KOMMISSIONENS RAPPORT om genomförande av rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, ändrat genom kommissionens direktiv 98/15/EG av den 27 februari 1998

1. INLEDNING

2. DIREKTIVETS VIKTIGASTE KRAV OCH TIDSFRISTER

3. ANGIVANDE AV KÄNSLIGA OMRÅDEN

4. SITUATION DEN 31 DECEMBER 1998 I TÄTORTER SOM BERÖRS AV KÄNSLIGA OMRÅDEN

5. MINDRE KÄNSLIGA OMRÅDEN

6. SITUATION VAD GÄLLER RENING DEN 31 DECEMBER 1998 I EU:S STÄDER

7. SITUATION I DE OLIKA MEDLEMSSTATERNA

7.1. Belgien

7.1.1. Angivande av känsliga områden

7.1.2. Tätorter som berörs av känsliga områden.

7.1.3. Rening i städerna

7.2. Danmark

7.2.1. Angivande av känsliga områden

7.2.2. Tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter

7.2.3. Rening i städerna

7.3. Tyskland

7.3.1. Angivande av känsliga områden

7.3.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.3.3. Rening i städer

7.4. Grekland

7.4.1. Angivande av känsliga områden

7.4.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.4.2.1. Den första versionen

7.4.2.2. Den andra versionen

7.4.5. Rening i städer

7.5. Spanien

7.5.1. Angivande av känsliga områden

7.5.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.5.3. Rening i städer

7.5.4. Mindre känsliga områden

7.6. Frankrike

7.6.1. Angivande av känsliga områden

7.6.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.6.3. Rening i städer.

7.7. Irland

7.7.1. Angivande av känsliga områden

7.7.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.7.3. Rening i städer

7.8. Italien

7.8.1. Angivande av känsliga områden

7.8.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.8.3. Rening i städer

7.9. Luxemburg

7.9.1. Angivande av känsliga områden

7.9.2. Tätorter

7.9.3. Rening i städer

7.10. Nederländerna

7.10.1. Angivande av känsliga områden

7.10.2. Tätorter

7.10.3. Rening i städer

7.11. Österrike

7.11.1. Angivande av känsliga områden

7.11.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.11.3. Rening i städer

7.12. Portugal

7.12.1. Angivande av känsliga områden

7.12.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.12.3. Rening i städer

7.12.4. Mindre känsliga områden

7.13. Finland

7.13.1. Angivande av känsliga områden

7.13.2. Tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter

7.13.3. Rening i städer

7.14. Sverige

7.14.1. Angivande av känsliga områden

7.14.3. Rening i städer

7.15. Förenade kungariket

7.15.1. Angivande av känsliga områden

7.15.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

7.15.3. Rening i städer

7.15.4. Mindre känsliga områden

8. ÖVERTRÄDELSEFÖRFARANDEN

9. KOMMANDE UPPGIFTER FÖR KOMMISSIONEN

10. SLUTSATSER

Sammanfattande rapport om medlemsstaternas angivande av känsliga områden åtgärder som medlemsstaterna vidtagit med anledning av tidsfristen den 31 december 1998 rening av avloppsvatten i större städer kommissionens kontroll av de känsliga områden som angivits

1. INLEDNING

I januari 1999 offentliggjorde Europeiska kommissionen sin första rapport [1] om genomförandet av rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse [2], ändrat genom kommissionens direktiv 98/15/EG av den 27 februari 1998 [3]. Direktivet är en av grundpelarna i gemenskapens vattenpolitik och dess syfte är att skydda miljön från negativa effekter av utsläppen av avloppsvatten från tätbebyggelse.

[1] KOM(1998) 775 slutlig, 15.1.1999.

[2] EGT L 135, 30.5.1991, s. 40.

[3] EGT L 67, 7.3.1998, s. 29.

I kommissionens första rapport behandlades föroreningar som orsakats av avloppsvatten från tätbebyggelse. Dessutom gavs en första lägesrapport om medlemsstaternas genomförande av direktivet och en sammanfattning av deras genomförandeprogram. I rapporten betonades framför allt de stora insatser medlemsstaterna gjort, de avsevärda kostnader som förmodligen skulle uppstå vid genomförandet av direktivet (130 miljarder euro för 14 medlemsstater, med undantag av Italien) och de oroande förseningar som meddelats när det gäller Bryssel och Milano.

Inom ramen för direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse var december 1998 en viktig milstolpe. Då skulle medlemsstaterna bland annat ha sett till att det fanns reningsanläggningar för avloppsvatten i alla tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter vilkas avloppsvatten släpps ut i känsliga områden (se nedan för närmare information). Medlemsstaterna var inte formellt skyldiga att lämna in rapporter angående tidsfristen december 1998, men kommissionen beslutade på eget initiativ att begära in information från medlemsstaterna. En formell begäran skickades således till medlemsstaterna i april 1999 och påminnelser skickades ut i mars 2000. Medlemsstaterna uppmanades att lämna information om rening av avloppsvatten i känsliga områden liksom om rening av avloppsvatten i stora tätorter, även om det inte släpps ut i känsliga områden.

Denna rapport bygger på de svar som medlemsstaterna lämnat in och en undersökning [4] som kommissionens tjänster gjort angående de känsliga områdena. Endast 13 medlemsstater lämnade all den information som kommissionen begärt angående rening av avloppsvatten i känsliga områden.

[4] Undersökning från ERM: "Verification of Vulnerable Zones under the Nitrates Directive and Sensitive Areas under the Urban Waste Water Treatment Directive", Environmental Resource Management.

Insamlingen av information från medlemsstaterna har försenats och den situation som beskrivs i denna rapport kommer att ha förändrats under de två år som gått sedan den första begäran framställdes. Kommissionen fortsätter att övervaka genomförandet i samtliga medlemsstater. Ett första utkast till rapport skickades till medlemsstaterna i december 2000 med begäran om slutliga kommentarer. I texten har det tagits hänsyn till de uppgifter som inkommit från medlemsstaterna fram till den 15 februari 2001.

I rapporten presenteras också kommissionens projekt för de kommande åren. Kommissionen planerar framför allt att fortsätta arbetet med att kontrollera överensstämmelsen med direktivet och att ge stöd för att kraven skall kunna uppfyllas. Den kommer framför allt att öka sitt stöd till de små och medelstora tätorter i medlemsstaterna för vilka tidsfristen den 31 december 2005 gäller, liksom till kandidatländerna för att de skall kunna uppfylla direktivets krav.

2. DIREKTIVETS VIKTIGASTE KRAV OCH TIDSFRISTER

Direktivets viktigaste krav är att det skall upprättas ledningsnät och reningssystem för avloppsvatten senast följande datum:

* 31 december 1998: Ledningsnät och reningssystem för mer långtgående rening (sekundär rening [5] + tertiär [6] rening) måste ha upprättats i alla tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter [7] vilkas avloppsvatten släpps ut i känsliga områden som medlemsstaterna pekat ut, eller i deras avrinningsområden. I denna rapport behandlas resultaten från kommissionens kontroll av iakttagandet av denna tidsfrist.

[5] Sekundär rening innebär rening genom en process som vanligen utgörs av biologisk rening med sekundärsedimentering eller någon annan likvärdig process.

[6] Med "tertiär rening" avses rening som kompletterar sekundär rening, för att avskilja kväve (nitrifiering-denitrifiering) och/eller fosfor eller andra föroreningar som påverkar kvaliteten eller någon särskild användning av vattnet: mikrobiologiska föroreningar, färg etc. I artikel 5.3 och 5.4 samt tabell 2 i bilaga I (ändrad genom direktiv 98/15/EG) beskrivs kriterierna för rening av avloppsvatten som släpps ut i känsliga områden som minimiandelen minskad belastning fosfor och kväve totalt, och värdena för koncentration för dessa parametrar anges.

[7] Med "personekvivalent" avses en måttenhet för biologiskt nedbrytbara organiska föroreningar som motsvarar den genomsnittliga belastningen av sådana föroreningar som produceras av en person varje dag. Det specificeras i direktivet som en biokemisk syreförbrukning på 60 g löst syre per dygn under fem dygn (BOD5). Tätortens storlek, uttryckt i personekvivalenter, motsvarar den organiska belastning som produceras i tätorten under en genomsnittlig dag under den vecka på året som har den högsta produktionen. Det beräknas på grundval av summan av den organiska belastning som produceras den dagen vid permanent- och säsongsboenden och tjänsteinrättningar och den organiska belastning som den dagen produceras i industrispillvatten som måste samlas in ett ledningsnät.

* 31 december 2000: System för sekundär rening [8] och ledningsnät måste ha upprättats i alla tätorter med mer än 15 000 personekvivalenter vilkas avloppsvatten inte släpps ut i känsliga områden eller deras avrinningsområden. Denna tidsfrist gäller också biologiskt nedbrytbart industrispillvatten som släpps ut direkt i recipienten från anläggningar inom den livsmedelsindustri som anges i direktivet. Kommissionen har börjat kontrollera iakttagandet av denna tidsfrist och kommer att presentera resultaten i den tredje rapporten om genomförandet av direktivet.

[8] Efter kommissionens och rådets samtycke kan det genomföras mindre långtgående rening än sekundär rening om vissa villkor för undantag är uppfyllda när det gäller utsläpp till kustvatten och flodmynningar som medlemsstaterna angivit som mindre känsliga.

* 31 december 2005: Ledningsnät och reningssystem måste finnas i alla tätorter med mellan 2 000 och 10 000 personekvivalenter vilkas avloppsvatten släpps ut i ett känsligt område eller dess avrinningsområde, och sekundär eller tillräcklig rening [9] genomföras beroende på om utsläppet leds ut i sötvatten, flodmynningar eller kustvatten, samt i tätorter med mellan 2 000 och 15 000 personekvivalenter vilkas avloppsvatten inte släpps ut i sådana områden. I mindre tätorter som redan har ledningsnät måste det också ha upprättats system för tillräcklig rening vid detta datum.

[9] Med "tillräcklig rening" avses varje slag av process eller utsläppssystem som medför att recipienten efter utsläpp är av sådan kvalitet att tillämpliga kvalitetsmål är uppfyllda liksom de tillämpliga bestämmelserna i direktiv 91/271/EEG och andra gemenskapsdirektiv.

Övriga viktiga tidsfrister och krav som fastställs i direktivet följer nedan:

* 30 juni 1993: Direktivet måste ha införlivats med nationell lagstiftning. Vid detta datum skall medlemsstaterna ha antagit nödvändiga lagar och andra författningar för att följa direktivet. I kommissionens första rapport konstaterades att många medlemsstater var sena med att införliva direktivet. Nu har samtliga medlemsstater införlivat bestämmelserna. Italien var den sista medlemsstat som införlivade direktivet och detta skedde under 1999.

* 31 december 1993: Utsläpp av industrispillvatten till ledningsnät och reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse liksom utsläpp av vissa typer av biologiskt nedbrytbart industrispillvatten i recipienter skall omfattas av på förhand fastställda regleringar och/eller särskilda tillstånd. Medlemsstaterna har vidtagit alla åtgärder som krävs för att uppfylla dessa krav.

* 31 december 1993: Medlemsstaterna måste ha upprättat ett program för genomförandet av direktivet. Alla medlemsstater har anmält sådana program till kommissionen, med förseningar av varierande längd. Flera medlemsstater har också till kommissionen skickat uppdateringar av den information som återfinns i programmen. När det gäller Belgien och Italien överensstämmer inte dessa program med bestämmelserna i direktivet eller det sätt på vilket programmet skall presenteras.

* 31 december 1993: Medlemsstaterna skall ha pekat ut känsliga områden. Nedan ges ytterligare upplysningar på denna grundläggande punkt, som är avgörande för vilken typ av rening av avloppsvatten från tätbebyggelse som krävs, liksom när anläggningarna skall ha upprättats.

* 30 juni 1995, första gången och därefter vart annat år: Myndigheterna och de organ som ansvarar för genomförandet i medlemsstaterna skall offentliggöra en lägesrapport om bortskaffandet av avloppsvatten och slam från tätbebyggelse inom respektive sektor. Medlemsstaterna måste skicka dessa rapporter till kommissionen så snart de har offentliggjorts. Under 1999 utarbetade en arbetsgrupp bestående av företrädare för medlemsstaterna och kommissionen en förlaga till lägesrapport som skall göra det lättare för myndigheterna att utarbeta rapporten och harmonisera den information som ges. Kommissionen har ännu inte fått någon lägesrapport från Grekland och Italien. Tysklands lägesrapport omfattade dessutom endast vissa av regionerna i landet. De flesta av medlemsstaterna har inte uppfyllt direktivets krav på att rapporten skall offentliggöras och överlämnas till kommission vart annat år.

