EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 02.06.1997 
KOM(97) 260 statlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I ENLIGHET 
MED ARTIKEL 7.2 I RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 OCH 1256/96 
OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET 
Översikt över arbetet inom OECD, ILO och WTO rörande sambandet mellan 
internationell handel och sociala normer 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I 
ENLIGHET MED ARTIKEL 8.21 RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 
OCH 1256/96 OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET 
Sammanställning av det arbete som utförts inom Internationella organisationen för 
tropiskt trä, OECD och WTO rörande sambandet mellan den internationella 
handeln och miljön 

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I ENLIGHET 
MED ARTIKEL 7.21 RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 OCH 1256/96 
OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET 
Översikt över arbetet inom OECD, ILO och WTO rörande sambandet mellan 
internationell handel och sociala normer 
Liberaliseringen av handel och internationella kapitalrörelser och den tekniska utvecklingen 
ger effektivitetsvinster som ökar möjligheterna till ekonomisk tillväxt, ökad sysselsättning och 
bekämpning av fattigdomen i världen, men de garanterar inte att framåtskridandet sker i 
riktning mot ökad rättvisa. Detta är anledningen till att EU, i överensstämmelse med de 
riktlinjer som drogs upp vid toppmötet i Köpenhamn, försöker verka för skärpt 
uppmärksamhet från världssamfundets sida på globaliseringens sociala effekter. Sedan 
Uruguay-rundan avslutades år 1994 inriktas debatten allt mer på den sociala dimensionen av 
den internationella handeln och på frågan hur kränkningarna av grundläggande sociala normer 
i världen kan reduceras. Europeiska unionen strävar efter att åstadkomma konkreta framsteg i 
denna riktning. 
Den främjande socialklausul som har införts i gemenskapens allmänna preferenssystem (GSP) 
utgör ett viktigt steg i strävandena att främja användandet av normer i internationell handel. 
GSP är det första rättsliga instrumentet i gemenskapen som innehåller en sådan klausul. Enligt 
artikel 7 i rådets förordningar (EG) nr 3281/94 av den 19 december 1994 och nr 1256/96 av 
den 20 juni 1996 får från och med den 1 januari 1998 ytterligare förmåner på begäran beviljas 
till länder som faktiskt tillämpar normerna i Internationella arbetsorganisationens (ELO:s) 
konventioner nr 87 och 98 om föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten respektive 
organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten samt nr 138 om minimiålder för 
anställning). Denna klausul har dock ännu inte börjat tillämpas. Två etapper, som fastställs i 
artikel 7.2 i förordningen, återstår att avverka innan klausulen träder i kraft. Dels skall rådet 
behandla en rapport från kommissionen om det arbete som utförts inom olika internationella 
organisationer såsom Världshandelsorganisationen (WTO), ILO och OECD rörande 
sambandet mellan internationell handel och internationellt erkända sociala normer. Detta är 
syftet med detta dokument. Dels skall rådet, sedan det diskuterat denna rapport, behandla ett 
förslag från kommissionen till beslut om omfattningen av de särskilda stimulansordningarna 
och om genomförandebestämmelser för dessa. 
Kommissionen har till uppgift att lämna förslag till genomförande av en mekanism som i 
princip redan existerar och därför har den naturligtvis rätt att ta ett initiativ i frågan utan att 
rådet först godkänt rapporten om arbetet i de internationella sammanslutningarna. Men 
eftersom rådets slutsatser kommer att ligga till grund för motiveringen av kommissionens 
förslag kommer detta att utarbetas efter rådets behandling av rapporten. Kommissionens 
förslag bör dessutom prövas mot bakgrund av en bedömning av om GSP-systemets verkningar 
är neutrala i ett globalt perspektiv och särskilt en bedömning av de kombinerade effekterna av 
gradueringen (däribland tillämpningen av artikel 6) och de särskilda åtgärderna till förmän för 
de minst utvecklade länderna. 
OECD 
I juni 1994 fick sekretariatet för Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling 
(OECD) i uppdrag att göra en utredning om «handel, sysselsättning och internationellt 
erkända arbetsnormer som också skall omfatta grundläggande begrepp, empiriska data om 
handelsflöden och investeringar samt nuvarande mekanismer för att främja strängare 
arbetsnormer över hela världen. » 
Diskussionerna ägde rum vid gemensamma möten mellan handelskommittén och ELSA-
kommittén ("Employment, Labour and Social Affairs", kommittén för sysselsättning, arbete 
och sociala frågor) i nära samarbete med övriga berörda kommittéer och direktorat inom 
OECD och med andra internationella organisationer, bland annat ILO. Eftersom frågorna var 
av politisk natur och mycket känsliga blev diskussionerna vid dessa möten osedvanligt långa 
och livliga. Utredningens syfte var att fastställa om det finns något samband mellan å ena 
sidan de arbetsnormer som är ett uttryck för grundläggande mänskliga rättigheter, å andra 
sidan handelsströmmar/handelspolitik och investeringsströmmar/investeringspolitik och att 
bedöma hur sociala normer kan främjas i världen. Den slutfördes under 1996 och består av tre 
delar. 
I. GRUNDLÄGGANDE RÄTTIGHETER 
1 den första delen behandlas frågan om arbetsnormer i OECD-länderna och i vissa länder som 
inte är medlemmar av OECD. Där görs en åtskillnad mellan s.k. "grundläggande" normer och 
övriga normer. Den kärna bland arbetsnormerna som valdes ut utgörs av 
• föreningsfriheten och den kollektiva förhandlingsrätten, dvs. rätten för 
arbetstagarna att tillhöra en fackförening efter eget val och att fritt förhandla 
om sina arbetsvillkor med arbetsgivaren, 
• avskaffandet av exploaterande former av barnarbete, såsom tvångsarbete för 
att betala tillbaka skulder och arbetsformer som medför fara för barns 
säkerhet och hälsa, 
• förbud mot tvångsarbete i form av slaveri och obligatoriskt arbete samt icke­
diskriminering på arbetsplatsen, dvs. rätten för alla arbetstagare att 
respekteras och behandlas lika. 
