Gemensam ståndpunkt (EG) nr 32/2001

antagen av rådet den 23 juli 2001

inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/.../EG av den ... om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor

(Text av betydelse för EES)

(2001/C 307/02)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 141.3 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag(1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),

enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget(3), och

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen bygger Europeiska unionen på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och på rättsstatsprincipen, vilka principer är gemensamma för medlemsstaterna, och unionen skall som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och såsom de följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner.

(2) Rätten till likställdhet inför lagen och skydd mot diskriminering för alla och envar är grundläggande rättigheter som erkänns i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, i FN:s konvention om avskaffandet av all slags diskriminering av kvinnor, i den internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering, i FN-konventionerna om medborgerliga och politiska rättigheter och om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som samtliga medlemsstater har undertecknat.

(3) I detta direktiv respekteras de grundläggande rättigheterna och iakttas de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

(4) Jämställdhet mellan kvinnor och män är en grundläggande princip enligt artiklarna 2 och 3.2 i EG-fördraget och domstolens rättspraxis. Enligt dessa bestämmelser i fördraget är jämställdhet mellan kvinnor och män en "uppgift" och ett "syfte" för gemenskapen och den åläggs uttryckligen att "främja" jämställdhet i all sin verksamhet.

(5) I artikel 141 i fördraget, särskilt i artikel 141.3 behandlas uttryckligen lika möjligheter och lika behandling av kvinnor och män i frågor som rör anställning och yrke.

(6) I rådets direktiv 76/207/EEG(4) ges inga definitioner av begreppen direkt eller indirekt diskriminering. På grundval av artikel 13 i fördraget antog rådet direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung(5) och rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet(6), i vilka direktiv direkt och indirekt diskriminering definieras. Det är därför lämpligt att med avseende på kön införa definitioner som överensstämmer med dessa direktiv.

(7) Detta direktiv inskränker inte rätten till föreningsfrihet, inbegripet rätten för var och en att tillsammans med andra bilda fackföreningar och att ansluta sig till dessa för att skydda sina intressen. Åtgärder inom ramen för artikel 141.4 i fördraget kan inbegripa medlemskap i eller fortsatt verksamhet för organisationer och sammanslutningar vars huvudsyfte är att i praktiken främja principen om likabehandling av kvinnor och män.

(8) Trakasserier som har samband med en persons kön och sexuella trakasserier strider mot principen om likabehandling av kvinnor och män. Det är därför lämpligt att definiera sådana begrepp och att förbjuda sådana former av diskriminering. Man måste därför understryka att sådana former av diskriminering inte enbart förekommer på arbetsplatsen utan även i samband med tillträde till anställning och yrkesutbildning.

(9) Bedömningen av händelser av vilka den slutsatsen kan dras att det förekommit direkt eller indirekt diskriminering är en fråga för nationella rättsliga instanser eller andra behöriga organ i enlighet med nationell lagstiftning eller praxis. Särskilt vad gäller indirekt diskriminering kan sådana regler innebära att alla medel, inklusive statistiska bevis, används för att fastställa att diskriminering föreligger. Enligt domstolens rättspraxis(7) innebär diskriminering att olika regler tillämpas på en jämförbar situation eller att samma regel tillämpas på olika situationer.

(10) Möjligheten för medlemsstaterna att utesluta viss yrkesverksamhet från tillämpningsområdet för direktiv 76/207/EEG bör begränsas till sådan yrkesverksamhet där det är nödvändigt att anställa en person av visst kön på grund av den särskilda yrkesverksamhet som berörs, förutsatt att det eftersträvade syftet är legitimt och med iakttagande av proportionalitetsprincipen enligt domstolens rättspraxis(8).

