RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN - Ekonomisk reform : Rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen {SEK(2001)1993} {SEK(2001)1998}

Innehållsförteckning

1. Inledning

2. Att höja medborgarnas livskvalitet: konsument- och miljöfrågor

2.1. Det finns uppgifter som tyder på att utvecklingen mot priskonvergens slagit av på takten...

2.2. Inre marknaden och miljöskydd: en formel för att förbättra medborgarnas livskvalitet och en hållbar utveckling

2.3. Integration av de icke-institutionella finansmarkederna

3. Att effektivisera produkt- och kapitalmarknaderna

3.1. Tendenser på varu- och tjänstemarknaderna: integrationen av varuhandeln på den inre marknaden utvecklas i rätt riktning med positiva effekter på medlemsstaternas inhemska marknader ...

3.2. Kapitalmarknaden och marknaden för finansiella tjänster avspeglar de försämrade allmänna affärsvillkoren...

3.3. Offentlig upphandling: marknaderna har blivit mycket mer transparenta under 2000...

4. förbättrade företagsvillkor: att främja entreprenörsandan

4.1. Statligt stöd: Utvecklingen går i rätt riktning

4.2. Beskattning kan förorsaka snedvridande effekter på företagens beslut och på konkurrensen...

4.3. Förenklad lagstiftning

4.4. Innovation: Avgörande för konkurrensförmågan och ett grundläggande mål för den ekonomiska reformen

5. Slutsatser

1. Inledning

Detta är kommissionens fjärde rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion, som utarbetats mot bakgrund av de långsiktiga mål som definierades vid rådets toppmöte i Lissabon i mars 2000 samt slutsatserna från Europeiska rådet i Stockholm. I rapporten tas även hänsyn till slutsatserna från rådet (inre marknaden) av den 12 mars 2001 och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Rapporten bygger på de prioriteringar som fastställts av kommissionen i den sammanfattande rapport som lades fram för rådets möte i Stockholm samt kommissionens meddelande till rådets informella möte i Gent i oktober 2001 (KOM(2001) 611) om de sannolika ekonomiska konsekvenserna av händelserna den 11 september. Rapportens slutsatser och resultat kommer att användas för att uppdatera strategin för den inre marknaden och nästa allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken samt förbereda kommissionens nästa sammanfattande rapport (som kommer att läggas fram i början av nästa år) till Europeiska rådet i Barcelona i mars 2002. I rapporten tas även hänsyn till den viktiga händelseutvecklingen på följande tre områden:

1. Det finns nya, starka skäl till att stimulera den ekonomiska reformprocessen. När de ekonomiska reformerna och Lissabonprocessen inleddes rådde en kraftig ekonomisk expansion, men dessa positiva ekonomiska utsikter håller på att mattas av. Att stå fast vid vår politiska beslutsamhet att genomföra reformåtgärder skulle därför bidra till att stärka det förtroende som de europeiska marknaderna och världsmarknaderna för närvarande är i så stort behov av. Reformer kan vara nyckeln till den europeiska ekonomins förmåga att motstå nya kriser, men för att veta på vilka områden dessa reformer skall inriktas och hur långt de skall gå krävs en välfungerande mekanism för att övervaka marknadens förmåga att anpassa sig, särskilt om det gäller priser som mekanism för marknadsanpassning. Mot denna bakgrund och i enlighet med rådets (inre marknaden) slutsatser presenteras i denna rapport en mer ingående granskning av detaljhandelspriserna på den inre marknaden.

2. Vid Europeiska rådet i Göteborg kompletterades den långsiktiga målsättning som fastställdes i Lissabon i mars 2000 genom att målet hållbar utveckling lades till målen innovation, sysselsättning, företagaranda och social sammanhållning. Miljöaspekterna i marknadernas funktion hade redan uppmärksammats i någon mån i förra årets Cardiffrapport. I juni 2001 antog rådet (inre marknaden) slutsatser om att integrera miljöhänsyn i inremarknadspolitiken i enlighet med Europeiska rådets begäran vid vårmötet 1998. I Göteborg förklarade rådet i sina slutsatser att det krävdes ytterligare ansträngningar för att den inre marknaden aktivt skall bidra till en hållbar utveckling. I denna rapport föreslås därför tre nya handlingslinjer samtidigt som ett antal indikatorer läggs fram enligt rådets (inre marknaden) begäran.

3. I en förklaring som bifogades slutsatserna föreslog Europeiska rådet i Nice att kommissionen, inom ramen för Cardiffprocessen för övervakning av produkt- och kapitalmarknaderna, skulle genomföra en övergripande utvärdering av hur tjänster av allmänt ekonomiskt intresse bidrar till den ekonomiska tillväxten. Detta tjänsteområde har redan behandlats i tidigare rapporter, men inte på samma detaljnivå som i år. Utvärderingen bifogas i en särskild bilaga till denna rapport.

Grundförutsättningarna för den europeiska ekonomin är fortfarande starka, men det svagare förtroendet för världsekonomin börjar sätta sina spår i de ekonomiska utsikterna världen över. Under dessa omständigheter kan man frestas att skjuta upp det ekonomiska reformarbetet. Dessutom är det ändå sant, såsom framgår av kommissionens sammanfattande rapport, att EU:s ekonomiska reformer redan har gjort ett antal landvinningar. Under de senaste månaderna har ytterligare ett antal mål uppnåtts (t.ex. den politiska överenskommelsen om ökad konkurrensutsättning av marknaden för posttjänster). Det krävs emellertid många fler strukturförändringar om hela samhället skall kunna dra nytta av fördelarna med ytterst flexibla produkt- och kapitalmarknaderna. Om vi nu börjar vackla i vår politiska beslutsamhet att gå vidare med reformarbetet, kommer de konkurrensmål som sattes upp i Lissabon att gå oss ur händerna.

Denna rapport är upplagd efter de mål som definieras i strategin för den inre marknaden. I nästa avsnitt granskas dock först hur väl varu- och tjänstemarknaderna fungerar ur medborgarens perspektiv. Därefter redovisas utvecklingen på varumarknaden, tjänstemarknaden och kapitalmarknaden samt på marknaden för offentlig upphandling. Sedan behandlas hur marknadens sätt att fungera påverkar affärsverksamheten och företagarandan.

2. Att höja medborgarnas livskvalitet: konsument- och miljöfrågor

Det är medborgarna som skall gynnas mest av den inre marknaden enligt kommissionens sätt att se. Denna grundtanke har genomsyrat hela förarbetet till denna rapport, från den mer djupgående analysen av detaljhandelspriserna och avsnitten om finansiella tjänster och hållbar tillväxt till bilagan om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.

2.1. Det finns uppgifter som tyder på att utvecklingen mot priskonvergens slagit av på takten...

För att de europeiska medborgarna skall kunna dra fördel av den inre marknaden är det absolut nödvändigt att produktmarknaderna är integrerade. Dessutom blir den europeiska ekonomin mer motståndskraftig mot ekonomiska kriser som kommer utifrån.

Priskonvergens är en bra indikator för marknadsintegration. Därför är det oroväckande att efter några år av tydlig priskonvergens endast relativt små förändringar kunde noteras under 1999. Denna process förefaller ha avtagit under andra halvan av nittiotalet [1] (se diagram 1). Sedan 1998 har skillnaden i prisnivåerna stabiliserats med endast små registrerade ändringar. Men det bör också noteras att metoden bakom indikatorn ändrades 1999, vilket gjorde det svårt att jämföra siffrorna för 1998 med 1999. Det krävs således längre perioder av prisövervakning för att avgöra om en ändring är betydelsefull. Dessutom är det fråga om en strukturell indikator och därför är det den långsiktiga utvecklingen av prisskillnaderna som är viktig för att kunna dra definitiva slutsatser (inte utvecklingen under ett enstaka år).

[1] Liksom för tidígare år mättes prisskillnaden med variationskoefficienten, som anger avvikelsen från det europeiska genomsnittspriset Det var 14,55 % 1999 och 14,40 % 1998.

Ändå verkar 1999 års siffror och prognosen för 2000 bekräfta den avmattning i utvecklingen mot priskonvergens som observerats under senare år. Efter anslutningen av Sverige, Österrike och Finland, som alla är länder med höga konsumentpriser, följde en period av priskonvergens i detaljhandelsledet i alla unionens 15 medlemsstater, en utveckling som dock började tappa fart mot slutet av decenniet.

Vid en närmare granskning visar det sig att utvecklingen av prisskillnaderna under 1990-talet är mycket olik från sektor till sektor. Mellan 1990 och 1998 har t.ex. livsmedelspriserna ("oljor och fetter", kött, bröd och spannmål) närmat sig varandra betydligt i hela gemenskapen. Däremot har prisutjämningen varit blygsam och ibland gått åt motsatt håll i sektorer som tobak eller bränsle och vissa tjänstesektorer som transport och byggnation (se tabell 1 och ruta 1).

Detaljhandelspriserna för snabbköpsprodukter varierar betydligt...

Priserna på snabbköpsprodukter (dvs. livsmedel, produkter för personhygien samt tvätt- och rengöringsprodukter) har konvergerat under 1990-talet. Detta är slutsatsen av den undersökning av snabbköpspriser (se ruta 2) [2] som kommissionen genomförde som ett komplement till sina enkäter om detaljhandelspriserna på färskmat och konsumentelektronik. Resultaten av denna undersökning lades fram i resultattavlan för den inre marknaden i maj 2001. Det finns dock fortfarande stora variationer när det gäller snabbköpspriser och dessa kommer att granskas närmare i denna rapport. Det slutliga målet är att upprätta ett system för prisjämförelser inom EU. Därvid kommer man bl.a. att kunna analysera skillnader i detaljhandelspriser mellan länderna och fastställa vilka faktorer som ligger bakom dessa [3]. Denna information i sin tur kommer att kunna användas för att fastställa vilka ekonomiska reformåtgärder som krävs för att fortsätta integrationen och förbättra detaljhandelsmarknadens funktionssätt, allt till konsumenternas fromma.

[2] Undersökningen ingår i ett långsiktigt projekt som genomförs av flera avdelningar inom kommissionen (GD Inre marknaden, Hälsa och konsumentskydd samt statistikkontoret) och där mätning av priskonvergens är ett bland flera andra syften.

[3] Se European Economy Supplement A, nr 7 juli 2001 för en diskussion kring faktorer som kan förklara prisvariationerna.

Det finns fortfarande relativt stora prisvariationer på den inre marknaden när det gäller "paneuropeiska" snabbköpsvaror (dvs. varor som säljs i snabbköp över hela Europa). Detaljhandelspriserna i olika EU-länder kan ligga upp till 40 % över eller under det europeiska genomsnittet (se tabell 2). Den genomsnittliga prisvariationen är på ungefär 30 %. Detta illustreras kanske bäst med några konkreta exempel. En coladryck kan kosta två gånger mer i ett danskt snabbköp än i ett tyskt. Märkesmineralvatten kan kosta drygt 300 % mer i Sverige än i Frankrike (se tabellerna 2 och 3).

