Vissa leverantörer använder sig frivilligt redan av teknik för att spåra, rapportera och avlägsna sexuella övergrepp mot barn på nätet från sina tjänster. De åtgärder som leverantörerna vidtar varierar emellertid kraftigt, och de allra flesta rapporter skickas in av en handfull leverantörer, och väldigt många vidtar inga åtgärder alls. Kvaliteten på och relevansen hos de rapporter som EU:s brottsbekämpande myndigheter mottar från leverantörerna varierar också påtagligt. Organisationer som National Centre for Missing and Exploited Children (NCMEC), som amerikanska leverantörer enligt landets lagstiftning är skyldiga att rapportera till när de blir medvetna om att det förekommer sexuella övergrepp mot barn på deras tjänster, tog emot mer än 21 miljoner rapporter 2020, varav över 1 miljon gällde EU:s medlemsstater. Den senaste rapporterade siffran för 2021 visar på en ytterligare ökning, som närmar sig 30 miljoner.

Av denna anledning antog kommissionen den 24 juli 2020 EU:s strategi för en effektivare bekämpning av sexuella övergrepp mot barn som innehåller heltäckande insatser för att itu med den växande risken för sexuella övergrepp mot barn både på nätet och utanför nätet genom att förbättra förebyggandet, utredningarna och hjälpen till de som drabbas. Den inkluderar åtta initiativ för att inrätta en kraftfull rättslig ram för att skydda barn och främja en samordnad strategi bland de många olika aktörer som arbetar med att skydda och ge stöd till barn. Dessa initiativ syftar till att identifiera lagstiftningsluckor och säkerställa att EU-lagstiftningen möjliggör ett effektivt svar, förstärker de brottsbekämpande insatserna på nationell nivå och EU-nivå, förbättrar EU-medlemsstaters möjligheter att skydda barn bättre genom förebyggande åtgärder, sporrar industrins insatser för att säkerställa skyddet av barn när de använder dess tjänster och förbättrar skyddet av barn globalt via flerpartssamarbete. Denna särskilda strategi åtföljs av andra kompletterande insatser. Den 24 mars 2021 antog Europeiska kommissionen sin övergripande EU-strategi för barnets rättigheter, i vilken förstärkta åtgärder för att skydda barn mot alla former av våld, inbegripet övergrepp på nätet, föreslås. Dessutom uppmanas företagen att fortsätta sitt arbete med att spåra, rapportera och avlägsna olagligt onlineinnehåll, även sexuella övergrepp mot barn på nätet, från sina plattformar och tjänster. Den föreslagna europeiska förklaringen om digitala rättigheter och principer för det digitala decenniet innehåller också ett åtagande om att skydda alla barn mot olagligt innehåll, utnyttjande, manipulation och övergrepp på nätet och förhindra att det digitala utrymmet används för att begå eller underlätta brott.

Minst ett av fem barn blir utsatt för sexuellt våld under sin barndom. I en global studie från 2021 konstaterades att fler än en av tre svarande hade ombetts att göra något med sexuell innebörd på nätet under sin barndom, och mer än hälften hade upplevt någon form av sexuella övergrepp mot barn på nätet. Barn med funktionsnedsättning löper ännu större risk att utsättas för sexuellt våld: upp till 68 % av alla flickor och 30 % av alla pojkar med intellektuell funktionsnedsättning eller utvecklingsstörning kommer att utnyttjas sexuellt före sin 18-årsdag. Material med sexuella övergrepp mot barn är ett resultat av fysiska sexuella övergrepp som har begåtts mot barn. Sådant material måste spåras och rapporteras för att förhindra att det produceras och sprids, och det är avgörande för att identifiera och hjälpa brottsoffren. Pandemin har lett till att barn utsätts för betydligt fler oönskade närmanden på nätet, inklusive kontaktsökning som har lett till sexuella övergrepp. Trots att sexuella övergrepp mot barn, sexuellt utnyttjande av barn och material med sexuella övergrepp mot barn är straffbart i hela EU tack vare direktivet om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, som antogs 2011, står det klart att EU i nuläget inte lyckas skydda barn från att falla offer för sexuella övergrepp och att den digitala miljön utgör en särskild utmaning.

