* it EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 19.07.1995 
KOM(95) 382 slutlig 
GRÖNBOK 
Upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället 
(framlagt av kommissionen) 

Innehållsförteckning 1 
Sammanfattning 3 
Inledning 6 
FÖRSTA KAPITLET 
I. Varför en grönbok? 10 
A. Upphovsrätt och närstående rättigheter: en angelägenhet för europeiska ge­
menskapen 10 
a) Den inre marknadens ramar 10 
b) Den kulturella dimensionen 11 
c) Den ekonomiska dimensionen 11 
d) Den sociala dimensionen 12 
B. Ett gemensamt tankearbete med global räckvidd 12 
C. Europeiska unionen för verksamheten vidare 14 
II. Identifiera utmaningarna 19 
A. En ny giv 19 
a) De nya tjänsternas karaktär 19 
b) Gränsöverskridande tjänster 21 
c) Nya marknadsstrukturer 22 
B. Läget med avseende på upphovsrätt och närstående rättigheter 24 
C. Möjliga konsekvenser 26 
a) Aktörerna i informationssamhället 26 
b) Regelverket 27 
III. Vilken rättslig ram bör informationssamhället ha? 29 
A. Fördragets regler rörande den inre marknaden 29 
B. Gemenskapsdirektiv och förslag till gemenskapsdirektiv 30 
a) Direktiv 91/250/EEG om datorprogram 30 
b) Direktiv 92/100/EEG om uthyrnings- och utlåningsrättigheter 30 
c) Direktiv 93/83/EEG om satellitsändningar och vidaresändning via kabel 31 
d) Direktiv 93/98/EEG om skyddstiden 31 
e) Förslaget till direktiv om rättsligt skydd av databaser 31 
C. Risken för en ny fragmentering av den inre marknaden 32 
Inledande allmänna frågor 33 
ANDRA KAPITLET 
Urval av teman 35 
Första underavdelningen: Övergripande frågor 
Avsnitt I: Tillämplig rätt 38 
Avsnitt II: Konsumtion av rättigheter och parallell import 44 
Andra underavdelningen: Särskilda rättigheter 
Avsnitt III: Rätt till mångfaldigande 49 
Avsnitt IV: Överföring till allmänheten 53 
Avsnitt V: Rätten till digital överföring / spridning 56 
Avsnitt VI: Rätten till digital sändning 61 
Avsnitt VII: Ideella rättigheter 65 
Tredje underavdelningen: Frågor i samband med utnyttjandet av rättigheter 
Avsnitt VIII: Förvärv och förvaltning av rättigheter 69 
Avsnitt IX: Tekniska system för identifikation och skydd 79 
BILAGA 
Frågor till berörda parter 84 
SAMMANFATTNING 
1. För att informationssamhället skall kunna utvecklas framgångsrikt, förutsätts det att den 
mängd nya varor och tjänster som skapas i full utsträckning kan dra nytta av de 
elektroniska motorvägarna. Framväxten av dessa och varor tjänster bör äga rum inom 
ramen för ett sammanhängande regelverk på nationell nivå, gemenskapsnivå och 
internationell nivå. Sannolikt kommer det att behövas en anpassning av bestämmelser så att 
de motsvarar nya och varierande krav under nya förhållanden. Anpassningar på 
immaterialrättens område är en av dessa. 
Inriktningen hos lagstiftningen om den inre marknaden visar den väg vi bör välja när det 
gäller att utstaka en politik i fråga om informationssamhället. Detta arbetssätt erbjuder en 
beprövad ram och ett sammanhängande synsätt som gör det möjligt att effektivt ta upp ett 
antal av informationssamhällets utmaningar. 
2. De nya varor och tjänster söm kommer att distribueras på de elektroniska motorvägarna 
kommer antingen att utnyttja befintliga verk eller leda till skapandet av nya sådana. Redan 
nu tillgängliga verk kommer ofta att behöva omarbetas för att anpassas till en digital miljö 
medan skapandet av nya verk och tjänster bygger på mycket betydande investeringar utan 
vilka innehållet i de nya tjänster informationssamhället förmedlar skulle bli mycket 
begränsat. 
Just de nya tjänsternas mängd och variation kan gynna utvecklingen av infrastrukturerna. 
Utan denna förbättring vore investeringarna i infrastrukturerna inte försvarbara, 
åtminstone inte i fråga om utbudet av tjänster till de enskilda konsumenterna med 
tillämpningar huvudsakligen inom fritids- och utbildningssektorn. Ansträngningarna för att 
främja investeringar i dessa nya tjänster är endast genomförbara och försvarbara om det 
finns ett tillräckligt skydd i den digitala miljön för upphovsrätt och närstående rättigheter 
vad gäller verk och tjänster. 
Det blir i själva verket mycket svårt att utan ett tillräckligt skydd garantera att ett verk 
eller en tjänst inte kopieras, ändras eller utnyttjas utan rättighetshavarnas vetskap eller till 
deras nackdel när tjänsten väl en gång har gjorts tillgänglig på nätet. Detta är en följd av 
de särskilda egenskaper hos den digitala tekniken som gör det möjligt att överföra och 
kopiera en stor mängd data mycket enklare än i motsvarande traditionella miljö. 
4 
3. På grund av nätverkens karaktär i informationssamhället kommer stora skillnader i 
skyddsnivån för varor och tjänster att innebära hinder för uppbyggandet av informations­
samhället. Svårigheterna med att kontrollera hur ett verk används och de därmed 
sammanhängande möjligheter de ekonomiska aktörerna har till omlokalisering gör att det 
på vissa områden krävs en mer långtgående harmonisering av skyddet för upphovsrätten 
och närstående rättigheter. 
På gemenskapsnivån är harmonisering till en viss grad redan genomförd, genom att fyra 
direktiv om upphovsrätt och närstående rättigheter redan antagits. Denna rättsliga ram 
kommer med största sannolikhet att fullbordas inom kort genom direktivet om rättsligt 
skydd för databaser. Denna åtgärd ger gemenskapen ett stort försprång före sina 
handelspartner då den därigenom förfogar över en rättslig ram som kommer att bilda 
grundvalen för utvecklingen av informationssamhällets tjänster. 
Vad det nu gäller är att avgöra i vad mån denna harmonisering är tillräcklig eller om man i 
vissa fall måste gå längre, i varje fall när det gäller harmonisering av aspekter som särskilt 
har med informationssamhället att göra. 
Bristande harmonisering av reglerna om ensamrätt att ge tillstånd till eller förbjuda 
utnyttjande, reproduktion, osv. av skyddade verk och tjänster skulle hindra den fria 
omsättningen av dessa varor och tjänster. Det är därför som en territoriell avgränsning av 
rättigheter beviljade i kraft av den nationella lagstiftningen kan begränsas endast via en 
harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning. Utan en tillräcklig harmonisering på 
gemenskapsnivå skulle dessutom de marknader som öppnas för de nya tjänsterna kunna 
splittras och därigenom hindra utvecklingen av tjänster som förutsätter en större marknad 
än de nationella marknaderna för att bli lönsamma. 
4. Följaktligen kommer några övergripande frågor att granskas, frågor rörande vissa 
särskilda rättigheter och andra som hänger samman med utnyttjandet av rättigheterna. Vad 
gäller övergripande frågor rör det sig om tillämplig rätt och om konsumtion av vissa 
rättigheter. Frågorna rörande särskilda rättigheter handlar om rätten till reproduktion, 
begreppet "allmänhet" inom ramen för rätten till återgivning för allmänheten, liksom om 
analysen av vissa särskilda rättigheter som kan vara tillämpliga på olika sorter av digitala 
överföringar. På denna punkt bör det göras åtskillnad mellan å ena sidan rätten till digital 
distribution och å andra sidan rätten till digital ljudradio- eller TV-utsändning. Frågan om 
den moraliska rätten blir också föremål för en noggrann granskning. Slutligen analyserar 
de avdelningar som är knutna till utnyttjandet av rättigheterna frågor rörande förvaltningen 
av rättigheterna och rörande system för identifikation och tekniskt skydd. 
5 
5. Det är alltså här fråga om en sammanfattning av ett omfattande rådslag som syftar till 
att göra det möjligt att bestämma kommissionens arbetsprogram inför framtiden på 
området för upphovsrätt och närstående rättigheter. Berörda kretsar inbjuds att delta i detta 
arbete som genomförs under större öppenhet i kommissionens arbetsformer, och samtidigt 
i enlighet med subsidiaritetsprincipen då förslag om initiativ kommer att framläggas endast 
i den mån de bedöms absolut nödvändiga. 
INLEDNING 
1. Denna grönbok och det diskussionsmaterial som här läggs fram ger ett perspektiv på 
ett antal frågor rörande upphovsrätt och närstående rättigheter som det har visat sig 
nödvändigt att granska inom ramen för informationssamhällets utveckling, särskilt i 
syfte att bestämma vissa politiska riktlinjer. 
2. Begreppet "informationssamhället" användes i kommissionens vitbok "Tillväxt, 
konkurrens, sysselsättning — Utmaningar och vägval på tröskeln till det tjugoförsta 
århundradet". Detta dokument riktade uppmärksamheten på vikten av "en kraftsam­
ling i Europa och en förstärkning av samverkansfördelarna i syfte att så snart som 
möjligt uppnå målet att bygga upp en europeisk infostruktur"1. 
3. En arbetsgrupp tillsatt enligt vitbokens förslag, under ledning av M. Bangemann, 
avlade rapport2 för Europeiska rådet församlat i Korfu i juni 1994. I denna rapport 
framhålls det att "genom de tekniska framstegen kan vi nu handskas med 
information, lagra den, samt finna och skicka ut upplysningar oavsett form utan att 
hindras av begränsningar i fråga om avstånd, tid eller omfång". Särskild betydelse 
tilldelas skyddet av immateriella rättigheter, i dess egenskap av en av de fundamenta­
la beståndsdelarna i det regelverk som borde upprättas för att skapa 
informationssamhället. Gruppen anser att "skyddet av immateriella rättigheter bör 
kunna klara nya utmaningar i samband med globaliseringen och multimedia, och bör 
ges hög prioritet såväl på europeisk nivå som globalt (...). Det ligger i Europas 
grundläggande intresse att bevaka att skyddet av immateriella rättigheter får all 
nödvändig uppmärksamhet och att skyddsnivån ligger på en hög nivå". 
4. Kommissionen antog, efter antagande av Bangemannrapporten, ett meddelande 
"Handlingsplan för informationssamhället i Europa"3. I detta dokument definieras 
ramen för de åtgärder som kommissionen har för avsikt att vi^ta inom detta område 
och öppnar vägen för mer specialiserade utredningar som i* inriktade på vissa 
särskilda ämnen, t.ex. skyddet av immateriella rättigheter. I detta syfte förutses en 
ny granskning av åtgärder som redan har antagits eller som håller på att undersökas 
vad gäller upphovsrätt och närstående rättigheter, och om så krävs en undersökning 
av behovet av eventuella ytterligare åtgärder. Rådet (med ministrar ansvariga för 
industri och telekommunikation) har i september 1994 bekräftat dessa riktlinjer. 
ISBN 92 826 74 24-X-1994, s. 115. 
"Europa och det globala informationssamhället — Rekommendation till Europeiska unionens råd", 
Bryssel, 26 maj 1994. 
Meddelande från kommissionen till rådet och till Europaparlamentet, till Ekonomiska och sociala 
kommittén och till Regionkommittén, KOM(94)347 slutlig, Bryssel den 19 juli 1994. 
7 
5. Informationssamhället är redan nu verklighet i så måtto som att de befintliga 
nätverken redan utnyttjas för affärsverksamhet, utbildning och forskning, vilket är 
möjligt genom användning av digital kommunikationsteknik. För övrigt förtjänar det 
påpekas att utvecklingen av dessa nätverk i hög grad bygger på system med öppna 
kommunikationsnormer och att innehållet i de förändringar som sker i dessa nät 
endast delvis är skyddat av immaterialrätten. 
6. I den mån de elektroniska motorvägarna i framtiden kommer att innehålla allt fler 
skyddade verk och annat skyddat material borde det uppstå ett ökande behov av att 
skydda dessa tekniskt och rättsligt. Detta bör ske på ett sådant sätt att det inte 
uppstår hinder för användningen av informationsnätverken. Sannolikt kommer den 
digitala kommunikationstekniken inte att utgöra mer än en av de förekommande 
formerna för kommunikation. Andra befintliga former av stöd, t.ex. böcker, kommer 
att förbli en adekvat form för information, och säkerligen mindre kostsam. För att 
informationssamhällets möjligheter skall kunna förverkligas fullt ut, måste det finnas 
en jämvikt mellan alla berörda parters intressen (rättighetshavare, tillverkare av 
maskinvara, distributörer och användare av tjänster samt nätverksoperatörer). 
7. Denna grönbok handlar i huvudsak om frågor rörande upphovsrätt och närstående 
rättigheter när det gäller innehållet i informationssamhällets nya varor och tjänster, 
inklusive rättsliga och tekniska aspekter som utgör en avgörande länk till det 
konkreta utövandet av rättigheterna. Då kommissionen redan i de olika arbetena om 
informationssamhället har utvecklat sina tankar om det industriella perspektivet 
liksom om användarnas roll, har denna analys i stället fått inriktningen att skydda in­
nehavarna av upphovsrätt och närstående rättigheter. 
Däremot behandlas i denna grönbok inte sådana aspekter av upphovsrätten som har 
att göra med nätverkens och de där erbjudna tjänsternas interoperativitet, särskilt 
normer och gränssnitt för kommunikation. Kommissionen är medveten om 
betydelsen av dessa aspekter som redan behandlats inom ramen för gällande rättsliga 
bestämmelser inom gemenskapen (se särskilt direktiv 91/250/EEG rörande det 
rättsliga skyddet av datorprogram). 
Dessutom täcker denna grönbok inte alla immaterialrättsliga frågor i vid mening som 
skulle kunna ställas inom ramen för informationssamhället. Framför allt frågor som 
har att göra med patent, märken, ritningar och modeller, tekniskt kunnande och 
affärshemligheter tas inte upp här. 
8 
För övrigt har kommissionen inlett arbetet med studier av andra aspekter på 
regelverket för informationssamhällets tjänster. Sålunda kommer kommissionen, 
förutom frågorna rörande skydd av privatlivet och av uppgifter av personkaraktär 
som redan har fått eller kommer att få sin särskilda behandling, att lägga fram en 
grönbok om rättsligt skydd av krypterade signaler, en grönbok om affärskommunika­
tion på den inre marknaden, ett meddelande om en mekanism för att säkerställa 
öppenhet som syftar till samstämmighet mellan förslagen till nationella regelverk på 
området och den inre marknadens principer. Kommissionen har också satt igång ett 
nytt samrådsförfarande om innehållet i ett eventuellt gemenskapsinitiativ om ägandet 
av media. Dessutom kommer frågor om stöd till utvecklingen av nya audiovisuella 
tjänster, om främjandet av kulturella identiteter och av språklig mångfald samt om 
följderna när det gäller skydd av allmänintresset att granskas i en grönbok om 
utvecklingen av nya audiovisuella tjänster. 
Detta dokument består av två kapitel. Det första försöker beskriva hur informations­
samhället borde fungera. Syftet är att framhålla vilken betydelse informationssam­
hällets framväxt har för Europeiska gemenskapen, närmare bestämt att visa hur 
dettas framväxt rättsligt passar in inom ramen för den inre marknaden. Denna del 
försöker att formulera de frågor som väcks i samband med informationssamhällets 
utveckling. 
I det andra kapitlet har kommissionen med hjälp av uppgifter som kommit in från 
berörda kretsar formulerat nio ämnen som framstod som prioriterade för systemen 
för skydd av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället. De 
behandlas i tre underavdelningar. Kommissionen önskar få in synpunkter från 
berörda kretsar angående de på samma gång både rättsliga och tekniska frågor som 
finns formulerade i varje avsnitt. 
Kommissionens riktlinjer i dessa olika avsnitt är provisoriska mot bakgrund av de 
upplysningar den förfogar över i detta stadium när det gäller hur informationssam­
hället fungerar. De frågor som önskas besvarade räknas upp i siktet av varje avsnitt 
och upprepas i sin helhet i slutet av dokumentet. 
9 
Detta dokument utgör en del av ett samrådsförfarande. Således är berörda parter, 
organisationer och stater välkomna att framföra sina ståndpunkter i fråga om de 
behandlade frågorna. Kommentarerna, som inte behöver gå in på samtliga frågor, 
och som skall vara inne före den 31 oktober 1995, skickas till följande adress: 
Commission Européenne 
Direction générale XV 
Marché Intérieur et Services Financiers 
Unité XV/E-4 
200 rue de la Loi 
B—1049 Bruxelles 
[Europeiska kommissionen 
Generaldirektorat XV 
Inre marknad och finansiella tjänster 
Enhet XV/E-4 
Rue de la Loi 200 
B—1049 Bryssel] 
E-postadress: 
E4@DG15.cec.be 
10 
FÖRSTA KAPITLET 
I. VARFÖR EN GRÖNBOK? 
A- UPPHOVSRATT OCH NÄRSTÅENDE RÄTTIGHETER: EN ANGELAGEN­
HET FÖR EUROPEISKA GEMENSKAPEN 
10. Skyddet av upphovsrätt och närstående rättigheter är väsentligt vad beträffar den inre 
marknaden och antar för Europeiska gemenskapen en kulturell, ekonomisk och social 
dimension. 
a) Den inre marknadens ramar 
11. Gemenskapen intresserar sig i första hand för frågan om skyddet av de immateriella 
rättigheterna i informationssamhället i syfte att säkerställa den fria omsättningen av 
varor och tjänster. De som skapar och levererar varor och tjänster som skyddas av 
upphovsrätt och närstående rättigheter bör inom ramen för informationssamhället 
kunna fortsätta behandla gemenskapen som en och samma inre marknad. 
Emellertid kommer avsaknaden av harmonisering av reglerna i fråga om ensamrätt 
att ge tillstånd till eller förbjuda användning, mångfaldigande osv. av skyddade verk 
och tjänster att leda till att den fria omsättningen av varor och tjänster kommer att 
hindras. Det är i själva verket genom en harmonisering av medlemsstaternas 
lagstiftning som den territoriella avgränsningen av tilldelade rättigheter kan 
begränsas med stöd av nationell rätt. 
12. Genom att informationssamhället ökar möjligheterna för att skapa tillgång, 
spridande, användande osv. ökar det på motsvarande säJ.t de situationer där 
skillnaderna mellan medlemsstaternas rättsordningar kan kommu stt utgöra hinder för 
utbytet av varor och tjänster. Dessa hinder kommer att få ännu allvarligare följder 
genom att i informationssamhället omsättningen av verk mer och mer kommer att ske 
i immateriell form. Dvs. omsättningen kommer i stor utsträckning att omfattas av 
reglerna gällande frihet att tillhandahålla tjänster. 
Gemenskapen har alltså skyldighet att ta itu med upphovsrätt och närstående 
rättigheter i informationssamhället för att genom åtgärder från gemenskapens sida 
under full respekt för subsidiaritetsprincipen säkerställa den fria omsättningen av 
varor och friheten att tillhandahålla tjänster. En harmonisering bör alltså betraktas 
som nödvändig liksom också ett ömsesidigt erkännande för att undvika att det 
uppstår en snedvridning i konkurrensen som leder till en etablering bara i vissa 
medlemsstater. 
11 
b) Den kulturella dimensionen 
13. Upphovsrätt och närstående rättigheter har kommit att uppfattas som ett grund­
läggande instrument för Europeiska unionens kulturpolitik. Informationssamhället, 
särskilt multimedia, har en kulturell dimension som till fullo måste tas med i 
beräkningen (artikel 128.4 i Fördraget om Europeiska unionen), särskilt i fråga om 
förbättrade kunskaper och ökad spridning av de europeiska folkens kultur och 
historia, främjande av kulturutbyte och det fria skapandet, liksom hävdandet av 
kulturarvet. Samtidigt kan kultursektorn spela en viktig roll i fråga om innehållet i 
informationssamhällets tjänster. 
14. Det europeiska kulturarvet har viktiga bidrag att lämna till skapandet av produkter 
eller tjänster som kan tänkas förekomma på de elektroniska motorvägarna. Vid sidan 
av inneboende värde har kulturen ekonomiskt värde, som gör den delaktig i markna­
den. Därför måste den ekonomiska avkastningen tillfalla de kulturella aktörerna inom 
gemenskapen. 
15. Det effektiva skyddet av detta arv och av de kulturella aktörerna som utgör dess 
drivande kraft sker huvudsakligen via upphovsrätten och närstående rättigheter. 
Dessa utgör grunden för utvecklingen av Europeiska unionens kulturella verksamhet. 
De gör det möjligt att i varje steg i kedjan mellan upphovsman och allmänhet garan­
tera framställaren och andra rättighetshavare ersättning för utnyttjandet av deras in­
tellektuella verksamhet. Denna lön som upphovsmän och andra rättighetshavare 
uppbär från utnyttjandet av deras verk och tjänster bidrar till att stödja utvecklingen 
av den intellektuella och konstnärliga produktionen inom gemenskapen. Om det inom 
ramen för informationssamhället visar sig att anpassningar är nödvändiga bör 
upphovsmän, konstnärer och andra rättighetshavare fortsätta att åtnjuta ett effektivt 
skydd. Det är en tvingande nödvändighet att finna den rätta jämvikten mellan å ena 
sidan skyddet av Europas kulturarv och den immateriella äganderätten och å andra 
sidan dess utnyttjande i lönsamma former, till gagn för en harmonisk utveckling både 
av informationssamhället och av den europeiska kulturen. 
c) Den ekonomiska dimensionen 
16. Skyddet av upphovsrätt och närstående rättigheter har blivit en av de viktiga 
beståndsdelarna i det regelverk som är nödvändigt för kulturindustriernas konkur­
renskraft. Endast ett effektivt skydd av dessa rättigheter kan ge impulsen till 
nödvändiga investeringar i utvecklingen av den kreativa och nyskapande verksamhet 
som är en av nycklarna till den europeiska industrins mervärde och konkurrenskraft. 
Det är nämligen klarlagt att industrin investerar i olika skapande verksamheter endast 
i den mån det finns garantier för att otillåten användning förhindras och för att den 
sedan kan skörda frukterna av sina investeringar under den tid skyddet varar enligt 
upphovsrätten och närstående rättigheter. 
12 
Olika undersökningar i medlemsstaterna under loppet av de senaste åren beträffande 
den ekonomiska betydelsen av upphovsrätt och närstående rättigheter leder fram till 
likartade slutsatser. Produktionen och mervärdet från de verksamheter som äger rum 
inom det område som skyddas av dessa rättigheter har genomgått en stark tillväxt, 
ofta större än tillväxten i ekonomin i övrigt. Således har den audiovisuella sektorn 
under de senaste åren haft en tillväxttakt på 6% om året i absoluta tal, och denna 
tillväxt bibehålls oförändrad4. Verksamhet som omfattas av upphovsrätt och 
närstående rättigheter uppskattas överlag bidra med 3 — 5% av gemenskapens 
inhemska bruttoprodukt. 
17. Skyddet genom upphovsrätt och närstående rättigheter täcker ett stort antal sektorer 
där bl.a. informationsindustrin och underhållningsindustrin utgör en viktig del. 
Obestridligen är konkurrenskraften och kreativiteten inom sådana områden som 
förlagsverksamhet, skivindustri och filmindustri i hög grad beroende av hur systemet 
för upphovsrätt och närstående rättigheter är utformat. Utvecklingen av nya tekniker 
och av informationssamhället erbjuder betydande expansionsmöjligheter för dessa 
sektorer (audiovisuella media, förlagsverksamhet, musik, datorprogram). Genom den 
globala utvecklingen av nya tekniker för spridning och mångfaldigande har det blivit 
nödvändigt för Europeiska gemenskapen att analysera hur den bättre kan ta hänsyn 
till upphovsrätt och närstående rättigheter under dessa nya förhållanden. 
d) Den sociala dimensionen 
18. Kommissionens vitbok pekar på en allt starkare tendens i västländernas ekonomier 
att rikta in sig på verksamheter med högt förädlingsvärde genom tillämpning av 
teknik, kunnande och kreativitet. Europas konkurrenskraft är i allt högre grad 
beroende av nyskapande idéer som kan frambringa nya produkter och förfaranden 
som i sin tur kan leda till nya arbetstillfällen. Upphovsrätt och närstående rättigheter 
utgör här ofta en väsentlig faktor. I en situation då en rad nya tjänster utvecklas och 
görs tillgängliga bör möjligheterna att skapa nya arbets illfällen, särskilt på 
arbetsintensiva områden, utnyttjas till fullo. Detta dokument frainnäver vissa av de 
nödvändiga grundvillkoren för att underlätta utvecklingen av nya verksamheter 
knutna till informationstjänster. 
B- ETT GEMENSAMT TANKEARBETE MED GLOBAL RÄCKVIDD 
19. Den nya infrastrukmr för information som har växt fram, "elektroniska motorvägar 
för information", liksom nya produkter och tjänster, har idag tvingat Europeiska 
gemenskapens viktigaste handelspartners att samla sig för att ta ställning till 
Se fotnot 1, ISBN 92 826 74 24-X-1994, s. 122. 
13 
ekonomiska såväl som rättsliga och sociala frågor som ställs av informationssam­
hället. 
20. Den världsomspännande och universella karaktären hos de frågor som lyfts fram 
genom informationssamhällets framväxt har skapat en diskussion med internationell 
spännvidd i Europeiska unionen och inom medlemsstaterna men också i tredje land 
och i vissa internationella specialorgan. Detta världsomfattande fenomen som är en 
global utmaning gör att det, åtminstone i vissa frågor, blir nödvändigt med globala 
svar, globala lösningar. 
21. G7-mötet den 25 och 26 februari 1995 i Bryssel har bekräftat behovet av ett rättsligt 
och tekniskt skydd av hög standard för innehållet i kvalificerade produkter som 
sprids genom dessa infrastrukturer. Vid detta tillfälle uttalade ministrarna sitt stöd 
för olika nationella, bilaterala, regionala och internationella initiativ, bl.a. i 
Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten (WIPO), som syftar till att 
säkerställa att systemen för skydd av den intellektuella äganderätten och för tekniskt 
skydd garanterar rättighetshavarna kontrollen över nyttjandet av deras verk i dessa 
infrastrukturer. 
22. Den pågående diskussionen om informationssamhället, närmare bestämt den 
diskussion som riktar in sig på analysen av vilka behov detta kan komma att utveckla 
på regelområdet, räknar ett visst antal medlemsstater bland sina deltagare, liksom 
tredje land, som visserligen har olika traditioner när det gäller lagstiftningen om 
upphovsrätt och närstående rättigheter, men som icke desto mindre också på ett 
liknande sätt har börjat ta upp de frågor som utvecklingen ställer. 
Bland medlemsstaterna förtjänar särskilt det arbete att nämnas som utfördes av 
Sirinellikommissionen vilken tillsattes av det franska kulturministeriet för att studera 
följderna av den nya tekniken på gällande juridiska begrepp inom området för 
immaterialrätt. Olika initiativ av liknande slag har tagits i Sverige och Finland. 
23. Bland övriga länder har det japanska handels- och industriministeriet samt 
kulturbyrån till den japanska regeringen överlämnat två preliminära rapporter 
rörande de rättsliga frågor som aktualiseras genom framväxten av multimedia när det 
gäller de rådande systemen för skydd av de immateriella rättigheterna. I Förenta 
staterna har president Clinton tillsatt en utredningsgrupp som skall arbeta fram och 
införa en politik för en nationell infrastruktur för information (National Information 
Infrastructure) i den amerikanska förvaltningen. Den arbetsgrupp som särskilt sysslar 
med aspekter på immateriella rättigheter lade fram en grönbok i juli 1994. Vitboken 
kommer snart ut. I Canada och i Australien har i olika dokument lagts fram 
resultaten av utredningar i respektive länder. 