* 31 december 1998: Allmänna regler eller krav på registrering eller tillstånd skall gälla för bortskaffandet av slam från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse. De kontroller som kommissionen utfört visar att alla medlemsstater har vidtagit åtgärder för bortskaffande av slam. Dessutom skall bortskaffandet av slam till ytvatten genom dumpning från fartyg, utsläpp från rörledningar eller på annat sätt upphöra före samma datum. Det är endast i Spanien, Irland och Förenade kungariket som denna metod används regelbundet. Förenade kungariket förbjöd metoden efter 1998 i sin lagstiftning för införlivande av direktivet. Irland har informerat kommissionen om att bortskaffandet av slam till havs tilläts enligt nationell lagstiftning fram till den 31 december 1998 och att det därefter blev olagligt. Från Irlands sida har man dock medgivit att bortskaffandet av slam till havs inte upphörde förrän i september 1999. Man trodde dessutom inte att det var nödvändigt att förbjuda bortskaffandet av slam till annat ytvatten än havsvatten eftersom den metoden inte användes i landet. Från Spaniens sida har man inte till kommissionen anmält några åtgärder för att förbjuda bortskaffandet av slam till ytvatten.

* Till sist bör det påminnas om att det i direktivet fastställs att utsläpp av avloppsvatten från reningsverk för avlopp från tätbebyggelse bör omfattas av på förhand fastställda regleringar och/eller av särskilda tillståndskrav, och att sådana utsläpp också måste övervakas i enlighet med direktivets bestämmelser. Ovannämnda arbetsgrupp har utarbetat ett datoriserat frågeformulär för insamling av information om övervakningen av utsläpp. I september 2000 skickade kommissionen detta frågeformulär till samtliga medlemsstater och bad dem samla in information om den övervakning som skedde under 1999 när det gäller tätorter för vilka tidsfristen den 31 december 1998 gäller. Senast i slutet av juni 2001 måste medlemsstaterna skicka denna information till kommissionen, som kommer att sammanställa resultaten i den tredje genomföranderappporten.

3. ANGIVANDE AV KÄNSLIGA OMRÅDEN

I artikel 5 i direktivet fastställs att medlemsstaterna senast den 31 december 1993 skall ange känsliga områden enligt kriterierna i bilaga 2.

Dessa kriterier avser tre grupper av känsliga områden:

* Sötvattensamlingar, flodmynningar och kustvatten som är eutrofierade [10] eller som kan bli eutrofierade om inte förebyggande åtgärder vidtas.

[10] Eutrofiering innebär att vattnet berikats med näringsämnen, framför allt kväve- och fosforföreningar, vilket leder till en ökad tillväxt av alger och högre former av växtliv, vilket i sin tur medför en oönskad störning av balansen mellan de organismer som finns i vattnet liksom av det aktuella vattnets kvalitet.

* Sött ytvatten som är avsett att användas som dricksvatten, vilket konstaterats ha eller sannolikt har en nitrathalt på mer än 50 g/l.

* Områden där ytterligare rening krävs för att kraven i andra rådsdirektiv skall uppfyllas, till exempel kraven i direktiven om fiskevatten, badvatten, skaldjursvatten, bevarande av vilda fåglar och naturliga livsmiljöer etc.

Det räcker med att en vattensamling faller inom någon av dessa kategorier för att den skall anges som ett känsligt område.

En förutsättning för att direktivet skall kunna tillämpas i praktiken är att vissa vattensamlingar anges som känsliga. I områden som pekats ut som känsliga måste ledningsnät och reningssystem för mer långtgående rening än sekundär rening ha upprättats senast den 31 december 1998 i alla tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter vilkas avloppsvatten leds ut i ett känsligt område eller de avrinningsområden som bidrar till föreningen av ett sådant område. Dessa reningskrav tillämpas inte i känsliga områden där det kan visas att den totala kväve- och fosforbelastningen minskat med minst 75 % för var och en av de två parametrarna.

I enlighet med artikel 5.8 behöver medlemsstaterna inte ange känsliga områden om den inför krav på långtgående rening (tertiär rening) i hela landet. Följande fem medlemsstater har beslutat att på detta sätt tillämpa stränga krav på rening: Danmark, Luxemburg, Nederländerna, Finland och Sverige.

Nio andra medlemsstater - Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Portugal och Förenade kungariket - har pekat ut vissa vattensamlingar som känsliga. Information om dessa områden inkom mellan 1994 och 1999, mer eller mindre lång tid efter det att tidsfristen löpt ut. Österrike ansåg att det inte fanns några vattensamlingar i landet som uppfyller kriterierna på ett känsligt område [11]. De österrikiska myndigheterna har angivit att de åtgärder som vidtagits till och med sträcker sig längre än direktivets krav eftersom man kräver att det skall genomföras tertiär rening i reningsverk för mindre än 10 000 personekvivalenter.

[11] De mörkgröna fälten på kartorna är de vattensamlingar som medlemsstaterna angivit som känsliga, och de ljusgröna fälten är de avrinningsområden eller de delar av avrinningsområden där medlemsstaterna har beslutat att tillämpa direktivets bestämmelser om skydd av känsliga områden.

Vissa medlemsstater, till exempel Belgien, Spanien, Frankrike och Italien, ansåg inte att tätorter som är belägna i vissa delar av känsliga områdens avrinningsområden bör omfattas av krav på långtgående rening (tertiär rening) [12]. I denna fråga konstaterar kommissionen att kväve och fosfor, som är de föroreningar i avloppsvatten från tätbebyggelse som orsakar sådana föroreningar som motsvarar de första två kriterierna på känsliga områden, är mycket svårnedbrytbara. En stor del av det kväve och den fosfor som kommer från avloppsvatten i tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter belägna i avrinningsområden för vattensamlingar vilka angivits som känsliga leds ut i dessa vattensamlingar. Kommissionen anser att direktivets krav inte är uppfyllda om vissa tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter belägna ett känsligt områdes avrinningsområde saknar anläggningar för tertiär rening för att minska halten av näringsämnen som orsakar föroreningar i området. Denna underlåtenhet är mycket tydlig i följande länder: Spanien, där det inte finns anläggningar för långtgående rening i avrinningsområdena för floder som pekats ut som känsliga i de nedre områdena, till exempel Ebro och Guadalquivir. Italien, framför allt i floden Pos avrinningsområde, där deltat och de mycket eutrofierade angränsande kustvattnen, har angivits som känsliga. Belgien, när det gäller utsläpp i Vallonien, som bidrar till föroreningarna av sötvattnen i Flandern och Nordsjöns kustvatten, som båda angivits som känsliga.

[12] De rosa fälten utan streck är de delar av avrinningsområdena som dessa medlemsstater inte tagit hänsyn till. De rosa områdena utan streck i Tyskland utgörs av regionerna Sachsen och Sachsen-Anhalt. Dessa två regioner beslutade dock i juli 2000 att införa krav på tertiär rening för avskiljning av kväve och fosfor i hela territoriet i syfte att bekämpa eutrofieringen av kustvattnen i Nordsjön och Östersjön.

Ovannämnda tio medlemsstater, som har beslutat att inte införa krav på mer långtgående rening i hela landet, måste se till att förteckningen över känsliga områden omarbetas minst vart fjärde år. Förteckningen skulle således ha omarbetats senast den 31 december 1997 och måste omarbetas igen senast den 31 december 2001 osv. Det är endast Frankrike och Förenade kungariket som har omarbetat sina ursprungliga förteckningar över känsliga områden, vilket gjordes 1999 respektive 1998. Österrike har meddelat att man under omarbetningen inte har kunnat peka ut några områden som känsliga.

Mellan 1998 och 2000 arbetade en konsult för kommissionen med att kontrollera de känsliga områden som ovannämnda tio medlemsstater pekat ut [13]. Denna undersökning visade på brister när det gäller de känsliga områdena [14] och det konstaterades att andra områden skulle kunna vara känsliga med tanke på eutrofieringen och den höga koncentrationen av nitrater i ytvatten som är avsett att användas som dricksvatten. I undersökningen framhölls det faktum att ett stort antal medlemsstater inte i tillräcklig grad tagit hänsyn till eutrofieringen av vattnen. De aktuella områdena är Nordsjön (från kustvattnen i norra Frankrike till Sverige), Östersjön och Adriatiska havet. I alla dessa områden är eutrofieringen ett stort problem. Kommissionen anser att man i Belgien, Frankrike, Italien, Finland, Sverige och Förenade kungariket inte har vidtagit alla de åtgärder som krävs för att minska halten av näringsämnen (kväve och fosfor) i avloppsvattnet i syfte att förbättra situationen. Kommissionen anser också att man i Spanien, Grekland, Frankrike, Irland, Italien, Portugal och Förenade kungariket inte har vidtagit alla nödvändiga åtgärder när det gäller utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse som bidrar till en mer lokal eutrofiering vid Atlantkusten och i Engelska kanalen, Nordsjön, Irländska sjön och Medelhavet.

[13] Kontroll av känsliga områden som fastställts enligt direktivet om nitrater liksom av känsliga områden som fastställs enligt direktivet om avloppsvatten från tätbebyggelse - rapporter från ERM mellan mars 1999 och juni 2000.

[14] De mörkrosa fälten på kartorna är vattensamlingar som kommissionen anser borde ha angivits som känsliga. Deras avrinningsområden, där anläggningar för långtgående (tertiär) rening av avloppsvatten från tätbebyggelse borde ha upprättats, är rosastreckade.

När det gäller eutrofieringen har kommissionen också låtit utarbeta två rapporter som innehåller beskrivningar av de metoder som medlemsstaterna använder för att fastställa om det rör sig om eutrofiering, eller vattensamlingar som riskerar att bli eutrofierade. Det ges också rekommendationer för hur metoderna skall harmoniseras mot bakgrund av nuvarande vetenskapliga rön. Den ena rapporten avser havsvatten [15] och den andra sötvatten [16].

[15] "Criteria used for the definition of eutrophication in coastal/marine waters "- ERM - april 2000.

[16] "Criteria for the identification of freshwaters subject to eutrophication" - Europeiska kommissionen - Gemensamma forskningscentret - januari 2001.

Kommissionen är också medveten om bristerna i vissa av medlemsstaterna när det gäller det tredje kriteriet på känsliga områden. Framför allt behövs tertiär rening för att skydda många badplatser och skaldjursvatten, och minska de mikrobiologiska föroreningarna i utsläpp från tätbebyggelse som kan påverka vattnen. Det är dock endast Spanien, Frankrike, Portugal och Italien som har tagit hänsyn till detta kriterium för att skydda badplatser och skaldjursvatten genom att ange vissa kustvatten som känsliga områden.

4. SITUATION DEN 31 DECEMBER 1998 I TÄTORTER SOM BERÖRS AV KÄNSLIGA OMRÅDEN [17]

[17] I denna rapport avses med tätorter som berörs av känsliga områden tätorter som är belägna i samma avrinningsområden som de känsliga områdena och som bidrar till föroreningen av dessa (se artikel 5 i rådets direktiv 91/271/EEG). Begreppet tätort definieras i artikel 2.4 i direktiv 91/271/EEG.

Med anledning av kommissionens begäran i skrivelsen av den 23 april 1999 har medlemsstaterna lämnat rapporter om situationen i de tätorter som anses vara berörda av de angivna områdena. I lägesrapporten nedan beaktas därför inte tätorter i de delar av känsliga områdens avrinningsområden som medlemsstaterna inte tagit hänsyn till (rosa områden på kartan) eller i avrinningsområdena för områden som kommissionen anser vara potentiellt känsliga (rosastreckade områden).

I den första delen av tabellen nedan visas antalet tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter och den organiska belastningen i dessa tätorter, där det enligt medlemsstaterna bör finnas anläggningar för långtgående rening (tertiär) för att skydda känsliga områden. När det gäller de medlemsstater som har beslutat att införa krav på långtgående rening i hela landet (Danmark, Luxemburg, Nederländerna, Finland och Sverige) eller i en större del av landet (Tyskland) motsvarar varje belastning helt klart en stor andel av medlemsstatens totala organiska belastning [18]. De övriga medlemsstaterna (Grekland, Spanien, Irland, Italien, Österrike och Portugal) anser att mer långtgående rening för skydd av känsliga områden krävs för mindre än 10 % av medlemsstaternas totala organiska belastning och således endast för ett litet antal tätorter. Siffrorna för Frankrike och Förenade kungariket är 25 % respektive 18 % (dvs. något högre) av den organiska belastning i medlemsstaten som kräver mer långtgående rening.