Alternativ C och D skulle, samtidigt som de bygger på alternativ B, införa rättsliga skyldigheter för leverantörer att spåra vissa typer av sexuella övergrepp mot barn på nätet på deras tjänster. Genom alternativ C skulle det krävas att leverantörer spårar känt material med sexuella övergrepp mot barn, dvs. kopior av material som tidigare, på ett tillförlitligt sätt, har verifierats utgöra sådant material. Alternativ D skulle kräva att leverantörerna inte bara spårar ”känt” material med sexuella övergrepp mot barn (material som har bekräftats utgöra material med sexuella övergrepp mot barn), utan även ”nytt” material med sexuella övergrepp mot barn (material som potentiellt utgör material med sexuella övergrepp mot barn, men som – ännu – inte har bekräftats utgöra sådant av en myndighet).

Trots detta är intrången ändå mycket känsliga. Även om betydande begränsningar och skyddsåtgärder redan tillämpas för att spåra känt material med sexuella övergrepp mot barn är de mer restriktiva för nytt material med sexuella övergrepp mot barn och särskilt när det gäller att spåra ”gromning”. Dessa inbegriper anpassade kriterier för utfärdande av spårningsorder, en mer begränsad tillämpningsperiod för dessa order och skärpta rapporteringskrav under den perioden. I förslaget fastställs dessutom robusta tillsynsmekanismer, vilket omfattar krav på oberoende och befogenheter för de nationella myndigheter som ansvarar för att utfärda orderna och övervaka verkställandet av dessa, samt en stödjande och rådgivande roll för EU-centrumet. EU-centrumet bidrar också genom att tillhandahålla inte bara korrekta och tillförlitliga indikatorer, utan också lämplig teknik för leverantörer, och genom att bedöma de rapporter om potentiella sexuella övergrepp mot barn på nätet som skickas in av leverantörer. På detta sätt hjälper detta EU-centrumet till att minimera risken för felaktig spårning och rapportering. Dessutom vidtas olika åtgärder för att säkerställa effektiv prövning för både leverantörer och användare.

I konsekvensbedömningen beaktades också överensstämmelsen med klimatlagstiftningen, principen om att inte orsaka betydande skada och principen om digitalt som standard. I denna analyserades även tillämpningen av principen ”en in, en ut”, enligt vilken varje lagstiftningsförslag som skapar nya bördor bör befria människor och företag från en motsvarande befintlig börda på EU-nivå på samma politikområde, liksom inverkan med avseende på FN:s mål för hållbar utveckling, där mål 5.2 (avskaffa alla former av våld mot kvinnor) och mål 16.2 (eliminera övergrepp, utnyttjande, människohandel och alla former av våld eller tortyr mot barn) är särskilt viktiga för denna förordning.

Genom avsnitt 6 skapas också särskilda rättigheter för brottsoffren, eftersom bilder och videoklipp på sexuella övergrepp mot barn kan cirkulera på nätet långt efter det att de fysiska övergreppen har upphört. I artikel 20 ges offer för sexuella övergrepp mot barn rätt att, via den samordnande myndigheten på sin bosättningsort, få information om rapporter om känt material med sexuella övergrepp mot barn som avbildar dem. I artikel 21 fastställs att brottsoffer ska ha rätt att söka hjälp från de berörda värdtjänstleverantörerna eller, via den samordnande myndigheten på sin bosättningsort, från EU-centrumet när de försöker få sådant material avlägsnat eller förhindra åtkomsten till det.

I detta avsnitt klargörs dessutom att EU-centrumet är avsett att fungera som en särskild rapporteringskanal för hela EU genom att ta emot rapporter om potentiella sexuella övergrepp mot barn på nätet från alla leverantörer av värdtjänster eller interpersonella kommunikationstjänster som utfärdas enligt denna förordning, bedöma dem för att avgöra huruvida rapporterna kan vara uppenbart ogrundade och vidarebefordra rapporter som inte är uppenbart ogrundade till Europol och behöriga brottsbekämpande myndigheter i medlemsstaterna (artikel 48). Slutligen fastställs i detta avsnitt att EU-centrumet, för att underlätta övervakningen av efterlevnaden av denna förordning, under vissa omständigheter får göra sökningar på nätet efter material med sexuella övergrepp mot barn eller anmäla sådant material till leverantörerna av de berörda värdtjänsterna genom att begära att materialet ska avlägsnas eller att åtkomsten till detta ska förhindras, för frivilligt övervägande (artikel 49). EU-centrumet har också i uppdrag att tillhandahålla relevant teknik för verkställande av spårningsorder och att fungera som ett informations- och expertcenter, samla in information samt bedriva och stödja forskning och informationsutbyte på området sexuella övergrepp mot barn på nätet (artikel 50).

