* Tir EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 22.07.1997 
KOM(97) 388 slutlig 
RAPPORT OM TILLÄMPNING AV KOMPENSATIONSSYSTEMET FÖR EXTRA 
KOSTNADER FÖR AVSÄTTNING FÖR VISSA FISKERIPRODUKTER FRÅN 
AZORERNA, MADEIRA, KANARIEÖARNA OCH DET FRANSKA 
DEPARTEMENTET GUYANA 
(framlagt av kommissionen) 

INNEHÅLL 
Förord 
1.1 Inledning 3 
1.2 Särskilt stöd för avsättning för vissa fiskeprodukter 4 
1.3 Rapportens innehåll 5 
Tillämpning av systemet i berörda regioner 
I. AZORERNA 6 
II. MADEIRA 16 
III. KANARIEÖARNA 27 
IV. GUYANA 49 
p:\uper\projet\005sv.doc 
FQRQRP 
Inledning 
Rådet har genom sina beslut 89/687/EEG1, 91/314/EEG2 och 91/315/EEG3 inrättat 
särskilda åtgärdsprogram som är anpassade till avlägset belägna områden och ögrupper i 
gemenskapens yttersta periferi. Dessa program har skapat en lämplig ram för åtgärder 
inom de olika verksamhetsområden som särskilt bör uppmärksammas när det gäller att 
u+5ka det gemenskapsstöd som krävs för att minska de permanenta påfrestningarna på 
dessa regioner (programmen Poseidom, Poseican och Poseima). 
Programmen syftar till att vid tillämpningen av gemenskapspolitiken beakta dessa 
regioners särskilda förhållanden och villkor som beror på att de är avlägset belägna och 
ögrupper. De är ekonomiskt beroende av ett fåtal produkter, de har en dubbel roll som 
både region inom gemenskapen och territorier belägna bland utvecklingsländerna, vilket 
påverkar det ekonomiska och sociala livet i dessa regioner. 
Programmen är en symbol för gemenskapens nödvändiga solidaritet med dessa regioner i 
yttersta periferin, för att de skall kunna bli en del av den gemensamma marknaden, och 
de är avsedda som referensramar för tillämpningen av gemenskapspolitiken i dessa 
regioner. 
I den gemensamma deklarationen om regionerna i yttersta periferin som är bilagd 
fördraget om Europeiska unionen erkänns att det krävs särskilda åtgärder för dessa 
regioner för att göra det möjligt för dem art uppnå den genomsnittliga ekonomiska och 
sociala nivån inom gemenskapen4. Rådet har antagit en rad program som omfattar ett 
1 EGT nr L 399, 30.12.1989 
2 EGT nr L 171,29.6.1991 
3 EGT nr L 171,29.6.1991 
4 Deklarationens fullständiga text lyder : 
"Konferenser erkänner att de mest avlägsna regionerna i gemenskapens yttersta periferi (de franska 
utomeuropeiska departementen, Azorerna, Madeira och Kanarieöarna) karaktäriseras av allvarlig 
strukturell underutveckling som förvärras av flera förhållanden (stora avstånd, ökaraktär, liten yta, 
svåra topografiska och klimatmässiga förhållanden, ekonomiskt beroende av ett fåtal produkter) som, 
till följd av sin bestående natur och kumulativa verkan, allvarligt hämmar deras ekonomiska och 
sociala utveckling. 
Samtidigt som bestämmelserna i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och 
sekundärlagstiftning automatiskt är tillämpliga på de yttersta regionerna, är det konferensens 
uppfattning att det trots detta är möjligt att besluta om särskilda åtgärder för att bistå dessa regioner i 
den mån och så länge som det finns ett objektivt behov av att vidta sådana åtgärder med hänsyn till 
regionernas ekonomiska och sociala utveckling. Sådana åtgärder bör syfta till att fullborda den inre 
marknaden under hänsynstagande till den regionala verkligheten för att göra det möjligt för de yttersta 
regionerna att uppnå den genomsnittliga ekonomiska och sociala nivån inom gemenskapen." 
3 
p:\uper\projet\005sv.doc 
flertal näringslivssektorer, däribland fiskesektorn som har en särskild betydelse för dessa 
regioners socioekonomiska utveckling. 
Flera faktorer, särskilt de exklusiva ekonomiska zonernas omfattning och 
sysselsättningen som skapas av den verksamhet som är knuten till sektorn, motiverar ett 
synsätt inom gemenskapen som beaktar denna omfattning och samtidigt de svårigheter 
som uppstår på grund av att dessa regioner är avlägset belägna. 
I detta sammanhang är de särskilda programmen en lämplig ram för att genomföra en rad 
åtgärder som gör det möjligt för dessa regioner att successivt integreras i den inre 
marknaden med de fördelar som uppstår när deras ekonomier närmar sig samma 
utvecklingsnivå som återstoden av gemenskapen. 
Särskilt stöd för avsättning för vissa fiskeprodukter 
Avsaknaden av regionala marknader och de extra transportkostnader som redan nämnts 
medför konstant svåra villkor när det gäller tillgång till försäljningsställen. Det är en 
situation som är gemensam för de tre regionerna i yttersta periferin. 
Gemenskapen har därför beslutat att ingripa till förmån för producenterna i dessa regioner 
när det gäller avsättning för fiskeprodukter, genom att 19925 inrätta ett nytt system som 
blivit mycket framgångsrikt. Detta system förlängdes 1994 genom rådets förordning (EG) 
nr 1503/946, som gjorde det möjligt att stödja avsättning för de mest berörda arterna 
genom försäljning utanför gemenskapen, under förhållanden liknande dem som gäller för 
de ekonomiska aktörerna på det europeiska fastlandet. 
När det gäller regionerna Azorerna och Madeira bör det noteras att den lokala 
konservindustrin har en produktionsvolym som motsvarar nära hälften av exporten och 
sysselsätter en betydande andel av den aktiva befolkningen. De särskilda förhållandena i 
dessa regioner, som uppstår eftersom de är små och på grund av den geografiska 
belägenheten, medför extra kostnader vid produktion och försäljning, vilket försvagar 
konkurrenssituationen i förhållande till liknande verksamhet på det europeiska fastlandet. 
Lönenivåerna inom denna sektor är därför betydligt lägre än genomsnittet inom 
gemenskapen. De avgörande faktorerna är industrins verksamhetsvillkor: extra kostnader 
för transporter och finansiella kostnader på grund av att produktionsfaktorerna är bundna 
(framförallt salt, olja och burkar), extra kostnader för energi och försäkringskostnader 
knutna till transporterna. Detsamma gäller Kanarieöarna där de extra kostnaderna även 
beror på råvaror, energi och transportkostnad. Situationen är liknande i Guyana där 
utöver ovannämnda faktorer även särskilda omständigheter tillkommer som gör villkoren 
för utnyttjande ännu svårare (avsaknad av fartygskrediter för finansiella kostnader, 
behovet av att upprätta omfattande lager av reservdelar för fartygen, skillnad i inköpspris 
för fartygen vid kontinentens varv, eftersom ett lokalt utbud saknas, exportkonkurrens 
från tredje land i Syd- och Centralamerika, som åtnjuter gynnsamma villkor enligt 
gemenskapsrätten). Den beskrivna situationen kan inte överbryggas på kort tid. Det har 
5 Kommissionens beslut av den 30 juli 1992 om beviljande av gemenskapsstöd till vissa särskilda 
åtgärder för att genomföra Poseima - EGT nr L 248, 28.8.1992. 
6 EGT nr L 162, 30.6.1994 
4 
p:\uper\projet\005sv.doc 
därför visat sig nödvändigt att fortsätta de åtgärder som inletts med hjälp av ett rättsligt 
instrument som gör det möjligt att införa en stabil referensram för berörda ekonomiska 
aktörer, vilket också konkretiserats genom rådets förordning (EG) nr 2337/957 som 
innebär att systemet bibehålls fram till och med den 31 december 1997. 
Rapportens innehåll 
I enlighet med artikel 6 i rådets förordning (EG) nr 2337/95 av den 2 oktober 1995, om 
upprättande ett kompensationssystem för de extra kostnader som vid saluföringen av 
vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och det franska 
departementet Guyana orsakas av dessa områdens extremt perifera lägen8, är 
kommissionen skyldig att lägga fram en rapport för Europaparlamentet, rådet, 
Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om tillämpningen av de 
planerade åtgärderna, i förekommande fall tillsammans med lämpliga förslag. 
Föreliggande rapport utgör, inom ramen för de upprättade bestämmelserna, en 
beskrivning av resultaten av stödsystemet för avsättning för vissa arter som produceras i 
de berörda regionerna (tonfisk på Azorerna och Madeira, tonfisk, sardiner och makrill på 
Kanarieöarna och räkor i Guyana). Den redogör även för de särskilda villkor som 
fiskesektorn för närvarande ställs inför när det gäller arter med betydande avsättning och 
redogör för gemenskapens framtida åtgärder på området. 
TILLÄMPNING AV SYSTEMET I BERÖRDA REGIONER 
7 EGT nr L 236, 5.10.1995 
8 Förordning som nämns i föregående punkt. 
p:\uper\projet\005sv.doc 
I, AZORERNA 
1 Pen allmänna ekonomiska situationen 
Ögruppen Azorerna består av nio öar, uppdelade på tre grupper - den västra (Flores och 
Corvo), den mellersta - (Terceira, Graciösa, Säo Jorge, Pico och Faial) och den östra 
(Säo Miguel och Santa Maria) - som ligger utsträckta i ett långsmalt område i VNV-
ÖSÖ riktning, som mäter 630 km gånger 130 km, mellan latituderna 39° 43' 23" n.b. och 
36° 55' 43" n.b., och longituderna 24° 46' 15" v.l. och 31° 16' 24" v.l., i den södra delen 
av område 10 enligt Internationella rådet för havsforskning (ICES). 
Azorerna utgör en geografiskt isolerad region som ligger 1 600 km från den portugisiska 
fastlandskusten och 4 000 km från Förenta staternas sydkust. 
Till denna isolering kommer också den stora spridningen av öarna sinsemellan, vilket 
ytterligare markerar ökaraktären. Öarna Faial och Pico är de som ligger närmast varandra 
- cirka 6 km, medan de som ligger längst från varandra - nästan 630 km - är Santa Maria 
och Corvo. 
Den stora spridningen av öarna och deras isolering från kontinenterna och sinsemellan har 
gjort att de definieras som en utsträckt exklusiv ekonomisk zon (938 mil km2). 
Befolkning och sysselsättning 
Azorernas befolkning som påtagligt sjunkit sedan 1960 låg på totalt 237 795 invånare den 
31 december 1991 (datum för den senaste folkräkningen). Enligt beräkningar uppgick 
befolkningen i slutet av 1994 till 240 520 invånare. 
Regionens aktiva befolkning uppgick i slutet av tredje kvartalet 1996 till ungefär 94 121 
personer, av vilka 89 184 utgjordes av anställda. 
Andelen arbetslösa i regionen uppgick under det tredje kvartalet 1996 till 5,2 % av den 
aktiva befolkningen. 
Azorernas, som ligger långt borta från fastlandsregionerna och både har begränsad yta 
och befolkning samt en låg bruttonationalprodukt, har de grundläggande kännetecknen 
för små öekonomier. 
Produktionen är koncentrerad/specialiserad på produkter från primärsektorn, av vilka 
några är föremål för industriell beredning. Primärsektorn är klart och tydligt den som 
uppvisar de bästa avkastningsnivåerna. 
Öarna utgör en exklusiv ekonomisk zon på 938 000 km . Huvudregionen utnyttjar denna 
ekonomiska potential genom att effektivt och rationellt dra nytta av havets tillgångar, 
såväl till självförsörjning som till beredning och export till fastlandet och utlandet. 
p:\uper\projet\005sv.doc 
2. Fiskerisektorns betydelse i regionen 
Om man ser till fisket i regionen bör man särskilja mellan två verksamheter. Å ena sidan 
fisket efter tonfisk, som utnyttjas nästan helt och hållet till konservindustrin och är avsedd 
för export till fastlandet och vissa europeiska länder. Å andra sidan har vi i mycket 
mindre skala fisket efter olika pelagiska och bottenlevande arter, som är avsedda för 
intern konsumtion och export av färsk och fryst fisk. 
Handelsbalansen för fiskeriprodukter är mycket positiv och har kommit att utvecklas i 
fördelaktig riktning. Exporten av fiskeriprodukter utgör nästan 60 % av regionens totala 
export, med Italien som främsta kund. 
Handelsbalans 
(1000 esc.) 
PRODUKTER 
Fisk, blötdjur och kräftdjur 
Produkter till 
livsmedelsindustrin 
(Tonfiskkonserver) 
Andra produkten ) 
TOTALT 1994 
Imp. Exp. 
756 031 
2 203 308 
0 
2 959 339 Saldo 
269 109 
1 949 488 
-63 
2 218 34 1995 
Imp. 
618 893 
2 435 
621 328 Exp. 
2015619 
1 549 646 
0 
3 565 265 Saldo 
1 396 726 
1 549 646 
-2 435 
2 943 937 
Handel med utlandet 
PRODUKTER 
Fisk, blötdjur 
kräftdjur och konserver 
Andra produkter 
TOTALT IMPORT 
1989 
lOOO(esc) 
234 500 
9 637 300 
9 871 800 % 
2,4 % 
97,6 % 
100,0 % 1994 
lOOO(esc) 
740 805 
13 432 143 
14 172 948 % 
5,2 % 
94,8 % 
100,0 % EXPORT 
1989 
lOOO(esc) 
"2 413 000 
1 889 000 
4 302 000 % 
56,1 % 
43,9 % 
100,0 % 1994 
lOOO(esc) 
2 959 339 
2 105 207 
5 064 546 % 
58,4 % 
41,6% 
100,0 % 
(*) Innefattar import av fiskefartyg. 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Allmän beskrivning av fiskerisektorn 
Fiskezoner 
Fiskeansträngningen på Azorerna är koncentrerad till fiskezoner på mindre än 500 m djup 
(kustbältet och fiskebankarna), vanligtvis utmärkta som potentiella fiskezoner. Härifrån 
kommer nästan all bottenlevande fisk och den största delen av de pelagiska arterna, 
särskilt den tonfisk som landas i regionens hamnar. 