Dessa normer hör till de ILO-normer som ratificerats i störst utsträckning. De valdes ut därför 
att de ger uttryck för principer som regeringarna i alla länder, oavsett utvecklingsnivå, med 
rätta kan förväntas respektera. Dessa normer kan bidra direkt till bättre arbetsvillkor och kan 
också ligga till grund för andra normer som på ett betydelsefullt sätt kan stödja den sociala 
utvecklingen. Dessa principiella sociala normer är dessutom mycket väl förankrade i ILO-
konventionerna. Konventionerna nr 87, 98, 29, 105 och 111 är, även om de ännu inte har 
ratificerats av samtliga länder, viktiga referenser när det gäller kontrollen av och respekten för 
de grundläggande arbetsnormerna. 
Vad gäller barnarbete har en viktig förändring införts på så sätt att det endast är avskaffandet 
av exploaterande barnarbete som avses, inte längre avskaffandet av barnarbete i sig. Denna 
£ 
distinktion görs i OECD-utredningen för att understryka att avskaffandet av barnarbete inte 
enbart är en grundläggande rättighet härledd ur de mänskliga rättigheterna, utan också något 
som i stor utsträckning styrs av landets utvecklingsnivå. Eftersom ILO strävar efter att 
avskaffa barnarbete på sikt (konvention nr 138) har man ansett det nödvändigt att fastställa en 
regel som kan tillämpas mera kortsiktigt. Begreppet exploaterande barnarbete gör det möjligt 
att effektivare bekämpa de värsta missbruken av barnarbete utan hinder av landets 
utvecklingsnivå. Detta är också skälet till att ILO bör komplettera konvention nr 138 med en 
konvention om de former av barnarbete som utgör de värsta missbruken. 
II. EVENTUELLA SAMBAND MELLAN GRUNDLÄGGANDE ARBETSNORMER 
OCH VISSA EKONOMISKA FAKTORER 
I den andra delen av utredningen behandlas sambandet mellan grundläggande arbetsnormer 
("core labour standards"), handel, investeringar, ekonomisk utveckling och sysselsättning. 
Utredningen har bidragit till att ge ett svar på en rad frågor. Finns det något samband mellan 
grundläggande sociala normer, exportkonkurrenskraft och internationell specialisering? Kan 
liberaliseringen av internationell handel och investeringar och ekonomisk tillväxt leda till 
högre löner och bättre sociala villkor? Hur påverkas investeringarna av de sociala normerna? 
Vilket samband finns mellan sociala normer och sysselsättningsnivå? 
Den empiriska analysen är begränsad och gäller nästan uteslutande föreningsfriheten och den 
kollektiva förhandlingsrätten. Det beror på att det saknas uppgifter om övriga grundläggande 
normer och på de tekniska svårigheterna att fastställa ett samband mellan respekten för 
grundläggande normer och olika ekonomiska faktorer. 
Den ekonomiska analysen leder däremot fram till följande slutsatser: 
1. Det finns ingen anledning för utvecklingsländerna att befara att de ovan nämnda sociala 
normerna på något sätt skulle få negativa konsekvenser för deras ekonomiska prestanda 
eller deras konkurrenskraft på den internationella marknaden. Det finns inget som tyder på 
att länder med låg normnivå når bättre exportresultat globalt sett än länder med hög 
normnivå. I många länder utnyttjar regeringarna avsiktligt kränkandet av de grundläggande 
normerna som medel för att förbättra sina handelsresultat. Utredningen bekräftar emellertid 
att det är högst sannolikt att de ekonomiska kostnaderna av att kränka de grundläggande 
normerna är högre än de möjliga kortsiktiga effekterna. 
2. Respekten för arbetsnormerna kan eventuellt minska det protektionistiska trycket och på så 
sätt främja fri handel. Framsteg när det gäller föreningsfriheten och den kollektiva 
förhandlingsrätten har aldrig utgjort något hinder för handelns liberalisering. Det finns en 
synergi mellan hållbara och framgångsrika reformer på handelsområdet och framsteg vad 
gäller förenings- och förhandlingsrätten. 
3. Utvecklingsländerna kan införa strängare sociala normer utan att för den skull befara 
negativa återverkningar på inflödet av utländska investeringar. Det framgår av den 
empiriska analysen att 73 % av de utländska direktinvesteringarna 1993 gick till de OECD-
länder som generellt, både rättsligt och i praktiken, respekterar de grundläggande 
arbetsnormerna. I det stora flertalet investeringsbeslut som fattas av företagen i OECD-
länderna är de grundläggande arbetsnormerna inte någon viktig beslutsfaktor. 
3 
4. Vad gäller industriländerna drar man i utredningen slutsatsen att handeln med 
utvecklingsländer med låga arbetskraftskostnader inte är någon väsentlig orsak till den 
ökade arbetslösheten eller det ökade antalet lågavlönade i OECD-länderna. Utredarna är 
emellertid inte eniga i frågan hur mycket handeln påverkar sysselsättningsutvecklingen 
inom olika sektorer jämfört med andra faktorer såsom teknisk utveckling eller 
institutionella förändringar. De är inte heller överens om i vilken utsträckning förändringar 
i handelsstrukturen påverkar löneskillnaderna. 