(48)Eftersom det är viktigt att säkerställa att de ålagda skyldigheterna är effektiva bör de samordnande myndigheterna ges verkställighetsbefogenheter för att hantera överträdelser av denna förordning. Dessa befogenheter bör inbegripa befogenheten att tillfälligt begränsa åtkomsten för användare av den tjänst som berörs av överträdelsen eller, endast om detta inte är tekniskt möjligt, till leverantörens onlinegränssnitt där överträdelsen äger rum. Med tanke på hur pass mycket tjänsteleverantörernas rättigheter påverkas av en sådan befogenhet bör den senare endast utövas när vissa villkor är uppfyllda. Dessa villkor bör omfatta kravet på att överträdelsen leder till ett regelbundet och strukturellt underlättande av sexualbrott mot barn, vilket bör förstås som en situation där det framgår av all tillgängliga bevisning att detta underlättande har förekommit i stor skala och under en längre tidsperiod.

(36)Med tanke på hur rättigheterna för de brottsoffer som avbildas i sådant känt material med sexuella övergrepp mot barn påverkas, och eftersom värdtjänstleverantörer vanligtvis kan begränsa denna påverkan genom att bidra till att säkerställa att materialet inte längre finns tillgängligt på deras tjänster, bör dessa leverantörer bistå brottsoffer som begär att materialet i fråga ska tas bort eller inte ska kunna åtkommas. Detta bistånd bör även fortsättningsvis begränsas till vad som rimligen kan begäras av den berörda leverantören under de aktuella omständigheterna, med beaktande av faktorer som innehållet i och omfattningen av begäran, de åtgärder som krävs för att lokalisera det berörda materialet med sexuella övergrepp mot barn och de medel som leverantören har tillgång till. Biståndet kan till exempel bestå av hjälp till att lokalisera materialet, utföra kontroller och ta bort eller förhindra att materialet kan åtkommas. Med tanke på att det kan vara smärtsamt eller till och med traumatiskt och komplicerat att utföra den verksamhet som krävs för att få till stånd ett sådant avlägsnande eller ett sådant förhindrande av åtkomst bör brottsoffren också ha rätt att bistås av EU-centrumet i detta avseende via de samordnande myndigheterna.

(69)För att EU-centrumet ska kunna utföra sina uppgifter på ett effektivt och ändamålsenligt sätt bör det ha ett nära samarbete med samordnande myndigheter, Europol och relevanta partnerorganisationer, såsom Förenta staternas nationella centrum för försvunna och utnyttjade barn (National Centre for Missing and Exploited Children) eller Inhope för rapportering av material med sexuella övergrepp mot barn, inom de gränser som fastställs i denna förordning och andra rättsliga instrument som reglerar deras respektive verksamheter. För att underlätta detta samarbete bör nödvändiga åtgärder vidtas, inbegripet samordnande myndigheters utnämning av kontaktpersoner och ingåendet av samförståndsavtal med Europol och, i förekommande fall, med en eller flera av de relevanta partnerorganisationerna.

(67)Med tanke på EU-centrumets centrala ställning som följer av utförandet av dess primära uppgifter enligt denna förordning och den information och expertis som det kan samla in i samband med detta bör EU-centrumet också bidra till att målen i denna förordning uppnås genom att fungera som ett kunskaps-, expertis- och forskningscenter i frågor som rör förebyggande och bekämpande av sexuella övergrepp mot barn på nätet. I detta sammanhang bör EU-centrumet samarbeta med relevanta intressenter både inom och utanför unionen och göra det möjligt för medlemsstaterna att dra nytta av den kunskap och expertis som har samlats in, inklusive bästa praxis och dragna lärdomar.

(55)För att det system för obligatorisk spårning och blockering av sexuella övergrepp mot barn på nätet som inrättas genom denna förordning ska fungera väl är det viktigt att EU-centrumet, via de samordnande myndigheterna, får material som har konstaterats innehålla sexuella övergrepp mot barn eller utskrifter av konversationer som har identifierats som att de utgör kontaktsökning med barn, vilket till exempel kan ha hittats under brottsutredningar, så att materialet eller konversationerna kan fungera som en korrekt och tillförlitlig grund för EU-centrumet när det inrättar indikatorer för sådana övergrepp. För att uppnå detta resultat bör identifieringen ske efter en omsorgsfull bedömning som genomförs inom ramen för ett förfarande som garanterar ett rättvist och objektivt resultat, antingen av de samordnande myndigheterna själva eller av en domstol eller någon annan oberoende administrativ myndighet än den samordnande myndigheten. Även om skyndsam bedömning, identifiering och inlämning av sådant material är viktigt även i andra sammanhang är det avgörande när det rör sig om nytt material med sexuella övergrepp mot barn och kontaktsökning med barn som rapporteras enligt denna förordning, med tanke på att detta material kan leda till att pågående övergrepp eller övergrepp som riskerar att inträffa identifieras och brottsoffer räddas. Därför bör särskilda tidsfrister fastställas med anknytning till denna rapportering.