Vad beträffar den exklusiva ekonomiska zonen Azorernas inneboende möjligheter måste 
man ta hänsyn till följande faktorer: 
Den exklusiva ekonomiska zonen Azorernas tillgångar står långt ifrån i proportion till 
dess storlek, eftersom den är beroende av en mängd faktorer som till stor del begränsar 
dess inneboende möjligheter (särskilt i jämförelse med zonerna på kontinentalsockeln): 
- avsaknaden av kontinentalsockel, 
- förekomsten av fiskebankar som är utspridda på oceanplatån och skilda åt av stora 
djup, vilka utgör ett hinder för de bottenlevande arternas vandring liksom den troliga 
förekomsten av undre lager, 
- de kuperade och karakteristiskt djupa bottnarna som på ett ofördelaktigt sätt avgör 
villkoren för ekosystemet. 
- ögruppens geografiska läge som gör den till en zon som är utsatt för instabila 
naturförhållanden, 
- tillflödet av vattenmassor från söder som utgör en osäker miljöfaktor, 
- den låga primäravkastningen i denna zon jämfört med den på kontinentalsockeln, 
-De azoriska fiskarnas utnyttjande av den exklusiva ekonomiska zonen Azorernas 
tillgångar kommer emellertid att ökas avsevärt, särskilt genom moderniseringen av flera 
områden inom sektorn. 
Fiskeflottan 
Typ av fartyg och vad som kännetecknar dem 
Regionens fiskeflotta är alltjämt bristfällig och otillräcklig, om vi skall ta hänsyn till den 
exklusiva ekonomiska zonens geografiska utsträckning. 
För närvarande utgörs fiskeflottan av cirka 1 747 fartyg med en total lastkapacitet i 
storleksordningen 13 063 registerton. 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Azorernas fiskeflotta - tonnage och maskinstyrka 
Område 
AZORERNA 
TOTAL ZON 
Kustzoner och 
gemenskansvatten 
Internationella 
vatten och tredje 
lands vatten SEGMENT 
Polyvalenta 
Havsgående SITUATION DEN 30.06.96 
Nr Res. Maskinstvrkaa 
1745 
2 
1747 11 80 
1 583 
13 063 44 766 
2 354 
47 120 
Maskinstyrka i kilowatt 
Det stora flertalet är små fartyg som verkar nära kustbältet eller mycket nära kusten och 
som ägnar sig åt att fånga små bottenlevande arter som taggmakrill och spansk makrill, 
med motorer på under 75 kilowatt som tar fångster av storleksordningen några hundra 
kilo och därför betecknas som utövare av "lokalfiske". 
Det finns cirka 268 fartyg av något större dimensioner och större räckvidd som betecknas 
som utövare av "kustfiske". De verkar i allmänhet nära kusten, men de största ur denna 
kategori närmar sig de "bankar" som är belägna inom 200-milszonen. Deras verksamhet 
utgörs av fiske av tonfisk och andra vandrande och bottenlevande arter. 
Fiskeflottan för tonfisk utgörs för närvarande av 34 fartyg, av vilka 15 är oberoende 
redares egendom och 19 direkt eller indirekt hyrs ut av konservföretagen. En stor del av 
dessa fartyg förfogar över förvaringsmöjligheter av fångsten genom nedsänkning i is, 
vilket möjliggör att man kan ligga ute och fiska cirka åtta dagar i följd. 
Huvudsakliga fångsttekniker 
Sätten att utöva fiske varierar mycket mellan fartyg för lokal- och kustfiske, och ofta 
används flera sätt på samma fartyg. Man kan dela upp fångstteknikerna i tre kategorier: 
krok-, nät- och instängningstekniker. 
Redskapen krok, ringnot, masknät och fällor har införts längs hela kusten. Något som 
också har betydelse, om än mer lokal sådan, är drivnät. 
De olika fångstteknikerna används för fiske av bestämda arter; till exempel används nät 
och spö särskilt för tonfisk och trål för att fånga bottenlevande fisk som kummel, 
vrakfisk, pagell, teleskopabborre och havsbraxen. 
Sysselsättning 
Storleken på den direkta sysselsättningen inom fiskeflottan ligger på 4,400 man som 
arbetar till sjöss och innefattar fiskare och andra yrkesgrupper. Med tanke på att antalet 
p:\uper\projet\005sv.doc 
sysselsatta aktiva anställda 1995 låg på 87 888 personer uppskattas 5 % av befolkningen 
vara direkt knutna till fisket. 
Den största delen av fiskarna verkar på fartyg inom lokalfisket, ofta på deltid. Inom 
kustfisket arbetar nästan samtliga yrkesfiskare på heltid. 
Antal registrerade fiskare 
ÅR 
ANTAL 1992 
4 436 1993 
4 433 1994 
4 081 1995 
4 420 
På senare år har stora ansträngningar gjorts på området för yrkesutbildning. 
Fiskehamnar 
Betydelse och läge 
Den geografiska spridningen av den azoriska ögruppen gör att det finns fiskehamnar 
längs hela kusten. 
För närvarande finns det 49 fungerande hamnar, som till största delen är av mycket små 
dimensioner. Bara tre hamnar, de på Ponta Delgada (Doca), Santa Cruz (Horta) och Praia 
da Vitöria (fortfarande under uppförande) - erbjuder säkert skydd under alla förhållanden 
tack vare konstgjorda, skyddande pirer för fartyg med stor dräktighet. 
I praktiken kan ingen utveckling av fisket ske om det inte finns hamnar som är utrustade 
med goda arbetsförhållanden. Härav följer att det är nödvändigt med mycket stora 
investeringar i hamnarnas infrastrukturer. 
De viktigaste landade arterna 
På Azorerna är fisket efter tonfisk och liknande arter mycket viktigt och utgör cirka 57 % 
av de landade arterna. Fångsten varierar alltefter år beroende på de onormala 
miljöförhållanden som bekräftats i Nordatlanten, vilket man kan lägga märke till i 
översikten som följer. Azorerna är för övrigt en av de regioner inom gemenskapen som 
fiskar mest tonfisk på gemenskapsvatten. 
De bottenlevande fiskarterna utgör 26 % av den fisk som levereras färsk. De viktigaste 
arterna bland dessa är kummel, teleskopabborre, vrakfisk, havsruda, chokladhaj, pagell 
och vit svärdfisk, av vilka man landar ungefar 3,200 ton. Bland de små pelagiska arterna 
utmärker sig den viktiga taggmakrillen, som man fångar omkring 2000 ton av. 
Av blötdjur och kräftdjur utmärker sig endast liten bläckfisk, som man under 1995 
fångade 250 ton av. 
10 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Landad fisk på Azorerna (utveckling) 
Enhet: ton. 
ARTER 1992 1993 1994 1995 
TONFISK 
Storögd tonfisk 
Bon it 
Vit tonfisk 
Andra 
BLÖTDJUR 
Liten bläckfisk 
Andra 
KRÄFTDJUR 
ANDRA ARTER 
Kummel 
Teleskopabborre 
Spansk makrill 
Vrakfisk 
Taggmakrill 
Havsål 
Svärdfisk 
Havsruda 
Chokladhaj 
Pagell 
Vit svärdfisk 
Andra 6216 
2 439 
2 554 
1 209 
14 
89 
76 
13 
42 
7 550 
442 
575 
304 
234 
1 255 
339 
344 
611 
761 
431 
255 
1 998 10 676 
4 158 
2 243 
4 275 
0 
117 
108 
9 
34 
7 808 
327 
652 
265 
309 
1 739 
320 
404 
357 
591 
430 
264 
2 149 6 591 
1 895 
3 360 
1 335 
1 
124 
113 
10 
22 
8012 
284 
698 
353 
428 
1 781 
312 
288 
388 
309 
520 
373 
2 278 11 689 
4915 
592 
6 183 
0 
261 
250 
11 
24 
8 482 
290 
581 
474 
240 
1 820 
266 
461 
450 
321 
573 
778 
2 229 
TOTALT 13 897 18 635 14 749 20 457 
p:\uper\projet\005sv.doc 11 
Frysmagasin 
På Azorerna finns tre offentliga frysmagasin i bruk i hamnarna Vila do Porto på Santa 
Maria," Santa Cruz på Faial och Madalena på Pico. Nästan all djupfryst fisk i dessa 
magasin är avsedd att tillgodose den lokala industrin. 
Beredning och saluföring 
Beredning 
När man på Azorerna talar om beredning av fiskeriprodukter betyder det nästan 
uteslutande att tala om produktion av tonfiskkonserver. 
Konservindustrin som infördes på ögruppen för ungefär 60 år sedan omfattar i dag totalt 4 
företag som äger fem fabriker utplacerade på fyra olika öar - Säo Miguel, Säo Jorge, Pico 
och Faial. 
Dessa företag tävlar på den nationella och internationella marknaden på särskilda villkor 
som dikteras av det som särskilt kännetecknar den verksamhet som utövas på Azorerna. 
- Råvaran är säsongsbetonad, fångas helt nära fabrikerna, och nästan all produktion sköts 
av den lokala industrin, 
- Övriga tillbehör vid produktionen (olja, vinäger, salt, förpackningar etc.) är dyrare 
beroende på kostnaderna för transport och långtidsförvaring, 
- Energin är dyr och tillgången oregelbunden, vilket nödvändiggör att man inrättar egna 
anläggningar för att producera elektricitet, vilket är dyrbart och binder kapital som bättre 
skulle kunna utnyttjas i den direkta produktionsverksamheten. 
I följande översikt sammanställs den mängd fisk som använts inom den regionala 
konservindustrin under de senaste fem åren: 
Mängd beredd fisk 
1992 
9 985*697 1993 
9 509 682 1994 
7 568 760 1995 
8 592 646 1996 
8 597 635 
Den ökade produktionskapaciteten och moderniseringen av några fabriker har möjliggjort 
för företagen att behålla sin export. Den externa marknaden för kvalitetsfisk är de 
azoriska konservernas viktiga destination, med den italienska marknaden som största 
kund. 
På grund av att produktionen av tonfiskkonserver är beskaffad så att den kräver mycket 
arbetskraft, är denna del av produktionen en viktig arbetsgivare i regionen, särskilt för 
kvinnlig arbetskraft. 
12 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Saluföring 
Saluföringssektorn består av små och medelstora företag, vars verksamhet i grunden 
består av att exportera färsk eller djupfryst fisk samt tonfiskkonserver. 
Med undantag av tonfisk, som nästan helt och hållet används i konservproduktionen i 
azoriska fabriker (emellertid med undantag av arten "vit tonfisk " som helt och hållet går 
till export), saluförs större delen av den fisk som fångas i azoriska vatten, framför allt den 
som har ett högre handelsvärde, på den nationella och internationella marknaden. 
Fiskeflottans och fångsternas utveckling 
Den azoriska fiskeflottan har genomgått några omstruktureringar såväl vad beträffar 
tillträde till verksamheten för nya fartyg som nedläggning av andra. 
Härigenom strävar man efter att förse regionens flotta med fartyg som kan säkerställa att 
förvaringsförhållandena för fångsten ombord förbättras och rationellt utnyttja havets 
tillgångar, såväl för självförsörjning som frakt till fastlandet och utlandet. 
Ökningen av antal verksamma fartyg medför inom kort en ökning av fångstmängderna 
och följaktligen av den fångst som landas i regionen. Man förutspår att fångsterna 
kommer att öka enligt följande: 
Fångstutveckling 
BOTTENLEVA 
NDE FISK 
TONFISK 
TOTALT 1997 
9 000 
11 500 
20 500 1998 
9 500 
12 500 
22 000 1999 
10 000 
13 500 
23 500 2000 
10 500 
14 500 
25 000 
Vilken verkan tillämpningen av kompensationssystemet fått 
Situationen före systemets inrättande 
Genom rådets beslut 91/315/EEG av den 26 juni infördes ett program som särskilt var 
anpassat för att bemöta Madeiras och Azorernas avlägsna läge och ökaraktär. 
Senare, då kommissionen genom beslut 99/448/FEG beviljade ett finansiellt stöd till 
bestämda åtgärder för att bemöta Azorernas och Madeiras avlägsna läge, erkände man att 
det finns svårigheter hos dessa båda ögrupper som hindrar dem från att fullt ut delta i den 
inre marknadens dynamik och att de har en eftersatt ekonomi jämfört med andra 
europeiska regioner. 
13 
p:\uper\projet\005sv.doc 
I praktiken innebär de specifika förhållanden för ögruppen Azorerna som bestäms av 
deras ringa storlek och läge i yttersta periferin en uppenbar merkostnad för produktion 
och saluföring av konserver, vilket snedvrider konkurrensvillkoren jämfört med liknande 
verksamheter på det europeiska fastlandet och får klart negativa återverkningar på 
ersättningsnivåerna inom tonfisksektorn. 
För en harmonisk tillväxt av sektorn och i syfte att komplettera de investeringar som 
gjorts på andra områden, var det viktigt att skapa sådana villkor att befintliga 
industrienheter kunde öka sin produktionskapacitet och på så vis göra dem mer lönsamma 
och kapabla att ta hand om all fisk som fångats av regionala fartyg. 
3. Följder av systemets tillämpning för sysselsättning och exportflöden samt 
marknadernas reaktioner 
De stöd som beviljats inom ramen för kompensationssystemet för de förhöjda kostnader 
som beror på läget i gemenskapens yttersta periferi och avyttringen av bestämda 
fiskeriprodukter har gjort att en balanserad och varaktig stabilitet möjliggjort för såväl 
redarna som industrin att hålla sin verksamhet inom godtagbara marginaler. 
Vid tillämpningen av detta system skapades 240 nya arbetstillfällen i de fyra befintliga 
företagen. Ett bland dessa ersattes av en ny fabrik belägen nära en zon som är mycket 
beroende av fisket. 
Företagens export av hela sin produktion till den externa marknaden, till priser som ligger 
nära de nationella och europeiska inom samma bransch garanterar de azoriska redarna att 
alla deras fångster tas om hand av industrin. 
Det bekräftas att det finns en allmän tillfredsställelse såväl hos redarna som 
industriägarna vad beträffar tillämpningen av detta system på Azorerna. 
4. Identifiering av systemets förmånstagare och mekanismer av administrativ 
natur 
Systemets förmånstagare 
Kompensationssystemets förmånstagare är de redare inom tonfisket vars fartyg var 
registrerade i regionens hamnar och som utövar sin verksamhet inom de exklusiva 
ekonomiska zonerna ögrupperna Azorerna och Madeira, och ägarna till 
tonfiskkonservindustrin. Också befraktare av utländska fiskefartyg, som utövar sin 
verksamhet inom den exklusiva ekonomiska zonen Azorerna, kan bli förmånstagare. 