III. METODER FOR ATT FRÄMJA DE GRUNDLÄGGANDE ARBETSNORMERNA 
I VÄRLDEN 
Utredningens tredje del är helt klart den mest kontroversiella. Med utgångspunkt i att 
marknadskrafterna säkert inte automatiskt leder till bättre respekt för de grundläggande 
normerna behandlas där mycket ingående de olika förfaranden och metoder som nu finns för 
att främja de grundläggande arbetsnormerna. Bland de mekanismer som tas upp kan nämnas 
multilateral övervakning och övertalning, tekniskt samarbete, villkor i samband med lån, 
investeringsgarantier och handelspreferensavtal samt reglerna för multilaterala företag. 
///./. Förstärkning av ILO:s roll 
ILO kan sörja för att det utarbetas en social ram för världshandeln så att en mer vidsträckt 
tillämpning av de sociala normerna i alla länder kan uppnås. ILO är den ideala organisationen 
när det gäller att främja de grundläggande arbetsnormerna, eftersom organisationen förfogar 
över metoder för att övervaka att de internationella arbetskonventionerna faktiskt tillämpas. 
Dessutom finns ett särskilt förfarande som gäller förenings- och förhandlingsfriheten. 
Kommittén för förenings- och förhandlingsfriheten har befogenhet att undersöka alla fall som 
gäller ILO:s medlemsländer. ILO:s stadga innehåller också ett klagomålsförfarande som skall 
tillämpas om en ratificerad konvention inte följs. I OECD:s utredning anges en rad åtgärder 
som kan medverka till att ILO kan spela en ännu mera effektiv roll än nu: 
• ILO bör stödjas i sin dialog och sina direkta kontakter med regeringarna. 
• Det är ett underförstått åtagande att respekten för normerna skall stödjas. 
• De problem som har samband med de oacceptabla formerna av exploaterande 
barnarbete skall behandlas på ett mer målinriktat sätt. 
• Ökad ratificering av konventionerna. 
111.2. Bidraget från programmen för utvecklingssamarbete 
Programmen för utvecklingssamarbete ger ett betydande bidrag till främjandet av vissa 
grundläggande arbetsnormer. Detta gäller i huvudsak barnarbetet och föreningsrätten. 
<f 
111.3. Metoder som föreslagits i internationella organisationer 
1113A. WTO:s discipliner 
Syftet med WTO:s olika mekanismer är att säkerställa att de handelspolitiska reglerna och 
handelspraxis efterlevs. WTO:s medlemsländer bör försöka bli eniga i fråga om det är 
lämpligt och möjligt att använda WTO-procedurerna för att säkerställa att de grundläggande 
arbetsnormerna respekteras i världen. Detta skulle förutsätta betydande institutionella 
ändringar: artiklarna eller procedurerna skulle behöva ändras eller omtolkas eller bli föremål 
för samförstånd. Någon enighet har emellertid inte kunnat nås i denna fråga. 
///. 3.2. Villkorslån från internationella finansinstitut 
Ett annat förslag i utredningen är att det skall ställas som villkor för internationellt finansiellt 
bistånd att de låntagande länderna respekterar arbetstagarnas grundläggande rättigheter. 
Förslaget är mycket kontroversiellt. För det första inträder här ett problem med 
sammanhållning: hur skall man förfara med alla andra fall av kränkningar av rättigheter om 
man bara tar upp de fall som gäller länder som söker multilaterala lån? För det andra kan man 
fråga sig om inte det faktum alt det ställs som villkor för finansiellt stöd att de grundläggande 
rättigheterna respekteras kommer att hindra ländernas ekonomiska utveckling. Detta kan 
motverka en förbättring av de grundläggande arbetsnormerna. 
111.4. Regionala och ensidiga regeringsåtgärder 
III.4.1. Det nordamerikanska samarbetsavtalet på arbetsområdet 
Detta avtal (ANACT) har till syfte att förbättra arbets- och levnadsvillkoren i Förenta staterna, 
Mexico och Canada. Det innehåller grundläggande regler om arbetsnormer och bestämmelser 
om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen och om skyddet av migrerande arbetstagare. De 
arbetsrättsliga reglerna i respektive land knyts genom detta avtal till det regionala 
handelsavtalet. För eventuella tvister fastställs i avtalet ett tvistlösningsförfarande, som kan 
utmynna i handelssanktioner. 
III.4.2. Handelspreferenser 
Allmänna preferenssystemet (GSP) spelar givetvis en mycket viktig roll när det gäller att 
förbättra de grundläggande arbetsnormerna. Det amerikanska GSP exempelvis gör rätten till 
preferenser betingad av att det berörda landet vidtar åtgärder för att ge arbetstagarna 
"internationellt erkända" rättigheter. Men det är uppenbart fråga om en bestämmelse av 
bestraffande karaktär som bygger på ett system med intygande i förväg enligt kriterier som 
inte nödvändigtvis är samma som de internationellt erkända normerna. Detta ger de 
amerikanska myndigheterna betydande diskretionära befogenheter vid användandet av detta 
intygandesystem. 
Utredningen omfattar också en analys av gemenskapens GSP och av de två klausuler i detta 
som är knutna till sociala villkor, nämligen stimulansklausulen och undantagandeklausulen. 
s 
111.4.3. Samband mellan handel och arbetstagarnas rättigheter i Förenta staterna 
Förenta staterna har tagii ett flertal iniativ Lill lagstiftning som förbjuder all import av 
produkter som framställts av barn och av politiska fångar eller av andra fängslade personer. 
Desutom ger Section 301 i Trade Act från 1974 befogenhet att undersöka politisk lagstiftning 
och praxis i utlandet som förmodas vara uttryck för missbruk, illojalt förfarande eller 
diskriminering och att förhandla med det berörda landet för att få en ändring till stånd. Det är 
emellertid mycket svårt att bedöma mekanismernas räckvidd eftersom de aldrig har använts 
direkt. 
