RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN Genomförande av kommissionens meddelande om trygg energiförsörjning och internationellt samarbete och av rådets (energi) slutsatser från november 2011 /* COM/2013/0638 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN Genomförande av kommissionens meddelande om trygg energiförsörjning och internationellt samarbete och av rådets (energi) slutsatser från november 2011 Denna rapport utgör en översyn över de främsta resultaten i fråga om de yttre aspekterna av EU:s energipolitik efter 2011. Den har utarbetats av kommissionens avdelningar i samarbete med Europeiska utrikestjänsten. 1. Inledning Trygg, hållbar och konkurrenskraftig energi är av grundläggande betydelse för EU:s ekonomi och industri och för dess medborgare. För att uppnå detta mål krävs interna EU-åtgärder och lämpliga instrument för att främja EU:s intressen utomlands. För att förstärka den yttre dimensionen av EU:s energipolitik antog kommissionen den 7 september 2011 ett meddelande om trygg energiförsörjning och konkurrenskraftig energi, nämligen EU:s energipolitik: Samarbete med partner utanför våra gränser[1]. I meddelandet fastställs för första gången en omfattande strategi för den yttre energipolitiken med 43 specifika åtgärder som ska genomföras. Förslaget tillgodoser en begäran från Europeiska rådet av den 4 februari 2011 om att ytterligare öka konsekvensen och samstämmigheten i de externa åtgärderna på energiområdet, med hänsyn till deras bidrag till att uppnå EU:s energipolitiska mål. Den externa energistrategi som fastställdes 2011 har utgjort en väsentlig drivkraft bakom flera EU-initiativ på detta område. EU:s försörjningstrygghet har förstärkts genom insatser för att utveckla och använda inhemska förnybara energikällor, förbättra energieffektiviteten och diversifiera yttre energikällor, leveranssätt och leveransrutter samt genom att upprätthålla ett ömsesidigt fördelaktigt samarbete med Europas befintliga leverantörer. Den senaste tidens utveckling när det gäller valet av sträckning för den södra korridoren har fört EU ett steg närmare upprättandet av en direkt förbindelse med det resursrika området kring Kaspiska havet. Det nära samarbetet med Ryssland har fortsatt, vilket avspeglar landets centrala roll som energileverantör till EU. Dessutom har man prioriterat moderniseringen av Ukrainas gasöverföringssystem, som är den främsta korridoren för leveranser av rysk gas till EU. Mot bakgrund av den globala utvecklingen, såsom produktionen av skiffergas och olja i USA och nya fyndigheter i östra Medelhavet och Afrika, kommer EU:s arbete för ökad diversifiering att fortsätta. I detta sammanhang kommer ytterligare förbättringar av infrastruktursammankopplingar med EU:s grannländer att vara viktiga. Den första EU-förteckningen över projekt av gemensamt intresse kommer att innefatta några förbindelser med länder utanför Europeiska unionen och i framtiden kommer sammanlänkningskapacitet med tredjeländer att övervägas som ett stöd för upprättandet av en energimarknad som verkligen omfattar hela Europa. Förutom energitrygghet har hållbar energipolitik, främjande av förnybar energi och energieffektivitet samt teknisk forskning och innovationssatsningar legat i fokus för EU:s samarbete med de flesta partnerländerna och inom de internationella organisationerna. På dessa områden har det gjorts betydande framsteg i många av EU:s partnerländer och EU har varit väl rustat för att dela med sig av sina erfarenheter av reglering och sina politiska strategier. Dessa områden har varit lika viktiga i förbindelserna med konsumentländer som t.ex. Kina, men har även fått ökad betydelse i EU:s diskussioner med producentländer såsom bl.a. länderna i södra Medelhavsområdet och traditionella leverantörer som Saudiarabien. EU har fortsatt att främja öppna, konkurrenskraftiga och likvida globala energimarknader inom ramen för alla sina samarbetssträvanden. Centrala principer för handel och investeringar, såsom icke-diskriminering och marknadstillträde, har varit och fortsätter att vara föremål för förhandlingar inom ramen för bilaterala avtal och multilaterala regelverk. Detta har kompletterats med initiativ som exempelvis samarbetet med Japan rörande utvecklingen på globala gasmarknader, diskussioner inom Energirådet EU–USA om export av flytande naturgas (LNG) samt satsningar på ett ökat industriellt samarbete på energiområdet i många av EU:s dialoger. Åtgärder som bidrar till att öka EU:s konkurrenskraft kommer att förbli ett avgörande inslag i EU:s energidialoger. EU:s konkurrenskraft gentemot sina globala ekonomiska motparter kommer att utgöra en stor del av den analys rörande energikostnader och energipriser som kommissionen för närvarande utarbetar på begäran av Europeiska rådet i maj 2013. I rådets slutsatser om den yttre dimensionen av EU:s energipolitik[2], antagna i november 2011, uppmanas kommissionen att senast 2013 lägga fram en rapport om genomförandet av strategin. Syftet med denna rapport är att informera rådet och Europaparlamentet om de framsteg som gjorts i genomförandet av de prioriteringar som beskrivs i kommissionens meddelande och i rådets slutsatser från november 2011. Denna rapport är även ett bidrag till medlemsstaternas diskussion om utvecklingen av EU:s yttre energipolitik. Detta ligger i linje med Europeiska rådets överenskommelse från maj 2013 om att medlemsstaterna ska öka sitt samarbete till stöd för den yttre dimensionen av EU:s energipolitik, med hänsyn till de ökande sammankopplingarna mellan interna och yttre energimarknader. 2. Faktorer som påverkar EU:s prioriteringar för den yttre energipolitiken När kommissionen i september 2011 lade fram förslaget till prioriteringar för den yttre energipolitiken utgjordes de främsta faktorerna vid fastställandet av EU:s prioriteringar av tillväxtekonomiernas växande andel av det globala energibehovet, EU:s ökande importberoende och behovet av globala åtgärder för att hantera problem på området för klimat, miljö och konkurrenskraft. Denna övergripande utveckling fortsätter i stort sett två år senare och den har i vissa fall fått ökad betydelse. Energibehovet i tillväxtländer i Asien och andra delar av världen har stadigt ökat och drivit de globala handelsflöden som rör energi allt längre österut. Kina och Indien stod för nästan 90 % av nettoökningen av den globala energiförbrukningen 2012[3] och de förväntas till 2035 ha ökat sitt energibehov med ungefär 60 % respektive 100 %[4]. Tillväxtländer börjar med hänsyn till denna förbrukningsökning att ta på sig en mer aktiv roll i globala energidiskussioner och detta kommer oundvikligen att bidra till utvecklingen av den globala