Administrativa åtgärder 
Till följd av offentliggörandet av rådets beslut 92/448/EEG av den 30 juli, av rådets 
förordning (EG) 1503/94 av den 27 juni och rådets förordning (EG) nr 2337/95 av den 9 
oktober medverkade den självständiga regionen Azorerna genom Regionala sekretariatet 
för jordbruk och fiske vid utarbetandet och ett senare offentliggörande i Portarias 
officiella tidning som fastställer normerna för tillämpningen av gemenskapsstöden till 
konservindustrisektorn. Ansökningar om utbetalning av stöd kan lämnas in varje kvartal 
av redare och industriägare till det regionala sekretariatet för jordbruk och fiske. Efter 
granskning av mottagna ansökningar tilldelar detta regionala sekretariat det nationella 
14 
p:\uper\projet\005sv.doc 
institutet för stöd till jordbruk och fiske (IFADAP) uppgiften att sköta utbetalningarna 
enligt vederbörligt organiserade förfaranden. 
Utbetalningar för de kvantiteter tonfisk som kommer från befraktning och import sker 
endast vid varje årsskifte, efter slutlig granskning av de leveranser som skett under året. 
IFADAP är den myndighet som ansvarar för åtgärdens uppföljning och finansiella 
förvaltning. 
SLUTSATS 
Den ovan beskrivna situationen visar att tillämpningen av det system som infördes 1992 
för tonfisk har verkställts på ett ganska tillfredsställande sätt, vad beträffar den årliga 
genomsnittsmängd som fastställdes och med tanke på de förmåner som involverade 
ekonomiska aktörer drar nytta av. Å andra sidan måste man ta hänsyn till hur man skall 
hantera de merkostnader som motiverar att detta system finns kvar i ovan beskrivna 
former. Detta innebär att de betydandeavståndet till marknaden för denna produkt 
fortsätter att orsaka merkostnader för utnyttjandet som lokala aktörer inte har möjlighet 
att klara av. Eftersom så är fallet är en fortsatt tillämpning av ersättningssystemet för 
denna produkt lämplig. 
5. Bottenlevande arter vid Azorerna 
På senare år har produktionen och saluföringen till fastlandet och utlandet av Azorernas 
bottenlevande arter kommit att få en stor betydelse för den lokala verksamheten. 
De bottenlevande fiskarterna utgjorde under 1996 29 % av den färska fisken, av vilka de 
viktigaste arterna var kummel, teleskopabborre, vrakfisk, havsål, havsruda, nordisk beryx, 
chokladhaj, pagell och vit svärdfisk, med landningar av dessa arter i storleksordningen 
3,900 ton. 
Fångsterna av bottenlevande arter fångas till stor del av Azorernas fiskeflotta. Större 
delen utgörs av små fartyg som verkar invid kustbältet. Det finns ungefar 268 större 
fartyg med större rörelsefrihet som förflyttar sig ända till "fiskebankarna" inom den 
exklusiva ekonomiska zonen. 
Dessa fartyg sysselsätter direkt 4 000 fiskare, vilket under 1995 utgjorde ungefar 90 % av 
den till sjöss registrerade arbetskraften det året. 
Merparten av den fångst som fångas i azoriska vatten, framför allt den som är av högt 
handelsvärde, saluförs på den nationella och internationella marknaden. 
I följande översikt framgår vilken fangstmängd som gick till export (bruttovikt = fångst + 
is + box) via flyg under 1995 och 1996 samt dess främsta destinationer: 
15 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Export ay färsk fisk 
DESTINATION 
USA 
Kanada 
Portugisiska fastlandet 
Madeira 
Europa 
Övriga 
TOTALT 1995 
Ton 
127 
260 
3516 
101 
381 
118 
4 503 % 
2,82 % 
5,77 % 
78,08 % 
2,24 % 
8,46 % 
2,62 % 
100,00 % 1996 
Ton 
155 
236 
2,950 
463 
32 
123 
3,959 % 
3,92 % 
5,96 % 
74,51 % 
11,69% 
0,81 % 
3,11 % 
100,00 % 
Exporten av bottenlevande arter belastas av merkostnader beroende på flygtransporten 
(det enda transportsättet som möjliggör att fångsten når konsumenterna utan att undergå 
förändringar i fråga om kvalitet) i form av en minimiavgift för transport som tas ut av det 
flygbolag som har monopol på förbindelserna med fastlandet och på arbeten som rör 
emballering och luftkonditionering (isotermiska boxar och is). 
För att ge kompensation för denna situation tycks det vara lämpligt att inom området för 
Poseima-programmet godkänna en intervention som kan kompensera de merkostnader 
och nackdelar som beror ,på ökaraktären och det ytterst perifera läget vid export av färsk 
fisk till fastlandet och utlandet. 
De arter som skall inbegripas är av högt handelsvärde och de mest eftersökta på 
konsumentmarknaderna som havsruda (inklusive pagell), vrakfisk, nordisk beryx, 
teleskopabborre och vit svärdfisk. 
Genomsnittet för den årliga exporten ligger på ungefar 3 500 ton. 
IL MADEIRA 
1. Den allmänna ekonomiska situationen i regionen 
Stommen i den autonoma regionen Madeiras produktion visar på ett tydligt yttre 
beroende. 
Madeira ligger i nordöstra Atlanten, mellan 30° V 38" och 33° T 34" nordlig bredd och 
15° 51' 11" och 17° 15' 52" västlig längd. 
16 
p:\upertprojet\005sv.doc 
Om vi utgår från ön Madeiras yttersta punkter och de yttersta punkterna i de geografiskt 
mest närliggande områdena ser vi att ön La Palma i Kanarieöarna ligger närmast, på cirka 
400 km avstånd, följt av Cabo Sin på den afrikanska kusten, cirka 625 km, och Lissabon, 
omkring 950 km. Avståndet som skiljer regionen från den europeiska huvudstaden -
Bryssel - är ungefar 2 700 km fågelvägen. 
Dessa avstånd visar att Madeira, utöver att vara en öregion, är ett av de mest perifera 
områdena i Europa och i Europeiska gemenskapen. 
Regionen utgörs av en ögrupp som består av de bebodda öarna Madeira och Porto Santo 
och av en samling småöar som bildar Ilhas Désertas och Ilhas Selvagens. 
Ogruppens sammanlagda yta är cirka 779 km . Samtliga öar har vulkaniskt ursprung, 
med branta och buktande kustlinjer, kuperade landformer och djupa dalar. Madeira är den 
största ön i arkipelagen och här återfinns så gott som hela regionens befolkning. Av dess 
totala yta kan cirka 34 % utnyttjas för bosättning och jordbruk. 
Naturligt begränsande faktorer 
- Extremt kuperad terräng, branta dalsidor till följd av kraftig erosion. 
- I allmänhet mager jordmån. 
- Böljande kust som här och var höjer sig som mycket höga branter. 
- Havsbotten som stupar tvärt utanför kusten. 
Viktigaste följder 
- Ökade kostnader och tidsförlust på grund av den kuperade terrängen, vilken begränsar 
möjligheterna att skapa arbetstillfällen och byggande. 
- Svårigheter i planeringen av arbeten och byggen som kräver jordtransporter, på grund 
av den sammansatta och varierade jordskorpan på vissa platser i regionen. 
- Minskade möjligheter att främja sol- och badturism på grund av att lämpliga stränder 
för direkt nyttjande av havet saknas. 
- Relativt knappa fiskeresurser, beroende på den brant sluttande havsbottnen, vilket har 
till följd att vattnen är fattiga på plankton. 
Faktorer som bestäms av regionens läge 
Kännetecken 
- Ökaraktär. 
- Stora avstånd till kontinenten, det ytterst perifera läget. 
17 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Viktigaste fö^der 
- Isolering och långsam utvecklingstakt, något som ger en mängd återverkningar på 
regionens liv i dess helhet (ekonomi, socialt nätverk, arbetskraftens kompetens, 
utbildning etc). 
- Specifikt regionala problem, vissa svårigheter att formulera dessa och infoga dem i 
politiken och programmen nationellt och inom gemenskapen. 
Faktorer förknippade med det förflutna (före självständigheten) 
Kännetecken 
- Begränsade investeringar. 
- Centralisering. 
Viktigaste följder (från och med självständigheten) 
- Svagt utvecklat och sårbart ekonomiskt nätverk. 
- Dåliga förbindelser inom regionen, vilket senare har tvingat fram stora investeringar. 
- Betydligt lägre levnadsstandard än hos befolkningen i övriga landet. 
- Starkt yttre beroende. 
Befolkning och sysselsättning 
Även om alla slags åtgärder och instrument under utvecklingsprocessen på Madeira och 
Porto Santo hela tiden har syftat till att först och främst gynna befolkningen är det utan 
tvekan så att en majoritet av människorna på de båda öarna fortfarande utmärks av sin 
låga levnadsnivå. 
Det är framför allt på områden som löner, utbildning, yrkesutbildning och olika kriterier 
på välstånd som regionen ännu har en lång väg att gå för att uppnå en levnadsstandard 
som skulle placera befolkningen på samma nivå som de övriga ländernas, till och med de 
minst utvecklade, inom Europeiska gemenskapen. 
Regionen har under de senaste fem åren visat en försiktig befolkningstillväxt (0,7 %), 
vilket betyder att ögruppen för närvarande (1996) har 255 100 invånare, och en 
befolkningstäthet på 327,5 invånare/km . 
Arbetslösheten ligger på 4,68 %, vilket motsvarar 5 238 personer. 
Sysselsättningsnivån är 43,9 %. 
Indelningen av de sysselsatta i de olika huvudnäringarna ser ut på följande sätt: 
tjänstesektorn (60,6 %), industrisektorn (27,7 %) och jordbrukssektorn (11,7 %). 
18 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Det kan nämnas att praktiskt taget hela den yrkesverksamma befolkningen i huvudstaden 
Funchal, där nästan hälften av ögruppens invånare är bosatta, är sysselsatt inom 
tjänstesektorn. Det är också lätt att förstå primärnäringens betydelse i 
landsbygdskommunerna på ön Madeira. 
Den exklusiva ekonomiska zonen 
Regionen förfogar över en exklusiv ekonomisk zon på cirka 110 000 nautiska kvadratmil, 
mer än 500 gånger större än dess landyta. Topografiskt kännetecknas den av frånvaron av 
kontinentalsockel, en begränsad kontinentalbrant och en djuphavsslätt som ligger på i 
genomsnitt 4 000 m djup och som mest sträcker sig till cirka 5 400 m djup. 
Djuphavsbottnens enformighet bryts här och var av mindre områden med en del 
undervattensgrund, som även brukar kallas för bankar. 
2. Fiskerinäringen i regionen 
Verksamhetens lokala betydelse för varje ö i relation till den totala ekonomiska 
verksamheten 
Den absolut största och viktigaste delen av fiskerinäringen är koncentrerad till två 
landsbygdskommuner, nämligen Câmara de Lobos och Machico. 
Antalet fiskare, affärsmän, arbetare inom industrin och tjänstemän i statsförvaltningen 
som är direkt knutna till denna näringsgren är 2 150, vilket motsvarar 2% av den 
yrkesverksamma befolkningen. 
En jämförelse med andra näringsgrenar 
Madeiras ekonomi uppvisar, på grund av de begränsningar som nämnts ovan, ett starkt 
yttre beroende och en mycket negativ handelsbalans. Såväl jordbruks- som 
industrisektorn vilar i de flesta fall på en bräcklig struktur. Med tanke på de permanenta 
svårigheter som några av dessa näringsgrenar dras med spelar fiskberedningssektorn en 
framträdande roll när det gäller exporten, utöver att öka värdet hos produkterna, med de 
fördelar som det ger för ekonomin i allmänhet och för fiskerinäringen i synnerhet, 
nämligen beträffande avsättning för produkter, sysselsättning och lönsamhet. 
Beskrivning av befintlig infrastruktur 
Fiskehamnar 
Den viktigaste landningshamnen ligger i Funchal och omsätter omkring 10 000 ton färsk 
fisk per år, vilket motsvarar cirka 95 % av den landade fisken i regionen. 
Andra betydelsefulla hamnar, med hänsyn till mängd landad fisk, är de i Porto Santo, 
Caniçal och Câmara de Lobos. 
Ytterligare en hamn, belägen i Porto Novo i Santa Cruz kommun, har nyligen byggts ut 
och moderniserats och är i huvudsak avsedd för landning av fisk direkt till de 
fiskeriproduktsfabriker som finns i området. 
19 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Kylanläggningar 
Av regionens tolv hamnar är endast fem försedda med kylanläggningar. Utöver dessa har 
regionstyrelsen förvärvat en kylanläggning i Santa Cruz kommun, och som efter att ha 
fått vissa förbättringar togs i drift 1993. 
De tjänster som erbjuds vid kylmagasinen är frysning, lagring, kylning och försäljning av 
is. 
Nästan all fryst fisk går till den regionala industrin. Överskottet går till industrier på 
Azorerna och fastlandet. 
Fiskeflotta oeh fiskemetoder 
Den regionala fiskeflottan består av små fartyg och uppgår till sammanlagt 538 stycken. 
Den övervägande delen utgörs av träbåtar med liten räckvidd, otillräckliga 
navigationshjälpmedel och utrustning för att finna fisken och bristfälliga förhållanden för 
besättning och i fråga om säkerhet och lagring av fiskefångster ombord. 
De minsta båtarna används främst för att fånga olika arter med metrev och krok. De 
fartyg som är avsedda för fiske av svärdfisk är något större, med en längd på 8-15 meter, 
och använder släpdörj. Ringnot används för att fånga små pelagiska arter. Det finns 5 
fartyg som har tillstånd att använda denna metod. Tonfiskfartygen är större än de övriga, 
med en längd på 18-30 meter, och tonfisken fångas med hjälp av nät och spö. 
Så gott som samtliga fartyg bedriver fiske i kustbältet och i vatten tillhörande de 
portugisiska exklusiva zonerna. 
Landad fisk 
Tabellen nedan visar volymen av den landade tonfisken och svärdfisken i förhållande till 
volymen av all landad fisk i regionens hamnar. 
