A4-0283/96

Resolution om genomförandet av jämställdhet mellan män och kvinnor i offentlig tjänst

Europaparlamentet utfärdar följande resolution,

- med beaktande av resolutionsförslagen från:

a) Ligabue m.fl. om genomförandet av lika möjligheter för kvinnor i offentlig tjänst (B4-0165/95),

b) Sornosa Martínez m.fl. om jämställdhet mellan kvinnor och män inom Europeiska gemenskapens institutioner (B4-0357/95),

c) Colli Comelli om lika möjligheter för offentliganställda kvinnor i Italien (B4-0564/95),

- med beaktande av direktiv 76/207/EEG om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgången till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor ((EGT nr L 39, 14.2.1976, s. 40.)),

- med beaktande av avtalet om socialpolitik som bifogas protokollet om socialpolitik i Fördraget om Europeiska unionen, i synnerhet artikel 6.3,

- med beaktande av rådets rekommendation av den 13 december 1984 om främjandet av positiva åtgärder för kvinnor (84/635/EEG) ((EGT nr L 331, 19.12.1984, s. 34.)),

- med beaktande av gemenskapens fjärde handlingsprogram för jämställdhet mellan kvinnor och män (1996-2000)(KOM(95)0381) ((EGT nr L 335, 30.12.1995, s. 37.)),

- med beaktande av FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (CEDAW), i synnerhet artikel 4,

- med beaktande av rapporten från FN:s fjärde världskonferens om kvinnor i Beijing (A/CONF.117/20),

- med beaktande av sin resolution av den 11 februari 1994 om kvinnors deltagande i beslutsprocessen ((EGT nr C 61, 28.2.1994, s. 248.)),

- med beaktande av sitt yttrande av den 24 maj 1996 om förslaget till rådets rekommendation om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen ((EGT nr C 166, 10.6.1996, s. 269.)),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för kvinnors rättigheter och yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt (A4- 0283/96), och med beaktande av följande:

A. Kvinnor utgör en stor del, i vissa medlemsstater mer än hälften, av de offentliganställda.

B. Kvinnorna är emellertid kraftigt underrepresenterade inom beslutsfattandet på högre nivå i medlemsstaterna samt inom EU-institutionerna.

C. Kvinnorna inom den offentliga sektorn brukar i oproportionerligt hög grad drabbas av de nedskärningar av offentliga utgifter som är nödvändiga med tanke på valutaunionen.

D. Den offentliga sektorn kan spela en katalysatorroll och utgöra en modell för utvecklingen av lika möjligheter och positiva åtgärder som främjar kvinnorna på alla samhällsområden, också i den privata sektorn.

E. Det är nödvändigt att involvera kvinnorna i all politisk beslutsfattning på det nationella och europeiska planet för att genomföra principen om att integrera jämställdhetsaspekter i alla åtgärder på nationell nivå och EU- nivå.

F. Kvinnorna utgör mer än hälften av befolkningen och med tanke på demokratin och på att myndigheterna skall återspegla samhället är det av väsentligt intresse att kvinnor och män representeras jämlikt.

G. Positiv särbehandling syftar till att bekämpa indirekt diskriminering av kvinnor som grupp, så som den redan existerar i samhället i allmänhet.

H. Siffror som anger kvoter och mål för det antal tjänster som skall tillsättas med kvinnor eller män inom områden eller tjänstegrader där kvinnorna är underrepresenterade är därför inte diskriminerande, utan endast ett hjälpmedel för att undanröja existerande diskriminering.

I. I system som ger företräde åt det underrepresenterade könet i samband med anställning och befordran finns bestämmelser som tvingar arbetsgivaren att ta hänsyn till varje sökandes personliga omständigheter, vilket tenderar att oftast gynna den manlige sökanden.

J. Barnomsorg, överenskommelser om flexibelt arbete samt föräldraledighet som inte går att överföras till den andra föräldern bör inte betraktas som en positiv särbehandling som främjar kvinnor, eftersom dessa möjligheter borde stå till förfogande och kunna utnyttjas av både män och kvinnor.

K. Vertikal och horisontell segregering på arbetsmarknaden återspeglas i den offentliga förvaltningen, eftersom många kvinnor arbetar och innehar högre tjänster inom vissa områden än inom andra där de ofta inte alls finns företrädda.

L. Det är ofta de avdelningar, där kvinnor är kraftigt underrepresenterade som inte utarbetar jämställdhetsplaner eller underlåter att effektivt genomföra befintliga jämställdhetsplaner, även om detta krävs i den berörda medlemsstaten eller institutionen.