Paneuropeiska produkter är i regel dyrare, men varierar mindre i pris än liknande nationella märkesvaror eller liknande nationella eller multinationella märken som inte finns i de flesta medlemsstater. Dessa produkter går under beteckningen generiska produkter i databasen (tabellerna 3 och 4). När generiska produkter är dyrare är prisskillnaderna relativt små.

Differentierade varor varierar ofta mer i pris än homogena varor, men inte alltid...

Liknande märkesvaror som differentieras helt för att passa olika marknadssegment eller som differentieras genom tung reklam (t.ex. schampo) varierar mycket mer i pris än homogena varor som socker och mjöl (se tabell 5). Mer oväntat är dock storleken på prisvariationerna inom EU för vissa mycket homogena varor som mjöl och vissa frysta grönsaker.

Vid en jämförelse visar sig prisskillnaderna vara större mellan EU-länder än mellan regioner...

Prisskillnaderna för en viss produkt är alltid mindre inom en enskild medlemsstat än mellan olika medlemsstater. Generellt varierar priserna inom varje medlemsstat med 5 % av nationellt genomsnitt; räknat över hela EU varierar priserna med 20 % eller mer.

Icke desto mindre finns det några produkter för vilka priserna i den medlemsstat där priserna varierar mest, varierar lika mycket som över hela EU (tabell 2). Även för dessa produkter är emellertid skillnaden i prisnivå i den medlemsstat med den näst högsta skillnaden i inhemska priser alltid mycket lägre än prisskillnaden på EU-nivån. Med andra ord är EU-marknaden betydligt mindre integrerad än den nationella marknaden.

Är vissa länder alltid dyrare än andra-

Inga av de 14 medlemsstater som omfattades av enkäten ligger genomgående över eller under det europeiska genomsnittspriset. I tabell 3 och diagram 2 visas dock att vissa länder (t.ex. Spanien och Tyskland) är förhållandevis billiga, medan Sverige, Finland och Danmark är förhållandevis dyra. En mer noggrann analys (ruta 3) bekräftar att dessa länder har en tendens att ligga över EU:s genomsnittspriser medan bl.a. Spaniens och Tysklands snabbköpspriser ligger under EU:s genomsnitt. Detta gäller dock inte alla produkter. Detta stämmer överens med resultattavlan från maj 2001 för konsumentelektronik och färska livsmedel. När hänsyn tas till indirekta skatter ändras rangordningen mellan medlemsstaterna efter prisnivå något, men inte mycket.

Geografiska eller landsspecifika faktorer förklarar endast en liten del av de återstående prisskillnaderna

Bristen på systematiska prisskillnader för alla produkter i alla länder visar att "ekonomiska" och inte "geografiska eller landspecifika" faktorer spelar en framträdande roll för att förklara prisvariationen. "Ekonomiska" faktorer torde inkludera industriella eller produktspecifika skillnader avseende koncentration av tillverkare eller distributörer, företagens agerande eller skillnader i lagstiftning med särskild inverkan på vissa produktkategorier. Landsspecifika faktorer som transportkostnader, inkomst- eller löneskillnader, olika konsumtionsmönster eller lokala produktionspriser har inte särskilt stor inverkan på prisskillnaderna. Även sammantagna svarar de inte för mer än ca 21 % av prisskillnaderna mellan samtliga länder. Inkomstskillnader som sådana ger säkert ingen tillfredsställande förklaring till varför priserna skiljer sig. Det finns låga detaljhandelspriser i höglöneländer som Tyskland samtidigt som prisnivåerna på detaljhandelsvaror inte är särskilt låga i låglöneländer som Grekland eller Portugal.

Även om länderspecifika faktorer inte påverkar priserna systematiskt, kan de dock fortfarande påverka prisnivån för enstaka produkter [4]. T.ex. påverkar nationella bestämmelser om sammansättningen av bearbetade livsmedel endast mycket speciella produkter. Eftersom inte alla produkter i urvalet har samma reklamintensitet, påverkar inte nationella bestämmelser om reklam alla produkter i urvalet på samma sätt. Lagstiftning rörande franchising, öppethållandetider, återvinningskrav etc. kan påverka produkterna olika.

[4] Uppgifterna är inte tillräckligt detaljerade för att verifiera en sådan hypotes.

Geografiska faktorer ger således ingen nöjsam förklaring till prisskillnaderna inom EU för snabbköpsvaror. "Ekonomiska faktorer" är därför de troliga förklaringarna till skillnaderna i detaljhandelspriserna för snabbköpsprodukter. Detta gäller även för prisskillnader på nationell nivå. Prisskillnaderna må vara större mellan EU-medlemsstater än mellan regionerna i en medlemsstat, men det är ekonomiska och inte geografiska faktorer som ligger bakom båda dessa typer av prisspridning (se ruta 3).

Marknadskoncentrationen varierar mycket från ett land till ett annat...

Marknadskoncentrationen för de största tre märken av hushållsprodukter varierar mycket mellan länderna. Man kan förvänta sig en större koncentration på mindre nationella marknader (vilket framgår av diagram 3), men så är inte alltid fallet. De tre största produktmärkena för ytrengöringsmedel svarar för 87 % av den danska marknaden och 86 % av den franska marknaden, men endast 33 % av den spanska. Dessa skillnader varierar betydligt från en sektor till en annan inom samma land. I Tyskland t.ex. är marknadskoncentrationen relativt hög när det gäller chips, men relativt låg för pasta. Dessa skillnader kan till stor del bero på lokala konkurrensvillkor. Förhållandet mellan en tillverkares dominerande marknadsposition och prisnivån i snabbköpen är inte självklart. Om man t.ex. ser på korrelationen mellan en dominerande marknadsposition och pris framgår inget tydligt mönster. Koncentrationen i detaljhandel, distributionskanalerna, regelverket, fördelningen mellan förhandlingssituationen mellan distributör och tillverkare samt rivalitet på tillverkar- respektive distributionsnivå är alla faktorer som påverkar detaljhandelspriset, och därför är det inte möjligt att fastställa ett enkelt, direkt förhållande mellan snabbköpsprodukter och tillverkarnas koncentration [5].

[5] Effekterna på detaljhandelspriserna av en dominerade marknadsposition i olika delar av distributionskedjan finns redovisade i en undersökning som gjorts av de två svenska ekonomerna Marcus Asplund och Richard Friberg, Handelshögskolan i Stockholm/Ekonomiska forskningsinstitutet, arbetsdokument 318, "Food prices and market structure in Sweden".

Medlemsstaterna har olika distributionsstrukturer på detaljhandelsnivå och detta skulle kunna förklara en del av prisskillnaderna mellan olika länder...

Medlemsstaterna har olika stor konkurrens i sina distributionssektorer och olika regelverk som påverkar distributionsstrukturen. Detta är viktiga lokala förhållanden som inverkar på priserna. Skillnaden mellan priser i olika butikstyper är betydande. Den skillnaden är dock inte densamma för alla produkter för alla länder utan stormarknader och lågprisvaruhus håller i genomsnitt priser som är 5 % lägre än snabbköpen. Länder som har en hög andel snabbköp i distributionssystemet tenderar att ha högre priser (diagram 4).

För att kunna pressa ihop prisspridningen krävs att distributionssystemen i detaljhandelsledet blir mer konkurrensutsatta och effektiva. Konkurrens i distributionssektorn trycker på vinstmarginalen i distributionsledet, vilket medför att priserna och prisskillnaderna i detaljhandelsledet tenderar att sjunka. Effektivare och mer konkurrensutsatta distributionssystem skulle således leda till att priserna minskar på de europeiska marknaderna. I diagram 5 framgår att det finns betydande prisskillnader mellan olika butikstyper vilket antyder att det finns stora vinster att göra om man får en mer effektiv distribution i länder med hög prisnivå.

Sammanfattningsvis...

Sammanställda prisuppgifter ger vid handen att priskonvergensen för privat konsumtion har på senare tid bromsats upp. Marknaden för konsumtionsvaror som säljs i snabbköp har blivit alltmer integrerad sedan 1990 och prisskillnaderna på denna marknad har minskat i hela EU. Ändå återstår en viss prisspridning på den inre marknaden. Ekonomiska och sektorsspecifika faktorer verkar ge en bättre förklaring till dessa kvardröjande prisskillnader än landsspecifika faktorer. Därför tycks ekonomiska reformer och konkurrensåtgärder vara de mest ändamålsenliga åtgärderna för att undanröja återstående prisskillnader på dessa marknader [6].

[6] I grönboken om konsumentskydd (KOM(2001) 531) redovisas några förslag som kan bidra till att öka konkurrensen i företag-till-konsument-ledet och i detaljhandeln.

2.2. Inre marknaden och miljöskydd: en formel för att förbättra medborgarnas livskvalitet och en hållbar utveckling

I Lissabon gjorde EU ett politiskt åtagande om ekonomisk och social förnyelse. Europeiska rådet i Göteborg lade till en miljödimension genom sin strategi för hållbar utveckling. Rådet (inre marknaden, konsumentfrågor och turism) bidrog till Europeiska rådet i Göteborg med strategin för integrering av miljöskydd och hållbar utveckling i politiken för den inre marknaden. Strategin utarbetades som svar på en begäran från Europeiska rådet i Helsingfors och syftar till att införliva miljömål i den fria handeln med varor och tjänster på den inre marknaden. Målet är att utveckla en inre marknad med hög miljöskyddsnivå och en hög grad av social sammanhållning och ekonomisk tillväxt.

Rådet (inre marknaden) har fastställt ett antal indikatorer som kan bidra till att övervaka genomförandet av denna strategi. Eftersom strategin är ganska ny kan det vara på sin plats att informera om dessa indikatorers senaste utveckling och nuläge. Denna information kan tjäna som utgångspunkt för den fortsatta övervakningen.

Indikatorerna kan delas upp i två kategorier. Den första kategorin visar i vilken utsträckning marknadens utseende, självreglering och marknadsmekanismer påverkas av miljöhänsyn. Dessa indikatorer är viktiga, eftersom behovet av miljöpolitiska ingrepp och miljölagstiftning minskar när företagens och marknadernas påverkan på miljön minskar. Den andra kategorin omfattar politiska åtgärdsindikatorer som mäter de miljöpolitiska åtgärdernas ingrepp i den ekonomiska verksamheten och risken för politiska målkonflikter.

Marknader och företag håller på att snabbt minska sin miljöpåverkan, men ytterligare politiska åtgärder krävs för att säkerställa målen om hållbar utveckling...

