[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 8.7.2009

KOM(2009) 338 slutlig

2009/0101 (CNS)

Förslag till

RÅDETS RAMBESLUT

om rätt till tolkning och översättning i brottmål

{SEK(2009)915}{SEK(2009)916}

MOTIVERING

Inledning

1. Detta förslag till rådets rambeslut syftar till att inrätta gemensamma miniminormer när det gäller rätten till tolkning och översättning i brottmål i hela Europeiska unionen. Förslaget är tänkt som den första av en rad åtgärder för att ersätta kommissionens förslag till rambeslut från 2004 om vissa rättssäkerhetsgarantier i brottmål i Europeiska unionen (KOM (2004) 328 av den 28 april 2004), som dras tillbaka efter vederbörlig anmälan till rådet och Europarlamentet. Trots tre års behandling i den berörda arbetsgruppen i rådet visade det sig omöjligt att nå enighet om förslaget, och det övergavs i praktiken i juni 2007, efter fruktlösa diskussioner i rådet (rättsliga om inrikes frågor). En lösning i flera steg förefaller nu som ett godtagbart alternativ, som gradvis kommer att bidra till att stärka det ömsesidiga förtroendet. Det här förslaget bör därför ses som ett led i ett omfattande lagstiftningspaket som syftar till att införa miniminormer om rättssäkerhetsgarantier i brottmål i Europeiska unionen. Till de rättigheter som omfattades av 2004 års förslag hörde, förutom tillgång till kostnadsfri tolkning och översättning, rätten till juridisk rådgivning, rätt till information om rättigheter (rättighetsinformation), rätten till särskilt uppmärksamhet för sårbara misstänkta och tilltalade, rätt att kommunicera med konsulära myndigheter och rätt att informera familjen om frihetsberövandet. I detta förslag har kommissionen valt att rikta fokus på rätten till tolkning och översättning, eftersom det var den minst kontroversiella av de rättigheter som diskuterades i 2004 års förslag, och eftersom det finns tillgänglig information och forskning om saken.

2. Detta förslag syftar till att stärka rättigheterna för misstänkta som inte förstår eller talar rättegångsspråket. Gemensamma miniminormer rörande dessa rättigheter kommer att underlätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande.

3. När det gäller den rättsliga grunden vilar detta förslag på artikel 31.1 i fördraget om Europeiska unionen. Av artikel 31.1 c följer att EU kan göra ”gemensamma insatser” för att säkerställa förenlighet mellan bestämmelser, när detta är nödvändigt för att förbättra samarbetet. För det juridiska samarbetet, särskilt när det gäller ömsesidigt erkännande, är ömsesidigt förtroende en nödvändighet. En viss grad av förenlighet är nödvändig för att göra det möjligt att förbättra det ömsesidiga förtroende och därmed samarbetet.

4. Rätten till tolkning och översättning, som grundar sig på Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kallad Europakonventionen ), är en förutsättning för att en misstänkt eller tilltalad som saknar tillräckliga kunskaper i rättegångsspråket ska kunna förstå vad han anklagas för och följa förfarandet. Den misstänkte eller tilltalade måste ges förutsättningar att förstå anklagelsepunkterna. Översättning av väsentliga rättegångshandlingar bör tillhandahållas. I enlighet med Europakonventionen ska tolkningen och översättningen tillhandahållas utan kostnad.

5. Konsekvensbedömning

Förslaget har varit föremål för en konsekvensbedömning, som återfinns i dokumentet SEK (2009)915. Konsekvensbedömningsnämnden granskade konsekvensbedömningen och godkände denna den 27 maj 2009. Nämndens rekommendationer och mottagandet av dessa tas upp i punkt 25 i konsekvensbedömningen (http://ec.europa.eu/governance/impact/practice_en.htm). Alternativen var följande:

(a) Ett bibehållet status quo skulle inte medföra några insatser på EU-nivå över huvud taget. Den nuvarande situationen, där medlemsstaterna själva förväntas uppfylla sina skyldigheter enligt Europakonventionen, skulle sannolikt kvarstå, och därmed även den uppfattning om en rådande obalans mellan åklagarmyndighet och åtalad som hittills har bromsat det ömsesidiga erkännandet. Detta alternativ skulle ha försumbara ekonomiska konsekvenser.