Slutligen har det förts olika diskussioner på internationell nivå som initierats av olika 
privata intressen. 
14 
24. Utredningsarbeten har inletts inom olika internationella organ. Världsorganisationen 
för den intellektuella äganderätten (WIPO) följer sedan länge den nya teknikens 
inverkan på upphovsrätt och närstående rättigheter. Det har hållits olika konferenser 
och gjorts studier, särskilt i syfte att utarbeta en modellag om upphovsrätt som tar 
hänsyn till den nya tekniken. I oktober 1989 fattade ledningen för WIPO beslut om 
att arbeta för antagandet av ett protokoll till Bernkonventionen för att anpassa denna 
till den tekniska utvecklingen efter Parisakten. Parallellt med detta håller det på att 
arbetas fram ett initiativ till förmån för utövande konstnärer och fonogramfra-
mställare i form av ett "nytt instrument". Dessa två instrument borde göra det 
möjligt att nå fram till en förstärkning av de nuvarande internationella reglerna inom 
upphovsrätt och närstående rättigheter. I detta sammanhang tas dessutom be­
handlingen av hur frågor som sammanhänger med den digitala tekniken inverkar på 
detta område också upp till diskussion. 
25. Förenta nationernas organisation för utbildning, vetenskap och kultur (UNESCO) 
och Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) har också 
börjat arbeta med de tekniska och juridiska frågorna i samband med dessa 
förändringar. 
26. För övrigt har en kärna av i detta sammanhang relevanta regler fastställts i "överens­
kommelsen beträffande handelsrelaterade aspekter av immateriella rättigheter" 
(TRIPS-överenskommelsen) som slöts inom ramen för förhandlingarna i 
Uruguay rundan. TRIPS-överenskommelsen föreskriver en kärna av regler som är av 
väsentlig betydelse för de flesta immateriella rättigheter. För övrigt bör det noteras 
att dessa bestämmelser i artikel 9 i TRIPS-överenskommelsen länkas samman med 
Bernkonventionen. Medlemmarna i TRIPS är i själva verket skyldiga att rätta sig 
efter artiklarna 1 — 21 i denna konvention med undantag för artikel 6a (moraliska 
rättigheter). Dessutom föreskriver artikel 14 i TRIPS-överenskommelsen ett särskilt 
skydd för utövande konstnärer, fonogramframställare och radioföretag. Slutligen 
föreskrivs i texten skydd för datorprogram såsom en form av litterärt verk. Samman­
ställningar av fakta eller andra upplysningar vare sig i maskiraäsbar form eller i 
annan form som genom urvalet eller genom dispositionen av materialet utgör 
intellektuella skapelser, skall åtnjuta skydd som sådana. TRIPS-överenskommelsen 
inför också uthyrningsrätt, om än i begränsad form. 
C- EUROPEISKA UNIONEN FOR VERKSAMHETEN VIDARE 
27. Den samrådsprocess som inletts i och med detta dokument fortsätter och 
kompletterar olika arbeten som redan har satts igång, t.ex. den tidigare nämnda 
Bangemannrapporten. Dessutom utgör denna process, i den mån den inte blott kan 
ses som ett led i en allmän utveckling, bara en fortsättning av den verksamhet som 
redan inletts av Europeiska gemenskapen på området för upphovsrätt och närstående 
rättigheter. 
15 
28. Det är lämpligt att påpeka att det inte är första gången som gemenskapen ser sig 
föranledd att göra en juridisk-ekonomisk analys av de olika problem som den nya 
tekniken medför. Under de senaste decennierna har de tekniska förändringar som 
inträffat över hela världen lett till en kontinuerlig omprövning av respektive gällande 
lagstiftning i syfte att göra strukturella anpassningar som skulle möjliggöra en 
kombination av det nödvändiga skyddet för upphovsmännen och intresset av att ge 
spridning åt verken. 
29. Redan år 1988 presenterade Europeiska gemenskapen en grönbok5, därtill föranledd 
av utmaningarna från den nya tekniken som ökat betydelsen av ett effektivt skydd för 
immateriella rättigheter. Detta dokument innehöll en juridisk och ekonomisk analys 
av de olika problem med prioritet som lyftes fram genom utvecklingen av ny teknik 
med avseende på gemenskapens egna angelägenheter. Det avgörande perspektivet 
därvidlag var genomförandet av den inre marknaden och att säkerställa en väl 
fungerande inre marknad för varor och tjänster som skyddas av upphovsrätt och 
närstående rättigheter, samtidigt som innehavarna av dessa rättigheter tillförsäkras en 
hög skyddsnivå. Kommissionen hade påpekat att den nya tekniken hade "/ praktiken 
medfört ett upphävande av de nationella gränserna och gör den territoriella 
tillämpningen av den nationella lagstiftningen om upphovsrätt alltmer föråldrad". 
Kommissionen konstaterade i detta dokument betydelsen av den utveckling som 
började framträda och föreslog i detta perspektiv flera initiativ för att lösa 
problemen. Av betydelse var framför allt ett särskilt regelsystem för databaser som 
förutsågs av kommissionen redan i dess grönbok 1988. Därigenom var den före alla 
sina medtävlare. Denna grönbok har fått utgöra grunden för samråd och utfrågningar 
i särskilda ämnen i berörda kretsar. 
Detta ledde fram till det arbetsprogram om upphovsrätt och närstående rättigheter 
som kommissionen i januari 1991 offentliggjorde under namnet "Uppföljning av 
grönboken" där det med utgångspunkt från grönboken 1988 definierades ett antal 
prioriterade verksamheter på gemenskapsnivå6. Kommissionens åtgärder var framför 
allt inspirerade av två riktlinjer: å ena sidan en förstärkning av upphovsrätt och 
närstående rättigheter, och å andra sidan konsekvenserna av en utvidgning av 
arbetsprogrammets förslag till teman via en global infallsvinkel på frågorna. 
Kommissionen hade ansett att dess åtgärder borde "tillgodose alla huvudaspekter 
som kan tänkas inverka på skapandet av den inre marknaden " och att "ett svar på 
Grönbok om upphovsrätt och utmaningen från den nya tekniken — Upphovsrättsliga problem som 
kräver omedelbara åtgärder, KOM (88) 72 slutl., 7 juni 1988. 
Uppföljning av grönboken — Kommissionens arbetsprogram om upphovsrätt och närstående rättig­
heter, KOM (90) 584 slutl., 17 januari 1991. 
16 
frågorna i samband med den nya tekniken som är begränsat till gemenskapens 
medlemsstater skulle bara delvis lösa problemen ". 
30. Fyra direktiv rörande upphovsrätt och närstående rättigheter har hittills antagits i 
denna anda. Alla har stor relevans för den aktuella diskussionen, såväl genom de 
materiella rättsregler som införs som genom den rättsliga miljö som skapas. 
31. Utmaningarna från den nya tekniken gentemot det befintliga regelverket och behovet 
av en miljö som gynnar utvecklingen av tjänster har också nämnts i grönboken från 
1994 som syftar till att stärka den europeiska industrin inom de audiovisuella 
programmen7. 
32. Det är lämpligt att påminna om hur Europeiska kommissionens kansli den 7 och 8 
juli 1994 anordnade en utfrågning av berörda kretsar som byggde på deras svar på 
en enkät om skyddet av immateriella rättigheter i informationssamhället. Svaren har 
getts en bred spridning8. 
33. Utfrågningen den 7 och 8 juli 1994 gjorde det möjligt att bedöma hur stor osäkerhet 
som råder beträffande informationssamhällets följder för systemen för skydd av 
upphovsrätt och närstående rättigheter. Merparten av deltagarna var eniga om att 
informationssamhället medför ett antal kvantitativa och kvalitativa förändringar i 
fråga om produkter och tjänster på marknaden. Men samtidigt tonade de ned 
konsekvenserna för systemen för skydd av immateriella rättigheter, eftersom det 
ansågs att den nuvarande processen utgjorde en gradvis utveckling snarare än en 
grundlig förändring av de rådande rättigheterna. Ett stort flertal deltagare från de 
berörda kretsarna underströk möjligheterna när det gäller en anpassning av upphovs­
rätt och närstående rättigheter till utvecklingen på det tekniska området, vilket 
bekräftas av de tekniska förändringar som utgör milstolpar i upphovsrättens historia 
(uppfinningen av fonografen, fotografiet, televisionen, satelliten, kompaktskivan 
osv.). 
34. På detta stadium var det frågan om ett effektivt skydd av rättighetshavarnas intressen 
som fångade deltagarnas uppmärksamhet. Det medgavs dock man måste vara på sin 
vakt för att bevara en global jämvikt mellan de rättigheter som tillerkänns rättig-
hetshavarna, där det finns vissa kategorier som kan komma att se sig tillerkända 
förstärkta rättigheter, och användarnas intressen, särskilt de allmänna biblioteken 
som inte får hindras i sin uppgift. För övrigt framkom det att berörda kretsar under 
detta arbete särskilt hade lagt tonvikten på frågan om identifikation av dels 
förvaltningen, dels rättigheterna liksom på frågan om analys av de befintliga 
Grönbok beträffande de strategiska valen för en förstärkning av industrin i programmen för 
Europeiska unionens audiovisuella politik, KOM (94) 96 slutl., 6 april 1994. 
Svar från berörda kretsar om upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället" ISBN 
92-827-0204-9. 
17 
systemen. I detta perspektiv tog samtliga deltagare klart ställning mot utvecklandet 
av system med icke-frivilliga licenser. 
Tanken att införa ett system för identifikation av skyddade verk fick brett bifall. 
Berörda kretsar tycks ännu tveka angående hur man ska handskas med möjligheten 
till en individuell förvaltning av rättigheterna. Det har ju visat sig att den nya 
tekniken för märkning möjliggör en effektivare individuell kontroll, men att 
samtidigt reproduktions- och distributionssidan gör utövandet av denna förvaltning 
svårbemästrad för rättighetshavaren. 
De rättigheter som redan finns har ansetts tillräckliga för både nya former av 
nyttjande och för att upprätthålla ett tillfredsställande skydd för rättighetshavare. Det 
har dock understrukits att vissa begrepp skulle komma att få en annan dimension och 
att det var lämpligt att anpassa dem därefter. Rätten att reproducera ett verk, att göra 
det tillgängligt för allmänheten och att hyra ut det har nämnts som rättigheter som 
kan tänkas komma att få en ny utformning. Frågan om konsumtion av rättigheter har 
också uppmärksammats av deltagarna som ansåg att principen inte är tillämplig, 
särskilt inte när de gäller de tjänster som distribueras i informationssamhället. 
Slutligen framförde vissa deltagare att det fanns ett behov att förfoga över en viss 
rättslig säkerhet i fråga om den rätt som är tillämplig för detta slag av nyttjande. 
Skilda meningar uppstod kring frågan om moraliska rättigheter, där en förstärkning 
av bestämmelserna önskades av rättighetshavarna, medan användarna av in­
formationssamhällets tjänster betraktade detta som en broms. 
35. Prioriteringarna i berörda kretsar sådana de uttrycktes vid detta tillfälle har ingått i 
underlaget för val av ämnen och inriktningar som definieras av det här föreliggande 
dokumentet. 
36. För Europeiska kommissionen gäller det att utvärdera vidden av de konsekvenser 
som uppstår genom utvecklingen av tjänster på de elektroniska motorvägarna och 
dess eventuella innebörd på de harmoniserade systemen för skydd på gemenskapsni­
vå. 
37. Det är likaledes nödvändigt att avgöra om de skillnader i fråga om skydd som 
föreligger mellan medlemsstaternas lagstiftning är av den arten att de reser hinder för 
en fri omsättning av varor och tjänster på den inre marknaden och alltså utgör hinder 
som måste avlägsnas till förmån för en utveckling av informationssamhället i 
Europeiska unionen. 
38. Detta arbete borde också ge kommissionen möjlighet att förfoga över referensramar 
för inriktningen och drivandet av de diskussioner i samband med dessa frågor som 
pågår inom olika tekniska och rättsliga fora med informationssamhället som 
övergripande tema. 
18 
Det kommer också att ge bättre möjligheter att bestämma inriktningen på forsknings­
projekten inom det fjärde ramprogrammet för forskning. 
39. Slutligen är det givet att detta dokument inte syftar till att ge definitiva svar på frågor 
som det ännu inte finns fullkomlig information om, utan snarare att ställa de 
nödvändiga frågorna för att bättre kunna möta utmaningarna, kanske till och med 
föreslå olika möjligheter till lösningar. 
19 
IL IDENTIFIERA UTMANINGARNA 
A- EN NY GIV 
40. Vilka problem som kommer att uppstå genom informationssamhällets utveckling och 
vilken dess blir inverkan på systemen för upphovsrätt och närstående rättigheter är 
ännu osäkert. Denna osäkerhetsfaktor är till stor del beroende av den fortskridande 
processens dynamiska karaktär. I detta hänseende råder det ännu stor osäkerhet 
beträffande den verkliga effekten av den förebådade tekniska utvecklingen. 
41. Det har icke desto mindre dykt upp ett antal nya tjänster. Även om de ännu inte är 
helt klara i konturerna, är det redan nu möjligt att ge en första beskrivning av dem 
och att göra en snabbskiss av de ekonomiska och rättsliga processer de utlöser. 
Slutligen måste man hålla i minnet att konsumenterna måste ta till sig tekniken. 
Hittills har deras mottagande varit avvaktande. 
a) De nya tjänsternas karaktär 
42. De nya tjänsterna i informationssamhället befinner sig i skärningspunkten mellan de 
tre sektorerna databehandling, telekommunikationer och audiovisuella medier. 
Genom de elektroniska motorvägarna blir digitalisering den gemensamma faktorn för 
dessa tre sektorer. 
43. Dessa tjänster karakteriseras av sin förmåga att lagra en avsevärd mängd verk och 
fakta samt av sin lättillgänglighet. Innehållet kan samtidigt bestå av 
• traditionella verk och tjänster, varav vissa ännu är skyddade, medan andra är 
allmän egendom, 
• multimediaprodukter, dvs. kombinationer av fakta och verk av skiftande natur, 
t.ex. bilder (stillbilder eller rörliga), text, musik, datorprogramvara. 
Dessa tjänster binds samman av ett gemensamt verktyg: interaktiviteten, som gör det 
möjligt att manipulera innehållet. Det återstår ännu att närmare bestämma den grad 
av interaktivitet som är nödvändig. För övrigt kommer merparten av dessa tjänster 
att utgå från databaser. En annan aspekt av dessa nya tjänster är att de säkerligen 
kommer att betalas av konsumenten. 
20 
44. Det bör också fastslås att de karakteristiska dragen hos de nya tjänsterna (punkt-till-
punktförbindelse) innebär skillnader jämfört med karakteristika för radioutsändningar 
(flerpunktsförbindelse); således innebär sättet för konsumtion av de senare ett passivt 
förhållningssätt, medan de nya tjänsterna samtidigt kommer att levereras på begäran, 
eftersom konsumenten genom de nya tjänsterna till sitt förfogande har en direkt­
kontroll till programmen. 
45. De erbjuder en hel uppsättning av synnerligen sofistikerade tjänster på distans för 
• distansarbete, 
• bankärenden i hemmet, 
• inköp i hemmet, 
• media (elektroniska tidningar), 
• underhållning, med t.ex. programbibliotek (beställvideo), 
• fritidstjänster (t.ex. interaktiva teaterpjäser där publiken deltar och intrigen 
ändras undan för undan) (virtuella museer) 
• sportutsändningar, där åskådaren kan välja kameravinkeln, praktiska tjänster, 
(väderprognos ...), 
• utbildningstelevision 
• distansturism (t.ex. besök av utgrävningsplatser), 
• vadslagningskedjor. 
46. Med hänsyn till hur långt marknaden hittills har utvecklats och till de tendenser som 
framskymtar tycks det möjligt att ställa upp följande, inte uttömmande lista med fem 
huvudsektorer där de nya tjänsterna kommer att finna tillämpningar: 
• den professionella sektorn med de tillämpningar som finns där (kontorsda­
torisering, finansiell information osv.) såväl inom den privata som den 
offentliga sektorn, 
• informations- och utbildningssektorn med praktiska tillämpningar (utbildning), 
• sektorn för distansinköp, 
• hälsovårdssektorn (vård på distans, tillsyn i hemmet), 
• underhållnings- och fritidssektorn där spel och audiovisueiia program intar en 
central position. 
Det är ännu föga känt vilken tillväxt som är att förutse inom var och en av dessa 
branscher, men de professionella tillämpningarna verkar, åtminstone till en början, 
vara ägnade att expandera snabbare än fritidsprogram för den stora allmänheten. 
Marknaden för multimediaprodukter (CD-ROM, CDI, videoskivor osv.) uppskattas i 
dag till omkring 1 000 miljarder ecu om året och den väntas expandera med 16% per 
år de närmaste fem eller sex åren9. 
Se fotnot 1, ISBN 92 826 74 24-X-1994, s. 107. 
21 
En analys av titlar utgivna i Europa på CD-ROM (se tabell nedan) ger en fingervis­
ning om vilka ämnen som hittills prioriterats. 
DE TIO VANLIGASTE ÄMNESOMRÅDENA FÖR TITLAR UTGIVNA PÅ CD-ROM 1994 
Allmänbildning, underhållning 
Konst, humaniora 
Utbildning, fortbildning, yrken 
Databehandling, datorprogram 
Reklam, design, marknadsföring 
Affärsliv och företag 
Språk, lingvistik 
Brott, lagar, lagstiftning 
Vetenskap, teknik 
Geografiska kartor, geografi Antal titlar 
1043 
724 
631 
510 
429 
426 
417 
399 
386 
332 % av totala 
antalet 
19,0 
13,2 
11,5 
9,3 
7,8 
7,7 
7,6 
7,3 
7,0 
6,0 tillväxt 93/94 
i% 
73,8 
61,9 
48,8 
47,8 
53,2 
60,7 
61,6 
34,3 
37,8 
26,7 
Källa: Observatoire des Marchés de l'Information - Rapport 1993 — 94 
b) Gränsöverskridande tjänster 
47. Den ekonomiska analysen pekar på att informationssamhällets lönsamhet i gemenska­
pen och de tjänster som kommer att bjudas ut där kommer att vara beroende av att 
det finns ett regelverk som främjar framväxten av paket av tjänster som riktar in sig 
på marknadsnischer. För att vara lönsamma och med tanke på kostnaderna bör de 
tjänster som bjuds ut i informationssamhället egentligen sikta på en bredare marknad 
än enbart det nationella territoriet. Deras framgång kommer till stor del att vara 
beroende av att det finns en mängd differentierade tjänster som bjuds ut till 
överkomliga priser. Paketering av tjänsterna är nödvändigt för att stimulera 
efterfrågan varigenom en optimal användning av näten säkerställs. 
48. Dessa pakettjänster kommer endast att bli lönsamma om det är möjligt för 
serviceföretaget att distribuera dem på ett generellt sätt för att på så sätt minska 
kostnaderna. De bör också kunna omsättas utan hinder inom hela gemenskapen för 
att de på så sätt skall kunna rikta in sig på marknadsnischer i varje medlemsstat, 
specialiserade marknader som tillsammantagna kommer att möjliggöra stordriftsför­
delar. Endast möjligheten till distribution på och utnyttjande av alla befintliga 
potentiella marknader i alla medlemsstater kan säkerställa lönsamheten hos projektet 
i sin helhet och uppmuntra till stora och finansiellt riskabla investeringar som inte 
desto mindre är nödvändiga. 
49. Tjänsteföretagen kommer att kunna uppmuntras att investera i de nya tjänsterna 
endast om de rättsliga systemen på området kännetecknas av både enkelhet och 
22 
säkerhet. Strategin med pakettjänster innebär att den som bjuder ut dessa bör 
försäkra sig om att de omfattas av ett enda lättidentifierat rättsligt system. Att tvinga 
serviceföretaget att tillämpa medlemsstaternas system beroende på dessa tjänsters 
slutbestämmelse skulle te sig ytterst svårt i en gemenskap med femton medlemmar, 
och skulle utgöra ett rättsligt hinder som skulle missgynna investering i sektorn. 
c) Nya marknadsstrukturer 
50. Marknadens nya strukturer är ännu till stor del hypotetiska då informationssamhällets 
framväxt ännu bara befinner sig i ett inledande stadium. Det gradvisa uppbyggandet 
av informationssamhället har redan varit avgörande för ett antal processer när det 
gäller struktur och sammansättning hos tillgång och efterfrågan, där vi kan urskilja 
vissa preliminära tendenser. Stora osäkerhetsmoment är dock utvecklingen av 
konsumenternas beteende och konsumenternas mottagande av denna tekniska process 
och av de nya tjänsterna. Det är lämpligt att återkomma till denna punkt. 
51. I fråga om utbudet verkar det mest karakteristiska draget hos den sektor som 
utvecklas vara en diversifiering av varor och tjänster på marknaden. Konsumenterna 
erbjuds alltså ett bredare sortiment. Detta tar sig uttryck genom å ena sidan en allt 
längre och längre driven mångfald och specialisering från serviceföretagen som 
riktar in sig på särskilda marknader. 
Å andra sidan tar den sig uttryck i en förskjutning av tyngdpunkten när det gäller 
produktionen av varor och tjänster, från små traditionella strukturer till stora grupper 
med sin bas i industrin, i telekommunikationer, i databehandling, som är de enda 
som är i stånd att bära de höga utvecklingskostnaderna och de risker som är 
förbundna med driften. Denna tendens kommer att göra det möjligt att säkerställa 
bredast möjliga tillverkning och spridning av tjänsterna. På ett karakteristiskt sätt har 
marknaden också genomgått en våg av sammanslagningar mellan programindustri 
och nätverksoperatörer (kabel, telefon). Det faktum att globaliseringen av ekonomin 
tvingar företagen att oavbrutet förbättra sin konkurrenskraft är ett betydelsfullt 
tecken. 
52. När det gäller efterfrågan är det viktigaste draget den snabba ökningen av antalet 
användare. Utvecklingen äv nya tjänstetyper har lett till en process där konsumtionen 
har individualiserats; konsumenten blir på ett helt annat sätt i stånd att träffa olika 
val och att påverka innehållet i tjänsterna. Antingen det gäller beställvideo, betalning 
per föreställning eller andra nya interaktiva tjänster, krävs det ju en målinriktad 
efterfrågan och ett aktivt deltagande från konsumentens sida. Användaren får 
möjlighet att söka i och rådfråga verk, ändra befintliga uppgifter och verk, och till 
och med lagra dem. 
23 
53. För sitt fortbestånd behöver informationssamhället stöd av konsumenterna. Det finns 
emellertid fortfarande vissa osäkerhetsmoment när det gäller informationssamhällets 
framgångsrika utveckling. 
54. Innovationsförmågan hos dessa produkter och förmågan att hitta en nisch är inte i sig 
tillräckliga för att säkerställa konsumenternas anslutning och få dem att ändra sina 
nuvarande konsumtionsmönster. Detta sker framför allt genom inköp av hårdvara 
och ny mottagningsapparatur till ett pris som ännu ligger alltför högt för det stora 
flertalet. Från och med nu är det industrins sak att anstränga sig för att erbjuda den 
stora allmänheten tjänster till ett attraktivt pris. Tillgängliga undersökningar av 
genomförbarheten är relativt oklara i fråga om hur stor del av sina inkomster 
konsumenterna är beredda att ge ut på dessa nya tjänster. 
55. Det fakmm att utvecklingen av tjänster i hemmen kan komma att visa sig vara en 
långsammare process på grund av att de kostnader som måste bäras inverkar på 
målet för dessa tjänster och på deras art. De professionella tillämpningarna 
("business to business") som verkar uppvisa större möjligheter att snabbt bli 
lönsamma med tanke på att företagen redan har delar av den nödvändiga utrustningen 
skulle alltså under den första fasen kunna få en mer gynnad ställning jämfört med 
tillämpningar för den stora allmänheten som snarare syftar till utbildning eller under­
hållning. 
Den europeiska marknaden, till skillnad från vissa tredje länder, tycks värdera viss 
ny teknik lägre. Såsom framgår av nedanstående tabell för 1992, där endast viss 
teknik tas upp, förekommer den i betydligt lägre utsträckning i europeiska hem än i 
Förenta staterna. 
FÖREKOMST AV VISS TEKNISK UTRUSTNING I HEMMEN I EUROPA 
RESPEKTIVE FÖRENTA STATERNA 1992. 
Antal hem (i %) med utrustning 
EU USA 
CD-spelare 0,5 3,1 
Bandspelare 54 68,3 
Mobiltelefon 3,2 10,7 
Källa: Observatoire des Marchés de l'Information - Rapport 1993 — 94 
Slutligen står det klart att den tekniska utvecklingen inte står stilla utan fortsätter 
med avsevärd fart och rörlighet, desto mer som den globala tillväxten av inkomster 
on-line verkar lovande. Följande tabeller utgör en illustration till denna tendens. 
24 
ÖVERSIKT ÖVER INKOMSTER FRÅN ON-LINE-INDUSTRIN I VÄRLDEN 1988 — 1992. 
Arvode 
Kredit 
Finansinf. /Forskning 
Juridik/Regelverk 
Professionellt 
Slutlig konsument 
Marknadsföring 1988 
(milj. ecu) 
2 698,2 
1 405,2 
1051,8 
399,0 
354,5 
90,3 
8,2 1989 
(milj. 
ecu) 
3 055,8 
1 468,9 
1 160,1 
509,7 
446,4 
123,8 
12,9 1990 
(milj. ecu) 
3 385,3 
1 493,8 
1 301,2 
577,5 
499,9 
205,3 
19,3 1991 
(milj. ecu) 
3 580,9 
1 521,8 
1 426,7 
611,5 
529,0 
295,5 
26,7 1992 
(milj. ecu) 
3 847,7 
1 633,6 
1 591,0 
649,7 
568,6 
398,5 
34,4 % 1992 
av totala 
summan 
44 
19 
18 
7 
7 
5 
>1 
Källa: Observatoire des Marchés de l'Information, 1993 
56. Utan att föregripa vilken slutlig form den ovan skisserade verkligheten kommer att 
anta, åligger det ändå Europeiska gemenskapen att lägga fram ett 
diskussionsunderlag för att ge en inriktning åt den politik till stöd för informa­
tionssamhället som är på väg att skapas. Om informationssamhället skall lyckas är 
framför allt beroende av Europeiska gemenskapens förmåga att bygga upp passande 
infrastrukturer och att utveckla en strategi i fråga om innehållet som främjar 
skapandet och användningen av nya tjänster och produkter som kommer att spridas 
där. Denna grönbok är huvudsakligen inriktad på regler beträffande innehållet i 
skyddet av tjänster och produkter genom upphovsrätt och närstående rättigheter. 
B- LÄGET MED AVSEENDE PÅ UPPHOVSRÄTT OCH NÄRSTÅENDE 
RÄTTIGHETER 
57. Framväxten av den nya infrastrukmren för information och de nya produkter och 
tjänster som skapas för att bjudas ut där är en utvecklingsprocess. 