Marknaderna visar att näringslivet blir alltmer miljömedvetet. Av en rad olika skäl vidtar europeiska företag åtgärder som både förbättrar deras marknadsresultat och är alltmer förenliga med en hållbar utveckling. Antalet ISO 14000-certifieringar, dvs. privatsektorns egna certifikat för miljövänlig företagsstyrning och goda företagsprestationer, som beviljades europeiska företag under 2000 var fyra gånger större än genomsnittet för perioden 1996-1998 (se tabell 6A). I detta avseende har brittiska, svenska och danska företag uppnått anmärkningsvärda resultat. Antalet nya miljömärken som beviljats av gemenskapen är däremot mycket lågt. När det gäller gemenskapscertifikat för miljöstyrning och miljörevision (EMAS) är utvecklingen lovande, men antalet beviljade intyg är fortfarande mycket lågt, särskilt i vissa länder (se tabell 6A).

Politiska åtgärder är absolut nödvändiga för att uppnå hållbarhetsmålen. De politiska åtgärdsindikatorerna visar att medlemsstaterna vidtar allt fler miljöåtgärder. De redskap som tillgrips oftast är lagstiftning och statligt stöd. Statligt stöd till energibesparande åtgärder och miljöåtgärder har generellt sett ökat inom EU även om det totala statliga stödet har minskat. Det statliga stödet är omfattande i Tyskland, men särskilt stort i Nederländerna och Danmark. Antalet EU-direktiv med miljöinslag har hela tiden ökat under de senaste tio åren. Andra politiska redskap som är mer förenliga med marknadsmekanismerna används mindre ofta. Miljöavgifter t.ex. spelar en förhållandevis mindre roll och svarade för endast 5,2 % av de totala skatteintäkterna under 1999, vilket är mindre än genomsnittet för perioden 1995-1998 (se tabell 6B).

I förlängningen av det ökade antalet miljödirektiv har även antalet förfaranden för överträdelse av miljödirektiven ökat under 2000 jämfört med tidigare år, även om eftersläpningen i införlivandet av gemenskapsdirektiv i nationell lagstiftning fortsätter att vara relativt konstant (se tabell 6B).

Den ökade miljömedvetenheten har inte nämnvärt påverkat den inre marknadens sätt att fungera. Antalet nationella standarder som anmälts enligt direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter har ökat betydligt på senare år, men antalet anmälda miljöstandarder är ganska stabilt. Antalet registrerade överträdelser av inremarknadsdirektiv på miljö-, säkerhets- eller förpackningsområdet har under de senaste fem åren stannat på en oförändrat låg nivå (tabell 6B).

En inre marknad som arbetar för en hållbar utveckling...

Det räcker inte med att den inre marknaden säkerställer förenlighet med miljömålen. Den inre marknaden kan också aktivt bidra till en hållbar utveckling. Följande nya åtgärder skulle kunna öka den inre marknadens bidrag till en hållbar utveckling:

- Marknadsinstrument för försäljning av utsläppsrätter har ännu inte införts på gemenskapsnivå. Trots de fördelar när det gäller ekonomisk och miljömässig effektivitet som handeln med utsläppsrätter erbjuder, används dessa inte på EU-nivå. Den befintliga gemenskapsramen utgör likväl en klar fördel när det gäller att minimera eventuella samordningsproblem vid internationell handel med utsläppsrätter. Införandet av dessa instrument skulle kunna hjälpa unionen att hålla sina åtaganden på miljöområdet och samtidigt minska den totala kostnaden för att sänka nivån på utsläppen. Kommissionen har nyligen antagit ett utkast till direktiv om handel med utsläppsrätter KOM(2001) 581.

- Privata initiativ har tagits för att utveckla instrument som kan undanröja marknadens brister gällande miljöansvar. Kommissionen har lagt fram en vitbok om ersättningsansvar för miljöskador (KOM(2000) 66) som innehåller förslag för att främja tillämpningen av principen om att förorenaren skall betala. Utvecklingen av finansiella instrument som t.ex. frivilliga miljöansvarsförsäkringar kan hjälpa till att avskaffa vissa brister på marknaden utan att politiska åtgärder behöver tillgripas. Marknaden för miljöansvarsförsäkringar är för närvarande ganska begränsad och har en tendens att tas om hand av specialförsäkringsbolag. En gradvis och marknadsdriven utveckling av detta marknadssegment skulle gagna både miljön och den inre marknaden. Kommissionen överväger f.n. ett förslag om miljöansvar som skall bana väg för en vidareutveckling av dessa styrmedel.

Integrerad konsekvensbedömning. Som ett led i sin ambition att förbättra och förenkla lagstiftningen har kommissionen lagt fram ett antal förslag till Europeiska rådet i Laeken i syfte att säkerställa att alla viktigare politiska förslag görs efter en hållbarhetsbedömning av de förväntade ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenserna. Kan man införa en sådan praxis på allt fler områden skulle det bli möjligt att få en maximal samordning vid utveckling och genomförande av den inre marknaden och en hållbar utvecklingspolitik.

2.3. Integration av de icke-institutionella finansmarkederna

I förra årets rapport utpekades gränsöverskridande betalningar som ett område inom den inre marknad som vållar stor oro hos medborgarna. Kommissionen har fortsatt att noggrant bevaka avgifterna för gränsöverskridande betalningar. Den genomsnittliga avgiften för en överföring på 100 euro är fortfarande hög (se diagram 6). Sådana avgifter är helt enkelt oförenliga med en väl fungerande, helt integrerad monetär union. Ännu mer förvånande är utvecklingen av dessa avgifter. Avgifterna har visserligen minskat med 5,8 % i genomsnitt, men har ökat betydligt i vissa medlemsstater. Sett över en sjuårsperiod är minskningen relativt blygsam (se diagram 7).

Även andra former av gränsöverskridande betalningar visar sig vara föremål för en mängd olika men relativt höga avgifter (se tabell 7). Övergången till av eurosedlar och -mynt är nu nära förestående och kommissionen har lagt fram ett förslag till förordning (KOM(2001) 439) för att fastslå principen om lika avgifter för inhemska och gränsöverskridande betalningar i euro. Trots upprepade uppmaningar om minskade bankavgifter för gränsöverskridande betalningar har utvecklingen på marknaden inte gått tillräckligt långt eller tillräckligt snabbt för att säkerställa ett välfungerande gemensamt betalningsområde inom den inre marknaden.

Detta utkast till förordning [7] är ett av inslagen i handlingsplanen för finansiella tjänster, som är ett heltäckande program för att skapa en helt integrerad inre marknad för icke-institutionella finansiella tjänster till år 2005. Handlingsplanen själv innebär att en ändamålsenlig rättslig ram skall inrättas, att konsumenternas förtroende skall byggas upp och att finansiell stabilitet skall garanteras, tre pelare som är nödvändiga om konsumenterna skall kunna dra full nytta av den inre marknaden. Betydelsen och fördelarna av denna målsättning sträcker sig dock långt utöver gränserna för själva marknaden för finansiella tjänster. Marknaden för finansiella tjänster kan nämligen också ge en extra skjuts till handeln med varor och tjänster genom sänkta kostnader för gränsöverskridande handelstransaktioner. Att skapa en inre marknad för icke-institutionella finansiella tjänster kommer således att ge dubbel utdelning: dels kommer konsumenter och småföretag att förfoga över ett mer tillförlitligt och effektivt betalningssystem, dels kommer sänkta finansiella kostnader för handelstransaktioner att öppna nya affärsmöjligheter och öka konkurrensen.

[7] Den senaste utvecklingen av direktivet för distansförsäljning av finansiella tjänster är ännu ett mycket viktigt steg i riktning mot denna integrerade inre marknad för icke-institutionella finansiella tjänster.

3. Att effektivisera produkt- och kapitalmarknaderna

Rådet (inre marknaden) drog slutsatsen att "Produkt- och kapitalmarknaderna kommer inte att uppnå full positiv effekt förrän de har fullständigt integrerats och fungerar effektivt och på ett väl avvägt sätt...". När det gäller att åstadkomma denna integration fastställdes att "Regelbunden och systematisk... analys av den strukturutveckling som påverkar marknadernas konkurrensförmåga är viktiga åtgärder för att garantera att medborgarna får utbyte av den ekonomiska reformen." I detta avsnitt redogörs för några viktiga inslag i den senaste utvecklingen i integrationen av produkt- och kapitalmarknaderna enligt vad som framgår av en analys av handelsflödena och utvecklingen på marknaderna för kapital och finansiella tjänster. Avmattningen av den ekonomiska tillväxten gör att en strukturreform blir allt viktigare, eftersom den kommer att minimera de negativa effekterna av denna avmattning och påskynda den ekonomiska återhämtningen.

3.1. Tendenser på varu- och tjänstemarknaderna: integrationen av varuhandeln på den inre marknaden utvecklas i rätt riktning med positiva effekter på medlemsstaternas inhemska marknader ...

Integrationen av medlemsstaternas varumarknader har pågått i stadig takt i nästan tio år efter inrättandet av den inre marknaden. Den gemenskapsinterna handel med industriprodukter växer snabbare än BNP (se diagram 8), vilket ökar konkurrenstrycket på medlemsstaternas marknader och ger konsumenterna större valmöjligheter och lägre priser.

Det är särskilt viktigt att bevaka utvecklingen av importen, eftersom den ökar konkurrensen på de nationella marknaderna. Genom import kan medlemsstaterna dessutom tillgodogöra sig mer avancerad teknik som eventuellt finns i utlandet och därigenom öka den inhemska produktiviteten. I Förenade kungariket beräknas varje procentuell ökning av importen inom tillverkningsindustrin höja den tekniska utvecklingsnivån med 0,31 % [8]. Hur öppna för import är då medlemsstaterna- I diagram 9 visas medlemsstaternas import i förhållande till storleken på den nationella ekonomin. På ena ändan av skalan står Belgien-Luxemburg med en import motsvarande ungefär 50 % av BNP och på den andra Italien med en import på grovt räknat 15 % av BNP. Sedan 1995 har medlemsstaternas import generellt sett ökat med 4 % i förhållande till BNP, antingen den kommer från andra medlemsstater eller från övriga världen (se diagram 10). Medan ökningen låg på mer än 12 procentenheter i Belgien-Luxemburg och nästan 11 procentenheter i Nederländerna, har dock knappast någon ändring skett i Förenade kungariket, Danmark och Italien. När det gäller Förenade kungariket och Danmark har importen från andra EU-länder t.o.m. sjunkit något.