(b) Åtgärder i annan form än bindande lagstiftning, exempelvis rekommendationer, skulle främja utbytet mellan medlemsstaterna och bidra till fastställandet av bästa praxis. Denna lösning skulle leda till ökad medvetenhet om Europakonventionens krav genom spridning och rekommendationer av praxis som bidrar till bättre efterlevnad. Den skulle inte leda till någon ytterligare tillnärmning av de rättsliga normerna.

(c) Nya instrument som omfattar alla rättigheter som tas upp i 2004 års förslag. Medlemsstaternas genomförande, kommissionens övervakning av tillämpningen och, i sista hand, EG-domstolens prövning, skulle bidra till att undanröja skillnaderna i graden av efterlevnad av Europakonventionen och främja ömsesidigt förtroende. Denna lösning skulle medföra dubbla ekonomiska verkningar, dels kostnader för att se till att rättigheterna verkligen säkerställs, dels besparingar till följd av färre överklaganden.

(d) En åtgärd som begränsar sig till gränsöverskridande mål kunde utgöra ett första steg. Detta skulle kräva noggranna överväganden, så att alla eventuella frågor om bristande likabehandling av misstänkta som är involverade i gränsöverskridande mål respektive i nationella mål hanteras på rätt sätt. Liksom i fråga om föregående alternativ skulle de ekonomiska verkningarna vara av två slag, dels kostnader för att se till att rättigheterna verkligen säkerställs, dels besparingar till följd av färre överklaganden. Konsekvenserna blir dock mindre än i exemplet ovan, eftersom detta alternativ har ett mer begränsat tillämpningsområde.

(e) Den föredragna lösningen är en gradvis utveckling, där man inleder med åtgärder för förbättra tillgången till tolkning och översättning genom att införa ett nytt rambeslut som endast ålägger medlemsstaterna att följa vissa miniminormer på området. Det skulle även här bli fråga om två typer av ekonomiska verkningar, dels kostnader för att se till att rättigheterna verkligen säkerställs, dels besparingar i form av minskade kostnader för överklaganden.

Enligt konsekvensbedömningen skulle en kombination av alternativ b) och e) vara att föredra, eftersom en sådan lösning skulle ge största möjliga synergier mellan lagstiftning och andra typer av åtgärder. Därför bör detta rambeslut följas upp med ett dokument om bästa praxis.

Bakgrund

6. I artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen anges att unionen ska respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna undertecknades och proklamerades högtidligen av Europeiska kommissionen, rådet och Europaparlamentet i december 2000.

7. Enligt ordförandeskapets slutsatser från toppmötet i Tammerfors[1] bör ömsesidigt erkännande bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet, men det påpekas också att ömsesidigt erkännande ”... en nödvändig tillnärmning av lagstiftningen skulle underlätta […] det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter”[2].

8. I kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 26 juli 2000 om ömsesidigt erkännande av slutgiltiga avgöranden i brottmål[3] angavs att ”[det därför måste garanteras] behandlingen av misstänkta och rätten till försvar inte försämras av att principerna [om ömsesidigt erkännande] tillämpas, utan att förfarandet till och med bidrar till ökad rättssäkerhet”.

9. Denna hållning bekräftades i åtgärdsprogrammet för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål[4] (nedan kallat åtgärdsprogrammet ), som har antagits av rådet och kommissionen. I programmet påpekades att ”det ömsesidiga erkännandet [hänger] nära samman med förekomsten av och innehållet i vissa parametrar som är avgörande för dess effektivitet”.

10. Dessa parametrar omfattar mekanismer till skydd för misstänktas rättigheter (parameter 3) och fastställande av gemensamma miniminormer för att underlätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande (parameter 4). Förslaget till rambeslut är ett konkret uttryck för den uttalade målsättningen att förbättra skyddet av individens rättigheter.

Rätten till översättning och tolkning enligt Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna

11. I artikel 5 i konventionen – Rätt till frihet och säkerhet – anges att:

"(1) Var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berövas friheten utom i följande fall och i den ordning som lagen föreskriver: (…)

(f) när någon är lagligen berövad friheten efter fällande dom av behörig domstol …som ett led i …utvisning eller utlämning.

( 2)Var och en som arresteras skall utan dröjsmål och på ett språk som han förstår underrättas om skälen för åtgärden och om varje anklagelse mot honom.”