20 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Landad fisk på Madeira 1992-1996 
Art 
tonfisk 
svärdfisk 
övriga 
totait 1992 
volym 
8 095 
2 812 
2 261 
13 168 (%) 
61,5 
21,4 
17,1 
100 värde 
1 068 
676 
426 
2 170 (%) 
49,1 
31,2 
19,5 
100 volym 
4 752 
3 466 
2 151 
10 342 1993 
(%) 
45,7 
33,6 
20,7 
100 värde 
567 
640 
400 
1607 (%) 
35,3 
39,9 
24,8 
100 1994 
volym 
5 245 
3 132 
1968 
10 345 (%) 
50,8 
30,3 
19,1 
100 värde 
709 
683 
467 
1859 (%) 
38,2 
36,8 
25 
100 
Art 
tonfisk 
svärdfisk 
övriga 
totalt 1995 
volym 
8 851 
3 432 
1 484 
13 767 (%) 
64,1 
25,0 
10,9 
100 värde 
1 205 
634 
380 
2 219 (%) 
54,4 
28,6 
17,0 
100 1996 
volym 
6331 
3 279 
2 116 
11726 (%) 
54,0 
28,0 
18,0 
100 värde 
1 180 
662 
429 
2 271 (%) 
52,0 
29,2 
18,8 
100 
Konseryindustrip 
Den regionala konservindustrin består för närvarande av fyra fabriker. 
Produktionskapaciteten hos dessa fabriksenheter ligger på omkring 40 ton råvara per dag och i 
genomsnitt cirka 4 000 ton per år, med undantag av 1992 då produktionen översteg 6 200 ton. 
Det skall påpekas att två av dessa anläggningar inledde sin produktion i början av 1997, varför 
siffrorna ovan bör komma att ändras avsevärt under innevarande år. 
Så gott som samtliga framställda produkter är av regionalt ursprung och har fångats av fartyg 
som är registrerade i regionens hamnar. 
Den råvara som används är i huvudsak tonfisk och liknande och slutmålet för den färdiga 
produkten är gemenskapsmarknaden. 
Antalet sysselsatta inom denna industri uppgår till 395 personer. 
21 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Tillämpning av Poseima-programmet 1992-1996 (tonfisk) 
År 
1992 
1993 
1994 
1995 
1996 
Totalt Produktion (kg) 
Regional 
6 207 893 
3 408 040 
3 036 512 
5 538 966 
2 387 872 
20 642 238 Import 
0 
0 
772 076 
0 
112 460 
834 536 Totalt 
6 270 893 
3 408 040 
3 758 588 
5 538 966 
2 500 332 
21 476 774 Värde (escudos) 
Näringsidk 
are 
203 804 023 
22 152 260 
27 888 723 
41054 816 
21 867 012 
316 766 834 Fartygsägar 
e 
0 
88 609 040 
90 132 676 
164 235 881 
70 802 793 
413 771 390 Totalt 
203 804 023 
110 761 300 
118 012 400 
205 290 697 
88 505 868 
730 538 224 
Industriell beredning av fisk 
Tonfiskindustrin i sin helhet är utan tvekan den viktigaste delen i Madeiras fiskerinäring. 
Omkring 1 000 personer uppskattas vara direkt eller indirekt sysselsatta inom denna 
sektor. För närvarande är fyra beredningsföretag verksamma, vilkas produkter helt och 
hållet är avsedda för de portugisiska och italienska marknaderna. 
De villkor som ligger till grund för skapandet av gemenskapsstöd till tonfisksektorn 
uppfylls alltjämt, eftersom ögruppens specifika förhållanden inte har ändrats, vilka 
innebär merkostnader för produktion och saluföring av varorna, med negativa 
återverkningar på lönsamhetsnivån i sektorn. 
Den skrivelse som utarbetades och lades fram 1992 i samband med den första studien 
som ledde fram till att ett stödsystem till denna sektor inrättades gäller ännu utan 
ändringar. 
Inom sektorn finns även en fabrik för filetering av svärdfisk. 
Denna fabriksenhet avslutade sin försöksverksamhet i början av 1997. 
Produktionskapaciteten i full drift beräknas bli 7-8 ton råvara per dag, för en 
framställning av 3-4 ton färdig vara. Näringsidkarna är mycket nöjda med den 
uppskattning varan har vunnit, såväl på den regionala marknaden som på de andra 
marknader där den har presenterats och de tror att handeln har utmärkta framtidsutsikter. 
Fabriken ger sysselsättning åt 45 personer, de flesta kvinnor. 
Ytterligare några företag har etablerats, med produktion i liten skala, men som ändå 
bidrar till en positiv utveckling av denna sektor. 
22 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Det finns anledning att hoppas att fler initiativ av det här slaget skall komma att 
förverkligas inom en nära framtid. 
Resultat av gemenskapens kompensationssystem för merkostnader 
Situationen innan kompensationerna infördes 
När Europeiska gemenskapernas råd 1991 genom beslut 91/315/EEG inrättade ett särskilt 
åtgärdsprogram för att bemöta Madeiras och Azorernas avlägsna läge och ökaraktär och 
kommissionen året därpå genom beslut 92/448/EEG beviljade ett gemenskapsstöd för 
vissa särskilda åtgärder för att bemöta Madeiras och Azorernas avlägsna läge och 
ökaraktär, erkände man inta bara förekomsten av några särskilda 
underutvecklingsproblem som hindrar dessa båda ögrupper från att delta fullt ut i 
aktiviteten i den inre marknaden utan även de nackdelar som beror på deras geografiska 
situation, deras speciella orografi, de stora bristerna i infrastrukturen och den allmänna 
ekonomiska eftersläpningen. 
För Madeiras och i synnerhet dess fiskerinärings vidkommande märktes i slutet av 1980-
talet och i början av 1990-talet de första positiva resultaten av åtgärderna för att 
modernisera flottan, genom ökade fångster, framför allt av tonfisk. Detta ledde till att 
överskott uppstod, på grund av dålig industriell infrastruktur, vilket skapade allvarliga 
problem för producenterna beträffande avyttring och prisnivå. 
För att få till stånd en harmonisk tillväxt av sektorn och för att komplettera de 
investeringar som redan hade gjorts på andra områden (hamninfrastruktur, 
kylanläggningar och fiskeflotta) var det nödvändigt att skapa förutsättningar för att 
inrätta fabriksenheter, inriktade särskilt på att tillvarata den volym tonfisk som 
fiskeflottan klarade av att fånga. 
För att denna utvecklingsstrategi skulle lyckas var det nödvändigt att skapa 
förutsättningar för lönsamhet för fabriksenheterna, som hade stora driftskostnader, 
beroende på bland annat ökaraktären och avlägsenheten, som det var viktigt att avhjälpa. 
Tillväxten av sektorn, inom vilken det 1991 endast fanns en fabrik i drift och 1996 fanns 
fyra verksamma, är alltså förenad med tillämpningen av Poseima, som gör att fabrikerna i 
regionen och de på fastlandet kan konkurrera på lika villkor. 
3. Tillämpningen av kompensationssystemet och dess konsekvenser for 
sysselsättningen, exportflödet, marknadens agerande 
Som redan har påpekats var det inte av någon slump som konservfabriker med normal 
åretruntdrift etablerades vid samma tidpunkt som Poseima började tillämpas. 
Dessa stöd har gett sektorn en hållbar stabilitet och låtit såväl ägare av konservfabriker 
som fartygsägare få acceptabla marginaler för sina verksamheter. 
Under den period som Poseima har tillämpats 'lar redan omkring 300 arbetstillfällen 
skapats, i de tre företag som inledde sin verksamhet under 1990-talet. 
Om dessa företag lyckas få avsättning för sina varor på exportmarknaden kommer de att 
behöva tillgodoses med råvaror, vilket gör att all den fisk som inte går till konsumtion 
blir ämnad för industriell beredning och att det dessutom kan förekomma att man byter 
23 
p:\uper\prqjet\005sv.doc 
fiskekvot med Azorerna när den lokala produktionen inte räcker till, vilket ger 
fartygsägarna en garanti, såtillvida att de kan få full avsättning för den fångade tonfisken. 
Kort sagt har konservexporten mellan 1990 och 1996 fyrdubblats och sysselsättningen 
inom sektorn har ökat i samma grad, och vad som är viktigare, ökningen har varit stabil. 
Tonfiskmarknadens uppträdande har varit bestående, vilket har konstaterats med stor 
belåtenhet av såväl fiskare och fartygsägare som av ägarna av de regionala 
konservfabrikerna. De sistnämnda har till och med börjat bygga en ny fabrik, för att 
ersätta den äldsta av de enheter som nu är i drift. 
4. Vilka är förmanstagarna till kompensationssystemet och hur fungerar 
administrationen? 
Förmanstagarna är de samma och administrationen fungerar på samma sätt som på 
Azorerna (se ovan). 
SLUTSATSER 
Den situation som har beskrivits ovan visar att tillämpningen av kompensationssystemet, 
som infördes 1992, beträffande tonfisk har skett på ett mycket tillfredsställande sätt, med 
hänsyn till den genomsnittliga fångstmängd per år som har kunnat fastställas och med 
tanke på vinsterna för de inblandade ekonomiska aktörerna. 
Å andra sidan måste man komma ihåg att problemen som skapade de merkostnader som 
berättigar till kompensationsstödet kvarstår på de sätt som beskrivits tidigare. Detta 
innebär att produktens ansenliga avstånd från marknaden fortsätter att skapa 
merkostnader för bedrivande av verksamheten, något som de lokala aktörerna inte kan 
göra någonting åt. Därför är tillämpningen av kompensationerna för denna produkt 
alltjämt berättigade. 
5. Svärdfisken i Madeiraregionen 
Fisket av svärdfisk i vattnen runt Madeira har gamla anor och omkring 40 % av 
yrkesfiskarna försörjer sig på denna verksamhet. 
Landningarna av denna art ligger på runt 3 500 ton per år och motsvarar ungefär 1/3 av 
de totala fiskfångsterna som landas i regionens hamnar. Att döma av de vetenskapliga 
undersökningar som har gjorts i samband med att arten har fångats finns det inga som 
helst tecken på en negativ utveckling av beståndet, vilket bevisas av att den 
genomsnittliga fångstvikten och fångststorleken har legat på en jämn nivå under femton 
år. Svärdfisken är en art som kan betraktas som underutnyttjad. 
Faktiskt har utnyttjandet genomgått avsevärda förändringar under de senaste åren. 
Antalet fartyg i fiskeflottan har minskat och även antalet fiskedagar per år har blivit färre. 
Sålunda kan man konstatera en nedgång i fiskeansträngningen från och med 1992. Denna 
fiskeansträngning påverkar inte beståndets storlek. Därutöver finns lämpliga 
skyddsåtgärder rörande den här sortens fiske, vilka har välkomnats av den regionala 
förvaltningen och vilka går ut på att kontrollera antalet fiskedagar och antalet fisketurer 
under lekperioden. Det bör emellertid påpekas att det alltid är enbart fullvuxna individer 
som fångas, något som också bekräftas av att ingen ung fisk förekommer på det djup där 
fångsterna görs. 
24 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Beträffande den regionala konsumtionen utgör svärdfisken ett av de viktigaste inslagen i 
kosten på Madeira. Den är också tämligen uppskattad på exportmarknaden. 
Exportmarknaden är den huvudsakliga destinationsorten för denna produkt, och exporten 
utgör 90 % av den del av råvarorna som går till industriell beredning. 
Fram till innevarande år begränsades fångsterna av svärdfisk till hur mycket färsk fisk 
den regionala marknaden klarade av att ta till sig, eftersom det inte fanns någon 
industriell beredning alls. 
För att bemöta denna situation, och härigenom skapa möjligheter till ökade fångster, 
godkändes tre fabriksprojekt för beredning och saluföring av denna art. Europeiska 
gemenskapen har godkänt och deltar i dessa projekt, som man också anser uppfyller 
ytterligare en viktig aspekt, nämligen att ge ökad sysselsättning i det här fallet åt cirka 60 
personer, huvudsakligen unga kvinnor, något som på ett konkret sätt bidrar till att få folk 
att stanna kvar i sina hemorter. 
Dessa tre fabriker har tillsammans en total kapacitet att bereda max 2 000 ton råvara 
svärdfisk per år. 
De tre fabriksenheterna, av vilka två redan är i drift och den tredje på väg att bli färdig, 
bedriver verksamhet för filetering och frysning, och producerar framför allt för den 
europeiska marknaden men även i viss mån för tredje land. 
De speciella förhållandena i ögruppen som kännetecknas av små dimensioner och det 
ytterst perifera läget, medför emellertid uppenbara merkostnader i produktionen och 
saluföringen av produkterna, vilket försämrar möjligheterna att konkurrera med liknande 
verksamheter på den europeiska kontinenten och har klart negativa återverkningar på 
lönsamheten och sysselsättningen inom denna sektor i regionen. 
SLUTSATSER 
Merkostnaderna i saluförandet av denna art finns på de områden där de ekonomiska 
aktörerna är verksamma. Dessa merkostnader härrör från utgifter för sjötransport 
(inklusive försäkringar), de särskilt höga energikostnaderna och lagring av råvara och 
färdig produkt. 
Dessa omständigheter borde utgöra ett tillräckligt skäl för en gemenskapsåtgärd som 
kompenserar merkostnaderna för avyttringen av denna art. I enlighet med de gjorda 
beräkningarna skulle det uppskattade värdet baseras på en årlig volym i 
storleksordningen 1 800 ton, vilket motsvarar den mängd råvara som ingår i produktionen 
avsedd för export. 
6. Förutsättningarna på Madeira att exportera spansk makrill 
Fisket av spansk makrill (Scomber japonicus) i vatiien runt Madeira har en lång historia, 
och det finns även en tradition på beredningsområdet, även om man sedan 1985 av olika 
skäl inte har använt sig av denna art i konservproduktionen. 
Fem manuellt tillverkade fartyg har licens att fånga makrill med ringnot och cirka 90 
fiskare är beroende av denna verksamhet för sin inkomst. 
25 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Fångsterna förr om åren uppgick till omkring 1 000-1 200 ton per år, vilket motsvarar ett 
bruttovärde av ungefar 100-120 miljoner escudos. 
Konsumtionen av färsk makrill är obetydlig och det är därför nödvändigt att exportera 
fisken. 
I och med att en ny konservfabrik, som ger sysselsättning åt 170 personer, kan man 
förvänta sig en ökning av fångstvolymerna, eftersom tillgången i havet är mycket stor. 