[8] Hubert, F. och Pain, N. (2000) Inward investment and technical progress in the United Kingdom manufacturing sector, NIESR, London. Technical progress definieras här som increases in labour productivity not due to scale effects or industrial structure effects. (sv. övers. saknas) Undersökningen beaktar inte en viktig källa till produktivitetsökning som ofta, men inte nödvändigtvis, associeras med FDI (utländska direktinvesteringar) - överföring av tekniskt kunnande genom den utbildade arbetskraftens rörlighet. Betydelsen av denna extra möjlighet till produktivitetshöjning visar på hur viktiga de pågående politiska reformerna är för att förenkla för en fri rörlighet för utbildad arbetskraft.

I samtliga medlemsstater, utom Grekland, har värdet på exporten till andra EU-länder ökat sedan 1995. Att Grekland utgör ett undantag beror delvis på att en del av landets export har omdirigerats från EU-marknaderna till kandidatländernas marknader, särskilt Bulgarien (diagram 11). Detta förklaras av geografiska skäl och visar att Grekland har kunnat dra stor nytta av Europaavtalen mellan EU och kandidatländerna. När utvidgningen blir ett faktum kommer denna utveckling att förstärkas ytterligare.

Utländska direktinvesteringar har en mycket positiv effekt på den ekonomiska utvecklingen ...

Flödet av utländska direktinvesteringar driver också på integrationen av marknaden och bidrar därmed till Lissabonmålen om att stärka den ekonomiska utvecklingen i tillverknings- och tjänstesektorerna. I Förenade kungariket t.ex. beräknas utlandsägda tillverkningsföretag producera mellan 10 % och 40 % mer per arbetstagare än nationellt ägda företag och ha en produktivitetsfördel på 5,25 % räknat på samtliga produktionsfaktorer. Dessa investeringar svarar för mer än en tredjedel av Förenade kungarikets totala privatinvesteringar i forskning och utveckling vilket är en dubblering på tio år. En enprocentig ökning av interninvesteringarna i industrisektorn medför en höjning av 0,82 % [9] av den tekniska utvecklingsnivån (detta innebär att ökade utländska direktinvesteringar har större teknisk effekt än ökad import). Den positiva ekonomiska effekten av utländska direktinvesteringar tycks dock variera beroende på varifrån dessa investeringar kommer. I Förenade kungariket är produktiviteten cirka 36 % högre i nordamerikanska företag än i brittiskägda och cirka 22 % högre i företag ägda av andra EU-länder.

[9] op. cit.

Utländska direktinvesteringar inom EU har ökat i allt snabbare takt, men de är koncentrerade till ett fåtal medlemsstater...

Flödet av utländska direktinvesteringar har ökat raskt inom EU, särskilt gemenskapsinterna sådana (se diagram 12). De gemenskapsinterna utländska direktinvesteringarna har stigit snabbt, mycket snabbare än handeln med industrivaror, EU:s BNP eller direktinvesteringar från övriga världen. Med tanke på de effektivitetshöjande effekterna av dessa flöden är detta goda nyheter för EU:s ekonomiska tillväxtutsikter. De förväntade positiva effekterna kommer dock att vara mycket koncentrerade, eftersom utländska direktinvesteringar oavsett ursprung motsvarar 8 % eller mer av BNP när det gäller Belgien-Luxemburg, Irland och Sverige (se diagram 13), men mindre än 2 % av BNP för åtta andra medlemsstater. Vilka är de faktorer som gör att enskilda medlemsstater så uppenbarligen har olika dragningskraft på utländska investerare (både från EU och utanför)- Statligt stöd, skatteincitament, affärsmiljö och hur djupgående strukturreformerna är, allt detta är rimliga förklaringar, men frågan måste ändå analyseras mer ingående.

Tekniska handelshinder: Europeisk standardisering och en bättre tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande är lösenorden för att påskynda marknadsintegration genom handel...

En av de slutsatser som rådet (inre marknaden) kom fram till den 12 mars 2001 när det gäller att se till att den ekonomiska reformen gagnar medborgare och konsumenter är att "Större kraft bör ägnas åt att undanröja återstående tekniska handelshinder, inklusive ett effektivare utnyttjande av europeisk standardisering och en bättre tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande...Betydande framsteg behöver göras när det gäller att följa upp rådets resolution om standardisering, särskilt genom konkreta åtgärder för att komplettera den rättsliga ramen i syfte att få en väl fungerande inre marknad för byggproduktsektorn." I de följande tre underavsnitten redogörs för kommissionens senaste arbete på detta område och de ekonomiska vinster som detta kan medföra.

Att se till att de europeiska standardiseringsorganen är helt öppna, mottagliga och lyhörda för marknadskrafterna...

Kommissionen anser [10] att godtagbara standarder kan upprättas genom standardiseringsavtal som antas av oberoende och erkända standardiseringsorgan. Denna syn motiveras av de två särskilda principer som ligger till grund för dessa organs sätt att utveckla standarder. För det första är marknadens behov den drivande kraften bakom valet och utvecklingen av merparten av det snabbt ökande antalet standarder. Varför skulle annars marknadsaktörerna stå för 90 % av kostnaderna för standardiseringsarbetet- För det andra utvecklas standarderna öppet och på frivilliga grunder, i samförstånd mellan alla berörda parter, dvs. om möjligt samtliga intressenter (producenter, användare, konsumenter,...).

[10] Kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om de åtgärder som vidtagits till följd av de resolutioner om Europeisk standardisering som antogs av rådet och Europaparlamentet 1999, KOM(2001)0527.

Kommissionen inskränker sig till att upprätthålla en öppen och opartisk standardiseringsinfrastruktur. Intressenter vars resurser är så begränsade (t.ex. konsumenter, arbetsmiljöexperter, små och medelstora företag) att de normalt sett inte skulle kunna delta i standardiseringsarbete erhåller finansiellt stöd. Liknande stöd kan ges till ansträngningar för att införa miljöhänsyn i standardiseringsprocessen.

Standardiseringsorganen står inför svåra utmaningar...

Standarderna måste tillgodose marknadsbehoven och utvecklas snabbt. Kravet på snabbhet innebär en stor utmaning för standardiseringsorgan på grund av deras mycket öppen attityd gentemot alla intressenter (vilket givetvis gör det svårare att nå enighet). Privata konsortier och forum har vuxit fram på områden där standardiseringsorganen inte har varit tillräckligt snabba. Som angavs i resultattavlan för november 2001 tar det nu 8 år för CEN, ett av de europeiska standardiseringsorganen, att utarbeta och nå enighet för en europeisk standard, jämfört med 4,5 år 1995. De europeiska standardiseringsorganen (ESO) har försökt möta denna utmaning i huvudsak på två sätt. Först genom att förbättra sina prestanda (genom ökad användning av IT-teknik och antagande av riktlinjer om god praxis). Nationella standardiseringsorgan (NSO) gör detsamma, ibland med ekonomiskt stöd från kommissionen. För det andra genom att bredda sitt utbud med t.ex. överenskommelser om workshoppar. Dessa nya tjänster stöds dock inte alltid helhjärtat på nationell nivå. Situationen borde kunna förbättras genom regelbundet utbyte av information.

Eftersom de nationella standardiseringsorganen nu ser sina standardpaket bli alltmer lika och lättåtkomliga på elektronisk väg, även över gränserna, utsätts de också för allt större konkurrens. Detta ökar trycket på deras finanser, och följaktligen också på de europeiska standardiseringsorganens finanser, som i hög grad är beroende av de nationella standardiseringsorganens förmåga att engagera industriexpertis i sitt arbete (under 2000 har 93 % av CEN:s totala kostnader på 700 miljoner euro täckts av industrin). Situationen börjar bli ohållbar.

Ett framsteg som noterats för de europeiska standardiseringsorganen är att mer än 80 % av standardiseringsarbetet nu sker på europeisk eller internationell nivå, jämfört med att 80 % skedde på nationell nivå för endast 15 år sedan. Fortfarande är det emellertid så att den tid det tar att ta fram en europeisk standard är till förfång för det arbete som pågår med att eliminera tekniska handelshinder mellan medlemsstaterna. Det är ett bekymmer som nu kommer att uppmärksammas särskilt.

... men fortfarande görs framsteg i standardiseringsprocessen.

Trots dessa svårigheter är standardiseringen nästan fullbordad i ett antal sektorer, som vägningsinstrument, gasapparater och enkla tryckkärl. Under tiden har man till slut, efter ett flerårigt dödläge, enats om de första harmoniserade standarderna för byggprodukter, däribland cement, bärlager och lyftanordningar. Ytterligare ett antal standarder förväntas bli antagna under de närmaste åren. Detta borde öppna nya, större marknader och öka konkurrensen i byggsektorn. Där det inte görs några framsteg kommer kommissionen att avbryta det ekonomiska stödet. Med tanke på de finansiella problem som de nationella standardiseringsorganen står inför torde ett sådant hot vara ett mycket kraftfullt medel för kommissionen.

Det finns fortfarande fördelar att dra av en bättre tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande...

Principen om ömsesidigt erkännande bör tillämpas på områden som inte är helt harmoniserade inom EU eller på produkter för vilka medlemsstaterna i stort sett är eniga om att nationella bestämmelser ger en likvärdig skyddsnivå. Trots att endast 21 % av industriproduktionen eller 7 % av EU:s BNP omfattas av ömsesidigt erkännande [11] har de problem som uppstår när det gäller att tillämpa denna princip ändå en betydande ekonomisk effekt.

[11] The single market review, delserie III, volym 1: Technical barriers to trade

Av politiska skäl är det intressant att få en uppfattning om hur stor den möjliga handelsvinsten skulle kunna bli om principen om ömsesidigt erkännande kunde tillämpas perfekt på en perfekt integrerad inre marknad. Vissa beräkningar tyder på att värdet av handeln inom EU med varor som omfattas av ömsesidigt erkännande i sämsta fall kan vara upp till 45 % lägre än vad det borde vara (se ruta 5). Detta motsvarar ungefär 1,8 % av EU:s BNP, dvs. något mindre än Danmarks BNP eller något mer än Finlands BNP. Naturligtvis är marknadsintegrationen inte lika ofullkomlig i alla tjänstesektorer inom EU. Det finns en mängd andra hinder som måste övervinnas (som t.ex. "förtur" på marknaden, industribasen, var kunskapen finns, språkliga och geografiska hinder). Om principen om ömsesidigt erkännande skulle fungera perfekt inom EU skulle detta enligt nämnda beräkningar ändå inte medföra en större ökning av EU:s BNP än 1,8 %. Dessa siffror måste likväl anses vara uppskattningens övre gräns.

Problemen när det gäller tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande uppstår i huvudsak på ett begränsat antal marknader och beror främst på osäkerhet om principens räckvidd och okunnighet om dess potential ...

