1.Bakgrund och motivering

Enligt artikel 45.1 i förordning (EU) 2017/2402 (nedan kallad förordningen om värdepapperisering) ska Europeiska bankmyndigheten (nedan kallad EBA) offentliggöra en rapport om möjligheten att inrätta ett särskilt ramverk för enkel, transparent och standardiserad (nedan kallat STS) syntetisk värdepapperisering, begränsad till syntetisk värdepapperisering i balansräkningen. Syntetisk värdepapperisering i balansräkningen är värdepapperiseringstransaktioner som innebär att det institut som är originator, vanligtvis en bank, använder finansiella garantier eller kreditderivat för att till tredje parter överföra kreditrisken för en viss tillgångsgrupp som institutet innehar i sin balansräkning och, i de allra flesta fallen, även var den ursprungliga långivaren för. De underliggande tillgångarna är vanligtvis företagslån, lån till små och medelstora företag eller handelsfinansiering – tillgångar som av olika anledningar är svårare eller mindre attraktiva att värdepapperisera på traditionellt vis för originatorn. Således kan syntetiska värdepapperiseringar i balansräkningen tydligt särskiljas från syntetiska arbitragevärdepapperiseringar, vilka omfattar underliggande tillgångar som inte ägs av värdepapperiseringens originator. Huvudsyftet med en syntetisk arbitragevärdepapperisering är inte att säkra kreditrisken, utan att försöka uppnå arbitrage mellan spreaden för kreditkvaliteten hos en tillgångsgrupp eller produktindex och spreaden för den resulterande värdepapperiseringsprodukten.

I skäl 24 i förordningen om värdepapperisering uppmanas även EBA att fastställa relevanta kriterier för ett sådant särskilt ramverk ”i syfte att främja finansieringen av realekonomin och i synnerhet små och medelstora företag, som gynnas mest av sådana värdepapperiseringar”.

Enligt artikel 45.2 i förordningen om värdepapperisering ska kommissionen lägga fram en rapport till Europaparlamentet och rådet om inrättande av ett särskilt STS-ramverk för syntetisk värdepapperisering i balansräkningen, på grundval av ovannämnda rapport från EBA, om lämpligt tillsammans med ett lagstiftningsförslag.

EBA:s rapport offentliggjordes den 6 maj 2020. Rapporten bygger på den tidigare EBA-rapporten om syntetisk värdepapperisering (som offentliggjordes i december 2015), vars rekommendationer redan återspeglas i kapitalkravsförordningen, och på diskussionsunderlaget om betydande risköverföring inom värdepapperisering (som offentliggjordes i september 2017). Betydande risköverföring är av särskild vikt när det gäller syntetiska värdepapperiseringar, i och med att risköverföringen, och tillhörande kapitallättnad, är en av anledningarna till att genomföra denna typ av värdepapperisering.

I samband med utarbetandet av rapporten offentliggjorde EBA ett diskussionsunderlag i september 2019, för ett två månader långt samråd. I de flesta av svaren uttrycktes starkt stöd både för marknadsanalysen och för skälen till att ta fram ett STS-ramverk för syntetisk värdepapperisering. Således bygger EBA:s rapport på brett samförstånd bland berörda parter, både när det gäller möjligheten att inrätta ett sådant ramverk och de relevanta kriterier som skulle göra syntetisk värdepapperisering till en del av detta.

2.Särskilda egenskaper hos syntetisk värdepapperisering i balansräkningen

Syntetisk värdepapperisering och traditionell värdepapperisering/värdepapperisering genom verklig försäljning skiljer sig inte väsentligt från varandra med avseende på typ av underliggande exponeringar, införande av risktrancher samt kapitalstrukturer (prioritetsordning). De skiljer sig dock avsevärt åt när det gäller de sätt som risker överförs från originatorn till investeraren.

Traditionell värdepapperisering inbegriper faktisk reglerad överföring av tillgångar från värdepapperens emittent, vilket innebär att äganderätten faktiskt överförs till ett specialföretag för värdepapperisering som således får rätt till de kassaflöden som de tillgångarna genererar. I samband med syntetisk värdepapperisering i balansräkningen genomförs risköverföringen genom ett avtal om kreditriskskydd (kreditderivat eller finansiella garantier) mellan originatorn och investeraren, på ett sätt som gör att de underliggande exponeringarna som originatorn har äganderätt till kvarstår i dennes balansräkning. Traditionell värdepapperisering kräver alltså både ett specialföretag för värdepapperisering och att värdepapper faktiskt emitteras, men inget av detta är strikt nödvändigt när det gäller syntetisk värdepapperisering.