(11) Domstolen har konsekvent erkänt att det med tanke på principen om likabehandling är legitimt att skydda kvinnans fysiska tillstånd under och efter en graviditet. Domstolen har vidare konsekvent slagit fast att ogynnsam behandling av kvinnor som är relaterad till graviditet eller moderskap utgör direkt diskriminering på grund av kön. Genom det här direktivet åsidosätts därför inte rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (tionde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG)(9), vilket syftar till att säkerställa skyddet av den fysiska och psykiska hälsan för kvinnor som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar. I skälen till direktiv 92/85/EEG anges att detta skydd av säkerhet och hälsa för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar inte får leda till någon ogynnsam behandling av kvinnor på arbetsmarknaden eller anses stå i strid med direktiven om likabehandling av kvinnor och män. Domstolen har erkänt skyddet av kvinnors anställningsrättigheter, särskilt deras rätt att återuppta samma arbete eller ett likvärdigt arbete med minst lika gynnsamma arbetsvillkor, samt rätten att komma i åtnjutande av de förbättringar av arbetsvillkoren som de skulle ha haft rätt till under sin bortovaro.

(12) I en resolution av den 29 juni 2000 av rådet och ministrarna för sysselsättning och socialpolitik, församlade i rådet, om balans mellan kvinnor och män i deltagandet i arbets- och familjelivet(10) uppmuntrades medlemsstaterna att överväga att se över möjligheten att inom sina respektive rättssystem bevilja manliga arbetstagare en individuell och icke överförbar rätt till pappaledighet med bibehållande av de rättigheter som är förenade med anställningen. I detta sammanhang är det viktigt att betona att det är medlemsstaternas uppgift att avgöra huruvida de skall bevilja en sådan rättighet eller ej och bestämma de villkor, med undantag för uppsägning och avskedande och återgång till arbetet, som faller utanför det här direktivets räckvidd.

(13) Enligt artikel 141.4 i fördraget är det möjligt för medlemsstaterna att behålla eller besluta om åtgärder som rör särskilda förmåner för det underrepresenterade könet; med tanke på det aktuella läget och med beaktande av förklaring nr 28 till Amsterdamfördraget bör medlemsstaterna i första hand sträva efter att förbättra kvinnornas situation i arbetslivet.

(14) Förbudet mot diskriminering bör inte hindra att bestämmelser bibehålls eller antas för att förhindra eller kompensera nackdelar för en grupp av personer av ett och samma kön. Sådana åtgärder innebär att organisationer för personer av ett och samma kön är tillåtna, om organisationernas huvudsakliga syfte är att främja dessa personers särskilda behov och att främja jämställdheten mellan kvinnor och män.

(15) Principen om lika lön för kvinnor och män är redan fast etablerad genom artikel 141 i fördraget och rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män(11), och den hävdas konsekvent i Europeiska gemenskapernas domstols rättspraxis. Principen utgör en viktig och oundgänglig del av gemenskapens regelverk om diskriminering på grund av kön.

(16) Domstolen har slagit fast att arbetstagarna, med tanke på att rätten till ett effektivt rättsligt skydd är av grundläggande art, skall omfattas av ett sådant skydd även efter det att anställningsförhållandet har upphört(12).

(17) För att principen om likabehandling skall få avsedd verkan har domstolen slagit fast att överträdelse av denna princip skall leda till att den arbetstagare som utsatts för diskriminering tilldöms skadestånd, som skall vara adekvat i förhållande till den skada som lidits. Den har vidare angett att en effektiv kompensation kan omintetgöras om en övre gräns fastställs och att det inte är tillåtet att utesluta att ränta utbetalas för att gottgöra den förlust som lidits(13).

(18) Enligt domstolens rättspraxis är nationella regler om tidsfrister för att väcka talan tillåtna under förutsättning att de inte är mindre gynnsamma än tidsfrister för liknande talan av nationell art och de inte i praktiken omöjliggör utövandet av rättigheter som gemenskapsrätten ger.

(19) Personer som har diskriminerats på grund av könstillhörighet bör tillförsäkras ett lämpligt rättsligt skydd. För att ett effektivare skydd skall tillhandahållas bör föreningar, organisationer och andra rättsliga enheter också ges befogenhet att, på det sätt medlemsstaterna bestämmer, engagera sig i rättsliga och/eller administrativa förfaranden, antingen på den utsatta personens vägnar eller för att stödja denne, utan att detta påverkar tillämpningen av de nationella regler som rör ombud och försvar vid domstol.

(20) Medlemsstaterna bör främja dialogen mellan arbetsmarknadens parter och, inom ramen för nationell praxis, med icke-statliga organisationer i syfte att uppmärksamma och bekämpa olika former av könsdiskriminering på arbetsplatsen.