Problemen med ömsesidigt erkännande rör främst vissa typer av livsmedelsprodukter, byggprodukter, fordon som inte omfattas av ett EG-typgodkännande, finansiella tjänster och yrkeskvalifikationer. Kommissionen försöker förstå var huvudproblemen exakt ligger för att kunna vidta åtgärder för att förbättra situationen. I detta syfte anordnades ett antal rundabordskonferenser i november 2000 och oktober 2001 för att diskutera frågan med ekonomiska aktörer och myndighetspersoner från medlemsstaterna. En klar slutsats från dessa överläggningar var att det rådde stor osäkerhet både bland ekonomiska aktörer och myndigheter om principens räckvidd och potential. Flera ekonomiska aktörer ansåg att, i valet mellan att anpassa sina produkter till nationella tekniska specifikationer eller att hävda att ömsesidigt erkännande borde gälla, har man en tendens att välja det första alternativet. Det kan vara kostsamt, men det är mindre riskabelt när bestämmelsemedlemsstaten blint håller på sina nationella tekniska bestämmelser och blundar för den skyddsnivå som produkten ger. Dessutom ansåg vissa ekonomiska aktörer att det tar mindre tid att anpassa produkten än att ge sig i kast med att försöka övertyga en motsträvig nationell myndighet eller ibland även inleda ett rättsförfarande, eftersom tidsaspekten är en viktig faktor när det gäller att få ut en produkt på marknaden. Att anpassa produkten till nationella tekniska specifikationer har hur som helst mindre betydelse när det är fråga om massprodukter och ingen betydelse alls när det gäller skräddarsydda produkter. Problemet ställer sig främst för små och medelstora företag vars produktionsserier inte är tillräckligt stora för att kostnaden för anpassning till nationella tekniska specifikationer skall bli försumbar, eller för produkter med mycket begränsad livslängd i affären (särskilt IT-produkter). När det gäller nationella tjänstemän innebär osäkerheten att de blir försiktiga i överkant och därför ogärna tillämpar principen om ömsesidigt erkännande utom i helt säkra fall.

I fråga om byggprodukter har de första standarderna nyligen antagits, vilket äntligen skulle kunna låsa upp handeln över gränserna...

Direktivet om byggprodukter antogs 1989 (rådets direktiv 89/106), men det dröjde till den 1 april 2001 innan den första harmoniserade standarden för byggprodukter, som gällde cement, trädde i kraft. Sedan dess kan vanlig cement CE-märkas och teoretiskt säljas fritt över gränserna utan överensstämmelsekontroll. Efter cement har en rad andra standarder antagits för geotextilier, eldsläckningsutrustning och isoleringsmaterial.

Genom att underlätta affärsverksamhet över gränserna kan införandet av standarder för byggprodukter leda till ett kraftigt uppsving för handeln med dessa produkter inom EU. Det finns uppenbara belägg för att handeln med byggprodukter har hämmats tidigare. Diagram 14 visar att handeln med byggprodukter inom gemenskapen har ökat långsammare än handeln med industriprodukter i gemenskapen. Detta gäller rent allmänt, men också för cement och isoleringsmaterial, två produktgrupper för vilka standarder nyligen har införts. Dessutom är den gränsöverskridande handeln med portlandcement inom EU anmärkningsvärt liten. I genomsnitt borde handelsflödena mellan EU-länder i en industrisektor av cementsektorns storlek vara fyra gånger så stor som nu. Detta innebär att handeln med cement mellan EU-länder är mycket begränsad och att merparten av medlemsstaternas produktion går till inhemsk förbrukning. Transportkostnaderna är förmodligen en bidragande orsak, men i vilken omfattning är en fråga som kommer att undersökas närmare.

Om initialsvårigheterna med det nya regelsystemet kan lösas ...

Det finns tyvärr inga tillräckligt aktuella uppgifter för att kunna peka på de eventuella effekter som införandet av standarder för cement har haft på handeln. Det finns dock anledning till oro i detta avseende. Den europeiska byggindustriföreningen hävdar att vissa medlemsstaters sätt att reagera på det nya regelsystemet faktiskt har försvårat handeln över gränserna jämfört med tidigare, åtminstone för produkter som omfattas av harmoniserade standarder. Eftersom medlemsstaterna fortfarande har rätt att utfärda egna bestämmelser för att fastställa skyddsnivån vid byggarbete (tekniskt konsultarbete och byggtjänster) är de inte tvungna att acceptera CE-märkta produkter. Vid arbete med alla produkter, även produkter som omfattas av harmoniserade standarder, måste ändå medlemsstaternas egna bestämmelser följas. Det är således mycket möjligt att de framsteg som har gjorts när det gäller standarder för byggprodukter inte kommer att hjälpa upp handeln över gränserna. Det leder till följande tydliga slutsatser: För det första måste kommissionen bevaka situationen noga för att se om ytterligare åtgärder måste vidtas. För det andra måste krav på att ta bort restriktioner kring produkter gå hand i hand med krav på att ta bort restriktionerna på motsvarande tjänster.

När det gäller tjänstesektorerna är målinriktade åtgärder på väg för att undanröja hindren för gränsöverskridande tjänster ...

Rådet (inre marknaden) fastställde i mars 2001 att det är en viktig strategisk utmaning för gemenskapen att förbättra den inre marknaden för tjänster. Konkurrensen i tjänstesektorn bör förstärkas och stödjas genom att hindren för gränsöverskridande handel och marknadsetablering tas bort. Kommissionen inledde sin strategi för tjänstesektorn i januari 2001 [12]. Inom ramen för denna strategi har kommissionen under 2001 påskyndat arbetet med att lösa problemen på ett antal specifika områden (som t.ex. erkännande av kompetensbevis och säljfrämjande åtgärder). Vidare genomfördes en enkät för att identifiera de återstående hindren för tjänsternas fria rörlighet över nationsgränserna. Resultaten av enkäten med svaren från berörda parter och medlemsstaterna analyseras nu och kommer att läggas fram nästa år. Under 2002 kommer kommissionen att ställa upp exakta tidsfrister då medlemsstaterna skall ha tagit bort de särskilda hinder som framkommit vid enkäten, lägga fram andra stödåtgärder än lagstiftning (t.ex. uppförandekodex) och föreslå harmoniserade bestämmelser för tillhandahållande av tjänster där detta är strikt nödvändigt. I grönboken om konsumentskydd, som nämns ovan, kartläggs harmoniseringsalternativen på vissa områden.

[12] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - En strategi för tjänster på den inre marknaden, KOM(2000) 888.

Olika marknadstjänster, olika grad av marknadsintegration...

Naturligtvis är marknadsintegrationen inte lika ofullkomlig i alla tjänstesektorer inom EU. Enligt en färsk undersökning [13] av åtta företagstjänstesektorer som gjordes på uppdrag av kommissionen ansåg både tjänsteleverantörer och kunder att sektorerna redovisning och revision samt teknisk provning inte var konkurrensutsatta. Däremot ansåg både tjänsteleverantörer och konsumenter att skattetjänster, personalrekrytering och tekniskt konsultarbete var konkurrensutsatta sektorer.

[13] CSES: "Barriers to trade in business services" för EU-kommissionen (2001).

När det gäller bokföring och revision kan undersökningsresultaten bero på svag konkurrens på hemmamarknaden och blygsam verksamhet över gränserna. Det faktum att redovisningstjänster omfattas av en mängd icke enhetliga nationella regler och bestämmelser gör att denna sektor i sig redan har en benägenhet till marknadsfragmentering. Eftersom det är frågan om en ganska stor sektor (260 000 anställda bara i Italien och Frankrike) kan lämpliga åtgärder för att minska marknadsfragmenteringen ge betydande effekt. Om dessutom handelshindren på den inre marknaden kunde rivas ner skulle inte bara sektorn i sig dra oerhört stor nytta av detta, utan också de företag som är tvungna att använda tjänsterna i sin egen verksamhet skulle få lägre kostnader. Teknisk provning är i likhet med redovisning och revision sektorer med en låg nivå av gränsöverskridande handel, vilket kanske tyder på att det förekommer betydande hinder av inre marknadskaraktär som begränsar konkurrensen. Omvänt kan de jämförelsevis positiva omdömen som kommit fram under enkäten vad gäller personalrekrytering tyda på att det är en mycket stor och koncentrerad sektor med 1 miljon anställda, varav hälften enbart i Förenade kungariket. Koncentrationen innebär att det förmodligen finns en ganska betydande handel över gränserna. Denna sektor har vuxit snabbt under de senaste tjugo åren tack vare utvecklingen på marknaden, som t.ex. avregleringar, tendensen att lägga ut personalurval och rekrytering samt den allmänna trenden mot ökad flexibilitet på arbetsmarknaden. Antalet deltidsanställda i hela unionen uppskattas till 1,8 miljoner eller ungefär 1,5 % av det totala antalet sysselsatta.

Prisutvecklingen när det gäller tjänster har varit mer stabil än prisutvecklingen i allmänhet i unionen, men trenden har varit densamma. Ändringstakten har varit begränsad till en procentenhet, dvs. en ökning från 1,9 % i juni 1999 till 2,9 % i maj 2001, vilket skall jämföras med 2,1 procentenheter för den allmänna prisutvecklingen under samma period. Bakom denna allmänna prisutveckling döljer sig dock väl så olika tendenser i två tjänstesektorer. Priserna för kommunikationstjänster håller fortfarande på att sjunka i rimlig takt, medan priserna på semesterpaket och övernattningar har ökat snabbast och uppvisar också den största variationen.

Avskaffandet av gränsöverskridande hinder för tjänstehandel skulle kunna ha betydande effekter...

Det finns många bevis som förklarar varför rådet har understrukit den stora strategiska betydelsen detta har för EU:s tjänstesektorer. Kommissionen har lagt fram uppgifter [14] som visar betydelsen av sådana tjänster som skapar sysselsättning i Europa. Regionala uppgifter visar att tjänster har blivit den allra viktigaste drivkraften för att skapa sysselsättning i hela gemenskapen i slutet av 1990-talet (se ruta 6).

[14] Sysselsättningen i Europa 2001, Recent trends and prospects, Generaldirektoratet för sysselsättning (juli 2001).

Av en enkät om företagstjänster som gjordes på uppdrag av kommissionen (se ruta 6) framgår att avskaffandet av hindren för handel med företagstjänster skulle innebära en ökning på mellan 1,1 % och 4,2 % av EU:s BNP. Eftersom handel med företagstjänster endast utgör en tredjedel av den totala tjänstehandel i EU, kan effekterna av en integration av EU:s samtliga tjänstemarknader mycket väl vara ännu större.

