningen kan minskningen av den administrativa bördan (t.ex. färre rapporteringskrav och en utvidgad användning av förenklade kostnadsalternativ) eller användningen av uppdaterade riktlinjer om urval leda till stora vinster i revisionsarbetet. Detta skulle mer än uppväga det merarbete som krävs för att revidera räkenskaperna och granska förvaltningsförklaringen. Gemensamt svar på punkterna 79 och 80 Kommissionen välkomnar revisionsrättens slutsats. Även kommissionen anser att medlemsstaterna och kommissionen har stärkt ramen för internkontroll för programmen 2007–2013 jämfört med tidigare programperioder. Kommissionen anser att detta bidrar till en stark revisionskapacitet i hela unionen. 83. Kommissionens ståndpunkt är följande när det gäller de risker som revisionsrätten har funnit: Första strecksatsen: Kommissionen har sedan 2009 genomfört omfattande revisioner på plats för att granska revisionsmyndigheternas arbete. Kommissionen genomförde 269 revisionsuppdrag och granskade 47 och 84 revisionsmyndigheter för Eruf och ESF. Detta omfattar omkring 96 % respektive 99 % av de totala anslagen. Dessa granskningar gjorde det möjligt för kommissionen att ge råd, att bidra till kapacitetsuppbyggnad och att räkna om procentsatser eller ersätta dem med fasta procentsatser om de ansågs vara otillförlitliga. Kommissionen har sammantaget en grundlig process för att kontrollera tillförlitligheten hos de felprocentsatser som revisionsmyndigheterna har rapporterat, vilka vid behov justeras. Det faktum att de felprocentsatser som rapporteras i GD Sysselsättnings och GD Regional- och stadspolitiks årliga verksamhetsrapporter överensstämmer med de felprocentsatser som revisionsrätten har fastställt bekräftar att revisions- och rapporteringssystemet är tillförlitligt. Andra strecksatsen: Kommissionen har även infört en tillförlitlig metod för att kontrollera och validera de felprocentsatser som rapporterats av revisionsmyndigheterna och vid behov begära ytterligare information och/eller genomföra granskningar på plats (år 2013, 64 operativa program inom Eruf/Sammanhållningsfonden i elva medlemsstater och 23 operativa program inom ESF i tio medlemsstater). De goda kunskaper som inhämtas om hur ett stort antal revisionsmyndigheter fungerar genom kommissionens omfattande undersökning visade sig vara mycket användbara för kommissionens bedömning av rapporterade felprocentsatser. Tredje strecksatsen: Kommissionen anser att den samlade kvarstående risken, som tar hänsyn till felprocentsatser och finansiella korrigeringar under programperioden, är en indikator på programmens samlade korrigeringsförmåga som kommissionen bedömer varje år i sina årliga verksamhetsrapporter. Den baseras på alla tillgängliga inrapporterade uppgifter för tidigare år och den bästa uppskattningen för det ifrågavarande året. Den hjälper kommissionen särskilt, men inte enbart, att hantera program med validerade årliga felprocentsatser på mellan 2 % och 5 %. Sådana program, som tidigare inte kunde förses med reservationer, kan nu bli föremål för en reservation och därefter rättsliga åtgärder (avbrott/upphävanden/finansiella korrigeringar). Tack vare användningen av den samlade kvarstående risken görs reservationer avseende fler program, vilket minskar den risk som revisionsrätten tar upp att riskerna för dessa program underskattas. Kommissionen har dessutom utfört ett särskilt riskbaserat revisionsarbete för att se till att de korrigeringar som rapporterats för 68 operativa program de senaste tre åren faktiskt genomförs och gör avdrag från de samlade finansiella korrigeringar som har beaktats i beräkningen av den kvarstående felprocentsatsen om det föreligger tvivel eller inte finns tillräckliga bevis. Kommissionen strävar alltid efter att se till att rapporteringen till den myndighet som beviljar ansvarsfrihet ger en rättvisande och tillförlitlig bild av den uppskattade risken för EU-budgeten för varje medlemsstat och i detta sammanhang även tar hänsyn till den fleråriga korrigeringsförmågan. Kommissionen tillämpar fullständig