(21) Medlemsstaterna bör fastställa effektiva, proportionella och avskräckande påföljder för åsidosättande av skyldigheterna i direktiv 76/207/EEG.

(22) I enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget kan målen för detta direktiv inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna och de kan därför bättre uppnås på gemenskapsnivå. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

(23) Direktiv 76/207/EEG bör ändras i enlighet med detta.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Direktiv 76/207/EEG skall ändras på följande sätt:

1. Följande punkt 1a skall införas i artikel 1:

"1a. Medlemsstaterna skall aktivt ta hänsyn till målet att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män när de utarbetar och genomför lagar och andra författningar samt politiska beslut eller riktlinjer och verksamhet på de områden som avses i punkt 1.".

2. Artikel 2 skall ändras på följande sätt:

a) Följande stycken skall läggas till i punkt 1:

"I första stycket avses följande:

a) direkt diskriminering skall anses förekomma när en person på grund av könstillhörighet behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle ha behandlats i en jämförbar situation,

b) indirekt diskriminering skall anses förekomma när en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt särskilt missgynnar personer av ett visst kön i förhållande till personer av det andra könet, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet i fråga objektivt kan motiveras av ett berättigat mål och om medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga.

Trakasserier skall anses vara diskriminering enligt första stycket när ett oönskat beteende som har samband med en persons könstillhörighet syftar till eller leder till att en persons värdighet kränks och att en hotfull, fientlig, förnedrande, förödmjukande eller kränkande stämning skapas. Sexuella trakasserier, vilka tar sig fysiska, verbala eller icke-verbala uttryck i form av oönskade beteenden av sexuell natur, utgör en särskild form av trakasserier.

Det förhållandet att en person avvisar eller underkastar sig ett sådant beteende får inte användas som grund för ett beslut som gäller denna person.

En föreskrift att diskriminera personer på grund av könstillhörighet skall anses vara diskriminering enligt första stycket.".

b) Punkt 2 skall ersättas med följande:

"2. Medlemsstaterna får i fråga om tillträde till anställning, inbegripet den utbildning som leder därtill, föreskriva att en sådan särbehandling som föranleds av en egenskap som hänförs till könstillhörighet inte skall utgöra diskriminering, om denna egenskap, på grund av yrkesverksamhetens natur eller det sammanhang där den utförs, utgör ett verkligt och avgörande yrkeskrav, förutsatt att målet är berättigat och kravet är rimligt.".

c) Följande stycke skall läggas till i punkt 3:

"En kvinna som är mammaledig skall vid mammaledighetens slut ha rätt att återgå till sitt arbete eller ett likvärdigt arbete, på villkor som inte är mindre gynnsamma för henne och komma i åtnjutande av de förbättringar av arbetsvillkoren som hon skulle ha haft rätt till under sin bortovaro.

Det här direktivet skall inte heller påverka tillämpningen av bestämmelserna i rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS(14) och i rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (tionde särdirektivet enligt artikel 16.1 i direktiv 89/391/EEG(15). Det skall heller inte påverka medlemsstaternas rätt att erkänna en särskild rätt till pappaledighet. Medlemsstater som erkänner en sådan rätt skall vidta nödvändiga åtgärder för att skydda manliga arbetstagare mot uppsägning och avskedande på grund av att de utövar denna rätt och säkerställa att de vid slutet av en sådan ledighet har rätt att återuppta sitt arbete eller ett likvärdigt arbete på villkor som inte är mindre gynnsamma för dem.".

d) Punkt 4 skall ersättas med följande:

"4. Medlemsstaterna får behålla eller besluta om åtgärder inom ramen för artikel 141.4 i fördraget för att i praktiken säkerställa full jämställdhet mellan kvinnor och män.".

3. Artikel 3 skall ersättas med följande:

"Artikel 3

1. Tillämpningen av principen om likabehandling innebär att det inte får förekomma direkt eller indirekt diskriminering på grund av könstillhörighet i den offentliga eller privata sektorn, inbegripet offentliga organ i fråga om följande:

a) Villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföretagare och till yrkesutövning, inklusive urvalskriterier och krav för anställning inom alla verksamhetsgrenar på alla nivåer i arbetslivet, inbegripet befordran.

b) Tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkesutbildning, högre yrkesutbildning och omskolning, inklusive yrkespraktik.

c) Anställnings- och arbetsvillkor, inklusive uppsägning och avskedanden och löner enligt direktiv 75/117/EEG.

d) Medlemskap och medverkan i en arbetstagar- eller arbetsgivarorganisation eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner som dessa organisationer tillhandahåller.