(…)

(4) Var och en som är arresterad eller på annat sätt berövad friheten skall ha rätt att begära att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom, om frihetsberövandet inte är lagligt.”

och i artikel 6 – Rätt till en rättvis rättegång – anges att:

"(3) Var och en som blivit anklagad för brott har följande minimirättigheter:

(a) att utan dröjsmål, på ett språk som han förstår och i detalj, underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom,

(…)

(e) att utan kostnad bistås av tolk, om han inte förstår eller talar det språk som används i domstolen.”

Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna tar upp dessa rättigheter i artiklarna 6 och 47–50.

12. Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna har beträffande artikel 6 i Europakonventionen fastställt att den tilltalade har rätt till kostnadsfri tolkning, även vid en eventuell fällande dom, och att han har rätt att motta åtalshandlingarna på ett språk som han förstår, att tolkningen ska vara tillräcklig för att den tilltalade ska kunna förstå ärendets gång och att tolken ska vara kompetent. Att den tilltalade har rätt till kostnadsfri tolkning, också vid en fällande dom, fastställdes genom domen i målet Luedicke, Belkacem och Koç mot Tyskland[5]. I målet Kamasinski mot Österrike[6], fastslogs att den tolkning som tillhandahålls ska vara av tillräckligt hög standard för att den tilltalade ska kunna förstå de anklagelser som riktas mot honom och förvara sig själv. Denna rättighet omfattar dokumentation och de rättegångsförberedande förfarandena. Europadomstolen har också fastslagit att tolkningen ska hålla en ”tillräcklig” standard och att närmare upplysningar om anklagelserna ska delges den berörda personen på ett språk som denne förstår (Brozicek mot Italien[7]). Det är de rättsliga myndigheterna som måste visa den tilltalade talar rättegångsspråket tillräckligt väl, inte den tilltalade som ska visa att han inte gör det[8]. Tolken ska vara kompetent och domaren ska garantera en rättvis rättegång (Cuscani mot Förenade kungariket[9]).

Särskilda bestämmelser

13. Förslaget till utkast till rambeslut fastställer grundläggande skyldigheter och bygger på Europakonventionen och Europadomstolens rättspraxis. Reflektionsforumet för flerspråkighet och tolkutbildning[10] har lagt fram en rapport med rekommendationer rörande kvaliteten på översättning och tolkning. Denna rapport var resultatet av möten med reflektionsforumet som kommissionens generaldirektorat för tolkning organiserade under 2008 för att fastställa huruvida det finns ett behov av åtgärder, och i så fall vilka. Forumet konstaterade att det fanns ett sådant behov och utarbetade rekommendationer om hur man skulle kunna förbättra tillgången till kompetenta och kvalificerade tolkar i brottmål. Rekommendationerna omfattade ett fortbildningsprogram för rättstolkar och ett system för ackreditering, certifiering och registrering av rättstolkar.

Artikel 1 - Tillämpningsområde

14. Tillämpningsområdet omfattar var och en som misstänks för brott fram till den slutgiltiga domen (inklusive eventuella överklaganden). Här används termen "misstänkt" för att ringa in dessa personer. Detta är avsett som ett självständigt begrepp, oberoende av vad personer i denna situation kallas i nationella förfaranden.

15. Eftersom Europadomstolen genom sin rättspraxis har klargjort att personer som förhörs om eventuell inblandning i ett brott, oavsett om de är formellt anklagade eller inte, bör omfattas av artikel 6 i Europakonventionen, faller även personer som grips eller kvarhålls i samband med en anklagelse om brott in under denna bestämmelse. Dessa rättigheter börjar att gälla från den dag då personen delges misstanke om brott (till exempel vid gripandet eller när den misstänkte inte längre fritt kan lämna polisens förvar).

I artikeln klargörs att förslaget även är tillämpligt i fall som rör den europeiska arresteringsordern. Det bör påpekas att anledningen till detta är att rambeslutet om en europeisk arresteringsorder endast tar upp dessa rättigheter i allmänna ordalag. I detta avseende är förslaget en vidareutveckling av artikel 5 i Europakonventionen.