[18] Det ansågs att det i alla tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter i Belgien borde finnas anläggningar för tertiär rening, även om det inte fattats något officiellt beslut om detta i Vallonien.

Vid bedömningen av i vilken utsträckning kraven uppfyllts i 3 247 tätorter av totalt ungefär 20 000 tätorter som omfattas av direktivet, beaktas ledningsnät och reningsverk. När det gäller vilken typ av tertiär rening som krävs för minska eller förhindra eutrofiering i recipienterna, anser kommissionen att utsläpp av både kväve och fosfor orsakar eutrofiering oavsett om det rör sig om sötvatten, havsvatten eller flodmynningar. Det har fastställts vetenskapligt att kväve i allmänhet är den viktigaste orsaken till eutrofiering av kustvatten och fosfor när det gäller eutrofiering av sötvatten. Vid bedömningen av om kraven på rening uppfyllts anser kommissionen därför att åtminstone fosfor måste behandlas för att bekämpa eutrofieringen av sötvatten och kväve för att bekämpa eutrofieringen av kustvatten och flodmynningar, om inte vetenskapliga bevis på motsatsen kan läggas fram för vissa vattensamlingar. De senaste undersökningarna som gjorts visar dock att kväve och fosfor både i sötvatten och havsvatten kan vara begränsande faktorer, antingen tillsammans eller var för sig, beroende på vilken typ av alger som finns och vilken tid på året det gäller, och att det ofta är nödvändigt att minska förekomsten av båda dessa näringsämnen. Vid sidan av åtgärder avseende enskilt reningsarbete har några medlemsstater vidtagit åtgärder för att minska fosforhalten i tvätt- och rengöringsmedel. Dessa åtgärder har utan tvivel i stor utsträckning bidragit till att minska belastningen.

Frankrike och Tyskland har inte lämnat den information som kommissionen begärt angående uppfyllandet av krav i de tätorter som berörs av känsliga områden.

Luxemburg och Nederländerna har framhållit att de inte har undersökt uppfyllandet av kraven på rening av avloppsvatten i alla berörda tätorter, utan de har istället tagit hänsyn till den totala procentuella minskningen av kväve- och fosforbelastning, vilket är möjligt enligt artikel 5.4 i direktivet. Dessa två medlemsstater har dock angivit att de den 31 december 1998 inte hade uppnått den minskning på 75 % av både kväve och fosfor som krävs enligt direktivet. I januari 2001 anmälde också Tyskland till kommissionen att man avsåg att utnyttja alternativet att göra en övergripande bedömning av minskningen av kväve och fosfor i alla tyska tätorter som är belägna i känsliga områden. Av de 13 medlemsstater som har lämnat tillräckligt med information om de tätorter som anses beröras av känsliga områden kan kommissionen konstatera att endast Danmark och Österrike var nära att uppfylla direktivets krav. När det gäller Danmark var det endast två tätorter som inte uppfyllde direktivets bestämmelser den 31 december 1998. I Österrike var det endast en tätort som inte uppfyllde kraven. Ingen av de övriga medlemsstaterna verkar ha lyckats att iaktta denna tidsfrist. De flesta medlemsstaterna räknar med att kraven skall vara uppfyllda mellan 1999 och 2005.

>Plats för tabell>

(1) Procentandel av den totala organiska belastningen i medlemsstaten.

(2) Första versionen.

(3) Andra versionen.

(4) Luxemburg och Nederländerna tillämpade artikel 5.4 i direktivet som medger undantag från bestämmelserna om reningsverk för mer än 10 000 personekvivalenter i artikel 5.2 och 5.3, om det kan visas att den sammanlagda belastning som tillförs ett reningsverk i området reduceras med åtminstone 75 % såvitt avser total mängd fosfor och 75 % såvitt avser total mängd kväve.

5. MINDRE KÄNSLIGA OMRÅDEN

Enligt direktivet måste medlemsstaterna ange känsliga områden. Däremot är det frivilligt att ange mindre känsliga områden av vissa kustvatten och flodmynningar som, på grund av sin morfologi, hydrologi eller sina hydrauliska förhållanden, kan ta emot utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse som inte har renats på något mer långtgående sätt än genom sekundär rening, utan att miljön påverkas negativt.

Spanien, Portugal och Förenade kungariket har angivit sådana mindre känsliga områden. Kommissionen vill påpeka att känsliga eller potentiellt känsliga områden av kustvatten, flodmynningar och angränsande vattensamlingar inte uppfyller villkoren för att klassificeras som mindre känsliga om dessa vattensamlingar kan påverkas av utsläpp. Framför allt får inte badvatten och skaldjursvatten, som är särskilt sårbara och känsliga för utsläpp av avloppsvatten, och vattensamlingar i deras omedelbara närhet som kan påverkas av utsläppen betraktas som mindre känsliga. Kommissionen ifrågasätter därför vissa mindre känsliga områden som pekats ut i Nordirland och på Portugals västra kust, runt Madeira, Azorerna, Kanarieöarna och vid den andalusiska kusten. När det gäller Andalusien anser kommissionen att Medelhavet inte uppfyller de hydrologiska kriterierna eller hydrauliska villkoren för att kunna betraktas som mindre känsligt, framför allt eftersom tidvattnet är av mycket begränsad omfattning.

Det är viktigt att komma ihåg att det måste ha begärts undantag för all rening som är mindre långtgående än sekundär rening innan avloppet släpps ut i ett mindre känsligt område. Medlemsstaterna måste lägga fram omfattande undersökningar för kommissionen som visar att sådana utsläpp inte kommer att ha miljöskadliga effekter (artikel 6.2), och i undantagsfall för tätorter med mer än 150 000 personekvivalenter, undersökningar som visar att en mera långtgående rening inte medför fördelar för miljön (artikel 8.5). Kommissionen måste granska dessa undersökningar och vidta lämpliga åtgärder efter att ha lämnat ett förslag till den kommitté som föreskrivs i artikel 18 och, om så krävs, till rådet.

Under 1999 begärde Portugal undantag för tätbebyggelsen på Estorilkusten (720 000 personekvivalenter) nära Lissabon. Det måste fattas beslut i detta ärende under 2001. I december 2000 lämnade Förenade kungariket till kommissionen in undersökningar enligt artikel 6.2 avseende de skotska tätorterna Stornoway (53 000 personekvivalenter) och Lerwick (30 000 personekvivalenter). Spanien har inte begärt några undantag. Frånsett dessa tre tätorter, anser kommissionen därför att all tätbebyggelse i EU med mer än 15 000 personekvivalenter åtminstone måste ha anläggningar för sekundär rening från och med den 31 december 2000. Detta gäller även sådan tätbebyggelse vars utsläpp leds ut i vatten som angivits som mindre känsligt.

6. SITUATION VAD GÄLLER RENING DEN 31 DECEMBER 1998 I EU:S STÄDER

Förutom att bedöma situationen vad gäller uppfyllande av kraven den 31 december 1998 vill kommissionen, i informationssyfte och för att garantera öppenhet, ge medborgarna i EU en bild av i vilken grad avloppsvattnet från alla större städer i Europa renades vid denna tidpunkt.

Kommissionen begärde in denna information genom en skrivelse av den 22 mars 2000. Kartan nedan bygger på den information som medlemsstaterna lämnat in. Det är endast Tyskland och Frankrike [19] som inte har svarat på kommissionens begäran. När det gäller alla större städer avser beskrivningen den totala reningsnivån, även om det urbana centret utgörs av flera tätorter [20] i den betydelse som avses i direktivet. Kommissionen presenterar informationen på detta sätt för att underlätta förståelsen. Det är bara Italien som har angivit namn som i många fall inte överensstämmer med den aktuella större stadens namn.

[19] När det gäller Frankrike har kommissionen använt sig av data som offentliggjorts av Réseau National de Données sur l'Eau - (RNDE), angående situationen 1996, tillsammans med uppdaterade data för ett antal städer.

[20] En "tätort" definieras i direktivet som ett område där befolkningen eller de ekonomiska aktiviteterna är så koncentrerade att spillvatten från tätbebyggelse kan samlas in och ledas till ett avloppsreningsverk eller ett slutligt utsläppsställe.

Följande situation rådde den 31 december 1998 [21] i 527 städer med mer än 150 000 personekvivalenter:

[21] När det gäller Frankrike avser uppgifterna situationen 1996 och när det gäller Spanien avses situationen år 2000.

- I 78 städer genomfördes sekundär + fullständig tertiär rening (blå prickar på kartan).

- I 221 städer genomfördes fullständig sekundär rening eller fullständig sekundär + ofullständig tertiär rening (gröna prickar).

- I 57 städer genomfördes ofullständig sekundär rening eller låggradig rening av allt eller delar av utsläppet (gula prickar).

- I 37 städer renades inte avloppsvattnet alls (röda prickar).

- När det gäller 134 städer har kommissionen inte fått in fullständig information (orangefärgade prickar).

Det bör framhållas att man i de flesta av de 37 städer där avloppet inte alls renades den 31 december 1998 och i de 57 andra städer där reningen var ofullständig har upprättat planer för att göra de investeringar som krävs för att komma tillrätta med denna otillfredsställande situation. I februari 2001 hade en del av detta arbete redan gjorts, medan arbetet i många av de största städerna kommer att försenas mellan 5 och 10 år.

7. SITUATION I DE OLIKA MEDLEMSSTATERNA

7.1. Belgien

I Belgien är det de tre regionerna Flandern, Vallonien och Brysselregionen som svarar för direktivets genomförande.

7.1.1. Angivande av känsliga områden

1992 och 1995 angav Flandern att allt vatten i regionen var att betrakta som känsligt, även dess kustvatten. Under 1994 angav också Bryssel floden Senne, som rinner genom staden, som känslig. Under 1995 fastställde Vallonien att vissa avsnitt av regionens floder var känsliga. Detta gjordes framför allt för skydda vatten som används som dricksvatten. När detta gjordes tog man inte hänsyn till att vattnet flyter vidare in i Flandern, vars vatten betraktas som känsligt, och sedan når Nordsjön, vars kustvatten också har angivits som känsligt. I juni 2000 meddelade myndigheterna i Vallonien att man av ovannämnda skäl hade för avsikt att ange hela regionens vatten som känsligt. Den 15 februari 2001 hade det dock fortfarande inte inkommit någon formell anmälan i denna fråga till kommissionen.

7.1.2. Tätorter som berörs av känsliga områden.

Vid bedömningen av om kraven har uppfyllts i tätorter i känsliga områden, har man tittat på 189 tätorter i Belgien med mer än 10 000 personekvivalenter, bland annat tätorter i Vallonien, för vilka krav på långtgående rening ännu inte har fastställts i lagstiftning. Resultaten, som sammanställs i tabellen nedan, visar att direktivets krav endast uppfylldes i 6 % av tätorterna den 31 december 1998. I Flandern och Bryssel räknar man med att kraven skall vara uppfyllda 2004-2005. Kraven kommer förmodligen att uppfyllas senare i Vallonien på grund av de investeringar som krävs där.

>Plats för tabell>

7.1.3. Rening i städerna

Den 31 december 1998 fanns anläggningar för sekundär rening i städerna i Flandern. Det borde dock ha funnits anläggningar för tertiär rening. I Vallonien är situationen en annan. I Mons finns anläggningar för tertiär rening, medan avloppsvattnet från en stor del av befolkningen i Charleroi och Liège inte renas alls. Den 31 december 1998 renades inte avloppsvattnet alls i Bryssel. I det första reningsverk som byggts har en tredjedel av avloppsvattnet renats sekundärt sedan hösten år 2000. Detta motsvarar dock inte de krav som fastställs i direktivet. Man håller på att planera ett andra reningsverk i Bryssel, men detta kommer inte att kunna tas i drift förrän 2004-2005.

7.2. Danmark

7.2.1. Angivande av känsliga områden

Danmark har beslutat att införa krav på långtgående rening i hela landet, vilket är möjligt enligt artikel 5.8 i direktivet (tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor). Man har således inte behövt fastställa känsliga områden enligt direktivet.

7.2.2. Tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter

I Danmark finns det 125 tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter. De danska myndigheterna har till kommissionen anmält att det i 123 av dem fanns ledningsnät och reningssystem för långtgående rening (sekundär rening + tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor) den 31 december 1998. Det var endast tätorterna Aså och Tange som inte uppfyllde direktivets krav vid denna tidpunkt. Danmark är den medlemsstat som uppvisar de bästa resultaten på detta område och det är mycket nära att kraven helt uppfylls i landets alla tätorter med mer 10 000 personekvivalenter.