58. Historiskt kan historien beträffande upphovsrätt och närstående rättigheter samman­
fattas i en serie reaktioner, anpassningar, ibland brådstörtade, av den rättsliga miljön 
till den tekniska utvecklingen. Det rådande systemet för upphovsrätt och närstående 
rättigheter är en produkt av tankegångar och erfarenheter som bygger på en teknisk 
miljö med traditionell teknik. Det är dessutom framsprunget ur ett system där 
vattentäta skott mellan de nationella marknaderna och den relativt begränsade 
omsättningen av vissa typer av verk hade givit en solid grund åt uppfattningen att 
skyddet genom upphovsrätt och närstående rättigheter, liksom de regler och 
mekanismer för användningen som följde härav, var bundna till territoriet. 
59. Ett antal begrepp och principer av grundläggande betydelse figurerar i de flesta 
rättssystem för upphovsrätt och närstående rättigheter, detta även om det vid tillämp­
ningen ibland förekommer betydande skillnader. Framväxten av informations­
samhället ändrar inte dessa begrepp och principer i grunden, enbart tolkningen av 
25 
dem. Sålunda närmare bestämt när det gäller vissa grundprinciper för upphovsrätt 
och närstående rättigheter har det uppstått vissa nya situationer som leder till 
förmodandet att de kommer att tvingas ta nya former, utan att för den skull radikalt 
ändra natur. Följande uppräkning utgör bara en illustration. 
1. Begreppet "upphovsman", ett centralt begrepp både i den kontinentala och den 
anglosaxiska lagstiftningen, även om det i den senare förekommer avsteg från 
traditionen om upphovsmannen som fysisk person. 
Villkoren för skapande ändras i viss mån genom uppkomsten av nya tjänster och 
produkter. Närmare bestämt är det den traditionella föreställningen om upp­
hovsmannen som en "hantverkare" som är relativt ensam när han skapar sitt verk, 
av helt ursprungligt material, som ställs inför nya former för skapande. Det blir 
allt vanligare att de nya tjänsterna och produkterna kommer till som ett resultat av 
samarbete mellan ett stort antal individer vilkas självständiga bidrag ofta är svårt 
att identifiera, och av att man har begagnat sig av olika tekniker. Skapandet av 
multimediaverk är bara ett exempel i sammanhanget. För övrigt händer det allt 
oftare att såväl det konstnärliga som det ekonomiska initiativet (genom be­
ställningsavtal) och ansvaret för sådana företag tillfaller en person som ofta är en 
juridisk person. 
2. Kriteriet "originalitet", ett villkor för rätten till skydd: Hittills har det ofta 
överlåtits åt den nationella lagstiftningen att fälla avgörandet, utom på vissa 
områden som varit föremål för en harmonisering inom gemenskapen (datorpro­
gram, fotografier). 
De nya tjänsterna och produkterna är mestadels ett resultat av anpassningar, av 
tolkningar av redan existerande verk. Man bör alltså ställa frågan i vilken ut­
sträckning det uppnådda resultatet kan uppfylla de traditionella kraven på 
originalitet, i vilken utsträckning de nya produkterna och skapelserna har rätt till 
skydd, och vilka följder detta får för systemet för upphovsrätt och närstående 
rättigheter. 
3. Begreppet "första offentliggörande" av verket: Detta begrepp har hittills i ett antal 
internationella konventioner tjänat som anknytningspunkt för att ett verk skall 
omfattas av skydd (t.ex. artikel 3 i Bernkonventionen). I det nya förfarandet blir 
det svårare att finna en precis anknytningspunkt genom det fakmm att skapande 
och distribution sker via nät. 
4. Principen om att upphovsmän och andra rättighetshavare tillerkänns ensamrätt: 
Denna princip innebär monopol för rättighetshavaren att tillåta eller förbjuda 
utnyttjandet av verken och betraktas som ett grundelement i de ensamrätter som 
tilldelas upphovsmannen och övriga rättighetshavare inom ramen för de nya sätten 
för överföring och utnyttjande av verk. Medför bredden i de nya formerna 
26 
för utnyttjande en begränsning av dessa till enbart en rätt till ersättning eller leder 
den tvärtemot till en förstärkning särskilt på grund av de faror som uppstår genom 
möjligheterna att lätt reproducera verk? 
5. Förekomsten i de flesta länders lagstiftning av begreppet "privat användning" 
eller av "bruksanvändning": detta begrepp gör det möjligt att från tillämpningen 
av upphovsrätten undanta ett antal handlingar som utförs inom privatsfären och 
för privat användning. En precis rättslig avgränsning av allmän kommunikation i 
förhållande till privat kommunikation bedöms ofta som nödvändig i berörda 
kretsar. 
60. Den nu gällande rätten vilar på en tämligen klar uppdelning av de olika kategorierna 
av verk: musikaliska verk, litterära verk, plastiska verk osv., och på samma sätt med 
de rättsliga systemen på respektive område. Användningsformerna är grundade på ett 
relativt långsamt distributionssätt. 
Ersättningen till de olika rättighetshavarna lämnas oftast genom ett inkasserande 
organ, varvid ersättningarna vilar på begreppet medium, liksom i fråga om 
privatkopior. I detta avseende har åtskillnaden mellan rätten till framställning och 
rätten till mångfaldigande hittills varit av väsentlig betydelse. Det är också lämpligt 
att fundera över hur man skall betrakta visningen av ett program på en dataskärm. 
Är det fråga om överföring av verket till allmänheten eller om en reproduktion, då 
verket genom ett tekniskt förfarande har upptagits i materiell form? 
C- MÖJLIGA KONSEKVENSER 
a) Aktörerna i informationssamhället 
61. Med utgångspunkt från immateriella rättigheter är den första kategori av aktörer 
inom ramen för informationssamhället som man kommer att tänka på de skapande 
individerna och industrierna för skapande. Därvid avses framför allt upphovsmännen 
till litterära och konstnärliga verk inom alla genrer såsom de definieras i artikel 2 
första stycket i Bernkonventionen, skaparna av databaser och datorprogram. 
62. Innehavarna av närstående rättigheter är den andra kategorin aktörer, nämligen 
utövande konstnärer, fonogram- och filmproducenter och radioföretag. Till dessa två 
kategorier av rättighetshavare finns det skäl att tillfoga de andra klassiska aktörer 
som är förläggare, producenter av levande föreställningar, distributörer av filmverk, 
osv. 
63. För övrigt för informationssamhället på ett avgörande sätt in andra kategorier av 
personer som hittills inte har varit omedelbart berörda av de problem som har att 
göra med skyddet av upphovsrätt och närstående rättigheter. Det är framför allt fråga 
om fabrikanter av maskinvara som ansluts till näten, liksom nätoperatörerna, som 
båda har ett stort ansvar vid överföring. För övrigt är det sannolikt så att den stora 
allmänheten och närmare bestämt vissa privatanvändare, yrkesmässiga datoran 
vändare, institutioner kommer att spela en viktig roll när det gäller 
informationssamhällets funktionssätt. Slutligen kommer informationssamhället med 
27 
nödvändighet att leda till en omvärdering av inkasserande organ vars roll, 
organisation och funktionssätt skulle kunna anpassas. De inkasserande organens roll 
och funktioner borde förmodligen inrättas så att de bättre svarar mot de nya möjlig­
heter och användningsformer som tillhandahålls av informationssamhället. 
Grunderna för prissättningen och omfattningen av tillståndsgivningen skulle kunna 
ändras i den mån det allt oftare kommer att förekomma en sammankoppling mellan 
framför allt ljudinslag i audiovisuella media och skrift, liksom datorprogram och 
data. 
64. Det är viktigt att avgöra om informationssamhället kommer att innebära en ändring 
av de ovannämnda aktörernas roller. Svaret på denna fråga blir i stor utsträckning 
avgörande för svaret på frågan om anpassningen av den nu gällande rättsliga miljön. 
b) Regelverket 
65. Traditionell teknik har hittills haft vissa begränsningar i fråga om vilka tekniska 
möjligheter som erbjudits. Den digitala tekniken medger lagring av en extremt stor 
mängd data och upplysningar på ett och samma medium (komprimering av datafiler) 
och överföring av dessa på ett mycket enkelt sätt. Denna teknik gör att det blir 
möjligt att på ett mycket enklare sätt än tidigare få fram exakt likadana kopior, den 
immateriella spridningen av dessa, samt att handskas med verken (stickprovstagning 
eller färgläggning, t.ex.). 
66. Utvecklingen av nya tjänster bestående av verk och av data som omfattas av olika 
rättsliga system leder fram till frågan om det är nödvändigt att föreskriva ett särskilt 
rättsligt system för verket. 
67. Det bör finnas en viss kontinuitet i fråga om begreppet verk. Det kommer att finnas 
en viss skillnad mellan verken men man kan ändå placera in multimediaverket i en 
kontinuerlig process. Det är av sammansatt natur och lånar från redan existerande 
verk, ofta av traditionellt slag såsom boken. Det är tänkbart att begreppet originalitet 
utvecklas åt ett mindre personbundet håll, blir mer relativt på grund av de 
ovannämnda särskilda kännemärkena. Det fakmm att verket byter medium leder inte 
nödvändigtvis till en substantiell förändring. Beteckningen det tillämpliga rättsliga 
systemet är i princip neutralt i förhållande till den använda tekniken. 
68. För övrigt tycks inte möjligheten att bruka olika tekniker i skapandeprocessen leda 
till ett ifrågasättande av begreppen upphovsman och verk vilka båda förutsätter att 
man söker efter den person som har gjort de nödvändiga valen som väglett 
skapandeprocessen och sålunda har givit uttryck åt sin personlighet. Icke desto 
mindre kan det förekomma ett antal simationer där upphovsmannen som sådan blir 
svårare att peka ut eftersom dessa verk ofta är resultatet av samarbete mellan ett stort 
antal personer. Antalet rättighetshavare bör mångfaldigas utan att det skapas nya 
kategorier rättighetshavare. 
28 
69. Man kan tycka att de huvudsakliga konsekvenserna kommer att finnas i verkens 
utnyttjandeformer med utvecklingen av nya sätt att ge teknisk form åt och att 
överföra dessa samt i förvaltningsmekanismerna. 
Den immateriella spridningen av verket kommer att bli av allt större betydelse i den 
mån digitaliseringen möjliggör saluförande av verk utan medium. Som en följd av 
detta blir gränsen mellan de olika kategorierna verk mindre klar: multimedia verken 
består för det mesta av lån från redan existerande verk. Problemen och faran finns i 
svårigheten att kunna identifiera dessa lån. Detta medför också konsekvenser i fråga 
om förvaltningen av rättigheter eftersom de flesta inkasserande organ är specialisera­
de på en viss kategori av verk eller en viss typ av rättighetshavare. 
Svårigheten att utöva effektiv kontroll över användningen av verken, särskilt för att 
förvalta rättighetshavarnas rättigheter, för att inte tala om att kontrollera kopiorna, är 
fortfarande problematisk. Detta har framför allt att göra med antalet operationer, 
använda verk, förläggare, upphovsmän och utnyttjanden för varje verk. 
70. Kriteriet strikt privat bruk blir mera svårfangat. Privatkopian i hemmet av verk kan 
med den digitala tekniken bli en fullvärdig utnyttjandeform. Reproduktioner kan 
göras i oändliga serier med perfekt kvalitet på återgivningen. Riskerna för 
piratkopiering och olaglig användning utan ersättning till rättighetshavarna kommer 
att öka. Behovet på gemenskapsnivå av mekanismer för ersättning till 
rättighetshavarna och av ett stegvis införande av tekniker som begränsar detta 
fenomen kan komma att öka. 
71. Emellertid borde digitaltekniken parallellt leda till uppkomsten av nya tekniska an­
ordningar som underlättar kontrollen av användningen av verk och identifikation av 
dessa verk, så att det blir möjligt att förbättra villkoren för skyddet för rättighets­
havarna. Förvaltningen av rättigheterna borde underlättas och göra det möjligt för 
individuell förhandling, med stöd av ensamrätt, att fortleva. 
72. Frågan om i vilken mån den pågående tekniska utvecklingen ieuer till ett ifrågasät­
tande av rådande rättsliga system för skydd av upphovsrätt och närstående rättigheter 
fick ett balanserat svar av de berörda parterna vid utfrågningen i juli i år. 
Djupgående ändringar verkar inte vara nödvändiga, utan det handlar snarare om att 
reagera och att på ett ändamålsenligt och sammanhängande sätt anpassa den gällande 
rättsliga ramen till den nya miljöns krav. 
29 
III. VILKEN RÄTTSLIG RAM BÖR INFORMATIONSSAMHÄLLET HA? 
73. En grundläggande rättslig ram finns redan på gemenskapsnivå. Kommissionen är 
övertygad om att de grundläggande rättigheterna etableringsrätt och friheten att 
tillhandahålla tjänster som finns inskrivna i lagstiftningen om den inre marknaden 
(artiklarna 52 och 59 i Romfördraget), liksom de antagna direktiven, gör det möjligt 
att gripa ett visst antal frågor och visar den väg som bör följas för att bestämma den 
politiska framtiden på informationssamhällets område. 
A- FÖRDRAGETS REGLER RÖRANDE DEN INRE MARKNADEN 
74. Innan vi tar upp evenmella behov av åtgärder när det gäller regler, är det lämpligt att 
hålla i minnet att en fullständig och effektiv tillämpning av regelverket "Inre 
marknad" (Fördrag och sekundärrätt) är väsentlig för att informationssamhället skall 
kunna utvecklas inom den Europeiska gemenskapen. Artikel 7a i Romfördraget 
beskriver den inre marknaden som "ett område utan inre gränser, där fri rörlighet 
för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs". 
75. Principerna om etableringsrätt och friheten att tillhandahålla tjänster garanteras av 
artikel 52 (och följande) respektive 59 (och följande) i Romfördraget. Dessa 
principers effektivitet gör att verksamheten när det gäller informationssamhället kan 
äga rum inom en rättslig ram som redan är anpassad till utvecklingen av en 
konkurrenskraftig europeisk industri. 
76. Icke desto mindre kommer informationssamhället endast att kunna utvecklas fullt ut 
inom den Europeiska gemenskapen om dessa regler i sig själva är tillräckliga för att 
tillåta de nya verksamheter som informationssamhället ger upphov till att utvecklas 
inom ett område utan gränser. Det är viktigt att de aktörer som berörs av verksam­
heterna i denna nya miljö inte ställs inför tvingande rättsregler som är resultatet av 
en fragmenterad inre marknad. 
Principen om ömsesidigt erkännande medför viktiga konsekvenser inom ramen för 
de verksamheter som är förknippade med informationssamhället. Den gör i själva 
verket möjligt för ett företag som tillhandahåller tjänster i samband med in­
formationssamhället att tillhandahålla sina tjänster i en annan medlemsstat samtidigt 
som det bara omfattas av lagstiftningen i sitt ursprungsland. Tillämpningen av denna 
princip borde göra att det går att undvika onödiga regleringar i denna fråga. 
77. För övrigt skall reglerna beträffande varors fria omsättning (artiklarna 30 — 36 i 
Romfördraget) tas i beaktande när det gäller hårdvara. Emellertid torde reglerna 
rörande fri omsättning av varor få en mindre avgörande position i denna process, 
med hänsyn till det fakmm att omsättningen av verk och information inom ramen för 
30 
informationssamhället förmodligen kommer att ske mer och mer i immateriell form. 
B- GEMENSKAPSDIREKTIV OCH FÖRSLAG TILL GEMENSKAPSDIREKTIV 
78. Det har antagits ett antal direktiv som är av stor betydelse i detta sammanhang. För 
övrigt är ett viktigt förslag till direktiv just nu föremål för diskussioner inom 
gemenskapens institutioner. 
a) Direktiv 91/250/EEG om rättsligt skydd för datorprogram 10 
79. Datorprogram är ett grundelement i de elektroniska motorvägarna: de finns hela 
vägen i informationskedjan, från den ena änden till den andra. De är verktyget för att 
digitalisera och lagra information. De är av vital betydelse för utvecklingen av en 
programindustri. De finns också i nätverk, i terminaler och i servers. Direktivet om 
datorprogram har gjort det möjligt att på kort tid fylla ett rättsligt tomrum inom 
Europeiska gemenskapen. Datorprogram skyddas av upphovsrätten för litterära verk. 
Genom detta direktiv genomförs en långtgående harmonisering av vissa ensamrätter 
som tilldelas innehavaren. Där beskrivs också vilka för användningen av programmet 
nödvändiga handlingar som får utföras utan tillåtelse. 
b) Direktiv 92/100/EEG om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa 
rättigheter avseende upphovsrättsligt skydd vad gäller immateriell äganderätt11 
80. Detta direktiv antar en övergripande karaktär i den mån det reglerar de allmänna 
rättigheter som är tillämpliga på alla kategorier av verk eller föremål som åtnjuter 
skydd genom upphovsrätt och närstående rättigheter. I direktivet harmoniseras för 
övrigt på en hög nivå systemet för närstående rättigheter inom gemenskapen. 
Genom direktivet 
• införs det ensamrätt för uthyrning och utlåning för alla verk och alla föremål 
som åtnjuter skydd genom upphovsrätt, 
• harmoniseras de närstående rättigheterna på en enhetlig grundval som ofta går 
till och med längre än Romkonventionen. 
Detta direktiv har viktiga implikationer så till vida att det erbjuder ett regelverk som 
kan tjäna som förebild för ett antal nya tjänster, t.ex. beställvideo och dess olika 
varianter. Användningarna, t.ex. beställvideo, företer stor likhet med att temporärt 
ställa ett audiovisuellt verk till förfogande och kan betraktas som likvärdigt med 
videouthyrning på distans. 
10Rådets direktiv av den 14 maj 1991, EGT nr L 122/42, 17 maj 1991. 
"Rådets direktiv av den 19 november 1992, EGT nr L 346/61, 27 november 1992. 
31 
c) Direktiv 93/83/EEG om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och 
närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via 
kabel12 
81. Detta direktiv erbjuder en enhetlig rättslig ram i fråga om upphovsrätt och 
närstående rättigheter för utveckling av verksamhet med satellitsändningar och 
kabelsändningar i Europa. I den meningen fullbordar direktivet de rättsliga ramarna 
för skapandet av ett enda audiovisuellt område i fråga om sändning som definieras av 
direktiv 89/552/EEG (jfr punkt 12 i ingressen i direktiv 93/83/EEG). 
En viktig punkt i direktivet rör definitionen av "överföring till allmänheten via 
satellit". I den ordalydelse som valts föreskrivs det att en enda sändning endast om­
fattas av en enda lagstiftning, den som finns i ursprungslandet för introduktionshand­
lingen. I direktivet uppställs den principen att förvärv av rättigheter till kommunika­
tion via satellit skall ske genom avtal. När det gäller kabelsändningar av program 
föreskrivs avtal genom fria förhandlingar. I artikel 9 föreskrivs det att rätten att ge 
tillstånd till eller förbjuda vidareutsändning via kabel endast får ges av ett in­
kasserande organ. 
d) Direktiv 93/98/EEG om harmonisering av skyddstiden för upphovsrätt och vissa 
närstående rättigheter13 
82. Genom detta direktiv införs en fullständig harmonisering av skyddstiden för alla verk 
eller föremål som åtnjuter skydd genom närstående rättigheter i Europeiska 
gemenskapen. Det utgör därför en hörnsten i den rättsliga ram som är nödvändig för 
skyddet av de verk och tjänster som kommer att spridas på de elektroniska motor­
vägarna. Varaktigheten är harmoniserad till 70 år för upphovsrätt och 50 år för 
närstående rättigheter. Detta är en synnerligen hög skyddsnivå. 
e) Förslaget till direktiv om rättsligt skydd av databaser14 
83. Detta förslag till direktiv kommer när det har antagits att få grundläggande betydelse 
inom ramen för informationssamhället, med hänsyn till att de flesta nya produkter 
och tjänster kommer att skötas från databaser. 
84. Rådet om den inre marknaden den 10 juli 1995 gjorde ett gemensamt ställnings­
tagande: Texten till detta gemensamma ställningstagande syftar till en harmonisering 
av upphovsrätten som är tillämplig på databasernas struktur vilken form de än har, 
on-line (ASCII) och off-line (CD-ROM, CDI). Å andra sidan syftar den till att införa 
en ny ekonomisk rätt ensam i sitt slag som skyddar databasframställarens sub­
stantiella investering. Målet för denna rätt är att säkerställa skyddet för en 
investering vid framskaffandet, kontroll och presentation av innehållet i en databas. 
12Rådets direktiv av den 27 september 1993, EGT nr L 248/15, 6 oktober 1993. 
13Rådets direktiv av den 29 oktober 1993, EGT nr L 290/9, 24 november 1993. 
"Ursprungligt förslag: KOM (92) 24 slutl., 13. 5. 1992, EGT nr C 156, 23 juni 1992, s. 4. 
Ändrat förslag: KOM (93) 464 slutl., 4. 10. 1993, EGT nr C 308, 15 november 1993, s. 1. 
32 
85. I det upphovsrättsliga kapitlet i detta förslag till direktiv harmoniseras kriterier för 
att komma i fråga för skydd. Där definieras också en katalog av handlingar som är 
föremål för restriktioner liksom tillämpliga undantag. 
86. Huvudaspekten av detta framtida direktiv rör skapandet av en ny ekonomisk rätt till 
skydd för databasframställarens substantiella investering. Detta är en viktig juridisk 
innovation så till vida att skapandet av en databas förutsätter en investering av 
avsevärda mänskliga, tekniska och ekonomiska resurser samtidigt som dessa 
databaser kan kopieras till kostnader betydligt under vad som krävs för deras 
utveckling var och en för sig. När någon utan tillåtelse bereder sig tillträde till en 
databas och tar del av dess innehåll utgör detta följaktligen handlingar vars 
ekonomiska och tekniska följder kan vara mycket tunga. 
Kapitlet, ensamt i sitt slag, föreskriver två kategorier av handlingar som omfattas av 
restriktioner: att ta del av innehållet och att återanvända det. Rätten som är ensam i 
sitt slag hänför sig till helheten eller till en substantiell del av en databas, vilket 
innebär att en icke substantiell del inte är tänkt att omfattas av skydd enligt den här 
åsyftade lagen. Den föreskrivna skyddstiden är 15 år, en period som kan förlängas 
vid en ny substantiell investering. Undantag från denna rätt, liknande de som finns i 
upphovsrättskapitlet, är definierade. Emellertid har undantagen, på grund av 
omfattningen av den information som finns i databaserna, i allmänhet begränsats till 
rätt att ta del av innehållet. Rätten som är ensam i sitt slag kan fogas till andra 
existerande skyddsrättigheter men den påverkar inte eventuellt kvarstående 
rättigheter beträffande innehållet. I den mån rätten, ensam i sitt slag, inte täcks av de 
existerande multilaterala konventionerna på området, omfattas rätten, ensam i sitt 
slag, inte av regeln om nationell behandling. 
87. I det framtida direktivet finns det också andra bestämmelser som syftar till att 
säkerställa en balans mellan intressena från respektive databasframställarna, de små 
och medelstora företagen, användarna och upphovsmannens or h andra rättig-
hetshavares rätt. 
Denna text har stor räckvidd genom att den kommer att utgöra basen för alla 
framtida kompletterande initiativ rörande aspekter på upphovsrätt och närstående 
rättigheter i samband med informationssamhället. 
C- RISKEN FÖR EN NY FRAGMENTERING AV DEN INRE MARKNADEN 
88. Svaren på frågor om evenmella regelbehov som har uppkommit genom denna nya 
rättsliga miljö kan ges antingen på nationell nivå eller på gemenskapsnivå, t.o.m. på 
internationell nivå. Kommissionen bör vara speciellt vaksam när det gäller 
karaktären och följderna av dessa olika ingripanden i form av regler som kan tänkas 
uppkomma i syfte att bevara ett sammanhållet framtida regelverk. Närmare bestämt 
på nationell nivå när det gäller ingripanden bestäms dessa inte med nödvändighet av 
samma behov som på gemenskapsnivå och följer därför inte samma regler. Framför 
allt är det viktigt att se till att viljan att reglera är återhållsam och inte helt enkelt 
består av enstaka krav på ingripanden som uppkommer från gång till annan. En 
noggrann utvärdering med hänsyn till den inre marknadens krav och till propor-
33 
tionalitetsprincipen bör vägleda alla framtida regleringar. För övrigt är det i princip 
lämpligt att vara vaksam för att hindra en ny fragmentering av den inre marknaden 
som skulle kunna uppkomma om från den inre marknaden avvikande eller oförenliga 
nationella regelsystem uppkommer och därigenom riskerar att störa den fria 
omsättningen av tjänster i Europeiska unionen. Det vore med tanke på behovet av 
öppenhet särskilt lämpligt att övriga medlemsstater och kommissionen upplystes om 
denna verksamhet på nationell nivå på regelområdet beträffande informationssam­
hällets tjänster, för att säkerställa deras förenlighet med principerna för den inre 
marknaden, särskilt för att identifiera framtida behov av regeländringar i gemenska­
pen. Av detta skäl har kommissionen för avsikt att lägga fram ett meddelande om en 
regelmekanism för öppenhet på den inre marknaden inom ramen för 
informationssamhället. 
INLEDANDE ALLMANNA FRÅGOR 
1. Ett antal osäkerhetsfaktorer har identifierats i punkt II A. Har ni upplysningar som 
kan bidra till att klarlägga de väckta frågorna både rörande marknadens utveckling 
och de nya tjänsterna? 
2. Vilka faktorer i samband med upphovsrätt och närstående rättigheter är de som enligt 
er mening troligen kommer att förändras och som förtjänar särskild prioritet? 
3. Finns det i er medlemsstat kommittéer, rapporter eller undersökningar eller, i 
förekommande fall, projekt rörande nya nationella regelverk som kan komma att 
krävas i fråga om upphovsrätt och närstående rättigheter för informationssamhället? 
Har det i så fall fastställts en tidtabell? 
4. På vilken nivå anser ni att regelfrågorna rörande immaterialrätt i informationssam­
hället bör behandlas: nationell nivå, gemenskapsnivå eller internationell nivå? 
5. Kräver skapandet av multimediaprodukter som utgår från kulturarvet att det 
tillämpas lösningar för regelverkets del som tar hänsyn till nödvändigheten av att 
skydda kulturarvet? I så fall vilka? 
6. De flesta verk och tjänster på de elektroniska motorvägarna skyddas av rättigheter 
som utgör äganderättigheter. I vilken mån och med hjälp av vilka parametrar anser 
34 
ni det möjligt att mäta värdet av dessa upphovsrättigheter och närstående rättigheter? 
7a. Har ni närmare ekonomiska och statistiska upplysningar om hur de ekonomiska 
sektorer (t.ex. förlagsverksamhet, den audiovisuella sektorn, musik osv.) som berörs 
av verksamheten i samband med informationssamhället fördelar " sig? Vilket 
procenttal av omsättningen i dessa sektorer motsvarar skyddet av upphovsrätt och 
närstående rättigheter? 
7b. Har ni närmare uppgifter, eller prognossiffror, som gör det möjligt att utvärdera 
bidraget från de verksamheter som skyddas av upphovsrätt och närstående rättigheter 
i den ekonomiska processen i samband med skapandet av tjänster som sprids på de 
elektroniska motorvägarna? 
7c. Har ni statistiska uppgifter eller analyser när det gäller aspekter (kvalitativa eller 
kvantitativa) som har att göra med sysselsättningen inom ramen för verksamheter 
som skyddas av upphovsrätt och närstående rättigheter inom ramen för de 
elektroniska motorvägarna? 
8. Anser ni att ett starkare skydd av upphovsrätt och närstående rättigheter skulle vara 
till fördel för de små och medelstora företagen? I så fall, framför allt inom vilken 
sektor? 
