Med utgångspunkt i genomföranderapporterna och kontrollen av ändamålsenligheten har de problem som identifierats i förslaget delats in i sex huvudområden: i) ställningen som varaktigt bosatt i EU är underutnyttjad, ii) villkoren för att erhålla ställning som varaktigt bosatta i EU är alltför svåruppfyllda, iii) varaktigt bosatta förhindras ofta ifrån att utöva rätten till rörlighet inom EU, iv) det råder brist på klarhet och konsekvens rörande vilka rättigheterna som gäller varaktigt bosatta och deras familjemedlemmar, v) möjligheterna till cirkulär migration för varaktigt bosatta är begränsade, vi) det finns en risk för missbruk av ställning som varaktigt bosatt i EU på grundval av ordningar för uppehållstillstånd för investerare, enligt vilka utfärdandet av uppehållstillstånd inte omfattas av kravet på oavbruten fysisk närvaro i medlemsstaten eller endast av kravet på investerarens närvaro i medlemsstaten under en begränsad tid.

Alla centrala problem som identifierats under samråden har beaktats och tagits upp i förslaget.

Ett brett samråd, också omfattande ett offentligt samråd, hölls i samband med kontrollen av ändamålsenligheten i fråga om laglig migration. Mellan den 23 september och den 30 december 2020 hölls ytterligare ett offentligt samråd på nätet om den lagliga migrationens framtid via kommissionens portal ”Kom med synpunkter!”. Riktade samråd med mer tekniska frågor om översynen av direktivet ägde rum under första halvåret 2021. En del av dessa samråd hölls av kommissionen på egen hand och en del inom ramen för en studie som beställts av en extern uppdragstagare. Särskilda frågor ställdes också till medlemmarna i det europeiska migrationsnätverket inom ramen för denna konsekvensbedömning.

Kommissionen kommer att kontrollera att det omarbetade direktivet har införlivats korrekt och faktiskt i alla deltagande medlemsstaters nationella lagstiftning. Under hela genomförandefasen kommer kommissionen att anordna regelbundna möten med kontaktkommittén och alla medlemsstater. Kommissionen kommer regelbundet att för Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport med en utvärdering av genomförandet, tillämpningen och effekterna av direktivet om varaktigt bosatta.

När det gäller försörjningsvillkoret får medlemsstaterna, i enlighet med EU-domstolens rättspraxis (Chakroun, C-578/08, och X mot Belgische Staat, C-302/18), ange ett visst belopp som referensbelopp, men får inte föreskriva en lägsta inkomstnivå under vilken alla ansökningar om ställning som varaktigt bosatt i EU kommer att avslås, oberoende av en faktisk prövning av varje sökandes situation. När medlemsstaterna bedömer innehav av stabila och regelbundna försörjningsmedel, får de beakta faktorer såsom avgifter till pensionssystemet och fullgörande av skattskyldighet. Begreppet ”försörjningsmedel” avser inte enbart de ”egna medel” över vilka den som ansöker om ställning som varaktigt bosatt i unionen förfogar, utan kan även omfatta de medel som ställs till sökandens förfogande av en tredje part, under förutsättning att dessa, mot bakgrund av den berörda sökandens individuella situation, anses vara stabila, regelbundna och tillräckliga.

För att motverka denna risk bör medlemsstaterna skärpa kontrollerna av bosättningskravet, med särskilt avseende på ansökningar om ställning som varaktigt bosatt i EU vilka lämnats in av tredjelandsmedborgare som innehar och/eller har innehaft ett uppehållstillstånd som beviljats på grundval av en investering, i fall där utfärdandet av sådana tillstånd inte har varit föremål för krav på fortlöpande fysisk närvaro i den berörda medlemsstaten eller har omfattats av kravet på investerarens närvaro i den berörda medlemsstaten under en begränsad tid. Förslaget innehåller också en bestämmelse om medlemsstaterna inte får beakta perioder av bosättning i egenskap av innehavare av ett uppehållstillstånd som beviljats på grundval av någon form av investering i en annan medlemsstat i syfte att kumulera bosättningsperioder i olika medlemsstater. Denna bestämmelse införs i syfte att begränsa attraktionskraften i sådana ordningar och är inriktad på det faktum att inte alla medlemsstater har reglerat denna kategori av uppehållstillstånd.

Bosättningen måste ha varit laglig och varaktig. För att motverka risken för missbruk av ställning som varaktigt bosatt i EU bör medlemsstaterna se till att kravet på laglig och oavbruten bosättning övervakas på vederbörligt sätt i fråga om alla kategorier av tredjelandsmedborgare. Denna risk gäller särskilt de tredjelandsmedborgare som har ett uppehållstillstånd som beviljats på grundval av någon form av investering i en medlemsstat, eftersom utfärdandet av dessa uppehållstillstånd inte alltid omfattas av kravet på varaktig fysisk närvaro i medlemsstaten eller endast av kravet på investerarens närvaro i medlemsstaten under en begränsad tid.