(80)Det är viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete för delegerade akter, även via offentliga samråd och på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av den 13 april 2016. För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter erhåller Europaparlamentet och rådet alla handlingar samtidigt som medlemsstaternas experter, och deras experter ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter.

(75)För att främja öppenhet och ansvarsskyldighet och möjliggöra utvärdering och vid behov justeringar bör värdtjänstleverantörer, leverantörer av allmänt tillgängliga interpersonella kommunikationstjänster och leverantörer av internetanslutningstjänster, samordnande myndigheter och EU-centrumet åläggas att samla in, registrera och analysera information på grundval av anonymiserad insamling av andra uppgifter än personuppgifter och att offentliggöra årliga rapporter om sina verksamheter enligt denna förordning. De samordnande myndigheterna bör samarbeta med Europol och med brottsbekämpande myndigheter och andra relevanta nationella myndigheter i den medlemsstat som har utsett den berörda samordnande myndigheten för att samla in informationen i fråga.

f)I tillämpliga fall, information om att information inte får lämnas ut under en specifik tidsfrist i enlighet med artikel 15.4 c.

2.Leverantörerna ska endast bevara den information som avses i punkt 1 under så lång tid som krävs för det tillämpliga ändamålet och under alla omständigheter i högst tolv månader från datumet för rapporteringen eller avlägsnandet eller förhindrandet av åtkomsten, beroende på vilket som inträffar först.

5.De samordnande myndigheternas ledning och annan personal ska i enlighet med unionsrätten eller nationell rätt omfattas av tystnadsplikt både under och efter sin mandattid vad avser konfidentiell information som de har fått kunskap om under utförandet av deras uppgifter eller utövandet av deras befogenheter. Medlemsstaterna ska se till att ledningen och annan personal omfattas av regler som garanterar att de kan utföra sina uppgifter på ett objektivt, opartiskt och oberoende sätt, särskilt när det gäller utnämning, uppsägning, lön och karriärmöjligheter.

7.De samordnande myndigheterna får, när så krävs för att de ska kunna utföra sina uppgifter enligt denna förordning, be om hjälp från EU-centrumet i samband med utförandet av dessa uppgifter, särskilt genom att be EU-centrumet att

c)Befogenhet att be en anställd eller en företrädare för dessa leverantörer eller de andra personer som avses i led a att lämna förklaringar om all information som rör en misstänkt överträdelse av denna förordning och att nedteckna svaren.

1.För att utföra sina uppgifter ska de samordnande myndigheterna vid behov ha följande ytterligare verkställighetsbefogenheter som avses i punkt 2 när det gäller leverantörer av relevanta informationssamhällestjänster under jurisdiktionen för den medlemsstat som har utsett dem, under förutsättning att

4.Medlemsstaten ska säkerställa att maxbeloppet för ett löpande vite inte överstiger 5 % av den genomsnittliga totala dagsomsättningen för leverantören eller den andra person som avses i artikel 27 under det föregående räkenskapsåret per dag, räknat från den dag som anges i det berörda beslutet.

3.EU-centrumet ska, när så begärs av en behörig brottsbekämpande myndighet i en medlemsstat för att undvika att påverka verksamheter som syftar till att förebygga, spåra, utreda och lagföra sexualbrott mot barn, inte lämna in en anmälning, så länge som det krävs för att undvika sådan påverkan, men under högst 18 månader.

5.Om rapporten inte innehåller all den information som krävs enligt artikel 13 får EU-centrumet ålägga den leverantör som lämnade in rapporten att tillhandahålla den saknade information.

5.På grundval av utkastet till beräkning ska kommissionen i förslaget till unionens allmänna budget föra in de beräkningar som den betraktar som nödvändiga med tanke på tjänsteförteckningen och storleken på det bidrag som ska belasta den allmänna budgeten, som den ska lämna in till Europaparlamentet och rådet i enlighet med artiklarna 313 och 314 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).