Därtill kommer att betingelserna för beredning och avyttring på marknaden på alla sätt 
liknar dem för tonfisksektorn. Under det första kvartalet 1997 noterades en stark tillväxt 
för industriell beredning för makrill och den utgör ett komplement till 
beredningsfabrikerna för tonfisk, och bidrar härigenom till upprätthållandet eller 
ökningen av verksamhetsnivån, vilket är viktigt för bevarandet av sysselsättningen, 
produkten, förädlingsvärdet och näringens konkurrenskraft. 
Fångsterna under innevarande år bör komma att uppgå till omkring 2 000 ton. Den 
industriella produktionen är helt inriktad på export till Italien. 
De speciella förhållandena i arkipelagen ger emellertid upphov till betydande 
merkostnader i produktionen och saluförandet av varan, vilket försämrar möjligheterna 
att konkurrera med liknande verksamheter på den europeiska kontinenten och får klart 
negativa återverkningar på lönsamheten och sysselsättningen i regionen. 
Merkostnaderna för avyttringen av denna art härrör från utgifter till följd av 
sjötransporter som går tomma och transporter av tillsatsämnen, lagring, elenergi samt 
försäkringar och klareringskostnader i samband med transporter. 
SLUTSATSER 
Med hänsyn till förutsättningarna för produktion och avyttring av denna art vore en 
gemenskapsåtgärd i form av kompensation för konstaterade merkostnader avseende den 
volym som bereds och exporteras (2 000 ton) synnerligen önskvärd. Denna produktion 
spelar ingen stor roll för näringen i sin helhet men ur ett socioekonomiskt perspektiv är 
den av stor betydelse, nämligen beträffande sysselsättningen. 
26 
p:\uper\projet\005sv.doc 
III. KANARIEÖARNA 
INLEDNING 
Fisket har historiskt sett varit en betydande ekonomisk verksamhet på Kanarieöarna 
genom ögruppens placering mitt i havet i ett mycket fördelaktigt klimat. 
Den östligaste delen av ögruppen ligger 115 km från den afrikanska kusten och den 
nordligaste delen 1 100 km från Cadiz, den närmaste hamnen på det spanska fastlandet. 
Avståndet till Madrid, den största marknaden för fiskkonsumtion med 172 000 ton per år, 
äi i 600 km. 
Ögruppen består av sju öar uppdelade på två provinser, Las Palmas och Santa Cruz, med 
en total yta på 7 273 km vilket utgör 1,44 % av hela Spaniens yta. 
Det småskaliga och kustnära fisket har samexisterat i mer än trehundra år med fisket vid 
den sahariska fiskebanken, vars verksamhet i viss mån har förmörkat det mycket mer 
begränsade småskaliga och kustnära fisket med mindre resurser. Fisket har således haft 
en stor betydelse på öarna och varit en av de grundläggande ekonomiska resurserna. På 
vissa öar som Lanzarote är fisket den näst viktigaste näringsverksamheten efter turismen. 
Kusterna på de olika öarna är till största delen branta, varför de erbjuder få vikar, bukter 
och ankringsplatser. Det finns inga plater mellan öarna, utan vattendjupet mellan dem 
överstiger 3 000 m på vissa ställen. Arkipelagens bottnar består i sin tur av basisk 
bergrund och lava, fulla av kratrar, vilket gör det omöjligt att tråla, något som är vanligt i 
andra hav. 
Fiskarterna i havet kring öarna liksom bottenförhållandena och i ögruppens 
undervattensgeologi har en unik sammansättning. 
Djupen kring öarna rymmer mer än 350 fiskarter, ett antal som är ovanligt i andra delar 
av Atlanten. Dessa arter anpassar sig bra till den oregelbundna bottenstrukturen i vattnet 
kring arkipelagen vilket beror på de mikroklimat som existerar i djupen mellan öarna. 
Denna artrikedom i dessa näringsfattiga vattnen och i mikroklimaten i havet kring öarna 
beror på två faktorer: 
1. De fiskarter som är speciella för norra Europa, Medelhavet och det tropiska Amerika 
når öarna tack vare att Kanarieöarnas kalla strömmar möter strömmarna från 
Gibraltar sund. 
2. Arter från den afrikanska kusten når öarna på grund av de ständiga passadvindarna 
från Atlanten, vilka ändrar riktning vid mötet med vindarna från Sahara och för 
havsströmmen mot västra Kanarieöarna. 
Vattnen vid Kanarieöarna innehåller två typer av fiskarter: 
De bottenlevande arterna varierar men finns inte i sådan mängd att de gör industriell 
produktion möjlig. 
27 
p:\uper\projet\005sv.doc 
De pelagiska arterna, eller ytlevande arter såsom tonfisk, oxögonfisk, makrill, 
taggmakrill och sardiner, vilka strömmar till öarna i stora mängder. 
Kanarieöarnas vatten har speciella egenskaper beträffande salthalt och temperatur. 
Temperaturen ökar ju längre vattnet kommer från den afrikanska kusten, och blir upp till 
sex grader Celsius högre än temperaturen i samma vatten utmed den afrikanska kusten. 
Denna skillnad gör att havsfaunan vid öarna är annorlunda jämfört med den som finns 
utmed den afrikanska kusten, särskilt djupare än 200 m, beroende på mötet mellan 
undervattensströmmarna från Medelhavet och Atlanten. 
Det speciella med havets orografi och bristen på fiskeresurser i vattnen mellan öarna 
avgör att egentligen endast 5 % av fångsterna sker i de kanariska vattnen. Resten har 
traditionellt sett fiskats vid den sahariska fiskebanken. 
När dessa fångstområden 1975 hamnade under mauretansk och marockansk jurisdiktion 
blev fiskeflottan baserad på öarna tvungen att periodiskt förhandla om fångstvolym, 
reducera flottans storlek och betala licensavgifter för fiskerätten förutom att samarbeta på 
tekniska, yrkesmässiga och industriella områden med dessa länder. Dessa omständigheter 
medförde osäkerhetsmoment i den kanariska fiskesektorn. 
Bland de ovan nämnda resurserna på öarna är de pelagiska fiskarterna de viktigaste 
resurskällorna för det småskaliga fisket. Deras närvaro i de kanariska vattnen är 
säsongsbetonad och varierar till och med från år till år. De mest representativa pelagiska 
arterna är tonfiskarten thunnus obesus, bonit (katsuwonus pelamis), albacor (thunnus 
alalunga), tonfisk (thunnus thynnus) och gulfenad tonfisk (thunnus albacares). 
En betydande del av fiskeflottan som har öarna som bas, fiskar i de västafrikanska 
vattnen och fångar till stor del bläckfisk men även sardin, kummel, räkor, ansjovis och 
andra arter. 
Bläckfisken är den viktigaste resursen i den norra delen av Västafrika, såväl för 
fångstvolymen som för dess stora ekonomiska värde. Fångstområdena för bläckfisk 
ligger mellan Cabo Bojador och Kap Verde (Senegal). De viktigaste bläckfiskarterna är 
krake, sepia och kalmar. 
Krake hör till en enda art, Octopus vulgaris, medan sepia hör till sepiafamiljen med sina 
varianter officinalis, hieredda och berttheloti. Kalmar slutligen representeras av arterna 
loligo vulgaris och loligo forbesi. 
28 
p:\uper\projet\005sv.doc 
SOCIOEKONOMISKA FAKTA OM SEKTORN 
Är 1995 var Kanarieöarnas totala befolkning 1 601 498 invånare. Den arbetsföra 
befolkningen uppgick till 647 200 invånare. 518 000 personer var sysselsatta och 129 200 
arbetslösa. Sysselsättningsnivån var 50 %. Andelen anställningar 40 %. Arbetslösheten 
uppgick till 23,73%. 
BNP fördelar sig på 5 % för jordbruket och fisket, 9 % för industrin, 7 % för 
byggnadsindustrin och 79 % för tjänstesektorn. Enligt aktuell kurs för pesetan uppgår 
BNP per capita och år till 1 719 167 pesetas. 
Fiskesektorn på Kanarieöarna står för 2 % av öarnas BNP. 
Kanarieöarnas flotta består enligt uppgifter från Secretaria General de Pesca Maritima av 
följande: 
Antal fartyg BEI TOTAL KW 
Kombinationsfartyg och 2 472,10 1 220,10 
bottentrålare i 
gemenskapsvatten 
Notfartyg, havstrålare, 1353 5 148,65 27 078,13 
nättrålare etc. kring 
Kanarieöarna och i 
gemenskapsvatten 
142 35 503,09 94 239,49 
Trålare och kombinationsfartyg 
på internationellt eller tredje 
lands vatten 
Notfartyg, havstrålare, 57 7 251,86 19 792,08 
nättrålare etc på internationellt 
eller tredje lands vatten 
SUMMA 1554 48 375,70 142 329,81 
Fiskarna i det småskaliga fisket utgör 53 % av den arbetsföra befolkning som sysslar med 
fiske även om de står för endast 23 % av produktionen. Resten hör till industriflottan. 
29 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Enligt 1996 års uppgifter landades 74 946 ton färsk fisk och 153 053 ton fryst fisk. 
Anacefs industrifiskeflotta, ansluten till OPP 43, består av 156 fartyg på i genomsnitt 280 
BRT med en sammanlagd besättning på 2 550 man och genererar ytterligare 
sysselsättning på omkring 12 000 arbetstillfällen Deras bläckfiskfångster ligger på 
omkring 50 000 ton per år, bortsett från år 1995 på grund av de problem som avtalet med 
Marocko gav upphov till. 
50 % av fångsterna går till Japan och 50 % till EU-länder (varav 60 % till spanska 
fastlandet och 40 % till Italien, Portugal och Grekland). 
Sardinflottan med landningshamn i Arrecife på Lanzarote består av 8 fartyg på omkring 4 
500 BRT med en sammanlagd besättning på 184 man. Fångsterna under 1996 låg på 
122 000 ton fördelade på följande sätt: 93 % till förädling, 5 % till konserver och 2 % till 
djupfrysning. Den slutliga mottagaren för 90 % av såväl konserverna som den djupfrysta 
fisken är det spanska fastlandet och 100% av den förädlade fisken går till Lanzarotes 
fiskeindustri. 
Tonfiskflottan består av 60 fartyg på totalt 3 000 BRT och 400 besättningsmän. 
Tonfiskfångsterna uppgår till 20 000 ton per år. Den största delen går som färsk fisk till 
fastlandet och därefter är exporten till Japan och USA viktigast, bortsett från den del som 
går till konservindustrin. 
Det finns två fabriker på land, belägna på Lanzarote. 
En av dessa är bolaget Agramar, som förutom fiskmjöl och fiskolja hanterar färsk och 
djupfryst tonfisk. Man har genom sina frysanläggningar en djupfrysningskapacitet på 
750 ton per dag och lagerkapacitet på 3 000 ton. Bolaget förfogar också över en isfabrik 
som producerar 140 ton per dag. Agramar sysselsätter direkt eller indirekt 315 personer. 
Fabriken har i år kapacitet att förädla 750 ton råvaror per dygn och har konstruerat en 
maskin som producerar drickbart vatten. 
En annan av Agramars verksamheter är saluföring av tonfisk, vilken brukar fraktas färsk 
till fastlandet och frysas ned för senare försäljning om det inte finns tillräcklig 
efterfrågan. Förra året inleddes försök med att rensa fisken och skära ut ryggpartiet som 
förpackades i plast och såldes framför allt i Las Palmas. Experimentet var 
tillfredsställande. 
Den andra fabriken är bolaget Garavilla som sysslar med konservering av sardiner och 
tonfisk med en produktion under 1996 på något mer än 200 000 sardinburkar, varav 50 % 
konsumerades på den europeiska marknaden. Resten skickades till tredje land. Garavilla 
sysselsätter direkt och indirekt 450 personer 
Konsumtionen av sardinkonserver i Spanien är relativt hög, även om Kanarieöarna har 
mycket svårt att konkurrera, på grund av den stora extrakostnaden per kilo som 
transporten till fastlandet innebär. Dessutom måste man till transporten lägga andra 
nödvändiga produktionsfaktorer som också drar ner konkurrenskraften: blecket till 
burkarna fraktas från fastlandet, kartongerna på Tenerife är jämförelsevis dyra, priset för 
dricksvattnet på Lanzarote etc... 
30 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Beroende på fångsternas säsongkaraktär som ackumuleras i månaderna september till 
november och som praktiskt taget upphör mellan januari och maj är djupfrysningen en 
nödvändighet som innebär en högre kostnad. 
Av fiskmjölsproduktionen går 10 % till fastlandet, 40 % till EU och övriga 50 % skickas 
till Fjärran Östern. De viktigaste konkurrenterna är Chile och Peru. 
Vad gäller olja, går 20 % av den totala produktionen till det spanska fastlandet. Resten 
går till EU och nordiska länder där det används till mediciner, kosmetika och livsmedel. 
På dessa marknader är kvaliteten mycket viktig (mätt som jodinnehåll och surhetsgrad). 
Europeiska unionen har karaktäriserat Kanarieöarna som en lämplig zon för vattenbruk. 
Detta dras sedan tio år med stora svårigheter på grund av klimatet och de meteorologiska 
förhållandena. Man har redan tvingats överge produktionen av piggvar och languster, 
vilket gör att endast havsbraxen och havsabborre finns kvar. För dessa har man bara nått 
20 % av den i FUP förutsedda produktionen. Av denna produktion går 80 % till Europa, 
företrädesvis till Italien. 
För vissa hamnar krävs också kranar för lossning av fisken och vågar direkt på kajerna 
för att kunna minska transportkostnaderna och kvalitetsförlusten p.g.a. att fisken måste 
föras långt ifrån lossningsplatsen för invägning. 
Trots dessa brister i infrastrukturen har det under de senaste åren har skett en mycket 
påtaglig förbättring vad gäller kylanläggningar. Fryskapaciteten i Santa Cruz de Tenerife 
är dock fortfarande lägre än behovet. Därför tvingas tonfiskflottan tvingas lossa i andra 
hamnar. 
Hamnen i Puerto de La Luz i Las Palmas tog 1995 emot 2 490 fiskefartyg på totalt 
1 640 347 BRT med 225 950 ton fisk. 