III.5. Internationella uppträdanderegler för företag 
III. 5.1. ILO:s trepartsdeklaration om multinationella företag och socialpolitiken 
Denna förklaring har till syfte att främja multinationella företags, regeringars, arbetsgivares 
och arbetstagares respekt för de mänskliga rättigheterna på arbetsplatsen. Även om det inte är 
fråga om ett tvingande instrument har ett tvistlösningsförfarande fastställts. 
III. 5.2. OECD:s uppförandekod 
OECD antog 1976 en uppförandekod som omfattar en rad rekommendationer i ett dokument 
med titeln Guidelines for Multinational Enterprises. OECD:s medlemsstater rekommenderar 
de multinationella företagen att följa denna frivilliga uppförandekod. Syftet är tvåfaldigt: "alt 
främja de positiva bidrag som multinationella företag kan ge till ekonomiska och sociala 
framsteg samt att minimera och lösa de problem som deras verksamhet kan ge upphov till". 
Uppförandekoden anses ha flera fördelar. För det första vänder den sig inte till statliga 
myndigheter utan direkt till företagen. För det andra åtföljs den inte av någon 
sanktionsmekanism utan vilar på frivilliga åtaganden från företagens sida. För det tredje är 
den enskilda regeringen själv engagerad i arbetet med att främja och förbättra 
rekommendationerna i uppförandekoden. 
I den debatt som nu pågår om den internationella handelns sociala dimension har OECD som 
mål att utnyttja denna uppförandekod för att främja socialklausulen i det multilaterala 
systemet och på så sätt åstadkomma betydande framsteg när det gäller de grundläggande 
arbetsnormerna. Uppförandekoden kommer att bli verkningsfull så snart den finns med som 
stöd vid sidan av andra mera generella mekanismer. 
Hl.5.3. Uppförandekoder för den privata sektorn 
De etiska regler som antagits inom den privata sektorn är visserligen inte tvingande men kan 
ändå leda till ökad respekt för de grundläggande arbetsnormerna. De kan förbättra ett företags 
image och på så såitt uppmuntra konsumenterna att köpa dess produkter. Detta stimulerar i sin 
tur andra företag att också ansluta sig till normerna av rädsla för att förlora marknadsandelar. 
På så sätt kan också leverantörsländerna påverkas. 
c 
III. 6. Metoder inom den privata sektorn 
• Moraliskt tryck: Konsumenterna måste övertygas om att inte bara låta priset styra deras 
inköp utan också de omständigheter under vilka varorna framställts. Genom 
bojkottaktioner kan man informera om arbetsvillkoren inom vissa sektorer. 
• Märkning av konsumtionsvaror. I detta sammanhang bör initiativet "Rugmark" noteras, ett 
initiativ som syftar till att märka indiska mattor som inte tillverkats av barn. Den 
kontrollordning som införts har emellertid starkt kritiserats. 
• Investeringar som ligger i linje med det allmännas intresse. 
SLUTSATSER 
Trots att OECD-sekretariatet åstadkommit en utmärkt utredning kunde den inte antas på grund 
av meningsskiljaktigheter mellan medlemsländerna och den lades i stället fram i OECD-
sekretariatets namn. Kommittén för sysselsättning, arbete och sociala frågor och 
handelskommittén har emellertid lagt fram en gemensam rapport och hänvisar där - samtidigt 
som de påpekar att OECD:s medlemmar har olika synpunkter i vissa frågor - till vissa viktiga 
resultat av utredningen. Dit hör att vissa arbetsnormer är särskilt viktiga, det förhållandet att 
respekten för dessa grundläggande normer å ena sidan och ekonomisk utveckling och ökad 
handel å andra sidan är fullt förenliga samt erkännandet av ILO:s centrala roll. Oenigheten har 
framför allt gällt frågan om WTO:s mekanismer skall utnyttjas för att främja grundläggande 
arbetsnormer. Vid sitt sammanträde i november 1996 uttryckte ILO:s arbetsgrupp sin 
tillfredsställelse över den utmärkta analysen i utredningen. I rapporten understryks på flera 
ställen den samstämmighet som råder mellan OECD och ILO. Den stöder ILO:s roll, mandat 
och aktionsmöjligheter vad gäller främjandet av grundläggande sociala rättigheter. 
Q-
ILO 
Inrättandet av Internationella arbetsorganisationen (ILO) år 1919 vittnar om det internationella 
samfundets vilja att gemensamt verka för ökad social rättvisa och förbättrade levnads- och 
arbetsvillkor över hela världen. De 180 ILO-konventioner som antagits sedan 1919 utgör den 
mest kompletta samling internationella arbetsnormer som finns. ILO:s verksamhet utmärks 
också av de medel som organisationen förfogar över för att främja informations- och 
erfarenhetsutbyte samt av dess tekniska bistånd och utbildningsåtgärder. 
ILO:s arbetsgrupp för den internationella handelns sociala dimension, som inrättades av ILO:s 
styrelse i juni 1994, har påbörjat en analys av verkningarna av ekonomins globalisering vad 
gäller respekten för de grundläggande arbetsnormerna. 
Främjandet av de grundläggande internationella arbetsnormerna och organisationens 
normgivningsverksamhet diskuteras också ingående. I det sammanhanget tog Internationella 
arbetsbyråns generaldirektör, M. Hansenne, år 1995 initiativet till en kampanj för att främja de 
sju internationella arbetskonventioner som ILO anser vara grundläggande (nr 29 och nr 105 
om tvångsarbete, nr 87 och nr 98 om föreningsfriheten och den kollektiva förhandlingsrätten, 
nr 100 och nr 111 om icke-diskriminering och nr 138 om minimiålder för tillträde till 
anställning). Kampanjen har redan lett till 29 nya ratifikationer. Vad gäller det särskilda 
problemet med barnarbete har ILO lyckats få i gång en process som skall leda till att ILO 1999 
antar en ny konvention om de mest oacceptabla formerna av barnarbete. 