I förslaget klargörs att alla perioder av bosättning som innehavare av en visering för längre vistelse eller ett uppehållstillstånd som utfärdats enligt unionsrätten eller nationell lagstiftning bör beaktas fullt ut när ställning som varaktigt bosatt i EU begärs. Detta inbegriper perioder av bosättning i en egenskap eller ställning som för närvarande är undantagen från direktivets tillämpningsområde, såsom bosättning för studier eller yrkesutbildning, vistelse som person i åtnjutande av nationellt eller tillfälligt skydd eller bosättning som ursprungligen uteslutande grundats på tillfälliga skäl. Denna bestämmelse är avsedd att omfatta fall där en tredjelandsmedborgare som tidigare uppehållit sig i en egenskap eller en ställning utanför direktivets tillämpningsområde (t.ex. som studerande) och som senare uppehåller sig i en egenskap eller en ställning som omfattas av tillämpningsområdet (t.ex. som arbetstagare). I dessa fall kommer det att vara möjligt att räkna in hela bosättningsperioderna, t.ex. som studerande, för att uppnå en femårsperiod, förutsatt att den totala vistelsen har varit laglig och varaktig.

I denna artikel fastställs reglerna för beräkningen av den bosättningsperiod som krävs för att ansöka om ställning som varaktigt bosatt i EU. Genom förslaget till omarbetning införs en viktig ändring som syftar till att tredjelandsmedborgare ska kunna kumulera bosättningsperioder i olika medlemsstater, under förutsättning att de har två års laglig och oavbruten bosättning på den medlemsstats territorium där ansökan görs. Denna nya bestämmelse kommer att främja rörligheten inom EU för tredjelandsmedborgare som kommer att kunna förlita sig på att de är bosatta i olika medlemsstater och förvärva ställning som varaktigt bosatta i EU under en kortare period.

I denna artikel fastställs vidare särskilda regler för förvärv av ställning som varaktigt bosatt i EU för barn till varaktigt bosatta i EU som är födda eller adopterade i den medlemsstat som utfärdat EU-uppehållstillståndet för varaktigt bosatta, vilket för närvarande är något som inte regleras av något EU-rättsligt instrument. Eftersom familjelivet bör respekteras och skyddet av detta är en viktig del av integrationen av varaktigt bosatta i EU, bör deras barn som är födda eller adopterade i den EU-medlemsstat som har utfärdat EU-uppehållstillståndet för varaktigt bosatta automatiskt få ställning som varaktigt bosatta i den medlemsstaten, utan att omfattas av kravet på föregående bosättning.

KAPITEL III – BOSÄTTNING I ANDRA MEDLEMSSTATER

Artiklarna 16–18

I dessa artiklar fastställs de viktigaste reglerna och villkoren för att varaktigt bosatta i EU och deras familjemedlemmar ska kunna utöva sin rörlighet inom EU. Detta förslag till omarbetning syftar till att underlätta rörligheten inom EU genom avlägsnande av ett antal hinder som hittills har hindrat den. I synnerhet bör den andra medlemsstaten inte längre ha rätt att kontrollera situationen på arbetsmarknaden när den prövar ansökningar som lämnats in av varaktigt bosatta i EU om att bedriva ekonomisk verksamhet som anställd eller egenföretagare, och eventuella befintliga kvoter för varaktigt bosatta i EU som är bosatta i andra medlemsstater bör avskaffas. Dessutom bör varaktigt bosatta i EU ha rätt att lämna in en ansökan medan de fortfarande är bosatta i den första medlemsstaten och att börja arbeta eller studera senast 30 dagar efter det att de lämnat in sin ansökan. Om EU-blåkortsinnehavare avser att ansöka om ett EU-blåkort i en andra medlemsstat för att utöva ett reglerat yrke bör deras yrkeskvalifikationer slutligen erkännas på samma sätt som de hos unionsmedborgare som utövar rätten till fri rörlighet, i enlighet med direktiv 2005/36/EG och annan tillämplig unionsrätt och nationell rätt.

Artiklarna 19–20

Enligt dessa artiklar får den andra medlemsstaten avslå en ansökan om uppehållstillstånd av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa, i enlighet med vad som redan föreskrivs i direktiv 2003/109/EG. Genom en korshänvisning till kodexen om Schengengränserna anpassas definitionen av hot mot folkhälsan i artikel 20 till bestämmelserna i de senaste direktiven om laglig migration.