2. Medlemsstaterna skall därför vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att

a) lagar och andra författningar som strider mot principen om likabehandling upphävs,

b) bestämmelser som strider mot principen om likabehandling som finns i individuella avtal eller kollektivavtal, i interna regler för företag samt i regler för fria yrkesutövare och arbetstagar- eller arbetsgivarorganisationer förklaras eller kan förklaras ogiltiga eller ändras.".

4. Artiklarna 4 och 5 skall utgå.

5. Artikel 6 skall ersättas med följande:

"Artikel 6

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att alla som anser sig förfördelade på grund av att principen om likabehandling inte har tillämpats på dem har tillgång till rättsliga och/eller administrativa förfaranden, inbegripet, när de anser det lämpligt, förlikningsförfaranden för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt detta direktiv, även efter det att den situation, i vilken diskrimineringen uppges ha förekommit, har upphört.

2. Medlemsstaterna skall i sina rättsordningar införa nödvändiga bestämmelser för att säkerställa en faktisk och effektiv kompensation eller gottgörelse, enligt vad medlemsstaterna bestämmer, för den förlust och skada som lidits av den person som drabbats av diskriminering i strid mot artikel 3, på ett sätt som är avskräckande och står i proportion till den skada som lidits.

3. Medlemsstaterna skall säkerställa att föreningar, organisationer eller andra rättsliga enheter som i enlighet med de kriterier som fastställs i deras nationella lagstiftning har ett berättigat intresse av att säkerställa att bestämmelserna i detta direktiv efterlevs får, på den klagande personens vägnar eller för att stödja denne, med hans eller hennes godkännande, engagera sig i de rättsliga och/eller administrativa förfaranden som finns för att säkerställa efterlevnaden av skyldigheterna enligt detta direktiv.

4. Punkterna 1 och 3 påverkar inte tillämpningen av nationella regler om tidsfrister för att väcka talan vad gäller för principen om likabehandling.".

6. Artikel 7 skall ersättas med följande artikel:

"Artikel 7

Medlemsstaterna skall i sina rättsordningar införa nödvändiga bestämmelser för att skydda anställda mot uppsägning eller annan ogynnsam behandling som utgör en reaktion från arbetsgivarens sida på ett klagomål inom företaget eller ett rättsligt förfarande som syftar till att se till att principen om likabehandling följs.".

7. Följande artiklar skall införas:

"Artikel 8a

1. Medlemsstaterna skall utse ett eller flera organ för främjande av likabehandling av alla personer utan åtskillnad på grund av könstillhörighet. Dessa organ får utgöra en del av organ som på nationell nivå har till uppgift att tillvarata de mänskliga rättigheterna eller att ta till vara enskildas rättigheter.

2. Medlemsstaterna skall säkerställa att behörigheten för dessa organ omfattar följande:

a) Att på ett oberoende sätt bistå personer som utsatts för diskriminering genom att driva klagomål om diskriminering, utan att det påverkar rättigheterna för personer som har blivit diskriminerade eller för föreningar, organisationer eller andra rättsliga enheter som avses i artikel 6.3.

b) Att genomföra oberoende undersökningar om diskriminering.

c) Att offentliggöra oberoende rapporter om och lämna rekommendationer i frågor som rör sådan diskriminering.

Artikel 8b

1. Medlemsstaterna skall, i enlighet med nationella sedvanor och praxis, vidta lämpliga åtgärder för att främja dialogen mellan arbetsmarknadens parter i syfte att främja likabehandling, inklusive genom att övervaka praxis på arbetsplatser, kollektivavtal, etiska regler, forskning eller utbyte av erfarenheter och god praxis.