Artikel 2 – Rätt till tolkning

16. I denna artikel fastställs den grundläggande principen att tolkning bör tillhandahållas under såväl utrednings- som rättegångsfasen av förfarandena, det vill säga under polisförhören och rättegångsförhandlingarna, men också i samband med eventuella interimistiska förfaranden samt överklaganden. Rättigheten utsträcks även till att omfatta juridisk rådgivning som beviljas den tilltalade för det fall att hans eller hennes ombud talar ett språk som vederbörande inte förstår.

Artikel 3 – Rätt till översättning av väsentliga handlingar

17. Den misstänkte har rätt till översättning av väsentliga handlingar, i syfte att säkerställa en rättvis rättegång. I domen i målet Kamasinski mot Österrike[11] konstaterade Europadomstolen att rätten till tolkning omfattade ”dokumentationsmaterial” och att den misstänkte ska ha tillräcklig kännedom om anklagelserna att kunna försvara sig[12]. De väsentliga handlingarna i brottmål bör därför omfatta själva åtalet och eventuell annan väsentlig dokumentation, till exempel utsagor från nyckelvittnen som är nödvändiga för att den misstänkte i detalj ska förstå ”innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom”, i enlighet med artikel 6.3 a i Europakonventionen. Även eventuella häktningsbeslut eller andra beslut om frihetsberövande bör översättas, och det gäller även själva domen, som är nödvändig för att den berörda personen ska kunna utöva sin rätt att begära förnyad prövning (artikel 2 i protokoll 7 till Europakonventionen).

Vid förfaranden rörande verkställighet av en europeisk arresteringsorder, bör även denna översättas.

Artikel 4 – Medlemsstaternas ansvar för kostnaderna för tolkning och översättning

18. I denna artikel anges att kostnaderna för tolkning och översättning ska täckas av den berörda medlemsstaten. Att den tilltalade har rätt till kostnadsfri tolkning, även vid fällande dom, fastställdes redan i domen i målet Luedicke, Belkacem och Koç mot Tyskland[13].

Artikel 5 – Kvaliteten på tolkningen och översättningen

19. Denna artikel tar upp de grundläggande kraven när det gäller att säkra tolkningens och översättningens kvalitet. Rekommendationer om detta återfinns i den rapport som lagts fram av reflektionsforumet för flerspråkighet och tolkutbildning[14].

Artikel 6 – Klausul om upprätthållande av skyddsnivån

20. Syftet med denna artikel är att se till att fastställandet av gemensamma miniminormer i enlighet med detta rambeslut inte leder till sänkta normer i vissa medlemsstater och att de normer som fastställs i Europakonventionen upprätthålls. Det står medlemsstaterna fritt att fastställa högre normer än de man enats om i detta rambeslut.

Artikel 7 – Genomförande

21. Enligt denna artikel ska medlemsstaterna genomföra rambeslutet senast den x /xx/ 20xx och, senast samma dag, överlämna texten till de bestämmelser varigenom rambeslutet införlivas med nationell rätt till rådet och kommissionen.

Artikel 8 – Rapportering

22. XX månader efter genomförandet ska kommissionen överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet, med en bedömning av i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa detta rambeslut. Om så krävs ska lagförslag bifogas.

Artikel 9 – Ikraftträdande

23. I denna artikel anges att rambeslutet kommer att träda i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Subsidiaritetsprincipen

24. Målet med detta förslag kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna själva, eftersom det syftar till att främja det ömsesidiga förtroendet dem emellan, och därför är det viktigt att enas om gemensamma miniminormer som är tillämpliga i hela Europeiska unionen. Förslaget kommer att tillnärma medlemsstaternas materiella processlagstiftning om tolkning och översättning i brottmål i syfte att skapa ömsesidigt förtroende. Förslaget överensstämmer således med subsidiaritetsprincipen.

Proportionalitetsprincipen

25. Förslaget överensstämmer med proportionalitetsprincipen, eftersom det inte går utöver det minimum som krävs för att uppnå det uppsatta målet på europeisk nivå och vad som är nödvändigt för det ändamålet.

2009/0101/(CNS)

Förslag till

RÅDETS RAMBESLUT

om rätt till tolkning och översättning i brottmål

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA RAMBESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 31.1 c,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande, och

av följande skäl:

(1) Gemenskapen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Enligt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999, särskilt punkt 33 i dessa, bör principen om ömsesidigt erkännande bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på både det civilrättsliga och det straffrättsliga området inom unionen.