9. På vilket sätt förutser ni att sysselsättningen kan komma att beröras av utvecklingen 
av nya verksamheter som skyddas av upphovsrätt och närstående rättigheter inom 
ramen för de nya tjänster som kommer att spridas på de elektroniska motorvägarna? 
10. Har ni andra kommentarer, om andra frågor som inte tas upp i detta kapitel? 
35 
ANDRA KAPITLET 
1. Mot bakgrund av kommentarerna i det första kapitlet är syftet med det andra kapitlet 
att mer i detalj studera den möjliga påverkan av utvecklingen av ny teknik för 
systemet för upphovsrätt och närstående rättigheter. 
Som referenspunkt tar dokumentet ett antal befintliga begrepp inom upphovsrätt och 
närstående rättigheter vilkas betydelse är grundläggande i de olika faserna i 
processen med skapande och användning av verk. Valet av dessa teman härrör också 
från det intresse som de berörda parterna visade i samband med utfrågningen i juli i 
år. 
Vart och ett av de teman som nu kommer att utvecklas har granskats enligt följande 
schema: 
• Presentation av frågan: dvs. hur utvecklingen av den nya tekniken inverkar på 
begreppet i fråga. 
• Det aktuella rättsliga sammanhanget: granskning av regelverket in­
ternationellt och inom gemenskapen. 
• Utvärdering av frågan på gemenskapsnivå: Vi försöker att mäta hur den nya 
tekniken påverkar det ämne som är föremål för analys i syfte att utvärdera 
nödvändigheten av en eventuell anpassning eller ett initiativ som skulle kunna 
ingripa på gemenskapsnivå. 
• Frågor som berörda parter är välkomna att besvara. 
2. Dessa teman har granskats inte bara vart och ett för sig, utan också i förhållande till 
varandra, när ett sådant arbetssätt var befogat. 
3. I första underavdelmngen analyseras vissa övergripande frågor som på ett sub­
stantiellt sätt borde vara bestämmande för utnyttjandet av verk och tjänster på de 
elektroniska motorvägarna. 
• Tillämplig rätt (avsnitt I): Territoriell användning av verk och tillämpning av 
lagen i det land där skyddet begärs är en traditionell princip. Särskilda känne­
tecken för de tjänster som kommer att erbjudas inom ramen för 
informationssamhället, liksom behovet av en fullständig tillämpning av 
principen om fri omsättning i fråga om tjänster inom gemenskapen, gör 
principen om kontroll på platsen där verk och tjänster konsumeras besvärlig. 
Man kan alltså lämpligen fråga sig om den gällande regeln bör ifrågasättas, 
särskilt inom Europeiska gemenskapen där en harmonisering av betydande grad 
redan har genomförts, och på vilka villkor. 
36 
• Konsumtion av rättigheter och parallell import (avsnitt II): Användningen 
av immateriella rättigheter lyder vissa regler. Det är viktigt att granska vilken 
anpassningsgrad som är nödvändig i den nya rättsliga miljön. Konsumtion av 
rättigheter är en sådan som tillkom i gemenskapen på initiativ av domstolen. 
Denna regel gör det möjligt att förena en av de grundläggande friheter som 
fastställs i Romfördraget, den fria omsättningen av varor, med respekten för 
immateriella rättigheter. Inom ramen för informationssamhället handlar det om 
att bestämma om det för tjänster och produkter på de elektroniska motorvägarna 
bör tillämpas samma regler, och i så fall vilka konsekvenserna skulle bli. 
4. Andra underavdelningen, "särskilda rättigheter", består av fem avsnitt. Ambitionen 
där är huvudsakligen att analysera innehållet i vissa särskilda rättigheter och i det 
tillämpliga systemet. Resultaten från utfrågningen har givit vid handen att det är 
nödvändigt att övergå till en mer fördjupad granskning av verkningarna av de nya 
tekniska tillämpningarna på vissa existerande rättigheter och av möjligheten att 
evenmellt definiera nya. Vad det handlar om är att med större precision ringa in 
vilket rättsligt system som bör tillämpas inom ramen för informationssamhället och 
att vid behov utvärdera vilka aspekter av dessa begrepp i fråga om upphovsrätt och 
närstående rättigheter som evenmellt kan kräva en justering. 
• Rätten till mångfaldigande (avsnitt III): Denna rätt är av fundamental 
betydelse. Om man enas om att redan nu anse att ett verk som upptagits på ett 
digitalt medium utgör en reproduktion, finns det ett antal hypoteser där det 
kvarstår tveksamheter beträffande vilka rättigheter som gäller. I avsnittet görs 
ett försök till analys av detta. 
• Överföring till allmänheten (avsnitt IV): I den mån de nya teknikerna har 
varit bestämmande för nya användningsformer för verk är det lämpligt att 
granska i vilken mån dessa kan innefattas i existerande begrepp. På den punkten 
bör det i begreppet "allmänhet" i rätten till "överföring till allmänheten" tas 
större hänsyn till privat kommunikation av verk via nätverken. 
Gränsdragningen mellan kommunikation av allmän karaktär och kommunikation 
av privat karaktär bör utredas för att säkerställa skyddsnivån för innehavarna av 
upphovsrätt och närstående rättigheter. 
• Rätten till digital överföring / spridning (avsnitt V): Digitaltekniken 
möjliggör en mångfald samtidiga kommunikationshandlingar liksom att 
handskas med innehållet individuellt, så att det går att utveckla nya tjänster som 
fungerar enligt principen "punkt-till-punkt-förbindelse". Vilket rättsligt system 
som är tillämpligt för dessa nya tjänster analyseras här. 
37 
• Rätten till digital ljudradio- och TV-utsändning (avsnitt IV): Digital 
ljudradio- och TV-utsändning är en ny överföringsteknik vars utveckling oroar 
vissa rättighetshavare då den medför vissa djupgående förändringar för olika 
aktörer, ansvariga för radioutsändningar och användare. 
• Ideella rättigheter (avsnitt VII): I de olika medlemsstaternas lagstiftning 
rörande upphovsrätt och närstående rättigheter, finns det för det mesta vid sidan 
om de ekonomiska rättigheter som tilldelas upphovsmannen och andra 
rättighetshavare ensamrätter grundade på ideella rättigheter. Digitaliseringen 
medför en stor förenkling av användningen av verken och kan försvåra 
rättighetshavarens kontroll av sitt verk, trots att det utvecklats vissa möjligheter 
till tekniskt skydd eller skydd av tjänsten. En analys av anpassningen av 
upphovsrätt och närstående rättigheter till den nya tekniken leder fram till 
frågeställningen vilken plats skyddet av icke-materiella intressen bör få i denna 
nya miljö. 
Tredje underavdelningen, rörande vissa frågor som har att göra med utnyttjandet 
av rättigheter, består av två avsnitt. Den bortser från en egentlig analys av innehållet 
i rättigheterna för att koncentrera sig på frågor rörande förvaltningen av rättigheterna 
och på de möjligheter som uppstår till identifikation och skydd av verk genom 
digitaliseringen. 
• Förvärv och förvaltning av rättigheter (avsnitt VIII): Denna fråga visar sig 
vara väsentlig både i skapandefasen och i den fas då verket används. Detta 
avsnitt analyserar vad som särskilt kännetecknar förvärv av rättigheter inom 
ramen för informationssamhället. De som utnyttjar rättigheterna bör lätt kunna 
identifiera innehavarna av rättigheter till verk och tjänster för att kunna 
förhandla fram skäliga villkor för tillstånd. Detta förutsätter särskilt en 
rationalisering av förvaltningen och koncentration av den information som 
krävs för detta arbete som skulle kunna göras genom nya organisationsformer 
på berörda kretsars eget initiativ. 
• Tekniska system för identifikation och skydd (avsnitt IX): I detta sista 
avsnitt är avsikten att utforska frågan om den identifikation av digitaliserade 
verk som borde erbjuda nya vägar för förvaltningen av rättigheter. 
Digitaliseringen öppnar faktiskt möjligheter till identifikation, t.o.m. 
"elektronisk tatuering" och på så sätt kan verken och tjänsterna på de 
elektroniska motorvägarna skyddas. Identifikationen öppnar också perspektiv 
när det gäller en automatisering av förvaltningen av upphovsrätt och närstående 
rättigheter. Dessa system måste dock accepteras i vida kretsar för att vara 
effektiva. Slutligen utgör dessa tekniska system ett bidrag till skyddet av 
informationssäkerheten. 
38 
FÖRSTA UNDERAVDELNINGEN 
ÖVERGRIPANDE FRÅGOR 
AVSNITT I: 
TILLÄMPLIG RÄTT 
Viktiga punkter 
Frågan om tillämplig rätt uppkommer i varje situation där ett främmande 
element tillstöter. I ett gränsöverskridande system som informationssamhället 
ställs frågan med särskild skärpa och det är nödvändigt att finna särskilda 
lösningar. 
1. Presentation av frågan 
Av tradition har upphovsrätt och närstående rättigheter haft territoriell tillämpning, 
dvs. man tillämpar rätten i det land där skyddet begärs (beviljade rättigheter, 
undantag, regler som är tillämpliga på avtal). Detta skydd ges till landets 
medborgare och med stöd av regeln om nationell behandling av medborgare från 
tredje land som är part i de internationella konventioner som föreskriver nationell 
behandling. Sålunda skall användningen av ett filmverk omfattas av rätten i den med­
lemsstat där användningen äger rum. Vid utsändning via etersändare av en film 
tillämpas på samma sätt då rätten i det land där filmen utsänds. 
Satellitutsändningar har ökat komplexiteten i detta enkla schema, eftersom en enda 
åtgärd att sända kan mottas från flera olika nationella territorier med olika regelsys­
tem. 
"Satellit- och kabeldirektivet" 93/83/EEG reglerar denna fråga. Det ger en definition 
av sändning enligt vilken åtgärden att sända alltid kan lokaliseras till ett enda 
territorium vars rättsliga system blir tillämpligt, även om mottagandet som å sin sida 
inte ingår i åtgärden att sända kan ske från flera territorier. 
I informationssamhället, där det anses att nätverket är globalt, dvs. där området för 
kommunikation med allmänheten åtminstone potentiellt utgörs av hela jordklotet, 
måste man finna lösningar som går att genomföra. 
Det är alltså nödvändigt att bestämma vilka immateriella rättigheter som är 
tillämpliga vid en punkt-till-punkt-överföring som härrör från en medlemsstat och 
vilka som är tillämpliga när överföringen härrör från tredje land. Nivån på skyddet 
39 
som ges i tredje land bör tas med i beräkningen när det är fråga om att imätta en 
gemenskapspolitik för harmonisering. 
Immateriella rättigheter blir föremål för talrika överföringar, överlåtelser eller 
licenser från innehavarnas sida. Avtalens eller avtalsrättens roll är alltså fundamental 
i den verklighet där det handlar om upphovsrätt och närstående rättigheter. Av 
tradition tillåts det i internationell privaträtt att avtalsparterna bestämmer vilken lag 
som är tillämplig på avtalet, utom när det gäller lagstiftning om allmän ordning men 
denna frihet bör mätas mot bakgrund av immaterialrätten som särskilt i vissa av 
gemenskapens medlemsstater alltmer noggrant anger regler eller ramar för vissa 
former av avtal, t.ex. förlagsavtal och avtal för audiovisuella produktioner. 
När det gäller avtal måste det också bestämmas vilka rättigheter som är tillämpliga. 
Samtidigt som principen om fritt val av tillämplig rätt tillåts, är det lämpligt att hålla 
i minnet att lagen i det land där användningen av verket äger rum kan vara be­
stämmande för vissa villkor för tillämpningen. Frågan är alltså var gränsen går för 
parternas frihet och om reglerna på detta område kan vara nödvändiga eller nyttiga. 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. Bern- och Romkonventionerna ger inga direkta lösningar på alla dessa frågor. 
Bernkonventionen föreskriver en regel för nationell behandling med en mycket vid 
formulering eftersom artikel 5.1 föreskriver att upphovsmännen åtnjuter "såväl de 
rättigheter som varje lands lagar för närvarande tillerkänner eller framdeles kan -
komma att tillerkänna landets egna medborgare som de rättigheter som särskilt 
tillkommer dem i kraft av denna konvention". Romkonventionen 1961 om skydd av 
närstående rättigheter är mindre generös eftersom den begränsar utrymmet för 
nationell behandling "med hänsyn till det skydd som uttryckligen garanteras och de 
begränsningar som uttryckligen föreskrivs i denna konvention" (artikel 2.2). 
TRIPS-överenskommelsen föreskriver också nationell behandling (artikel 3) på 
villkor som är likvärdiga med de nämnda konventionerna. 
Regeln enligt vilken det är rätten i det land där skyddet begärs som skall tillämpas 
på utnyttjandehandlingar är en självklarhet som inte understryks i konventionerna 
utom i ett visst särfall, nämligen artikel 14bis.2 a i Bernkonventionen, där det 
föreskrivs att "det är förbehållet lagstiftningen i det land där skydd påkallas att 
bestämma vilka personer som är innehavare av upphovsrätt till filmverk". Detta 
klargörande var nödvändigt ty konventionen tillåter olika regler i fråga om 
rättighetshavare mellan staterna i fråga om dessa verk. Det var alltså nödvändigt att 
reglera frågan för det fall att skydd skulle begäras i ett tredje land som har olika 
regler för innehavarskap jämfört med verkets ursprungsland. 
40 
Slutligen definierar Europarådets "Europeiska konvention om upphovsrätt och 
närstående rättigheter inom ramen för gränsöverskridande sändningar via satellit" 
av den 11 maj 19941 den lag som är tillämplig på samma sätt som "satellit- och 
kabeldirektivet" 93/83/EEG. 
2.2. Gemenskapsrättens inflytande på dessa frågor är mångfaldig: 
Vad "satellit- och kabeldirektivet" 93/83/EEG beträffar ger det inget besked i 
frågan om tillämplig rätt, vilken hänför sig till varje medlemsstats internationella 
privaträtt, utan föreskriver en lösning som ligger i ett tidigare led, nämligen 
definitionen av den åtgärd i form av en sändning mot vilken skydd kan begäras. I 
artikel 1.2 b föreskrivs det att "överföring till allmänheten via satellit äger rum 
uteslutande i den medlemsstat där, under sändningsorganisationens kontroll och 
ansvar, bärsignalerna med programmen leds in i en obruten kommunikationskedja 
till satelliten och sedan tillbaka till jorden". 
För övrigt gör detta direktiv ingen åtskillnad mellan satellittyper. Med "satellit" 
menas varje satellit som sänder på frekvensband som enligt lagstiftningen om tele­
kommunikationer är reserverade för etermediautsändning av signaler för mottagning 
av allmänheten eller för individuell, icke-offentlig kommunikation. I det senare 
fallet är det ändå nödvändigt att den individuella mottagningen kan äga rum under 
förhållanden jämförbara med dem i det första fallet. 
Detta direktiv föreskriver alltså en unik anknytningspunkt vid sändning via satellit. 
På samma sätt knyter den an till den verkliga mottagningskapaciteten vid 
tillämpning av denna regel, inte en teknisk eller rättslig distinktion när det gäller 
telekommunikationer. 
Vad beträffar gemenskapsrättens inflytande på avtalsklausuler skall två direktiv 
särskilt nämnas, nämligen "datorprogramdirektivet" 91/250/EEG och "uthyrnings­
direktivet" 92/100/EEG. 
"Datorprogramdirektivet" 91/250/EEG ger ramarna för vad som är tillåtet eller ej 
vid avtal om användning av datorprogram. Sålunda föreskrivs i artikel 5.2 att en 
person som har rätt att använda datorprogrammet inte genom avtal kan hindras att 
ta en säkerhetskopia i den mån en sådan är nödvändig för användningen. Likaledes 
får en person som har tillstånd att använda en kopia av ett datorprogram iaktta, 
undersöka och testa programmets funktionssätt (artikel 5.3). 
ferien av europeiska fördrag nr 153, Europarådet. 
41 
I artikel 4 i "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG föreskrivs det för utövande upp­
hovsmän och konstnärer en rätt till ersättning som man inte kan ge upp: med stöd 
av principerna om gemenskapsrättens företräde och effektivitet kan inga avtalsbe­
stämmelser fastställas som går emot denna bestämmelse. 
Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Om den inre marknaden skall kunna bli en realitet måste tjänsteföretagen med säker­
het veta vilken rätt som tillämpas på deras gränsöverskridande verksamhet. Två 
grundelement bör dessutom tas med i beräkningen när det gäller att bestämma vilken 
rätt som är tillämplig, nämligen att skyddet av rättighetshavarna inte bör ifrågasättas 
samtidigt som det garanteras att tjänster kan utföras under de bästa villkor för en 
maximal ekonomisk effektivitet. 
Detta leder till tanken att valet av tillämplig rätt bör hänföras till rätten i den med­
lemsstat som tjänsten härrör ifrån. Men denna regel förutsätter som ett oeftergivligt 
villkor en långtgående harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning för att 
undvika omlokaliseringar och förlust av skydd för rättighetshavarna. När denna 
harmonisering väl en gång är genomförd kan man införa regeln om ursprungsland 
som tar hänsyn till de olika etapper som kan förekomma i överföringskedjan. Det 
återstår att se om denna modell kan tillämpas för utnyttjandet av rättigheter av den 
som erbjuder tjänsten. "Satellit- och kabeldirektivet" 93/83/EEG följer just denna 
inriktning. 
Det finns skäl att understryka att genom att "satellit- och kabeldirektivet" 93/83/EEG 
är begränsat till sändning via satellit är reglerna i fråga om konflikt mellan lagar vid 
sändningar via hertzvågor eller via kabel en angelägenhet för medlemsländerna och 
det finns risk för att de tillämpliga lösningarna går isär, vilket skulle ge problem för 
den inre marknaden. 
I fråga om digital punkt-till-punkt-spridning är frågeställningen likartad den vid 
sändning per satellit. En handling där en tjänst ställs till förfogande i en medlemsstat 
kan faktiskt få konsekvenser i alla de andra (t.ex. kan en beställvideotjänst som är 
on-line i en medlemsstat i praktiken bli tillgänglig i alla övriga medlemsstater). 
Detta utbjudande av tjänster bör kunna regleras med hjälp av bestämmelser som är 
klara när det gäller upphovsrätt och närstående rättigheter. Liksom i fråga om andra 
aspekter i samband med tjänster är det rimligt att utgå från principen att man bör 
tillämpa den medlemsstats lag som tjänsten ursprungligen härrör från. Denna princip 
är dock inte tillämplig i fråga om immateriella rättigheter annat än om det samtidigt 
genomförs en långtgående harmonisering av dessa rättigheter. 
42 
På den internationella nivån bör prioritet ges åt harmonisering på hög nivå av 
skyddsreglerna om både upphovsrätt och närstående rättigheter. Europarådets 
konvention om upphovsrätt och närstående rättigheter inom ramen för gränsöverskri­
dande ljudradio- och TV-utsändningar via satellit är här en viktig förebild eftersom 
den föreskriver tillämpning av bestämmelserna i Bernkonventionens Parisakt av 
1971, och Romkonventionen av 1961, i syfte att möjliggöra tillämpning av rätten i 
den stat, part i konventionen, på vars territorium ursprunget till utsändningen finns. 
Det vore naturligtvis önskvärt att kunna hitta en världsomspännande lösning men 
detta är bara möjligt om den materiella rätten i fråga om upphovsrätt och närstående 
rättigheter har blivit föremål för en överenskommelse som garanterar en hög skydds­
nivå och en tillräcklig harmonisering. Det är förvisso inte fallet på detta stadium. 
Sökandet efter en lösning när det gäller tillämplig rätt verkar absolut nödvändigt på 
gemenskapsplanet. Denna skulle kunna ligga nära mekanismen i "satellit- och 
kabeldirektivet" 93/83/EEG, nämligen: att definiera kommunikationshandlingen på 
traditionellt sätt, och därvid gynna utsändningsdelen i förhållande till mottagnings­
delen. När det gäller inflöde från tredje land bör man tänka på andra mekanismer 
eller åtminstone på säkerhetsklausuler för att garantera skyddet av upphovsmän och 
innehavarna av närstående rättigheter. En av modellerna för att uppnå detta resultat 
finns i "satellit- och kabeldirektivet" 93/83/EEG. 
Frågor 
1) Nödvändiggör tillämpningen av regeln om ursprungsland identifikation av ytterl­
igare kriterier och element? I så fall, vilka? 
2) Anser ni det nödvändigt att för tillämpningen av regeln om ursprungsland identi­
fiera ett antal kompletterande anknytningskriterier? I så fall, vilka? 
3) Anser ni det möjligt att, i syfte att bestämma ansvarskedjan, identifiera potentiel­
la aktörer som ingriper i varje fas av en utsändning? I så fall precisera vilka 
dessa aktörer är? 
4) Bör regeln om ursprungsland vad gäller definitionen av sändningsåtgärden och 
med hänsyn till skillnaderna i skyddsnivå tillämpas i gemenskapen för alla slags 
utsändningar när det rör sig om 
• utsändningar som härrör från enbart en medlemsstat, 
• utsändningar som härrör från en medlemsstat eller från tredje land som tilläm­
par Bernkonventionens Parisakt 1971 och Romkonventionen, 
• alla utsändningar härrörande från alla länder? 
43 
5) Om regeln om ursprungsland skall bibehållas, vilka av följande rättigheter och 
vilka områden för den nationella rätten bör harmoniseras för att undvika om­
lokaliseringar och förlust av skydd för rättighetshavarna: 
• Undantagen från ensamrätt 
• Innehavarbegreppet 
• Ideella rättigheter 
• Andra rättigheter 
6) I vilken mån, på vilka områden och på vilket sätt bör det ske en ytterligare 
förbättring av skyddet för rättighetshavare i tredje land som tillämpar Bern- och 
Romkonventionerna (...) om man vill tillämpa ursprungslandets rätt? 
7) Om regeln om ursprungsland enligt er uppfattning inte bör bibehållas, vilka 
regler skulle ni vilja se tillämpade? 
8) Anser ni att säkerhetsklausuler kan ge giltigt skydd åt gemenskapens rättig­
hetshavare vid fall av inflöde i ett tredje land utan tillräckligt skydd för den in­
tellektuella äganderätten? 
9) Anser ni att parterna i ett avtal fritt bör kunna välja lag eller anser ni det finnas 
skäl för att begränsa den avtalsenliga friheten 
• i allmänhet 
• på ett sådant sätt att vissa särskilda element bevaras, t.ex. ideella rättigheter, 
skälig ersättning, inkasserande organ 
• endast i fall då verk eller tjänster tillhörande rättighetshavare från Europeiska 
unionen avhandlas i avtalet? 
44 
AVSNITT IL-
KONSUMTION AV RÄTTIGHE­
TER OCH PARALLELL IMPORT 
Viktiga punkter 
En videokassett eller ett fonogram som saluförs av rättighetshavaren eller med 
hans samtycke i en medlemsstat kan säljas överallt i gemenskapen utan att denne 
innehavare kan motsätta sig detta. Han har konsumerat sin rätt till distribution 
genom att godta det första saluförandet. Detta saluförande av en vara som inbe­
griper hans verk uttömmer dock inte andra rättigheter, t.ex. reproduktions- eller 
anpassningsrätten. Varje tjänst (t.ex. sändning, uthyrning, utlåning) är likaledes 
en handling som i sig kräver tillstånd utan att detta påverkar det framtida 
utnyttjandet. Dessa rättigheter konsumeras alltså inte. 
1. Presentation av frågan 
Regeln om konsumtion har två komplementära regler. Den utgör först och främst en 
begränsning av spridningsrätten. Denna rätt konsumeras med det första saluförandet 
av exemplar av ett verk som görs med rättighetshavarens samtycke. Dessutom från 
gemenskapsrättens synpunkt föreskriver den att om innehavaren av en immateriell 
rättighet i en medlemsstat har salufört en produkt som utgör ett utnyttjande av en 
immateriell rättighet eller om detta saluförande har gjorts med hans samtycke, kan 
denne rättighetshavare inte motsätta sig att denna särskilda produkt omsätts fritt i 
hela gemenskapen. Det vill säga, han kan inte åberopa sin intellektuella äganderätt 
och särskilt inte sin spridningsrätt i en annan medlemsstat för att försäljningen av 
denna vara av en parallell importör skall förbjudas. 
Frågan om konsumtion av immateriella rättigheter har en central plats i gemenskaps­
rätten eftersom den är det medel som domstolen använde för att göra den fria om­
sättningen av varor förenlig med den territoriella bundenheten hos den intellektuella 
och industriella äganderätten. På så sätt kommer gemenskapsmarknaden att bli iden­
tisk med en nationell marknad i fråga om varorna förutsatt att medlemsstaternas 
rättssystem är identiska eller åtminstone närbesläktade. 
Däremot, i det fall då saluförandet av en produkt på marknaden har skett genom en 
tredje, utan samtycke från rättighetshavaren, och detta saluförande är lagligt, 
tillämpas inte regeln om konsumtion av rättigheter. Sålunda ansåg domstolen i sin 
dom i fallet Patricia1 att fonogram som kunde vara lagligt tillverkade i en annan 
'Dom "EMI Electrola Gmbh mot Patricia Im och Export och andra", 24. 01. 1989 (mål 341/87), domssam­
ling 1989, s. 79. 
45 
medlemsstat då skyddstiden var utgången, inte för den skull kunde säljas i en annan 
medlemsstat där rättigheterna inte var utgångna. 
Domstolen upprepar i sin fasta rättspraxis att i brist på harmonisering av med­
lemsstaternas lagstiftning är det dessa som är avgörande för villkoren för immateriel­
la rättigheter. Om således saluförande är legalt möjligt utan innehavarens samtycke i 
en medlemsstat medan detta inte är fallet i de övriga kommer dessa skillnader i med­
lemsstaternas lagstiftning att orsaka hinder för handeln. 
När det gäller tjänster är frågeställningen beträffande konsumtion av rättigheter dock 
inte densamma. Varje tjänst utgör i själva verket en åtgärd som bör bli föremål för 
tillstånd förutsatt att det föreskrivs i immaterialrätten. Sålunda, i motsats till det fall 
då den intellektuella äganderätten är inkapslad i en vara (t.ex. en videokassett eller 
en film), konsumeras inte vid sändning eller i samband med projektionen av en film i 
en filmsal innehavarens rätt att tillåta eller förbjuda nästa sändning eller projektion 
eller överföring via kabel. 
Enbart genom avtalet med sändaren bestäms antal sändningar och den aktuella 
zonen. Eftersom det definitionsmässigt inte är tredje man som har avtal med 
rättighetshavaren, annars skulle han inte längre vara tredje man i förhållande till 
denne, kan han inte erbjuda någon tjänst med dessa verk eller med andra skyddade 
föremål utan att överträda innehavarens immateriella rättigheter. Om däremot denne 
tredje man har köpt videokassetter legalt på gemenskapens marknad kan han fritt 
sälja dem igen med stöd av den regel om konsumtion av rättigheter som är tillämplig 
för varor. 
Naturligtvis grundar sig avtalsbestämmelserna om förhållandet mellan en rättigh­
etshavare och en licenshavare på konkurrenslagstiftningen2. Klausuler som förbjuder 
försäljning på vissa territorier eller som strikt begränsar det territorium där en tjänst 
får erbjudas kan alltså komma att anses såsom stridande mot konkurrensreglerna. 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. Bern- och Romkonventionerna tar inte upp frågan om konsumtion av rättigheter. 
Denna aspekt av frågorna uppmärksammades inte av förhandlarna i samband med 
revisionen eller förhandlingen om dessa avtal. 