energistyrningen. De geopolitiska konsekvenserna av denna utveckling och deras inverkan på EU:s intressen rörande energitrygghet och utrikespolitik kräver ytterligare analys. Enligt aktuella prognoser kommer EU att vara beroende av energiimport även i framtiden, där över 90 % av EU:s totala oljeförbrukning och över 70 % av den totala gasförbrukningen består av import. Något globalt klimatavtal har fortfarande inte uppnåtts, men många länder genomför nu inhemska åtgärder på områden som energieffektivitet och förnybar energi, inbegripet mål för energiintensitet och energiförbrukning i Kina, bestämmelser om ökad energiproduktion från förnybara källor (Renewable Portfolio Standards) i de flesta delstaterna i USA, det obligatoriska handelssystemet med kvotplikter för energieffektivitet i Indien eller mål för förnybar energi och energieffektivitet i Turkiet. I den mån de internationella förhandlingarna om klimatförändringar inbegriper en energipolitisk dimension bör EU inrikta sin yttre energipolitik på att stödja dessa förhandlingar i sina kontakter med de länder som står för den största energiförbrukningen. Läget i Mellanöstern och Nordafrika är fortfarande instabilt och detta påverkar energimarknaderna. Den geopolitiska situationen har dämpat hastigheten och djupet i EU:s energisamarbete med länderna i den regionen, samtidigt som den bekräftar att pragmatiska och målinriktade åtgärder kommer att bli nödvändiga. Fukushima-olyckan har ökat kraven på att säkerställa högsta möjliga standarder för kärnsäkerhet globalt, samtidigt som den lett till att kärnkraft har strukits från listan över koldioxidsnåla alternativ i vissa länder. Den har lett till ett ökat samarbete kring kärnsäkerhetsfrågor med våra befintliga partner och till ökade internationella insatser inom ramen för bl.a. Internationella kärnenergiorganet (IAEA). Den kanske viktigaste utvecklingen under de senaste två åren utgörs av den kraftiga ökningen av icke-konventionell olje- och gasproduktion i Nordamerika. Konkurrenskraftig icke-konventionell gas har ersatt kol i USA:s energisektor, vilket har bidragit till en minskning av landets växthusgasutsläpp med 3,8 % under 2012. Ungefär hälften av minskningen beror på denna övergång[5] och den ger särskilt USA:s energiintensiva industrier (t.ex. petrokemi-, raffinerings-, aluminium- och stålindustrin) en påtaglig konkurrensfördel. I Europa ökade efterfrågan på kol med 2,8 % under 2012 jämfört med en genomsnittlig minskning med 1,3 % under de senaste tio åren. Detta har lett till ökade växthusgasutsläpp i några av EU:s medlemsstater, bl.a. Tyskland och Förenade kungariket[6]. Skilda slutpriser på gas och el på de amerikanska, europeiska och asiatiska marknaderna har gett upphov till oro rörande EU:s konkurrenskraft. USA:s eventuella export av naturgas och olja har också börjat väcka frågor kring följderna av landets utrikespolitiska prioriteringar och dess roll på de globala energimarknaderna. Denna utveckling har framför allt bekräftat att energimarknaderna är sammankopplade med varandra och att EU:s energipolitik måste utformas med beaktande av det som händer utanför unionens gränser i lika hög grad som den inre utvecklingen. Skiffergasens möjligheter i andra länder har öppnat för nya perspektiv på de globala energimarknaderna samtidigt som nya leverantörer av konventionella fossila bränslen träder fram alltifrån östra Medelhavsområdet till Östafrika. Dessa nya potentiella energikällor kan komma att spela en ökad roll i EU:s diversifieringsstrategi på medellång sikt. Följderna av denna utveckling för de energi- och utrikespolitiska överväganden som görs av andra stora olje- och gasexportörer som Ryssland, Qatar, Irak med flera måste också undersökas ytterligare. I denna fortsatt komplexa verklighet kommer energitrygghet, konkurrenskraft och hållbarhet att fortsätta att styra den yttre dimensionen av EU:s energiprioriteringar. 3. Samordning av den externa dimensionen av EU:s energipolitik För att öka samstämmigheten i och samordningen av EU:s budskap till specifika partnerländer föreslog kommissionen ett flertal uppföljningsåtgärder, bl.a. för att öka medlemsstaternas samarbete kring deras mellanstatliga avtal med tredjeländer. Förslaget om en mekanism för informationsutbyte om sådana avtal åtföljde kommissionens meddelande i september 2011. Efter förhandlingar mellan medlagstiftarna antog Europaparlamentet och rådet ett beslut om att inrätta denna mekanism den 25 oktober 2012[7]. Öppenhet i fråga om mellanstatliga avtal Mekanismen för informationsutbyte avseende mellanstatliga avtal mellan medlemsstaterna och tredjeländer på energiområdet (beslut 994/2012/EU) trädde i kraft den 17 november 2012. Enligt denna mekanism ska medlemsstaterna vara skyldiga att översända de befintliga rättsligt bindande avtal som har en inverkan på hur den inre marknaden för energi drivs eller fungerar eller på en trygg energiförsörjning, samt nya avtal så snart de har ratificerats. Avtalen ska sedan delas med andra medlemsstater, med beaktande av eventuella konfidentialitetsfrågor. Mekanismen innebär även att medlemsstaterna får informera kommissionen om sina pågående förhandlingar om mellanstatliga avtal, godkänna att kommissionen deltar i sådana förhandlingar och be om en kontroll av förenligheten hos ett utkast till mellanstatligt avtal. Sedan mekanismen antogs har en säker databas inrättats. Kommissionen har hittills mottagit 114 mellanstatliga avtal, analyserat deras förenlighet med EU:s lagstiftning och tagit upp ett begränsat antal frågor till diskussion med de medlemsstater som berörs. De flesta mellanstatliga avtal har i sin helhet delats med andra medlemsstater. Översynen av de mellanstatliga avtal som översänts har hittills gjort det möjligt att identifiera ett mindre antal bestämmelser där det finns en högre risk för oförenlighet med EU:s lagstiftning. Kommissionen kommer före slutet av 2013 att organisera ett möte för informationsutbyte med medlemsstaterna om de erfarenheter som gjorts från de avtal som lämnats in, samt om gemensamma problem och möjliga åtgärder för att minska eventuella oförenligheter. Utöver detta lagstiftningsinstrument har även andra initiativ tagits för att öka informationsutbytet mellan medlemsstaterna när det gäller frågor som är relevanta för yttre förbindelser på energiområdet. Varje månad genomförs diskussioner i rådets arbetsgrupp för energifrågor, där kommissionen uppdaterar medlemsstaterna om EU:s verksamhet och viktiga möten samt där EU:s ståndpunkter, när sådana krävs, utarbetas. Gruppen för samordning av gasförsörjningen har underlättat samordningen av åtgärder för en trygg försörjning på EU-nivå och genomfört utbyten med leverantörs-, konsumtions- och