(2) Den 29 november 2000 antog rådet i enlighet med slutsatserna från Tammerfors ett åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål[15]. I inledningen till åtgärdsprogrammet anges att ömsesidigt erkännande ”bör göra det möjligt att förstärka samarbetet mellan medlemsstater, men också att förstärka skyddet av personers rättigheter”.

(3) Genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål förutsätter att medlemsstaterna har förtroende för varandras straffrättsliga system. Omfattningen av det ömsesidiga erkännande är i hög grad beroende av en rad parametrar, bland annat ”mekanismer till skydd för […] misstänktas rättigheter”[16] och gemensamma miniminormer för att underlätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande.

(4) Ömsesidigt erkännande kan bara fungera effektivt i en anda av tillit, där inte endast de rättsliga myndigheterna utan alla aktörer i den straffrättsliga processen likställer avgöranden av rättsliga myndigheter i andra medlemsstater med avgöranden som meddelas i den egna staten. Detta förutsätter förtroende, inte bara för innehållet i den andra partens bestämmelser, utan också för tillämpningen av dem [17].

(5) Även om alla medlemsstater är parter i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, har erfarenheten visat att detta i sig inte alltid räcker för att skapa tillräckligt förtroende för andra staters straffrättsliga system.

(6) I artikel 31.1 i fördraget om Europeiska unionen anges att de gemensamma insatserna rörande straffrättsligt samarbete ska omfatta ”säkerställande av förenlighet mellan tillämpliga regler i medlemsstaterna, när det är nödvändigt för att förbättra [det straffrättsliga samarbetet]”. Gemensamma miniminormer kommer att leda till ökat förtroende för alla medlemsstaters straffrättsliga system, vilket i sin tur bidrar till ett effektivare rättsligt samarbete i en anda av ömsesidigt förtroende.

(7) Sådana gemensamma normer bör användas i fråga om tolkning och översättning i brottmål. För att stärka det nödvändiga förtroendet mellan medlemsstaterna fastställs i detta rambeslut grundläggande gemensamma normer med avseende på tolkning och översättning i brottmål i Europeiska unionen, vilka återspeglar medlemsstaternas traditioner när det gäller att tillämpa relevanta bestämmelser i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

(8) Rätten till tolkning och översättning för personer som inte förstår rättegångsspråket följer av artiklarna 5 och 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, såsom dessa bestämmelser tolkas av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna. Bestämmelserna i detta rambeslut främjar tillämpningen av dessa rättigheter i praktiken.

(9) Bestämmelserna i rambeslutet bör säkerställa att rätten för en misstänkt som inte talar och förstår rättegångsspråket att förstå de anklagelser som riktas mot honom och att förstå ärendets gång, så att vederbörande kan utöva sina rättigheter, skyddas genom tillhandahållande av kostnadsfritt och tillförlitligt språkligt stöd. Detta stöd bör om nödvändigt utvidgas till att även omfatta förbindelserna mellan den misstänkte och dennes försvarsadvokat.

(10) Lämpligt stöd bör också tillhandahållas misstänkta som lider av hörselnedsättning eller talsvårigheter.

(11) Skyldigheten att visa särskild hänsyn mot misstänkta som inte kan förstå eller följa ärendets gång är en förutsättning för en rättvis handläggning av brottmål. Åklagarmyndigheter, brottsbekämpare och domstolar bör därför se till att misstänkta som befinner sig i en potentiellt svag situation faktiskt kan utöva sina rättigheter. De berörda myndigheterna bör vara medvetna om eventuella faktorer som gör den misstänkte sårbar och vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa rättigheterna. Detta bör alltid vara fallet om den misstänkte är underårig eller lider av ett funktionshinder som begränsar vederbörandes möjligheter att delta aktivt i rättegången.

(12) Medlemsstaterna bör vara skyldiga att tillhanda fortbildning för domare, advokater och annan berörd domstolspersonal, för att säkerställa kvaliteten på tolkning och översättning.

(13) Detta rambeslut är förenligt med de grundläggande rättigheterna och följer de principer som erkänns i bland annat Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Rambeslutet syftar särskilt till att främja rätten till frihet, rätten till en rättvis rättegång och försvarets rättigheter.