TRIPS-överenskommelsen, däremot, hänvisar uttryckligen till frågan om konsum­
tion av rättigheter i artikel 6: "I syfte att åstadkomma en reglering av tvister inom 
ramen för denna överenskommelse, med förbehåll för bestämmelserna i artiklarna 3 
och 4, kommer ingen bestämmelse i denna överenskommelse att ägnas åt att 
behandla frågan om konsumtion av immateriella rättigheter" (artiklarna 3 och 4 tar 
upp "nationell behandling" respektive "mest gynnad nationsbehandling"). Staterna 
2Se kommissionens beslut om "Miller International", 1 december 1976, EGT nr L 357, 29. 01. 1976, s. 40. 
46 
är fria att reglera frågan om konsumtion av rättigheter, förutsatt att de behandlar 
icke-medborgare på samma sätt. 
Om frågan om konsumtion av rättigheter annat än i gemenskapssammanhang i 
framtiden skulle regleras i en konvention, skulle med andra ord den behandling som 
fastställs komma att tillämpas på de länder som är parter i TRIPS-överenskom­
melsen. 
2.2. Här ovan har det understrukits att begreppet konsumtion av rättigheter är ett viktigt 
element i gemenskapens primärrätt. Det utgör en integrerande del av artiklar­
na 30—36 EG rörande den fria omsättningen av varor. Tvärtom är det så att det 
fakmm att innehavaren ger tillåtelse till en enstaka sändning av ett filmverk på en 
del av gemenskapens territorium inte medför konsumtion av hans rättigheter till 
sändningar senare eller på en annan del av gemenskapens territorium3. Domstolen 
har också haft tillfälle att precisera att försäljning av kopior av ett videogram inte 
kan leda till konsumtion av uthyrningsrätten4. 
Frågan om konsumtion av rättigheter har också tagits upp i sekundärrättshand­
lingar. I "datorprogramdirektivet" 91/250/EEG föreskrivs det i artikel 4 c andra 
meningen att "den första försäljningen av en kopia av programmet, som görs inom 
gemenskapen av rättighetshavaren själv eller med dennes samtycke, medför förlust 
av spridningsrätten till den berörda kopian inom gemenskapen. Detta gäller dock 
inte rätten att kontrollera vidare uthyrning av programmet eller kopia av detta". 
I "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG tas också frågan om konsumtion av rättigheter 
upp i flera avseenden. I artikel 1.4 preciseras att rätten att tillåta eller förbjuda 
uthyrning eller utlåning av original och av kopior av verk som är skyddade av upp­
hovsrätt liksom av andra skyddade verk "konsumeras inte genom försäljning eller 
annan spridning av original eller andra exemplar av upphovsrättsligt skyddade verk 
[eller andra skyddade föremål]". Det preciseras i artikel 3 att bestämmelserna i 
"datorprogramdirektivet" 91/250/EEG inte berörs vad gäller uthyrningsrätten. 
När det gäller spridningsrätten för innehavarna av närstående rättigheter preciseras 
det i artikel 9.2 i "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG att "spridningsrätten till alster 
skall inte konsumeras inom gemenskapen utom då första försäljningen av ett 
exemplar görs av rättighetshavaren själv eller med dennes samtycke". 
3Se domarna CODITEL: "S.A. Compagnie Générale pour la Diffusion de la Télévision, CODITEL m.fl. 
mot S.A. Ciné-Vog Films m.fl.", 18. 03. 1980 (mål 62/79), Domssamling 1980, sidan 881 och "CODITEL 
mot Ciné-Vog Films S.A. m.fl.", 06. 10. 1982 (mål 262/81), Domssamling 1982, sidan 3381. 
4Dom i "Warner Brothers Inc. och Metronome Video ApS mot Erik Viuff Christiansen", 17. 05. 1988 (mål 
158/86), Domssamling 1988, s. 2605. 
47 
I derma artikel återspeglas alltså i första hand domstolens fasta rättspraxis vad gäller 
artikel 30 och följande EG med de principer som refereras ovan. I artikel 9.2 i 
"uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG regleras likaledes frågan om "internationell 
konsumtion av rättigheter" som medlemsstater förbjuds tillämpa. Medlemsstaterna 
kan alltså inte anse att saluförandet från ett tredje land av en vara som omfattas av 
immateriella rättigheter konsumerar spridningsrätten i gemenskapen. Rättig­
hetshavaren kan alltså förbjuda parallell import till gemenskapen från tredje land 
även om han själv har inlett saluförande av produkter i detta tredje land. 
Denna lösning som återspeglas i de två nämnda direktiven har bibehållits eftersom 
det skulle kunna få negativa återverkningar på den inre marknadens funktionssätt 
och på konkurrensen om en medlemsstat fick möjlighet att föreskriva om 
internationell konsumtion av rättigheter. Rättighetshavaren skulle faktiskt kunna få 
se att hans marknad störs av kopior som importerats lagligt från utomstående 
marknader till gemenskapen i kraft av regeln om internationell konsumtion av 
rättigheter. 
3. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Svaret på frågan om en spridningsrättighet kan konsumeras genom en utnyttjande­
åtgärd av innehavaren eller av tredje man med dennes samtycke beror på i vilken 
form det skyddade verket eller ifrågavarande företeelse används. 
Om det är införlivat med ett materiellt medium omfattas det av regler för varor fria 
omsättning och följaktligen av gemenskapens princip om konsumtion av rättigheter. 
En annan fråga är om gemenskapskonsumtionen är exklusiv, dvs. om medlemsstater­
na kan fortsätta att anse att genom försäljningen av ett verk eller av en företeelse i 
samband därmed på ett materiellt medium i tredje land spridningsrätten för hela 
världen konsumeras eller att den konsumeras endast om detta saluförande har ägt 
rum inom gemenskapen så som uttryckligen föreskrivs för innehavarna av närstående 
rättigheter i artikel 9.2 i "uthyrningsdirektivet". I artikel 4 c) i "datorprogramdirekti­
vet" är slutsatsen densamma, liksom i de relevanta artiklarna i förslaget till direktiv 
om rättsligt skydd av databaser, och på så sätt utesluts internationell konsumtion av 
rättigheter på respektive områden även om artiklarna är olika formulerade. 
Skillnader i uppfattning mellan två medlemsstater på denna punkt kommer att få åter­
verkningar på den inre marknaden. Det bör undersökas om regeln om internationell 
konsumtion av rättigheter också bör elimineras när det gäller spridningsrättigheter 
och rättigheter i fråga om andra föremål. 
Situationen är i gengäld helt annorlunda om verket eller företeelsen i fråga i stället 
för att vara införlivat med ett materiellt medium är att betrakta som en tjänst. 
Genom utfrågningen i juli 1994 har det redan framkommit att berörda kretsar 
föredrar en modell utan konsumtion av rättigheter på de elektroniska motorvägarna. 
Regeln om konsumtion kan i själva verket inte tillämpas eftersom det handlar om 
tjänster som i princip kan upprepas ett obegränsat antal gånger. Detta har redan 
48 
fastslagits av domstolen i två domar om filmprojektion och rätten till offentligt 
framförande av musikaliska verk5. 
Kommissionen skulle kunna följa detta tillvägagångssätt när det gäller tjänster som är 
karakteristiska för informationssamhället. Till skillnad från rätten till distribution av 
ett materiellt medium kan de olika rättigheter som är förknippade med tjänster som 
överförs på elektronisk väg svårligen bli föremål för konsumtion av rättigheter. I 
själva verket är varje tjänst som överförs (t.ex. sändning, uthyrning eller utlåning) en 
åtgärd för vilken det krävs särskild tillåtelse, utan att detta påverkar framtida använd­
ningsformer. 
4. Frågor 
1) Bör det införas en regel som utesluter internationell konsumtion av rättigheter till 
förmån för innehavarna av upphovsrätt av samma anledning som den regel som 
föreskrivs i artikel 9.2 i "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG? 
2) Bör frånvaron av konsumtion av rättigheter bekräftas oavsett vilken rättighet som 
fastställs (t.ex. sändning, överföring, uthyrning) i fråga om utbjudande av tjäns­
ter? 
3) Hur ser ni på ovannämnda frågor inom ramen för nätverk on-line som till sin 
natur är globala? 
4) Kan man tänka sig samexistens mellan system som föreskriver internationell 
konsumtion av rättigheter och andra som inte föreskriver det? 
5Se särskilt domen Coditel/Ciné-Vog films, 18 mars 1980 (mål 62/79), Samling 1980, s. 881; när det gäller 
rätten till offentligt framförande, domen Ministère Public/Tournier, 13 juli 1989 (mål 395/87), Domssamling 
1989, s. 2521. 
49 
ANDRA UNDERAVDELNINGEN 
SÄRSKILDA RÄTTIGHETER 
AVSNITT III: 
RÄTT TILL MÅNGFALDIGANDE 
Viktiga punkter 
Medan framstegen och spridningen av traditionella reproduktionsmedel har gjort 
kontroll av kopior, särskilt privata sådana, omöjlig blir det genom digitalisering 
av verk och tjänster möjligt att på nytt tänka sig strikt kontroll av repro­
duktionen. Rätten till mångfaldigande och undantagen, särskilt i fråga om 
privatkopior, bör alltså revideras mot bakgrunden av denna utveckling. 
1. Presentation av frågan 
Rätten till mångfaldigande är själva kärnpunkten i upphovsrätt och närstående rättig­
heter, eftersom det är just på grund av den som en rättighetshavare kan ge tillstånd 
eller förbjuda vem som helst att reproducera det skyddade verket eller tjänsten. Det 
är denna rättighet som, genom att göra det möjligt att hindra reproduktion, ger 
kontroll över vissa senare utnyttjandehandlingar. 
Rätten till mångfaldigande var alltså lätt att tillämpa i en teknisk miljö där reproduk­
tionerna med nödvändighet fick fysisk form i ett påtagligt medium och där endast 
yrkesmänniskor kunde ha tillgång till reproduktionsteknik. Under dessa betingelser 
utgör varje icke tillåten reproduktion gjord av yrkesmän en piratkopia som man kan 
konstatera omedelbart genom förekomsten av förfalskade exemplar. 
Den första viktiga utvecklingen utgörs av det fakmm att teknikens utveckling har 
mångfaldigat möjligheterna att reproducera skyddade verk och tjänster. Den snabba 
ökningen av apparater för fotokopiering och den stadiga förbättringen av 
kopiekvaliteten har öppnat möjligheterna till massreproduktion av inte bara texter 
utan även bilder. Likaledes är privat kopiering i hemmen av verk och tjänster, 
audiovisuella eller på ljudområdet, inom räckhåll för alla. Det är alltså fråga om en 
ny form av utnyttjande av verk som skadar rättighetshavarnas intressen. 
För att få en uppfattning om den ekonomiska betydelsen av dessa företeelser har de 
flesta medlemsstater infört särskilda rättsliga system för reprografi (dvs. reproduk­
tion som erhålls genom fotokopia eller genom andra reproduktionsförfaranden i 
50 
syfte att få en faksimil på papper i samma eller annorlunda format) respektive för 
privatkopior (dvs. reproduktion av ljud- och audiovisuella inspelningar av 
privatpersoner för användning inom privatsfären). 
Den andra viktiga utvecklingen är förknippad med det fakmm att man mer och mer, 
tack vare att verk och tjänster digitaliseras och används i elektroniska datasystem, 
reproducerar dessa på ett sätt som inte är direkt förnimbart för mänskliga sinnen. 
Redan i "datorprogramdirektivet" 91/250/EEG framhävs de mellanliggande 
reproduktionsproblemen i en överföringskedja. Denna utveckling gör det alltså 
nödvändigt att se över begreppet reproduktion för att avgöra om rätten till 
mångfaldigande hotas av sådant som vid användning av datorer och andra apparater 
som förekommer i anslutning till informationssamhället är normala handlingar 
(digitalisering, mellankopior, lagring i hårddiskminnet "downloading"). 
Den tekniska utvecklingen medför ett antal viktiga fördelar. Medan det vid använd­
ning av en vanlig fotokopieringsapparat, bandspelare eller videobandspelare defini-
tionsmässigt går att ta kopior utan att någon kan förhindra det (med mindre än att 
man tar bort denna väsentliga funktion från apparaterna), går det med digital teknik 
att uppfylla önskemål om att identifiera och begränsa digitala kopior som den 
enskilde tar av ett visst verk eller en viss tjänst. Naturligtvis förutsätts det att dessa 
tekniska system anpassas på ett allmänt sätt men användningen av verk blir återigen 
möjlig att kontrollera (avsnitt IX). 
Denna utveckling bör tas med i beräkningen vid en bedömning av rätten till mång­
faldigande på det digitala området. Sålunda kan man medge att system för privat­
kopiering baserade på utdrag som avser tekniska media och apparater i utbyte mot en 
legalisering av privatkopiering kan bli ett giltigt svar i de fall då det inte är tekniskt 
möjligt att förhindra kopiering. Om det däremot införs tekniska medel som begränsar 
eller förhindrar privatkopiering, suddas det lagliga tillstånd ut som ett ersättnings­
system utgör. 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. Den uteslutande rätten att låta mångfaldiga verk definieras i artikel 9 i Bern­
konventionen vad gäller upphovsrätt. I artikelns första stycke preciseras att 
upphovsmannen till ett litterärt och konstnärligt verk har ensamrätt att ge tillstånd 
till reproduktion "i vilken form det vara må". Dessa termer är mycket vida och 
anses täcka alla metoder för reproduktion som nu är kända (t.ex. teckningar, 
litografi, offset och andra tryckmetoder, fotokopiering, inspelning osv.) eller som 
återstår att upptäcka. I punkt 3 understryks det som redan har framgått, att "varje 
ljud- eller bildupptagning anses som mångfaldigande i denna konvention". 
I artikel 9.2 i konventionen begränsas däremot reproduktionsrättens effektivitet 
avsevärt då "det är förbehållet unionsländernas lagstiftning att tillåta mångfaldi 
51 
gande av verk som sägs under 1. i vissa särskilda fall, förutsatt att sådant 
mångfaldigande icke gör intrång i det normala utnyttjandet av verket och ej heller 
oskäligt inkräktar på upphovsmannens legitima intressen". Den senare bestämmel­
sen är en av de mest omtvistade i Bernkonventionen, vilket leder till osäkerhet om 
dess exakta räckvidd och framför allt till skiljaktiga tolkningar i olika stater och till 
mycket olika lösningar, särskilt i fråga om reprografi och privat kopiering (dessa 
system sträcker sig t.ex. från ett renodlat upprätthållande av förbud mot privata 
kopior och till legalisering av sådana utan ersättning till upphovsmännen). 
Romkonventionen föreskriver rätt för utövande konstnärer att under vissa om­
ständigheter förbjuda reproduktion utan deras samtycke av deras framförande som 
upptagits på ett medium. Fonogramframställarna å sin sida har rätt att tillåta eller 
förbjuda direkt eller indirekt reproduktion av deras fonogram (artikel 10). Organen 
för sändning har rätt att i vissa fall tillåta eller förbjuda reproduktion av deras 
utsändningar som upptagits på ett medium (artikel 13). 
När det gäller upphovsrätt tar TRIPS-överenskommelsen över förpliktelserna i 
Bernkonventionen. TRIPS-överenskommelsen tar ordagrant över bestämmelsen i 
artikel 10 i Bernkonventionen och ger alltså ensamrätt till direkt eller indirekt 
reproduktion till förmån för fonogramframställarna (artikel 14.2). Utövande 
konstnärers och sändningsorganisationers reproduktionsrättigheter (artikel 14.1 
resp. 14.3) är mer begränsade än i Romkonventionen. 
2.2. När det gäller upphovsrätt harmoniseras rätten till mångfaldigande i gemenskaps­
rätten endast i fråga om datorprogram. Det finns inga skäl till att här gå in i en 
detaljerad analys av "datorprogramdirektivet" 91/250/EEG. Det räcker med att 
påminna om att skyddet av datorprogram som harmoniseras i detta direktiv i stor 
utsträckning är grundat på rätten till mångfaldigande. 
När det gäller närstående rättigheter införs genom artikel 7 i "uthyrningsdirekti­
vet" 92/100/EEG direkt eller indirekt ensamrätt till uthyrning till förmån för ut­
övande konstnärer, fonogram- och filmproducenter och sändningsorganisationer. 
Denna rättighet ger större skydd än Romkonventionen. 
3. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Ett studium av rätten till mångfaldigande och denna komplexitet leder till en underin­
delning av frågan. 
Vad gäller definitionen av rätten till mångfaldigande i den digitala miljön leder 
denna rätts fundamentala betydelse till uppfattningen att ett svar från gemenskapen 
är nödvändigt. Detta svar måste när det gäller definitionen av rätten med nödvän­
dighet utgå från de lösningar som ges i datorprogramdirektivet. Sålunda bör 
digitalisering av verk eller tjänster i allmänhet omfattas av rätten till mång­
faldigande, på samma sätt som t.ex. lagring i en dators centralminne. Genom 
52 
bristande harmonisering i denna fråga kan det uppstå problem med den inre 
marknaden om en rättighetshavare som är medborgare i en medlemsstat, vars 
lagstiftning erbjuder bättre skydd, vägrar tillåta att det på dess territorium förs in 
digitaliserade verk eller tjänster som härrör från medlemsstater där det inte krävs 
innehavarens tillstånd för en digitalisering. 
Reproduktionsrättens omfattning är en annan fråga eftersom denna är föremål för så 
många undantag bland medlemsstater som omfattas av artikel 9.2 i Bernkon­
ventionen. En fördjupad analys är nödvändig för att ta reda på i vilka fall dessa 
undantag kan bibehållas. Exemplet med privatkopian vid digital spridning är ett 
exempel på en fråga som måste lösas. För övrigt bör berättigandet för den digitala 
privatkopians legalitet revideras mot bakgrund av det fakmm att det genom tekniken 
är möjligt att kontrollera, omöjliggöra eller begränsa detta slags kopior (jfr avsnitt 
IX). 
Den situation där privatkopian är laglig i vissa medlemsstater och olaglig i andra 
kommer att vålla stora problem. Å ena sidan kommer det fakmm att privatkopiering 
är tillåten i vissa medlemsstater att få till följd att vissa aktörer inte vågar lämna 
tillgång till sina tjänster. Å andra sidan kommer de tekniska system som installeras 
inte att kunna göras obligatoriska i de medlemsstater som tillåter privatkopiering 
fastän de är ett krav i andra medlemsstater. Dessa skillnader i lagstiftningen kommer 
att medföra hinder för utbytet av denna maskinvara. 
Kommissionen är av den uppfattningen att ett visst mått av harmonisering är nödvän­
dig för att lösa dessa problem. Det exakta svaret är beroende av de tekniska möjlig­
heterna att kontrollera reproduktionen, särskilt privatkopieringen. 
4. Frågor 
1) Anser ni att digitalisering av verk och tjänster bör omfattas av en ensamrätt till 
reproduktion? Förefaller undantag från denna rättighets exklusiva natur 
berättigade? I så fall, vilka och varför? 
2) Anser ni att privatkopiering och reprografi av digitaliserade verk eller tjänster 
utom datorprogram borde 
• omfattas fullt ut av denna rätt till mångfaldigande, 
• omfattas av denna rätt till mångfaldigande men åtminstone en kopia bör vara 
tillåten (dvs. som med SCMS-systemet), 
• tillåtas med eller utan ett system för ersättning? 
53 
AVSNITT IV: 
ÖVERFÖRING TILL ALLMÄN­
HETEN 
Viktiga punkter 
Detta avsnitt försöker att bättre få grepp om begreppet "allmänhet" inom ramen 
för rätten till överföring till allmänheten. Detta är ju ett centralt begrepp när det 
gäller att skilja mellan och få grepp om vissa användningar som kommer att 
förekomma inom ramen för informationssamhället. 
1. Presentation av frågan 
Det finns inga riktigt klara definitioner av detta begrepp. Inom ramen för rätten till 
överföring till allmänheten intar begreppet allmänhet, i det sammanhang som nu 
upptar vårt intresse, en central plats. Termen "överföring till allmänheten" definieras 
i OMPF.s glossarium (eng. WIPO — Världsorganisationen för den intellektuella 
äganderätten)1: "att göra ett verk, en föreställning eller ett framförande, ett fonogram 
eller en utsändning förnimbar på varje lämpligt sätt för människor i allmänhet, i 
motsats till bestämda personer tillhörande en sluten krets. Begreppet är vidare än 
offentliggörande och innefattar likaledes bl.a. sådana användningsformer som 
offentlig föreställning och framförande, sändning, trådöverföring till allmänheten 
eller direkt överföring till allmänheten av mottagningen av en sändning". 
På grundval av denna definition kan man göra en provisorisk skillnad mellan privata 
användningar som kan tolereras och som av detta skäl i princip inte omfattas av 
reglerna om rätt att tillåta eller förbjuda och de användningar där ensamrätt gäller. 
Dessa utvecklingar är inte relevanta när det gäller privatkopiering med stöd av rätten 
till mångfaldigande. Sålunda är det i vissa medlemsstater förbjudet att ta privata 
kopior även för privat bruk. 
Privat användning behöver inte nödvändigtvis vara begränsad till enbart de fall då en 
person tar del av ett verk i sitt hem med hjälp av maskinvara som inte ens är 
nätansluten. Men om man godkänner privat, och alltså fri, användning fastän flera 
personer deltar, är det nödvändigt att ställa upp gränser. 
Skada av upphovsmannens ideella rättigheter kan föreligga även om den genomförs i 
ett privat sammanhang. Det blir i detta sammanhang helt enkelt svårare, särskilt 
'OMPI GLOSSAIRE du droit d'auteur et des droits voisins, Genève 1980, ISBN 92-805-0016-3. 
54 
med hänsyn till reglerna om skydd för privatlivet, att bevisa skada och att skapa 
respekt för rättighetshavarnas ideella rättigheter. 
Det kan också konstateras att det ofta är en ytterst tunn gräns som skiljer privat, vad 
man skulle kunna kalla "normal" användning från vad som enligt artikel 9.2 i Bern­
konventionen betecknas som "missbruk" och innebär skada av rättighetshavarnas 
ekonomiska rättigheter. Också med tanke på den omfattning den digitala tekniken ger 
åt s.k. privata användningar, måste man hålla i minne att om de nya formerna för 
privat användning inte hanteras på ett lämpligt sätt i lagstiftningen om upphovsrätt 
och närstående rättigheter skulle de ekonomiska skador som rättighetshavarna skulle 
kunna åsamkas kanske få svåra följder. 
Den nämnda definitionen hjälper oss i detta företag genom att den gör det möjligt att 
från den privata användningen med säkerhet ta bort en rad åtgärder, bl.a. sändning. 
Givetvis kommer frågan om hur överföring till allmänheten definieras att i stora drag 
vara bestämmande för vilken uppfattning människor i allmänhet kommer att få av 
informationssamhället. Den allmänhet som redan använder, eller åtminstone har hört 
talas om, Internet, föreställer sig att den gratis (bortsett från kostnaden för kommuni­
kationen) har tillgång till hela världens kunskap. Denna fråga kan alltså betraktas 
som definitionen på den "frihetsrymd" där allmänheten kommer att kunna röra sig. 
Om denna rymd är alltför omfattande kommer rättighetshavarna att tveka eller t.o.m. 
att förbjuda användningen av deras verk på nätet. Om denna rymd är alltför snäv, 
finns risken att publiken blir besviken och undviker de "elektroniska motorvägarna". 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. De internationella instrumenten har aldrig klart lyckats precisera begreppet överför­
ing till allmänheten. 
2.2. Gemenskapsrätten definierar inte heller begreppet överföring till allmänheten. 
Artikel 10 i "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG ägnas åt begränsningarna i de 
närstående rättigheterna och där föreskrivs att medlemsstaterna bestämmer begräns­
ningarna, särskilt så länge det rör sig om "privat användning". 
För övrigt står det medlemsstaterna fritt att föreskriva begränsningar av samma 
natur som de som föreskrivs i lagstiftningen om upphovsrätt. 
3. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Gemenskapsrätten har hittills inte reglerat frågan om hur "överföring till 
allmänheten" skall definieras. Men allt eftersom informationssamhället gör framsteg, 
kommer det att krävas en analys av behovet att föreskriva en ordning i fråga om 
undantagen som är striktare än gemenskapsplanen och särskilt en enhetlig definition 
av begreppet "överföring till allmänheten". 
55 
Att vissa verksamheter är lagliga i några medlemsstater och olagliga i andra skulle 
kunna förorsaka svårigheter i den inre marknadens funktionssätt. Detta kommer med 
nödvändighet att leda till omlokaliseringar, bortsett från att apparaternas tekniska 
karakteristika eller digitaliseringen av verken och tjänsterna skulle kunna vara olika 
och framkalla hinder i utbytet (t.ex. skulle programmen inte vara nödvändiga 
överallt om vissa åtgärder förbjuds). Hur kan man t.ex. garantera ett smidigt 
funktionssätt utan hinder för informationssamhället om vissa medlemsstater vill göra 
kommunikationen på nätet föremål för ensamrätt medan de andra tillämpar ett 
liberalt system? 
Kommissionen är av den uppfattningen att det är önskvärt att finna en gemenskaps­
lösning på frågan om överföring till allmänheten. Införandet av informations­
samhället förutsätter i själva verket användning av överföringsteknik som utmanar 
det traditionella begreppet "överföring till allmänheten". 
4. Frågor 
1) Under vilka förhållanden kan följande åtgärder betraktas som privat användning: 
* Nätkommunikation mellan två privatpersoner. 
* Nätkommunikation mellan flera privatpersoner (t.ex. "bulletin board service") 
* Nätkommunikation mellan en privatperson och ett företag. 
* Nätkommunikation inom ramen för ett eller flera företag? 
2) Anser ni att det fakmm att privatpersoner känner varandra eller tillhör samma 
familj påverkar begreppet överföring till allmänheten i samband med överföring 
på nätet mellan fler än två personer? 
3) På vad sätt har det betydelse i vilken egenskap en person kommunicerar (privat­
person, företag, offentliga organ osv.) för frågan om åtgärden skall definieras 
som överföring till allmänheten vid kommunikation punkt till punkt? 
4) Anser ni att det är en åtgärd som utgör en fara för upphovsrätt och närstående 
rättigheter att ansluta en server som innehåller verk som är skyddade av 
upphovsrätt? I så fall, vilka rättigheter är inblandade i denna åtgärd? Har ni 
kännedom om lagstiftning som tar ställning på den här punkten? 
5) Vilka andra kriterier eller åtgärder bör enligt er uppfattning vara avgörande för 
definitionen av överföring till allmänheten? 
56 
AVSNITT V: 
RÄTTEN TILL DIGITAL ÖVER­
FÖRING / SPRIDNING 
Viktiga punkter 
Informationssamhället tillåter utbyte via nätverk av verk och tjänster som är 
skyddade av immaterialrätten. Detta slag av verksamhet som har blivit möjlig 
genom ny teknik är inte uttryckligen åsyftad i den existerande rätten eftersom 
den ju är ny. Icke desto mindre är uthyrnings- och utlåningsrätten analogt 
tillämplig på dessa digitala överföringar. Med tanke på överskådlighet och den 
rättssäkerhet skulle det emellertid kunna vara nödvändigt att bekräfta och vid 
behov precisera en sådan tillämpning på lagstiftningsplanet. 
1. Presentation av frågan 
De tekniska möjligheterna i fråga om digital överföring eller spridning är sådana, 
både kvantitativt och kvalitativt, jämfört med traditionella metoder, att frågan om 
vilken som är tillämplig på digital spridning eller överföring är en av de centrala 
frågorna när det gäller de immateriella rättigheterna i informationssamhället. Dess­
utom kräver vissa kategorier rättighetshavare, särskilt fonogramproducenter, att det 
skall införas en ny ensamrätt till digital spridning eller överföring eftersom de är 
rädda att få se sin egen marknad undandragen all kontroll. 