transitländer, som exempelvis Ryssland, Ukraina, Algeriet, Schweiz, USA och Kanada. Som tidigare inbegriper dagordningen för rådets (energi) formella möten en punkt om internationella förbindelser på energiområdet, vilket möjliggör informationsdelning och diskussioner på ministernivå. Vid Europeiska rådets möte i maj 2013 förband sig medlemsstaterna att öka sitt samarbete till stöd för den yttre dimensionen av EU:s energipolitik och att analysera utvecklingen när det gäller EU:s yttre energipolitik. Diskussionerna om den yttre energipolitiken har blivit vanligare även i andra rådskonstellationer samt i rådets arbetsgrupper och informella nätverk, såsom kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik, det informella nätverket för generaldirektörer för globala frågor vid utrikesministerierna i EU och rådets geografiska arbetsgrupper. Den yttre energipolitiken stod bl.a. på dagordningen för rådets (utrikes frågor) möten i juli 2012 och april 2013, där EU:s utrikesministrar visade ett starkt intresse för att fastställa hur utrikespolitiken kan stödja EU:s energipolitiska mål. För att skapa ett forum där strategier och initiativ avseende tredjeländer kan diskuteras mer ingående har kommissionen upprättat en strategisk grupp för internationellt energisamarbete. Syftet med denna grupp, där medlemsstaternas energi- och utrikesministerier samt den europeiska avdelningen för yttre åtgärder (även kallad Europeiska utrikestjänsten) deltar, är att identifiera och diskutera gemensamma prioriteringar, vilket kan leda till gemensamma initiativ och ståndpunkter när det gäller tredjeländer och regioner. Den strategiska gruppen har haft fem möten sedan den upprättades 2012 och har diskuterat förbindelserna med Kina, Ukraina, södra Medelhavsområdet, USA och det östliga partnerskapet. Detta har möjliggjort ett ökat samförstånd om gemensamma prioriteringar och kommande steg i energisamarbetet med dessa partner. Gruppens arbete skulle dock vinna på ett ökat informationsutbyte mellan medlemsstaterna när det gäller deras verksamhet i tredjeländer, vilket än så länge har varit begränsat. Samordningsmöten hålls redan regelbundet på EU-nivå i Bryssel och ibland lokalt inför de möten som hålls mellan regeringsorganen i energigemenskapen, energistadgefördraget, Internationella energiorganet (IEA) och Internationella byrån för förnybar energi (Irena). En EU-strategi är särskilt nödvändig i frågor av strategisk betydelse för dessa organisationer, t.ex. processen för anslutning till IEA samt energistadgefördragets modernisering och räckvidd. Även om ingen formell EU-samordning mellan deltagande EU-medlemsstater och kommissionen sker inom ramen för Internationella partnerskapet för energieffektivitet (IPEEC), Internationella energiforumet (IEF), högnivåforumet för förnybar energi Clean Energy Ministerial (CEM) och G8-/G20-länderna, äger dock i vissa fall informella utbyten rum. En mer samordnad strategi skulle bidra till att ge EU en starkare och mer effektiv roll i de globala energidiskussionerna och organisationerna. Alla dessa insatser har gynnats av en nära arbetsrelation mellan kommissionen och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik och den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Det arbete som beskrivs ovan har lett till ökad insyn i EU:s verksamhet, men det finns fortfarande en betydande brist på kunskap när det gäller medlemsstaternas egen energiverksamhet i tredjeländer. EU:s delegationer skulle kunna utnyttjas bättre för rapportering och analys och de lokala energirådgivarnas nätverk skulle också kunna förstärkas. Insatser för att öka informationsutbytet och sträva efter att uppnå gemensamma mål i frågor som är av strategisk betydelse för EU skulle främja ett framgångsrikt genomförande av EU:s yttre energimål. 4. Ökat EU-samarbete med grannländer Förbindelserna med länder i EU:s omedelbara närhet har tilldelats en central plats i EU:s yttre energistrategi, vilket även är i linje med målen för EU:s grannskapspolitik. En integrerad energimarknad och konvergens i lagstiftningen är fortfarande ett mål som delas med flera av våra grannländer, men det tar tid att nå framsteg i integreringen av regelverken och den fysiska infrastrukturen eftersom det är en process som är beroende både av takten på nationella reformer och av förhandlingar och genomförande av komplicerade rättsligt bindande instrument. Detta har krävt en differentierad strategi. Med Schweiz inleddes förhandlingar om ett elavtal 2007 och de har ännu inte avslutats. Båda sidor försöker för närvarande blåsa nytt liv i processen med målet att ingå ett elavtal under 2014, vilket krävs för att schweiziska energiföretag ska kunna fortsätta sitt deltagande i EU:s harmoniserade elmarknad. Utöver frågor som exempelvis rättvisa villkor när det gäller statligt stöd, genomförande av regler om insyn och andra tekniska frågor kommer institutionella frågor, bl.a. rörande en neutral skiljedomsinstans för rättsliga tvister, att vara avgörande för att avtalet ska kunna ingås. Energigemenskapen har i och med Ukrainas och Moldaviens anslutning 2011, Georgiens nyligen inlämnade ansökan om medlemskap samt Armeniens, Norges och Turkiets observatörsstatus fortsatt att utgöra ett centralt instrument för att utvidga EU:s inre marknad till dess grannländer. Ministerrådet har under de senaste två åren utökat energigemenskapens regelverk till att omfatta bestämmelserna i det tredje direktiv- och förordningspaketet för den inre marknaden för el och gas, direktiv 2009/28/EG om främjande av användning av energi från förnybara energikällor, direktiv 2009/119/EG om minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter, förordning (EG) nr 1099/2008 och direktiv 2008/92/EG om statistik. Dessutom har åtgärder vidtagits för att anta direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet och direktiv 2010/75/EU om industriutsläpp. Utöver utvidgningen av det regelverk som omfattas av energigemenskapen har de senaste två årens verksamhet inriktats på att uppnå konkreta framsteg när det gäller integreringen av de avtalsslutande parternas gas- och elnätverk genom intensivare övervakning och genomförande av de rättsliga bestämmelserna om sammanlänkning, tredjepartstillträde och gränsöverskridande utbyten. Infrastrukturarbetet har varit inriktat på ett aktivt främjande av ett begränsat antal centrala investeringsprojekt som är nödvändiga för att öka de gränsöverskridande flödena samt energitryggheten eller energiförsörjningen, och på projekt som syftar till att åtgärda den nuvarande situationen med underinvesteringar. Förteckningen över projekt av intresse för energigemenskapen bör antas av ministerrådet i