Frågan om en förstärkning av systemet för att övervaka tillämpningen av de internationella 
arbetsnormerna står också på dagordningen för ILO:s arbete. 
I. ANALYS AV EFFEKTERNA AV EKONOMINS GLOBALISERING FÖR 
RESPEKTEN FÖR DE GRUNDLÄGGANDE ARBETSNORMERNA - ARBETET I 
ARBETSGRUPPEN FÖR DEN SOCIALA DIMENSIONEN AV INTERNATIONELL 
HANDEL 
Internationella arbetsbyråns styrelse beslöt i juni 1994 att inrätta en trepartsarbetsgrupp 
(arbetsgivare, arbetstagare och regeringsrepresentanter) med uppgift att diskutera "alla 
relevanta aspekter av den sociala dimensionen av liberaliseringen av den internationella 
handeln". Arbetsgruppen står öppen för alla medlemmar av styrelsen. 
Eftersom arbetsgruppens mandat var ganska oprecist dröjde det något innan den kunde 
fastställa riktlinjerna för sitt kommande arbete. Det kan nämnas att arbetsgruppen har beslutat 
att inte vidare behandla frågan om handelssanktioner och att tills vidare inställa all fortsatt 
diskussion av frågan om det skall fastställas ett samband mellan internationell handel och 
sociala normer via en socialklausul och en sanktionsmekanism. 
Arbetsgruppen synes snarare inrikta sitt arbete på att undersöka de sociala följderna av 
ekonomins globalisering. En rad förslag har lagts fram och några har redan genomförts. Det 
har vidare rått allmän enighet om att arbetsgruppen måste respektera och ta hänsyn till 
internationellt fastställda tidsfrister och vidare att den vid sina möten måste ta hänsyn till det 
arbete som utförs inom andra internationella fora såsom WTO och OECD. 
/./ Frågeformulär till grund för en bedömning av globaliseringens effekter 
Ett frågeformulär som skall ligga till grund för en bedömning av effekterna av globaliseringen 
och handelns liberalisering för förverkligandet av ELO:s sociala mål delades ut till ILO:s 
medlemsstater i samband med junisessionen 1996. Medlemsstaterna fick till uppgift att 
samråda med de mest representativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna. Per den 30 
oktober 1996 hade Internationella arbetsbyrån fått in 136 svar från 128 partner i 76 länder. De 
minst utvecklade länderna, särskilt de minst utvecklade länderna på den afrikanska 
kontinenten, var starkt underrepresenterade bland de svarande. 
De första (partiella) svaren på frågeformuläret behandlas i en rapport som utarbetades inom 
byrån inför arbetsgruppens sammanträde i november 1996. Den preliminära behandlingen av 
rapporten kommer emellertid sannolikt inte att äga rum förrän i mars 1997. Huvudpunkterna i 
rapporten kan sammanfattas som följer: 
1.1.1 Effekterna av globaliseringen och liberaliseringen av handeln (1985-1995) 
Generellt är arbetstagarna mera negativa än arbetsgivarna och regeringarna, särskilt vad gäller 
globaliseringens effekter på sysselsättningen. Rapporten visar emellertid att den samlade 
sysselsättningen ökade under perioden 1985-1995 med mellan några procentenheter i vissa 
länder till mer än 100 % i Kenya. Globaliseringen förefaller vidare inte ha haft någon större 
inverkan på utövandet av föreningsrätten eller på olycksfallsfrekvensen. Däremot kan 
konstateras att bedömningarna går isär vad gäller medlemsskapet i socialförsäkringssystem. 
1.1.2 Inställning till liberaliseringen av handeln och till globaliseringen 
Även vad gäller globaliseringens effekter på nationell lagstiftning (särskilt lagstiftning för att 
främja exporten och attrahera utländska investeringar) och konsekvenserna för regeringarnas 
eget handlingsutrymme kan framhållas att åsikterna skiljer sig mycket åt. 
1.1.3 Internationella åtgärder och internationellt samarbete 
60 % av de svarande anser inte att handelsliberaliseringen och globaliseringen har haft någon 
större effekt på ländernas möjligheter att ratificera och tillämpa ILO-konventionerna om 
arbetstagarnas grundläggande rättigheter eller andra arbetsnormer. Huvudargumenten hos de 
som företräder den motsatta ståndpunkten är bland annat begränsningarna i samband med 
genomförandet av strukturanpassningsåtgärder och behovet av att attrahera utländska 
investeringar. 
84 % av de svarande (till övervägande delen arbetstagare) uttalar sig för ett erkännande och en 
universell tillämpning av arbetstagarnas grundläggande rättigheter. För att detta mål skall 
kunna förverkligas är 69 % av de svarande positiva till en åtgärd i ILO:s regi. Andra 
institutioner nämns också, främst WTO och, i mindre utsträckning, OECD, Europeiska 
unionen, FN, UNCTAD och andra internationella finansiella institutioner eller regionala 
institutioner såsom OAU (den afrikanska samarbetsorganisationen Organization for African 
Unity). För att främja respekten för de internationella arbetsnormerna nämns fyra typer av 
9 
åtgärder: uppförandekoder för företag och industrier, införandet av ett märkningssystem, 
importbojkotter organiserade av fackföreningar, konsumenter eller andra icke-statliga 
organisationer samt extraterritoriell tillämpning av nationell lagstiftning. 