(14) Eftersom målet med införa gemensamma miniminormer inte kan uppnås av medlemsstaterna, utan endast kan uppnås på unionsnivå, kan rådet vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen och i artikel 5 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna. I enlighet med proportionalitetsprincipen i den sistnämnda artikeln går detta rambeslut inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Tillämpningsområde

1. I detta rambeslut fastställs bestämmelser om rätt till tolkning och översättning i brottmål och förfaranden rörande verkställighet av en europeisk arresteringsorder.

2. Dessa rättigheter gäller för var och en som misstänks för brott (nedan kallad misstänkt ), från det att vederbörande underrättas av en medlemsstats behöriga myndigheter om de misstankar som riktas mot honom, och fram till dess att ett lagakraftvunnet avgörande har meddelats.

Artikel 2 Rätt till tolkning

1. För att garantera en rättvis rättegång ska medlemsstaterna se till att en misstänkt som inte förstår och talar rättegångsspråket tillhandahålls tolkning. Tolkning ska tillhandahållas under förfaranden inför utredande myndigheter och domstolar, också under polisförhör, under alla nödvändiga möten mellan den misstänkte och dennes advokat, under alla domstolsförhandlingar och under eventuella nödvändiga interimistiska förfaranden.

2. Medlemsstaterna ska se till att juridisk rådgivning om nödvändigt tolkas för den misstänkte under hela det straffrättsliga förfarandet.

3. Medlemsstaterna ska se till att det inrättas ett förfarande för att kontrollera huruvida den misstänkte förstår och talar rättegångsspråket.

4. Medlemsstaterna ska se till att beslut om att det inte finns något behov av tolkning kan bli föremål för förnyad prövning.

5. Rätten till tolkning inbegriper stöd till personer som lider av hörselnedsättning eller talsvårigheter.

6. När det gäller förfaranden rörande verkställighet av en europeisk arresteringsorder ska medlemsstaterna se till att var och en som omfattas av sådana förfaranden, och som inte förstår förfarandespråket, tillhandahålls tolkning för ändamålet.

Artikel 3 Rätt till översättning av väsentliga handlingar

1. Medlemsstaterna ska se till att en misstänkt som inte förstår rättegångsspråket tillhandahålls översättning av alla väsentliga handlingar, för att garantera en rättvis rättegång.

2. Till de väsentliga handlingar som ska översättas hör häktningsbeslut och andra beslut om frihetsberövande, åtalet, väsentlig skriftlig bevisning samt domen.

3. Den misstänkte eller dennes advokat kan ge in en motiverad ansökan om översättning av ytterligare handlingar, till exempel skriftlig juridisk rådgivning från den misstänktes advokat.

4. Medlemsstaterna ska se till att det finns möjlighet att begära förnyad prövning av ett beslut om att avslå en begäran om översättning av någon av de handlingar som avses i punkt 2.

5. När det gäller förfaranden rörande verkställighet av en europeisk arresteringsorder ska medlemsstaterna se till att var och en som omfattas av sådana förfaranden, men inte förstår det språk på vilket den europeiska arresteringsordern är upprättad tillhandahålls en översättning av denna handling.

Artikel 4 Medlemsstaternas ansvar för kostnaderna för tolkning och översättning

Medlemsstaterna ska täcka de tolknings- och översättningskostnader som uppstår genom tillämpningen av artiklarna 2 och 3.

Artikel 5 Kvaliteten på tolkningen och översättningen

1. Tolkning och översättning ska tillhandahållas på ett sätt som garanterar att den misstänkte kan utöva sina rättigheter fullt ut.

2. Medlemsstaterna ska erbjuda fortbildning för domare, advokater och annan berörd domstolspersonal, för att säkerställa den misstänktes förmåga att förstå ärendets gång.

Artikel 6 Klausul om upprätthållande av skyddsnivån

Ingenting i detta rambeslut ska ses som en begränsning av eller ett avsteg från förmånligare rättigheter och rättssäkerhetsgarantier som eventuellt följer av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna eller av lagstiftningen i medlemsstater som erbjuder en högre skyddsnivå.

Artikel 7 Genomförande

Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa bestämmelserna i detta rambeslut senast den …….. [18].

Inom samma tid ska medlemsstaterna till rådet och kommissionen överlämna texten till de bestämmelser genom vilka skyldigheterna enligt detta rambeslut införlivas med deras nationella lagstiftning.