öppenhet och lämnar all tillgänglig information i sina årliga verksamhetsrapporter. Kommissionen granskar varje år grundligt de felprocentsatser som rapporterats av revisionsmyndigheterna. Denna kontrollprocess och de omfattande resultaten från dess revisionsundersökningar gör det möjligt för kommissionen att redovisa fullständiga och tillförlitliga felprocentsatser i de årliga verksamhetsrapporterna och vid behov göra lämpliga reservationer. För att illustrera detta anser kommissionen att det faktum att dess egen beräknade felprocentsats tre år i rad för GD Sysselsättning och två år i rad för GD Regional- och stadspolitik som redovisats i den årliga verksamhetsrapporten överensstämmer med revisionsrättens felprocentsats bekräftar att kommissionens metod är säker och tillförlitlig. Rekommendation 1 Kommissionen anser att denna rekommendation redan har genomförts. Kommissionen har en noggrann kontrollprocess som innefattar granskningar på plats för att se till att de felprocentsatser som rapporteras av revisionsmyndigheterna är exakta och tillförlitliga. Om felprocentsatserna inte anses vara tillförlitliga tillämpas fasta procentsatser. Denna process kompletteras sedan 2009 med en utförlig undersökning under vilken revisionsmyndigheternas arbete granskades under 269 revisionsbesök, samt genom upprepade kontroller, vilket omfattade omkring 90 % av fondanslagen. Kommissionen gör även riskorienterade revisioner för att kontrollera att de finansiella korrigeringar som rapporterats är korrekta. Kommissionen kommer att fortsätta sörja för en sträng övervakning av de rapporterade felprocentsatserna, att övervaka och granska revisionsmyndigheternas arbete och att göra revisioner inriktade på kvaliteten hos de attesterande myndigheternas processer för att redovisa och rapportera finansiella korrigeringar. Rekommendation 2 Kommissionen har i sitt förslag till en förordning om gemensamma bestämmelser för 2014–2020 infört en möjlighet att göra finansiella nettokorrigeringar om allvarliga oriktigheter upptäcks efter det att årsredovisningen har överlämnats som revisionsmyndigheten inte upptäckt och/eller rapporterat tidigare. Lagstiftaren har godkänt denna möjlighet. Kommissionen har för avsikt att föreslå att det i sekundärlagstiftningen ska fastställas att de schablonmässiga korrigeringarna kan höjas vid upprepade överträdelser som rör samma brister, där medlemsstaten inte har vidtagit tillräckliga korrigerande åtgärder för den del av systemet som påverkades och som varit föremål för en tidigare korrigering. 84. De siffror som tas upp av revisionsrätten följer av de stränga villkor som förutses i förordningen, enligt vilken kommissionen och medlemsstaten ska utföra omfattande revisionsåtgärder, inklusive upprepade kontroller i enlighet med internationella revisionsstandarder, innan de kan bedöma hur hela förvaltnings- och kontrollsystemet fungerar. I de flesta fall var kommissionen dessutom tvungen att vänta på felprocentsiffrorna 2010 och till och med 2011 på grund av att genomförandet i början gick långsamt. Kommissionen var tvungen att noggrant kontrollera dessa felprocentsatser och resultaten av den första upprepningen på plats av revisionsmyndigheternas arbete för att bedöma förvaltnings- och kontrollsystemens ändamålsenlighet. 85. Kommissionen delar på grundval av sin egen bedömning absolut inte bedömningen av de 15 fall som tas upp i ruta 6 och anser att kraven uppfylls för alla 61 program i slutet av 2013. I sin bedömning utgår kommissionen från resultaten av de omfattande undersökningar som inleddes 2009 för att kontrollera revisionsmyndigheternas tillförlitlighet. Kommissionen tar vidare hänsyn till alla föreskrifter, även de om användning av icke-statistiska urval i vissa fall som den bästa uppskattningen av risk och om förvaltnings- och kontrollsystemet är ändamålsenligt, samt till den ”samlade kvarstående risk” som beräknats för varje program eller grupp av program sedan 2012 på det sätt som beskrivs ovan. De invändningar som tas upp är dessutom särskilt olämpliga för små