Artikel 21

I denna artikel fastställs de administrativa förfarandena för förvärv av uppehållsrätt i den andra medlemsstaten, vilka liknar dem som redan föreskrivs i direktiv 2003/109/EG. I enlighet med de senaste direktiven om laglig migration innehåller förslaget till omarbetning en kortare tidsfrist (90 dagar + 30 dagar vid exceptionella omständigheter), så att familjemedlemmar genom ett undantag från direktiv 2003/86/EG kan kumulera uppehållsperioder i olika medlemsstater för att erhålla ett eget uppehållstillstånd.





Artiklarna 22–23

I dessa artiklar fastställs regler om ändringar av EU:s uppehållstillstånd för varaktigt bosatta i fråga om personer som beviljats internationellt skydd och om förfarandegarantier i samband med rörlighet, på det sätt som redan föreskrivs i direktiv 2003/109/EG, ändrat genom direktiv 2011/51/EU.

Artikel 24

Enligt denna artikel ska varaktigt bosatta i EU och deras familjemedlemmar, när de väl har fått rätt att uppehålla sig i den andra medlemsstaten, åtnjuta samma behandling som medborgarna i den andra medlemsstaten på samma områden och på samma villkor som anges i artikel 12 i förslaget. Eftersom artikeln innebär att medlemsstaternas möjlighet att begränsa sådant tillträde under de första 12 månaderna avskaffas, underlättas tillträdet till arbetsmarknaden i den andra medlemsstaten för varaktigt bosatta i EU och deras familjemedlemmar som är bosatta i en andra medlemsstat. För att säkerställa att kriterierna för bosättning i den andra medlemsstaten fortfarande är uppfyllda bör den andra medlemsstaten dock ha rätt att kräva att varaktigt bosatta i EU och deras familjemedlemmar underrättar behöriga myndigheter om varje byte av arbetsgivare eller ekonomisk verksamhet.

Artikel 25

I denna artikel fastställs bestämmelser om återkallande av ställningen som varaktigt bosatt i den andra medlemsstaten och återtagandeskyldighet i den första medlemsstaten, på det sätt som redan föreskrivs i direktiv 2003/109/EG, med ett antal ändringar som syftar till att säkerställa överensstämmelse med återvändandedirektiv 2008/115/EG, i vilket fastställs gemensamma normer och förfaranden som ska tillämpas i medlemsstaterna vid återvändande i fråga om tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

Artikel 26

I denna artikel fastställs att varaktigt bosatta i EU som är bosatta i en annan medlemsstat bör ges möjlighet att förvärva ställning som varaktigt bosatta i EU i den andra medlemsstaten på samma villkor som de som gäller för att förvärva ställning som varaktigt bosatt i den första medlemsstaten. För att påskynda integrationen i den andra medlemsstaten av personer som redan har integrerats i en annan EU-medlemsstat föreskrivs i förslaget till omarbetning att den period som krävs för bosättning i den andra medlemsstaten bör vara tre år. När det gäller förvärv av ställning som varaktigt bosatt i EU i en andra medlemsstat, bör det inte vara möjligt att kumulera bosättningsperioder i olika medlemsstater.

Den andra medlemsstaten bör dock ha rätt att besluta om att bevilja socialt bistånd eller stöd till uppehälle för studier, även yrkesutbildning, i form av studiebidrag eller studielån, till andra varaktigt bosatta i EU än de som är anställda eller egenföretagare eller deras familjemedlemmar, före fem års laglig och oavbruten bosättning på dess territorium, med beaktande av att unionsmedborgare som har utövat sin rätt till fri rörlighet på annan grund än som arbetstagare eller egenföretagare i enlighet med direktiv 2004/38/EG eller artikel 21 i EUF-fördraget, eller deras familjemedlemmar, också får nekas sådana förmåner innan de har förvärvat permanent uppehållsrätt efter fem års laglig och oavbruten bosättning.

Den andra medlemsstaten får besluta att bevilja sådant stöd till varaktigt bosatta i EU före fem års laglig och oavbruten bosättning, förutsatt att den garanterar samma behandling av unionsmedborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet i enlighet med direktiv 2004/38/EG eller artikel 21 i EUF-fördraget (med undantag för arbetstagare, egenföretagare eller personer som behåller sådan ställning), deras familjemedlemmar, liksom tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet likvärdig med unionsmedborgares enligt en överenskommelse mellan unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och tredjeländer, å andra sidan, samt deras familjemedlemmar.

Om en i EU varaktigt bosatt person inte längre är anställd eller egenföretagare och vederbörande varken har tillräckliga försörjningsmedel för sig själv och sina familjemedlemmar eller en heltäckande sjukförsäkring för att inte bli en orimlig belastning för den andra medlemsstatens sociala trygghetssystem, kan slutligen, före utgången av fem års laglig och oavbruten bosättning i den medlemsstaten, den personens lagliga vistelse upphöra av denna anledning, eftersom också unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som har utövat sin rätt till fri rörlighet kan utvisas i en sådan situation innan de förvärvat permanent uppehållsrätt efter fem års laglig och oavbruten bosättning.