Å andra sidan skulle detta endast vara initialeffekten av att handelshindren undanröjs. Om tjänster kunde säljas fritt över gränserna skulle nämligen en annan viktig ekonomisk effekt uppstå. Fri handel med tjänster skulle ge tjänsteleverantörer en möjlighet att omorganisera och omstrukturera sin produktionskapacitet på ett mera rationellt sätt, utan att vara hämmade av nationsgränser, med efterföljande effektivitets- och konkurrensfördelar. Att skapa en inre marknad för tjänster leder onekligen till avsevärda ekonomiska fördelar.

3.2. Kapitalmarknaden och marknaden för finansiella tjänster avspeglar de försämrade allmänna affärsvillkoren...

Finansmarknaderna har varit de första indikatorerna på att konjukturförhållandena höll på att ändras. T.ex. så minskade de europeiska företagens börsvärde år 2000 med 3,8 % jämfört med året innan. Redan före de tragiska händelserna den 11 september hade börsvärdet av företag inom euroområdet minskat med 19 % mellan januari och augusti 2001 (17,6 % för hela EU).

...men det finns tydliga och lovande tecken på strukturförändringar på finansmarknaderna...

Mot bakgrund av dessa allt svårare förhållanden på finansmarknaderna blev de europeiska företagen allt oftare söka finansiering på aktiemarknaden. I euroområdet ökade under 2000 det nytillskjutna kapitalet från aktiemarknaden till europeiska företag med 48,6 % jämfört med 1999, medan ökningen var mycket mindre i USA (27 %). Ännu mer betecknande är att europeiska företag som nyligen blivit börsnoterade i Europa tog in dubbelt så mycket nytt kapital under 2000 som föregående år. I USA är motsvarande siffra endast 10 %.

De europeiska kapitalmarknaderna håller definitivt på att bli effektivare också. Likviditeten på aktiemarknaden stärktes med 86 % mellan 1998 och 2000. Förhållandet mellan omsättning och marknadens samlade värde ökade från 1,1 år 1999 till 2,1 år 2000.

... och uppmuntrande tecken på att kapitalmarknaderna håller på att integreras...

Ränteskillnaderna visar att euroområdets interbankmarknad har blivit helt integrerad under 1999, en process som inleddes i mitten av 1990-talet. Marknaden för statsobligationer har också blivit mycket mer integrerad, men de avkastningsskillnader som återstår tyder på att det finns utrymme för ytterligare integration [15].

[15] CSEF:s studie för Generaldirektoratet för den inre marknaden "Study to analyse, compare and apply alternative indicators and monitoring methodologies to measure the evolution of capital market integration in the EU" (utkommer snart).

De institutionella investerarnas portföljsammanställning (pensionsfonder, investmentbolag och försäkringsbolag) visar kapitalmarknadernas integration. Tidigare begränsades investerarnas möjligheter att diversifiera sina portföljer av nationella bestämmelser. Detta resulterade i att dessa portföljer fick slagsida mot den inhemska marknaden, var mer riskkänsliga och gav sub-optimerad avkastning (se diagram 15). Numera är portföljerna mer balanserade på grund av de lagändringar som drivits på av gemenskapen och tack vare den gemensamma valutan. Att portföljerna har diversifierats mer efter sektor än efter land kan också vara ett av skälen till att de har blivit mer balanserade, men resultatet är ändå att pensionsfondernas och investmentbolagens portföljer nuförtiden har mycket mindre slagsida mot den inhemska marknaden. I mars 2001 var endast 22 % av deras totala innehav av aktier, likvida medel och obligationer investerade i helt inhemska fonder (utom Irland).

Investmentbolagens portföljsammansättning varierar fortfarande mycket från en medlemsstat till en annan. I Förenade kungariket föredrar man t.ex. aktiefonder, i Spanien obligationsfonder och i Grekland och Sverige penningmarknadsfonder. Det är dock alldeles tydligt (se diagram 15) att aktiefondernas benägenhet att investera i hemmamarknaden har minskat.

Pensionsfonder i länder med större kapitalmarknadsintegration, mätt efter benägenheten hos institutionella investerare att investera inhemskt, är också de som mest diversifierat sin aktieportfölj. År 1995 bestod 67,6 % av pensionsfondernas aktieinnehav av inhemska aktier. År 1999 hade detta gått ner till knappt 60 % (se diagram 16). Denna generella utveckling döljer några mycket överraskande skillnader medlemsstaterna emellan. År 1995 bestod t.ex. de spanska pensionsfondernas hela aktieinnehav av inhemska aktier, vilket emellertid utgjorde en mycket liten del av deras totala portfölj. Idag är deras aktieinnehav betydligt större (i likhet med flera andra medlemsstater) och har vuxit till 12 % av den totala portföljen, men endast 53 % av aktierna är spanska. Liknande tendenser noteras i Portugal, Finland och Sverige.

Dessa strukturförändringar på finansmarknaderna har redan bidragit i hög grad till den ekonomiska reformen...

Finansmarknadernas ökade effektivitet och integration har redan givit utdelning i form av lägre kapitalkostnader. Detta har också främjat strukturförändringarna i den europeiska ekonomin genom att underlätta företagsrekonstruktioner, -fusioner och -förvärv, expansionen av europeiska företag på den internationella marknaden och en genomgripande omstrukturering av vissa allmännyttiga företag och nätverksamheter.

...men ännu fler fördelar kan hämtas från ytterligare integration i andra marknadssegment.

Den finansiella integrationen har inte kommit så långt när det gäller icke-institutionella banktjänster. Även om bankernas inlåning från utländska medborgare ökade något mellan 1997 och 1999, så minskade faktiskt utlåningen till utländska medborgare under samma period (se diagram 17). Det är möjligt att situationen ändras med införandet av sedlar och mynt i euro och genomförandet av åtgärderna enligt handlingsplanen för finansiella tjänster.

De nuvarande avräknings- och betalningssystemen är fortfarande ganska fragmenterade. Integrerade avräkningssystemen kan ge stora skalfördelar. Men för att kunna uppnå dessa, liksom tillgodose behovet av standarder för riskhantering, måste nuvarande status quo brytas. För att påskynda integrationen av finansiella tjänster krävs det omedelbara politiska åtgärder. Den kraftiga ökningen av användningen av kompletterande säkerheter i samband med gränsöverskridande betalningar mellan 1998 och slutet på 1999 visar att det finns ett växande behov av avräknings- och betalningssystem som är anpassade till de alltmer integrerade europeiska finansmarknaderna. Ett antal marknadsstyrda initiativ för att rationalisera verksamheten med avveckling av värdepapper har redan inletts [16].

[16] En grupp aktörer från finansmarknaden som under ordförandeskap av Alberto Giovannini som ger kommissionen råd i finansmarknadsfrågor har utarbetat en rapport om EU:s gränsöverskridande avräknings- och betalningssystem. Rapporten kommer att handla om avräknings- och betalningsarrangemang för aktier, värdepapper med fast ränta och derivat.

3.3. Offentlig upphandling: marknaderna har blivit mycket mer transparenta under 2000...

Det paket med lagförslag som begärdes av Europeiska rådet i Lissabon har nu lagts fram av kommissionen och håller på att diskuteras i rådet. Samtidigt har marknaderna för offentlig upphandling blivit allt öppnare. Andelen offentliga upphandlingar som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i förhållande till den totala upphandlingsvolymen ökade under 2000 med 36 % efter att ha stått stilla under de tre föregående åren (se tabell 9). Ökningen var särskilt betydande i Spanien, Sverige, Nederländerna, Italien, Österrike, Danmark och Förenade kungariket. Förbättringarna har emellertid inte varit desamma i alla länder och därför har skillnaderna i marknadens öppenhet för offentlig upphandling över medlemsstaterna ökat.

Antalet kontrakt som tilldelats efter offentlig upphandling över gränserna har ökat (se diagram 18). Detta kan tyda på att marknaderna för offentlig upphandling håller på att öppna sig för internationell konkurrens. Siffrorna ger dock ingen information om indirekta upphandlingar genom närstående företag i utlandet, eller genom grossister, agenter eller andra mellanled, och därför kan inga bestämda slutsatser dras. Kommissionen kommer framöver att samla in mer tillförlitliga uppgifter om gränsöverskridande upphandlingar.

Två nya meddelanden om möjligheterna att ta miljöhänsyn (KOM(2001) 274) respektive sociala hänsyn vid offentlig upphandling (KOM(2001) 566) förväntas öka uppmärksamheten för miljöfaktorer och sociala aspekter på marknaderna för offentlig upphandling. Samtidigt görs snabba framsteg i användningen av IT-teknik, vilket torde leda till att dessa marknader öppnar sig ännu mera.

4. förbättrade företagsvillkor: att främja entreprenörsandan

Effektiv konkurrens och entreprenörsanda är nyckelfaktorer för att uppnå de ambitiösa konkurrensmål som ställdes upp i Lissabon. Detta är ett tydligt budskap från Europeiska rådet i Stockholm. Framstegen mot Lissabonmålen för företagande och innovation har utvärderats i ett aktuellt meddelande (KOM(2001) 641, slutlig) [17]. Slutsatsen som dras är att takten har varit lägre än man hoppades på i mars 2000 och en varning framförs att medlemsstaternas kortsiktiga intressen p.g.a. den ekonomiska avmattningen inte får ytterligare minska beslutsamheten att genomföra en angelägen reform. I nästa avsnitt redogörs för några inslag i marknadsutvecklingen och politiska framsteg som påverkar företagsklimatet på den inre marknaden. Därvid läggs huvudvikten på de politiska åtgärder som har betydelse för konkurrensförhållanden, dvs. statligt stöd, skatter och regelverket. Avslutningsvis ges en sammanfattning av den senaste utvecklingen i fråga om företagens finansiella villkor och innovation.

[17] Analysen till detta meddelande grundar sig på en serie dokument som kommissionen lagt fram bl.a. 2001 års konkurrensrapport (SEK(2001) 1705), 2001 års resultattavla för innovation (SEK(2001) 1414), den kommanderesultattavlan för näringsliv samt 2001 års BEST-rapport (SEK(2001 1704).

4.1. Statligt stöd: Utvecklingen går i rätt riktning

I sina slutsatser av den 12 mars 2001 bad rådet (inre marknaden) kommissionen att utveckla och införa nya styrmedel för att kunna följa upp statligt stöd. Till följd av detta gjordes registret över statligt stöd tillgängligt genom Internet i april. I juli offentliggjorde kommissionen sin första resultattavla över statligt stöd, som ger en utförlig översikt av utvecklingen av olika former av statligt stöd.

De senaste tillgängliga uppgifterna bekräftar de tendenser i utvecklingen av statligt stöd som noterats under de senaste fyra åren. Tillverkningsstöd minskade från 2,6 % av BNP under perioden 1995-1997 till 1,9 % under perioden 1997-1999. I mellantiden minskade det totala stödet från 1,43 % av BNP till 1,187 %.