oktober 2013 och omfattar projekt av stort regionalt intresse och med gränsöverskridande inverkan. Ett omfattande offentligt samråd ledde till 100 projektförslag, varav 33 har förts upp på förteckningen. Man har också slutfört förberedelserna för ett beslut om en förlängning av fördraget om energigemenskapen efter 2016, eftersom fördraget ursprungligen var tänkt att gälla i 10 år, och för upprättandet av en högnivågrupp för att bedöma fördragets funktion och möjliga förbättringar. Det östliga partnerskapet är ytterligare en ram där man försöker öka energitryggheten i EU och i dess östliga partnerländer samtidigt som det även bidrar till målen med hållbar utveckling och konkurrenskraft. Verksamheten i det östliga partnerskapets plattform för energitrygghet har fortsatt genom regelbundna möten två gånger om året samt specialiserade seminarier och besök vid energianläggningar. Verksamheten är fokuserad på informationsutbyte i syftet att öka kunskapen om bästa praxis, t.ex. på områdena energieffektivitet och utformning av elmarknaden, i de länder som ingår i det östliga partnerskapet. Bilateralt samarbete har varit ett annat sätt att upprätthålla förbindelserna med många av våra grannländer. Genomförandet av samförståndsavtalet om energi har fortsatt att vara en viktig del av associeringsagendan EU-Ukraina, som är en förberedelse inför associeringsavtalet med ett djupgående och omfattande frihandelsområde. EU lägger stor vikt vid att se till att Ukrainas gasöverföringssystem är tillförlitliga och öppna. Kommissionen har därför fortsatt sitt aktiva stöd till uppgraderingen av infrastrukturen för gasöverföring i Ukraina och till att säkerställa att det förblir en central del av det transeuropeiska energinätet. Insatser har gjorts för att få till stånd en trilateral lösning rörande gasleveranser från Ryssland till EU via Ukraina. Ukraina har dock även en möjlighet att öka sin energitrygghet genom att diversifiera försörjningskällorna och inleda en utveckling som går utöver landets viktiga traditionella roll som transitland på grund av dess omfattande rörledningsnät, konventionella och icke-konventionella gasresurser samt betydande gaslagringsanläggningar som utgör en viktig tillgång för energitryggheten i regionen. Särskilda åtgärder vidtogs för att möjliggöra gasflöden i motsatt riktning, från EU till Ukraina. En förutsättning för detta är utvecklingen av en icke-diskriminerande och stabil rättslig ram i linje med Ukrainas åtaganden inom energigemenskapen. Detta var temat för ett rundabordssamtal på hög nivå om utvecklingen av den ukrainska gasmarknaden som sammankallades av EU:s kommissionsledamot med ansvar för energi och Ukrainas minister för bränsle- och energifrågor. Vid rundabordssamtalet kom man överens om att upprätta en grupp bestående av företrädare för kommissionen och de ukrainska myndigheterna, energigemenskapens sekretariat, berörda EU-medlemsstater samt berörda företag och finansinstitutioner för att bilda ett forum som kan stödja det fortsatta arbetet med reformeringen av gassektorn i Ukraina. I Moldavien stöder EU, bl.a. genom budgetstöd och tekniskt bistånd, en integration av den moldaviska energimarknaden med EU:s energimarknad, både i gas- och elsektorn. EU stöder just nu byggandet av en gasförbindelse mellan Moldavien och Rumänien, som ska kunna transportera gas i båda riktningarna. Generellt sett stöder EU den reformprocess som pågått i energisektorn efter Moldaviens anslutning till fördraget om energigemenskapen 2011. Den årliga rapport om genomförandet av regelverket enligt fördraget om upprättande av en energigemenskap som energigemenskapen offentliggjorde i oktober 2012 inkluderade för första gången Ukraina och Moldavien. Inom ramen för den positiva agendan för förbindelserna mellan EU och Turkiet har en överenskommelse ingåtts om att öka energisamarbetet, fokusera på långsiktig planering, marknadsintegration och infrastrukturutveckling, hållbar energipolitik och teknik, samt kärnsäkerhet och strålskydd. Två möten, ett om el och ett om gas, har hållits i februari respektive april 2013. Vid nästa möte, som är planerat till hösten 2013, kommer man att ta upp samarbete på området för energieffektivitet och förnybara energikällor. Detta samarbete syftar till att underlätta den eventuella integrationen av EU:s och Turkiets energimarknader, och kan även bidra till ökad trygghet för energiförsörjningen och till att skapa affärsmöjligheter för båda sidor. Länderna i den kaspiska regionen har med sitt rikliga utbud av naturresurser och strategiska geografiska läge i EU:s utvidgade grannskap en stor potential för att diversifiera Europas energiförsörjning och transportvägar, särskilt när det gäller gasleveranser. EU har fortsatt sitt nära samarbete med länderna och företagen i regionen i riktning mot ett öppnande av den södra gaskorridoren i linje med 2011 års förklaring om den södra gaskorridoren. Betydande framsteg med avseende på förverkligandet av detta för EU strategiska projekt gjordes under 2012 i och med att ett mellanstatligt avtal undertecknades mellan Turkiet och Azerbajdzjan om den transanatoliska gasledningen (Tanap), vilket senare ratificerades. Den 28 juni 2013 meddelade Shah Deniz II-konsortiet sitt beslut att välja den transadriatiska gasledningen (TAP) som den europeiska alternativgrenen för sin gas i den södra gaskorridoren. Det slutliga investeringsbeslutet förväntas antas före slutet av 2013, och den första gasöverföringen till Europa förväntas ske senast januari 2019. EU kommer att fortsätta arbeta med Azerbajdzjan och länderna i den kaspiska regionen för en utvidgning av korridoren och ökade leveranser, med syftet att leverera minst 10 % av Europas behov på medellång sikt genom denna korridor. Kommissionen arbetar mot denna bakgrund med att aktivt stödja en ytterligare integration av marknaderna i sydöstra Europa. Kommissionen mottog i september 2011 förhandlingsdirektiv från rådet för att förhandla fram ett trilateralt avtal med Turkmenistan och Azerbajdzjan om uppbyggnaden av den transkaspiska gasledningen (TCP) och diskussionerna pågår. Kommissionen har bedrivit ett nära samarbete med EU:s höga representant och hennes särskilda representant för Centralasien för att informera om den transkaspiska gasledningens strategiska betydelse för länderna i denna region, inklusive Ryssland. Kommissionen har i samarbete med Världsbanken inlett en undersökande miljöstudie av den transkaspiska gasledningen för att kunna bemöta de farhågor som kustländer vid Kaspiska havet har gett uttryck för när det gäller eventuella miljökonsekvenser av en sådan gasledning. Studien beräknas vara klar i början av 2014. Energidialogen med Ryssland har