31 
p:\uper\projet\005sv.doc 
UTVÄRDERING AV KONKURRENSEN MED GRANNLÄNDERNA INOM 
FISKESEKTORN 
De senaste årens utveckling av den marockanska exporten till Spanien, den största 
konkurrenten till den kanariska flottan, visar en jämn ökning från 25 859 ton 1986, med 
ett totalt värde av 5 509 miljoner pesetas, till 54 887 ton med ett värde av 23 501 miljoner 
pesetas. 
Viktigast är djupfryst bläckfisk med omkring 16 000 ton per år, en produktion som klart 
konkurrerar med motsvarande sektor på Kanarieöarnas breddgrad. 
Marockos förhållanden med total tullfrihet sedan 1987 vid införande av produkter till EU 
till följd av samarbetsavtalet, har gett landets produkter en gynnsammare hantering än de 
kanariska produkterna fram till dessa produkters totala integration i tullordningen 1993. 
Den japanska marknaden, ett av de viktigaste målen för de marockanska produkterna, har 
en fördelaktigare tullordning för de marockanska produkterna än för de kanariska då de 
senare lyder under den tullordning som tillämpas gentemot EU. 
Samtidigt måste påpekas, att Marockos produktionskostnader generellt sett ligger 
betydligt lägre än produktionskostnaderna i EU och följaktligen även på Kanarieöarna. 
Man kan sluta sig till att Marockos fiskesektor de senaste åren, tack vare de fördelaktiga 
förhållandena som dess produkter möter på världsmarknaden och de lägre 
produktionskostnaderna, påverkat den kanariska sektorn starkt negativt. 
Mauretanien nekar 1995 fortfarande EU:s fartyg tillträde till dess vatten. Emellertid 
lyckades man i november utverka tillstånd av Mauretanien att komma in med 18 
bläckfiskfartyg, vilket delvis kompenserade det första halvårets minskning som orsakades 
av avtalet mellan EU och Marocko. 
SLUTSATSER 
Om någon av de negativa egenskaperna särskilt framträder i analysen av den kanariska 
fiskesektorn är det dess ständiga beroendeställning. 
- Beroendet av fångstplatser, framför allt de marockanska. 
- Beroendet av ett fåtal marknader, företrädesvis den japanska. 
- Beroendet av reducerade transportmöjligheter, en ofrånkomlig egenskap beroende på 
dess ökaraktär. 
- Beroendet av en enda emballagefabrik. 
32 
p:\uper\projet\005sv.doc 
- Beroendet av en enda konservfabrik. 
Men denna beroendeställning är inte den enda ogynnsamma omständigheten, eftersom en 
rad förändringar i konsumtionsmönstren gör att primärsektorn måste "producera" med 
högre kvalitet och mindre resurser. 
Kvalitets- och produktivitetsförbättringar framtvingar hela tiden ökade kostnader. Dessa 
kostnader blir dessutom mycket högre genom de långa avstånden till följd av det fysiskt 
isolerade läget. 
Den industriella fiskesektorn på Kanarieöarna har fått utstå en gradvis inskränkning och 
nästan dukat under i konkurrensen med tredje lands industri, vilken skyddas genom sina 
socioekonomiska särdrag (utvecklingsländer, deltagare i samarbetsavtal etc). 
Vi talar således om en ekonomisk sektor i Europa vars geografiska villkor tvingar till en 
hård konkurrens med länder som befinner sig i en utvecklingsfas och med vilka jämlika 
villkor bara kan nås genom kompensation för det isolerade läget och avståndet till de 
platser där de fysiska affärerna äger rum. 
33 
p:\uper\projet\005sv.doc 
ANALYS AV EXTRAKOSTNADER FÖR VARJE SEKTOR 
SEKTORN FÖR FÄRSK OCH DJUPFRYST TONFISK 
Tonfisk, som är mycket viktig sett till fångstvolymen, fiskas endast med krok, men med 
stor effektivitet. Framtiden för Kanarieöarnas fiskeriverksamhet beror i hög grad på 
utvecklingen av detta fiske och speciellt på hur man kan underlätta tonfiskförsäljningen i 
allmänhet. Fisket av tonfisk kan vara avgörande för det mer eller mindre intensiva 
användandet av resurserna i havet. 
Extrakostnaderna beror huvudsakligen på transportkostnader, vilka inkluderar 
försäkringar, hanteringskostnader samt hamn- och flygplatsavgifter för denna typ av 
transporter. Dessa kostnader uppgår för färsk tonfisk till 33,61 % av den totala kostnaden 
och för djupfryst tonfisk till 13,08 %. Man måste beakta att flygtransport är den enda 
möjligheten för öarna att frakta fisken till konsumenterna utan kvalitetsförsämringar. 
Nedan följer uppgifter för de senaste årens produktion i ton, liksom stöd som utbetalats 
med tillämpning av förordningen 2337/95, såväl för färsk tonfisk som för djupfryst. 
Poseican-stöd 
1. - Ansökningar om stöd (ton) 
ÅR TONFISK 
Antal Färsk Djupfryst TOTALT 
ansökningar 
1992 194 4 095 7 184 11279 
1993 174 4 903 2 746 7 649 
1994 186 11185 1420 12 605 
1995 172 11703 872 12 575 
34 
p:\uper\projet\005sv.doc 
2 - Beviljat stöd (ton) 
ÅR TONFISK 
Antal 
ansökningar Färsk Djupfryst TOTALT 
1992 
1993 
1994 
1995 194 
174 
186 
172 4 095 
4 903 
10 400 
10 400 7 184 
2 746 
1420 
872 11 279 
7 649 
11 820 
11272 
UTBETALDA STÖDBELOPP 
1) Saluföring av färsk tonfisk 
7G Antal Ton Ecu/ton Ecu totalt Kurs Pesetas 
ansökn. pesetas /ecu totalt 
1992 
1993 
1994 
1995 125 
149 
190 
149 4 095 150 614 250 149 
4 903 150 735 450 158 
10 400 125 
10 400 151 1300 000 193 
1570 400 167 91 697 547 
116 185 276 
250 947 312 
263 020 883 
p:\uper\projet\005sv.doc 35 
2) Djupfryst tonfisk 
Åi Antal Ton Ecu/ton Ecu totalt Kurs Pesetas 
ansökn. pesetas /Ecu totalt 
1992 
1993 
1994 
1995 192 
151 
43 
23 7 184 50 
2 746 50 
1 420 45 
786 54 359 200 149 
137 300 158 
63 900 192 
42 444 168 53 625 849 
21692 228 
12 287 932 
7 118 993 
p:\uper\projet\005sv.doc 36 
ANALYS AV EXTRAKOSTNADER FÖR VARJE SEKTOR 
Sektorerna för djupfryst och konserverad sardin och makrill 
Sardinsäsongen varar endast sju månader, från juni till december, i överensstämmelse 
med sardinens biologiska cykel. Det är därför nödvändigt att lagra råvaror och förädlade 
produkter för att kunna sälja produkterna året om. Detta motiverar en högre finansiell 
kostnad för lagerhållning, jämfört med fiskkonservfabrikerna på fastlandet, vilka kan vara 
i drift hela året med ett brett sortiment fiskeprodukter. 
DJUPFRYST SARDIN OCH MAKRILL 
Förutom de finansiella extrakostnader måste man också beakta extrakostnader för energi, 
förpackningar och emballage vilket är dyrare på Kanarieöarna än på Iberiska halvön och 
som medför en prisökning på 15 % för produkten. Till detta skall läggas de redan nämnda 
kostnaderna för havstransporter uteslutande på grund av regionens ökaraktär, vilka också 
inkluderar försäkrings- och expedieringskostnader samt hamnavgifter och som uppgår till 
42,22 % av de totala kostnaderna, fob. 
Nedan följer uppgifter om fångster i ton och beviljade stödbelopp under de senaste åren 
genom tillämpning av förordning 2337/95. 
KONSERVERAD SARDIN OCH MAKRILL 
Skillnaden i kostnader mellan Iberiska halvön och Kanarieöarna gäller praktiskt taget alla 
nödvändiga produktionsfaktorer. Förutom att kostnaden för råvaran är lägre på 
Kanarieöarna (som exempel är priset per kilo för närvarande 219 pesetas lägre för 
Kanarieöarnas produkter), är såväl energi, förpackningar som maskinavskrivningar 
dyrare och de finansiella kostnaderna högre på ögruppen. 
Som framgår av följande tabell, är prisskillnaden för energi upp till 9 pesetas, för 
förpackningar 297 pesetas, för maskinavskrivningar 5 pesetas och för finansiella 
kostnader 325 pesetas. 
37 
p:\uper\projet\005sv.doc 
KANARIEÖARNA FASTLANDET 
Energi 114 105 
Förpackningar 1847 1550 
Avskrivningar 71 66 
Maskiner 
Finansiella kostnader 1200 875 
AVSKRIVNINGAR 
Extrakostnader för avskrivningar beror på två faktorer: 
A. Ett högre värde på maskiner och utrustning till följd av transporter till öarna och resor 
för tekniker och montörer för att starta upp anläggningarna. 
B. Det årliga avskrivningsbeloppet måste baseras på endast sex månaders verksamhet. 
GENERELLA OCH FINANSIELLA KOSTNADER 
De generella och finansiella kostnaderna överstiger de för fabriker på fastlandet beroende 
på att det är ett säsongsarbete under sju månader (juni-december) vilket följer sardinens 
biologiska cykel och framför allt regionens ökaraktär, vilken innebär transporter av 
hjälpmateriel, (som förpackningar, olja etc...). Allt detta medför lagerhållning för att 
kunna tillgodose produktionen, liksom lagerhållning av förädlade produkter för tolv 
månaders avsättning. 
a^ Generella kostnader 
De delar som förorsakar dessa kostnader är följande: 
A) Reparationer och underhåll av maskiner och anläggningar, genom extrakostnader för 
reservdelar liksom teknisk hjälp genom arbetskraft utifrån, från andra öar eller fastlandet. 
B) Försäkringar. Extrakostnader för ett högre basbelopp för beräkning av 
försäkringspremier för såväl fast egendom som lager, reservdelar, råvaror och förädlade 
produkter. 
C) Kommunikationer. Högre konsumtion genom ett intensivare användande av telefon 
och fax, liksom försändelser av dokument och små reservdelar. 
D) Kostnader för administration och resor till fastlandet. Extrakostnader för hjälp genom 
tjänster avseende internrevision, administratörer och tekniker från det egna företaget 
liksom resor för personal från öarna till fastlandet. 
b) Finansiella kostnader 
Extrakostnader för lagerhållning av råvaror (burkar, emballage, lådor, olja, såser, 
förseglingar och andra delar), förädlade produkter och reservdelar för maskiner och 
38 
p:\uper\projet\005sv.doc 
utrustning för att garantera en väl fungerande produktionsutrustning, produktionsprocess 
och konkurrenskraftig vaksamhet gentemot marknaden. 
Till de extrakostnader som här har påvisats skall hela tiden läggas nödvändiga 
sjötransportkostnader, vilka är speciellt stora för denna produktion på grund av dess 
"dubbla ökaraktär", dess öbaserade produktion på Lanzarote, medan utskeppningen sker 
från en annan ö, Gran Canaria eller Tenerife. 
Nedan följer de figurer som visar tonvolymer och ansökta och beviljade stödbelopp i 
tillämpning av rådets förordning 2337/95. 
Sardinproduktion under säsongerna 1993 till 1996. ton 
KONSERVER DJUPFRYST 
1993 6 634 2 530 
1994 6 694 3 583 
1995 677 
1996 6 501 2 563 
* Genom problem med Marocko 
Posejçan-stQd 
1) Ansökningar om stöd (ton ) 
SARDIN/MAKRILL I 
Ar Antal Förädling Djupfrysning TOTALT 
ansökningar 
1992 3 5 984 f~Ö77 7Ô6Ï 
1993 3 6 506 2 630 9 136 
1994 4 9 721 3 616 13 337 
1995 3 1 000 676 1 676 
p:\uper\projet\005sv.doc 39 
2) Beviljat stöd (ton ) 
SARDIN/MAKRILL 
TG Antal 
ansökningar Förädling Djupfrysning TOTALT 
1992 
1993 
1994 
1995 5 984 
6 506 
9 721 
1000 1077 
2 630 
3 616 
676 7 061 
9 136 
13 337 
1 676 
rxr SUMMA BEVILJAT STÖD 
3) Sardiner/Makrill för förädling 
Ton Ecu/ton Totalt ecu Kurs 
pesetas/ecu Totalt 
pesetas 
1992 
1993 
1994 
1995 5 984 
6 506 
9 721 
1000 100 
100 
85 
103 598 400 
650 600 
826 285 
103 000 149 
158 
192 
160 89 336 735 
102 790 289 
158 912 089 
16 521075 
4) Sardiner/Makrill för djupfrysning 
Ton Ecu/ton Totalt ecu Kurs Totalt 
pesetas/ecu pesetas 
1992 
1993 
1994 
1995 1077 
2 630 
3 616 
676 50 
50 
45 
54 53 850 
131 500 
162 720 
36 504 149 
158 
192 
167 8 039 803 
20 773 308 
31293 818 
6 098 440 
p:\uper\projet\005sv.doc 40 
1992 
Ton Pesetas 1993 
Ton Pesetas 1994 
Ton Pesetas 1995 
Ton Pesetas 
SARDIN 
Förädlad. 5 984 89 336 735 6 506 102 790 289 9 721 158 912 089 1000 16 521075 
Djupfryst 1077 8 039 803 2 630 20 773 308 3 616 31293 818 676 6 098 440 
TOTALT 7 061 97 376 538 9 136 123 563 597 13 337 190 205 907 1676 22 619 515 
41 
p:\uper\projet\005sv.doc 
SLUTSATSER 
Den situation som har beskrivits på de tidigare sidorna visar att tillämpningen av 
systemet som fastställdes 1992 har fungerat synnerligen tillfredsställande för alla berörda 
fiskarter, såväl vid beräkningar av den produktion som drar nytta av systemet som för 
funktionen av detsamma. Den nytta de berörda ekonomiska aktörerna haft av detta 
system har gjort det möjligt för de berörda sektorerna att bibehålla en lämplig nivå på 
produktion och utveckling. 
De extra höga produktionskostnaderna för ögruppen, vilka har analyserats ovan, har inte 
ändrats och kommer inte att ändras inom en nära framtid. Orsaken till kostnaderna är 
nämligen de problem som det perifera läget förorsakar de kanariska producenterna. Det är 
därför uppenbart att försäljning av produkterna, enligt analys ovan, även i fortsättningen 
får dessa tilläggskostnader jämfört med producenterna på fastlandet. Dessa 
tilläggskostnader kan öarnas producenter inte klara att betala själva. 