operativa program. Kommissionen noterar dessutom att de program som revisionsrätten tar upp i ruta 6 svarar för 5 % och mindre än 1 % av de globala anslagen för Eruf/CF respektive ESF. 86. Efter revisionsrättens granskning har kommissionens berörda generaldirektorat gemensamt utformat och beslutat i september 2013 att genomföra en undersökning för att kontrollera de artikel 73-beslut som fattades för första gången 2012. De har dessutom fattat ett gemensamt beslut om att uppdatera färdplanen för artikel 73 och övervakningsprocesserna i september 2013. Se även svaret nedan på rekommendation 4. Rekommendation 3 Kommissionen anser att den status som medför samordnad granskning beviljades på tillförlitliga, enhetliga och tydliga kriterier. Man anser vidare att alla krav kommer att vara uppfyllda i slutet av 2013 när det gäller dessa program. Kommissionen kommer att fortsätta följa en tillförlitlig strategi, som förtydligades ytterligare genom genomförandet av dess färdplan för artikel 73, som uppdaterades i september 2013. Rekommendation 4 Kommissionen anser att denna rekommendation följs genom den uppdaterade färdplan och revisionsundersökning om övervakning av artikel 73 som antogs i september 2013. Sedan den första omgången artikel 73-beslut fattats under första halvåret 2012, och på grundval på pilotuppdrag, utvecklade kommissionen en revisionsmetod för att genomföra övervakningsbesök som inkluderar upprepade kontroller och granskningar av arbetsdokument i linje med internationella revisionsstandarder. 87. Kommissionen välkomnar revisionsrättens bedömning och fortsätter sitt nära samarbete med revisionsmyndigheterna för att ständigt förbättra sina riktlinjer och sitt stöd. Kommissionen främjar aktivt tillämpningen av sin reviderade riktlinje om urval från april 2013 genom utbildningsseminarier i olika medlemsstater, för att se till att tillräckligt med information sprids till alla berörda revisionsmyndigheter i dessa medlemsstater. Kommissionen har inlett en dialog med revisionsmyndigheterna för att sörja för tillräckliga förberedelser inför programperioden 2014–2020 och för att förbättra sekundärlagstiftningen om frågor med anknytning till revisionsmyndigheternas arbete. Rekommendation 5 Kommissionen instämmer med denna rekommendation och vidtar åtgärder för att förbättra sekundärlagstiftningen och i tid ge fullständiga riktlinjer inom en stabil metodram för revisionsmyndigheternas arbete som bygger på de samlade erfarenheterna från programperioden 2007–2013. Kommissionen kommer att förtydliga vissa delar av den befintliga riktlinjen ytterligare genom en skriftlig förklaring före slutet av 2013. Enligt förordningen för programperioden 2014–2020 har kommissionen dessutom rätt att genom genomförandeakter och delegerade akter anta bindande modeller och/eller krav för revisionsmyndigheternas revisionsarbete som bör bygga på erfarenheter och god praxis från programperioden 2007–2013. 89. Ansvarsfördelningen fastställs tydligt i fördraget, budgetförordningen och sektorsspecifika förordningar. Det finns en betydande budget för tekniskt stöd tillgänglig för medlemsstaterna inom ramen för Europeiska struktur- och sammanhållningsfonderna. De måste besluta hur detta anslag ska användas. Se även kommissionens svar på punkt 6. Rekommendation 6 Kommissionen anser att denna rekommendation redan genomförts i 2011 års konsekvensbedömning (se fotnot 71). Kommissionen noterar vidare att det enligt den delade förvaltningen och subsidiaritetsprincipen är medlemsstaterna som fattar beslut om att anslå tekniskt stöd för olika kostnadskategorier. I förordningen för 2014–2020 stärker kommissionen dessutom kostnadseffektivitetsmetoden när det gäller sammanhållning. Till följd av detta ska de nya bestämmelserna om genomförandet av fonderna, inbegripet när det gäller kontroller ”… respektera proportionalitetsprincipen när det gäller den stödnivå som anslås och ta hänsyn till det övergripande målet att minska den administrativa bördan för organ som deltar i förvaltningen och kontrollen av programmen”.