Artikel 8 Rapportering

Kommissionen ska senast den ………. [19] överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet, med en bedömning av i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit de åtgärder som är nödvändiga för att följa detta rambeslut, vid behov åtföljd av förslag till lagstiftning.

Artikel 9 Ikraftträdande

Detta rambeslut träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

[1] 15–16 oktober 1999.

[2] Slutsats 33.

[3] KOM(2000) 495, 29.7.2000.

[4] EGT C 12, 15.1.2001, s. 10.

[5] 28 november 1978, serie A nr 29. ”46. Domstolen anser således att den ordinarie betydelsen av […] ” utan kostnad” i artikel 63 e […] bekräftas av ändamålet bakom artikel 6. Domstolen konstaterar att den rättighet som skyddas genom artikel 6.3 e innebär en rätt för var och en som inte kan tala eller förstå det språk som används i domstolen att utan kostnad få hjälp av en tolk, utan att betalning kan utkrävas i efterhand för de kostnader som är förbundna med detta.”

[6] 19 december 1989, serie A nr 168.

[7] 19 december 1989, (10964/84) [1989] ECHR 23.

[8] ”41[…] de italienska rättsliga myndigheterna borde ha vidtagit åtgärder för att följa […] och därigenom säkerställa att kraven i artikel 6.3 a är uppfyllda, såvida de inte kunnat fastställa att den sökande i själva verket hade tillräckliga kunskaper i italienska för att förstå innebörden av den handling varigenom han delgavs de anklagelser som riktades mot honom. Handlingarna i ärendeakten eller utsagorna från de vittnen som hördes den 23 april 1989 ger ingen indikation på att så skulle vara fallet. I detta avseende har det därför skett en överträdelse av artikel 6.3 a.”

[9] 24 september 2002 – nr 3277/96

[10] http://ec.europa.eu/commission_barroso/orban/docs/FinalL_Reflection_Forum_Report_en.pdf

[11] 19 december 1989, series A nr 168.

[12] “74. Rätten […] till kostnadsfritt stöd av en tolk omfattar inte endast muntliga uttalanden under rättegångsförhandlingarna, utan även dokumentationsmaterial och de rättegångsförberedande förfarandena. Punkt 3 e (artikel 6.3 e) innebär att en brottsanklagad person som inte kan förstå eller tala det språk som används i domstolen har rätt att utan kostnad få hjälp av en översättare eller en tolk för översättning eller tolkning av alla de handlingar respektive uttalanden i målet som han måste förstå eller få överförda till rättegångsspråket för att komma i åtnjutande av en rättvis rättegång. […] Punkt 3 e (artikel 6.3 e) går emellertid inte så långt som till att kräva en skriftlig översättning av all skriftlig bevisning eller alla officiella handlingar i förfarandet. Det tolkningsstöd som tillhandahålls bör göra det möjligt för den tilltalade att förstå anklagelserna mot honom och att förvara sig, bland annat genom att kunna lägga fram sin version av vad som inträffat för domstolen. Med hänsyn till vikten av att den rättighet som fastställs i punkt 3 e (artikel 6.3 e) är konkret och effektiv, begränsar sig de behöriga myndigheternas förpliktelse inte till att utse en tolk utan kan även omfatta en viss grad av efterföljande kontroll av om den tolkning som tillhandahållits varit tillräcklig, om de görs uppmärksamma på problem i specifika fall (se domen i Artico-målet).”

[13] ”46. Domstolen anser således att den ordinarie betydelsen av […] ”utan kostnad” i artikel 63 e […] bekräftas av ändamålet bakom artikel 6. Domstolen konstaterar att den rättighet som skyddas genom artikel 6.3 e innebär en rätt för var och en som inte kan tala eller förstå det språk som används i domstolen att utan kostnad få hjälp av en tolk, utan att betalning kan utkrävas i efterhand för de kostnader som är förbundna med detta.”

[14] Se fotnot 10.

[15] EGT C 12, 15.1.2001, s. 10.

[16] EGT C 12, 15.1.2001, s. 10.

[17] KOM(2000) 495, 26.7.2000, s. 4.

[18] 24 månader efter det att detta rambeslut har offentliggjorts i EUT .

[19] 36 månader efter det att detta rambeslut har offentliggjorts i EUT.