Därför är en fortsatt tillämpning av ett kompensationssystem för att täcka 
tilläggskostnaderna helt berättigat för att underlätta saluföringen av produkterna på den 
europeiska marknaden, för att ge öproducenterna tillträde till den inre marknaden på 
samma villkor som fastlandets producenter. Det skulle vara omöjligt att nå samma villkor 
utan det stöd som det nuvarande systemet ger sektorn. 
42 
p:\uper\projet\005sv.doc 
ANALYS AV EXTRAKOSTNADER FÖR VARJE SEKTOR 
SEKTORN FÖR VATTENBRUK 
De första undersökningarna om fiskodlingar på Kanarieöarna inleddes 1978. 
Den självständiga regionen Kanarieöarna fastställde som en av sina prioriterade åtgärder 
att utveckla fiskodlingar, efter det att man väl hade fått bekräftat att dessa var möjliga att 
införa och slagit fast deras betydelse för att variera en ytterst ensidig ekonomi, baserad på 
några få verksamheter och produkter och med en fiskesektor med allvarliga strukturella 
problem och på märkbar tillbakagång. 
Dr* första programmet för vattenbruk som Spanien överlämnade till kommissionen för 
femårsperioden 1987-1991. bifölls genom beslut av kommissionen den 11 december 
1987 (nr L 4, 7.1.1988). Målet för Spanien, och för Kanarieöarna inom det spanska 
kungariket, var att mot slutet av perioden uppnå följande årliga produktionsvolymer: 
TON 
ART TOTALT SPANIEN TOTALT 
KANARIEÖARNA 
Havsbraxen 7 500 1400 
Havsabborre 6 000 500 
Piggvar 4 700 200 
I slutet av det första fleråriga utvecklingsprogrammet för vattenbruk, biföll 
kommissionen genom beslut av den 20 december 1991 (nr L 29, 5.2.1992) det andra 
fleråriga utvecklingsprogrammet, som Spanien ingav för perioden 1992-1996. För denna 
bibehöll man som mål samma årliga produktionsvolym som i det tidigare fleråriga 
utvecklingsprogrammet för havsbraxen och piggvar och reducerade den anvisade 
produktionsvolymen för havsabborre till något mer än hälften. Dessa tre arter bedömdes 
vara av störst intresse för Kanarieöarna. 
Under 1990-talet har det inom fiskodlingsverksamheten knappt hänt något annat än 
överlåtelser, delningar och omstruktureringar av några av de initiala projekten. Resultaten 
uppvisar en tydlig stagnation i främjande av nya projekt och en påtaglig försening i 
förverkligandet av de godkända projekten. Därför befinner sig sektorn långt ifrån de 
produktionsmål som förutsattes i FUP efter det att tio år har förflutit sedan det officiella 
stödet från Europeiska unionen, Spanien och Kanaiieöarna till vattenbruket inleddes. 
Emellertid har de företag som, med stöd av Fonden för fiskets utveckling och nationellt 
stöd, etablerade sig i sektorn lyckats utveckla en stabil produktion med en volym i ton 
som har ökat för varje år trots att de lidit av en allvarlig konkurrensnackdel. Denna beror 
på att man fram till nu inte kompenserat vattenbrukssektorn för de extra kostnader som 
43 
p:\uper\projet\005sv.doc 
beror på öläget och de speciella egenskaper som kännetecknar Kanarieöarnas perifera 
läge. 
Nedan följer en beskrivning av en rad sociala, ekonomiska och tekniska aspekter som 
visar på det avgörande inflytande som avståndet och andra väsentliga faktorer har 
beroende på öarnas perifera läge. 
1. Sociala och ekonomiska aspekter 
Alla vattenbruksanläggningar på Kanarieöarna är belägna i zoner som är "i hög grad 
beroende av fisket" enligt ett betänkande från kommissionen 1992. Följaktligen är det i 
dessa områden som fiskets omstrukturering drabbar det sociala livet allra hårdast. 
Bland möjligheterna till ändrade försörjningsmöjligheter för den befolkning som är 
beroende av fisket förordar gemenskapens initiativ "Fiske" (nr C 180, 01.07.1994) en 
diversifiering av fiskeriverksamheten, då det är uppenbart att det mycket 
arbetskraftsintensiva vattenbruket kan bli en verksamhet som absorberar en viktig del av 
den befolkning som blivit arbetslös sedan fiskeriverksamheten upphört. 
Av de tolv projekt som presenterades mellan 1986 och 1989 på Kanarieöarna har endast 
fyra utvecklats. Detta initiala misslyckande gällde inte alla företag, tack vare de höga 
priser som noterades i början av 1990-talet och som mildrade de negativa effekterna av 
kostnaderna p.g.a. avstånd och ökaraktär. Tyvärr har priserna, och därmed marginalerna, 
gått ned och transportkostnaden blir därmed en väsentlig konkurrensbegränsande faktor. 
Spaniens största industri för produktion av fiskmjöl, en väsentlig ingrediens i fodermedel, 
ligger på Kanarieöarna. Det är väl känt att sektorn är under omstrukturering. Utan tvekan 
kommer utvecklingen av en stark vattenbrukssektor på öarna att underlätta denna 
besvärliga process. 
I slutet av 1999 går det nuvarande fiskeavtalet mellan Marocko och Europeiska unionen 
ut. Om det, vilket är troligt, uppstår svårigheter med att förnya avtalet kommer 
besättningarna på de mer än 170 fartyg, som är baserade på Kanarieöarna och som är helt 
och hållet beroende av de fångstplatser som avtalet gäller, att mista sina arbeten. Med 
dessa förutsättningar förefaller det vara ett dåligt alternativ att låta en undersektor som 
vattenbruket försvinna. 
Tekniska aspekter 
Nedan beskrivs extrakostnader, enkelt kvantifierbara och specificerade för fiskodlingen: 
l.Fjskyngel 
Skillnaderna i kostnader för import av fiskyngel beror framför allt på transporter och 
försäkringar. 
Trots att frakten försäkras på lämpligt sätt, bryts sättfiskcykeln om massdöd inträffar i en 
sändning. Resultatet blir att produktionen upphör under flera månader. Beroende på den 
starka konkurrensen mellan producenterna kan varje avbrott innebära en förlust av 
marknadsandelar. 
44 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Vid anläggningarna på fastlandet kan en ny sändning fiskar levereras på några få dagar, 
om en olycka av detta slag inträffar. På Kanarieöarna är emellertid den kortaste 
leveranstiden två månader. 
En annan sak är att de långa transporterna ger upphov till en dödlighet på 10 % (det 
normala på fastlandet ligger under 2 %) och högre grad av missbildningar och sjuklighet, 
vars effekter företaget får stå för eftersom detta inte kan observeras vid leverans av 
fiskarna. 
2. Fodermedel 
På grund av de långsamma leveranserna till öarna är minimilagren flera gånger större än 
vid liknande anläggningar i resten av Europeiska unionen. Denna faktor skapar 
konkurrensnackdelar, eftersom det kostar att finansiera lagren, och fodermedlens kvalitet 
minskar, eftersom det gäller mycket känsliga produkter. Skillnaderna i transportkostnader 
är en annan källa till extrakostnader. 
3. Transporter 
På marknaden för havsbraxen och havsabborre är produktkvaliteten det viktigaste. För att 
säkra kvaliteten, har de kanariska producenterna kostnader som för övriga producenter är 
obetydliga. Man behöver t.ex. större mängder is (upp till 20 % av produktvikten) till en 
medelkostnad av 8 000 pesetas per ton, till vilket skall läggas den extra isens del av 
fraktkostnaden. Andra exempel har att göra med emballagets hållfasthet, upprätthållandet 
av kylkedjan i de successiva omlastningarna etc. Säkerhetsföreskrifterna vid 
flygtransporter kräver en extra inplastning som inte är nödvändig för landtransporter. 
Det är också nödvändigt att beakta problemet med transporter mellan öarna. Dessa måste 
ske med båt, till kostnader som är långt högre än motsvarande vid fastlandstransporter. 
4. Andra kostnader 
Avståndet och ökaraktären visar sig inte enbart i driftkostnader. De påverkar också 
kostnaderna för fasta anläggningar och på andra icke ekonomiskt kvantifierbara faktorer: 
tekniköverföring, informationskampanjer, öppnande av nya marknader, etc. 
Inom den kanariska fiskesektorn är vattenbruket den verksamhet som är mest beroende 
av tillförsel av produktionsfaktorer utifrån. 
5. Tullhinder 
Efter ikraftträdandet av den inre marknaden har inte fastlandsprodukterna några 
kostnader av denna typ varken vid produktion eller vid utförsel. 
Alla Kanarieöarnas sändningar måste passera tullarna med påföljande administrativa 
kostnader. I dag kan en fiskkonserv lämna Cådiz och anlända till Rom utan att passera 
någon kontroll, medan den som sänds ifrån ögruppen måste gå igenom flera kontroller 
och uppfylla villkoren enligt gällande tullordning inom unionen (DUA). 
45 
p:\uper\projet\005sv.doc 
6. Emballage 
För flygtransporter till den europeiska marknaden krävs en extra kartonglåda och ett 
plastomslag för varje låda medan fastlandsmarknaden enbart behöver plastomslag. 
3. Slutsats 
Poseican-programmet, enligt den definitionen det har fått, kan och bör skydda de 
kanariska vattenbruksprodukterna då dessa helt och hållet inryms i syftet med 
programmet, eftersom de är drabbade av de konkurrensnackdelar som avståndet från de 
viktigaste punkterna för leveranser av råvaror och saluföring av produkterna innebär, i 
lika hög grad som ögruppens jordbruks- och fiskeprodukter. 
46 
p:\uper\projet\005sv.doc 
ANALYS AV EXTRAKOSTNADER FÖR VARJE SEKTOR 
SEKTORN FÖR BLÄCKFISK, SOLEIDOS OCH TANDBRAXEN 
Vid Kanarieöarnas fullständiga inträde i gemenskapen 1991 var den japanska marknaden 
den viktigaste mottagaren av den industriella fiskeflottans export (den utgjordes till 
största delen av bläckfisk, men också till en viss procent tandbraxen och soleidos). När 
Kanarieöarna anslöt sig helt och hållet till gemenskapspolitiken började Japan att 
tillämpa tullavgifter som klart översteg dem som tillämpades på kanariska flottans 
huvudsakliga konkurrenter, speciellt på Marocko. Inför denna situation vidtog rådet en 
tillfällig åtgärd med målet att kompensera dessa skillnader i tullavgifter. 
Två förordningar från rådet har fastställt stödet mellan 1993 och 1997, med en årlig 
budget av 3,6 miljoner ecu för att subventionera en produktion på 30 000 ton, med 108 
ecu per ton. 
Samtidigt antogs inom Poseiprogrammet en annan förordning av rådet, genom vilken en 
kompensationsordning fastslogs för tilläggskostnaderna på grund av Kanarieöarnas och 
Franska Guyanas perifera läge. Denna förordning har förnyats vid flera tillfallen, senast 
genom rådets förordning 2337/95. 
Det har aldrig varit ett mål för de spanska myndigheterna att inrymma 
bläckfiskproduktionen, vars procentuella export till den europeiska marknaden var 
obetydlig, i förordningen om kompensation för saluföring av vissa fiskeprodukter från 
Kanarieöarna. 
Emellertid har marknaden under de senaste åren efterfrågat bläckfiskprodukter i så 
varierande grad att exporten av den kanariska produktionen i nuläget befinner sig i en 
brytningspunkt, genom att för närvarande nästan hälften av produktionen exporteras till 
den europeiska marknaden. I ett framtidsperspektiv kvarstår tendensen till ökning av 
denna export, till men för den japanska marknaden. 
Man bör också observera att den japanska marknaden de senaste åren köpt upp enbart 
småkrake medan övrig produktion går till Europeiska unionen. 
Denna ändring av exporten visas av den volym i ton som för närvarande säljs på den 
europeiska marknaden, omkring 22 000 ton i genomsnitt under de sex senaste åren, vilket 
inkluderar försäljning av bläckfisk, soleidos och tandbraxen. Det är mycket nära den 
kvantitet på 30 000 ton som exporteras till den japanska marknaden. Bland 
medlemsstaterna går exporten framför allt till Spanien, Italien, Grekland, Nederländerna 
och Förenade kungariket. 
Inom en nära framtid kommer denna exportvolym till EU att bli än mer betydande, 
eftersom man förutser en minskning av fiskelicenser i marockanskt fiskevatten med 10 % 
per år. Det innebär en förflyttning av delar av fiskeflottan till mauretanska vatten, där 
sammansättningen av fångster är helt annorlunda och innebär ökade fångster av arter som 
exporteras till gemenskapsmarknaden. Det är därför rimligt att räkna med en försäljning 
till EU på 25 000 ton i framtiden. 
47 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Man bör observera att det handlar om en mycket viktig flotta, bestående av 135 fartyg 
som sysselsätter omkring 2 300 personer till havs och omkring 10 000 personer på land, 
vilka arbetar nära Kanarieöarna i de marockanska och mauretanska vattnen. 
Det är denna nya verklighet för sektorn som leder till kravet på att dessa fiskarter (som är 
drabbade av samma extrakostnader för transporter, förpackning, tjänster, avskrivningar 
för maskiner etc.) inryms i den framtida förordningen som efter den 31 december 1997 
skall ersätta rådets förordning 2337/95. 
Eftersom såväl rådets förordning 712/97 om införande av en särskild åtgärd till förmån 
för bläckfiskprodukter med stadigvarande verksamhet på Kanarieöarna, som förordning 
2337/95 om upprättande av ett kompensationssystem för de extra kostnader som vid 
saluföringen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och det 
franska departementet Guyana orsakas av dessa områdens extremt perifera lägen, går ut 
den 31 december 1997, finns här ett utmärkt tillfälle att överge övergångsbestämmelser 
som etablerades 1993 som en specifik åtgärd för bläckfisket, och att fortsätta arbetet med 
att införliva sektorn i Posei-systemet som fastslagits för fiskeprodukter i allmänhet. 
Genom detta skulle man inte bara uppnå en större samstämmighet i de beviljade stöden 
till sektorn utan också en mer trogen avspegling av den aktuella verkligheten för sektorn, 
vars export har påverkats djupt av Kanarieöarnas fullständiga integration i Europeiska 
unionen och som idag har sin största intäktskälla på den gemensamma marknaden med en 
tendens till en än större ökning i framtiden. 