2. Medlemsstaterna skall, när detta står i överensstämmelse med nationella sedvanor och praxis, uppmuntra arbetsmarknadens parter att, utan att deras oberoende åsidosätts, främja likabehandling av kvinnor och män och att, på lämplig nivå, avtala om bestämmelser mot diskriminering på de områden som avses i artikel 1 och som faller inom räckvidden för förhandlingar om kollektivavtal. I dessa överenskommelser skall de minimikrav beaktas som föreskrivs i detta direktiv och motsvarande nationella genomförandeåtgärder.

Artikel 8c

Medlemsstaterna skall främja en dialog med lämpliga icke-statliga organisationer som i enlighet med nationella lagar och praxis har ett berättigat intresse av att motverka diskriminering på grund av könstillhörighet i syfte att främja principen om likabehandling.

Artikel 8d

Medlemsstaterna skall bestämma vilka sanktioner som skall tillämpas på överträdelser av de nationella bestämmelser som antas i enlighet med detta direktiv och vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa att de tillämpas.

Sanktionerna, som kan bestå av skadestånd till den diskriminerade personen, skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den ...(16) och skall utan dröjsmål anmäla varje senare ändring av dessa.

Artikel 8e

1. Medlemsstaterna får införa eller behålla bestämmelser som är mer fördelaktiga för skyddet av principen om likabehandling än de som anges i detta direktiv.

2. Genomförandet av detta direktiv får under inga omständigheter utgöra skäl för att inskränka det skydd mot diskriminering som redan finns i medlemsstaterna på de områden som omfattas av detta direktiv.".

Artikel 2

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den ...(17) eller skall senast den dagen se till att arbetsmarknadens parter genom avtal inför de nödvändiga bestämmelserna. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att de vid varje tidpunkt skall kunna garantera att de mål som fastställs i detta direktiv uppfylls. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall inom tre år efter det att detta direktiv trätt i kraft till kommissionen överlämna all den information som behövs för att kommissionen skall kunna utarbeta en rapport till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv.

3. Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2 skall medlemsstaterna vart femte år underrätta kommissionen om bestämmelser i lagar och andra författningar som rör åtgärder som antagits i enlighet med artikel 141.4 i fördraget. På grundval av den informationen kommer kommissionen vart femte år att anta och offentliggöra en rapport med en jämförande utvärdering av sådana åtgärder.

Artikel 3

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 4

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i ...

På Europaparlamentets vägnar

Ordförande

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT C 337 E, 28.11.2000, s. 204.

(2) EGT C 123, 25.4.2001, s. 81.

(3) Europaparlamentets yttrande av den 31 maj 2001 (ännu ej offentliggjort i EGT), rådets gemensamma ståndpunkt av den 23 juli 2001 och Europaparlamentets beslut av den ... (ännu ej offentliggjort i EGT).

(4) EGT L 39, 14.2.1976, s. 40.

(5) EGT L 180, 19.7.2000, s. 22.

(6) EGT L 303, 2.12.2000, s. 16.

(7) Mål C-394/96, Brown (REG 1998, s. I-4) och mål C-342/93, Gillepsie (REG 1996, s. I-475).

(8) Mål C-222/84, Johnston (REG 1986, s. 1651), mål C-273/97, Sirdar (REG 1999, s. I-7403) och mål C-285/98, Kreil (REG 2000, s. I-69).

(9) EGT L 348, 28.11.1992, s. 1.

(10) EGT C 218, 31.7.2000, s. 5.

(11) EGT L 45, 19.2.1975, s. 19.

(12) Mål C-185/97, Coote (REG 1998, s. I-5199).

(13) Mål C-180/95, Draehmpaehl (REG 1997, s. I-2195) och mål C-271/91, Marshall (REG 1993, s. I-4367).

(14) EGT L 145, 19.6.1996, s. 4.

(15) EGT L 348, 28.11.1992, s. 11.

(16) Tre år efter det att detta direktiv har trätt i kraft.

(17) Tre år efter det att detta direktiv har trätt i kraft.

RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

1. Den 12 juli lade kommissionen fram för rådet ett förslag, på grundval av artikel 141 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor.

2. Europaparlamentet lämnade i enlighet med artikel 251 i fördraget sitt yttrande efter första behandlingen den 31 maj 2001.

Ekonomiska och sociala kommittén lämnade sitt yttrande den 5 december 2000.

3. Kommissionen lade den 8 juni 2001 skriftligen fram ett ändrat förslag som innefattade vissa av Europaparlamentets förslag.