Omfattningen av en sådan rätt är inte klart definierad och man kan tänka sig två 
ytterligheter för att försöka infånga begreppet. Denna rättighet kan fattas i vid 
mening och täcka varje överföring på ett digitalt nät vare sig denna överföring sker 
från en punkt till en annan enstaka punkt eller till ett flertal punkter. I ett sådant fall 
skulle digital sändning också innefattas. Man skulle också, särskilt för att undvika att 
täcka sändning, uppfatta denna term digital spridning eller överföring som att den 
bara åsyftar punkt-till-punkt-sändningar eller åtminstone som att den uttryckligen 
utesluter sändning. Då dessa tjänster som överförs punkt till punkt är annorlunda 
jämfört med sändning (flerpunktssystem) såtillvida att konsumenten kan få tillträde 
och hantera dem, verkar det berättigat att ge digital punkt-till-punkt-överföring en 
särskild ordning. 
Enligt detta perspektiv skulle digital överföring eller spridning särskilt täcka överfö­
ring från en persondator eller en annan digital apparat tillhörig en privatperson eller 
från en databas till en eller flera persondatorer eller andra digitala apparater 
tillhöriga privatpersoner eller företag. Således skulle ett system med beställvideo 
57 
med möjlighet för konsumenterna att själva beställa filmverk som överförs till dem 
elektroniskt vara täckt. 
Frågan är alltså hur dessa olika handlingar skall uppfattas, hur man kan definiera 
dem och vilka rättigheter (dvs. ensamrätt, ersättning, grad av frihet) som bör 
tillämpas. 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. Denna digitala överförings- eller spridningsrätt återstår fortfarande att definiera. 
Bernkonventionen föreskriver visserligen rätten till "att med vilket medel det vara 
må låta överföra (...) framförande till allmänheten" (artikel 11) men detta begrepp 
uppfattas på så sätt att det betyder att den avser en mottagande allmänhet som inte 
begränsar sig till bestämda personer som tillhör en sluten krets. Det är alltså fråga 
om en form av primär överföring via kabel. 
Bernkonventionen täcker bara traditionell sändning på radiovåg. 
2.2. Gemenskapsrätten har väsentliga bestämmelser. Sålunda föreskrivs det i artikel 4 i 
"datorprogramdirektivet" 91/250/EEG att när det för "överföring av ett dator­
program krävs att detta reproduceras, krävs det att innehavaren ger sitt tillstånd för 
denna handling. I själva verket är det alltså reproduktionen som kräver tillstånd, 
inte överföringen i sig. 
Bestämmelserna i direktiven rörande sändning tas upp i det särskilda avsnittet om 
denna fråga (se avsnitt VI). Utöver dessa bestämmelser är uthyrnings- och 
utlåningsrättigheterna relevanta. 
I direktiv 92/100/EEG definieras uthyrnings- och utlåningsrättigheterna. Dessa två 
ensamrätter och deras omfattning definieras, liksom deras innehavare (dvs. 
upphovsmännen, de utövande konstnärerna, fonogram- och filmproducenterna och 
sändningsorganisationerna) och undantagen. 
I "datorprogramdirektivet" 91/250/EEG föreskrivs likaså en ensamrätt för ut­
hyrning av datorprogram (artikel 4 c). 
I dessa två direktiv ges uthyrningsrätten en mycket vid definition. Vad gäller dator­
program handlar det om att "i vinstsyfte ställa ett datorprogram eller en kopia av 
detta till en användares förfogande under en begränsad period". För övrigt bör det 
tas hänsyn till gällande lagstiftning, särskilt "datorprogramdirektivet" 91/250/EEG 
för att besvara de frågor som vissa slag av särskild kommersiell verksamhet i 
samband med digital överföring ger upphov till. 
I direktiv 92/100/EEG föreskrivs att med "uthyrning" av föremål avses att de ställs 
till förfogande för användning för en begränsad tid och för att uppnå en direkt eller 
indirekt ekonomisk eller handelsmässig förmån" (artikel 1.2). Denna definitions 
58 
mycket vida natur understryks av en motivering i ingressen där det föreskrivs att 
"exempelvis tillhandahållande av fonogram eller filmer för offentligt framförande 
eller sändning" utesluts från uthyrning. Utvidgningen av uthyrningsrätten till digital 
miljö kräver att vissa särdrag hos de nya tjänsterna beaktas liksom en noggrann 
analys av vad som är legitim användning av det överförda materialet. 
Med en sådan definition, särskilt i motsats till sändningar och till offentliga 
föreställningar bör uthyrningen av skyddade verk eller tjänster uppenbarligen täcka 
verksamheter som t.ex. beställvideo och annan elektronisk uthyrning som bygger på 
punkt-till-punkt-överföring. 
I motsats till uthyrning som drivs av ekonomiska motiv, definieras i "uthyrnings­
direktivet" 92/100/EEG utlåning som "upplåtelse för bruk under en begränsad tid 
utan direkt eller indirekt ekonomisk eller kommersiell nytta när upplåtelsen sker 
genom inrättningar som är tillgängliga för allmänheten" (artikel 1.3). Genom att 
"lånet" endast avser "inrättningar som är tillgängliga för allmänheten", täcks inte 
överföring mellan privatpersoner. Digitalt lån från inrättningar som är tillgängliga 
för allmänheten täcks dock av denna definition. 
Eftersom i praktiken uthyrning av skyddade verk eller tjänster är en konkurrerande 
verksamhet som ekonomiskt är likvärdigt med uthyrning i en affär, verkar det 
logiskt att vilja tillämpa samma rättsbestämmelser för båda. Samma argument gör 
att man kan betrakta rådfrågning on-line av ett verk i ett offentligt bibliotek som 
likvärdigt med lån av ett exemplar av verket. 
3. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Nödvändigheten av att harmonisera det rättsliga system som skall tillämpas i fråga 
om digital spridning eller överföring från immaterialrättslig synpunkt verkar 
självklar. I brist på en långt driven harmonisering kan det fria utbudet av tjänster inte 
bli verklighet eftersom skillnaderna i behandling kommer att leda till hinder mellan 
medlemsstaterna. 
Det påpekades på den föregående punkten att uthyrnings- och utlåningsrättigheterna 
analogt skulle kunna vara tillämpliga på digitala överföringar. För överskådlighetens 
och rättssäkerhetens skull tycks det dock nödvändigt att bekräfta, i förekommande 
fall precisera, en sådan tillämpning på lagstiftningsplanet. 
Naturligtvis gäller det att förena utbildningssyftena och de kulturella syftena hos 
vissa organisationer som offentliga bibliotek eller universitet vilka har som mål att 
säkerställa största möjliga spridning av verk och fakta, med det legitima skyddet av 
rättighetshavarna. 
59 
Dessa inrättningar har i själva verket en viktig funktion i samhället. De utgör ett 
mellanled i kedja från upphovsman till publik. De möjliggör en spridning av kunnan­
det och att så många som möjlig får tillgång till kultur- och informationsprodukter. 
Det är således viktigt att de i den nya digitala miljön får fortsätta att ta detta ansvar 
med så få inskränkningar som möjligt. Digitaltekniken erbjuder emellertid vissa nya 
tekniska möjligheter såsom elektronisk lagring och överföring av dokument, vilket 
kommer att få ökande betydelse, särskilt inom ramen för låneverksamhet mellan 
bibliotek. Dessa användningsformer, och nya hanteringsformer kan vara till skada 
för rättighetshavarna om de inte regleras genom ett välavvägt rättsligt system. 
Slutsatsen blir att det vid behov kommer att krävas förstärkning av rättighetshavarnas 
rättigheter, särskilt i fråga om offentliga lån. Det är viktigt att erkänna de olika 
berörda aktörernas skiljaktiga intressen: upphovsmännen bör kunna kontrollera 
användningarna av sina verk; biblioteken bör ordna överföring av tillgängliga 
dokument; och användarna bör i möjligaste mån ta del av dessa med beaktande av 
vars och ens legitima rättigheter eller intressen. Detta problem kommer att tas upp 
generellt i den rapport som Kommissionen skall upprätta med stöd av artikel 5.4 i 
"uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG. 
En annan fråga är att de elektroniska motorvägarna i informationssamhället kommer 
att förflytta alla slags upphovsrättsligt skyddade verk och föremål mellan olika punk­
ter. Det viktiga är i själva verket att vilket det transporterade verket än är (t.ex. film, 
musik, teaterpjäs osv.) kan detta inte färdas på motorvägen annat än tack vare dator­
program och en del av dessa program kommer alltid att åka med och sedan lagras 
samtidigt med övrigt material hos mottagaren, fastän det rättsliga system som är 
tillämpligt för dessa olika verk inte nödvändigtvis är detsamma. Det finns skillnader 
särskilt vad gäller rättigheterna för datorprogram och upphovsrätten i allmänhet 
beträffande rätten till mångfaldigande. 
På det här stadiet är kommissionen av den uppfattningen att uthyrningsrätten analogt 
skulle kunna vara tillämplig på digitala överföringar i samband med kommersiell 
verksamhet. Det återstår att undersöka på vilket sätt de särskilda kännetecknen hos 
vissa kommersiella transaktioner kan tas med i beräkningen vid tillämpningen av 
denna rättighet. För övrigt finns det skäl att se över rätten till elektronisk utlåning i 
syfte att upprätthålla en jämvikt mellan de offentliga bibliotekens intressen och 
innehavarnas rättigheter. 
60 
4. Frågor 
1) Uthyrningsrätten och utlåningsrätten som definieras i "datorprogramdirektivet" 
91/250/EEG och "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG analogt skulle kunna vara 
tillämpliga på elektronisk överföring punkt till punkt. Anser ni att det i detta 
perspektiv vore lämpligt att omarbeta vissa inslag i dessa? I så fall vilka? 
2) Har ni tillgång till uppgifter som gör det möjligt för er att mäta den ekonomiska 
återverkan för rättighetshavarna och för andra aktörer till följd av tillämpningen 
av systemet med uthyrning och utlåning? 
3) Vad skulle följderna bli för de små och medelstora företagen? 
61 
AVSNITT VI: 
RÄTTEN TILL DIGITAL 
SÄNDNING 
Viktiga punkter 
Ljudradio- och TV-utsändning är redan reglerad men vissa anser att digitalise­
ringen av signalerna har sådana effekter när det gäller konsumenterna kopiering 
att innehavarna av närstående rättigheter borde kunna förfoga över ensamrätt till 
sändning och inte längre enbart ha förmånen av skälig ersättning. 
1. Presentation av frågan 
I fråga om upphovsrätt och närstående rättigheter är situationen inte densamma när 
man kommunicerar med en enda person som när man kommunicerar med många. I 
detta perspektiv räknas inte kommunikation med en enda person eller punkt till punkt 
som sändning. 
Dock är det befogat att med en gång precisera att sändning intimt hör samman med 
informationssamhällets problematik. Digital sändning möjliggör i själva verket sänd­
ningar som skulle kunna vara konkurrenter till on-line-tjänster. De praktiska 
resultaten beträffande följderna av digital sändning är faktiskt varierande för 
rättighetshavare och konsumenter beroende på om de utsända verken avbryts av 
reklam eller andra budskap eller inte. För övrigt bör det tas hänsyn till den 
sändningskvalitet som möjliggörs genom digital sändning och sålunda kvalitén på de 
kopior som konsumenten så småningom skulle kunna ta av de utsända verken. 
Inom fonogramsektorn råder det farhågor för att de kopior som konsumenterna 
kommer att kunna ta kommer att vara av så god kvalitet att CD-marknaden kommer 
att bli lidande. Från det hållet framställs det alltså krav om en rättighet att tillåta eller 
förbjuda digital sändning av fonogram. I dagsläget har fonogramproducenter och 
utövande konstnärer bara rätt till en skälig ersättning. Frågan om rätten till digital 
sändning ställs också med skärpa när det gäller filmproducenter och utövande konst­
närer inom denna sektor. 
För övrigt hävdar vissa att den sändning som hittills betraktades som sekundärt 
utnyttjande i själva verket har blivit en typ av förstarangsutnyttjande och att 
rättssystemet på denna punkt följaktligen bör ändras. 
62 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. I Bernkonventionen definieras inte begreppet ljudradio- och TV-utsändning. Rättig­
heter tillerkänns upphovsmän som förekommer speciellt för vissa typer av verk. 
Även om rättigheterna i princip är ensamrätt kan icke-frivilliga licenser införas för 
upphovsmän till litterära och konstnärliga verk i kraft av artikel Ila.2 i konventio­
nen. Romkonventionen föreskriver inte ensamrätt när det gäller sändning för ut­
övande konstnärer och fonogramproducenter. Dessa får bara ersättningsrätt i kraft 
av artikel 12. 
2.2. Gemenskapsrätten tar upp sändningsverksamhet på flera ställen. Det framgår av de 
olika direktiven att sändning utgör varje "ursprunglig överföring av [TV-]program 
avsedda för mottagning av allmänheten, per tråd eller genom luften inklusive 
överföring via satellit, i okodad eller kodad form." Tjänster genom kommunikation 
från punkt till punkt och på individuell begäran behandlas inte. 
Det begrepp för sändning som fastställs i "satellit- och kabeldirektivet" 93/83/EEG 
överensstämmer med denna definition: "ursprunglig sändning från en [annan] med­
lemsstat via tråd eller trådlöst, inbegripet sändning via satellit, av televisions- och 
radioprogram som är avsedda för mottagning av allmänheten" (artikel 1.3). Dess­
utom preciseras i artikel 1.2 c i "satellit- och kabeldirektivet" 93/83/EEG att "om 
de programbärande signalerna är kodade äger en överföring till allmänheten via 
satellit rum under förutsättning att utrustning för avkodning av sändningen 
tillhandahålls allmänheten genom sändarföretaget eller med dess samtycke" 
För att täcka alla sändningar som faktiskt mottas av allmänheten täcker samma 
direktiv alla satelliter vars signaler kan mottas "under jämförbara förhållanden" 
med de som råder vid en sändning per satellit vid direktutsändning. De tekniska 
kännetecknen för en satellit är med andra ord inte relevanta men däremot resultatet 
av sändningen som bör kunna uppfångas av allmänheten. 
Gemenskapens regelverk avser följaktligen, i dagens läge, med "sändning" alla 
utsändningar som riktar sig till allmänheten förutom tjänster som bygger på 
individuell begäran, oberoende av vilken teknik som används: tråd, hertzvågor, 
satellit, traditionell, digital. 
De rättigheter som tillkommer upphovsmän och innehavare av närstående rättig­
heter har också blivit föremål för harmonisering inom gemenskapen, åtminstone 
delvis, på sändningens område. 
63 
Vad beträffar upphovsmännen förpliktas medlemsstaterna i "satellit- och kabel"-
direktivet 93/83/EEG att föreskriva ensamrätt att ge tillåtelse till överföring till 
allmänheten via satellit av verk som är skyddade av upphovsrätt (artikel 2). 
Principen är att förvärvet av tillståndet bör ske genom avtal men justeringar 
föreskrivs (artikel 3). 
De utövande konstnärerna och fonogramframställarna tillerkänns genom "uthyr­
nings- och utlåningsdirektivet" 92/100/EEG rätten till skälig ersättning vid "trådlös 
utsändning eller eljest för återgivning för allmänheten" av ett fonogram som utgivits 
i kommersiellt syfte (artikel 8.2). Utövande konstnärer kan förbjuda sändning av 
sina direktframföranden (artikel 8.1). Harmoniseringen av denna artikel 8 har ut­
tryckligen förklarats vara minimal. Medlemsstaterna kan alltså vidta åtgärder med 
högre skyddsnivå. 
Slutligen beviljas organisationer för sändning en hel rad ensamrätter för sina ut­
sändningar: upptagning på medium (artikel 6), reproduktion av upptagningarna 
(artikel 7), återutsändning (artikel 8), distribution av upptagningarna (artikel 9). 
3. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Denna fråga berör gemenskapens verksamhet förutsatt att sändningen är gräns­
överskridande. Inom ramen för gränsöverskridande sändningar skulle införandet av 
ensamrätt för sändning bara i vissa medlemsstater skapa avsevärd snedvridning av 
konkurrensen som omedelbart skull utlösa omlokalisering av sändnings­
verksamheten. Resonemanget är detsamma som utmynnade i "satellit- och 
kabeldirektivet" 93/83/EEG. 
Problemet har blivit större särskilt genom att kompressionstekniken har gjort det 
möjligt att mångfaldiga program. Begränsningen när det gäller frekvenser är alltså 
inte längre ett giltigt argument för att begränsa verksamheten när det gäller sändning­
ar. Problemets omfattning kan dock variera beroende på vilken metod som används 
för sändning. Denna fråga uppstår särskilt för innehavarna av närstående rättigheter 
eftersom dessa inte förfogar över ensamrätt. 
Om programmen är som "klassiska" program, t.ex. inom musiksektorn där en pro­
gramledare spelar fonogram och gör kommentarer mellan styckena, alltsammans 
avbrutet med jämna mellanrum av reklam, är det föga troligt att rättighetshavarnas 
farhågor kommer att besannas. Musiken är alltför sönderstyckad för att ens genom­
snittskonsumenten skall betrakta inspelning från radion som ett realistiskt alternativ 
till köp. 
Ett större problem är däremot programmen med oavbruten musik eller audiovisuell 
teknik. Frågan kan bli verkligt allvarlig om eterutsändare sänder hela fonogram eller 
filmer, den ena efter den andra enligt en på förhand fastställd programtablå med 
64 
spridning bland konsumenterna. I detta fall behöver konsumenten bara kontrollera 
när det ämne han vill se visas så kan han kopiera det gratis och i sin helhet. 
Systemen för numrering av verk och fonogram skulle t.o.m. kunna användas i dessa 
fall av automatiska system inklusive i konsumentens mottagare och göra det möjligt 
för denne att programmera kopian. På samma sätt finns det planer på att ha samma 
program med förskjutningar i flera kanaler, vilket mångfaldigar riskerna. 
Således skulle två typer av sändning som täcks av samma definition i fråga om 
upphovsrätt få olika konsekvenser. 
På det här stadiet är det kommissionens uppfattning att undersökningarna bör fortsät­
tas om huruvida det finns behov av att revidera den nuvarande balansen mellan 
rättigheterna på detta område. Berörda kretsar är alltså välkomna att framföra sina 
uppfattningar och argument. 
4. Frågor 
1) Anser ni att digital sändning genom att den möjliggör mångfaldigande av 
kanalerna kommer att medföra fler fall av gränsöverskridande sändning? Är det 
en rent teoretisk möjlighet eller tycker ni att ett ingripande från gemenskapens 
sida vore berättigat? 
2) Anser ni att digital sändning utgör ett verkligt hot för de innehavare av 
närstående rättigheter som för tillfället inte förfogar över ensamrätt för sändning? 
Införandet av ensamrättigheter för digital sändning för fonogram- och filmprodu­
center och de utövande konstnärerna inom dessa sektorer verkar det nödvändigt, 
tänkbart under vissa förhållanden eller något som är uteslutet? 
3) Anser ni att en differentiering mellan sändningstekniker kan påskynda en lösning 
(dvs. täcka enbart vissa former av digital sändning, t.ex. kabelsändning)? 
4) Anser ni att en förstärkning av rätten till mångfaldigande inom privatsfären, 
genom förd på ett strikt sätt och med hjälp av tekniska system som förhindrar 
kopiering i mottagningsapparaterna skulle vara tillräckligt för att undvika pro­
blemen med reproduktion i stor skala? 
65 
AVSNITT VII: 
IDEELLA RÄTTIGHETER 
Viktiga punkter 
I en interaktiv miljö som informationssamhället där det blir så enkelt att ändra 
och anpassa verk är de ideella rättigheterna som säkerställer verkets integritet 
och upphovsmannens rätt att anges som upphovsman till verket ett centralt 
inslag. Denna rätt är kärnpunkten i skillnaden mellan olika rättssystem och 
ligger bakom omfattande tvister. , 
1. Presentation av frågan 
Ideella rättigheter består huvudsakligen i varje upphovsmans rätt att kräva respekt 
för sitt verk och rätt att anges som upphovsman till verket. Verket bör alltså inte 
ändras utan upphovsmannens samtycke, åtminstone inte på sådant sätt att denna 
ändring kan skada upphovsmannens ära eller anseende. För övrigt garanterar rätten 
att anges som upphovsman till verket särskilt att ingen annan får göra anspråk på att 
vara verkets upphovsman. 
Genom att rätten till integritet gör det möjligt att hindra ändringar i verk är den 
närbesläktad med anpassningsrätten som även den är en ensamrätt men som gäller 
ensamrätter av ekonomisk karaktär. 
Ideella rättigheter är alltså ett kraftfullt inslag i upphovsrätten och i mindre utsträck­
ning även i utövande konstnärers rättigheter. Men ett särdrag hos informationssam­
hället är att verk och tjänster genom en fullständig digitalisering av liksom genom 
interaktiviteten på nätet blir lättare och lättare att ändra, färglägga, minska osv. Det 
kommer t.ex. att bli möjligt för vem som vill att ändra färgerna i en film eller byta 
ut ansiktena på skådespelarna och skicka ut den ändrade filmen på nätet igen. Denna 
möjlighet att ändra verk allt efter behag och i all oändlighet uppfattas på vissa om­
råden som en av de största fördelarna med digitaliseringen. Upphovsmännen däremot 
hyser stora farhågor att dessa tekniska möjligheter kommer att leda till stympning av 
verk och kräver en förstärkning av de ideella rättigheterna. 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. Ideella rättigheter omfattas av artikel 6bis i Bernkonventionen som föreskriver att 
"oberoende av sin ekonomiska rättigheter och även efter överlåtelse av dessa 
behåller upphovsmannen rätten att anges som upphovsman till verket samt rätten att 
motsätta sig varje förvanskning, stympning eller annan ändring i verket eller varje 
annat förfarande med avseende på detta, som är till men för hans ära eller 
anseende." 
66 
Upphovsmannens ideella rättigheter finns alltså även när de ekonomiska rättig­
heterna har överlåtits. 
2.2. Gällande sekundärrätt inom gemenskapen berör inte ideella rättigheter. Sålunda, i 
"datorprogramdirektivet" 91/250/EEG där det föreskrivs i artikel 2.3 att "arbetsgi­
varen ensam skall vara berättigad att utöva alla ekonomiska rättigheter till det 
program som skapats på detta sätt, om inte annat har föreskrivits genom avtal", 
finns det inga föreskrifter rörande ideella rättigheter. 
I "skyddstidsdirektivet" 93/98/EEG behandlas ideella rättigheter i artikel 9 där det 
föreskrivs att "bestämmelserna i detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av 
medlemsstaternas bestämmelser om de ideella rättigheterna". 
I sin dom "Phil Collins" (de förenade målen C-92/92 och C-326/92, dom den 20 
oktober 1993) definierade EG-domstolen det särskilda syftet med upphovsrätt och 
rättigheter för utövande konstnärer. "Det särskilda syftet med dessa rättigheter så 
som de regleras i nationell lagstiftning, är att säkerställa skyddet för sina 
innehavares ideella och ekonomiska rättigheter. Skyddet för ideella rättigheter ger 
upphovsmän och konstnärer möjlighet särskilt att motsätta sig varje förvanskning, 
stympning eller annan ändring i verket som skulle vara till men för deras ära eller 
anseende" (stycke 20 i domskälen). 
$. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
I sin ovannämnda dom "Phil Collins" anger domstolen att "de ensamrätter som 
tillerkänns genom litterär och konstnärlig egendom är av den naturen att de berör 
utbyten av varor och tjänster liksom konkurrensförhållandena inom gemenskapen. 
Därför, och så som domstolen har bekräftat genom sin fasta rättspraxis, omfattas 
dessa rättigheter fastän de regleras av nationell lagstiftning av kraven i Romfördraget 
och tillhör därför det senares tillämpningsområde" (stycke 20 i domskälen). 
Först finns det skäl att påpeka att de ideella rättigheterna förekommer bland frågor 
som skall studeras i kommissionens arbetsprogram 1991. En utfrågning av berörda 
kretsar som ägnas de ideella rättigheterna hölls den 30 november och 1 december 
1992. 
Denna utfrågning gjorde att det klart framstod hur känslig frågan om de ideella 
rättigheterna är till sin namr. Betydande åsiktsskillnader framkom. Rent allmänt 
förespråkade representanterna för upphovsmän och utövande konstnärer starka 
ideella rättigheter medan förlagsrepresentanterna från pressen, producenterna, 
eterutsändarna och arbetsgivarna intog en reserverad hållning gentemot de ideella 
rättigheterna. 
67 
De senare ansåg att de ideella rättigheterna därigenom att de är ett uttryck för upp­
hovsrättens personalistiska tänkande och genom att den är oåtkomlig, oförytterlig 
och evig, utgör en betydande osäkerhetsfaktor vid användningen av verken och 
följaktligen avskräcker från investeringar. 
Upphovsmännen och de utövande konstnärerna förkastade denna tes. Dessutom, 
ansåg ett stort flertal bland deras representanter att "skillnader i lagstiftningen (om 
ideella rättigheter) framstår i skarp dager genom utvecklingen av den nya tekniken 
som ger allt större möjligheter att ändra i verk och tjänster som sedan kan överföras 
elektroniskt på den inre marknaden med hjälp särskilt av elektronisk förlagsverksam­
het, databaser eller telekommunikationsnät1 ". 
En viktig uppgift som framkom i samband med den nämnda utfrågningen var att 
ideella rättigheter i själva verket sällan åberopas för att förhindra utnyttjandet av ett 
verk. Detta förklaras av det fakmm att på de områden där frågan är känslig hittar 
man arrangemang för att undvika sådan simationer. Inom andra sektorer, t.ex. 
filmkonsten, måste huvudregissören komma överens med producenten innan verket 
framställs varigenom man undviker de flesta av de problem som kan uppstå i 
efterhand. Utfrågningen visade med andra ord att ideella rättigheter för nuvarande 
inte vållar några egentliga problem för den inre marknaden. 
Inom ramen för informationssamhället ställs frågan om ideella rättigheter nu med 
större skärpa än tidigare. De digitala tekniska redskapen gör det ju lättare att forma 
om ett verk. Kommissionen är av den uppfattningen att frågan om den nuvarande 
bristen på harmonisering i den nya digitala miljön i längden är en godtagbar situation 
bör undersökas. 
4. Frågor 
1) Anser ni att skillnaderna mellan rättigheterna i de olika medlemsstaterna är 
sådana att det är nödvändigt att harmonisera reglerna angående ideella 
rättigheter? Är en sådan harmonisering berättigad i den nuvarande situationen? 
2) Kan man överväga möjligheten att reglera frågorna i samband med de ideella 
rättigheterna avtals vägen (upphovsmannen skulle t.ex. i samband med införandet 
på nätet eller t.o.m. vid digitaliseringen få godta vissa ändringar i verket, t.ex. 
dubbning, textning, omformatering osv.)? 
'Slutsatser från utfrågningen. 
68 
3) Kan man överväga presumtion om godtagande av vissa ändringar genom själva 
det fakmm att upphovsmannen givit klartecken för digitalisering? 
4) Anser ni att kollektivavtal mellan upphovsmän och utövande konstnärer å ena 
sidan och producenter och förläggare å andra sidan skulle göra det möjligt att 
definiera godtagbara ändringar? 
5) Anser ni att man i sådana simationer bör för övergripande eller sektorsvisa för­
handlingar (t.ex. filmindustrin, tidningsutgivare, bibliotek, museer)? 