Syntetisk värdepapperisering i balansräkningen är vanligtvis enklare att genomföra än traditionell värdepapperisering, tack vare att den syntetiska mekanismen är mer flexibel. Vidare brukar syntetisk värdepapperisering vara billigare och snabbare att anordna. Det gör det möjligt för originatorn att undvika de juridiska och operativa svårigheter som kan uppstå i samband med processen med att överföra äganderätten till de underliggande exponeringarna i en traditionell transaktion.

Under de senaste åren har marknadspraxis för syntetisk värdepapperisering i balansräkningen förenklats väsentligt, och underlag från branschen tyder på att den dokumentation som åtföljer instrumentet har minskat från omkring 500 sidor före den globala finanskrisen till färre än 50 sidor i dagsläget, vilket tyder på att komplexiteten har minskat kraftigt.

Risköverföring i samband med syntetisk värdepapperisering beror inte enbart på transaktionens kapitalstruktur (dvs. trancherna) och potentiella stödmekanismer från originatorns sida (vilket är fallet när det gäller värdepapperisering genom verklig försäljning), utan även på inslag i det avtal om kreditriskskydd som slutits av parterna liksom investerarens kreditvärdighet. Användningen av kreditriskskydd, i synnerhet om det är obetalt och tillhandahålls av icke-offentliga säljare av skydd, exponerar enskilda banker för motpartsrisk och kan, i händelse av en hög koncentration av skyddssäljare, skapa inbördes förhållanden i finanssystemet som kan få systemomfattande konsekvenser (vilket hände under finanskrisen 2008–2009). När båda parter genomför transaktionen med full vetskap om de underliggande riskerna minskar trots detta risken för divergerande intressen mellan originatorer och investerare, eftersom riskhanteringen är lika viktig för säljaren som för köparen av skyddet.

Syntetisk värdepapperisering skiljer sig även från traditionell värdepapperisering när det gäller dess syfte. Faktum är att syntetisk värdepapperisering har blivit ett användbart verktyg för ett stort antal banker inom ramen för deras kreditrisk- och kapitalförvaltningsverksamhet, eftersom det gör det möjligt för dem att överföra kreditrisken till de privata kapitalmarknaderna på ett effektivt sätt och således frigör både kapital och lånetrösklar och gör det möjligt att fortsätta med utlåningsverksamheten. Traditionell värdepapperisering används vanligtvis för att erhålla finansiering genom försäljning av tillgångar, snarare än som ett verktyg för att hantera kreditrisker.

3.Marknadens resultat

Marknadsdynamik

Den bristande tillgången till heltäckande uppgifter om marknadens utveckling och resultat när det gäller syntetiska värdepapperiseringar var en av de främsta faktorer som ledde till att STS-beteckningen begränsades till traditionella värdepapperiseringar i förordning (EU) 2017/2402. EBA åtgärdade denna brist genom att samla in i) uppgifter om volymen när det gäller transaktioner av syntetiska värdepapperiseringar i balansräkningen för perioden från 2008 till den tidiga delen av 2019, ii) uppgifter om resultat med avseende på fallissemang för syntetiska värdepapperiseringar i balansräkningen under samma period, iii) tillsynsuppgifter om transaktioner som har lett till betydande risköverföringar och iv) information från branschen i samband med ett rundabordsevenemang i mars 2019 samt annan marknadsanalys. Trots denna betydande insats är bilden inte helt tydlig, till stor del på grund av den bilaterala och privata karaktären hos dessa typer av transaktioner under åren sedan den globala finanskrisen. Många av de transaktioner som rapporterades har dessutom sitt ursprung under de senaste åren, och har således ännu inte genomgått en fullständig konjunkturcykel. Slutligen samlades vissa av uppgifterna in genom enkäter bland marknadsdeltagare, och är därför inte nödvändigtvis helt och hållet representativa för hela marknaden.

Den insamlade informationen visade att finanskrisen 2008 har stöpt om marknaden för syntetiska värdepapperiseringar på djupet. De europeiska syntetiska värdepapperiseringarna nådde före krisen en topp år 2004–2005 (över 180 miljarder euro), på grund av ett stort utbud av syntetiska arbitragevärdepapperiseringar. De syntetiska arbitragevärdepapperiseringarna led oerhörda förluster under krisen, vilket återspeglar deras komplexitet, bristande transparens och ofullkomliga tillnärmning av intressen, och de verkar i hög grad ha försvunnit. Marknaden består nu främst av transaktioner i balansräkningen.

Uppgifterna om emitteringar visar på en positiv trend. Efter några år av dämpad aktivitet efter finanskrisen, vilket återspeglar den negativa synen på värdepapperiseringsinstrumentet, har den syntetiska marknaden återhämtat sig under de senaste åren. Både antalet transaktioner och volymerna ökar stadigt. Enligt uppgifter som samlats in av International Association of Credit Portfolio Managers (IACPM) initierades år 2018 49 transaktioner med en total volym på 105 miljarder euro, vilket är det största beloppet sedan finanskrisen (se figur 1).