Att det statliga stödet minskar är positivt, men betyder inte nödvändigtvis att de snedvridande effekterna minskar...

I slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon uppmanades till insatser för att minska det statliga stödet, men också för att ändra dess sammansättning genom att minska den relativa betydelsen av sektorsstöd till förmån för övergripande och regionalt stöd, som har en mindre snedvridande effekt på konkurrensen (se ruta 8). När rådet utfärdade dessa rekommendationer 1999 tillämpade de flesta medlemsstater redan det ena eller det andra av dessa uppmaningar, men endast ett fåtal tillämpade båda samtidigt. Av diagram 19 framgår att dessa få länder var Frankrike, Österrike, Belgien och särskilt Portugal och Spanien. I alla medlemsstater med större statligt stöd än EU-genomsnittet, däribland dessa fem, höll nivån av statligt stöd faktiskt på att minska. EU:s mål om sänkt statligt stöd, som lades fast i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken efter Lissabon uppnåddes således redan då. Men i motsats till målet att ändra inriktningen på det statliga stödet för att minska dess snedvridande effekter har det sektorspecifika stödet faktiskt ökat i betydelse (se diagram 19 och tabell 10). Det bör påpekas att det inte var en omöjlighet att uppnå dessa båda mål samtidigt, eftersom Danmark och i mindre utsträckning även Österrike, redan hade en stödnivå som låg under genomsnittet för gemenskapen och en stödstruktur som var långt mindre snedvridande än i övriga EU.

... eftersom det är svårt att skära ner vissa former av sektorsstöd...

Sektorsstödets fortsatta stora relativa betydelse beror på vissa särskilda sektorer. Stödet till en del sektorer som traditionellt får statligt stöd har visserligen minskat, men andra sektorer, i synnerhet kol och transport, har bibehållit eller t.o.m. fått mer statligt stöd, vilket innebär att sektorsstödet börjar bli alltmer koncentrerat. Bortsett från dessa sektorer är neddragningstakten för sektorsstödet i EU mycket mer positiv. Ansträngningarna för att skära ner sektorsstödet i kolsektorn och, där det är möjligt i transportsektorn, måste intensifieras. De största nedskärningarna av statligt stöd mellan 1995 och 1999 gällde regionalstöd (diagram 20).

Den bästa nyheten är minskningen av sektorsstöd som ges på "ad hoc basis"....

Stöd för särskilda ändamål, som ofta är den mest snedvridande typen av statligt stöd har minskat dramatiskt. Under 1999 uppgick det sammanlagda stödet för särskilda ändamål till endast 10 % av 1994 års nivå. Jämfört med 1993 har det statliga stödet under 1999 för tillverkningssektorn minskat med 93 %. En stor del av denna neddragning beror på minskat stöd till de nya tyska delstaterna, men betydande nedskärningar i omstruktureringsstöd under de senaste fem åren har också bidragit. Det är dock relativt enkelt att minska det statliga omstruktureringsstödet i goda ekonomiska tider. Åtagandet att minska det statliga stödet kan snart komma att sättas på prov när konjunkturen vänder nedåt.

4.2. Beskattning kan förorsaka snedvridande effekter på företagens beslut och på konkurrensen...

Företagen inom EU verkar i dag på en enda ekonomisk marknad med 15 olika skattesystem. Det förorsakar särskilda anpassningskostnader som i sin tur bidrar till bristen på öppenhet och minskar den ekonomiska effektiviteten. Dessutom betraktar företagen inte längre en viss medlemsstat som sin "hemmamarknad" utan snarare hela EU. De kommande strukturella ändringarna kan leda till en omorganisationer på EU-nivå som hämmas av kravet på att följa 15 olika skattesystem.

I en av kommissionen gjord detaljerad undersökning om företagsbeskattning på den inre marknaden [SEK(2001) 1681] visas hur 15 olika nationella skattesystem kan skapa snedvridningseffekter för affärsbeslut och ineffektivitet. Undersökningen har visat att det är stora skillnader i de effektiva skattesatserna för företagsbeskattning i EU (se tabell 11). Dessa skillnader kan påverka de ekonomiska besluten genom att både göra skillnad mellan inhemska, "inkommande" eller "utgående" utländska investeringar samt påverka valet av investering när det gäller tillgångar och finansieringskälla. Undersökningen har också visat på ett antal områden där systemen för företagsbeskattning kan hämma gränsöverskridande ekonomisk aktivitet på den inre marknaden, och därmed försämra EU-företagens internationella konkurrensförmåga.

För att kunna möta existerande skattehinder inom den inre marknaden har kommissionen föreslagit en tvåvägstrategi [KOM(2001) 582] som innehåller både målinriktade stödinsatser och en mer långsiktig övergripande lösning som består i att ge företagen en gemensam konsoliderad skattebas för deras verksamhet på EU-nivå.

4.3. Förenklad lagstiftning

En färsk OECD-undersökning visar att pappersexercisen när det gäller att starta en ny verksamhet mest drabbar de minsta företagen. Rådet (inre marknaden) har betonat att "de administrativa och rättsliga bördor som företagen tvingas bära, särskilt när det gäller små och medelstora företag, måste lättas ytterligare både på gemenskapsnivå och på nationell nivå." De regler och villkor som gäller vid nyetablering tycks mest drabba dessa företags möjligheter att anställa personal. Unionens förmåga att höja kvaliteten på sina regleringar och bestämmelser är därför av mycket stor betydelse om man vill uppnå de mål som ställdes upp i Lissabon.

På gemenskapsnivå har flera politiska åtgärder vidtagits. Den femte etappen av SLIM (Förenklad lagstiftning för den inre marknaden) inleddes i april (SEK(2001)0575). Fler övergripande lösningar är på väg. I vitboken om styrelseformer (KOM(2001) 428) konstateras nödvändigheten att minska gemenskapslagstiftningens omfattning. Kommissionen kommer att lägga fram ett meddelande om förbättrad gemenskapslagstiftning för Europeiska rådet i Laeken. En handlingsplan kommer därefter att presenteras i juni 2002. I meddelandet betonas att ett förbättrat regelsystem måste bli en av EU:s politiska topprioriteringar. Det slutliga målet är att förbättra de europeiska företagens konkurrenskraft, men det omedelbara och mest akuta målet är att göra gemenskapens regleringar enklare att förstå för medborgarna. Endast om bestämmelserna förenklas och görs enklare att förstå kan de få större acceptans hos de europeiska medborgarna. Detta är absolut nödvändigt för att unionen skall få den handlingsförmåga som krävs för att ta itu med de utmaningar som väntar, nu närmast utvidgningen. I handlingsplanen utpekas därför ett antal konkreta åtgärder som bör genomföras redan under 2002. Dessa åtgärder är avsedda att vidtas av kommissionen själv, Europaparlamentet, rådet och medlemsstaterna. I handlingsplanen kommer troligen fokus att riktas mot tre särskilda mål. För det första förenkling och konsolidering av gemenskapens regelverk genom rationalisering, kodifiering, omarbetning och förenkling. För det andra förbättrad lagstiftningsgång för rättsakter som bygger på fördraget genom bättre beredningsarbete och utvärdering av förslag till rättsakter, förenkling och påskyndande av förfarandet för antagandet av rättsakter, förbättrad överföring till nationell lagstiftning och tillämpning i medlemsstaterna samt bättre genomförande och uppföljning från kommissionens sida. För det tredje utveckling av en ny politisk och administrativ kultur, genom att sätta upp ett internt nätverk i kommissionen för att följa upp och kontrollera tillämpningen av detta operativa program samt lagstiftningens kvalitet samt främja de mest effektiva metoderna vid nyttjande av personalresurserna och de finansiella resurserna. För att få större genomslagskraft borde detta nätverk även omfatta rådet och Europaparlamentet och det skall samarbeta med motsvarande strukturer i medlemsstaterna [18].

[18] Åtgärder behöver också vidtas för att förbättra de rättsliga förutsättningarna på arbetsmarknaden, se 2001 års gemensamma rapport om sysselsättningen, särskilt kampen mot svartarbete.

Det är dock på nationell nivå som lagändringarna först uppfattas av företagen och i detta avseende finns det enligt färska uppgifter utrymme för förbättringar i många medlemsstater. Enligt en undersökning som nyligen gjordes av de österrikiska myndigheterna finns det stora skillnader medlemsstaterna emellan när det gäller tid och kostnad för att etablera ett företag. Metodfrågor kanske gör att uppgifterna inte är helt entydiga för vissa enskilda medlemsstater, men slutsatsen är obestridlig: det är mycket svårare att starta ett företag i EU än i USA. I den österrikiska undersökningen uppskattas kostnaden för att etablera samma företag till knappt 171 euro i USA och till i genomsnitt 1 625 euro i EU (se ruta 10).

De åtgärder som vidtas av medlemsstaterna för att minska administrativt krångel vid nystartande av företag och uppmuntra entreprenörskap verkar däremot faktiskt ge utdelning, eftersom det nu krävs mindre tid och pengar för att starta ett företag. I 2001 års rapport från BEST (Arbetsgruppen för enklare företagsvillkor) (SEK(2001) 1704) redogörs för några av de mest lyckade erfarenheterna på detta område under senare tid. Med resultaten i mars 2002 från sin benchmarkinganalys av administration av uppstartsförfaranden, kommer kommissionen kunna visa var ytterligare framsteg kan väntas på området, medan liknande projekt under BEST-förfarandet riktar sig mot andra aspekter i hela processen att skapande, uppväxt och utträde.

4.4 De bättre finansiella villkor som uppnåtts under senare år måste skyddas mot det försämrade ekonomiska klimatet...

Riskkapitalmarknaden i Europa visar en snabb tillväxt under 2000. Uppgifterna tyder på att tillgången på riskkapital i Europa vida överstiger investeringarna (se diagram 21). En allt större del av investeringarna i onoterat kapital går till grodd- och tillväxtföretagen, dvs. till unga företag. Dessa två former av investeringar svarade för 19 % av den totala investeringen i onoterat kapital under 2000 jämfört med 6,5 % år 1996 (se tabell 12). Tillväxten i samtliga grodd- och tillväxtföretag är överraskande, en ökning med nära 115 % till 6,4 miljarder euro för år 2000. Vad gäller finansieringen förväntade fondförvaltarna att nära 9 miljarder av det riskkapital som fanns att tillgå, skulle gå till investeringar för uppstartsskeden 2000.

Alla medlemsstater har tillväxt även om stora skillnader består, och det visar att den totala EU-marknaden är tämligen fragmenterad. Men trots tillväxten är den europeiska marknaden fortfarande liten jämfört med den amerikanska. I USA uppgick investeringarna i företag i uppstartsskedet till mer än hela riskkapitalet i Europa och till mer än fyra gånger de europeiska investeringarna i uppstartsskedet.