1.2 Övriga förslag 
Vid arbetsgruppens sammanträde i november 1996 framfördes också andra förslag i samma 
riktning som i enkätsvaren. Förslagen går ut på att det skall genomföras dels en allmän 
undersökning av ILO:s möjligheter att hjälpa medlemsstaterna att ta itu med den sociala 
dimensionen av den internationella handelns liberalisering, dels en undersökning av 
möjligheterna att utreda de positiva ekonomiska effekterna av att de grundläggande 
arbetsnormerna respekteras. 
Man har också föreslagit ländervisa undersökningar (på frivillig basis) för att kartlägga hur 
länderna har lyckats slå vakt om sina sociala mål mot bakgrund av de negativa eller positiva 
effekterna av ekonomins globalisering. Sex länder har redan anmält sig som frivilliga, men 
ännu har inte fastställts hur undersökningarna skall genomföras, bland annat i praktiskt 
hänseende. 
II. EFFEKTIVISERING AV ILO:S NORMGIVNINGSVERKSAMHET 
II. 1 Generaldirektörens kampanj för att främja de s.k. "grundläggande" internationella 
arbetskonventionerna 
Ett brett samförstånd har nåtts inom ILO om att de sju internationella arbetskonventioner som 
nämndes vid det sociala toppmötet i Köpenhamn är de konventioner som är av 
"grundläggande" karaktär. De grundläggande konventionerna är nr 29 och nr 105 om 
tvångsarbete, nr 87 och 98 om föreningsfrihet och den kollektiva förhandlingsrätten, nr 100 
och nr 111 om icke-diskriminering och nr 138 om minimiålder för tillträde till anställning. 
Konventionerna har ratificerats i mycket olika utsträckning. Internationella arbetsbyråns 
generaldirektör M. Hansenne beslöt därför i mars 1995 att sända en skrivelse till samtliga 
medlemsstater rörande ratificeringen av dessa sju konventioner. Alla länder som ännu inte 
ratificerat samtliga konventioner ombads att uppge om de hade för avsikt att göra det och i så 
fall när och, i motsatt fall, att redovisa vad det är som hindrar att de enskilda konventionerna 
ratificeras. 
Styrelsen har numera, inom ramen för sin kommitté för rättsliga frågor och internationella 
arbetsnormer, regelbundna genomgångar av resultatet av denna kampanj för att främja de 
grundläggande arbetsnormerna. 
Även om alla medlemsstaterna i ILO ännu inte har svarat, har kampanjen gett ett positivt 
resultat på så sätt att 29 nya ratificeringar har registrerats. Kampanjen har också belyst de 
svårigheter som en del medlemsstater har som avser att ratificera konventionerna och den 
betydelse som tekniskt bistånd från Internationella arbetsbyrän skulle kunna ha i detta 
sammanhang. 
/ö 
II.2 Problemet barnarbete 
Konvention nr 138 om minimiåldern för tillträde till anställning är en av de grundläggande sju 
konventionerna. Den har emellertid bara ratificerats i begränsad utsträckning. Att 
konventionen är komplicerad och inte anpassad till situationen i en del utvecklingländer har 
ofta anförts som skäl till den relativa bristen på framgång. 
Dessutom offentliggjorde Internationella arbetsbyrån nyligen ett antal rapporter som visar att 
bruket av barnarbete återigen ökar globalt sett, särskilt barnarbete i dess mest oacceptabla 
former. 
Interntionella arbetsbyrån har därför beslutat att föra upp frågan om barnarbete på 
dagordningen för den internationella arbetskonferensen i juni 1998 och juni 1999 med sikte på 
att anta en ny konvention som innebär ett omedelbart och ovillkorligt förbud mot barnarbete i 
dess mest extrema former. Detta beslut har fattats i brett samförstånd. 
Denna vilja kommer inte bara till uttryck på normgivningsplanet utan också när det gäller det 
tekniska biståndet, bland annat inom ramen för IPEC-programmet. Detta program infördes 
1991 på grundval av frivilliga bidrag från medlemsstaterna (och snart också från Europeiska 
kommissionen) och skall verka för barnarbetets avskaffande. 
II.3 Förstärkning av systemet för övervakning av konventionernas tillämpning 
ILO:s nuvarande övervakningssystem bygger i huvudsak på en granskning av de rapporter 
som medlemsstaterna med jämna mellanrum skall sända in om de konventioner som de har 
ratificerat. Det finns också ett klagomålsförfarande, som dock inte kan utmynna i egentliga 
sanktioner. 
Flera förslag diskuteras för närvarande inom ILO för att effektivisera systemet. Ett av 
förslagen går ut på att det befintliga förfarande som gäller föreningsfriheten skall utsträckas 
till att omfatta samtliga grundläggande konventioner. Utmärkande för detta förfarande är 
möjligheten att behandla klagomål mot stater som inte har ratificerat de relevanta 
konventionerna. 
// 
SLUTSATSER 
Det framgår av det ovan anförda att det pågår ett visst utvecklingsarbete inom ILO vad gäller 
främjandet och respekten för de internationella arbetsnormerna. 
Denna utveckling kan eventuellt komma att förstärkas ytterligare mot bakgrund av att ILO-
ministrarna vid sitt möte i Singapore har bekräftat ELO:s roll när det gäller att fastställa och 
främja dessa normer. 
WTO 
Trots påtryckningar från vissa medlemmar av WTO har frågan om sambanden mellan 
internationell handel och dess sociala dimensioner, däribland de internationellt erkända 
sociala normerna, egentligen inte diskuterats mera ingående inom 
Världshandelsorganisationen (WTO) sedan ministerkonferensen i Marrakech i april 1994. 