>Plats för tabell>

7.2.3. Rening i städerna

Följande fem danska städer har mer än 150 000 personekvivalenter: Ålborg, Århus, Fredericia, Köpenhamn och Odense. Såsom anges ovan finns i dessa fem städer anläggningar för fullständig tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor.

7.3. Tyskland

7.3.1. Angivande av känsliga områden

I Tyskland finns det 16 regioner som ansvarar för genomförandet av direktivet och dessa regioner måste ange sina känsliga områden. De har beslutat att genomföra långtgående rening (tertiär rening) i tätorter som ligger i Nordsjöns och Östersjöns avrinningsområden [22]. I Bayern och Baden-Württemberg har man fattat samma beslut för tätorter i avrinningsområdet för sjön Constance, vissa sjöar i Bayern och övre Donau. Det är endast huvuddelen av Donaus flodområde i Tyskland som inte anses vara avrinningsområde för något känsligt område.

[22] På kartan betecknas inga delar av Sachsen och Sachsen-Anhalt som avrinningsområden för ett känsligt område, eftersom beslutet i denna fråga fattades sent i dessa två regioner (juli 2000).

7.3.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

De tyska myndigheterna har lämnat en förteckning över 1 685 tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter i avrinningsområdena för känsliga områden, vilka representerar en personekvivalent på mer än 110 miljoner eller 78 % av den personekvivalent som omfattas av direktivet i Tyskland. [23] De har också meddelat att det i alla dessa tätorter den 31 december 1998 fanns ledningsnät som uppfyller kraven i direktivet. De har dock inte lämnat någon information om i vilken grad kraven på rening var uppfyllda detta datum. Kommissionen har därför inte nån information för att kunna bedöma graden av rening eller om man från Tysklands sida iakttagit tidsfristen den 31 december 1998. I en skrivelse till kommissionen i januari 2001 angav de tyska myndigheterna att de slutligen hade beslutat att göra en bedömning av uppfyllandet av kraven, inte för varje enskild tätort, utan genom att ta hänsyn till den totala procentuella minskningen av kväve- och fosforbelastning i alla avrinningsområden för känsliga områden, enligt artikel 5.4 i direktivet.

[23] I dessa siffror inbegrips inte någon del av Sachsen eller Sachsen-Anhalt.

7.3.3. Rening i städer

Tyskland har inte till kommissionen skickat någon lägesrapport om reningen i städer. I en skrivelse till kommissionen från januari 2001 beskrevs situationen för omkring 10 av 129 städer i landet med mer än 150 000 personekvivalenter.

7.4. Grekland

7.4.1. Angivande av känsliga områden

Grekland anmälde landets känsliga områden mycket sent. Detta skedde i augusti 1999, fem och ett halvt år efter utgången av den tidsfrist som fastställs i direktivet, vilket också var efter utgången av tidsfristen den 31 december 1998 för vidtagande av nödvändiga skyddsåtgärder. 34 sjöar, floder, flodmynningar och kustområden har angivits som känsliga med tanke på eutrofieringen. Den konsult som genomförde undersökningen för kommissionens räkning år 2000 drog slutsatsen att ytterligare 16 vattensamlingar (kustvatten, sjöar och floder) borde ha angivits som känsliga med tanke på eutrofieringen och behovet av att skydda vatten avsett att användas som dricksvatten. Undersökningen visar framför allt att den nedre delen av Saroniska bukten, som tar emot Atens utsläpp, och Thessaloniki-golfen, som tar emot Thessalonikis utsläpp, borde ha angivits som känsliga med tanke på eutrofieringen. Kommissionen och de grekiska myndigheterna kommer att fortsätta diskutera utpekandet av känsliga områden i Grekland.

7.4.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

Enligt den första skrivelsen från de grekiska myndigheterna från juni 2000 är 33 tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter belägna i avrinningsområdet för ett känsligt område och där skulle det således ha upprättats anläggningar för tertiär rening den 31 december 1998. I en andra skrivelse från i januari 2001 angav myndigheterna att man endast behövde räkna med 16 tätorter, eftersom storleken på de tätorter som ursprungligen angivits hade överskattats efter en omorganisering av det lokala styret. I båda fallen verkar det som de grekiska tätorter där det krävs tertiär rening, sett till organisk belastning endast utgör 6-8 % av de grekiska tätorter som omfattas av direktivet. Kraven var inte heller uppfyllda i någon större utsträckning den 31 december 1998. Kommissionens bedömning är att endast 4 av 16 (eller 33) tätorter uppfyllde kraven, närmare bestämt Livadia, Karpenisi, Komotoni och Arta.

7.4.2.1. Den första versionen

>Plats för tabell>

7.4.2.2. Den andra versionen

>Plats för tabell>

De grekiska myndigheterna har lämnat information om samma tätorter som berördes av känsliga områden den 31 december 2000. Situationen har utvecklats på ett tillfredsställande sätt eftersom tio tätorter ansågs uppfylla kraven vid den tidpunkten.

7.4.5. Rening i städer

I Grekland finns sex städer med mer än 150 000 personekvivalenter: Aten, Thessaloniki, Heraklion, Elefsina Aspropyrgos, Metamorphosis och Patra. Aten och Thessaloniki har tillsammans mer än fyra miljoner personekvivalenter, vilket är nästan halva Greklands befolkning.

Den 31 december 1998 fanns anläggningar för sekundär rening i Heraklion och Metamorphosis och för låggradig rening i Aten. I Thessaloniki var den sekundära reningen ofullständig, och i Patra och Elefsina Aspropyrgos renades inte avloppsvattnet alls. Den 31 december 2000 hade situationen förbättrats i Thessaloniki eftersom anläggningar för fullständig sekundär rening och för rening för att avskilja kväve hade upprättats i slutet av året. Det håller på att genomföras projekt i Patra, Elefsina Aspropyrgos och Aten. Reningsverket i Patra väntas kunna tas i drift under 2001. När det gäller Aten beslutade man under år 2000 att upprätta ett andra reningsverk för avskiljning av kväve.

7.5. Spanien

7.5.1. Angivande av känsliga områden

Genom en förordning av den 25 maj 1998 upprättades för hela Spanien en förteckning över sådana känsliga områden som berör flera regioner i landet. Det är de regionala myndigheterna som ansvarar för att peka ut känsliga områden inom en viss region. Informationen från Spanien avser således de känsliga områden som pekats ut av vissa regionala myndigheter, framför allt i Katalonien, Galicien och Balearerna, men det har inte gjorts någon officiell anmälan till kommissionen av områdena. Det är endast Andalusien som officiellt har pekat ut känsliga områden och mindre känsliga områden genom ett dekret från mars 1999, men från Spaniens sida tog man endast med två av de känsliga områden som pekats ut av Andalusien 1999 i de skrivelser som skickades in i november 2000. Spanien har tillämpat de tre kriterier som fastställs i direktivet för angivande av känsliga områden: bekämpning av eutrofiering, skydd av vatten avsett att användas som dricksvatten och skydd av badvatten.

Av rapporten från januari 2000, som bekräftar de känsliga områden som pekats ut i Spanien, framgår att ytterligare 44 vattensamlingar borde ha angivits som känsliga med tanke på eutrofieringen. Det rör sig främst om flodområden, kustvatten och flodmynningar i Andalusien, Asturien, Balearerna, Kantabrien, Galicien och Baskien.

7.5.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

De dokument som de spanska myndigheterna lämnat in till kommissionen visar att 120 spanska tätorter ansåg att de borde ha anläggningar för tertiär rening för att skydda känsliga områden. Dessa tätorter svarar endast för 8 % av den föroreningsbelastning i Spanien som omfattas av direktivet.

Förteckningen omfattade inte utsläpp från tätorter till de 44 ovan nämnda potentiellt känsliga vattensamlingarna, och inte heller många av de tätorter som är belägna i avrinningsområdena för potentiellt känsliga områden. Det kan till exempel nämnas att den nedre delen av Ebro i Katalonien betecknas som känslig i dokument från Spanien, medan det i tätorter i andra regioner uppströms i flodområdet inte finns anläggningar för tertiär rening. Detsamma gäller avrinningsområdena för floderna Guadalquivir, Guadiana, Júcar, Tejo och Douro. Kommissionen anser därför att stort antal spanska tätorter bör utrustas med anläggningar för tertiär rening, med tanke på det antal vattensamlingar som måste skyddas och deras avrinningsområden.

I de 120 tätorterna i förteckningen kräver de spanska myndigheterna rening för att avskilja kväve, fosfor och mikrobiologiska föroreningar eller en kombination av dessa typer av rening. 35 av de 120 aktuella tätorterna ansågs uppfylla kraven i direktivet den 31 december 1998.

>Plats för tabell>

7.5.3. Rening i städer

I november 2000 beskrev Spanien situationen i landets städer år 2000. Situationen den 31 december 1998 behandlades dock inte.

Följande situation rådde under år 2000 i de 72 spanska städer som har mer än 150 000 personekvivalenter:

- I följande åtta städer genomfördes tertiär rening: Alméria, Bilbao, Calvia, Oviedo, Valladolid, Vitoria-Gasteiz, Xirivella och Zaragossa.

- I 39 städer genomfördes fullständig sekundär rening, bland annat Madrid, Sevilla och Valencia.

- I 18 städer genomfördes ofullständig sekundär rening eller låggradig rening. Detta gäller bland annat Barcelona, där förhållandena är mycket otillfredsställande. När det gäller halva befolkningen, nästan 1,7 miljoner personekvivalenter, finns endast anläggningar för låggradig rening och avloppsvattnet från den andra hälften av befolkningen leds ut i havet utan att renas på något sätt.

- I sju städer renades inte avloppsvattnet alls. Detta gäller La Coruña, Alginet, Cadiz, Donostia-San Sebastian, Gijon, Logroño och Tui.

De spanska myndigheterna har angivit att byggnadsarbete pågår i de flesta av de städer där avloppsvattnet nu inte renas eller renas på ett otillräckligt sätt, till exempel i Alginet, San Sebastian, Logroño och Barcelona. Dessa städer torde uppfylla kraven om två eller tre år. När det gäller andra städer där avloppsvattnet inte renas eller renas på otillräckligt sätt planeras reningsverk eller så är man i färd med att tilldela kontrakt för att upprätta reningsverk.

7.5.4. Mindre känsliga områden

Spanien har, liksom Portugal och Förenade kungariket, angivit kustvatten som är mindre känsligt. Spanien anser att avloppsvatten som har genomgått låggradig rening och som leds ut endast till dessa mindre känsliga områden inte kommer att få några negativa miljökonsekvenser. I Spanien ansvarar regionerna för att peka ut mindre känsliga områden. Sedan 1997 har man i Spanien angivit sådana mindre känsliga områden vid Medelhavs- och Atlantkusten och Kanarieöarna. Det är dock endast Andalusien som officiellt har pekat ut mindre känsliga områden utmed hela regionens kust, vilket gjordes i ett dekret från mars 1999 [24]. I november 2000 meddelade de spanska myndigheterna kommissionen att man i samråd med regionerna konstaterat att det endast är Kanarieöarna som har andra mindre känsliga områden, som håller på att undersökas. Kommissionen har dock inte informerats om att man upphävt artikel 3.2 i det dekret som regionen Andalusien utfärdade i mars 1999, i vilket mindre känsliga områden pekas ut.

[24] Följande mindre känsliga områden angavs av de andalusiska myndigheterna genom ett dekret av den 2 mars 1999:

Såsom angavs i kapitel 5 i denna rapport ifrågasätter kommissionen ett stort antal mindre känsliga områden på Kanarieöarna och i Andalusien, eftersom den anser att utsläpp som endast genomgått låggradig behandling kan påverka vattenkvaliteten på de många badplatserna i de två regionerna. Kommissionen anser dessutom att man från Andalusiens sida, då man fastställde de mindre känsliga områdena, inte tagit hänsyn till det faktum att utsläppen kan påverka närliggande vattensamlingar som utpekats som känsliga i Andalusien liksom i Algarve i Portugal. Generellt sett anser kommissionen, vilket framgår av kapitel 5, att Medelhavets vatten, på grund av sina hydrodynamiska egenskaper, inte uppfyller direktivets kriterier för mindre känsliga områden.

Spanien har inte lämnat in någon begäran till kommissionen om undantag för mindre långtgående rening än sekundär rening innan avloppsvatten leds ut i ett mindre känsligt område. Kommissionen anser därför att alla spanska tätorter med mer än 15 000 personekvivalenter måste ha anläggningar för sekundär rening från och med den 31 december 2000, även de tätorter vilkas utsläpp leds ut i områden som de spanska myndigheterna angivit som mindre känsliga.