4. Den 11 juni 2001 nådde rådet enhälligt en politisk överenskommelse om ett utkast till gemensam ståndpunkt.

5. I enlighet med artikel 251 i EG-fördraget, antog rådet sin gemensamma ståndpunkt den 23 juli 2001.

II. SYFTE

Detta förslag syftar till att modernisera bestämmelserna i den befintliga texten som för närvarande är 25 år gammal.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

I. ALLMÄNNA SYNPUNKTER

Kommissionen ville i sitt ursprungliga förslag ta hänsyn till den omfattande rättspraxis som Europeiska gemenskapernas domstol har genom att den har avkunnat omkring 40 domar sedan direktiv 76/207/EEG trädde i kraft, och till de ändringar som gjorts i fördraget när det gäller frågan om jämlikhet mellan kvinnor och män.

När rådet granskade kommissionens ursprungliga förslag tog det även hänsyn till de två direktiv som det antagit i juni respektive november 2000 på grundval av artikel 13 i fördraget om icke diskriminering (direktiv 2000/43/EG och 2000/78/EG). Rådet konstaterade därför med glädje att Europaparlamentet föreslog flera ändringar i denna riktning som kommissionen sedan tagit med i sitt ändrade förslag.

Rådet har vid många tillfällen besjälats av viljan att ha en enhetlig arsenal till sitt förfogande för att bekämpa alla sorters diskriminering enligt artikel 13 i fördraget och för att kunna främja den princip om likabehandling som anges i artikel 141 i fördraget.

2. EUROPAPARLAMENTETS ÄNDRINGSFÖRSLAG

Europaparlamentet har antagit 46 ändringsförslag.

2.1 Ändringsförslag från Europaparlamentet som kommissionen inte godkänt

Kommissionen har inte tagit med åtta av parlamentets ändringsförslag i sitt ändrade förslag. Det gäller ändringsförslagen 4, 16, 23, 27, 36, 44, 45 och 48.

2.2 Ändringsförslag från Europaparlamentet som kommissionen godkänt

I sitt ändrade förslag har kommissionen tagit med 18 av parlamentets ändringsförslag helt och hållet. Det gäller ändringsförslagen 12, 13, 14, 18, 20, 22, 24, 26, 29, 31, 32, 34, 35, 38, 41, 47, 58 och 66.

Därutöver har kommissionen godkänt 20 ändringsförslag delvis eller i andemening. Det gäller ändringsförslagen 2, 3, 5, 7, 8, 10, 11, 15, 17, 19, 30, 33, 37, 39, 40, 59, 65, 67, 68 och 70.

2.3 Ändringsförslag som kommissionen inte godkände men som rådet tagit med i sin gemensamma ståndpunkt

Rådet tog för sin del med en del av ändringsförslag 7 som hänvisar till liknande situationer, och ändringsförslag 45 som fastställer ett senare datum för ikraftträdande än det som kommissionen föreslagit: 1 januari 2002.

3. ÄNDRINGAR SOM RÅDET GJORT I KOMMISSIONENS ÄNDRADE FÖRSLAG

(Om inget annat anges, är numreringen av de skäl och de punkter som anges densamma som i den gemensamma ståndpunkten).

Rådet godkände helt och hållet 18 av de 38 ändringsförslag som helt eller delvis införlivats i kommissionens ändrade förslag, om inte ordagrant, så i andemening. Det rör sig om ändringsförslagen 2, 3, 5, 8, 10, 11, 13, 15, 20, 29, 30, 37, 38, 40, 47, 59, 67 och 70.

Däremot ville rådet inte godta ändringsförslagen 12, 14, 17, 18, 19, 22, 24, 26, 31, 33, 34, 35, 39, 58, 65, 66, och 68, således 17 ändringsförslag, av de orsaker som anges nedan.

3.1 Skäl 9: Rättsligt skydd (ändringsförslag 12)

Rådet har behållit hänvisningen till domstolens rättspraxis, med omnämnande i en fotnot av den dom som avses, men ansåg inte att det var lämpligt låta detaljerade uppgifter om denna dom stå kvar i skälet. Dessutom föreskrivs redan i artikel 7 skydd för personer mot repressalier (avskedanden och annat) från arbetsgivarens sida precis som i direktiven 2000/43/EG och 2000/78/EG.