M. Jämställdhetsprogram och -planer måste kompletteras av regelbunden utvärdering utifrån mätbara indikatorer.

N. Kvantiteten och kvaliteten på statistik om kvinnor och män i offentlig tjänst varierar avsevärt mellan medlemsstaterna och saknas i vissa fall nästintill helt och hållet.

O. Det krävs insikt i de problem som hindrar kvinnor och män att uppnå jämställdhet inom sådana områden och tjänstegrader där kvinnorna förblivit underrepresenterade trots att jämställdhetsplaner finns.

P. Program för yrkesutbildning inom offentlig tjänst bör både syfta till att förbättra kvinnors karriärmöjligheter och göra personer i chefsställning mer medvetna om hur viktigt det är att främja jämställdhet.

Q. Kvinnor kommer att fortsätta att missgynnas i yrkeslivet ända tills det sker en omfördelning av familjeansvaret mellan män och kvinnor samt att åtgärder vidtas som gör det möjligt att förena yrkes- och familjeliv.

1. Parlamentet uppmanar medlemsstaterna att de i samband med genomgången av fördraget vid regeringskonferensen inför en ny rättslig grund för lika behandling av och lika rättigheter för kvinnor och män, som gör det lagligt att vidta positiv särbehandling till förmån för jämställdheten mellan kvinnor och män,

2. anser att det behövs en positiv definition av begreppet positiv särbehandling i gemenskapslagstiftningen, och att det direktivet 76/207/EEG uttryckligen bör inkludera denna definition i syfte att skapa en generell ram för vad som skall betraktas som positiv åtgärd inom unionen,

3. är övertygad om subsidiaritetsprincipens betydelse i fråga om positiv särbehandling och anser därför att medlemsstater inte får hindras från att genomföra sådan positiv särbehandling som de anser vara den mest lämpliga inom den allmänna ram som fastlagts i gemenskapslagstiftningen, och som passar bäst in i nationell kultur och nationella traditioner,

4. stöder medlemsstater som har infört den (icke-automatiska) principen om att ge företräde åt kvinnor i samband med befordran och anställningar i sådana fall, där sökanden har samma meriter och kvalifikationer, och där kvinnor är underrepresenterade på det aktuella området eller i den aktuella tjänstegraden; detsamma bör gälla för män där de är underrepresenterade,

5. uppmanar de medlemsstater som inte redan gjort det att anta årliga jämställdhetsplaner för den offentliga förvaltningen med instruktioner om åtgärder som skall vidtas av statliga myndigheter i syfte att främja kvinnors anställning och befordran,

6. uppmanar medlemsstaterna och EU-institutionerna att fastslå siffermål för det antal kvinnor som inom varje myndighet eller institution fram till en viss tidpunkt skall ha erhållit en tjänst i beslutsfattande ställning, och att ett kvoteringssystem skall införas med ett minsta procenttal för båda könen, om de fastlagda siffrorna inte har uppnåtts fram till år 2000,

7. kräver att medlemsstaterna skiljer mellan kort- och långsiktiga mål och att de ser till att de kortsiktiga målen görs uppnåeliga och regelbundet kan utvärderas för att kontrollera om de har uppnåtts,

8. uppmanar de medlemsstater där man tillämpar uttagningsprov för anställning och befordran av personal att undersöka innehållet i anställnings- och befordringsförfarandena i syfte att ända från början förhindra diskriminering mellan kvinnor och män,

9. uppmanar alla medlemsstater att säkerställa att de enskilda departementen och myndigheterna utarbetar sina egna jämställdhetsplaner med flexibla målkvoter som anpassas till det befintliga antalet kvinnor i ledande ställning och kvinnornas möjliga befordran,

10. kräver att medlemsstaterna vidtar åtgärder för att bekämpa fientlig inställning och inaktivitet som hindrar jämställdheten som även stimulerar till ökat medvetande om hur viktig jämställdheten är inom departement och offentlig tjänst och, där så erfordras, beslutar om sanktioner mot departement och offentliga myndigheter som inte utarbetar och genomför jämställdhetsplaner som säkerställer att kvinnor ges samman möjligheter,

11. kräver att medlemsstaterna skall kräva att de departement och offentliga organ där kvinnor trots jämställdhetsplaner fortsättningsvis är kraftigt underrepresenterade skall lägga fram brett upplagda rapporter om de problem som jämställdhetsfrämjandet stött på, så att det skall bli möjligt att få jämställdhetsplanerna att fungera effektivare,