fortsatt att vara intensiv och energirelationer diskuteras regelbundet på de allra högsta nivåerna, bland annat vid toppmötena mellan EU och Ryssland. Konstruktiva utbyten ledde till att energifärdplanen EU-Ryssland 2050 antogs i mars 2013. Sedan början av 2012 har konstruktiva förhandlingar regelbundet ägt rum mellan EU och Ryssland om elavtalet för att öka samordningen mellan de synkroniserade energisystemen i de baltiska staterna, Ryska federationen och Vitryssland för att göra det möjligt för de baltiska staterna att genomföra reglerna för den inre marknaden för el. Dessa förhandlingar bör slutföras inom en nära framtid. EU:s och Rysslands system för tidig varning på energiområdet, som möjliggör gemensamma åtgärder som syftar till att klara av en nödsituation, mildra dess konsekvenser och förhindra sådana situationer i framtiden, uppdaterades i februari 2011. Diskussioner med Ryssland förs även med avseende på genomförandet av det andra och det tredje paketet om de inre gas- och elmarknaderna[8] i EU och i energigemenskapen, som exempelvis åtskillnad av ägandet i Litauen, OPAL-undantaget osv. Pragmatiska lösningar övervägs, vilket var fallet med Yamal-ledningen i Polen. Det råder osäkerhet kring den långsiktiga rättsliga ramen för förbindelserna mellan EU och Ryssland. Samtidigt som behovet av rättslig klarhet kommer till uttryck genom det växande antalet energirelaterade mål mellan EU och Ryssland, är de två sidornas ståndpunkter när det gäller energikapitlet i en ny övergripande rättlig ram, dvs. det nya avtalet, fortfarande mycket olika varandra. Energifärdplanen EU-Ryssland 2050 Europeiska kommissionen och den ryska regeringen har under 2011 och 2012 samarbetat kring energifärdplanen för EU och Ryssland för 2050 för att upprätta ett långsiktigt perspektiv för samarbete och för att uppnå en godtagbar osäkerhetsnivå i sina energirelationer. Färdplanen för EU:s och Rysslands energisamarbete fram till 2050 undertecknades av EU:s kommissionsledamot med ansvar för energi Günther Oettinger och Rysslands energiminister Aleksandr Novak i mars 2013. Den antagna färdplanen återspeglar de starka gemensamma intressen och fördelar som underbygger energirelationerna mellan EU och Ryssland. I färdplanen fastställs det strategiska målet att skapa ett gemensamt energiområde senast 2050, med en fungerande integrerad nätverksinfrastruktur, öppna, transparenta, effektiva och konkurrenskraftiga marknader, som ger det bidrag som krävs för att säkerställa energitrygghet och uppnå EU:s och Rysslands mål för hållbar utveckling. Färdplanen är ett framåtblickande, levande dokument som täcker en rad olika frågor som är centrala för energirelationerna mellan EU och Ryssland. Den tar bl.a. upp samarbete om energieffektivitet inom sektorerna för el, gas, olja och förnybar energi. På vart och ett av dessa områden görs i färdplanen särskilda rekommendationer om en rad olika steg för att öka energisamarbetet mellan EU och Ryssland under de kommande decennierna. De rekommendationer och konkreta åtgärder som föreslås i färdplanen kommer att övervakas – och ses över – inom ramen för energidialogen mellan EU och Ryssland, och de rekommendationer som fastställs kommer att beaktas i alla temagruppers respektive arbetsprogram inom denna energidialog. Detta kommer att möjliggöra en noggrann övervakning av genomförandet på alla områden för bilateralt energisamarbete. EU har varit fullständigt engagerat i förnyelseprocessen i södra Medelhavsområdet, i enlighet med det gemensamma meddelandet från mars 2011[9], Ett partnerskap för demokrati och delat välstånd med södra Medelhavsområdet, genom att mobilisera betydande ytterligare resurser, erbjuda ökade handels- och marknadsmöjligheter och intensifiera sitt engagemang med det civila samhället. Att skapa ett regionalt partnerskap mellan EU och Medelhavsområdet, inledningsvis inriktat på el och förnybar energi, hörde till de viktigaste förslagen i 2011 års yttre energistrategi. Eftersom länderna i den regionen står inför en mycket svår politisk situation och interna utmaningar förblir en multilateral regional ram ett långsiktigt mål. Framsteg har dock gjorts på flera fronter. Omfattande program för budgetstöd med sikte på reformer av energisektorn och program för partnersamverkan håller på att genomföras i flera länder i regionen. Förhandlingar har inletts med Marocko om ett djupgående och omfattande frihandelsavtal som innehåller ett betydande energikapitel, och hittills under 2013 har två förhandlingsomgångar genomförts. Undertecknandet av ett samförståndsavtal om energi med Algeriet i juli 2013 bör bidra till ett ökat samarbete med detta centrala leverantörsland. EU stödjer projekt för energiproduktion och energiöverföring genom flera olika finansieringsinstrument och i nära samarbete med de internationella finansinstitutionerna. Ett ministerråd för energiministrarna i Medelhavsområdet, det första mötet av den typen sedan 2007, är planerat att äga rum i Bryssel i december 2013. Detta ministerråd kan innebära en möjlighet att stödja solenergiplanen för Medelhavsområdet och att diskutera projektet för att upprätta en energigemenskap för Medelhavsområdet. Upptäckterna av naturgas i Levantinska sjön utanför Israel och Cypern 2009 respektive 2011 har öppnat upp för nya utsikter för det östra Medelhavsområdet och kan göra det möjligt för en del länder i regionen att gå över från att vara nettoimportörer av gas till gasexportörer. EU följer den nuvarande utvecklingen när det gäller den prospekteringsverksamhet som pågår i östra Medelhavsområdet. Ett nära samarbete mellan EU och länderna i regionen kommer att vara avgörande för att få största möjliga utbyte av regionens gaspotential. Dessutom kommer valet av leveransrutter, transportmedel och säljpriser att vara av största vikt för EU:s potentiella gasimport från denna region. Utöver alla alternativ som redan är under bedömning, t.ex. en LNG-terminal på Cypern och en gasledning från havsområdet utanför Cypern via Kreta till Grekland, bör alla potentiella sträckningar beaktas och bedömas med utgångspunkt från energitryggheten. En energidialog med Israel har upprättats för att främja samarbete kring frågor relaterade till EU:s gasmarknadstillträde, gasprissättning och infrastrukturer, men även rörande samarbetet kring forskning, främjande av utveckling av förnybar energi, införandet av smarta nät och efterfrågestyrning. Eftersom Libanon snart kommer att inleda prospekteringar är EU inställt på att spela en viktig roll när det gäller att tillhandahålla tekniskt stöd och kapacitetsuppbyggnad. EU kommer även att ha en roll i det regionala samarbetet för att garantera högsta möjliga säkerhet vid prospektering