7.6. Frankrike

7.6.1. Angivande av känsliga områden

Frankrike upprättade sin officiella förteckning över känsliga områden i november 1994 på grundval av de tre kriterier som anges i direktivet. Förteckningen omarbetades i augusti 1999 och ett antal känsliga områden lades då till. På kartan nedan tas hänsyn till denna omarbetning. De franska myndigheterna har inte, som kommissionen krävt, angivit vilket eller vilka kriterier som använts för att ange varje vattensamling som känslig.

De har inte heller gjort någon skillnad mellan vattensamlingar som är förorenade eller som sannolikt kommer att bli förorenade och avrinningsområdena för dessa vattensamlingar, där skyddsåtgärder också måste vidtas. De har pekat ut båda typerna av områden som känsliga. Kommissionen anser således att det är svårt att förstå Frankrikes syften vad gäller skyddet av känsliga områden.

Den undersökning som kommissionen genomförde 1999 för att kontrollera den information som lämnats in visar att det finns ytterligare vattensamlingar som borde ha angivits som känsliga med tanke på eutrofieringen. Det rör sig om sötvatten och kustvatten i Artois-Picardy-bäckenet, Seine-bukten och flodavsnitt nedströms, floder och kustvatten i Bretagne, strömmar i Vendée, floden Vistre och strandsjön Etang de Thau.

7.6.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

De franska myndigheterna har inte lämnat den information som kommissionen begärde genom skrivelser av den 23 april 1999 och den 22 mars 2000. I december 2000 skickades endast en karta över känsliga områden som fastställdes 1994 på vilken de 281 tätorter som är belägna i dessa områden pekas ut. Av en bifogad förteckning framgår att 151 tätorter uppfyllde kraven i direktivet den 31 december 1998, medan 130 inte uppfyllde kraven. I en not till förteckningen anger de franska myndigheterna att kraven torde uppfyllas i dessa tätorter inom två till tre år.

Enligt en utvärdering som kommissionen gjort med hjälp av uppgifter från Réseau National de Données sur l'Eau (RNDE), svarar de tätorter som berörs av känsliga områden för 25 % av den totala belastningen i de franska tätorter som omfattas av direktivet. De flesta franska tätorter är inte belägna i de känsliga områden som pekats ut av Frankrike.

På grundval av ovannämnda kontroll av de känsliga områdena anser kommissionen att det i städer såsom Lille och Paris bör finnas anläggningar för tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor, i syfte att minska eutrofieringen i sötvatten eller marina vatten som är belägna nedströms platsen för utsläpp.

I en skrivelse som publicerades i en fransk tidskrift i april 1999 uppgav den franske ministern för miljö och regional planering att endast 38 % av de tätorter som berörs av känsliga områden skulle uppfylla kraven den 31 december 1998 och att 27 % skulle uppfylla dessa krav ett till tre år för sent. 35 % av tätorterna torde uppfylla kraven mer än fyra år efter utgången av denna tidsfrist.

7.6.3. Rening i städer.

Frankrike har inte svarat på kommissionens begäran om information om situationen i städer med mer än 150 000 personekvivalenter.

Enligt RNDE och annan information som kommissionen samlat in har 61 franska städer med mer än 150 000 personekvivalenter. I till exempel Angers, Besancon, Cholet, Colmar, Douai, Metz, Nantes och Royan genomförs tertiär rening. I många andra städer genomförs fullständig sekundär rening. I vissa stora städer, till exempel Lille, Marseille och Bordeaux, renas avloppsvattnet på ett mycket otillräckligt sätt (låggradig rening eller mycket ofullständig sekundär rening).

7.7. Irland

7.7.1. Angivande av känsliga områden

Under 1994 angav Irland fyra sjöar som känsliga med tanke på eutrofieringen: Lough Derg, Lough Leane, Lough Oughter och Lough Ree, och sex flodavsnitt: River Boyne, River Camlin, River Castlebar, River Liffey, River Nenagh och River Tullamore.

Den undersökning som kommissionen genomförde 1999 visar att de irländska myndigheterna inte har angivit några flodmynningar eller kustvatten som känsliga. Den visar också att det i 14 kustområden och flodmynningar, bland annat i Dublin-bukten samt flodmynningar och hamnområden runt Cork, råder problem med eutrofiering och att dessa områden borde ha angivits som känsliga. Av undersökningen framgår också att ytterligare sex floder (Proules, Dodder, Tolka, Cavan, Brosna och Blackwater) och tre sjöar (Muckno, Monalty och Ennell) borde ha angivits som känsliga.

Irland har inte omarbetat förteckningen över känsliga områden, vilket krävs enligt direktivet.

7.7.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

De irländska myndigheterna har infört krav på tertiär rening för att minska fosforhalten i de 11 tätorter som berörs av områden som angivits som känsliga. Dessa 11 tätorter svarar för endast 6 % av den organiska belastningen i irländska tätorter som omfattas av direktivet.

Kommissionen anser att det bör bli vanligare med tertiär rening i Irland, framför allt tertiär rening för att avskilja kväve och i vissa fall fosfor, i städer som Dublin och Cork för att man skall kunna bekämpa eutrofieringen av kustvatten och flodmynningar.

Av de 11 tätorter som man från Irlands sida anser vara utrustade med anläggningar för tertiär rening för att avskilja fosfor konstaterades

- följande sju uppfylla bestämmelserna direktivet den 31 december 1998: Athlone, Castlebar, Killarney, Mullingar, Nenagh, Roscrea och Tullamore.

- de återstående fyra - Cavan, Longford, Navan och Osberstwon - inte uppfylla kraven den 31 december 1998, men de irländska myndigheterna har angivit att de torde uppfylla kraven senast 2001.

>Plats för tabell>

7.7.3. Rening i städer

I Irland finns det tre städer med mer än 150 000 personekvivalenter.

- I Dundalk (180 000 personekvivalenter) fanns inte något reningsverk den 31 december 1998, men ett reningsverk för sekundär rening väntades kunna tas i drift i slutet av år 2000.

- I Cork (302 000 personekvivalenter) fanns det inte heller något reningsverk för avloppsvatten den 31 december 1998. Sekundär rening planeras kunna genomföras i slutet av 2003. Med tanke på eutrofieringen av kustvattnen och flodmynningarna runt staden anser kommissionen att staden borde upprätta anläggningar för tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor.

- I Dublin (1 437 000 personekvivalenter) genomfördes den 31 december 1998 endast låggradig rening för 1 000 000 personekvivalenter. Man räknar med att sekundär rening skall kunna genomföras 2002. Kommissionen anser att det också borde införas tertiär rening, åtminstone för att avskilja kväve, för att bekämpa eutrofieringen av Dublin-bukten.

7.8. Italien

7.8.1. Angivande av känsliga områden

I maj 1999 angav Italien ett antal känsliga områden i det dekret som införlivar direktivet med nationell lagstiftning. Sjöar som är belägna mindre än 1 000 meter över havet och därmed förbundna floder som ligger inom 10 kilometer från kusten har pekats ut. Kartan och tabellen med den information som Italien lämnade in till kommissionen i januari 2000 visar att sju sjöar betraktas som känsliga; Iseo, Garlate Olginate, Como, Lugano, Maggiore, Trasimeno och San Giovanni-Fiume Naro. Lagun-området Ortobello på Medelhavskusten har också pekats ut, liksom följande områden på Adriatiska kusten: kustområdet vid nordvästra Adriatiska havet, från Adiges mynning till Pesaro, och därmed förbundna floder inom 10 kilometer från kusten, lagunen vid Ravenna och Piallassa-Baiona, lagunen i Venedig, Po-deltat, liksom dalgångarna vid Comacchio och sjöarna med bräckt vatten. De våtmarker som anges i Ramsar-konventionen [25] har också pekats ut som känsliga. De kriterier som använts är de tre som anges i direktivet.

[25] Internationella konventionen om våtmarker.

I januari 2001 skickade de italienska myndigheterna till kommissionen en ny förteckning över 187 känsliga områden där det konstateras att dessa områden inte berör någon av tätorterna med mer än 10 000 personekvivalenter. Kommissionen vill påpeka att tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter som berörs av känsliga områden inte endast utgörs av de tätorter vilkas avloppsvatten leds ut direkt i känsliga områden utan också av de tätorter som är belägna i deras avrinningsområden och som bidrar till föroreningen av de känsliga områdena. Kommissionen skulle också vilja framhålla att det inte är någon mening med att ange känsliga områden inom ramen för direktivet om de inte berör någon tätort med mer än 10 000 personekvivalenter.

Under år 2000 lät kommissionen kontrollera de känsliga områden som Italien angav i maj 1999. Kontrollen omfattade bekämpningen av eutrofiering och skyddet mot nitrater av vatten som är avsett att användas som dricksvatten. Denna kontroll visar att de italienska myndigheterna borde ha angivit följande områden som känsliga: Garda-sjön och Idro-sjön, [26] följande bifloder till Po: Sarca-Minco, Oglio, Adda, Lambro-Olona-Meridion och Ticino, floden Arno nedanför Florens och dess biflod Greve, Castellammarre-viken (Sicilien) och kustvattnen vid norra Adriatiska havet.

[26] Dessa två sjöar finns med i förteckningen över 187 känsliga områden som de italienska myndigheterna skickade in i januari 2001.

7.8.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

Enligt den information som de italienska myndigheterna skickade in i januari 2000, krävs tertiär rening av avloppsvatten för att skydda känsliga områden endast i 51 tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter. Dessa tätorter svarar för endast 3 % av den organiska belastningen i alla italienska tätorter som omfattas av direktivet.

Kommissionen anser att de italienska myndigheterna har underlåtit att på vederbörligt sätt ta hänsyn till kravet på långtgående (tertiär) rening i tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter som är belägna i avrinningsområdena för känsliga områden och som bidrar till föroreningen av de känsliga områden. Denna brist är särskilt allvarlig när det gäller skyddet av sjöar, Po-deltat och närliggande kustvatten, som har angivits som känsliga. När det gäller skyddet av dessa vatten har Italien inte beaktat utsläpp på platser belägna mer än 10 kilometer från kusten. Kommissionen anser att det bör upprättas anläggningar för tertiär rening i tätorter i alla avrinningsområden som bidrar till föroreningen av dessa vatten, till exempel i Milano och Turin i Pos avrinningsområde, som bidrar till föroreningarna av Po-deltat och närliggande kustvatten.

I de tätorter som berörs av de potentiellt känsliga områden som anges i kommissionens undersökning, till exempel Florens, bör det också upprättas anläggningar för långtgående (tertiär) rening.

När det gäller de 51 tätorter som enligt de italienska myndigheterna berörs av känsliga områden, är den information som dessa myndigheter lämnade in i januari 2000 och januari 2001 inte tillräcklig för att man skall kunna bedöma om kraven var uppfyllda den 31 december 1998. Framför allt anges inte vid vilka datum kraven var uppfyllda i ett stort antal av dessa tätorter. På grundval av den information som lämnats har kommissionen räknat med att 16 tätorter uppfyllde kraven i direktivet den 31 december 1998. I en skrivelse av den 5 januari 2001 angav de italienska myndigheterna att 43 tätorter uppfyllde kraven.

>Plats för tabell>

7.8.3. Rening i städer

I Italien finns 72 städer med mer än 150 000 personekvivalenter. Enligt den information som de italienska myndigheterna lämnade in i januari 2001 rådde den 31 december 1998 följande situation vad gäller rening av avloppsvattnet från dessa städer:

- I 30 städer, bland annat Bari, Bergamo, Brescia, Livorno, Messina, Palermo, Parma, Ravenna, Rom och and Verona, genomfördes tertiär rening.

- I 29 städer, bland annat Bologna, Cagliari, Catania, Genua, Modena, Monza, Neapel, Padua, Rimini, Turin och Venedig, genomfördes fullständig sekundär rening. När det gäller Turin planeras tertiär rening genomföras 2001. Anläggningar för tillräcklig tertiär rening planeras inte i städer som Padua och Venedig, som bidrar till föroreningen av känsliga områden.

- I tre städer (Florens, Reggio Calabria och Trieste) renades en del av avloppet inte alls. I Florens planerar man att genomföra fullständig sekundär rening i slutet av 2001, men inte tertiär rening för att avskilja kväve, vilket kommissionen anser vara nödvändigt för att skydda floden Arno. I Reggio Calabria upprättades anläggningar för fullständig tertiär rening i slutet av 2000. Det pågår ett projekt för att upprätta anläggningar för tertiär rening i Trieste, men det har ännu inte angivits något datum för idrifttagande.