48 
p:\uper\projet\005sv.doc 
IV GUYANA 
Den allmänna socioekonomiska situationen 
Det franska utomeuropeiska departementet Guyana ligger i ekvatorialområdet mellan 
Surinam och Brasilien och har en yta på 83 534 km . 
Befolkningen uppskattas i dag till 160 000 invånare. 
Utöver den starka demografiska utvecklingen kännetecknas befolkningen av att den är 
ung. mer än hälften av invånarna var under 25 år 1990 och var tredje invånare under 
15 år. Huvuddelen av befolkningen är koncentrerad till kusten och de stora gränsfloderna 
varav hälften i Cayenne. 
Mellan 1982 och 1990 ökade den aktiva befolkningen från 31 200 till 48 700, vilket 
motsvarar en ökning på 56 %. Andelen arbetslösa är emellertid fortfarande mycket hög 
(21 %) och BNP per capita är endast 39 % av Frankrikes. 
Fiskesektorn på Guyana 
Sektorn inom Guyanas ekonomi 
Guyanas exklusiva ekonomiska zon täcker en yta på 130 140 km . 
Guyana har en rak kust huvudsakligen bestående av mangroveskog som bryts av 
flodmynningar av varierande storlek. 
Kontinentalsockeln är stor (40 000 km ) och sluttar sakta mot öppet hav. 
Den fysiska miljön vid kusten är gynnsam för rika fiskbestånd, i anslutning till tillflödet 
av sötvatten från stora flodmynningar där trålfiske kan bedrivas. 
Två typer av resurser finns i dessa vatten: 
• räkor som utgör det huvudsakliga måtet för fiskeansträngningen, tack vare överflödet 
på kontinentalsockeln, 
• småskaligt fiske med inriktning på s.k. "vit" fisk. 
Fisket intar en mycket viktig plats i departementets ekonomi. Det är en av Guyanas 
grundläggande verksamheter med en uppskattad produktion på ca FRF 250 miljoner per 
år. Med FRF 200 miljoner i exporterat värde står fisket, huvudsakligen tack vare räkorna, 
för en fjärdedel av de totala exportintäkterna av varor från Guyana. 
Tabellen nedan visar omfattningen av de största exportprodukterna från Guyana. 
49 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Export Ton 
Totalt största 
produkter 
Fisk 
Räkor 
Ris 
Trä 
Guld och 
legeringar av 
obearbetat guld 1991 
19 660 
918 
4 068 
9 625 
5 049 1992 
29 369 
781 
3 801 
19451 
5 335 
1 1993 
23 845 
1078 
3 038 
16 844 
2 884 
2 1994 
22 702 
1 187 
3 813 
10 868 
6 385 
1 1995 
23 221 
1 161 
3 597 
13 619 
4 843 
2 
Arbetstillfällen i anslutning till räkfisket 
Med 146 bemannade fiskebåtar i Guyana, varav 65 räktrålare, sysselsatte fiskesektorn i 
början av 1997 ca 614 personer, varav nära 400 ombord på räktrålarna. 
Av dessa 614 personer arbetade 57 % ombord och 43 % på land. 50 personer som arbetar 
lokalt som direkta underleverantörer är kyltekniker, svetsare, anställda inom fiskindustrin 
etc. 
I början av 1996 uppskattades den yrkesverksamma befolkningen till 56 140 personer av 
den totala befolkningen på 160 000 invånare. Det säger något om betydelsen av 
räksektorn som sysselsätter 1,1 % av de yrkesverksamma. 
Infrastruktur 
Fiskehamnen i Larivot ligger på femte plats bland de franska fiskehamnarna 
(fisKeauktioner) räknat i lossat värde. Räktrålarna utgår från denna hamn där 
moderniseringen inleddes 1996. 
Fångsterna kan antingen sorteras och frysas ombord eller bearbetas i fabrik. Huvuddelen 
av fångsten säljs sedan djupfryst på export. 
Branschen omfattar flera organisationer. Den regionala havsfiskekommittén är den 
organisation som är representativ för sektorn. Den organiserar de industriellt verksamma 
fartygsägarna, fiskare som bedriver småskaligt fiske, besättningar, förädlare och 
fiskgrossister, kooperativ och anställda. Den har egna befogenheter för att i 
territorialvattnet kunna vidta åtgärder som förstärker gemenskapsvillkoren eller 
nationella bestämmelser. 
50 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Under 1996 inrättades i Guyana två nationellt erkända producentorganisationer genom 
tillämpning av gemenskapsbestämmelser om organisation av marknaden för 
havsprodukter för åtgärder som är av intresse för räk- och fiskesektorn. 
Utöver fiskarkooperativet förfogar Guyana över kooperativa strukturer vid kusten som 
bidrar till att organisera yrket genom att successivt ansvara för kollektiva tjänster 
(tillhandahållande av is, bränsle, distribution av fisken...). 
Räkfiske - en reglerad verksamhet 
Räkfiskets resurser finns huvudsakligen på fyra platser vid kusten, men 
fiskeansträngningen är koncentrerad till kontinentalsockeln. För att garantera förnyelse 
av bestånden har en tillåten totalfångst (TAC) av räkor fastställts årligen sedan 1985. 
Sedan 1988 har vissa fartyg utvidgat sin fiske verksamhet till arter på 
kontinentalsluttningen utanför TAC och med högre försäljningspriser på de europeiska 
marknaderna. 
Räkfiskets produktion 
Antalet fartyg som i genomsnitt faktiskt är verksamma varje år är betydligt lägre än 
antalet bemannade fartyg. Av 67 bemannade trålare i början av 1995 uppgick antalet 
fartyg i genomsnitt i området till 51 under hela året (jämfört med 46 under 1994). 
Räkfiskets verksamhet 
Antal tillåtna 
räkfiskefartyg 
Antal fartyg i 
genomsnitt i 
området 
Totalfångst (i 
ton) 1991 
72 
56 
3 653 1992 
72 
58 
4 208 1993 
70 
57 
3 431 1994 
66 
46 
4 241 1995 
68 
51 
4 343 1996 
68 
62 
4 344 
Guyanas produktion utgjorde under 1995 0,16 % av världsproduktionen av räkor (0,22 % 
om man beaktar endast icke-odlade räkor). 
Världsmarknaden kännetecknas av en ökad efterfrågan, men även av en snabb utveckling 
av produktionen av odlade räkor. Fiskodlingamr är huvudsakligen belägna i Sydostasien 
och i Sydamerika och utnyttjar därmed de relativt låga produktionskostnaderna. 
Försäljningspriset på världsmarknaden har därför sjunkit avsevärt och tvingat Guyanas 
besättningar att minska sina marginaler för att även fortsättningsvis få avsättning för sin 
produktion. 
51 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Under 1995 noterades emellertid en viss ökning av genomsnittskurserna för räkor. Denna 
utveckling gjorde att Guyanas export endast minskade med 1 % under 1995 trots att den 
sjönk med 6 % i volym. 
Geografisk fördelning 
av exporten i volym ton 
Frankrike 
(europeiska 
delen) 
Antillerna 
varav: 
Guadeloupe 
Martinique 
Spanien 
Italien 
Förenade 
kungariket 
Övrigt 
Totalt 1991 
3 258,9 
143,4 
21,0 
122,4 
80,6 
327,0 
173,6 
0,3 
3 983,8 1992 
3 443,0 
180,8 
39,7 
141,1 
41,6 
6,7 
50,2 
79,1 
3 801,4 1993 
2 712,8 
228,8 
52,6 
176,2 
74,1 
13,5 
0,0 
8,5 
3 037,7 1994 
3 376,7 
339,9 
74,8 
265,1 
93,8 
0,0 
0,0 
3,1 
3 813,5 1995 
3 039,0 
349,0 
59,7 
289,3 
191,0 
0,0 
0,0 
18,1 
3 597,1 
Under perioden 1993-1996 ökade exportvolymen med 24%. I Europa är de största 
marknaderna Frankrike och genom vidareexport även Spanien, Portugal och Italien. 
Bland de största lokala produkterna som exporteras (havsprodukter, ris, trä, guld, frukt) 
är räkexporten störst med 44,5 % under 1995 och 38,7 % under 1996. 
Priserna i Frankrike pressas av import från länderna i Asien och Sydamerika. Räkorna 
från Guyana konkurrerar även med räkor av hög kvalitet från till exempel Madagaskar 
där självkostnadspriset är betydligt lägre. 
Man bör för övrigt notera konsekvenserna av gemenskapens allmänna preferenssystem 
som omfattar sänkningar av tullavgifter eller till och med avgiftsbefrielse. Det är fallet 
med räkor från de andinska länderna och länderna i Centralamerika pga. stödet till 
drogbekämpning. Gemenskapen har dessutom nyligen tillåtit en självständig kvot för 
avgiftsfri import av 6 000 ton räkor. Detta system tenderar att sänka priserna på 
europeiska marknaderna. 
52 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Ovanstående uppgifter sammantaget ger följande uppskattning: 
- sedan 1992 har produktionen ökat för att sedan stabiliseras, 
- mellan 1993 och 1996 ökade exporten med 24% i volym och med 17% i värde. 
Destinationerna har blivit fler, särskilt efter 1994 (Spanien, Portugal, Italien... utöver 
Frankrike), tendensen på medellång sikt förefaller snarare gynnsam i det hänseendet. 
Den årliga volymen har stabiliserats kring 4 200 ton, 
- samtidigt har emellertid konkurrensen hårdnat på den internationella marknaden med 
en ökande produktion i länderna i Central- och Sydamerika, Sydostasien och 
Madagaskar där självkostnadspriset självfallet är betydligt lägre. Stormarknaderna i 
Frankrike pressar dessutom priserna genom att utnyttja dessa nya inköpsmöjligheter, 
- gemenskapen underlättar för konkurrerande produkter att få tillträde till marknaden 
genom att tillåta självständiga avgiftsfria tullkvoter på 6 000 ton under 1997 och för 
12 månader, 
- den omfattande omstruktureringen av företagen som inleddes under 1994 fortsätter, 
vilket visar på branschens möjligheter till ett nytt uppsving efter saneringen, 
- antalet arbetstillfällen har därför inte minskat utan varaktigt bibehållits kring 600, 
inbegripet sjömän, personal på land och direkta underleverantörer, 
- flottans verksamhet har slutligen ökat och andelen fartyg till havs har stigit från 81 % 
till 91 % mellan 1993 och 1996. 
Sammanställningen av en situation som både är dynamisk och sårbar får inte innebära att 
man underskattar den roll som gemenskapens stödsystem till avsättningen spelar. 
Systemet ger företagen ett avsevärt stöd i de flesta fall och låter samtidigt konkurrensen 
och konkurrenskraften utöva sin stimulerande effekt. 
Det råder ingen tvekan om att utan detta stöd skulle en mängd arbetstillfällen ha 
försvunnit och flera företag skulle ha övertagits av utländska intressen. Ur biologisk 
synvinkel förbättrar systemet förvaltningen av tillgångarna, och utan systemet skulle 
jakten på lönsamhet genom antalet producerade ton, snarare än genom ett fiske styrt mot 
de kategorier som bäst uppskattas vid export, ha ökat andelen små räkor i den totala 
fångsten på bekostnad av resursens varaktighet. 
Uppskattning och uppräkning av extra kostnader 
Det är lämpligt att erinra om att fiske av tropiska räkor i Guyana inte har någon 
motsvarighet inom Europeiska unionen och uppskattningen av de extra kostnaderna för 
företag belägna där kan därför endast göras utifrån en analys av de kostnader som en 
likvärdig verksamhet i moderlandet skulle medföra. 
Denna uppskattning har tidigare år gjorts genom att man skiljer på småskalig och 
industriell verksamhet. 
53 
p:\uper\projet\005sv.doc 
Vid uppräkning av de extra kostnaderna för 1997 blev det emellertid nödvändigt att 
beakta konsekvenserna av omstruktureringsplanen för den småskaliga sektorn som 
inleddes i slutet av 1995. Denna plan innebär att de trålare som används för småskaligt 
fiske, som hittills använts direkt av ägaren ombord, under 1998 köps upp av ett 
halvstatligt företag. 
På kort sikt kommer hela Guyanas fiskeflotta att användas industriellt. Detta leder till en 
mer heterogen fiskeflotta med produktionskostnader som i genomsnitt skiljer sig från den 
tidigare industriella fiskeflottan. 
Mottagare av stöd och mekanismer för distribution av stödet 
Förvaltningen av gemenskapens stöd har anförtrotts fonden för insatser för och 
organisation av marknaderna för fiskeprodukter och fiskodling (FIOM), en offentlig 
organisation vars målsättning är att förbättra och reglera marknaderna för fiskeprodukter 
och vattenbruk. En årlig utredning anger villkor och regler för utbetalning av stödet som 
inrättats inom ramen för kompensationssystemet. Där anges mottagare, stödets belopp, 
villkoren för att komma i fråga för stödet, fördelningen av kompensationen mellan 
mottagarna samt inlämnande av handlingar för att begära stöd. 
Varje mottagare av stöd skall via departementets ansvarige för havsfrågor till FIOM 
överlämna: 
- en begäran om utbetalning, 
- en sammanställning av produktionen med hänsyn till den utvalda produktionens 
beskaffenhet, för beräkning av besättningens ersättning samt exporthandlingar som 
lämnats till tullen, 
- en sammanställning över varor som lämnats till försäljning, 
- kopia av samtliga fakturor för försäljning av räkor. 
Utbetalningen av stödet sker efter lokal kontroll av de ansvariga för havsfrågor, och 
central kontroll av FIOM, innan order om utbetalning görs. I sin egenskap av Frankrikes 
kontakt för EUGFJ-garantin inom fiskesektorn förfogar FIOM dessutom över fyra 
inspektörer som utifrån ett fastställt program kan kontrollera stödet. 
Dessa ramar för utbetalningarna är de bästa garantierna för att gemenskapsreglerna 
efterlevs. 
54 
p:\uper\projet\005sv.doc 
sv ISSN 1024-4506 
KOM(97) 388 slutlig 
DOKUMENT 
03 08 07 13 
Katalognummer : CB-CO-97-390-SV-C 
ISBN 92-78-23044-8 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
T .-9.Q8S Luxemburg