av kolväten till havs. Bättre sammankopplingar med grannländer är fortfarande ett viktigt EU-mål. Den första förteckningen över projekt av gemensamt intresse kommer att antas hösten 2013, som en del av genomförandet av de nyligen antagna riktlinjerna för transeuropeiska energiinfrastrukturer[10]. Denna förteckning förväntas omfatta några projekt för att upprätta sammanlänkningar med länder utanför EU. Framöver kommer även förbättrade infrastruktursammankopplingar med tredjeländer och utvecklingen av en marknad som verkligen omfattar hela Europa att övervägas. EU stöder dessutom en lång rad investeringar i energisektorn: genom investeringsinstrumentet för grannskapspolitiken har kommissionen redan anslagit 150 miljoner euro för finansiering av investeringsbidrag eller tekniskt bistånd i denna sektor i den region som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken, vilket har möjliggjort lån från de europeiska finansinstituten för ca 2 miljarder euro. EU tillhandahåller också tekniskt bistånd och främjar regionalt energisamarbete genom flera program, t.ex. Inogate[11] och Borgmästarförsamlingen[12]. 5. Fördjupade energipartnerskap med leverantörer och konsumenter De senaste två årens utveckling på de globala energimarknaderna har visat att EU bör fortsätta att främja öppna, konkurrenskraftiga och likvida globala energimarknader i sina relationer med energileverantörer. EU bör också inta en öppen och flexibel inställning till samarbete med nya leverantörer som är intresserade av att få tillträde till EU-marknaden. I fråga om samarbete med energileverantörer har EU fortsatt att fokusera sina ansträngningar på relationerna med traditionella leverantörer, särskilt med Ryssland. EU:s relationer med Norge nådde en ny milstolpe 2012, då exporten av naturgas från Norge till EU steg till nivåer som är jämförbara med den ryska naturgasexporten. Norge har utöver sin roll som energileverantör, som är knuten till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), fortsatt att vara en speciell partner för EU. Ett fortsatt positivt samarbete har främjats genom de årliga ministermötena mellan EU och Norge, som kompletterats av särskilda möten som exempelvis den konferens mellan EU och Norge om gasens betydelse som ägde rum i mars 2013. Det är viktigt att EES- och Eftaländerna, inklusive Norge, införlivar och tillämpar det tredje energipaketet så snart som möjligt. Den verksamhet som på politisk nivå riktar sig till leverantörer i Mellanöstern har ökat under de senaste två åren genom direkta informella samtal med länder som Saudiarabien och Qatar, deltagandet av kommissionens ledamot med ansvar för energi i högnivåsammanhang som ministermötena mellan EU och Opec samt ministermötena inom Internationella energiforumet. Grundstommen i EU:s relationer med energileverantörer är avtalsförhållanden mellan kommersiella operatörer, och förtroendeskapande åtgärder på politisk nivå och målinriktat samarbete på områden av särskilt intresse för våra partner kan underlätta affärsförbindelserna. Bland det som nyligen utförts på arbetsnivå ingår det gemensamma rundabordsmötet mellan EU och Opec om säkerheten i olje- och gasindustrin till havs som hölls i november 2012 och samarbetet om energieffektivitet med Arabförbundet och enskilda länder som Saudiarabien. Energiproducenter i Afrika, t.ex. Nigeria och Angola, är redan viktiga leverantörer – även till EU. Med nya olje- och gasupptäckter på kontinenten kommer Afrikas betydelse för energiförsörjningen och för EU:s energitrygghet sannolikt att öka. EU kommer att övervaka utvecklingen på detta område och ta vederbörlig hänsyn till den i sina samarbetsinsatser. Mer konkreta framsteg har gjorts i utvecklingen av samarbetet med konsumentländer, särskilt i samarbetet med Kina. Energi hör nu till de viktigaste frågorna i relationen mellan EU och Kina, tack vare det framgångsrika högnivåmöte om energi mellan EU och Kina som ägde rum i maj 2012 och sammanförde centrala politiska beslutsfattare på den kinesiska sidan med energiministrarna i EU:s medlemsstater och Europeiska kommissionen[13]. Energitrygghet är ett nytt område för samarbete som avtalades vid högnivåmötet och det öppnar för en möjlighet till strategiska diskussioner med våra kinesiska motparter i syftet att säkerställa säkra, stabila, trygga och hållbara globala energimarknader. Vid högnivåmötet inleddes också partnerskapet mellan EU och Kina om urbanisering. Räckvidden för det partnerskapet är större, men frågor som avser energiförsörjning, energieffektivitet och energiplanering spelar en viktig roll. Energisamarbetet med Kina stöds också genom dialogen om innovationssamarbete mellan EU och Kina. Prioriteringarna för Kinas nya regering stämmer väl överens med de prioriteringar som EU fastställt för energisamarbetet med Kina. På arbetsnivå har detta lett till en kraftigt ökande verksamhet, bl.a. kring elreglering, utveckling av gasmarknaden, långsiktig planering, global energistyrning samt kärnsäkerhet och ett eventuellt Euratom-avtal som kompletterar det bilaterala avtalet om forsknings- och utvecklingssamarbete om fredlig användning av kärnenergi. Energisamarbetet med Kina kommer att vara en viktig faktor i dokumentet om prioriteringarna för det strategiska partnerskapet mellan EU och Kina, som ska antas vid nästa toppmöte mellan EU och Kina. Partnerskapet för urbanisering mellan EU och Kina Den dåvarande vice premiärministern Li Kequiang och kommissionens ordförande José Manuel Barroso lanserade i maj 2012 partnerskapet för urbanisering mellan EU och Kina, som är en öppen politisk plattform för europeiska och kinesiska aktörer för samarbete och erfarenhetsutbyte när det gäller att hantera urbaniseringens ekonomiska, sociala och miljömässiga utmaningar. Eftersom urbaniseringsnivån i Kina förväntas stiga snabbt från dagens nivå på 50 % och tre fjärdedelar av Europas befolkning lever i ett urbant sammanhang strävar båda parter efter att utveckla innovativa urbaniseringsstrategier. Partnerskapet är det första i sitt slag. Det spänner över flera olika sektorer som exempelvis hållbar stadsplanering, energiförsörjning och efterfrågestyrning, rörlighet, gröna byggnader och urban styrning. Det inbegriper dessutom en mångfald av aktörer, inklusive lokala myndigheter, företag, icke-statliga organisationer, tankesmedjor och branschorgan. Partnerskapet genomförs genom ett årligt urbaniseringsforum, som omfattar ett flertal tematiska underforum och en utställning om hållbar urbanisering. Den inbegriper även privata och lokala initiativ. Partnerskapet ska bygga på befintliga samarbetsverksamheter och främja nya verksamheter, samt skapa synergier där det är möjligt. Samarbetet med USA