- I sju städer, Foce Sarno, Imperia Foce Impero, Medio Sarno, Merano, Milano, Misterbianco och Taranto, fanns det inte några reningsverk den 31 december 1998. Enligt den information som lämnats infördes fullständig tertiär rening i Taranto och Merano under år 2000, och i de övriga städerna torde kraven vara uppfyllda senast 2004.

- Det har lämnats ofullständiga uppgifter angående Como, Salerno och Rosolina-Donada-Cantarina.

7.9. Luxemburg

7.9.1. Angivande av känsliga områden

I Luxemburg har man beslutat att införa krav på långtgående rening (tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor) i hela landet i enlighet med artikel 5.8 i direktivet. Det behöver således inte anges några känsliga områden enligt direktivet.

7.9.2. Tätorter

I Luxemburg finns det 11 tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter. Den 31 december 1998 rådde följande situation när det gäller uppfyllande av direktivets krav i dessa tätorter:

- I tre tätorter var kraven uppfyllda: Mamer, Pétange och Uebersyren. Dessa tre tätorter svarar för 15 % av den organiska belastningen i Luxemburgs tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter.

- Åtta tätorter uppfyllde således inte kraven: Bettembourg, Bleesbruck, Differdange, Echternach, Esch-Schifflange, Luxembourg-Beggen, Luxembourg-Bonnevoie och Mersch. I alla dessa städer fanns anläggningar för sekundär rening vid detta datum, men det genomfördes inte någon rening för att avskilja kväve, och i tre av städerna genomfördes inte någon rening för att avskilja fosfor.

Från Luxemburgs sida räknar man med att kraven skall vara uppfyllda i alla dessa tätorter senast 2005.

Luxemburg har också beslutat att i dagsläget tillämpa artikel 5.4 i direktivet, som innebär att man inte behöver kontrollera efterlevnaden av kraven på rening i alla tätorter, utan istället kan kontrollera den procentuella minskningen av den belastning som tillförs alla reningsverk. Totalt måste belastningen minska med minst 75 % när det gäller både kväve och fosfor i alla tätorter där det måste finnas reningsverk och inte bara i tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter. Denna minskningsandel har ännu inte uppnåtts, i alla fall inte när det gäller kväve.

Från Luxemburgs sida har man angivit att kraven för utsläpp under byggnadsfasen eller större en ombyggnad av ett nytt reningsverk i dagsläget överensstämmer med de värden som anges i direktivet, eftersom man har valt detta alternativ. När andelen 75 % har uppnåtts för kväve och fosfor kan dock mindre stränga värden komma att fastställas.

7.9.3. Rening i städer

Det är endast staden Luxemburg (360 000 personekvivalenter) som har mer än 150 000 personekvivalenter. Där genomförs sekundär rening och sedan tertiär rening för att avskilja fosfor. Det planeras att anläggningar för tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor, som krävs enligt direktivet, kommer att upprättas under 2005.

7.10. Nederländerna

7.10.1. Angivande av känsliga områden

Nederländerna har beslutat att införa krav på långtgående rening (tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor) i hela landet, i enlighet med artikel 5.8 i direktivet. Nederländerna behöver således inte ange känsliga områden enligt direktivet.

7.10.2. Tätorter

Nederländerna har beslutat att tillämpa artikel 5.4 i direktivet. Således gäller inte direktivets bestämmelse att alla reningsverk måste vara utrustade för tertiär rening. De nederländska myndigheterna måste visa att den totala belastning som tillförs landets alla reningsverk, inte bara dem för mer än 10 000 personekvivalenter, minskat med minst är 75 % avseende både total mängd fosfor och total mängd kväve. I den information som lämnats in till kommissionen anger de nederländska myndigheterna att minimiandelen på 75 % den 31 december 1998 hade uppnåtts för fosfor men inte för kväve. Minskningsandelen när det gäller kväve var 60 %.

Från Nederländernas sida framhölls att av de 27 behöriga myndigheterna i vattenfrågor uppfyllde sju kraven den 31 december 1998 med en minskning på minst 75 % vad gäller kväve och fosfor. Dessa sju ansvarar för 54 reningsverk för mer än 10 000 personekvivalenter. De andra 20 myndigheterna, som ansvarade för 209 reningsverk, uppfyllde detta krav när det gäller fosfor men inte när det gäller kväve.

I frågan om uppfyllande av kraven i artikel 5.4 i direktivet måste man se till hela landet och inte till respektive regional myndighet. Kommissionen anser därför att utsläppen av avloppsvatten från tätbebyggelse i Nederländerna inte uppfyllde direktivets krav den 31 december 1998.

Enligt den information som de nederländska myndigheterna lämnat torde kraven vara uppfyllda 2005 när det gäller dessa utsläpp.

7.10.3. Rening i städer

I Nederländerna finns det 23 städer med mer än 150 000 personekvivalenter. Den 31 december 1998 var det endast i Haarlem det genomfördes sekundär rening och därefter fullständig tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor. I de 22 andra städerna, bland annat Amsterdam, Eindhoven, Haag och Rotterdam, genomfördes sekundär rening och därefter tertiär rening för att avskilja fosfor. Av dessa 22 städer var det bara i Arnhem och Rotterdam som det också till viss del genomfördes rening för att avskilja kväve vid det datumet.

Såsom anges ovan räknar man från Nederländernas sida med att direktivets krav skall vara uppfyllda 2005.

7.11. Österrike

7.11.1. Angivande av känsliga områden

Österrike ansåg inte att någon vattensamling i landet uppfyllde kriterierna för att anges som känsligt område. Denna ståndpunkt bekräftades 1998 då man informerade kommissionen om att man vid den omarbetning som skall göras enligt direktivet inte kunnat ange någon vattensamling som har de egenskaper som kännetecknar ett känsligt område.

Den undersökning som genomfördes på kommissions uppmaning under 1999 visar att tre floder borde ha angivits som känsliga på grund av risken för eutrofiering. Det rör sig om March, Antiesen och Donaukanalen. I januari och februari 2001 skickade de österrikiska myndigheterna till kommissionen ytterligare information om övervakningen av vattenkvaliteten i dessa floder och om de kriterier som man i Österrike använt för att bedöma eutrofieringen. Kommissionen håller på att gå igenom dessa dokument.

7.11.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

Tretton österrikiska tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter ligger i den österrikiska delen av floden Rhens avrinningsområde och en tätort med mer än 10 000 personekvivalenter ligger i den österrikiska delen av Elbes avrinningsområde. Dessa två floder mynnar i Nordsjön och Östersjön, som är eutrofierade och som pekats ut som känsliga. Dessutom ligger elva österrikiska tätorter i avrinningsområden, som tillför vatten till sjöar i Tyskland vilka också angivits som känsliga.

De österrikiska myndigheterna har krävt att det skall börja genomföras tillräcklig tertiär rening i 24 av dessa 25 tätorter, även om man i den skrivelse som överlämnades till kommissionen i januari 2001 från österrikisk sida inte håller med om att tätorterna i landet bidrar till föroreningarna i Nordsjöns och Östersjöns kustvatten.

Det är endast tätorten Bregenz-Kennelbach, i Rhens avrinningsområde, som kommissionen inte anser uppfylla direktivets krav när det gäller skydd av känsliga områden. I denna tätort fanns inte anläggningar för tertiär rening för att avskilja kväve den 31 december 1998. Enligt den information som de österrikiska myndigheterna lämnat pågår nu arbete på detta område.

>Plats för tabell>

7.11.3. Rening i städer

I Österrike finns 20 städer med mer än 150 000 personekvivalenter.

- I tio av dessa - Bregenz, Dornbirn, Feldkirch, Hohenems, Innsbruck, Lenzing, Salzburg, Schwaz, St Pölten och Steyermühl - genomfördes redan långtgående (tertiär) rening den 31 december 1998.

- I de tio andra städerna - Graz, Klagenfurt, Krems, Linz, Pöls, Raum Gratkorn, Villach, Welser Heide, Wien och Wien Neustadt - genomfördes vid det datumet fullständig sekundär rening. I en skrivelse till kommissionen från januari 2001 angav de österrikiska myndigheterna man planerar att genomföra tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor i dessa städer, även om detta inte krävs enligt direktivet.

7.12. Portugal

7.12.1. Angivande av känsliga områden

I juni 1997 pekade Portugal officiellt ut 41 vattensamlingar som känsliga. Detta gjordes på grundval av kriterierna bekämpning av eutrofiering och behovet av tertiär rening för att avskilja mikrobiologiska föroreningar, framför allt i syfte att skydda badvatten.

Av den undersökning som gjordes på kommissionen begäran under 1999-2000 för att kontrollera de känsliga områden som pekats ut framgår att ytterligare fyra vattensamlingar borde ha angivits som känsliga på grund av eutrofieringen. Det rör sig om den del av floden Tejos mynning som kallas Cala do Norte liksom Miranda-dammen i floden Douros avrinningsområde, nära gränsen till Spanien. För att skydda dessa två områden, som i undersökningen pekades ut som potentiellt känsliga, anser kommissionen att det bör vidtas åtgärder för att åstadkomma tillräcklig långtgående (tertiär) rening i hela avrinningsområdet för floden Tejo och dess mynning, framför allt i Lissabon, och i floden Douros avrinningsområde. De andra två vattensamlingar som det hänvisas till i denna undersökning, i samband med skyddet av vatten som är avsett att användas som dricksvatten, är belägna vid Marachão, vid floden Cávado, och Ponte Canas, nära Lissabon. Det skulle röra sig om geografiskt mycket mer begränsade åtgärder för att skydda dessa vatten.

7.12.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

I oktober 1999 skickade de portugisiska myndigheterna till kommissionen en förteckning över 27 tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter som är belägna i avrinningsområden för de känsliga områden som angivits i Portugal [27]. Dessa tätorter svarar endast för 8 % av den totala belastning som omfattas av direktivet. Den tertiära rening som krävs är rening för att avskilja kväve, fosfor och mikrobiologiska föroreningar, eller en kombination av dessa typer av rening. Det bör påpekas att den tertiära rening (rening för att avskilja kväve och/eller fosfor) som genomförs i vissa av dessa tätorter för att bekämpa eutrofieringen inte överensstämmer med kommissionens tolkning, vilken det redogörs för i tredje stycket i kapitel 4 i denna rapport. Det bör också påpekas att Portugal har upprättat anläggningar för tertiär rening för att avskilja mikrobiologiska föroreningar i 24 av de 27 tätorter som berörs av känsliga områden. Rening för att avskilja kväve genomförs i 17 av dessa tätorter och för att avskilja fosfor i fyra av dem.

[27] När det gäller flera känsliga områden i Portugal finns det inte någon tätort med mer än 10 000 personekvivalenter i deras avrinningsområden. Kommissionen skulle vilja framhålla att det inte är någon mening med att ange känsliga områden om det inte vidtas åtgärder för långtgående rening i de aktuella avrinningsområdena, enligt artikel 5 i direktivet.

Den 31 december 1998 uppfylldes direktivets krav i följande fem av de 27 tätorterna: Faro, Olhão Nascente, Olhão Poente, Tavira och Amarante. De portugisiska myndigheterna räknar med att kraven skall vara uppfyllda i de andra tätorterna senast 2003.

>Plats för tabell>

7.12.3. Rening i städer

I Portugal finns det 14 städer med mer än 150 000 personekvivalenter.

Den 31 december 1998 rådde följande situation i dessa städer vad gäller rening av avloppsvatten:

- I Faro, Sistema de Alcanena och Vilamoura genomfördes tertiär rening.

- Loures/Frielas och São João de Talha genomfördes sekundär rening.

- I Aveiro och Lissabon genomfördes sekundär rening.

- I Barreiro, Costa do Estoril, Cova da Beira, Matosinhos, Porto, Setúbal och Vila Nova de Gaia renades inte avloppsvattnet alls.

Det pågår projekt eller arbete i tio av dessa fjorton städer. Portugal har meddelat att de planerade reningsverken kommer att kunna tas i drift senast 2005.

7.12.4. Mindre känsliga områden

Under 1997 angav de portugisiska nationella myndigheterna att landets alla kustvatten, med undantag av vattnet utanför Algarve, var att betrakta som mindre känsliga. De regionala myndigheterna på Azorerna och Madeira anser att allt vatten i dessa regioner är mindre känsligt. [28]

[28] I januari 1996 skickade de portugisiska myndigheterna till kommissionen de beslut som fattats av de autonoma regionerna på Azorerna och Madeira om att allt vatten i dessa regioner var att betrakta som mindre känsligt.

Såsom framgår av kapitel 5 i denna rapport anser kommissionen att vissa av de områden som de portugisiska myndigheterna pekat ut inte uppfyller direktivets kriterier, framför allt med tanke på föroreningsrisken på ett stort antal badplatser och i skaldjursvatten.

Under 1999 begärde Portugal undantag för tätorten Costa do Estoril (720 000 p.e.) nära Lissabon. Kommissionen kommer att fatta ett beslut i denna fråga 2001.

Kommissionen anser att det i alla tätorter i Portugal med mer än 15 000 personekvivalenter, med undantag av Costa do Estoril, åtminstone bör genomföras sekundär rening senast den 31 december 2000, även i de tätorter vilkas avloppsvatten leds ut i de mindre känsliga områden som de portugisiska myndigheterna angivit.

7.13. Finland

7.13.1. Angivande av känsliga områden

Finland har beslutat att införa krav på långtgående rening (tertiär rening) i hela landet enligt artikel 5.8 i direktivet. Således behöver man inte ange några känsliga områden enligt direktivet.

7.13.2. Tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter

Enligt den information som skickats till kommissionen har de finska myndigheterna infört krav på tertiär rening för att avskilja fosfor i alla tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter. Det har dock inte införts krav på tertiär rening för att avskilja kväve. I en skrivelse till kommissionen från februari 2001 motiverade de finska myndigheterna detta med att det vid tidpunkten för direktivets införlivande med finsk lagstiftning 1994, rådde oenighet mellan forskare om huruvida fosfor är den viktigaste källan till eutrofieringen av Finlands sötvatten och vid Östersjökusterna.

Kommissionen ifrågasätter denna tolkning. Av vetenskapliga dokument som offentliggjordes 1995 och 1996 [29], där det hänvisas till tidigare observationer och artiklar, framgår att både kväve- och fosforutsläpp har betydelse för eutrofieringen i Östersjön. Det konstateras att beroende på lokala förhållanden verkar fosfor vara den viktigaste orsaken till eutrofiering i vissa delar av havet medan kväve är den viktigaste källan till detta fenomen i andra delar av havet. I en skrivelse till kommissionen från februari 2001 konstaterade de finska myndigheterna också att det efter 1995-1996 kunnat konstateras att kväve, liksom fosfor, kan orsaka eutrofiering i vissa delar av Östersjön.

[29] Nitrogen and phosphorus as production limiting factors in the estuarine waters of the eastern Gulf of Finland, in Marine Ecology Progress Series, vol 129, s. 283-294, 1995.

Det är också viktigt att notera att utsläpp i en viss del av Östersjön kommer att överföras till andra delar av havet där de troligen kan få negativa konsekvenser för miljön. Med tanke på detta anser kommissionen att tertiär rening för att avskilja både kväve och fosfor krävs enligt direktivet i alla tätorter mer än 10 000 personekvivalenter som är belägna i avrinningsområden vilkas vatten når Östersjön. Den anser också att de finska myndigheterna har underlåtit att visa att avskiljandet av kväve inte kommer att få några konsekvenser för eutrofieringsnivån i Östersjön.

Den bedömning som kommissionen gjort visar att endast elva av de 85 tätorterna i Finland med mer än 10 000 personekvivalenter uppfyllde direktivets krav den 31 december 1998.

De finska myndigheterna har meddelat att de har för avsikt att förbättra reningen av avloppsvattnet i dessa tätorter under de kommande fem åren, och framför allt ta ställning till tertiär rening för att avskilja kväve.

>Plats för tabell>

7.13.3. Rening i städer

I Finland finns sex städer med mer än 150 000 personekvivalenter, närmare bestämt Esbo, Helsingfors, Jyväskylä, Lahti, Tammerfors och Åbo. I slutet av 1998 fanns i alla dessa städer anläggningar för sekundär rening och tertiär rening för att avskilja fosfor. Kommissionen anser dock att tertiär rening för att avskilja kväve saknas i de sex städer som är belägna i Östersjöns avrinningsområde.

7.14. Sverige

7.14.1. Angivande av känsliga områden

Under 1994 angav Sverige att allt vatten i landet var att betrakta som känsligt. I juni 1998 bekräftade Sverige detta för kommissionen och uppgav att kriteriet var eutrofiering och att det är vattentypen som avgör vilken typ av tertiär rening som krävs.

7.14.2. Tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter

Från Sveriges sida anser man att det krävs tertiär rening för att avskilja fosfor i alla landets tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter för att man skall kunna bekämpa eutrofieringen och risken för eutrofiering i sötvatten, flodmynningar och kustvatten.

Sverige har också angivit att Nordsjöns och Östersjöns kustvatten, från norska gränsen till Norrtälje, bland annat kustvattnen öster om Öland och runt Gotland, är känsliga för kväveutsläpp.

De svenska myndigheterna anser därför att det inte krävs tertiär rening för att avskilja kväve i utsläpp från tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter som leds ut i Östersjön norr om Norrtälje. De anser också att kväveutsläpp från andra tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter i de centrala delarna av södra Sverige inte bidrar till kustvattnens eutrofiering, eftersom kvävet i tillräcklig utsträckning lagras naturligt i avrinningsområdet, mellan den plats där avloppsvattnet släpps ut och havet.

Av de skäl som anges i kapitlet om Finland håller inte kommissionen med de svenska myndigheterna om att vissa kväveutsläpp inte bidrar till eutrofieringen. Eftersom utsläpp av både kväve och fosfor ligger bakom eutrofieringen av havet, och utsläpp i ett kustområde förs vidare till andra närliggande kustområden, anser kommissionen att alla tätorter i Sverige med mer än 10 000 personekvivalenter borde ha varit utrustade med anläggningar för tertiär rening för att avskilja kväve den 31 december 1998. Dessutom anser kommissionen att kväveutsläppen från tätorter i de centrala delarna av södra Sverige bidrar till föroreningen av känsliga områden, även om man räknar med den naturliga lagringen av kväve i avrinningsområdena.

Kommissionen anser därför att det endast är de 34 av 144 tätorter i Sverige med mer än 10 000 personekvivalenter där det fanns anläggningar för sekundär och fullständig tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor den 31 december 1998 som uppfyller direktivets krav. Dessa 34 tätorter som uppfyller kraven svarar för 34 % av belastningen i svenska tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter.

>Plats för tabell>

7.14.3. Rening i städer

I Sverige finns sju städer med mer än 150 000 personekvivalenter.

- I fyra av dessa städer (Stockholm, Kristianstad, Malmö och Helsingborg) genomfördes sekundär rening och tertiär rening för att avskilja kväve och fosfor den 31 december 1998 (den 1 september 1999 när det gäller Malmö).

- I de tre andra städerna (Göteborg, Lidingö och Linköping) genomfördes vid denna tidpunkt sekundär rening och tertiär rening för att avskilja av fosfor. I dessa städer planerar man också att börja med rening för att avskilja kväve.

7.15. Förenade kungariket

7.15.1. Angivande av känsliga områden

I Förenade kungariket angavs känsliga områden första gången 1994 och 1995 med hänvisning till eutrofieringen. 33 sötvattensamlingar pekades ut i England och Wales, tre i Skottland och två i Nordirland. Återigen med hänvisning till eutrofieringen angavs under 1998 ytterligare 47 vattensamlingar i England och Wales och tre vattensamlingar som tidigare angivits utvidgades. Under år 2000 meddelande de skotska myndigheterna att Ythan estuary var att betrakta som ett känsligt område med tanke på eutrofieringen. I februari 1997 angavs tre engelska floder som känsliga med tanke på skyddet mot nitrater i vatten avsett att användas som dricksvatten.

De känsliga områden som angivits på Nordirland har ännu inte undersökts.

Den kontrollundersökning som genomfördes under 1999 på kommissionens begäran visar att ett visst antal ytterligare vattensamlingar borde ha angivits som känsliga. Det framgår att ett antal flodmynningar och kustvatten, framför allt flodmynningarna vid Themsen, the Wash, the Humber, the Deben och the Colne, Southamptons vatten liksom kustvattnen i norra Wales, nordvästra England och sydvästra Skottland inte uppfyller direktivets kriterier med tanke på risken för eutrofiering.

Det framgår av en kontrollundersökning som genomfördes 2000 för Nordirland att följande kustvatten också borde ha angivits som känsliga: Bann Estuary, Carlingford Lough, Belfast Lough och Lough Foyle.

Kommissionen anser också att Förenade kungariket borde ha angivit vissa badvatten och skaldjursvatten som känsliga med tanke på att det är allmänt känt att en del av dessa vatten är förorenade av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse och att det finns behov av tertiär rening för att avskilja de mikrobiologiska föroreningarna i dessa utsläpp, så att kraven i gemenskapens lagstiftning kan uppfyllas.

7.15.2. Tätorter som berörs av känsliga områden

Enligt den information som myndigheterna i Förenade kungariket lämnat berörs 207 tätorter med mer än 10 000 personekvivalenter av de känsliga områden som Förenade kungariket angivit och det bör således finnas anläggningar för tertiär rening i dessa städer. Dessa städer svarar för en organisk belastning på 13 386 805 personekvivalenter.

Kommissionens bedömning är att endast 19 av dessa tätorter uppfyllde kraven den 31 december 1998. Vid denna bedömning har man framför allt tagit hänsyn till det faktum att ett stort antal av dessa tätorter inte bara är belägna i avrinningsområdet för sötvattensamlingar som har angivits som känsliga med tanke på eutrofieringen och i vilka det, enligt myndigheterna i Förenade kungariket, krävs tertiär rening av fosfor, utan även i avrinningsområden för kustvatten och flodmynningar som kommissionen anser borde ha angivits som känsliga. Kommissionen anser därför att det i dessa tätorter krävs ytterligare tertiär rening för att avskilja kväve för att skydda flodmynningar och kustvatten.

Det är således totalt 150 tätorter som, enligt kommissionens uppfattning, inte uppfyller direktivets krav.

Kommissionen anser att 43 tätorter måste uppfylla kraven i direktivet senast 2004. Det rör sig om tätorter som berörs av de känsliga områden som Förenade kungariket angav under omarbetningen 1998, men som inte pekats ut tidigare.

Slutligen bör det framhållas att det vid denna bedömning av tätorter som berörs av de känsliga områdena i Förenade kungariket inte tas hänsyn till alla de tätorter som är belägna i avrinningsområdet för vattensamlingar som kommissionen anser borde ha angivits som känsliga. Kommissionen anser således att det i städer som London, Leeds, Hull och Southampton borde ha upprättats anläggningar för tertiär rening senast den 31 december 1998. Dessa tätorter har inte tagits med i översiktstabellen nedan:

>Plats för tabell>

7.15.3. Rening i städer

Enligt den information som myndigheterna i Förenade kungariket inkom med i januari 2001 och kommissionens bedömningar, finns i Förenade kungariket 97 städer med mer än 150 000 personekvivalenter.

Den 31 december 1998 rådde följande situation när det gäller rening av avloppsvatten i dessa städer:

- I två städer genomfördes sekundär rening och fullständig tertiär rening (Milton Keynes och Coventry).

- I 61 städer genomfördes fullständig sekundär rening eller delvis tertiär rening. Såsom anges ovan anser kommissionen att det i många av dessa städer, till exempel London, borde genomföras tertiär rening för att bekämpa eutrofieringen av kustvatten och flodmynningar.

- I tolv städer genomfördes ofullständig sekundär rening eller låggradig rening (Aberdeen, Glasgow, Edinburgh, Newcastle upon Tyne, Liverpool, Great Yarmouth, Cardiff, Bristol, Sandown, Worthing, Gillingham och Eastbourne).

- I elva städer renades inte avloppsvattnet alls (Dundee, Sunderland/Whitburn, Middlesborough, Hull, Bedington, Port Talbot, Torbay, Portsmouth, Brighton, Hastings och Dover/Folkesstone).

- Det har lämnats ofullständig information om de övriga elva städerna.

7.15.4. Mindre känsliga områden

1994 och 1995 angav Förenade kungariket för första gången 49 kustvatten och flodmynningar som mindre känsliga i England, liksom nio i Wales, 24 i Skottland och tre i Nordirland för att man skall kunna släppa ut avloppsvatten från tätbebyggelse som inte renats sekundärt. Efter det att myndigheterna i Förenade kungariket 1998 och år 2000 fattat flera beslut om att dra tillbaka ett stort antal mindre känsliga områden har nu fem mindre känsliga områden pekats ut i landet, närmare bestämt tre i Skottland (Lerwick, Strang (Kirkwall) och Minch (Stornoway)) och två i Nordirland (Bangor och Portrush/Portstewart).