69 
TREDJE UNDERAVDELNINGEN 
FRÅGOR I SAMBAND MED UTNYTTJANDET AV RÄTTIGHETER 
AVSNITT VIII: 
FÖRVÄRV OCH FÖRVALTNING 
AV RÄTTIGHETER 
Viktiga punkter 
Informationssamhället kommer att erbjuda nya möjligheter att utnyttja och njuta 
av skyddade verk och tjänster. Förvaltningen av rättigheterna måste dock 
utvecklas och anpassas till den nya miljön särskilt i syfte att skapandet av multi­
mediaverk som på samma gång utnyttjar musik, text, fotografier, film, osv., inte 
hindras av långa och kostsamma förfaranden vid förvärv av rättigheter. Rättig­
hetshavarna och förvaltarna av rättigheter uppmanas att överväga inrättandet av 
"enhetsreceptioner" för att förenkla tillgången till verk och tjänster. 
1. Presentation av frågan 
a) Rättigheternas natur 
Upphovsrätt och närstående rättigheter är ensamrättigheter, dvs. att de första in­
nehavarna av dessa rättigheter — nämligen upphovsmännen, utövande konstnärer, 
fonogram- och filmproducenter och sändningsföretag — kan tillåta eller förbjuda 
användningen av det skyddade verket eller tjänsten. Dessa rättigheter är för övrigt 
faktiskt mångfacetterade och tillåtelsen för en särskild form av användning innebär 
inte tillåtelse för alla andra former av utnyttjande. En författare som ger tillåtelse till 
offentligt uppförande av sin teaterpjäs t.ex. skadar inte därigenom sin ensamrätt att 
tillåta eller förbjuda reproduktionen av texten till pjäsen. Det rör sig om två olika 
rättigheter som författaren kan utöva helt oberoende av varandra. Rättighetshavarna 
förfogar alltså över möjligheten att utnyttja sina verk och tjänster på det sätt de anser 
bäst motsvara deras intressen. 
I vissa fall som utgör undantag från regeln reduceras rättigheterna för upphovsmän­
nen eller innehavarna av närstående rättigheter till en ersättningsrätt, dvs. rättig­
hetshavaren kan inte motsätta sig en viss användning av sitt verk eller sin tjänst, men 
lagen föreskriver utbetalning av skälig ersättning. Ett exempel på en sådan skälig 
ersättning föreskrivs i artikel 8.2 i "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG när det gäller 
användning för sändning eller för alla slags överföring till allmänheten av ett 
fonogram som är har getts ut i kommersiellt syfte. 
70 
I allmänhet berättigas beviljandet av en ersättningsrätt i stället för en ensamrätt av att 
individuell förvaltning under alla förhållanden inte skulle vara möjlig med tanke på 
mängden eller arten av användningar och att lagstiftaren har velat förenkla använd­
ningen till förmån för användarna. 
b) Metoder för förvaltning av rättigheterna 
Det är kanske nyttigt att i schematisk form påminna om hur immateriella rättigheter 
för tillfället förvaltas. Denna förvaltning varierar från sektor till sektor och beroende 
på innehavarna. Det följande tjänar bara som exempel. 
• Det mest direkta sättet för förvaltning av immateriella rättigheter är det som 
består i att den första innehavaren av rätten, dvs. upphovsmannen, den utövande 
konstnären eller producenten behåller bestämmandet över sina rättigheter och 
beviljar licenser till de personer som önskar detta efter en direkt till honom gjord 
framställan. En sådan förvaltning förutsätter givetvis att rättighetshavaren 
verkligen förfogar över ensamrätt. Sålunda förvaltar i allmänhet producenter av 
filmverk själva sina rättigheter, utan att gå vägen över andra mellanhänder. 
Det är dock inte alltid den första rättighetshavaren som förvaltar rättigheterna. På 
vissa områden är förläggarna rättighetsförvaltare, fastän de inte genom lag har 
utsetts till innehavare av en upphovsrätt eller en närstående rättighet. Sålunda 
avstår författarna till litterära verk av tradition sina rättigheter till förläggarna 
som sköter dess utgivning. På samma sätt kan en distributör eller en producent 
vara rättighetshavare för en given geografisk zon för rättigheterna för en 
producent som är baserad i ett annat land eller inom ett annat språkområde. 
• I vissa fall förstärks producenternas ställning genom presumtion om överlåtelse 
av genom lag inrättade rättigheter. I dessa fall föreskriver lagstiftningen att upp­
hovsmannen eller den utövande konstnären genom att underteckna avtalet med 
t.ex. producenten antas ha överlåtit sina rättigheter till producenten. Denna 
presumtion kan vara enkel, dvs. den avtalsslutande har rätt att bevisa att han inte 
önskade överlåta en viss rättighet, eller ovedersäglig i vilket fall inga motbevis 
får anföras. Denna mekanism innebär alltså en sorts mer eller mindre 
oåterkallelig automatism i fråga om överlåtelse av rättigheter. 
• Ett annat viktigt val vid förvaltningen av upphovsrätt och närstående rättigheter 
är inkasserande organ. Denna förvaltningsform har ökat alltmer i omfattning. Det 
är den "traditionella" förvaltningsformen för en stor del av den skapande sektorn 
och är t.o.m. obligatorisk i vissa fall. Den tillämpas särskilt i fall när rättig 
71 
hetshavarna måste ha licens eller när de bara har ersättningsrätt. Man kan också 
nämna förvaltningen av rättigheterna till återutsändning via kabel som från 
producenthåll anförtrotts AGICOA (Association de Gestion Internationale 
Collective des Oeuvres Audiovisuelles — Internationella föreningen för 
förvaltning genom inkasserande organ av audiovisuella verk) då individuell för­
valtning har ansetts alltför svårgenomförbar i detta fall. I musiksektorn finns det 
gott om inkasserande organ för det är illusoriskt för en upphovsman eller ut­
övande konstnär att individuellt vilja kontrollera och förvalta vissa rättigheter till 
ett musikaliskt verk eller ett inspelat framförande av detta. Sedan varierar 
traditionerna när det gäller inkasserande organ mellan olika sektorer, från en typ 
av rättighetshavare till en annan och från en medlemsstat till en annan. 
c) Konsekvenser av nuvarande förvaltningsformer i informationssamhället 
Av det föregående framgår det att upphovsmännen bakom s.k. multimediaverk, som 
vill använda existerande verk, bör från varje upphovsman eller innehavare av närstå­
ende rättigheter skaffa sig tillåtelse. Detta är inte en radikalt ny situation såtillvida 
som förvaltningsbolagen redan har haft med förvaltningen av s.k. komplexa eller 
sammanställda verk att göra. Det är dock sannolikt att den digitala tekniken, genom 
att mångfaldiga möjligheterna till skapande av sådana verk och mer i allmänhet av 
multimediaverk, ökar nödvändigheten av en rationalisering av förvaltningen av 
upphovsrätten. Genom att man vid skapandet av en CD-ROM-skiva eller en CDI 
ibland tar i anspråk ett betydande antal existerande verk eller tjänster, måste således 
den person som organiserar skapandet av sådana multimediaverk alltså begära ett 
stort antal tillstånd. Om ett av dessa tillstånd uteblir skulle detta kunna leda till att 
hela detta multimediaverk inte alls kan spridas. 
Sålunda kommer frågan om skyddet av litterära och konstnärliga äganderättigheter 
på ett nytt sätt fram i centrum av debatten om skapandet av multimediaverk, 
beroende på att det krävs ett så stort antal tillstånd. Till denna biomständighet i 
samband med antalet tillstånd kan läggas det fakmm att de sammanlagda beloppen 
för rättigheter som förhandlats fram för ett verk eller för tjänster på oberoende basis 
kan leda till kostnader som sammantagna bedöms alltför höga. Med andra ord finns 
det skäl att fundera över om rättighetsförvaltarna redan har tagit hänsyn till den 
särskilda situation multimediaframställarna befinner sig i vid fastställandet av de 
ekonomiska villkor som är förknippade med licenserna och om de aktuella tarifferna 
är förenliga med utnyttjandet av verk och tjänster inom ramen för informationssam­
hället. 
Upphovsrätt och närstående rättigheter bör inte betraktas som ett hinder för fram­
ställandet av multimediaprodukter. Det krävs stor vaksamhet så att vissa svårigheter i 
samband med förvaltningen av multimediaverk inte får tjäna som förevändning 
72 
för producenter och förläggare att avstå från att skaffa de nödvändiga rättigheterna, 
vilka skulle riskera att omintetgöra all avkastning på investeringarna och på lång sikt 
skulle innebära att all kreativitet dödas. 
Vissa användare gör sig redan öppet till talesmän för införandet av icke-frivilliga 
licenser vilket enligt deras uppfattning skulle vara den enda lösningen på problemet 
med att skaffa licenser. 
Först och främst finns det skäl att understryka att rättighetshavare som författare, 
utövande konstnärer samt fonogram- och filmproducenter har stort intresse av att 
deras verk och tjänster utnyttjas så mycket som möjligt efter deras ersättning och av­
kastningen på deras investeringar beror på användningsintensiteten. De har alltså på 
förhand intresse av att möjliga användare inte i onödan stöter på svårigheter när det 
gäller att identifiera den källa de skall vända sig till för att ansöka om en licens. 
Under alla förhållanden bör inte svårigheten att identifiera en rättighetshavare utgöra 
motiv för ett minskat skydd. 
Med hänsyn till svar som givits av berörda kretsar inom ramen för utfrågningen i juli 
1994 framstår inte svårigheten med att få de nödvändiga tillstånden för att ta med 
verk eller tjänster i databaser som ett skäl för att utvidga icke-frivilliga licenser eller 
någon annan form av försvagning av de immateriella rättigheterna. Andra medel för 
förvärv av rättigheter bör övervägas. 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. De internationella konventionerna ger få klara anvisningar angående förvärv och 
förvaltning av upphovsrätt och närstående rättigheter. De bestämmelser som finns 
berör vanligtvis mindre områden. I artikel 2.6 i Bernkonventionen föreskrivs det att 
skyddet för verk "gäller till förmån för verkets upphovsman och hans 
rättighetshavare", vilket klart pekar på att överföringar, överlåtelser eller licenser 
för dessa rättigheter inte skadar det skydd som införs genom konventionen. 
Man kan likaså framhäva två bestämmelser i Bernkonventionen angående särfall. 
Sålunda föreskrivs det i artikel 14bis.2 b presumtion om överlåtelse av utnyttjan­
derätten för filmverk till producenten. I artikel 15.3 föreskrivs att förläggaren av ett 
anonymt verk anses företräda upphovsmannen. Förläggaren kan alltså i alla Bernu­
nionens länder hävda rätten till ett anonymt verk utan att behöva framlägga andra 
bevis för att han är företrädare för upphovsmannen. 
73 
2.2. Gemenskapsrätten tar upp frågan om förvärv och förvaltning av rättigheter i flera 
sammanhang. 
De harmoniserade rättigheterna på gemenskapsnivå är i allmänhet ensamrätt. Det 
föreskrivs uttryckligen att denna ensamrätt kan överlåtas, bli föremål för licensavtal 
eller eljest upplåtas. Denna regel, som inrättas genom "uthyrningsdirektivet" 
92/100/EEG, gäller för uthyrnings- och utlåningsrättigheter (artikel 2.4), rätten till 
mångfaldigande för innehavarna av närstående rättigheter (artikel 7.2) och, för 
samma innehavare av närstående rättigheter, rätten till mångfaldigande (artikel 9.4). 
Denna överförbarhet gör det möjligt att i största möjliga omfattning anförtro för­
valtningen till inkasserande organ, till förläggare eller till producenter. Den gör det 
också möjligt att på alla områden för skapande garantera ett effektivt utnyttjande. 
Däremot har gemenskapens lagstiftare velat skydda de svaga delarna i avtalet mot 
ett fullständigt frånhändande av äganderätt genom att föreskriva att om uthyrnings­
rätten har överlåtits eller överförts av upphovsmannen eller den utövande 
konstnären, "behåller" denne "rätten att erhålla skälig ersättning för uthyrningen". 
"Upphovsmannen eller den utövande konstnären kan inte avstå från" denna rätt 
("uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG, artikel 4.1-2). 
Förutom möjligheten av överlåta eller upplåta ensamrätten, har gemenskapens 
lagstiftare föreskrivit möjligheten att införa presumtion om överlåtelse av rättigheter 
för att underlätta användningen av verk. Sålunda föreskrivs det i "uthyrningsdirekti­
vet" 92/100/EEG enkel presumtion om överlåtelse till förmån för filmproducenter 
av utövande artisters rätt till uthyrning (artikel 2.5) och möjligheten att införa 
sådan enkel presumtion för upphovsmän (punkt 2.6). Slutligen föreskrivs det i 
artikel 2.7 möjligheten för medlemsstaterna att införa förstärkt presumtion om 
överlåtelse av utövande konstnärers rätt till förmån för producenterna, förutsatt att 
det föreskrivs en skälig ersättning. 
När det gäller inkasserande organ har gemenskapens lagstiftare ingripit flera 
gånger. En definition av de inkasserande organen ges i "satellit- och kabel­
direktivet" 93/83/EEG (artikel 1.4): "i detta direktiv avses med kollektiv 
organisation en organisation som har som enda eller huvudsakliga uppgift att 
handha eller förvalta upphovsrättigheter eller närstående rättigheter". Denna 
definition, även om den i princip begränsar sig till det särskilda direktiv där den 
finns placerad, kan betraktas som en utgångspunkt för en övergripande analys när 
det gäller inkasserande organ. 
Förvaltning genom inkasserande organ tas under övervägande ett flertal gånger i de 
befintliga direktiven. Gemenskapens lagstiftare har ett arbetssätt från fall till fall 
samtidigt som det överlåts åt medlemsstaternas rättssystem att reglera verksamheten 
74 
i de inkasserande organen som sådana (dvs. detta föreskrivs uttryckligen i artikel 13 
i "kabel- och satellitdirektivet" 93/83/EEG medan frågan inte tas upp i de andra 
direktiven). Däremot ger direktiven anvisningar rörande lämpligheten av 
förvaltning genom inkasserande organ. 
Gemenskapens lagstiftare föreskriver inte i allmänhet förvaltning genom 
inkasserande organ, utan överlåter åt medlemsstaternas myndigheter att reglera 
frågan. Sålunda heter det om förvaltningen av den oeftergivliga rätten till skälig 
ersättning (artikel 4 i "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG) att den "får uppdras åt 
kollektiva organisationer som företräder upphovsmännen eller de utövande konst­
närerna" (punkt 3). I följande punkt preciseras det att medlemsstaterna får 
föreskriva denna förvaltning genom inkasserande organ. Medlemsstaternas frihet är 
alltså dubbel. De får föreskriva förvaltning genom inkasserande organ och har i så 
fall också friheten att göra denna obligatorisk eller frivillig. 
Det finns dock ett undantag från denna regel vid vidareutsändning via kabel. I arti­
kel 9.1 i "kabel- och satellitdirektivet" 93/83/EEG föreskrivs att "medlemsstaterna 
skall säkerställa att rätten för upphovsrättsinnehavare och innehavare av närstående 
rättigheter att meddela eller vägra tillstånd för en kabeloperatör att vidaresända via 
kabel bara kan utövas genom en kollektiv organisation". Den exceptionella naturen 
i obligatoriet att tillämpa förvaltning genom inkasserande organ understryks i punkt 
28 i ingressen där det påpekas att målet för denna åtgärd är att "säkerställa att 
utomstående som innehar rättigheter till enskilda programavsnitt inte genom att 
utöva sina rättigheter kan förhindra att gällande avtal fungerar friktionsfritt". 
Det förtjänar särskilt att nämnas att det i artikel 2.2 i "datorprogramdirekti­
vet" 91/250/EEG föreskrivs att "om ett datorprogram har skapats av en arbetstagare 
som ett led i dennes arbetsuppgifter eller efter arbetsgivarens anvisningar, skall 
arbetsgivaren ensam vara berättigad att utöva alla ekonomiska rättigheter till det 
program som skapats på detta sätt, om inte annat har föreskrivits genom avtal". 
Denna klausul är också av undantagskaraktär eftersom den ger arbetsgivaren ett 
förvaltningsmonopol när det gäller rättigheter till datorprogram. Det måste påpekas 
att direkt förvaltning av rättigheterna är regel inom denna sektor. Alla företag för 
framställning av datorprogram förvaltar sina produkter direkt. Förvaltning genom 
inkasserande organ förekommer inte inom denna sektor. 
3. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Sett med utgångspunkt från den inre marknaden finns det av rättigheter flera viktiga 
aspekter på förvärv och förvaltning. Detta är särskilt fallet när i vissa medlemsstater 
särskilda aspekter görs obligatoriska. Detta kan medföra hinder om 
75 
medlemsstaterna för övrigt säger nej till sådana obligatorier (t.ex. ovederlägglig 
presumtion om överlåtelse eller obligatorisk förvaltning genom inkasserande organ). 
Sett med utgångspunkt från upphovsrätt och närstående rättigheter kan den genom­
gående digitaliseringens tidsålder bidra till att förenkla förvaltningen av rättigheter 
på vissa områden. De möjligheter till identifikation, kontroll av användningen i 
allmänhet och av privatkopiering i synnerhet som den digitala tekniken bär löfte om 
innebär ett stort tillfälle som måste tillvaratas. Sålunda kan man, i stället för att 
planera för ett framtida system med allmänna ersättningsrättigheter, om de 
ovannämnda systemen genomförs på ett effektivt sätt, få en utveckling mot i riktning 
mot en alltmer sofistikerad och individualiserad förvaltning av rättigheter. 
Detta förutsätter dock att traditionella rättighetsförvaltare som inkasserande organ, 
producenter och förläggare snabbt blir medvetna om nödvändigheten av att deras roll 
utvecklas. Detta medvetandegörande bör uppmuntras. 
I samband med utfrågningen av berörda kretsar den 7 och 8 juli 1994 hade kommis­
sionen redan ställt frågor beträffande förvaltningen av rättigheter inom ramen för 
informationssamhället. På frågan om det är nödvändigt att revidera de inkasserande 
organens funktion inom ramen för informationssamhället svarade berörda kretsar i 
stort sett i enlighet med de egna speciella erfarenheterna, men man kan urskilja 
följande allmänna tendenser. 
En inblandning från gemenskapens myndigheter verkar som regel inte anses 
önskvärd på det här stadiet. Ofta medger man att de inkasserande organen behöver 
utvecklas, men det stryks under att det kommer an på dessa att själva anpassa sig på 
det sätt som alltid har skett. Vissa berörda framhåller att rättigheterna till skälig 
ersättning inte längre har berättigande i informationssamhället och att man 
följaktligen kan återgå till en individuell förvaltningsform. 
Nödvändigheten att bibehålla den frivilliga naturen hos de inkasserande organen är 
en allmän slutsats av de uppfattningar som uttrycks. Sålunda har de berörda på 
frågorna om införandet av automatiska förvaltningssystem eller tillgripandet av 
obligatorisk förvaltning genom inkasserande organ som underlättar förvaltningen i 
samband med framställandet av multimedia, nästan enhälligt svarat att obligatoriska 
licenser borde vara uteslutna. Berörda kretsar godtar visserligen ofta tanken på att 
skapa en sorts centra för förvaltning av rättigheterna, men det understryks att det bör 
vara frivilligt att bilda sådana centra, liksom att delta, och det bör finnas garantier 
för att möjligheten till individuell förvaltning finns kvar. 
76 
Det kan för övrigt påpekas att de upphovsrättsliga föreningarna1 i Frankrike har 
beslutat att "slå ihop sina resurser" och har skapat en struktur där alla riktningar är 
samlade. Var och en av de olika upphovsrättsliga föreningarna representerar före­
träder en särskild kategori av verk. SESAM, resultatet av denna sammanslagning, 
kommer att få mandat att garantera upphovsmännens ensamrätt till utnyttjandet av 
sina verk; dessutom kommer organisationen sålunda att erbjuda ett svar till de 
producenter och förläggare som är tvungna att skaffa mångfaldiga tillstånd med tanke 
på den mångfald av rättigheter som används med avseende på redan existerande verk 
eller originalverk som återges i multimediaprogram. 
Man kan anse att vissa omgrupperingar borde utgöra en viktig utveckling för de 
inkasserande organ som för närvarande är organiserade sektorsvis eller per typ av 
rättighetshavare (t.ex. upphovsmän, utövande konstnärer). Om man vill uppnå en 
situation i fråga om multimedia där rättigheterna för alla verk, tjänster och övrigt 
kan förvaltas centralt, borde de förvaltande organisationerna och andra förvaltare av 
rättigheter uppmuntras att bilda organisationer som säkerställer en förenkling av 
förvaltningen av rättigheter. 
Omgrupperingen, enligt modellen "enhetsreception", skulle ge möjlighet för upp­
hovsmän, utövande konstnärer liksom förläggare och producenter att förfoga över ett 
verktyg varigenom man kan spåra upphovsmannaskapet till mycket olika verk genom 
att samla samtliga förteckningar som kan komma att efterfrågas av den nya tekniken. 
Användarna kan också skaffa sig de upplysningar som intresserar dem, särskilt i 
fråga om avgiftsbelopp och överlåtna rättigheter. Denna identifikation skulle kunna 
möjliggöras genom en sammanslagning av databaserna från de olika organisationer 
som arbetar tillsammans, liksom genom ett successivt införande av 
identifikationssystem. Det gäller alltså sålunda att organisera anbudet av existerande 
verk liksom av nya verk som kan komma att integreras i multimediaprodukter och -
verk. 
Denna omgruppering av informationen utgör ett anpassat svar på den skapande verk­
samhetens behov i multimediaepoken, genom den ökar det nuvarande systemets 
öppenhet och effektivitet. Denna strävan efter öppenhet kan bara vara lönsam för 
samtliga berörda ekonomiska aktörer, såväl rättighetshavare som användare. Detta 
innebär inte att förvaltning genom inkasserande organ kommer att bli regel, men 
åtminstone kommer identifikationen av individuella rättigheter att centraliseras. 
Denna reception skulle inte utgöra en ersättning för förvaltningsorganisationerna. 
'Société des auteurs dans les arts graphiques et plastiques (ADAGP); Société des auteurs et compositeurs 
dramatiques (SACD); Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM); Société civile des 
auteurs multimédia (SCAM); Société des auteurs des arts visuels (SPADEM). 
77 
Möjligheten under vissa betingelser till en utveckling mot en mer centraliserad 
förvaltning, framför allt i form av en "clearingcentral" är också föremål för dis­
kussioner i berörda kretsar. 
Identifikationen skulle faktiskt göra det möjligt att formulera vissa antaganden 
rörande teknisk centralisering, särskilt när det gäller sammanbindning av 
identifierande filer som skulle kunna leda till en förenkling av villkoren för att 
utfärda tillstånd och förmodligen till en minskning av driftskostnaderna. 
Rättighetshavarna skulle kunna överlåta sina rättigheter till multimediaanvändning 
genom en central organisations förmedling. Denna skulle kunna förhandla fram 
avtalen och skulle vid behov inkassera royalties från användarna för att betala ut dem 
till rättighetshavarna. Ett beslut om att utvecklas i riktning mot en sådan ordning kan 
bara fattas på branschens eget initiativ. 
För övrigt, även om man utgår från antagandet om centralisering av visst förvalt­
ningsarbete, kan möjligheten att tillgripa en mer individualiserad förvaltning av 
rättigheterna inte uteslutas. 
Sålunda bör särskilda avtal mellan de olika aktörerna liksom vissa individualiserade 
licenser där varje rättighetshavare själv bestämmer efter vilken taxa dennes 
rättigheter skall betalas under alla förhållanden förbli möjliga. Det finns skäl att 
respektera parternas avtalsmässiga frihet. 
För övrigt bör man hålla i minnet att det genom digitaltekniken kommer att bli 
vanligare att överföring av uppgifter till användaren samtidigt innehåller tillstånd 
som är nödvändiga med avseende på upphovsrätt och närstående rättigheter. I sådana 
situationer kommer användningen att förvaltas individuellt. 
Men det är klart att förvaltningssystemens öppenhet och effektivitet är av särskilt 
stor betydelse för att säkerställa en positiv utveckling av informationssamhället. 
Sådana grupperingar bör namrligtvis respektera Romfördragets konkurrensregler 
både vid bildandet och vid själva förvaltningen av rättigheterna. I dessa olika 
avseenden kommer det att vara viktigt att ta hänsyn till hur stort det territorium är 
för vilket licenser kommer att beviljas av dessa grupperingar och särskilt själva 
förvaltningen av rättigheterna. 
Konkurrensreglerna är grundläggande men de borde inte på förhand stå i motsättning 
till tanken att skapa centraliserade system, åtminstone i fråga om skapandet av "en­
hetsreception". 
I samband med utfrågningen den 7 och 8 juli 1994 har berörda kretsar starkt betonat 
sin motvilja mot införandet av icke-frivilliga licenser. Kommissionen delar till fullo 
denna synpunkt. Inte enbart för att den inte kan något giltigt skäl rent allmänt för att 
införa icke-frivilliga licenser för skapandet av multimediaverk eller för att föra in 
skyddade verk och tjänster på de elektroniska motorvägarna utan dessutom kommer 
78 
sådana icke-frivilliga licenser om de införs på det nationella planet att med nödvän­
dighet ge upphov till problem för avsättningen av skyddade verk och tjänster. Namr­
ligtvis betyder inte detta att inte förvaltningsorganisationerna eller t.o.m. de oorgani­
serade rättighetshavarna när de intar en dominerande ställning kan tvingas att bevilja 
licenser på grund av artikel 86 i Romfördraget. 
Kommissionen är av den uppfattningen att vissa aspekter av förvaltningen av rättig­
heterna kan komma att ändras genom den digitala tekniken. Den anser att ett system 
med central förvaltning av rättigheter under frivillighet är ett riktigt svar på informa­
tionssamhället. Det åligger de berörda att genomföra detta system. Samtidigt som 
rättighetshavarna lämnas ett stort mått av frihet är det kommissionens uppfattning att 
regelverket bör granskas så att de ny metoder som införts inte leder till en splittring 
av marknaden utan under det att principerna om öppenhet och frihet från diskrimine­
ring iakttas bidrar till att underlätta förvärvet av rättigheter i 
multimediasammanhang. 
4. Frågor 
1) Hur bör de centrala systemen för rättighetshavare och förvaltare se ut till sin 
form och sin namr? Är ett system med "enhetsreception" önskvärt eller 
tillräckligt för att tillgodose informationssamhällets behov? 
2) Bör dessa centrala system begränsa sig till beviljandet av licenser för att skapa 
multimediaverk eller bör det vara heltäckande? 
3) Anser ni att konkurrerande system, dvs. sådan som täcker samma rättigheter, 
kan finnas sida vid sida i en medlemsstat, inom gemenskapen eller på världsnivå 
(dvs. centrala system som antingen kompletterar varandra eller också arbetar på 
samma område)? Hur skulle en sådan konkurrens kunna se ut i praktiken? 
4) Anser ni att, eftersom informationssamhället är globalt, också de licenser som 
beviljas för ett sådant eller sådana system kommer att eller borde vara globala? 
5) Anser ni att territoriellt mer begränsade licenser kan bibehållas? 
6) Anser ni det i gemenskapens lagstiftning bör fastställas uppföranderegler för 
central förvaltning? I så fall, vilken sorts regler: regler för umgänget mellan 
organisationer och konkurrerande system, regler om förhållandet mellan 
organisationer eller system och medlemmarna, eller båda? 