har fortsatt genom de årliga mötena i Energirådet EU–USA och dess tre arbetsgrupper om energitrygghet, energiteknik och energipolitik. I regelbundna diskussioner har man behandlat ämnen som globala olje- och gasmarknader, utvecklingen i EU:s grannskap inklusive den södra gaskorridoren, energieffektivitet, koldioxidavskiljning och lagring, smarta nät, säkerhet till havs och kärnsäkerhet. Till de prioriterade frågor som tagits upp inom forskningssamarbetet hör även smarta nät och lagring, väte- och bränslecellteknik, material för energi och kärnfusion. Konkreta initiativ har också tagits för att förbättra laboratoriesamarbetet mellan de gemensamma programmen för den europeiska alliansen för energiforskning, gemensamma forskningscentrumet och motsvarande energiprogram, laboratorier och organisationer i USA. Större frågor som ömsesidighet har ännu inte behandlats. Den kraftiga ökningen av USA:s icke-konventionella olje- och gasproduktion innebär dock att en ny dynamik har inträtt i energirelationerna mellan EU och USA med fokus även på bilaterala handelsfrågor och industriell konkurrenskraft. De nyligen inledda förhandlingarna om det transatlantiska partnerskapet för handel och investering kan bli viktiga för att fastställa gemensamma regler om handel och investeringar i energi och råvaror. Dessa kan senare bidra till utvecklingen av globala regler och standarder. Med anledning av den trefaldiga katastrofen med både jordbävning, tsunami och en kärnkraftsolycka i mars 2011 efterlyste EU:s och Japans ledare ökat samarbete på energiområdet. Ett samarbete pågår för närvarande kring en reformering av elmarknaden samtidigt som Japan förbereder lagstiftningsförslag på detta område och om gasmarknaderna. Syftet är att utbyta analyser av den senaste utvecklingen och diskutera hur regeringar kan stödja övergången till en mer likvid och flexibel global gasmarknad. De första kontakterna har tagits för att upprätta regelbundna utbyten om kärnsäkerhet, och forskningssamarbetet ökar stadigt när det gäller reaktorsäkerhet och krishantering, till följd av Japans omvärdering av sin energistrategi och relaterade forskningsprioriteringar. En gemensam förklaring om utvidgat samarbete i energifrågor med Indien antogs vid toppmötet mellan EU och Indien i februari 2012, med inriktning på ren kolproduktion och kolanvändning, energieffektiva produkter och byggnader, smarta nät och förnybar energi. Verksamhet har inletts på de flesta av dessa områden och energipanelen för Indien och EU möts årligen för att övervaka samarbetet och utbyta synpunkter. Energi är också en av de tematiska prioriteringarna för det indoeuropeiska partnerskapet som inleddes 2012. När det gäller energisamarbetet mellan EU och Brasilien, som inleddes 2007, nåddes ett samförstånd vid mötet inom ramen för den energipolitiska dialogen 2013 för att utvidga utbytet om hållbar energi och gemensamt utveckla villkoren för öppen marknadsföring av biobränslen. Den aktiva gemensamma forskning som har inletts rörande hållbara biobränslen bör öka under de närmaste åren. Multilateralt har EU fortsatt stödja Europeiska energistadgan som en viktig ram för rättsligt bindande regler för energihandel, energiöverföring och energiinvesteringar. EU har varit en ivrig förkämpe för energistadgans strategi för konsolidering, uppsökande verksamhet och utvidgning som godkändes i juli 2012, samt för dess avsikter att modernisera 1991 års energistadgeförklaring. EU har redan förhandlat fram omfattande energispecifika regler i ett flertal frihandelsavtal. Energispecifika förhandlingar slutförs med Ukraina, Moldavien, Georgien och Armenien. Sådana förhandlingar pågår med USA, Ryssland och Marocko, samt kommer att inledas med Azerbajdzjan och troligen Mexiko. Energifrågor har dessutom en övergripande betydelse i handelsförhandlingar med Kanada och Kazakstan samt i förhandlingar om grön teknik med medlemsländerna i Asean. Kärnkraftsolyckan i Fukushima har som redan nämnts lett till att EU har efterlyst åtgärder för att främja högsta möjliga nivå av global kärnsäkerhet och fysiskt skydd genom både bilaterala och multilaterala ramar. EU:s grannländer har inbjudits att delta i unionens processer för stresstester och sakkunnigbedömningar, där Schweiz, Ukraina och Kroatien, före landets anslutning, deltagit fullt ut. Andra grannländer (bl.a. Turkiet, Vitryssland och Armenien) har gått med på att arbeta på grundval av samma metod men med andra tidsramar, medan Ryssland har utfört sina egna bedömningar. Utöver dessa översyner planeras bistånd till vissa länder inom ramen för instrumentet för kärnsäkerhetssamarbete. Nödvändiga åtgärder vidtas även för att ta upp kärnsäkerheten i Euratoms bilaterala avtal, som exempelvis den pågående översynen av avtalet med Kanada och det nya avtalet med Sydafrika, preliminära utbyten med Ryssland och i möjliga framtida diskussioner med Kina och Sydkorea. I ett multilateralt sammanhang deltar EU aktivt i Internationella atomenergiorganets (IAEA) arbete, där Euratom står för EU:s bidrag och erfarenhet i arbetet med att förbereda förslagen för det kommande sjätte granskningsmötet för konventionen om kärnsäkerhet, som är planerat till mars-april 2014. Det bilaterala samarbetet mellan EU och IAEA har förstärkts genom upprättandet av en ny samarbetsmekanism i januari 2014, som sammanför högre tjänstemän för diskussioner om kärnteknik, inbegripet säkerhet och fysiskt skydd på området kärnkraftsproduktion och forskningsverksamhet. I och med att en ny rättslig ram har upprättats i EU för säker olje- och gasverksamhet till havs har frågan tagits med i det bilaterala samarbetet med relevanta länder, som exempelvis USA och Norge samt med OPEC, och inom ramen för EU:s deltagande i internationella sammanhang som t.ex. G20. 