Utöver det offentliga samråd som beskrivs ovan och den retrospektiva utvärdering som beskrivs i nästa avsnitt, har flera centrala studier utförts och ligger till grund för detta förslag.

Under 2014 ingick kommissionen avtal om en undersökning med titeln Improved knowledge of the main socio-economic aspects related to the most important fisheries in the Adriatic Sea. Syftet med undersökningen är att identifiera de viktigaste fiskena i Adriatiska havet, beskriva bedömningarna av beståndstatus och de vetenskapliga utlåtandena om de aktuella bestånden och att ge socioekonomisk information om de olika fisken som bedrivs av kustländerna kring Adriatiska havet. Undersökningen slutfördes i juli 2015.

En annan undersökning inleddes av GD Mare under 2014, i syfte att bedöma olika förvaltningsscenarier för fleråriga planer i enlighet med den gemensamma fiskeripolitikens mål. Undersökningen skulle innehålla fyra fallstudier, varav en om fisket efter små pelagiska arter i Adriatiska havet. Undersökningen använde sig sedan av bioekonomisk modellering för att bedöma de miljömässiga, sociala och ekonomiska konsekvenserna av olika scenarier för de olika flottsegmenten.

Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning

I en studie av den retrospektiva utvärderingen av Medelhavsförordningen21 konstaterades det att trots att många av åtgärderna i förordningen genomförts förefaller Medelhavsförordningen att misslyckas vad gäller majoriteten av målen för regionen norra Adriatiska havet; i övrigt är det svårt att dra någon slutsats av resultaten vad gäller ändamålsenligheten, på grund av begränsade underlag. Exempelvis upplevde samtliga av de nationella myndigheter som tillfrågats inom ramen för studien att minskad fiskeansträngning i regionen norra Adriatiska havet hade små eller inga effekter alls och att Medelhavsförordningen har haft begränsad inverkan vad gäller antalet fartyg och sysselsättningen i Italien och Kroatien.

De nationella förvaltningsplaner som antagits av medlemsstaterna i enlighet med Medelhavsförordningen har analyserats av STECF på grundval av en särskild studie på detta område. STECF drog slutsatsen att under de nuvarande nationella förvaltningsplanerna räcker det inte med fångstminskningar om det ska vara möjligt att nå hållbara fiskenivåer senast 2020. STECF anser därför att det utan ändringar i de nationella förvaltningsplanerna är ytterst osannolikt att den gemensamma fiskeripolitikens mål kommer att uppnås.

När det gäller de internationella åtgärder som genomförs inom ramen för Allmänna fiskerikommissionen för Medelhavet (AKFM) utförde AKFM en bioekonomisk utvärdering av förvaltningsåtgärderna rörande ansjovis- och sardinfisket i Adriatiska havet under 2015. Simuleringar visar att den nuvarande fiskeridödligheten är för hög, inklusive med de nödåtgärder som antagits av AKFM. Om det fortsätter kommer ansjovis- och sardinbestånden att hamna utanför säkra biologiska gränser eller till och med kollapsa mellan 2020 och 2030.

Konsekvensbedömning

Konsekvensbedömningen för en flerårig plan för små pelagiska arter i Adriatiska havet har gjorts inom ramen för den nya gemensamma fiskeripolitiken och omarbetningen av förordningarna om tekniska åtgärder. Följande konsekvensbedömningar är därför relevanta för detta förslag:

Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken (GFP).

Effekterna av införandet av landningsskyldigheten.

GFP:s socioekonomiska dimensioner.

Utarbetandet av en ny förordning om tekniska åtgärder.

Dessutom utfördes en konsekvensbedömning om detta rättsaktsförslag i syfte att upprätta en flerårig plan för små pelagiska bestånd och fisken knutna till dessa i Adriatiska havet.

Följande policyalternativ beaktades i konsekvensbedömningen:

Alternativ 0: Icke-rättsliga instrument eller ”mjuk lagstiftning” (förkastades i ett tidigt stadium).

Alternativ 1: Status quo (grundscenario med vilket andra alternativ jämfördes).

Alternativ 2: Utarbetande av en EU-förordning för att förvalta fisket efter små pelagiska arter, med målet att bestånden kommer att fiskas hållbart senast antingen 2018 eller 2020 (två delalternativ). Under alternativ 2 föreslås en ny förvaltningsmekanism med fokus på fiskets resultat, genom fastställande av fångstbegränsningar. Denna strategi har prövats framgångsrikt i andra EU-vatten och lett till förbättrat beståndstatus.

Alternativ 3: Försök att ändra den nuvarande förvaltningsramen (nationell och internationell lagstiftning), vilket skulle kunna resultera i ett bästa eller värsta tänkbara scenario beroende på om försöken lyckas eller ej.

Det alternativ som förespråkades var alternativ 2 – en EU-förordning för förvaltning av fisket efter små pelagiska arter – det enda alternativ som ansågs kunna ge resultat i fråga om samtliga mål. Allmänt sett kommer det förväntade resultatet av alternativ 2 att bestå i förbättrad bevarandestatus för ansjovis och sardiner, som slutligen skulle resultera i att den fiskerisektor som är beroende av dessa bestånd blir sundare och mer hållbar, med bättre löner för enskilda fiskare och större lönsamhet överlag, jämfört med status quo.