3.2 Skäl 11 (kommissionens numrering) och artikel 8 b: Arbetsgivarens skyldighet (ändringsförslagen 14 och 66)

Rådet, som föredrar att betona den sociala dialogen och autonomin hos arbetsmarknadens parter, ville inte lägga ansvaret på arbetsgivarna att främja jämställdheten mellan män och kvinnor på arbetsplatsen, bland annat genom att sammanställa årliga rapporter om jämställdheten. Dessutom skulle en sådan skyldighet kunna visa sig mycket tung för små och medelstora företag, vilket dessutom skulle kunna skada åtgärdens effektivitet. Rådet skulle för övrigt vilja understryka att dess gemensamma ståndpunkt innehåller en bestämmelse om social dialog skild från dialogen med de icke-statliga organisationerna, till skillnad från kommissionen som i sitt ändrade förslag ser ut att göra en blandning mellan de båda typerna av dialog.

3.3 Artikel 1: Anställningsförhållanden (ändringsförslag 17)

Rådet ansåg inte att artikel 1 i det befintliga direktivet, behövde ändras, särskilt inte genom att införa en hänvisning till "enligt vilka rättsliga förhållanden en person är anställd eller sysselsatt" för att bibehålla överensstämmelsen med direktiv 2000/78/EG.

3.4 Artikel 1.2: Bestämmelser om sociala trygghetsfrågor (ändringsförslag 18)

Rådet ville inte stryka hänvisningen till social trygghet, varken genom att stryka artikel 1.2 i det befintliga direktivet eller genom att ta bort hänvisningen till artikel 1.1.

3.5 Artikel 1a (kommissionens numrering): Integrering av ett jämställdhetsperspektiv (ändringsförslag 19)

Rådet tog med medlemsstaternas skyldighet att genomföra principen om integrering av jämställdheten vid antagande och genomförande av alla lagar och andra författningar, all politik, etc och aktivt beakta målet om jämställdhet mellan kvinnor och män, med en formulering som något skiljer sig från dem som föreslagits av parlamentet respektive kommissionen.

3.6 Skäl 4 a och artikel 1.b: Systemet med rådgivare med tystnadsplikt (ändringsförslagen 58 och 22) (kommissionens numrering)

Rådet ville inte godta bestämmelsen om införande på arbetsplatsen av ett system med rådgivare med tystnadsplikt eller andra åtgärder som syftar till att förebygga sexuella trakasserier på arbetsplatsen eftersom man anser att detta vore en alltför detaljerad åtgärd som i själva verket är en fråga för arbetsgivaren och inte för medlemsstaterna eller ens parterna på arbetsmarknaden. Dessutom är det också i detta fall så att rådet vill slå vakt om överensstämmelsen med direktiven 2000/43/EG och 2000/78/EG. Men eftersom sexuella trakasserier är en form av trakasseri, och inte en fullständigt avskild företeelse, fann rådet inte anledning att inrätta en sådan typ av särskild mekanism.

3.7 Artikel 2.4: Utestängande av personer av ett visst kön från vissa yrkesverksamheter (ändringsförslag 24)

Rådet ville inte godta den del av ändringsförslag 24 som föreskriver att varje åtgärd som avser att på grund av kön utestänga vissa personer från eller begränsa deras tillgång till förvärvsarbete eller annat skall ses som diskriminering, eftersom denna bestämmelse motsäger resten av bestämmelsen där det föreskrivs att vissa egenskaper som hänförs till kön kan berättiga olikheter i behandling. Det skall dessutom noteras att denna bestämmelse är identisk med den som finns i direktiven 2000/43/EG och 2000/78/EG och rådet är angeläget om att i möjligaste mån anta samma lydelse för identiska bestämmelser i de tre texterna.

3.8 Artikel 2.4: Hänvisning till åtgärderna i artikel 141.4 i fördraget (ändringsförslag 26)

Rådet godkände i artikeldelen en bestämmelse om de åtgärder som anges i artikel 141.4 i fördraget. Dessutom föreskriver rådet i artikel 2 skyldighet att lämna rapport vart femte år, eftersom skyldighet att lämna rapport vartannat år, som kommissionen föreskriver i sitt ändrade förslag, skulle orsaka logistiska problem i många medlemsstater.

3.9 Artikel 3.2: Hänvisning till bestämmelserna i artikel 141.4 i fördraget (ändringsförslag 31)

Rådet övertog delvis detta ändringsförslag från parlamentet såsom det ingår i kommissionens ändrade förslag, ty rådet fann det inte meningsfullt att ta med orden "utan att bestämmelserna i artikel 141.4 i fördraget åsidosätts", eftersom det i artikel 2.4 i rådets gemensamma ståndpunkt redan hänvisas till den möjlighet medlemsstaterna har att anta eller bibehålla sådana åtgärder.

3.10 Artikel 3.2: Lika behandling för kvinnor och män (ändringsförslag 33)

Eftersom hela direktivet handlar om genomförande av lika behandling för kvinnor och män ansåg rådet det inte meningsfullt att upprepa att principen om lika behandling i fråga är principen om lika behandling av kvinnor och män. På samma sätt hänvisade direktiven 2000/43/EG och 2000/78/EG till principen om lika behandling utan att precisera vilka grupper det gällde.

3.11 Artiklarna 4 och 5 i direktiv 76/207/EG: Förbud mot bestämmelser som strider mot likabehandlingsprincipen (ändringsförslagen 34 och 35)

Eftersom rådet hade omgrupperat artiklarna 3, 4 och 5 så att de bildar en enda artikel och strukit artiklarna 4 och 5 i det befintliga direktivet fanns det inte längre något skäl att överta ändringsförslagen 34 och 35 i rådets gemensamma ståndpunkt.

3.12 Artikel 8a: De funktioner organen för att främja lika behandling skall utöva (ändringsförslagen 39 och 68)

Rådet anser att främjandet av principen om lika behandling utan skillnad mellan könen som skall utgöra huvuduppgiften för organen för att främja lika behandling är en mer ambitiös formulering än både den som föreslagits av parlamentet, nämligen att tillämpa principen och den som föreslagits av kommissionen, nämligen att genomföra principen.

Dessutom har rådet inte haft för avsikt att begränsa dessa organs befogenheter till de områden som faller under det aktuella direktivet och direktiven 75/117/EEG, 79/7/EEG, 86/378/EEG, 92/85/EG, 96/34/EG och 97/80/EG ty rådet utesluter inte att det antas nya lagstiftningstexter om principen om lika behandling, särskilt på grundval av artikel 13 i fördraget. Rådet önskade också använda samma formulering som i direktiv 2000/43/EG för att säkerställa samstämmigheten mellan dessa texter, såsom redan påpekats ovan. Denna omsorg om överensstämmelse gäller även den ändring som föreslås beträffande punkt 2 i samma artikel, enligt vilken dessa organ skall kunna ta emot klagomål från grupper av enskilda eller organisationer och behandla dem, ty varken i direktiv 2000/43/EG eller i det aktuella fallet har rådet ansett det önskvärt att ge dessa organ en domarroll eller något som liknar en domarroll. Däremot kan dessa organ hjälpa personer som blivit offer för diskriminering att väcka talan för diskriminering.

Slutligen har begreppet "grupper av enskilda", som saknar juridisk betydelse i de flesta stater, avlägsnats ur detta direktiv, liksom begreppet tidigare avlägsnades ur direktiven 2000/43/EG och 2000/78/EG.

3.13 Artikel 8c: Påföljder (ändringsförslag 65)

Rådet ansåg det tillräckligt att föreskriva att medlemsstaterna skall "skall vidta de åtgärder som krävs för att se till att dessa påföljder genomförs", eftersom rådet inte kan föreställa sig att medlemsstaterna skulle vidta åtgärder för att genomföra påföljderna på ett sätt som inte skulle vara effektivt.

4. SLUTSATSER

Rådet anser att Europaparlamentets och rådets respektive ståndpunkter i själva verket skiljer sig föga från varandra, och hoppas att de skall kunna uppfylla det mandat de fick av Europeiska rådet i Stockholm den 23-24 mars 2001, nämligen att före utgången av 2001 fullborda uppdateringen av direktiv 76/207/EEG.