6. Stöd till utvecklingsländer Stöd till utvecklingsländers ansträngningar för att utrota fattigdom är det främsta målet för EU:s utvecklingspolitik och ett prioriterat mål för EU:s yttre åtgärder för att stödja EU:s intresse av välstånd och stabilitet internationellt. EU har redan gjort betydande insatser för att minska fattigdomen och i synnerhet för att bidra till millennieutvecklingsmålen. EU har under de senaste sex åren anslagit ekonomiskt bistånd på över 2,5 miljarder euro till internationellt samarbete på området icke-kärnenergi, för att ta sig an utmaningarna energifattigdom och hållbar tillväxt. Bristen på tillgång till hållbara energitjänster är ett allvarligt hinder för social och ekonomisk utveckling. Utan hållbar energi är det svårt att säkerställa tillräcklig tillgång till rent vatten, god utbildning och grundläggande hälsovård. Ökad energitillgång har en betydande inverkan på produktiviteten och avkastningen på varje nivå i den jordbruksrelaterade värdekedjan, från produktion, bearbetning efter skörd och lagring, till marknadsföring. För att hantera dessa frågor fastställs i agendan för förändring[14] att EU bör bidra med teknik och expertkunskap samt utvecklingsfinansiering, samtidigt som insatserna bör koncentreras på tre huvudsakliga problemområden: snabba prissvängningar och osäkerhet i energiförsörjningen, klimatförändringen och tillgången till den teknik som krävs för att framställa energi med låga koldioxidutsläpp samt tillgången till tillförlitliga, rena och hållbara energiförsörjningstjänster till rimligt pris. Kommissionen stöder målsättningarna i FN:s generalsekreterare Ban Ki-moons initiativ Hållbar energi för alla, på grund av dess komplementaritet med dessa riktlinjer. Detta initiativ syftar till att ge universell tillgång till energi senast 2030 tillsammans med en fördubbling av energieffektiviteten och användningen av förnybar energi. EU bidrar till dessa mål genom sitt eget initiativ för hållbar energi för alla. Initiativet leds av kommissionens ordförande José Manuel Barroso och syftar till att hjälpa utvecklingsländer att ge 500 miljoner människor tillgång till energi senast 2030. För att nå detta mål har kommissionen för perioden 2012‑2013 mobiliserat mer än 500 miljoner euro för att stödja uppgraderingen av hållbar energi i utvecklingsländerna. Dessa insatser kommer i samarbete med medlemsstaterna att fördjupas under de närmaste åren. Särskild tonvikt kommer att läggas vid de partnerländer som har valt att fokusera på energisektorn för samarbetet med EU inom nästa fleråriga finansieringsram. Även på internationell nivå för kommissionen fram målen för agendan för förändring genom att stödja tillgången till hållbara energitjänster som ett särskilt mål inom ramen för uppföljningen av millennieutvecklingsmålen. EU:s initiativ Hållbar energi för alla För att nå de mål som satts upp av kommissionens ordförande José Manuel Barroso i syfte att hjälpa utvecklingsländerna att ge 500 miljoner människor tillgång till energi har kommissionen för perioden 2012–2013 anslagit - 400 miljoner euro för energirelaterade åtgärder i Afrika söder om Sahara genom en blandning av lån och stöd. Detta bör bidra till konkreta investeringar på 4–8 miljarder euro. - 65 miljoner euro till en mekanism för tekniskt stöd avsedd att hjälpa utvecklingsländer att utarbeta och genomföra reformprogram så att privata investeringar kan attraheras. - nästan 100 miljoner euro för att öka tillgången till moderna och hållbara energitjänster för den fattiga befolkningen i avlägsna områden och landsbygdsområden. 7. Slutsatser Kommissionens meddelande om trygg energiförsörjning och internationellt samarbete samt Europeiska rådets slutsatser från november 2011 har varit ett viktigt incitament för EU:s åtgärder på detta område. Verksamheten har intensifierats under de senaste två åren, och bland annat lett till politiska avtal för att öka energisamarbetet med flera av EU:s partner samt inledandet av förhandlingar om flera energispecifika och sektorsövergripande avtal. Framstegen har inte varit enhetliga på alla områden och med alla partner, men den positiva utveckling som konstaterats pekar på att det behövs fortsatt uppmärksamhet och ytterligare ansträngningar från EU:s sida. Den strategi och de prioriteringar som valdes för två år sedan är fortfarande i grunden giltiga. Trots det bör en flexibilitet och pragmatisk inställning i EU:s yttre energirelationer upprätthållas för att vid behov medge anpassningar till de snabba förändringarna på de globala energimarknaderna samt till den politiska och ekonomiska utvecklingen. EU:s regelverk på områdena den inre energimarknaden, energieffektivitet, förnybar energi, miljö, konkurrens med mera är fortfarande viktiga förebilder för många av EU:s partner. Om EU delar med sig av sina erfarenheter i fråga om energipolitisk utveckling samt av sina framgångar och utmaningar, skapas en möjlighet till ett positivt engagemang och förtroende hos många av våra partner. För att uppnå fortsatta framgångar i genomförandet av de yttre energiprioriteringarna krävs ett nära samarbete mellan kommissionen och den höga representanten och Europeiska utrikestjänsten, där man drar optimal nytta av deras instrument och resurser, inklusive EU:s delegationer. Fortsatta ansträngningar för att öka samarbetet med och mellan EU:s medlemsstater kommer också att behövas. EU:s yttre energiåtgärder syftar inte och ska inte heller syfta till att ersätta medlemsstaternas bilaterala samarbete. De bör snarare komplettera det när det finns ett verkligt mervärde för EU. Det är dock nödvändigt att se till att EU talar med en enda röst i diskussionerna med sina partner. En samordnad strategi kommer att göra det möjligt att effektivt främja EU:s strategiska intressen och öka EU:s kollektiva betydelse och förhandlingskraft i förhållande till sina partner. [1] KOM(2011) 539. [2] Rådets (transport, telekommunikation och energi) slutsatser av den 24 november 2011 om kommissionens meddelande om trygg energiförsörjning och internationellt samarbete – ”EU:s energipolitik: Samarbete med partner utanför våra gränser” (17615/11). [3] BP Statistical Review of World Energy 2012, http://www.bp.com/en/global/corporate/about-bp/statistical-review-of-world-energy-2013.html. [4] World Energy Outlook 2012, Internationella energiorganet (IEA). [5] Redrawing the Energy-Climate Map, World Energy Outlook Special Report, Internationella energiorganet (IEA), juni 2013. [6] Redrawing the Energy-Climate Map, World Energy Outlook Special Report, Internationella energiorganet (IEA), juni 2013. [7] Europaparlamentets och rådets beslut nr 994/2012/EU av den 25 oktober 2012 om inrättandet av en mekanism för informationsutbyte om mellanstatliga avtal mellan medlemsstaterna och tredjeländer på energiområdet, EUT L 299, 27.10.2012, s. 13. [8] http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/legislation/legislation_en.htm [9] KOM(2011) 200 slutlig. [10] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 347/2013 av den 17 april 2013 om riktlinjer för transeuropeiska energiinfrastrukturer och om upphävande av beslut nr 1364/2006/EG och om ändring av förordningarna (EG) nr 713/2009, (EG) nr 714/2009 och (EG) nr 715/2009, EUT L 115, 25.4.2013, s 39. [11] http://www.inogate.org [12] http://www.covenantofmayors.eu [13] Vid högnivåmötet mellan EU och Kina om energi i maj 2012 kom man överens om tre förklaringar, inbegripet den gemensamma förklaringen om ökat samarbete om elmarknader, förklaringen om energitrygghet och den gemensamma förklaringen om partnerskapet för urbanisering. [14] KOM(2011) 637 slutlig.