Vid det informella möte som ägde rum mellan Europeiska unionens handelsministrar i Dublin 
den 18 - 19 september 1996 framhöll WTO:s generaldirektör fyra punkter på området sociala 
normer där samstämmighet borde nås: respekten för de grundläggande arbetsnormerna, 
erkännandet av ILO:s roll som motor när det gäller frågor med anknytning till arbete och 
sysselsättning, vägran att sätta låglöneländernas komparativa fördelar på spel och en försäkran 
om att eventuella handelssanktioner inte kqmmer att övervägas. Med tanke på de många olika 
ståndpunkterna bland delegationerna och särskilt det absoluta motståndet från somligas sida 
mot att frågan om sociala normer skall diskuteras i WTO skulle det, framhöll han emellertid, 
bli mycket svårt att nå enighet i Singapore om ett uttalande på grundval av de fyra nämnda 
principerna. 
Utvecklingen härefter har delvis gett honom rätt. Det misslyckade försöket att inrätta en 
arbetsgrupp med uppgift att undersöka sambandet mellan internationell handel och sociala 
normer och att pröva på vilka områden WTO, i samarbete med övriga internationella 
institutioner, skulle kunna ingripa i syfte att främja dessa normer gör det förvisso inte möjligt 
att på kort sikt hoppas på en global lösning av problemet i WTO:s regi, inte ens en seriös 
debatt inom organisationen i frågan. Å andra sidan ger inte formuleringarna i det relevanta 
avsnittet i ministerdeklarationen från Singapore fog för slutsatsen att det inte har gjorts några 
framsteg alls. Där sägs följande: 
« Vi förnyar vårt åtagande att respektera de internationellt erkända, 
grundläggande arbetsnormerna. Internationella arbetsorganisationen (ILO) är 
det organ som har befogenhet att fastställa och behandla frågor rörande dessa 
normer och vi bekräftar att vi stöder dess arbete för att främja dem. Vi anser att 
ekonomisk tillväxt och utveckling på grundval av ökad handel och fortsatt 
liberalisering av handeln bidrar till att främja dessa normer. Vi avvisar 
utnyttjandet av arbetsnormer i protektionistiskt syfte och är eniga om att de 
komparativa fördelar som vissa länder har, särskilt utvecklingsländer med låga 
is. 
löner, på intet sätt får ifrågasättas. Vi konstaterar härvidlag att WTO.s och 
ILO: s sekretariat kommer att fortsätta sitt inbördes samarbete. " 
Det åtagande som varje medlem av WTO har gjort att respektera de internationellt erkända 
grundläggande arbetsnormerna bekräftas i deklarationen och detsamma gäller stödet till ILO 
som den organisation som är naturligt behörig att fastställa normerna. Man tar avstånd från 
försök till protektionism och vägen står därför öppen för att angripa frågan på ett positivt och 
stimulansinriktat sätt, bland annat inom ramen för ett ökat samarbete mellan WTO och ILO. 
Slutsatserna från Singapore innebär alltså inte alls något fördömande av gemenskapens 
tillvägagångssätt, bland annat inom ramen för Allmänna preferenssystemet, utan kan i stället 
betraktas som ett stöd för detta. 
12 
ALLMANNA SLUTSATSER 
Frågan om sambandet mellan sociala normer och internationell handel har föranlett 
omfattande diskussioner i en rad olika organisationer. Tack vare dessa diskussioner har 
framsteg kunnat göras när det gäller vissa begrepp och analyser, men det har inte varit möjligt 
att nå samförstånd om karaktären av sambandet mellan handel och sociala normer, bland 
annat på grund av fruktan för eventuella handelssanktioner. 
Vilka slutsatser skall man då dra för syftet med denna rapport, nämligen att göra det möjligt 
för rådet att undersöka det globala sammanhang i vilket stimulansklausulen inom ramen för 
Allmänna preferenssystemet skall träda i kraft? Enligt kommissionens mening kan två 
slutsatser dras: 
1. För det första skall det understrykas att de meningsskiljaktigheter som kommit till uttryck 
snarare gäller medlen än målen. Ingen, inte ens de utvecklingsländer som är mest på sin vakt 
när det gäller denna fråga, ifrågasätter egentligen de grundläggande målen så som de framgår 
av bland annat slutsatserna från toppmötet i Köpenhamn. Däremot är det många som tar 
avstånd från att utnyttja handeln för att nå dessa mål av rädsla för att man skall hamna i en 
okontrollerbar protektionistisk spiral som, utan att det varit avsikten från början, till slut leder 
till att utvecklingsländernas naturliga komparativa fördelar riskerar att äventyras. 
Dessa farhågor förvånar inte i en debatt som framför allt koncentrerar sig på socialklausulens 
negativa, bestraffande aspekter utan att närmare analysera de positiva och främjande 
effekterna. Det gemenskapens GSP erbjuder utvecklingsländerna är ju en ren 
stimulansordning grundad på samarbete och inte på konfrontation. I debatten har 
socialklausulen dessutom framför allt diskuterats från antingen ekonomisk-politisk och 
handelspolitisk synpunkt (konkurrenskraftsaspekten), eller med hänsyn till de mänskliga 
rättigheterna. Föga utrymme har getts åt den utvecklingspolitik i vilken socialklausulen i 
Allmänna preferenssystemet ingår. 
Den internationella debatten om socialklausulen får alltså inte leda till att gemenskapen avstår 
från att gå vidare med genomförandet av de stimulansordningar som fastställts inom ramen för 
GSP, tvärtom. 
2. För genomförandet av dessa stimulansordningar kan gemenskapen välja mellan två olika 
tillvägagångssätt: antingen skall den prioritera förverkligandet av målen på fältet och 
genomförandet av en verkligt effektiv klausul, eller också den politiska signalen och en 
klausul som, eventuellt på bekostnad av effektiviteten, är lättare att tillämpa. 