79 
AVSNITTIX: 
TEKNISKA SYSTEM FÖR IDEN­
TIFIKATION OCH SKYDD 
Viktiga punkter 
Genom den digitala tekniken är det möjligt att automatiskt identifiera, "tamera", 
skydda och förvalta verk och tjänster förutsatt att det byggs upp sådana system. 
För att undvika att informationssamhällets framväxt sker på rättighetshavarnas 
bekostnad framstår sådana system med internationell räckvidd som nödvändiga. 
1. Presentation av frågan 
Digitalisering av skyddade verk och tjänster innebär på samma gång en möjlighet 
och en avsevärd risk. Lagring, åtkomst och användning blir avsevärt mycket lättare, 
varigenom det öppnas nya marknader med som en oundviklig följd härav att det 
uppstår nya möjligheter och en ny lockelse för piratkopiering. Men den digitala 
tekniken med dess ständigt växande kapacitet för databehandling möjliggör också ett 
bättre skydd för verk och tjänster, förutsatt att det snabbt införs system som vinner 
allmän uppslutning, dvs. rättighetshavare, tillverkare av datorhårdvara, distributörer 
av verk och tjänster samt nätverksoperatörer. I samband härmed uppstår det två slags 
frågor. Först frågan om systematisk identifikation av digitaliserade verk och tjänster. 
Som bekant förses alla utgåvor i textform med ett ISBN-nummer varigenom de kan 
identifieras. Det gäller att skapa en sådan identifikation för alla verk och tjänster som 
kan innehålla antingen upplysningar endast om verket eller mycket mera fullständig 
information som också tar upp rättighetshavare och t.o.m. licensbestämmelser. Det 
har införs en sådan kod för fonogram, ISRC-koden. Det pågår arbete inom andra 
områden för skapande verksamhet. 
Genom användning av dessa tekniska identifikationssystem skulle fakturering och 
utbetalning av royalties till rättighetshavare effektivt kunna underlättas. Detta skulle 
kunna bli fallet om man band samman system för identifikation av verk och annat 
material samt uppgifter om de upphovsrättsliga förhållandena med det system som 
används för fakmrering i samband med nätanvändning eller användning av 
distanstjänster och för inkassering av motsvarande intäkter under iakttagande av 
gängse regler för skydd av användarnas privatliv. I själva verket innefattar dessa 
inkomster normalt utestående fordringar p.g.a. rättigheter som tillkommer 
rättighetshavarna. Sådana system finns redan för vissa program. För att systemet så 
småningom skall kunna bli heltäckande krävs det handelsavtal mellan aktörerna. I 
Europa, där ett stort antal aktörer borde vara inbegripna i gränsöverskridande 
tjänster, kan det tänkas att sådana system kräver anpassningar av beslut angående 
regler och av tekniska standarder. 
80 
På samma måste det ske en mera detaljerad granskning av de frågor i samband med 
skyddet av användarnas privatliv som aktualiseras genom nätverksoperatörernas 
insamling och bearbetning av sakupplysningar rörande varje individuell konsuments 
utnyttjande av tjänster i fråga om information och kultur. 
"Tatuering" av digitaliserade verk och tjänster är också föremål för studier. Det 
finns redan några förfaranden för digital märkning, t.ex. "Cyphertech". Varje 
programdel innehåller ett digitalt fingeravtryck som mottagarna kan läsa och avkoda 
i realtid. På så sätt blir det möjligt att införa system för automatisk förvaltning för 
användningsområden som t.ex. sändning eftersom det kommer att gå att på några 
sekunder när avläsa hur länge ett verk eller en tjänst har använts. 
Det andra centrala inslaget är införandet av skyddssystem i maskinvaran och av 
andra typer av system för att kunna dra fördel av den tidigare nämnda kodningen. 
När det gäller frågor beträffande system för att begränsa mottagningen av en tjänst 
och behovet av rättsskydd vid olaglig mottagning, behandlas de inte här eftersom en 
särskild grönbok ägnas dessa frågor. Väsentliga däremot är system av typen SCMS 
(Serial Copyright Management System) som förbjuder digital privatkopiering från 
kopior och sålunda begränsar riskerna med privatanvändare. 
Likaledes kommer det inte att vara möjligt att införa individuella faktureringssystem 
om de system som säljs till konsumenterna inte tar hänsyn till de tekniska möjlig­
heterna till kodavläsning. 
Det finns också en annan aspekt som bara hinner nämnas som hastigast eftersom den 
inte direkt berör upphovsrätt och närstående rättigheter, nämligen 
överföringssäkerheten i nätverk. Än så länge är säkerheten för överföring av material 
och data på dessa nätverk inte större än när det gäller telefonsamtal. I de flesta fall 
räcker detta. Det är emellertid möjligt att detta inte gäller för verk och andra 
skyddade tjänster. Det skulle ju bli svårare att säkerställa kontroll av tillämpningen 
och ersättningen för upphovsrätt och närstående rättigheter om nätverken saknar 
tillräcklig överföringssäkerhet. Fastän frågan om säkerhet vid överföring i nätverk 
skiljer sig från frågan om identifikation och skydd framstår det ändå som angeläget 
att analysen av frågorna rörande överföringssäkerhet i nätverk också får omfatta de 
aspekter som rör skyddet av upphovsrätt och närstående rättigheter. 
81 
2. Det aktuella rättsliga sammanhanget 
2.1. De internationella konventionerna behandlar för närvarande inte dessa frågor. De 
pågående förhandlingarna inom WIPO om ett eventuellt protokoll till 
Bernkonventionen och om ett eventuellt nytt instrument rörande 
fonogramproducenter och utövande konstnärer tar upp dessa frågor åtminstone 
delvis. 
2.2. Gemenskapslagstiftningen har redan tagit upp frågan om tekniskt skydd eftersom 
det i artikel 7.1 c i "datorprogramdirektivet" 91/250/EEG föreskriva att 
medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder mot personer som saluför eller för 
kommersiella ändamål innehar apparatur vars enda syfte är att underlätta ett otillåtet 
avlägsnande eller kringgående av en teknisk anordning som finns till för att skydda 
ett datorprogram. Därefter klargörs i artikel 7.3 att "medlemsstaterna kan besluta 
om beslag av de hjälpmedel som anges i punkt le". 
I gemenskapslagstiftningen finns det alltså inte några föreskrifter om tekniska 
system till skydd för datorprogram, men det finns ett skydd för dem som installerar 
sådana tekniska system genom olagligförklarandet av innehav och fri omsättning i 
kommersiellt syfte av piratutrustning för avkodning m.m. 
3. Utvärdering av frågan från gemenskapssynpunkt 
Betydelsen av tekniska system för identifikation, "tatuering" och skydd är erkänd 
sedan länge inom gemenskapen. Förutom att det i "datorprogramdirektivet" 
91/250/EEG lämnas ett par bidrag för att bekämpa piratutrustning är kryptering av 
sändningar som sådan föremål för utredning och kommer att ägnas en särskild grön­
bok. 
Det finns skäl att här framhålla CITED-projektet (Copyright in Transmitted 
Electronic Documents) som finansieras av kommissionen inom ramen för ESPRIT-
programmet. CITED grundar sig på informationsindustrins behov i vid mening och 
syftar till att skydda upphovsrätt och närstående rättigheter för alla verk och tjänster 
som lagras och överförs i digital form. Målet är att det skall införas ett skyddssystem 
för att stilla rättighetshavarnas farhågor och göra det enklare att ställa alla tillgänglig 
"information" till förfogande för så många som möjligt. 
Detta projekt har i den första fasen väckt åtskilligt intresse i berörda kretsar. En 
fördjupad undersökning har genomförts i samråd med WIPO och de viktigaste stan­
dardiseringsorganen om de problem som uppstår i samband med den digitala 
tekniken. Undersökningen har klart visar att skyddet för upphovsrätt och närstående 
rättigheter är av grundläggande betydelse och att ingen av de tekniska lösningar som 
för närvarande står till förfogande är till fullo tillfredsställande. Nu gällande 
lösningar bygger på de facto-normer. 
82 
CITED har sålunda eftersträvat att definiera en generell modell som är tillämplig för 
olika sektorer och som tar alla aktörer och hela informationskedjan med i beräk­
ningen. CITED-modellen definierar nödvändiga åtgärder mot tillfällig och 
systematisk piratkopiering. Denna modell bör nu prövas i pilotprojekt. 
I samband med utfrågningen den 7 och 8 juli 1994 ställdes frågan om det var 
nödvändigt med identifikationssystem i produkterna. De berörda bekräftade nyttan, i 
vissa fall t.o.m. nödvändigheten av sådana system. Ett flertal deltagare underströk 
också att dessa system borde vara frivilliga och inte obligatoriska. Vissa ansåg likaså 
att dessa system absolut måste skyddas mot förfalskningar då de i annat fall snarare 
skulle kunna förvärra situationen. Slutligen är frågan om informationsinnehållet 
omstridd. Medan vissa menar att uppgifter som tillhandahålls bör vara kompletta och 
även omfatta identifikation av rättighetshavare, är andra av den uppfattningen att de 
bör begränsas till upplysningar om själva verket eller tjänsten. 
Denna fråga är uppenbarligen nära förknippad med frågan om förvärv och för­
valtning av rättigheter. 
Frågan om ett framtida ingripande från gemenskapens sida aktualiseras alltså mot 
bakgrunden av subsidiaritetsprincipen och standardiseringspolitiken sådan den 
definieras inom ramen för det nya arbetssättet. Det är under alla förhållanden 
uppenbart att ett införande från medlemsstaternas sida utan föregående samordning 
av åtgärder om förbud mot saluförandet på marknaden av vissa produkter som inte 
uppfyller skyddsnormer skulle utgöra handelshinder. 
Man kan nämna den åtgärd som vidtogs i en medlemsstat i samarbete med branschen 
och internationella standardiseringsorganisationen (ISO) i syfte att utveckla en metod 
för att skriva in identifikationstecken i bitströmmarna. Detta initiativ har redan lett 
till att ISO har antagit själva principen för inskrift. Naturen och sammansättningen 
av dessa identifikationstecken håller på att bestämmas. Det är ju särskilt viktigt att 
metoderna för inskrift blir internationellt godkända. Det gäller också att undvika att 
det skapas "märkessystem" av vissa konstruktörer som sedan skulle kunna införa en 
norm som skulle leda till kommersiell dominans. 
Gemenskapen skulle kunna tvingas att handla för att införa ett harmoniserat obligato­
rium för tekniska skyddssystem när dessa har utvecklats och godtagits av industrin. 
83 
4. Frågor 
1) Anser ni att gemenskapen i samarbete med medlemsstaterna borde ingripa för att 
föreskriva rättsliga åtgärder som säkerställer respekten för 
• identifikatorerna, 
• skyddsnormerna mot digital privatkopiering, 
• andra tekniska medel för identifikation och skydd mot digital privatkopiering? 
när dessa har blivit utarbetade och godkända av industrin? 
2) Vad för slags upplysningar bör identifikatorerna innehålla? 
• Identifikation av verket eller tjänsten. 
• Identifikation av de främsta rättighetshavarna. 
• Identifikation av verket eller tjänsten, de främsta rättighetshavarna, 
licensinnehavarna och andra administratörer. 
• Licensvillkor för evenmella licensförvärvare. 
3) Anser ni att verk eller tjänster från ett tredje land som inte innehåller identifika­
tionssystem som är förenliga med gemenskapens system borde portförbjudas på 
den inre marknaden? 
4) Vilka andra åtgärder när det gäller regelverket för skyddssystem mot digitala 
privatkopior av material som skyddas av immateriella rättigheter är det 
nödvändigt och möjligt att vidta, om det går att utveckla och tillämpa system för 
tekniskt skydd mot digitala privatkopior? 
5) Om det infördes ett tekniskt skyddssystem mot digital privatkopiering som 
grundade sig på en harmonisering, anser ni att det då borde vara förbjudet att 
saluföra och importera apparater som inte innehåller skyddssystem mot digital 
privatkopiering som är förenliga med systemet i gemenskapen? 
6) Anser ni att ett effektivt genomförande av tekniska skyddssystem mot digital 
privatkopiering är beroende av skapandet av internationella standarder? 
7) Hur bör man identifiera verk och tjänster som inte är skyddade av upphovsrätt? 
Hur kan man garantera att skyddet genom immateriella rättigheter av verk och 
tjänster inte utgör en broms eller hindrar åtkomsten i fråga om data som inte 
skyddas av upphovsrätt? 
84 
BILAGA 
SAMMANSTÄLLNING 
AV FRÅGOR TILL 
BERÖRDA PARTER 
INLEDNING 
ALLMÄNNA FRÅGOR 
1. Ett antal osäkerhetsfaktorer har identifierats i punkt II A. Har ni upplysningar som 
kan bidra till att klarlägga de väckta frågorna både rörande marknadens utveckling 
och de nya tjänsterna? 
2. Vilka faktorer i samband med upphovsrätt och närstående rättigheter är de som enligt 
er mening troligen kommer att förändras och som förtjänar särskild prioritet? 
3. Finns det i er medlemsstat kommittéer, rapporter eller undersökningar eller, i före­
kommande fall, projekt rörande nya nationella regelverk som kan komma att krävas i 
fråga om upphovsrätt och närstående rättigheter för informationssamhället? Har det i 
så fall fastställts en tidtabell? 
4. På vilken nivå anser ni att regelfrågorna rörande immaterialrätt i informationssam­
hället bör behandlas: nationell nivå, gemenskapsnivå eller internationell nivå? 
5. Kräver skapandet av multimediaprodukter som utgår från kulturarvet att det tillämpas 
lösningar för regelverkets del som tar hänsyn till nödvändigheten av att skydda 
kulturarvet? I så fall vilka? 
6. De flesta verk och tjänster på de elektroniska motorvägarna skyddas av rättigheter 
som utgör äganderättigheter. I vilken mån och med hjälp av vilka parametrar anser ni 
det möjligt att mäta värdet av dessa upphovsrättigheter och närstående rättigheter? 
7a. Har ni närmare ekonomiska och statistiska upplysningar om hur de ekonomiska 
sektorer (t.ex. förlagsverksamhet, den audiovisuella sektorn, musik osv.) som berörs 
av verksamheten i samband med informationssamhället fördelar sig? Vilket procenttal 
av omsättningen i dessa sektorer motsvarar skyddet av upphovsrätt och närstående 
rättigheter? 
7b. Har ni närmare uppgifter, eller prognossiffror, som gör det möjligt att utvärdera 
bidraget från de verksamheter som skyddas av upphovsrätt och närstående rättigheter 
i den ekonomiska processen i samband med skapandet av tjänster som sprids på de 
elektroniska motorvägarna? 
85 
7c. Har ni statistiska uppgifter eller analyser när det gäller aspekter (kvalitativa eller 
kvantitativa) som har att göra med sysselsättningen inom ramen för verksamheter som 
skyddas av upphovsrätt och närstående rättigheter inom ramen för de elektroniska 
motorvägarna? 
8. Anser ni att ett starkare skydd av upphovsrätt och närstående rättigheter skulle vara 
till fördel för de små och medelstora företagen? I så fall, framför allt inom vilken 
sektor? 
9. På vilket sätt förutser ni att sysselsättningen kan komma att beröras av utvecklingen 
av nya verksamheter som skyddas av upphovsrätt och närstående rättigheter inom 
ramen för de nya tjänster som kommer att spridas på de elektroniska motorvägarna? 
10. Har ni andra kommentarer, om andra frågor som inte tas upp i detta kapitel? 
FÖRSTA UNDERAVDELNINGEN: ÖVERGRIPANDE FRÅGOR 
AVSNITT I: TILLÄMPLIG RÄTT 
1) Nödvändiggör tillämpningen av regeln om ursprungsland identifikation av ytterligare 
kriterier och element? I så fall, vilka? 
2) Anser ni det nödvändigt att för tillämpningen av regeln om ursprungsland identifiera 
ett antal kompletterande anknytningskriterier? I så fall, vilka? 
3) Anser ni det möjligt att, i syfte att bestämma ansvarskedjan, identifiera potentiella 
aktörer som ingriper i varje fas av en utsändning? I så fall, precisera vilka dessa 
aktörer är? 
4) Bör regeln om ursprungsland vad gäller definitionen av sändningsåtgärden och med 
hänsyn till skillnaderna i skyddsnivå tillämpas i gemenskapen för alla slags utsänd­
ningar när det rör sig om 
• utsändningar som härrör från enbart en medlemsstat, 
• utsändningar som härrör från en medlemsstat eller från tredje land som tillämpar 
Bernkonventionens Parisakt 1971 och Romkonventionen, 
• alla utsändningar härrörande från alla länder? 
5) Om regeln om ursprungsland skall bibehållas, vilka av följande rättigheter och vilka 
områden för den nationella rätten bör harmoniseras för att undvika omlokaliseringar 
och förlust av skydd för rättighetshavarna: 
86 
• Undantagen från ensamrätt 
• Innehavarbegreppet 
• Ideella rättigheter 
• Andra rättigheter 
6) I vilken mån, på vilka områden och på vilket sätt bör det ske en ytterligare 
förbättring av skyddet för rättighetshavare i tredje land som tillämpar Bern- och 
Romkonventionerna (...) om man vill tillämpa ursprungslandets rätt? 
7) Om regeln om ursprungsland enligt er uppfattning inte bör bibehållas, vilka regler 
skulle ni vilja se tillämpade? 
8) Anser ni att säkerhetsklausuler kan ge giltigt skydd åt gemenskapens rättighetshavare 
vid fall av inflöde i ett tredje land utan tillräckligt skydd för den intellektuella 
äganderätten? 
9) Anser ni att parterna i ett avtal fritt bör kunna välja lag eller anser ni det finnas skäl 
för att begränsa den avtalsenliga friheten 
• i allmänhet 
• på ett sådant sätt att vissa särskilda element bevaras, t.ex. ideella rättigheter, 
skälig ersättning, inkasserande organ 
• endast i fall då verk eller tjänster tillhörande rättighetshavare från Europeiska 
unionen avhandlas i avtalet? 
AVSNITT II: KONSUMTION AV RÄTTIGHETER OCH PARALLELL IMPORT 
1) Bör det införas en regel som utesluter internationell konsumtion av rättigheter till 
förmån för innehavarna av upphovsrätt av samma anledning som den regel som före­
skrivs i artikel 9.2 i "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG? 
2) Bör frånvaron av konsumtion av rättigheter bekräftas oavsett vilken rättighet som 
fastställs (t.ex. sändning, överföring, uthyrning) i fråga om utbjudande av tjänster? 
3) Hur ser ni på ovannämnda frågor inom ramen för nätverk on-line som till sin namr är 
globala? 
4) Kan man tänka sig samexistens mellan system som föreskriver internationell konsum­
tion av rättigheter och andra som inte föreskriver det? 
87 
ANDRA UNDERAVDELNINGEN: SÄRSKILDA RÄTTIGHETER 
AVSNITT III: RÄTT TILL MÅNGFALDIGANDE 
1) Anser ni att digitalisering av verk och tjänster bör omfattas av en ensamrätt till repro­
duktion? Förefaller undantag från denna rättighets exklusiva namr berättigade? I så 
fall, vilka och varför? 
2) Anser ni att privatkopiering och reprografi av digitaliserade verk eller tjänster utom 
datorprogram borde 
• fullt ut omfattas av denna rätt till mångfaldigande, 
• omfattas av denna rätt till mångfaldigande men åtminstone en kopia bör vara 
tillåten (dvs. som med SCMS-systemet), 
• tillåtas med eller utan ett system för ersättning? 
AVSNITT IV: ÖVERFÖRING TILL ALLMÄNHETEN 
1) Under vilka förhållanden kan följande åtgärder betraktas som privat användning: 
* Nätkommunikation mellan två privatpersoner. 
* Nätkommunikation mellan flera privatpersoner (t.ex. "bulletin board service") 
* Nätkommunikation mellan en privatperson och ett företag. 
* Nätkommunikation inom ramen för ett eller flera företag? 
2) Anser ni att det fakmm att privatpersoner känner varandra eller tillhör samma familj 
påverkar begreppet överföring till allmänheten i samband med överföring på nätet 
mellan fler än två personer? 
3) På vad sätt har det betydelse i vilken egenskap en person kommunicerar (privat­
person, företag, offentliga organ osv.) för frågan om åtgärden skall definieras som 
överföring till allmänheten vid kommunikation punkt till punkt? 
4) Anser ni att det är en åtgärd som utgör en fara för upphovsrätt och närstående rättig­
heter att ansluta en server som innehåller verk som är skyddade av upphovsrätt? I så 
fall, vilka rättigheter är inblandade i denna åtgärd? Har ni kännedom om lagstiftning 
som tar ställning på den här punkten? 
5) Vilka andra kriterier eller åtgärder bör enligt er uppfattning vara avgörande för 
definitionen av överföring till allmänheten? 
88 
AVSNITT V: RÄTTEN TILL DIGITAL ÖVERFÖRING / SPRIDNING 
1) Uthyrningsrätten och utlåningsrätten som definieras i "datorprogramdirektivet" 
91/250/EEG och "uthyrningsdirektivet" 92/100/EEG analogt skulle kunna vara 
tillämpliga på elektronisk överföring punkt till punkt. Anser ni att det i detta perspek­
tiv vore lämpligt att omarbeta vissa inslag i dessa? I så fall vilka? 
2) Har ni tillgång till uppgifter som gör det möjligt för er att mäta den ekonomiska 
återverkan för rättighetshavarna och för andra aktörer till följd av tillämpningen av 
systemet med uthyrning och utlåning? 
3) Vad skulle följderna bli för de små och medelstora företagen? 
AVSNITT VI: RÄTTEN TILL DIGITAL SÄNDNING _ 
1) Anser ni att digital sändning genom att den möjliggör mångfaldigande av kanalerna 
kommer att medföra fler fall av gränsöverskridande sändning? Är det en rent 
teoretisk möjlighet eller tycker ni att ett ingripande från gemenskapens sida vore 
berättigat? 
2) Anser ni att digital sändning utgör ett verkligt hot för de innehavare av närstående 
rättigheter som för tillfället inte förfogar över ensamrätt för sändning? Införandet av 
ensamrättigheter för digital sändning för fonogram- och filmproducenter och de 
utövande konstnärerna inom dessa sektorer verkar det nödvändigt, tänkbart under 
vissa förhållanden eller något som är uteslutet? 
3) Anser ni att en differentiering mellan sändningstekniker kan påskynda en lösning 
(dvs. täcka enbart vissa former av digital sändning, t.ex. kabelsändning)? 
4) Anser ni att en förstärkning av rätten till mångfaldigande inom privatsfären, genom 
förd på ett strikt sätt och med hjälp av tekniska system som förhindrar kopiering i 
mottagningsapparaterna skulle vara tillräckligt för att undvika problemen med repro­
duktion i stor skala? 
AVSNITT VII; IDEELLA RÄTTIGHETER 
1) Anser ni att skillnaderna mellan rättigheterna i de olika medlemsstaterna är sådana att 
det är nödvändigt att harmonisera reglerna angående ideella rättigheter? Är en sådan 
harmonisering berättigad i den nuvarande situationen? 
89 
2) Kan man överväga möjligheten att reglera frågorna i samband med de ideella rättig­
heterna avtals vägen (upphovsmannen skulle t.ex. i samband med införandet på nätet 
eller t.o.m. vid digitaliseringen få godta vissa ändringar i verket, t.ex. dubbning, 
textning, omformatering osv.)? 
3) Kan man överväga presumtion om godtagande av vissa ändringar genom själva det 
fakmm att upphovsmannen givit klartecken för digitalisering? 
4) Anser ni att kollektivavtal mellan upphovsmän och utövande konstnärer å ena sidan 
och producenter och förläggare å andra sidan skulle göra det möjligt att definiera 
godtagbara ändringar? 
5) Anser ni att man i sådana simationer bör för övergripande eller sektorsvisa förhand­
lingar (t.ex. filmindustrin, tidningsutgivare, bibliotek, museer)? 
TREDJE UNDERAVDELNINGEN: FRÅGOR I SAMBAND MED UTNYTTJANDET AV RÄTTIG­
HETER 
AVSNITT VIII: FÖRVÄRV OCH FÖRVALTNING AV RÄTTIGHETER _ 
1) Hur bör de centrala systemen för rättighetshavare och förvaltare se ut till sin form 
och sin namr? Är ett system med "enhetsreception" önskvärt eller tillräckligt för att 
tillgodose informationssamhällets behov? 
2) Bör dessa centrala system begränsa sig till beviljandet av licenser för att skapa 
multimediaverk eller bör det vara heltäckande? 
3) Anser ni att konkurrerande system, dvs. sådan som täcker samma rättigheter, kan 
finnas sida vid sida i en medlemsstat, inom gemenskapen eller på världsnivå (dvs. 
centrala system som antingen kompletterar varandra eller också arbetar på samma 
område)? Hur skulle en sådan konkurrens kunna se ut i praktiken? 
4) Anser ni att, eftersom informationssamhället är globalt, också de licenser som 
beviljas för ett sådant eller sådana system kommer att eller borde vara globala? 
5) Anser ni att territoriellt mer begränsade licenser kan bibehållas? 
6) Anser ni det i gemenskapens lagstiftning bör fastställas uppföranderegler för central 
förvaltning? I så fall, vilken sorts regler: regler för umgänget mellan organisationer 
90 
och konkurrerande system, regler om förhållandet mellan organisationer eller system 
och medlemmarna, eller båda? 
AVSNITT IX: TEKNISKA SYSTEM FÖR IDENTIFIKATION OCH SKYDD 
1) Anser ni att gemenskapen i samarbete med medlemsstaterna borde ingripa för att 
föreskriva rättsliga åtgärder som säkerställer respekten för 
• identifikatorerna, 
• skyddsnormerna mot digital privatkopiering, 
8 andra tekniska medel för identifikation och skydd mot digital privatkopiering? 
när dessa har blivit utarbetade och godkända av industrin? 
2) Vad för slags upplysningar bör identifikatorerna innehålla? 
• Identifikation av verket eller tjänsten. 
• Identifikation av de främsta rättighetshavarna. 
• Identifikation av verket eller tjänsten, de främsta rättighetshavarna, licensinne­
havarna och andra administratörer. 
• Licens villkor för evenmella licensförvärvare. 
3) Anser ni att verk eller tjänster från ett tredje land som inte innehåller identifika­
tionssystem som är förenliga med gemenskapens system borde portförbjudas på den 
inre marknaden? 
4) Vilka andra åtgärder när det gäller regelverket för skyddssystem mot digitala privat­
kopior av material som skyddas av immateriella rättigheter är det nödvändigt och 
möjligt att vidta, om det går att utveckla och tillämpa system för tekniskt skydd mot 
digitala privatkopior? 
5) Om det infördes ett tekniskt skyddssystem mot digital privatkopiering som grundade 
sig på en harmonisering, anser ni att det då borde vara förbjudet att saluföra och 
importera apparater som inte innehåller skyddssystem mot digital privatkopiering som 
är förenliga med systemet i gemenskapen? 
6) Anser ni att ett effektivt genomförande av tekniska skyddssystem mot digital privat­
kopiering är beroende av skapandet av internationella standarder? 
7) Hur bör man identifiera verk och tjänster som inte är skyddade av upphovsrätt? Hur 
kan man garantera att skyddet genom immateriella rättigheter av verk och tjänster 
inte utgör en broms eller hindrar åtkomsten i fråga om data som inte skyddas av upp­
hovsrätt? 

ISSN 1024-4506 
KOM(95) 382 slutlig 
DOKUMENT 
SV 08 16 
Katalognummer : CB-CO-95-421-SV-C 
ISBN 92-77-92586-8 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg