Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG med avseende på solvensmarginalkraven för skadeförsäkringsföretag

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Det grundläggande syftet med detta direktiv är att förstärka skyddet för försäkringstagarna genom att förbättra reglerna om solvensmarginalen i försäkringsföretag.

Samtidigt med detta förslag har även ett förslag om ändring av solvensmarginalen för livförsäkringsföretag utarbetats. De båda förslagen har mycket gemen samt och bör läsas parallellt för att helhets bilden skall framträda.

1. Del A - Allmän beskrivning

1.1. Inledning

I handlingsplanen för finansiella tjänster, såsom den godkändes av stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådets möten i Köln och Lissabon, betonas [1] den finansiella tjänstesektorns betydelse som en pådrivande faktor för tillväxt och skapande av sysselsättning. Användare och leverantörer av finansiella tjänster bör ges möjlighet att fritt utnyttja de affärsmöjligheter som en inre marknad för finansiella tjänster kan erbjuda och samtidigt dra nytta av ett väl utvecklat konsumentskydd.

[1] KOM(1999) 232 slutlig, 11.5.1999.

Ett av de viktigaste regleringsinstrumenten för att skydda konsumenterna är kravet att försäkrings företagen skall upprätthålla en tillräcklig solvensmarginal. Denna fyller en varningsfunktion och utgör en extra kapitalbuffert utöver vad som är strikt nödvändigt för att täcka skulden gentemot försäkringstagarna. I perioder med ogynnsamma villkor för försäkrings givare och investeringar får företagen därigenom extra kapital för att skydda försäkringstagarnas intressen, och detta kapital ger försäkringsföretagen, tillsynsmyndigheterna och de regelgivande organen andrum för att åtgärda svårigheter.

En ändring av solvens marginalen ingick i handlings planen för finansiella tjänster med målsättningen att ett förslag till direktiv skulle antas vid halvårsskiftet år 2000.

1.2. Bakgrund

De nu gällande kraven på solvens marginal fastställdes för över tjugo år sedan: genom första skadeförsäkrings direktivet 1973 [2] resp. första liv försäkrings direktivet 1979 [3]. Dessa direktiv har sedan dess i huvudsak förblivit oförändrade. I synnerhet har de olika minsta garantifonderna, motsvarande det lagstadgade kravet på minimikapital för försäkringsföretag, inte höjts, trots att det har förekommit en betydande inflation i ersättningskrav och utgifter under de mellanliggande åren.

[2] Direktiv 73/239/EEG.

[3] Direktiv 79/267/EEG.

Detta behov av att se över kraven på solvensmarginal hade redan erkänts vid tidpunkten då de tredje liv- och skadeförsäkringsdirektiven antogs. För att inte försena direktivens antagande infördes en bestämmelse [4] i vart och ett av dem om att kommissionen skulle inkomma med en rapport till Försäkringskommittén om behovet av ytterligare harmonisering av solvensmarginalen.

[4] Artikel 26 i tredje livförsäkringsdirektivet resp. artikel 25 tredje skadeförsäkrings direktivet.

De huvudsakliga slutsatserna av kommissionens rapport [5] var följande:

[5] KOM(97) 398 slutlig, 24.7.1997.

- Den enkla, robusta utformningen av det nuvarande systemet hade visat sig fungera tillfredsställande.

- De mer sofistikerade systemens [6] överlägsenhet hade ännu inte bevisats.

[6] T.ex. den amerikanska modellen med riskbaserade kapitalkrav ("Risk Based Capital - RBC").

- Det fanns utrymme för förbättringar.

- Onödiga extrakostnader för branschen borde undvikas.

Kommissionens rapport baserades i hög grad på den rapport om försäkrings företagens solvens, den s. k. "Müller-rapporten", som hade utarbetats inom ramen för försäkrings myndig heternas konferens ("Conference of the Insurance Supervisory Authorities of the Member States of the European Union") och under ledning av Dr Müller, nu ordförande för "Bundes aufsichts amt für das Versicherungs wesen" (den federala försäkrings tillsyns myndigheten i Tyskland).

På grundval av dessa båda rapporter har kommissionen under de senaste tre åren genomfört en ingående analys i samarbete med nationella experter från Försäkrings kommitténs arbets grupp om solvens marginalen. Ett nära samarbete och samråd har också förekommit med företrädare för försäkrings branschen. De förslag som nu läggs fram är resultatet av dessa omfattande analyser och diskussioner.

Genom det föreliggande direktivförslaget förtydligas, förenklas, förbättras och uppdateras de befintliga reglerna väsentligt. Generellt sett innebär förslagen en klar förstärkning och förbättring av det nuvarande systemet.

1.3. Några grundläggande begrepp

Följande nyckelbegrepp är väsentliga för förståelsen av detta direktiv:

Den föreskrivna solvensmarginalen (FSM): storleken på det lagstadgade kapital som ett försäkringsföretag skall ha för att kunna driva den försäkringsrörelse som den har beviljats tillstånd för.

Den disponibla solvensmarginalen (DSM): de kapitalposter som kan användas för att täcka kravet på föreskriven solvensmarginal.

Garantifonden: Denna fond motsvarar en tredjedel av den föreskrivna solvensmarginalen. Detta gäller med förbehåll för ett absolut minimikrav för garantifondens storlek - kallat minsta garantifond (MGF). De kapitalposter som används för att täcka garantifondskravet måste vara av högre kvalitet.

1.4. Sammanfattning av kommissionens förslag

Förslagen omfattar en rad åtgärder (det s. k. Solvens I -paketet) som sammantaget betydligt stärker försäkringstagarnas nuvarande skydd. Dessa kan grovt uppdelas i följande ämnesområden:

1.4.1. Minimiharmonisering

Reglerna för den harmoniserade solvensmarginalen skall inte betraktas som absoluta: medlemsstaterna har rätt att införa striktare regler för de företag de beviljar tillstånd till. Tidigare var det inte klart huruvida de befintliga reglerna skulle betraktas som absoluta regler eller som minimiregler. Bristen på precisering har nu entydigt avlägsnats genom skäl 14. Därigenom tas hänsyn till skillnaderna mellan de befintliga systemen, och de nationella myndigheterna ges möjlighet att ytterligare stärka den föreskrivna solvensmarginalen med hänsyn till särdragen på den respektive nationella marknaden.

1.4.2. Indexering av minsta garantifonden samt tröskelvärden för premier och försäkringsersättningar

MGF har förstärkts och indexerats för att ta hänsyn till inflationen. En sådan ändring har också gjorts av tröskelvärdena för tillämpningen av de kombinerade procent satserna för premier och skade ersättningar. En förenkling har gjorts genom att antalet kategorier av minsta garantifonder har minskats från fyra till två. Det föreslås generösa övergångsperioder (fem, med möjlighet till ytterligare två, år från och med ikraftträdandet).

1.4.3. Tillsynsmyndigheterna får ökade befogenheter att ingripa på ett tidigt stadium

Den föreskrivna stabilitetstillsynen har stärkts genom att behöriga myndigheter uttryckligen ges befogenhet att vidta korrigerande åtgärder i de fall försäkrings tagarnas intressen hotas. Om exempelvis ett försäkrings företags ekonomiska ställning drastiskt försämras, får tillsyns myndig heterna ingripa även om försäkringsföretaget vid tidpunkten för ingripandet fortfarande uppfyller kravet på föreskriven solvensmarginal.

1.4.4. Ändringar i solvensmarginalen för återförsäkring

Den nuvarande beräkningsmetoden för nedsättning av den föreskrivna solvensmarginalen i samband med återförsäkring har förbättrats något. Den bygger nu på ett treårs genomsnitt (mot tidigare uppgifter för ett enda år). Av större betydelse är att tillsyns myndig heterna nu får befogenhet att minska sänkningen av den föreskrivna solvensmarginalen om karaktären eller kvaliteten på direkt försäkrings givarens åter försäkrings program har försämrats eller om det inte förekommer någon egentlig risköverföring. Det sistnämnda fallet har införts för att ta hänsyn till den finansiella åter försäkringens växande betydelse på dagens marknad.

1.4.5. Riskbaserat tilläggskapital ("class enhancement")

En högre föreskriven solvensmarginal fastställs genom detta förslag för skade försäkrings verksamhet med en särskilt volatil riskprofil. Detta gäller försäkringsklasserna 11, 12 och 13, dvs. luftfartygs ansvar, fartygs ansvar och allmän ansvarig het. Här föreslås en höjning av den nuvarande föreskrivna solvensmarginalen med 50 %. Förslaget syftar till att uppnå en bättre överensstämmelse mellan storleken på det lagstadgade kapitalet och verksamhetens riskprofil.

1.4.6. Krav på solvensmarginal för företag under avveckling

Den tidigare beräkningsmodellen för den föreskrivna solvens marginalen gav otillfreds ställande resultat för försäkrings företag under avveckling. Detta korrigeras nu genom att en proportionell avveckling av FSM föreskrivs.

1.4.7. Övriga förbättringar

Genom förslaget förtydligas vilka olika tillgångsposter som får medtas vid beräkningen av den disponibla solvensmarginalen och dessa indelas i tre olika grupper med hänsyn till deras relativa säkerhet. Generellt sett kan tillgångsposter som ingår i den första gruppen godtas utan begränsningar, för posterna i den andra gruppen gäller vissa begränsningar, medan posterna i den tredje gruppen endast kan godtas efter den nationella tillsyns myndig hetens godkännande. Möjligheten att medräkna vissa tillgångs poster har ytterligare begränsats, vilket ökar solvens marginalens finansiella kvalitet. Dessutom behandlas olika redo visnings metoder (t.ex. utnyttjande av bokfört värde eller marknads värde och nuvärdes beräkning eller ej av de tekniska avsättningarna inom skade försäkring) mer enhetligt och konsekvent än tidigare.

1.5. Kommande åtgärder från kommissionens sida

Under det förberedande arbetet till detta utkast till direktiv har det klart framgått att den föreskrivna solvensmarginalen bara är en av en rad viktiga parametrar vid värderingen av ett försäkringsföretags samlade ekonomiska ställning. För en rättvisande bedömning måste man utöver solvens marginalen också beakta följande övriga finansiella aspekter:

- Förekomsten av tillräckliga tekniska avsättningar.

- Risker som är förenade med tillgångar och investeringar.

- ALM-teknik.

- Återförsäkringsavtal.

- Redovisningsmetoder och aktuariell metodik.

Det finns därutöver andra bedömnings grunder utöver de finansiella som är lika viktiga, exempelvis tillämpningen av lämpliga kriterier för företags ledningen samt möjligheten att företa inspektioner på plats eller utöva tillsyn över försäkrings företagets verksamhet.

Analysen har visat att den nuvarande ordningen för solvens marginalen har fungerat tillfredsställande, men försäkringsföretagens framtida verksam hets miljö kommer av flera skäl sannolikt att bli mycket besvärligare. Detta beror bland annat på följande faktorer:

- Liberaliseringen av premiesättningen i och med genomförandet av de tredje liv- och skadeförsäkringsdirektiven.

- Eurons införande.

- Fusioner och förvärv i en omfattning som sätter de mindre företagen under större tryck.

- Press från aktieägarna att hålla försäkringsföretagens obundna kapital på lägsta möjliga nivå.

- Nya distributionskanaler och -metoder, exempelvis Internet och direktförsäkring, som kommer att minska distributionskostnaderna och hindren för tillträde till marknaden.

- Lägre avkastning på investeringarna - (det förefaller osannolikt att den mycket gynnsamma avkastning som uppnåtts under de senaste tjugo åren kan bibehållas på nuvarande nivå).

Alla dessa faktorer pekar i riktning mot ökad konkurrens och minskade fria finansiella resurser (dvs. lägre disponibel solvensmarginal) framöver. Därför är avsikten att påbörja en genomgripande översyn (Solvens II) av försäkringsbolagens samlade ekonomiska ställning, där alla ovan nämnda faktorer skall behandlas och redovisas i den rapport om tillämpningen av det föreslagna direktivet som föreskrivs i artikel 3.4.

I enlighet med de politiska prioriteringar som fastställs i handlingsplanen för finansiella tjänster, är det emellertid angeläget att snabbt gå vidare och redan nu genomföra de förbättringar som har beskrivits ovan. Solvens II kommer att göra det möjligt att genomföra en översyn på längre sikt av den mer övergripande ramen med beaktande av alla aspekter av finansiell stabilitet.

1.6. Avslutande anmärkningar

Försäkring är per definition en bransch som är förenad med risker. Samtidigt som det inte är möjligt att ge några absoluta garantier, måste alla ansträngningar göras för att uppnå högsta möjliga grad av säkerhet. En tillräcklig och lämpligt utformad solvensmarginal är därvid av vital betydelse för att skydda försäkringstagare var de än befinner sig. Detta direktiv bidrar till att uppnå detta mycket viktiga mål.

2. Del B - Detaljerade kommentarer till artiklarna

(Anm.: hänvisning till befintliga artiklar anges med kursiv stil.)

2.1. Artikel 1 - Punkt 1 - Små ömsesidiga institut

I denna artikel redovisas ändringarna av direktiv 73/239/EEG.

Punkt 1: De nu gällande direktiven är inte tillämpliga på ömsesidiga institut med årliga premie intäkter under en miljon euro. Genom punkt 1 höjs denna gräns till fem miljoner euro (samma gäller för livförsäkring).

Det finns ett stort antal små ömsesidiga institut med rent lokal eller regional inriktning som inte har något egentligt behov av att omfattas av försäkrings direktiven. Ett sådant behov kan hänga samman med att företag som omfattas av direktiven kan utnyttja det s.k. Europapasset. Det betyder att de har rätt att fritt saluföra sina försäkrings produkter i hela EU och att värdlandets tillsynsmyndigheter måste godta den stabilitetstillsyn som utförs av hemlandets myndigheter.

Med denna rätt följer emellertid en förpliktelse, nämligen att företag "med pass" är skyldiga att följa alla regler i direktiven, i synnerhet de som gäller den föreskrivna solvensmarginalen. För att inte utesluta små ömsesidiga institut, som uppfyller kraven på solvens marginal och som vill omfattas av direktiven, har dock en ny bestämmelse införts som automatiskt ger sådana institut rätt till detta efter en enkel anmälan till de behöriga myndigheterna, trots att deras premieintäkter inte överstiger fem miljoner euro.

Det bör noteras att den föreslagna ökningen inte betyder att sådana företag i framtiden inte kommer att kunna bedriva försäkringsrörelse, utan endast att de inte direkt kommer att omfattas av direktiven. Dessa företag kommer självfallet att vara underställda de nationella tillsynskrav som medlems staten i fråga föreskriver. De kommer därför att kunna fortsätta att driva verksamhet i framtiden under direkt tillsyn av sina nationella myndigheter, dock utan "Europapass" [7]. Eftersom det stora flertalet av dem har en rent lokal eller regional inriktning överensstämmer detta med subsidiaritets principen. Som anges i artikel 2 i direktivförslaget, skall dessutom generösa övergångs bestämmelser kunna tillämpas.

[7] Såvida de inte automatiskt blivit berättigade till det på det sätt som föreskrivs i ändrings förslaget.

2.2. Artikel 1 - Punkt 2 - Disponibel solvensmarginal

Ändring av artikel 16 (DSM)

Genom denna ändrade artikel omstruktureras, förtydligas och skärps de nuvarande definitionerna av de tillgångsposter som får ingå i den disponibla solvensmarginalen för skadeförsäkringsföretag. Inkonsekvensen i den tidigare definitionen i artikel 16.1 vad gäller möjligheten att medräkna vissa tillgångsposter undanröjs, och det anges särskilt att den föreskrivna solvensmarginalen nu skall uppfyllas vid varje tidpunkt (och inte enbart på senaste balansdag).

De tillgångsposter som får medräknas indelas i tre kategorier, varav de som anges i artikel 16.2 är de mest säkra och kan godkännas utan begränsningar, medan posterna i punkt 3 i den artikeln (t.ex. preferensaktier och förlagslån) är föremål för vissa begränsningar och de som redovisas i punkt 4 endast får medräknas efter de behöriga myndigheternas godkännande.

De viktigaste förbättringarna är följande:

Artikel 16.2 c: Balanserade förluster och utdelning som avser föregående räkenskapsår skall nu dras av från den disponibla solvensmarginalen, och egna aktier får ej medräknas (i händelse av konkurs blir dessa sannolikt värdelösa). Företagen får inte heller längre nuvärdes beräkna tekniska avsättningar för skadeförsäkring (se vidare nedan).

Artikel 16.3: Inga större ändringar.

Artikel 16.4 b: Tillfälliga bidrag från medlemmar i ömsesidiga institut får hädanefter endast medräknas efter de behöriga myndigheternas godkännande (se vidare nedan). Möjligheten att medräkna ej inbetalt aktie- eller garanti kapital begränsas till 50 % av den minsta av den disponibla och den föreskrivna solvens marginalen, och för detta skall även krävas de behöriga myndig heternas godkännande.

Strukturen på de poster som får medräknas i den disponibla solvens marginalen liknar mycket livförsäkringsstrukturen. De två förteckningarna är i själva verket identiska bortsett från fem poster, vilket förklaras nedan.

Följande poster tillåts av tekniska skäl endast för livförsäkring: vinstreserver (artikel 18.2 d), framtida vinst (artikel 18.4 a) och justering för zillmering (artikel 18.4 b). De tillåts inte inom skadeförsäkring och upptas därför inte på förteckningen över tillåtna poster för skadeförsäkring.

Följande två poster som upptas på förteckningen över tillåtna poster för skadeförsäkring ingår inte bland godkända poster på motsvarande förteckning för livförsäkring:

Artikel 16.2: I denna punkt behandlas nuvärdesberäkning av tekniska avsättningar inom skadeförsäkring. Detta tillåts endast under de särskilda omständigheter som beskrivs i direktivet om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag [8]. Företag som nuvärdesberäknar sina tekniska avsättningar behandlas för närvarande förmånligare i fråga om beräkningen av solvensmarginalen än företag som inte tillämpar denna metod. Genom den föreslagna punkten avlägsnas fördelen av nuvärdes beräkning, och därigenom uppnås lika behandling av företag som tillämpar skilda metoder i detta avseende.

[8] Artikel 60(g), Direktiv 91/674/EEG.

Förslagets praktiska konsekvenser blir att den föreskrivna solvensmarginalen förstärkts för företag som nuvärdesberäknar sina tekniska avsättningar.

Artikel 16.4 b: I denna punkt behandlas möjligheten att medräkna tillfälliga bidrag från medlemmar i ömsesidiga försäkringsföretag. Denna post har alltid godtagits för beräkningen av solvens marginalen. Enligt förslaget kommer tillfälliga bidrag även i fortsättningen att tillåtas, men detta måste nu godkännas av de behöriga myndigheterna. Detta innebär att de behöriga myndigheterna kommer att kunna värdera den faktiska sannolikheten för att sådana extra kapital tillskott kommer att vara tillgängliga om företaget hamnar i svårigheter. Åtgärden leder till en förstärkning av den föreskrivna solvens marginalen.

2.3. Artikel 1 - Punkt 3 - Föreskriven solvensmarginal

Sättet att beräkna den föreskrivna solvensmarginalen för skadeförsäkring är inte detsamma som för livförsäkring. Medan denna beräkning inom livförsäkrings rörelse bygger på de tekniska avsättningarnas storlek, används inom skadeförsäkring den beräknings modell av de två följande som ger det högsta resultatet: den premiebaserade eller den ersättnings baserade.

En ny artikel 16a med beskrivning av FSM införs. Tre förbättringar av beräkningen av FSM har införts, och dessa avser följande:

2.3.1. Artikel 16a.3, första resultatet, första stycket och 16a.4 första stycket

Här införs beräkning av solvensmarginalkravet efter riskkategori, s. k. riskbaserat tilläggskapital ("class enhancement"), vilket är ett av de viktigaste förslagen i utkastet till direktiv. Genom riskbaserat tilläggskapital bevaras enkelheten i den befintliga metoden, men solvens marginal kravet uppjusteras med en faktor på 50 % för vissa försäkrings klasser med mer volatila risker. Det handlar om försäkrings klasserna 11, 12 och 13 (luftfartygs ansvar, fartygsansvar resp. allmän ansvarighet). Det är allmänt erkänt att dessa försäkrings klasser i sig är förenade med mer volatila risker. Uppskrivningen med 50 % grundas på medlemsstaternas analyser och andra tekniska underlag från den europeiska försäkrings kommittén och den europeiska aktuarie föreningen.

2.3.2. Artikel 16a.3 femte stycket och 16.4 sjätte stycket

Med den nuvarande metoden beräknas resultatet i två steg. Med den premiebaserade metoden beräknas först 18 % av de första 10 miljonerna euro och därefter 16 % på överstigande belopp; i den ersättnings baserade beräkningen ingår 26 % av de första sju miljonerna euro och 23 % av överstigande belopp. I de stycken som anges i rubriken uppräknas brytpunkterna med hänsyn till inflationen till 50 respektive 35 miljoner euro.

2.3.3. Artikel 16a.5

Den befintliga föreskrivna solvensmarginalen har fungerat tillfredsställande eftersom den är baserad på premier och försäkrings ersättningar, men den är behäftad med en svaghet som visar sig när ett försäkringsföretag drabbas av en väsentlig nedgång i omsätt ningen. I det mest extrema fallet, ett försäkrings företag som är under avveckling och som inte tecknar några nya kontrakt, kan formeln ge noll som resultat för den föreskrivna solvensmarginalen. Denna brist har korrigerats genom att det krävs en minsta föreskriven solvensmarginal som baseras på föregående års FSM med avdrag för den proportionella minsk ningen av nivån på de tekniska avsättningarna.

Fördelen med denna metod är att utgångs nivån för den föreskrivna solvensmarginalen för företag under avveckling bestäms med den nuvarande metoden men därefter hålls på en nivå som är proportionell till storleken på de återstående tekniska avsättningarna.

2.4. Artikel 1 - Punkt 4 - Garantifond och MGF

Ändring av artikel 17

Artikel 17.1: Bestämmelserna om vilka poster som får medräknas i minsta garanti fonden (MGF) för skadeförsäkring är desamma som för livförsäkring, dvs. att de till 100 % skall vara sådana som ingår i förteckningen över poster av högre kvalitet. Inom skadeförsäkring kan dock dolda reserver på tillgångssidan godtas om syftet är att skapa överensstämmelse mellan bokfört värde och marknads värde.

Artikel 17.2: Den viktigaste skillnaden mellan liv- och skadeförsäkring är att MGF är enhetlig inom livförsäkring men varierar beroende på försäkringsklass inom skadeförsäkring. Hittills har fyra olika MGF-belopp tillämpats på skadeområdet. Detta förenklas hädanefter, så att endast två olika belopp kan förekomma.

För försäkringsklasserna 10 till 15 uppgår den nya MGF till tre miljoner euro. För alla andra klasser är den två miljoner. Denna ökning är väl motiverad med tanke på inflations utvecklingen för försäkrings ersättningar och administrations kostnader under det senaste kvarts seklet (grovt räknat). Ökningen är betydande och går till och med något över vad en strikt inflations uppräkning skulle leda till. Syftet med denna ytterligare ökning är att ta hänsyn till den faktiska ökningen av risknivåerna, vilket ligger i linje med förslagen i Müller rapporten.

Slutligen har medlemsstaterna fortfarande möjlighet att bevilja ömsesidiga försäkringsföretag och liknande institut samt tontiner en 25-procentig nedsättning för att lätta kapital kraven på små ömsesidiga institut.

2.5. Artikel 1 - Punkt 5 - Uppdaterings förfarande

En helt ny artikel 17a införs.

Enligt artikel 17a.1 skall MGF och brytpunkterna för beräkningen av solvens marginalen enligt de båda, premie- resp. ersättnings baserade, metoderna automatiskt uppdateras för att ta hänsyn till inflationen när det gäller konsument priserna inom EU. Detta kommer att stärka den föreskrivna solvensmarginalen i framtiden genom att man bibehåller nivån på dessa belopp i fasta priser. Om en sådan bestämmelse hade funnits tidigare, skulle den tvära ökningen av dessa belopp inte ha varit nödvändig.

I syfte att undvika onödiga småjusteringar verkställs indexuppräkningen endast när ökningen av konsumentprisindex är minst 5 %.

Artikel 17a.2: Genom denna rent formella punkt införs en skyldighet för kommissionen att en gång om året meddela Europaparlamentet och Försäkringskommittén de justerade beloppen.

2.6. Artikel 1- Punkt 6 - Konsekvensändring

Genom denna punkt ändras endast en hänvisning så att den överens stämmer med den nya artikel 16a.

2.7. Artikel 1 - Punkt 7 - Tillsynsmyndigheternas befogenheter att ingripa på ett tidigt stadium

En helt ny artikel 20a införs.

Detta är en helt ny artikel i vilken tillsynsmyndigheternas befogenheter att ingripa tidigt i förebyggande syfte uttryckligen bekräftas. Även i Müller rapporten påpekades behovet av detta.

Vid en snabb försämring av ett försäkrings företags ekonomiska ställning stod det tidigare inte klart om tillsynsmyndigheterna var tvungna att vänta tills den disponibla solvensmarginalen understeg den föreskrivna solvens marginalen innan de kunde ingripa och vidta åtgärder till skydd för försäkrings tagarnas intressen. Genom denna artikel har nu denna oklarhet avlägsnats.

Artikel 20a.1: Här fastställs de behöriga myndigheternas allmänna befogenheter att kräva att ett försäkringsföretag lägger fram en finansiell saneringsplan när försäkringstagarnas rättigheter är hotade. De uppgifter som skall ingå i en sådan saneringsplan anges närmare.

Artikel 20a.2: I denna punkt i artikeln fastställs de behöriga myndigheternas befogenhet att i sådana situationer kräva en högre föreskriven solvensmarginal.

Artikel 20a.3: Volatiliteten på marknaderna ökar alltmer, och det kan inträffa väsentliga förändringar i marknadsvärdena på de tillgångar som motsvarar den föreskrivna solvensmarginalen. För att tillsyns myndig heterna skall kunna förvissa sig om att kravet på föreskriven solvensmarginal är uppfyllt vid varje tid, måste de ges befogenhet att nedjustera värdena av alla poster som kan ingå i den disponibla solvensmarginalen. Detta är av avgörande betydelse när ett försäkringsföretag bokför sina tillgångar till fullt marknads värde, och marknads värdena minskar kraftigt efter dagen för det senaste bokslutet. Genom denna punkt i artikeln ges en sådan befogenhet.

Artikel 20a.4: I Müllerrapporten angavs återförsäkring som ett område där det var nödvändigt att anlägga ett mer differentierat synsätt för att ta hänsyn till åter försäkrings programmens kvalitet och natur. Detta gäller särskilt för finansiell återförsäkring där risköverföringen är begränsad eller obefintlig. Dessa frågor behandlas i denna punkt i artikeln som ger de behöriga myndigheterna befogenhet att under sådana omständigheter minska nedsättningen av solvensmarginalen i samband med återförsäkring.

2.8. Artikel 2 - Övergångsperiod.

Genom denna artikel ges företagen en väl tilltagen övergångsperiod för att uppfylla de nya solvenskraven. En inledande övergångsperiod på 5 år tillåts, och denna kan förlängas med ytterligare 2 år. Med hänsyn till den tid som kommer att krävas för antagandet av detta direktiv kommer företagen att sammanlagt kunna få 8-10 år för att anpassa sig till de nya kraven.

2.9. Artikel 3 - Genomförande

Denna artikel innehåller de vanliga genomförande bestämmelserna. Det är särskilt värt att nämna artikel 3.4 som föreskriver att kommissionen efter tre år skall "till Försäkringskommittén [överlämna] en rapport om tillämpningen av detta direktiv och, om så krävs, om behovet av ytterligare harmonisering". Avsikten är att denna rapport skall redogöra för vilka framsteg som har gjorts i genomförandet av Solvens II-paketet.

2.10. Artiklarna 4 och 5 - Ikraftträdande och adressater

Självförklarande.

2000/0251 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG med avseende på solvensmarginalkraven för skadeförsäkringsföretag

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 47.2 och 55 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [9],

[9] EGT C

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [10],

[10] EGT C

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [11], och

[11] EGT C

av följande skäl:

(1) I den handlingsplan för finansiella tjänster som godkändes av stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådets möte i Köln den 3 och 4 juni 1999 och i Lissabon den 23 och 24 mars 2000 erkänns betydelsen av en solvensmarginal för försäkringsföretag, när det gäller att skydda försäkringstagarna på den inre marknaden genom att säkerställa att tillräckliga kapitalkrav ställs på försäkringsföretagen utifrån arten av de risker de försäkrar.

(2) Enligt rådets första direktiv 73/239/EEG av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring [12] skall försäkrings företag ha solvens marginaler.

[12] EGT L 228, 16.8.1973, s.3. Direktivet ändrades senast genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/26/EG (EGT L 181, 20.7.2000, s. 65).

(3) Kravet på att försäkringsföretagen, utöver de tekniska avsättningar de gör för att kunna uppfylla sina åtaganden enligt försäkringsavtalen, också skall upprätta en solvensmarginal som skall fungera som buffert vid en ogynnsam affärsutveckling är ett viktigt inslag i systemet för stabilitetstillsyn till skydd för försäkrade och försäkringstagare.

(4) De nu gällande bestämmelserna om solvens marginal enligt direktiv 73/239/EEG har förblivit i stort sett oförändrade i senare gemen skaps lagstiftning, och enligt rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiven 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) [13] skulle kommissionen till den försäkringskommitté som inrättades genom rådets direktiv 91/675/EEG [14] överlämna en rapport om behovet av en ytterligare harmonisering av solvens marginalen.

[13] EGT L 228, 11.8.1992, s. 1. (Artikel 25) Direktivet ändrades senast genom Europaparlamentets och rådets direktiv 95/26/EG (EGT L 168, 18.7.1995, s. 7).

[14] EGT L 374, 31.12.1991, s. 32.

(5) Kommissionen har utarbetat en sådan rapport [15] utifrån rekommendationerna i den rapport om försäkrings företagens solvens som framlagts av konferensen för försäkrings tillsyns myndig heterna i Europeiska unionens medlems stater.

[15] KOM(97) 398 slutlig.

(6) Det befintliga systemet med sin enkla och handfasta karaktär ansågs visserligen ha fungerat tillfredsställande och bygga på sunda principer som medger betydande öppenhet och insyn, men svagheter kunde enligt rapporten konstateras i specifika fall, särskilt när det gäller känsliga riskprofiler.

(7) Det finns behov av att förenkla och öka de befintliga minsta garantifonderna, särskilt till följd av inflationsutvecklingen när det gäller ersättningar vid försäkrings fall och drifts kostnader efter det att kravet på sådana fonder ursprungligen antogs. Detta förhållande bör även föranleda en ändring av de tröskelvärden ovanför vilka den lägre procentsatsen skall tillämpas vid beräkningen av solvensmarginalkravet på premie- och skadeersättningsbasis.

(8) För att undvika tvära och betydande framtida ökningar av beloppen för de minsta garantifondena och dessa tröskelvärden bör en mekanism inrättas som leder till att ökningarna ligger i linje med europeiskt konsumentprisindex för gemenskapen.

(9) I vissa situationer, där försäkringstagarnas rättigheter är hotade, behöver de behöriga myndigheterna befogenheter för att kunna ingripa i ett tillräckligt tidigt skede, men då de utövar dessa befogenheter måste de underrätta försäkrings företagen om de skäl som har föranlett sådana tillsyns åtgärder i enlighet med principerna för sund förvaltning och korrekta förfaranden.

(10) Mot bakgrund av utvecklingen på marknaden för återförsäkring som tecknas av direkt försäkrings givare bör de behöriga myndig heterna ges befogenheter att under vissa förhållanden minska nedsättningen av solvens marginal kravet.

(11) Om en försäkringsgivare i betydande utsträckning minskar eller helt upphör med nyteckningen av försäkringsavtal, måste en lämplig solvensmarginal fastställas för den återstående försäkringstekniska skulden, beräknad utifrån nivån på de tekniska avsättningarna.

(12) För vissa skadeförsäkringsklasser med särskilt volatil riskprofil bör det befintliga solvens marginal kravet höjas väsentligt, så att den solvensmarginal som krävs blir bättre anpassad till den faktiska riskprofil som karakteriserar rörelsen.

(13) För att ta hänsyn till förekomsten av skilda bokföringsmässiga och försäkringsmatematiska metoder är det lämpligt att göra motsvarande anpassningar av metoden för beräkning av solvensmarginalkravet, så att detta kan beräknas på ett enhetligt och konsekvent sätt och försäkringsföretagen därigenom ges lika förutsättningar.

(14) Direktiv 73/239/EEG bör ändras i enlighet med detta direktiv.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Ändringar av direktiv 73/239/EEG

Direktiv 73/239/EEG ändras på följande sätt:

1. Artikel 3.1 skall ersättas med följande:

"1. Detta direktiv gäller inte ömsesidiga institut som uppfyller samtliga nedanstående villkor:

a) Bolagsordningen skall innehålla bestämmelser som medger uttag av extra bidrag eller minskning av förmånerna.

b) Verksamheten får inte omfatta ansvarsförsäkring eller kredit- och borgensförsäkring, såvida inte dessa utgör underordnad försäkring i den mening som avses i punkt C i bilagan.

c) Den årliga premieinkomsten från de verksamhetsgrenar som omfattas av detta direktiv får inte överstiga 5 000 000 euro.

d) Minst hälften av premieinkomsten från de verksamhetsgrenar som omfattas av detta direktiv måste komma från personer som är medlemmar i det ömsesidiga institutet.

Efter anmälan till den behöriga myndigheten i hemlandet och med dennas godkännande, kan dock ett försäkringsföretag omfattas av detta direktiv om det uppfyller kraven i artiklarna 16, 16a och 17."

2. Artikel 16 skall ersättas med följande:

"Artikel 16

1. Varje medlemsstat skall föreskriva att alla försäkringsföretag som har sitt huvudkontor inom dess territorium vid varje tidpunkt skall ha en tillräcklig disponibel solvensmarginal i förhållande till sin samlade verksamhet.

2. Den disponibla solvensmarginalen skall utgöras av tillgångar i försäkringsföretaget som är fria från alla förutsebara förpliktelser, med avdrag för immateriella värden. Därmed avses särskilt följande:

a) Det inbetalda aktiekapitalet eller, när det gäller ett ömsesidigt försäkringsföretag, det faktiska garantikapitalet med tillägg för eventuella medlemskonton, förutsatt att samtliga följande kriterier uppfylls:

i) I stiftelseurkund och bolagsordning skall föreskrivas att betalningar från dessa konton till medlemmar endast får ske i den utsträckning detta inte medför att den disponibla solvensmarginalen understiger den föreskrivna nivån eller, efter det att företaget har upplösts, om samtliga andra skulder i företaget har lösts.

ii) I stiftelseurkund och bolagsordning skall föreskrivas att, om sådana betalningar som avses i i) sker av annan anledning än att ett enskilt medlemskap skall upphöra, de behöriga myndigheterna skall underrättas minst en månad i förväg och under denna period kunna förbjuda utbetalningen.

iii) De berörda bestämmelserna i stiftelseurkund och bolagsordning får endast ändras om de behöriga myndigheterna har förklarat sig inte ha några invändningar mot ändringen, vilket dock inte påverkar tillämpningen av de kriterier som anges i i) och ii).

b) Reserver (lagstadgade och fria) som inte motsvarar ingångna försäkringsförpliktelser.

c) Det ekonomiska resultatet efter avdrag för utdelning för föregående räkenskapsår.

Den disponibla solvensmarginalen skall minskas med beloppet för de egna aktier som försäkringsföretaget innehar direkt.

För försäkringsföretag som tillämpar diskontering eller nedsättning av sina försäkringstekniska avsättningar för reglerade skackersättningar för att ta hänsyn till placeringsintäkter på det sätt som tillåts genom artikel 60 g i direktiv 91/674/EEG skall den disponibla solvensmarginalen minskas med skillnaden mellan odiskonterade tekniska avsättningar eller tekniska avsättningar före nedsättning (enligt uppgift i noterna till redovisningen) och diskonterade tekniska avsättningar eller tekniska avsättningar efter nedsättning. Denna justering skall göras för alla risker som anges i punkt A i bilagan med undantag av de risker som anges för försäkringsklasserna 1 och 2. För andra försäkrings klasser än 1 och 2 behöver ingen justering göras för diskontering av annuiteter som ingår i de tekniska avsättningarna.

3. Solvensmarginalen får utgöras av följande:

a) Kumulativt preferensaktiekapital och förlags låne kapital upp till högst 50 % av den lägsta av den disponibla och den föreskrivna solvensmarginalen, varav högst 25 % får bestå av förlags lån eller kumulativa preferens aktier med fast löptid, förutsatt att det finns bindande avtal om att förlagslåne- eller preferens aktie kapitalet, i händelse av att försäkrings företaget går i konkurs eller likvidation, skall ha förmånsrätt efter alla övriga borgenärers fordringar och inte får betalas ut förrän alla andra vid tillfället utestående skulder har lösts. För förlagslånekapital gäller dessutom följande villkor:

i) Endast helt inbetalda medel får beaktas.

ii) För förlagslån med fast löptid skall den ursprungliga löptiden vara minst fem år. Senast ett år före förfallodatum skall försäkrings företaget till de behöriga myndigheterna för god kännande lämna en plan för hur den disponibla solvens marginalen skall kunna behållas på, eller ökas till, den föreskrivna nivån då lånet löper ut, såvida inte den andel av den disponibla solvens marginalen som motsvaras av lånet gradvis har minskat under minst de senaste fem åren före förfallodatum. De behöriga myndigheterna får tillåta förtidsinlösen av sådana lån, om försäkringsföretaget ansöker om detta och förutsatt att dess disponibla solvensmarginal inte därigenom faller under den föreskrivna nivån.

iii) Förlagslån utan fast löptid måste ha minst fem års uppsägningstid, med undantag av de fall då de inte längre kan anses ingå i den disponibla solvens marginalen eller då ett förhands godkännande från de behöriga myndig heterna särskilt krävs för förtidsinlösen. I det senare fallet skall försäkringsföretaget underrätta de behöriga myndigheterna senast sex månader före det datum då det avser att göra förtidsinlösen, och företaget skall därvid ange den disponibla och den föreskrivna solvensmarginalen, såväl före som efter återbetalningen. De behöriga myndigheterna får endast godkänna återbetalningen om försäkringsföretagets disponibla solvensmarginal inte därigenom faller under den föreskrivna nivån.

iv) I låneavtalet får inte ingå någon klausul om att skulden, under vissa särskilt angivna omständigheter utöver likvidation av försäkrings företaget, skall förfalla till betalning före de avtalade förfallo dagarna.

v) Låneavtalet får ändras endast om de behöriga myndigheterna har förklarat sig inte ha några invändningar mot den föreslagna ändringen.

b) Värdepapper utan fast löptid samt andra instrument, inbegripet andra kumulativa preferensaktier än sådana som avses i punkt a, upp till 50 % av den lägsta av den disponibla och den föreskrivna solvensmarginalen för det sammanlagda beloppet av de värdepapper och förlagslån som avses i punkt a, om de uppfyller följande villkor:

i) De får inte återbetalas på innehavarens initiativ eller utan den behöriga myndighetens förhandsgodkännande.

ii) Utställandeavtalet skall ge försäkringsföretaget möjlighet att uppskjuta ränte betalningar.

iii) Långivarens fordran på försäkringsföretaget skall i sin helhet ha förmånsrätt efter samtliga prioriterade borgenärer.

iv) Handlingarna vid utställandet av värdepapperen måste innehålla bestämmelser om att lånekapital och obetalda räntor får användas till förlusttäckning och möjliggöra för försäkringsföretaget att fortsätta sin verksamhet.

v) Endast helt inbetalda belopp får beaktas.

4. På försäkringsföretagets ansökan med åtföljande bestyrkande handlingar hos den behöriga myndig heten i hemlandet och med dennas godkännande får solvens marginalen utgöras av:

a) Hälften av ännu ej inbetalt aktiekapital eller garantikapital, så snart den inbetalda delen uppgår till 25 % av nämnda kapital, med upp till 50 % av den lägsta av den disponibla och den föreskrivna solvens marginalen.

b) Fordran som ett ömsesidigt eller liknande försäkrings företag med varierande bidrag kan ha på sina medlemmar i form av begärda extra bidrag inom ett visst verksamhets år, med ett belopp som uppgår till högst hälften av skillnaden mellan maximala bidrag och faktiskt infordrade bidrag, varvid sådana extra bidrag inte får motsvara mer än 50 % av den lägsta av den disponibla och den föreskrivna solvensmarginalen.

c) Dolda reserver som uppkommit genom undervärdering av tillgångar, i den mån sådana dolda reserver inte är av exceptionell natur.

5. Ändringar av punkterna 2, 3 och 4 i syfte att beakta en utveckling som motiverar tekniska justeringar av de tillgångar som kan utgöra den disponibla solvens marginalen skall antas enligt förfarandet i artikel 2 i direktiv 91/675/EEG."

3. Följande artikel 16a skall införas:

"Artikel 16a

1. Den föreskrivna minsta solvensmarginalen skall bestämmas i förhållande till antingen det årliga premie- eller bidragsbeloppet eller till genomsnittet av försäkringsersättningarna för de tre senaste räkenskapsåren.

Dock skall, då det gäller försäkringsföretag som huvudsakligen meddelar försäkring avseende endast en eller flera av kredit-, storm-, hagel- och frostrisker, de senaste sju räkenskapsåren utgöra referensperiod för beräkningen av den genomsnittliga skadebelastningen.

2. Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 17 skall den föreskrivna minsta solvensmarginalen vara lika med det högsta av de två resultaten enligt punkt 3 resp. 4:

3. Premiebasen skall beäknas på grundval av det högsta av följande värden: bruttovärdet av de tecknade premierna eller bidragen och bruttovärdet av de intjänade premierna eller bidragen.

Premie- eller bidrags belopp som avser försäkrings klasserna 11, 12 och 13 i punkt A i bilagan skall ökas med 50 %.

De premier eller bidrag (tilläggsavgifter inräknade) som hänför sig till direkt försäkringsverksamhet under det närmast föregående räkenskapsåret skall läggas ihop.

Till denna summa läggs premierna för mottagen återförsäkring under närmast föregående räkenskapsår.

Från detta belopp dras det totala beloppet för under det senaste året annulerade premier eller bidrag, liksom det sammanlagda beloppet för skatter och avgifter på premier eller bidrag som ingår i totalbeloppet.

Det så erhållna beloppet delas i två delar, av vilka den första skall uppgå till 50 000 000 euro medan den andra utgör restbeloppet. 18 % respektive 16 % av dessa delar räknas därefter fram och läggs ihop.

Denna summa skall multipliceras med ett tal som för de tre närmast föregående räkenskapsåren sammantagna motsvarar förhållandet mellan beloppet för försäkringsersättningar som företaget fortfarande har att svara för, beräknade efter avdrag för belopp som återvunnits genom återförsäkring, och det totala bruttobeloppet för försäkringsersättningarna. Denna kvot får dock inte vara mindre än 50 %.

Med de behöriga myndigheternas godkännande får statistiska metoder användas för allokeringen av premier eller bidrag som avser klasserna 11, 12 och 13.

4. Följande beräknings sätt används för den ersättnings baserade solvens marginalen, varvid för klasserna 11, 12 och 13 i punkt A i bilagan beloppen för skadeersättningar, avsättningar och återvunna belopp skall ökas med 50 %.

De ersättningar som utbetalats i anledning av direkt försäkring (utan avdrag för anspråk för vilka återförsäkrare och retrocessionärer svarar) som betalats ut under de i punkt 1 angivna perioderna läggs ihop.

Till denna summa läggs summan av ersättningar som utbetalats för förpliktelser som under samma tidsperioder övertagits genom återförsäkring eller retrocession.

Till detta läggs beloppet för avsättningar som gjorts för oreglerade försäkringsfall som fastställts vid utgången av närmast föregående räkenskapsår, både med avseende på direkt försäkring och återförsäkring.

Från detta belopp dras summan av de belopp som återvunnits under de i punkt 1 angivna tidsperioderna.

Från återstående belopp dras beloppet för avsättningar som gjorts för oreglerade försäkringsfall som fastställts vid början av det räkenskapsår som infaller två år före det senaste räkenskapsår för vilket räkenskaper föreligger, både med avseende på direkt försäkring och återförsäkring. Om den referensperiod som fastställs i punkt 1 omfattar sju år, skall det belopp för avsättningar för ännu ej reglerade försäkringsfall som fastställts i början av det räkenskapsår som infaller sex år före det senaste räkenskapsår för vilket räkenskaper föreligger dras från beloppet.

En tredjedel eller en sjundedel av det erhållna beloppet, beroende på vilken referensperiod som skall användas enligt punkt 1, skall delas i två delar, varav den första går upp till 35 000 000 euro, medan den andra utgör resterande belopp; 26 % respektive 23 % av dessa delar räknas därefter fram och läggs ihop.

Denna summa skall multipliceras med ett tal som för de tre närmast föregående räkenskapsåren sammantagna motsvarar förhållandet mellan beloppet för försäkringsersättningar som företaget fortfarande har att svara för, beräknade efter avdrag för belopp som återvunnits genom återförsäkring, och det totala bruttobeloppet för försäkringsersättningarna. Denna kvot får dock inte vara mindre än 50 %.

Med de behöriga myndigheternas godkännande får statistiska metoder användas för allokeringen av skadeersättningar, avsättningar eller återvunna belopp som avser klasserna 11, 12 och 13. För de risker som anges under klass 18 i punkt A i bilagan skall det ersättnings belopp som används för att beräkna den ersättnings baserade solvens marginalen vara lika med försäkrings företagets kostnader för givet bistånd. Dessa kostnader skall beräknas enligt hemlandets bestämmelser.

5. Om den föreskrivna solvensmarginal som räknats fram enligt punkterna 2-4 är lägre än den föreskrivna solvensmarginalen för det föregående året, skall den föreskrivna solvensmarginalen minst vara lika med den föreskrivna solvensmarginalen för det föregående året, multiplicerad med förhållandet mellan de tekniska avsättningarna för oreglerade skadeersättningar vid utgången av det närmast föregående räkenskapsåret och de tekniska avsättningarna för oreglerade skadeersättningar i början av det senaste räkenskapsåret.

6. De procenttal som skall tillämpas på beloppsandelarna enligt punkt 3 sjätte stycket och punkt 4 sjunde stycket skall nedsättas till en tredjedel för sjukförsäkring som meddelas på liknande tekniska grunder som gäller för livförsäkring, förutsatt att

a) inbetalda premier är beräknade med hjälp av sjuklighetstabeller och enligt försäkrings matematiska metoder,

b) en avsättning görs för stigande ålder, eller om rörelsen är gruppbaserad,

c) ett premietillägg utdebiteras i syfte att skapa en säkerhetsmarginal av tillräcklig storlek,

d) försäkringsföretaget får säga upp försäkringsavtalet senast före utgången av det tredje försäkringsåret, och

e) försäkringsavtalet innehåller förbehåll för höjning av premierna eller nedsättning av ersättningarna också när det gäller löpande avtal."

4. Artikel 17 skall ersättas med följande:

"Artikel 17

1. En tredjedel av den minsta föreskrivna solvensmarginalen, fastställd enligt artikel 16a, skall utgöra garantifonden. Den skall bestå av sådana poster som anges i artikel 16.2, 16.3 och 16.4 c.

2. Garantifonden skall uppgå till minst 2 000 000 euro. Om alla eller några av de risker som anges för någon av försäkrings klasserna 10-15 i punkt A i bilagan försäkras, skall garantifonden dock vara minst 3 000 000 euro.

Varje enskild medlemsstat får föreskriva att minimistorleken för garantifonden får nedsättas med en fjärdedel när det gäller ömsesidiga och liknande institut."

5. Följande Artikel 17a skall införas:

"Artikel 17a

1. De belopp i euro som fastställs i artiklarna 16a.3-4 och 17.2 skall ses över årligen med början [18 månader efter det att detta direktiv har trätt i kraft] så att de avspeglar förändringar i europeiskt konsumentprisindex för samtliga medlemsstater som offentliggörs av Eurostat.

Beloppen skall justeras automatiskt genom att grundbeloppen i euro höjs med den procentuella förändringen av index för perioden mellan [ikraftträdandet av detta direktiv] och den senaste översynen och rundas av uppåt till närmaste 100 000-tal euro.

Om förändringen i procent sedan förra justeringen är mindre än 5 % skall ingen justering göras.

2. Kommissionen skall årligen underrätta Europaparlamentet och försäkringskommittén om översynen och om de justerade beloppen."

6. I artikel 20.2 skall "artikel 16.3" ersättas med "artikel 16a".

7. Följande artikel 20a skall införas:

"Artikel 20a

1. Medlemsstaterna skall se till att de behöriga myndigheterna har tillräckliga befogenheter för att kunna kräva en finansiell saneringsplan för försäkringsföretag, om de bedömer att försäkringstagarnas rättigheter hotas. En sådan finansiell saneringsplan kan innehålla uppgifter eller styrkande dokument för de kommande tre räkenskapsåren av följande slag:

a) Uppskattade administrations kostnader, särskilt löpande allmänna omkostnader och provisioner.

b) En detaljerad prognos över intäkter och kostnader avseende direkt försäkring samt mottagen och avgiven återförsäkring.

c) Prognostiserad balansräkning.

d) En uppskattning av storleken på de medel som är avsedda att täcka försäkrings förpliktelser och föreskriven solvensmarginal.

e) Företagets allmänna policy i fråga om återförsäkring.

2. Om försäkrings tagarnas rättigheter är hotade, skall medlemsstaterna se till att de behöriga myndigheterna har befogenhet att kräva att ett försäkringsföretag skall ha en högre föreskriven solvens marginal än den som föreskrivs i nationell lagstiftning för att säkerställa att det kan uppfylla solvenskraven under de närmast följande åren. Nivån på denna högre föreskrivna solvensmarginal skall fastställas utifrån en sådan finansiell saneringsplan som avses i punkt 1.

3. Medlemsstaterna skall se till att de behöriga myndigheterna har befogenhet att justera ned värdena av alla poster som kan ingå i den disponibla solvensmarginalen, i synnerhet i de fall där dessa posters marknadsvärde har förändrats avsevärt sedan utgången av föregående räkenskapsår.

4. Medlemsstaterna skall se till att de behöriga myndig heterna har befogenhet att minska nedsättningen av den solvens marginal som fastställts i enlighet med artikel 16a, om

a) ett företags program för återförsäkring har ändrats i betydande utsträckning i fråga om kvalitet eller natur sedan föregående räkenskapsår, eller

b) det inte finns någon, eller bara en obetydlig, risköverföring i programmet för återförsäkring."

Artikel 2

Övergångsperiod

1. Medlemsstaterna får medge försäkrings företag, som vid tidpunkten för ikraft trädandet av detta direktiv inom deras territorier tillhandahåller skadeförsäkring i en eller flera av de försäkrings klasser som anges i bilagan till direktiv 73/239/EEG, en tid av fem år från och med den dag då detta direktiv träder i kraft för att uppfylla kraven i artikel 1 i detta direktiv.

2. Medlemsstaterna får medge alla företag enligt punkt 1, som vid femårsperiodens utgång inte till fullo har uppnått den föreskrivna solvensmarginalen, en tilläggsperiod som inte får överskrida två år för att göra detta, förutsatt att de i enlighet med artikel 20 i direktiv 73/239/EEG till de behöriga myndigheterna för godkännande har överlämnat en plan för hur detta krav skall uppfyllas.

Artikel 3

Genomförande

1. Medlemsstaterna skall senast [18 månader efter den dag då detta direktiv träder i kraft] anta de lagar och andra författningar som krävs för att följa detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall besluta om att de bestämmelser som avses i punkt 1 först skall tillämpas vid tillsynen över redovisningar för räkenskapsår som börjar den 1 januari [det år som följer efter den dag som avses i punkt 1] eller under det kalenderåret.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

4. Senast [tre år efter den dag som avses i punkt 2] skall kommissionen till försäkringskommittén överlämna en rapport om tillämpningen av detta direktiv och, om så krävs, om behovet av ytterligare harmonisering.

Artikel 4

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 5

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

FINANSIERINGSÖVERSIKT

1-9. Ej tillämpliga, eftersom inget ekonomiskt stöd lämnas av kommissionen .

10. Administrativa utgifter (Avsnitt III del A i budgeten)

10.1 Konsekvenser för antalet tjänster

Inga ytterligare tjänster krävs. De administrativa utgifterna i samband med detta direktiv ryms inom kommissionens befintliga resurser. Det enda nya ytterligare resurskravet gäller de personalresurser som krävs för den årliga uppdateringen av minsta garantifonderna samt tröskelvärdena för premier och förmåner vid försäkringsfall när inflationsutvecklingen motiverar detta. Detta krav kan tillgodoses med befintliga resurser.

KONSEKVENSANALYS FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAGEN, SÄRSKILT DE SMÅ OCH MEDELSTORA

Förslagets titel

Direktiv om ändring av kraven på solvensmarginal för skadeförsäkringsföretag

Dokumentets rferensnummer

Förslaget

1. Varför krävs det, med iakttagande av subsidiaritetsprincipen, gemenskapslagstiftning på detta område och vilka är förslagets huvudsakliga syften-

Ett viktigt inslag i varje system för stabilitetstillsyn till skydd för försäkrade och andra försäkringstagare är kravet på att försäkringsföretagen skall upprätta en solvensmarginal som skall tjäna som buffert vid en negativ marknadsutveckling. På en gemensam marknad för försäkring, som bygger på ett "Europapass" för att få starta och bedriva verksamhet, hemlandskontroll och ömsesidigt erkännande av de nationella systemen för stabilitetstillsyn är det nödvändigt att det upprättas minimikrav för denna solvensmarginal. I förslaget föreslås förbättringar av de befintliga solvensmarginalbestämmelserna i syfte att stärka skyddet av försäkringstagarna.

Av subsidiaritetsskäl skall förslaget inte tillämpas på ömsesidiga försäkringsföretag med premieintäkter under fem miljoner euro.

Följder för näringslivet

2. Vilka kommer att påverkas av förslaget-

- Vilka sektorer-

Skadeförsäkringsföretag.

- Hur stora är de företag som påverkas (vilken är de små och medelstora företagens andel)-

Alla försäkringsföretag som är registrerade som aktiebolag och alla ömsesidiga försäkringsföretag med premieintäkter över fem miljoner euro. Detta tröskelvärde överstiger betydligt det nuvarande på en miljon euro. Många av de små ömsesidiga företag som ligger under tröskelvärdena kommer dock i vilket fall som helst inte längre att kunna uppfylla de nya, högre kraven på minsta garantifond (MGF). Gällande MGF-krav har i stort sett lämnats oförändrade sedan 1973 och 1979.

Kommissionen har med bistånd av de nationella tillsynsmyndigheterna genomfört omfattande simuleringar av olika förslag och deras effekter och däribland även undersökt effekterna av en höjning av MGF. Det finns en kraftig snedfördelning när det gäller antalet försäkringsföretag uppdelade efter premieintäkter. Detta är särskilt påfallande på skadeförsäkringsområdet, där det finns ett mycket stort antal små ömsesidiga företag med uteslutande lokal eller nationell verksamhet.

Försäkringsgivarna med premieintäkter under två miljoner euro utgör 27 % av företagen, men tecknar endast 0,15 % av det totala antalet skadeförsäkringsavtal. Ytterligare 31 % av företagen består av försäkrings givare med premieintäkter på mellan två och tjugo miljoner euro, som endast står för 6,4 % av det totala skadeförsäkringsbeståndet.

Kommissionen har undersökt vilka följder förslaget skulle få för små och medelstora försäkringsföretag med premieintäkter under 40 miljoner euro. Sammantaget skulle den nominella ökningen av solvens marginal kravet uppgå till cirka 1,65 miljarder euro, vilket skulle innebära en ökning med cirka 50 % av de nu gällande kraven. 83 % av dessa företag skulle inte längre uppfylla solvensmarginalkraven efter ändringen. Många av dem kommer i vilket fall som helst inte att nå upp till det nya tröskel värdet på fem miljoner euro i premie intäkter. De skulle inte längre vara berättigade till Europapasset för försäkringsföretag men kunna fortsätta sin verksamhet nationellt under respektive medlemsstats tillsyn.

- Är dessa företag belägna i vissa geografiska områden inom gemenskapen-

Små försäkringsföretag förekommer inom hela gemenskapen.

3. Vad måste företagen göra för att följa förslaget-

Upprätta en tillräcklig solvensmarginal. För de små och medelstora företagen blir den viktigaste följden i praktiken kravet på att upprätta en minsta garantifond på

- 3 000 000 euro för försäkrings klasserna 10-15, och

- 2 000 000 euro för alla övriga försäkrings klasser.

4. Vilka ekonomiska följder kan förslaget förmodas föra med sig-

- På sysselsättningen: förslaget är i stort sett neutralt.

- På investeringar och bildande av nya företag: förslaget är i stort sett neutralt.

Genom ökningen av kravet på solvensmarginal kommer förslaget att innebära att försäkringsföretagen måste öka sitt lagstadgade kapital. Höjningen av minsta garantifonden kan därför komma att bli ett potentiellt hinder för bildandet av nya företag som önskar utnyttja Europapasset. I praktiken är det dock inte troligt att minsta garantifonden kommer att visa sig vara ett reellt hinder för bildandet av försäkringsföretag som önskar bedriva verkligt gränsöverskridande verksamhet. Det är viktigt att särskilt framhålla att lokala och regionala små och medelstora företag med en omsättning under fem miljoner euro fortfarande kommer att kunna vara verksamma nationellt och då endast omfattas av nationella bestämmelser.

- På företagens konkurrenskraft:

Enligt förslaget krävs större lagstadgat kapital. Detta medför inte någon extra kostnad i den meningen att det skulle kräva nya årliga utbetalningar. Försäkringsföretagen måste dock behålla det högre lagstadgade kapitalet inom bolaget till skydd för försäkringstagare och kommer att göra investeringsintäkter på det utvidgade lagstadgade kapitalet.

5. Innehåller förslaget åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation (t.ex. inskränkningar eller skillnader i kraven)-

Förslagen innehåller ett antal åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation.

I princip kommer hädanefter endast av de ömsesidiga företagen sådana som har premieintäkter över fem miljoner euro att omfattas av direktiven. Också ömsesidiga företag med en omsättning under fem miljoner euro kan dock, om de begär detta, omfattas av direktivet och därigenom kunna utnyttja Europapasset, förutsatt att de uppfyller de övriga solvensmarginalkraven.

Det viktigaste inslaget i förslagen är ökningen av minsta garantifonden. Som påpekats tidigare kommer ett stort antal små ömsesidiga skadeförsäkringsföretag att påverkas.

För det första kommer dessa företag att kunna fortsätta med lokal eller regional verksamhet under nationell tillsyn, men utan att omfattas av direktivet.

För det andra kommer de nya bestämmelserna inte att träda i kraft över en natt. Förslaget innehåller generösa övergångsbestämmelser. En övergångsperiod på fem år från och med ikraftträdandet föreslås. De behöriga myndigheterna kan dessutom bevilja en ytterligare frist på två år, innan företagen måste uppfylla kraven.

För det tredje bibehålls i förslaget medlemsstaternas möjlighet att välja att tillåta en fjärdedels minskning av MGF för ömsesidiga eller därmed besläktade föreningar.

För det fjärde kommer små ömsesidiga företag, om de nationella behöriga myndigheterna ger sitt tillstånd till detta, att kunna tillgodoräkna sig tillfälliga bidrag från medlemmarna som tillgång som kan ingå i solvensmarginalen med upp till högst hälften av dennas belopp.

Samråd

6. Ange vilka organisationer som har rådfrågats om förslaget och deras synpunkter i huvuddrag.

Kommissionen har under hela arbetet med översynen haft nära samråd med de huvudsakliga europeiska branschorganisationerna. Generellt sett stöder dessa förslagens allmänna inriktning, men i ett antal fall anser de att omfattningen eller arten av genomförandet bör inskränkas för flera åtgärder.

CEA stöder förslagets allmänna inriktning men anser att tillsynsmyndigheternas befogenheter till tidigt ingripande bör definieras mer strikt, att den procentuella ökningen enligt tilläggskraven för vissa försäkringsklasser bör vara endast 25 %, och inte föreslagna 50 %, samt att tröskelvärdena för premier och ersättningar vid försäkringsfall bör vara något lägre (de senare skulle t.ex. ökas med faktorn 4 i stället för 5).

Dessa åsikter delas i stort även av ACME, som särskilt stöder en bibehållen minskning med 25 % av MGF för ömsesidiga företag.

AISAM (en europeisk förening för ömsesidiga företag och särskilt små sådana) motsatte sig till en början kraftigt de betydande ökningarna av MGF. Föreningen kunde dock godta en högre MGF-nivå på "Europanivå" enligt förslagen förutsatt att de mindre ömsesidiga företagen skulle kunna fortsätta sin verksamhet med lägre MGF "på nationell nivå".

De europeiska aktuariernas samrådsgrupp stöder också i stort förslaget som helhet. Gruppen gav bistånd vid fastställandet av vilka mer riskabla skadeförsäkringsklasser som skulle beröras av krav på riskbaserat tilläggskapital ("class enhancement") men dess nuvarande uppfattning är att det kan vara bättre att vänta med ökningen av solvensmarginalkraven för sådana verksamheter fram till Solvens II-utredningen .