Såsom anges i kapitel 5 i denna rapport tog kommissionen i december 2000 emot undersökningarna av utsläppen från de skotska tätorterna Stornoway och Lerwick till två mindre känsliga områden. Kommissionen håller på att gå igenom dessa undersökningar.

Kommissionen anser att det i andra tätorter med mer än 15 000 personekvivalenter vilkas avlopp leds ut i mindre känsliga områden borde finnas anläggningar för sekundär rening senast den 31 december 2000.

8. ÖVERTRÄDELSEFÖRFARANDEN

Enligt artikel 226 i den konsoliderade versionen av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kan kommissionen inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater som har underlåtit att uppfylla direktivets krav.

I dagsläget (juni 2001) pågår överträdelseförfaranden mot nio medlemsstater. Totalt pågår 14 överträdelseförfaranden som avser direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, och ytterligare förfaranden håller på att förberedas. Ett motiverat yttrande har redan skickats till Belgien, Frankrike, Tyskland, Grekland, Irland, Spanien och Förenade kungariket.

När det gäller Belgien (C-236/99) avgavs dom redan den 6 juli 2000 eftersom Bryssel fortfarande saknar reningsanläggningar för 2/3 av avloppsvattnet. När det gäller Italien/Milano (C-396/00) finns i Milano, som har ungefär 2 700 000 invånare, inte något reningsverk alls. Detta ärende behandlas fortfarande i domstolen.

Nedan anges skälen till att direktivets krav inte ansetts vara uppfyllda i ovannämnda fall.

Belgien:

Överträdelse av artiklarna 3, 5 och 17 eftersom känsliga områden angivits för sent. Således bristande överensstämmelse med bestämmelserna om känsliga områden/ofullständigt genomförandeprogram.

Frankrike:

Överträdelse av artikel 5 för underlåtenhet att ange känsliga områden och således bristande överensstämmelse med bestämmelserna om känsliga områden.

Tyskland:

Överträdelse av artiklarna 5 och 15 för ofullständigt angivande av känsliga områden och för lagstiftning som inte överensstämmer med direktivet.

Grekland:

Överträdelse av artiklarna 3 och 5 då det inte genomförs någon rening i känsliga områden i regionen Thriassion och reningen är ofullständig i Aten.

Irland:

Överträdelse av artiklarna 3, 5, 14 och 19 för underlåtenhet att ange känsliga områden och för att man inte omprövat de känsliga områdena/underlåtit att anpassa lagstiftningen.

Italien (Milano):

Överträdelse av artikel 5 för underlåtenhet att ange känsliga områden och bristande överensstämmelse med bestämmelserna i känsliga områden.

Spanien:

Överträdelse av artikel 5 för underlåtenhet att ange känsliga områden och således bristande överensstämmelse med bestämmelserna i känsliga områden.

Förenade kungariket:

Överträdelse av artiklarna 5 och 6 för underlåtenhet att ange känsliga områden, framför allt med hänsyn till kriterierna i bilaga 2 A / för underlåtenhet att ange mindre känsliga områden i enlighet med bilaga 2 B / för att ompröva dessa områden inte omprövats.

9. KOMMANDE UPPGIFTER FÖR KOMMISSIONEN

I början av 2001 inledde kommissionen sitt arbete för att kontrollera överensstämmelsen med bestämmelserna i direktivet gällande tidsfristen den 31 december 2000. Vid det datumet borde det i tätorter med mer än 15 000 personekvivalenter, vilkas avlopp inte släpps ut i känsliga områden eller deras avrinningsområden, finnas ledningsnät och anläggningar för sekundär rening. När det gäller biologiskt nedbrytbart industrispillvatten från anläggningar inom de i direktivet angivna livsmedelssektorerna som svarar för en belastning på mer än 4 000 personekvivalenter och vilkas utsläpp leds ut direkt i recipienten skall krav på utsläpp som fastställts i tidigare föreskrifter eller av särskilda myndigheter ha uppfyllts.

Kommissionen har också börjat kontrollera resultaten från övervakningen av utsläpp från de tätorter som berörs av tidsfristen den 31 december 1998.

Den kommer att lägga fram resultat av dessa kontroller i nästa rapport om genomförandet av direktivet.

Såsom framgår av denna rapport oroar sig kommissionen för genomförandet och den uppmanar medlemsstaterna att skynda på de investeringar som krävs för att direktivets krav skall uppfyllas.

Kommissionen kommer att fortsätta försöka främja framsteg genom överträdelseförfaranden, finansiellt stöd och press på beslutsfattare genom åtgärder för att öka allmänhetens medvetenhet.

* Situationen kommer att övervakas och det kommer att inledas överträdelseförfaranden för underlåtenhet att uppfylla direktivets krav. Detta kommer att göras om medlemsstaterna inte till kommissionen lämnar den information den behöver för att kunna kontrollera efterlevnaden av tidsfristerna och om de inte tillhandahåller allmänheten den information som föreskrivs i direktivet för att säkerställa öppenhet, framför allt lägesrapporter, enligt artikel 16 i direktivet.

* För att gemenskapsstöd skall godkännas och utbetalas inom ramen för strukturfonderna och sammanhållningsfonden krävs att direktivets krav uppfylls helt, framför allt kraven på rening av avloppsvatten och drift av nyligen upprättade anläggningar.

* Det måste riktas mer uppmärksamhet mot beslutsfattare samt lokala och regionala myndigheter och organisationer för att höja medvetenheten och uppmuntra dessa organ att arbeta för att förbättra efterlevnaden av direktivet. Detta kan ske genom en förbättring av den allmänna medvetenheten, via nätverk för kommunikation mellan beslutsfattare i städer och genom bilaterala möten mellan medlemsstaterna och kommissionen, till vilka regionala och lokala företrädare inbjuds.

Femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration (1998-2000) har främjat forskning på området rening av avloppsvatten från tätbebyggelse inom ramen för nyckelåtgärden "Hållbar förvaltning av vatten och vattenkvalitet". Det kan nämnas att det har inletts forskningsprojekt bland annat angående minimering av avfallsslam, nya processer för att avskilja kväve, förenklade processer (anlagda våtmarker) för små/medelstora samhällen och turistområden samt kontrollsystem online för att optimera reningen av avfallsvatten. Information om pågående forskningsprojekt kan begäras från kommissionen - GD Forskning - enhet I/3 eesd@cec.eu.int, och direkt via webbplatsen http://www.cordis.lu.eesd/kal/home.html.

Det är också nödvändigt att ge tekniskt stöd till små och medelstora tätorter för att hjälpa dem att uppfylla direktivets krav senast 2005. Dessa kommuner och deras lokala myndigheter, som ansvarar för att göra de investeringar som krävs, är ofta mindre väl strukturerade, organiserade och utrustade än städer när det gäller att välja reningsverk som uppfyller deras krav och att få dem byggda. Kommissionen vill öka sitt stöd till utvecklingen av lämplig reningsteknik för små och medelstora tätorter, framför allt genom att tillhandahålla ekonomiskt stöd genom LIFE-Miljö för innovations- och demonstrationsverksamhet, genom att ge ut en tematisk vägledning i frågan 2001 och genom att organisera ett program för konferenser som riktar sig till dem som beslutar om investeringar.

Slutligen måste det ges mer hjälp till kandidatländerna så att de kan uppfylla direktivets krav. Detta är motiverat eftersom standarden på ledningsnät och reningssystem i dessa länder i allmänhet är mycket dålig i dagsläget. Kommissionen är mycket väl medveten om att det kommer att bli mycket dyrt för dessa länder att uppfylla direktivets krav. Kostnaden ökar eftersom det kommer att ställas mycket långtgående krav på rening av utsläpp från tätorter i de flesta av dessa länder, på grund av att utsläppen kommer att nå vatten som är mycket känsliga för eutrofiering, nämligen Nordsjön, Östersjön, Adriatiska havet och Svarta havet. Samtliga kandidatländer har bett om en övergångsperiod för att genomföra direktivet. Under de närmaste åren måste kommissionen fortsätta att stödja program för tekniskt stöd, framför allt program för partnersamverkan mellan medlemsstater och kandidatländerna för att ge kandidatländerna det tekniska och administrativa stöd de behöver för att följa gemenskapsbestämmelserna. Det kommer även fortsättningsvis att ges gemenskapsstöd till de investeringar som krävs, framför allt genom ISPA.

10. SLUTSATSER

Den information som medlemsstaterna lämnat inför kommissionens kontroll av situationen den 31 december 1998 bekräftar att det har gjorts stora insatser för att direktivets krav skall uppfyllas. Dessa insatser har redan lett till att vattenkvaliteten förbättrats avsevärt i ett stort antal floder och sjöar i Europa.

Rådets direktiv om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse är en central del av den lagstiftning som påverkar vattenkvaliteten i Europeiska unionen. Enligt bestämmelserna krävs betydande åtgärder vad gäller infrastruktur vilket innebär att medlemsstaterna måste göra stora investeringar. Bestämmelserna om medlemsstaternas skyldigheter/tidsfrister när det gäller reningsanläggningar trädde i kraft 1998 och viktiga tidsfrister löpte ut år 2000 och 2005.

GD Miljö samarbetar intensivt med Europeiska miljöbyrån för att få fram information från övervakningen, följa trender vad gäller vattenkvalitet och bedöma direktivets miljökonsekvenser. Rapporterna från miljöbyrån visar att vattenkvaliteten har förbättrats betydligt i många floder och sjöar i Europa när det gjorts insatser för att genomföra direktivet. Det väntas att direktivet kommer att få ytterligare effekter på vattenkvaliteten i EU.

Vid kontrollen visade det sig dock att det i de flesta medlemsstater fanns stora brister vad gäller uppfyllande av kraven i direktivet, framför allt i två avseende:

* I ett stort antal tätorter, även en del stora städer såsom London och Paris, har man underskattat den reningsnivå som krävs för avloppsvattnet. Många av medlemsstaterna har inte erkänt att det vatten som avloppsvattnet leds ut i är känsligt. Förutom att ha underlåtit att ange att vatten i närheten av en utsläppsplats är känsligt, har vissa av medlemsstaterna inte tagit hänsyn till det faktum att föroreningar i avloppsvatten som inte har renats tillräckligt kan spridas till havet via flodområdet. De har därför inte vidtagit nödvändiga reningsåtgärder för att lösa föroreningsproblem i flodmynningar och i flodavsnitt nedströms som orsakas av utsläpp från städer som oftast är belägna högre upp utmed floden. De har inte heller vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med eutrofieringen av havet som förvärras av alla utsläpp från flodområden som direkt eller indirekt leds ut i havet. Nordsjön, Östersjön och Adriatiska havet är således kraftigt eutrofierade, men vissa medlemsstater har inte vidtagit de åtgärder som krävs för att minska föroreningarna.

* Direktivet har genomförts långt efter tidsfristens utgång i de flesta av medlemsstaterna. Om man tittar på de 3 247 tätorter som medlemsstaterna har beslutat skall utrustas med anläggningar för tertiär rening av de totalt ungefär 20 000 tätorter som omfattas av direktivet, är det endast Danmark och Österrike som i stort sett uppfyllde direktivets krav den 31 december 1998. Det är dock viktigt att påpeka att situationen kan ändras mycket snabbt och att de flesta av medlemsstaterna räknar med att de aktuella tätorterna skall kunna uppfylla kraven under de närmaste åren.

Kontrollen av situationen den 31 december 1998 visar att reningen i ett stort antal av de 527 städerna med mer än 150 000 personekvivalenter var tillräcklig för att uppnå de skyddsmål som fastställs i direktivet. Avloppsvattnet från 37 av dessa städer, bland annat Brighton, Bryssel, Cork, Milano, Oporto och dess omgivningar samt San Sebastian, släpptes dock vid denna tidpunkt ut helt utan rening. 57 andra städer, bland annat Aberdeen, Aten, Barcelona, Dublin, Florens, Liège och Marseille, släppte också ut en stor del av sitt avloppsvatten utan att det renats eller så var reningsverken utan tvivel otillräckliga. Även i dessa städer håller situationen snabbt på att ändras och i vissa av städerna gjordes de nödvändiga investeringarna under 1999 eller år 2000, eller så räknar man med att arbetet snart skall vara klart.

Många av medlemsstaterna verkade vara motvilliga att tillhandahålla den information som kommissionen begärt. Den information som begärdes i april 1999 och mars 2000 kom in mycket sent, i vissa fall mer än ett år för sent. Tyskland och Frankrike har inte heller lämnat någon information om situationen när det gäller rening av avloppsvatten den 31 december 1998.

Kommissionen håller fortfarande på att kontrollera uppfyllandet av direktivets krav, framför allt iakttagandet av d