De globala siffrorna för 2000 skymmer den nedgång som inträffade under andra halvåret, vilket kan påverka investeringarna i grodd- och uppstartssegmentet oproportionerligt. Det nya osäkra situationen, om den består, kan leda till att industrin föredrar en konsolidering. Nuvarande svårigheter och den stora skillnaden mellan USA och Europa, borde, om något, vara en sporre till att påskynda genomförandet av handlingsplanen för riskkapital.

En analys av investeringarna per sektor visar att högteknologiföretagens andel i det totala investerade riskkapitalet ökade med drygt 50 % under femårsperioden 1996-2000. Investeringarna i högteknologiföretag ökade med cirka 70 procent från 1999 till 2000. Bioteknikens andel har dock knappast ändrats. Den uppgick till 2,9 % år 2000 och växer i samma takt som totalinvesteringen.

Kapital håller på att skaffas fram, delvis tack vare handlingsplanen för riskkapital, men nu måste man börja tänka på nästa steg...

Att utveckla finansiella mellanled som kan uppfylla de krav som ställs av den nya ekonomin kan vara av avgörande betydelse om man vill att riskkapitalmarknaderna skall fungera på bästa sätt. Företagsänglar kan vara mycket viktiga faktorer när det gäller att ordna finansiellt stöd till nystartade företag. Genom att finansiera projekt som i regel är för små för institutioner som tillhandahåller riskkapital kan företagsänglar vara just denna viktiga länk mellan likvida medel och nyföretagare. Oftast har de inte bara pengar att erbjuda utan även värdefullt affärskunnande. Nätverket av företagsänglar är dock fortfarande inte särskilt välutvecklat i flertalet EU-länder om man jämför med USA. Offentligt finansiellt stöd till nystartade företag och till investeringar i ett tidigt skede, t.ex. från Europeiska investeringsbanken (EIB), kan därför vara en viktig "näst bästa" lösning när det gäller att skaffa startkapital från riskkapitalfonder. Offentligt stöd bör inriktas på fall där marknaden inte fungerar - särskilt för att undvika att det drabbar de minsta företagen. Den typen av stöd blir mer effektivt och mindre snedvridande för konkurrensen mellan företagen om investeringsriskerna delas mellan privata investerare och offentliga myndigheter.

I sin senaste rapport om handlingsplanen för riskkapital underströk kommissionen betydelsen av nyföretagande och innovation. Planens stora bidrag till utvecklingen av riskkapitalmarknader och företagande i allmänhet är att stimulera anskaffningen av riskkapital och uppmuntra efterfrågan på den typen av kapital. Mer dynamiska och mer innovativa marknader är det komplement som krävs för att främja utvecklingen av riskkapitalmarknader.

4.5. Innovation: Avgörande för konkurrensförmågan och ett grundläggande mål för den ekonomiska reformen

Innovation, en av pelarna för Lissabonstrategin, är ett alltmer bekymmersamt politiskt kapitel för gemenskapen. Den senaste resultattavlan för innovation (SEK(2001) 1414) innehåller intressanta uppgifter om de framsteg som har gjorts och om svagheterna i det europeiska systemet för innovation.

Den inre marknaden påverkar innovation främst på två sätt. Genom att underlätta import av nya kapitalvaror som bygger på tekniska framsteg, stimulerar den inre marknaden innovationsverksamheten i Europa, inte minst i tekniskt mindre avancerade medlemsstater. Enligt en aktuell Eurobarometer-undersökning (Eurobarometer 100, som samlar in synpunkter via enkät till europeiska företagsledare om deras erfarenheter och prioriteringar av innovation) är anskaffandet av tekniskt avancerad utrustning den främsta källan till teknisk innovation för en stor majoritet av europeiska företag (61 %). (Det bör påpekas att den näst viktigaste källan anses vara samarbete med leverantörer eller kunder. Eftersom den inre marknaden nödvändigtvis innebär att det potentiella nätet av leverantörer och kunder blir större, bidrar den således även på detta sätt till innovation) (se diagram 22).

För det andra bidrar den inre marknaden till innovation och kreativitet genom att tillhandahålla det nödvändiga regelsystemet, i synnerhet en effektivt fungerande inre marknad för teknik och en ordning för immateriella rättigheter. I de tekniskt mest avancerade medlemsstaterna sker anskaffandet av ny teknik antingen direkt genom köp eller indirekt genom egen eller extern FoU. I diagram 23 visas den relativa betydelsen av marknaden för teknik (t.ex. FoU som läggs ut på entreprenad och licensanskaffning i medlemsstaterna).

Att skyddet av immateriella rättigheter är viktigt för innovation är ett vedertaget faktum. I en värld av konkurrens, där den tekniska nivån är avgörande för marknadsframgångar, måste också lagstiftningen för immaterialrättsligt skydd anpassas till de nya konkurrensvillkoren. I tabell 13 visas att "förtursstrategin", dvs. att inte patentera samt hålla innovationen hemlig för att kunna dra nytta av den tidsvinst det innebär att vara "första innovatör", är det sätt att skydda tekniskt kunnande som de europeiska företagen föredrar. Den relativt låga andel företag som förlitar sig på patentskyddet är en indikation om att det nuvarande patentsystemet i Europa inte passar samt har sina begränsningar. Direktivet om gemenskapspatent bör antas så snart som möjligt. Det kommer att göra det immaterialrättsliga skyddet enklare och billigare att använda och ökar därmed intresset för innovation. Det kommer att förenkla spridningen av innovationerna som inte behöver hållas hemliga, minska kostnaderna för att ta patent och sprida de tekniska framstegen i Europa, särskilt för små och medelstora företag. Vad gäller upphovsrätt kommer det nyligen antagna direktivet om upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället (direktiv 2001/29) att ha en positiv inverkan på innovation och företagsklimat. Direktivet innebär att den rättsliga ramen för upphovsrätten och närstående rättigheter anpassas till de nya tekniska kraven med särskild tonvikt på produkter och tjänster (både online och på fysiska medier).

Nya sätt att kringgå immaterialrättigheterna samt kortare produktlivscykler ställer krav på snabbare och effektivare registreringsförfaranden i samband med skydd av immateriella rättigheter. Kommissionen är fast besluten att ivra för den bästa möjliga och mest ändamålsenliga ramen för immaterialrättsligt skydd inom EU och på global nivå.

5. Slutsatser

Risken för en konjunkturnedgång kommer för första gången att sätta den ekonomiska reformprocessen på prov. Kommissionen har lagt fram eller kommer att lägga fram de politiska åtgärdsförslag som begärdes av rådet i Lissabon och Stockholm. Genomförandet av dessa åtgärder kommer onekligen att ta tid, inte minst om man på vissa områden stöter på reformmotstånd, men det är viktigare än någonsin att hålla sig till den överenskomna tidsplanen. Nu när vi närmar oss slutet på 2001 är den gemensamma valutan och den inre marknaden EU:s främsta medel för att värja sig mot kriser utifrån. Det krävs åtgärder för att se till att vår ekonomiska och monetära union fungerar på bästa möjliga sätt. Detta är nyckeln till att effekterna av utifrån påtvingade ekonomiska chocker reduceras till ett minimum. I denna rapport föreslås vilka steg som skall prioriteras.

Av de uppgifter som lämnas i denna rapport och i resultattavlan för den inre marknaden från maj 2001 framgår att varumarknaderna fortfarande inte är tillräckligt integrerade och konkurrensutsatta. Integrationen har dock gått framåt betydligt i många sektorer under de senaste åren. Även om den gemenskapsinterna handeln med industriprodukter fortsätter att växa, så fungerar marknaden för vissa sektorer som byggprodukter långt ifrån optimalt. Utländska direktinvesteringar har stigit snabbt, men är ojämnt fördelade på medlemsstaterna. Orsakerna till detta måste bevakas. Det krävs sektorsspecifika åtgärder på EU-nivå för att effektivt avlägsna återstående handelshinder på denna marknad. Förbättringar i standardiseringen bör få spela en större roll i framtiden för att göra den inre marknaden effektivare. Det kan också åtgärder för att öka konkurrensen på nationell nivå. Distributionssektorn kräver onekligen mer uppmärksamhet.

Det är på tjänstemarknaderna som de största potentiella vinsterna från en vidare integration av den inre marknaden kan hämtas. Enligt beräkningarna kan genomförandet av de politiska åtgärder som kommissionen kommer att lägga fram nästa år ge upphov till omfattande potentiella vinster.

Integrationen av de finansiella tjänsterna och kapitalmarknaden går framåt, liksom även implementeringen av handlingsplanerna för finansiella tjänster och för riskkapital. Marknadsutvecklingen kräver dock att åtgärder antas och genomförs i snabbare takt. Det är viktigt att reformerna drivs igenom snabbt, särskilt i fråga om stabilitetstillsynen. Kommissionens förslag för att påskynda integreringen av de icke-institutionella finansmarkanderna kommer at att bidra till en lyckad övergång till euro och till resultatförbättringar i vissa av dessa marknadssegment. På den institutionella finansmarknaden, behöver clearing- och avvecklingssystemen förändras så att de blir effektivare, i synnerhet för gränsöverskridande transaktioner. Företagens finansieringsmöjligheter, särskilt nyetableringar, har förbättrats avsevärt under senare år. Dessa förbättringar måste nu befästas. För att nå målen är det oundgängligt att framstegen går fortare på lagstiftningsfronten som anges i Femte rapport om genomförandet av handlingsplanen för finansiella tjänster och implementeringsinitiativet från Lamfalussy-gruppen.

Strukturåtgärder för att stimulera entreprenörsandan krävs för att uppfylla de konkurrensmål som ställdes upp i Lissabon förra året. Detta är av central betydelse för att säkra bärkraften för den europeiska ekonomiska och sociala modellen i det nya kunskapssamhället. Detta är långsiktiga mål, men åtgärderna måste vidtas nu för att säkra ett effektivt regel- och lagstiftningssystem i enlighet med de riktlinjer som fastställs i vitboken om styrelseformer. Ett lämpligt område att börja med är lagstiftning och mekanismer för att skydda de immateriella rättigheterna och se till att de respekteras. Kommissionens förslag om att avveckla skattehindren inom den inre marknaden och bana väg för ett EU med en konsoliderad skattebas kommer att bidra till en ökad internationell konkurrenskraft för företagen helt i linje med målen från Europeiska rådet i Lissabon.

Införlivandet av hållbara utvecklingsmål i politiken för den inre marknaden har inletts. Konsekvensbedömningar ur lagstiftnings- och hållbarhetsperspektiv och utvecklingen av diversifierade marknadsinstrument för att uppnå miljöpolitiska mål är nyckeln till en hållbar utveckling och högre livskvalitet för medborgarna.