12. uppmanar medlemsstaterna att inte använda utgiftsnedskärningar i den offentliga sektorn som en förevändning för att avstå från att genomföra jämställdhetsplaner och jämställdhetspolitik inom den offentliga förvaltningen,

13. uppmanar medlemsstaterna att utifrån mätbara indikatorer årligen kontrollera utvecklingen av jämställdhetsplanernas genomförande, inbegripet antalet befordringar och tjänstetillsättningar jämfört med antalet sökanden därpå samt också personalavgången, utbildningsutbudet och överenskommelser om flexibel arbetstid och årligen offentliggöra statistik om dessa indikationer, indelade efter tjänstegrad, avdelning och sektor,

14. anser att en lämplig utvärdering endast kan genomföras av personal som särskilt förelagts denna uppgift och i samarbete med fackföreningar och arbetsgivare inom den offentliga sektorn,

15. uppmanar alla arbetsgivare inom den offentliga förvaltningen att vid utannonserandet av tjänster där kvinnor är underrepresenterade favorisera kvinnliga sökande,

16. understryker behovet, för både kvinnor och män, att förena yrkes- och familjeliv liksom att omfördela uppgifterna inom familjen mellan män och kvinnor för att möjliggöra att jämställdhet mellan kvinnor och män uppnås, och att det med tanke på detta krävs bättre möjligheter för familje- och föräldraledighet, ledighet för vård av barn, överenskommelser om flexibel arbetstid och skyddsåtgärder för personer med vårduppgifter,

17. uppmanar kommissionen att lägga fram ett förslag till direktiv som förpliktar medlemsstaterna att anta jämställdhetslagar för den offentliga sektorn, och som beaktar följande viktiga punkter:

a) upprättande av program för att främja kvinnors möjligheter till befordran,

b) tillsättande av företrädare för kvinnofrågor eller upprättande av organ som skall följa tillämpningen av likabehandlingspolitiken,

c) revidering av arbetsbeskrivningar, så att de i praktiken följer principen om likabehandling beträffande lön,

d) avskaffande av principen om antal tjänsteår vid befordringar,

e) främjande av jämn representation i kommittéer för uttagning, befordring och rekrytering,

f) prioritering av kriterier gällande merit snarare än antal tjänsteår,

18. uppmanar rådet att anta förslaget till direktiv om bevisbörda beträffande lika lön och lika behandling av kvinnor och män,

19. beklagar eftertryckligen det faktum att det genomgående inom alla EU- institutionernas administrationer finns så få kvinnor i ledande ställning,

20. uppmanar alla EU-institutioner att se över alla aspekter vad gäller uttagningsförfaranden, t.ex. tillkännagivandet av lediga tjänster, ansökningsformulär, uttagningskommittéer, värderingsmetoder för att kunna undanröja en eventuell indirekt diskriminering av kvinnor på detta område,

21. anmodar kommissionen att fortsätta och intensifiera sin politik med att ge kvinnliga kandidater företräde till områden eller tjänstegrader där de är underrepresenterade,

22. välkomnar även att parlamentets administration accepterat principen som ger kvinnor företräde till områden eller tjänster där de är underrepresenterade, och yrkar på denna princip skall tillämpas i praktiken;

23. uppmanar parlamentets administration att genomföra en årlig utvärdering av antalet kvinnor som befordrats i varje enskilt generaldirektorat och kräva en skriftlig motivering från de chefer som inte har tagit med några kvinnor på sina listor över anställningar och befordringar,

24. uppmanar EU-institutionernas administrationer att förlänga undantagen från åldersgränsen för tillträde till de skriftliga uttagningsproven för män och kvinnor, som i samband med vård av barn inte förvärvsarbetat under en viss period eller som har tagit föräldra- eller familjeledigt,

25. uppmanar kommissionen att kräva att medlemsstaterna utser en balanserad andel kvinnor till de olika rådgivande utskotten på EU-nivå, och när höga tjänster inom kommissionen tillsätts,

26. uppmanar kommissionen att uppdatera den undersökning som Europeiska institutet för offentlig administration (EIPA) publicerade 1990 om de olika system och metoder som tillämpas i medlemsstaternas offentliga förvaltningar för att främja jämställdhet, och följa upp denna undersökning med en konferens i samarbete med EIPA för att avslöja brister och ge publicitet åt exempel på god praxis,

27. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstaternas regeringar.