–om rapporten ledde till någon annan åtgärd, typen av åtgärd, hur långt åtgärden har kommit eller resultatet av åtgärden, och varför den vidtogs,

–om inga åtgärder vidtogs, varför inte,

b)de största och återkommande riskerna för sexuella övergrepp mot barn på nätet som har rapporteras av värdtjänstleverantörer och leverantörer av interpersonella kommunikationstjänster i enlighet med artikel 3 eller som har fastställts genom annan information som finns tillgänglig för den samordnande myndigheten,

c)en förteckning över de värdtjänstleverantörer och leverantörer av interpersonella kommunikationstjänster som den samordnande myndigheten har skickat en spårningsorder till i enlighet med artikel 7,

d)antalet spårningsorder som har utfärdats i enlighet med artikel 7, uppdelat efter leverantör och typ av sexuella övergrepp mot barn på nätet, och antalet fall där leverantören åberopade artikel 8.3,

e)en förteckning över de värdtjänstleverantörer som den samordnande myndigheten har skickat en avlägsnandeorder till i enlighet med artikel 14,

f)antalet avlägsnandeorder som har utfärdats i enlighet med artikel 14, uppdelat efter leverantör, den tid som krävs för att avlägsna eller förhindra åtkomsten till det berörda materialet med sexuella övergrepp mot barn samt antalet fall då leverantören åberopade artikel 14.5 och 14.6,

g)antalet blockeringsorder som har utfärdats i enlighet med artikel 16, uppdelat efter leverantör, och antalet fall där leverantören åberopade artikel 17.5,

h)en förteckning över relevanta informationssamhällestjänster som den samordnande myndigheten har riktat ett beslut till enligt artiklarna 27, 28 eller 29, vilken typ av beslut som fattades och skälen till detta,

i)de fall då EU-centrumets yttrande enligt artikel 7.4 d väsentligen avviker från den samordnande myndighetens yttrande, med angivande av de punkter där det har avvikit och de huvudsakliga skälen till avvikelsen.

3.EU-centrumet ska samla in uppgifter och ta fram statistik om spårning, rapportering, avlägsnande eller förhindrande av åtkomsten till sexuella övergrepp mot barn på nätet enligt denna förordning. Uppgifterna ska särskilt avse följande frågor:

a)Antalet indikatorer i de databaser med indikatorer som avses i artikel 44 och hur detta antal har utvecklats jämfört med tidigare år.

b)Mängden inlämnat material med sexuella övergrepp mot barn och kontaktsökning med barn som avses i artikel 36.1, uppdelat efter medlemsstat som har utsett de samordnande myndigheter som inlämnade materialet, och, när det gäller material med sexuella övergrepp mot barn, antalet indikatorer som har genererats baserat på detta och antalet webbadresser som har inkluderats i förteckningen över webbadresser i enlighet med artikel 44.3.

c)Det totala antalet rapporter som har lämnats in till EU-centrumet i enlighet med artikel 12, uppdelat per värdtjänstleverantör och leverantör av interpersonella kommunikationstjänster som lämnade in rapporten och per medlemsstat vars behöriga myndighet EU-centrumet vidarebefordrade rapporterna till i enlighet med artikel 48.3.

d)De sexuella övergrepp mot barn på nätet som rapporterna avser, inbegripet mängden potentiellt känt och nytt material med sexuella övergrepp mot barn och fall av potentiell kontaktsökning med barn, den medlemsstat vars behöriga myndighet EU-centrumet har vidarebefordrat rapporterna till i enlighet med artikel 48.3 och vilken typ av relevant informationssamhällestjänst som den rapporterande leverantören erbjuder.

e)Antalet rapporter som EU-centrumet ansåg uppenbart ogrundade, i enlighet med artikel 48.2.

f)Antalet rapporter om potentiellt nytt material med sexuella övergrepp mot barn och kontaktsökning med barn som inte ansågs utgöra material med sexuella övergrepp mot barn och som EU-centrumet informerades om i enlighet med artikel 36.3, uppdelat efter medlemsstat.

g)Resultaten av sökningarna i enlighet med artikel 49.1, inklusive antalet bilder, videoklipp och URL:er per medlemsstat där materialet finns på en webbplats.

h)Om samma potentiella material med sexuella övergrepp mot barn rapporterades fler än en gång till EU-centrumet i enlighet med artikel 12 eller spårades fler än en gång genom sökningar i enlighet med artikel 49.1, antalet gånger som det materialet rapporterades eller spårades på detta sätt.

i)Antalet meddelanden och antalet värdtjänstleverantörer som har underrättats av EU-centrumet i enlighet med artikel 49.2.