Begreppen och kriterierna i de relevanta ILO-konventionerna på det sociala området är klara 
och tydliga och gör det möjligt att överväga att välja det första alternativet, det som ger ett 
effektivt genomförande ute på fältet. Om det skall ske en faktisk förbättring av 
mottagarländernas sociala politik måste de ytterligare förmåner som ges till exportörerna vara 
attraktiva, vilket betyder att den tillkommande förmånsmarginalen måste vara substantiell. 
Dessutom måste det finnas kontrollmöjligheter. Det innebär att varje preferensberättigat land 
måste ansöka om att omfattas av klausulen, dvs. inge en principförklaring om att det begär att 
/v 
få omfattas av klausulen och att det i gengäld garanterar att varje enskild exportör eller 
producent följer normerna. Smittoeffekten kommer att leda till att alla exportörer och 
producenter följer normerna. Det är endast på detta sätt som verkliga framsteg kan göras på 
fältet. Endast stränga metoder för kontroll av och samarbete med exportörerna kan säkerställa 
framsteg på fältet som motprestation till betydande medgivanden. 
IÇ 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET I 
ENLIGHET MED ARTIKEL 8.21 RÅDETS FÖRORDNINGAR (EG) NR 3281/94 
OCH 1256/96 OM ALLMÄNNA PREFERENSSYSTEMET 
Sammanställning av det arbete som utförts inom Internationella organisationen för 
tropiskt trä, OECD och WTO rörande sambandet mellan den internationella 
handeln och miljön 
En hållbar utveckling som tar hänsyn både till miljöskydd och social utveckling framstår 
alltmer som det viktigaste målet för de nationella utvecklingsstrategierna och för det 
internationella samarbetet. Konferensen i Rio de Janeiro i juni 1992 var en viktig 
milstolpe i denna utveckling. Där antogs Agenda 21, i vilken världens regeringar åtar sig 
att främja en hållbar utveckling på nationell nivå och internationellt samarbete. 
Det är mot denna bakgrund som världssamfundet idag inser skogsresursernas betydelse, 
ty dessa är livsviktiga både för ekosystemen och människorna. Överexploateringen av 
skogarna hotar miljön och utvecklingen i många virkesproducerande länder. 
Det särskilda problemet med de tropiska skogarna har angripits med stor beslutsamhet 
och blivit föremål för åtskilliga initiativ i berörda internationella organ, som har gjort 
stora framsteg i arbetet med att fastställa ekologiska kriterier. Målet är inte direkt att 
minska avverkningen av tropiska skogar i syfte att undvika total kalhuggning utan snarare 
att handla till förmån för en hållbar skötsel av den naturliga tropiska skogen. Det är 
samma mål som eftersträvas genom de ekologiska kriterier som fastställts för 
gemenskapens miljömärkning av papper. Det är således nödvändigt att företrädesvis 
uppmuntra förbrukningen av tropiskt trä från skogsföretag som sköter sina skogar på ett 
kontrollerat sätt. 
Europeiska unionen har beviljat betydande stöd för att de tropiska skogarna skall kunna 
bevaras och avser att främja ett hållbart skogsbruk vad gäller dessa skogar. Politiken på 
detta område bör inriktas på att stimulera snarare än att tvinga. Detta är syftet med 
gemenskapens allmänna preferenssystem. Miljöklausulen (artikel 8 i förordningarna 
3281/94 av den 19 december 1994 och 1256/96 av den 20 juni 1996) syftar till att gynna 
import av produkter vars egenskaper eller produktionsmetoder är internationellt erkända 
som förenliga med målen i de internationella miljökonventionerna. 
Syftet med miljöklausulen är att ytterligare tullpreferenser skall kunna beviljas på 
begäran till alla länder som kan visa att de följer de internationella miljönormerna, i 
synnerhet de normer för tropiskt skogsbruk som tagits fram av Internationella 
organisationen för tropiskt trä (ITTO). Miljöklausulen finns redan, men har inte börjat 
gälla än. Den träder i kraft den 1 januari 1998. Kommissionen är ålagd att inför 
ikraftträdandet utarbeta en rapport om arbetet inom Internationella organisationen för 
tropiskt trä, Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) samt 
Världshandelsorganisationen (WTO) rörande sambanden mellan handeln och miljön. 
Denna rapport, som behandlas i föreliggande dokument, koncentreras till frågan hur man 
på internationell nivå skall definiera och mäta hållbart skogsbruk, på grundval av 
relevanta dokument for genomförandet av miljöklausulen. Detta är det enda område som 
på det här stadiet uttryckligen anges i artikel 8 i förordning 3281/94. Emellertid utesluts 
inte att klausulen kan komma att utvidgas till att omfatta även andra internationella 
IC 
miljönormer. Här är det viktigt att komma ihåg andan i övriga internationella 
konventioner på detta område, nämligen konventionerna om den biologiska mångfalden 
(1992), om klimatförändringar (1992) samt om farligt avfall (Basel, 1989), även om 
ingen av dessa konventioner innehåller någon konkret grund för genomförandet av en 
miljöklausul. 
Mot bakgrund av denna rapport skall kommissionen lägga fram ett förslag till rådet om 
ett beslut om omfattningen av de särskilda stimulansordningarna och hur de skall 
genomföras. 
Kommissionen har till uppgift att lämna förslag till genomförande av en mekanism som i 
princip redan existerar och därför har den naturligtvis rätt att ta ett initiativ i frågan utan 
att rådet först godkänt rapporten om arbetet i de internationella sammanslutningarna. 
Men eftersom rådets slutsatser kommer att ligga till grund för motiveringen av 
kommissionens förslag kommer detta att utarbetas efter rådets behandling av rapporten. 
Kommissionens förslag bör dessutom prövas mot bakgrund av en bedömning av om det 
allmänna preferenssystemets verkningar är neutrala i ett globalt perspektiv och särskilt en 
bedömning av de kombinerade effekterna av gradueringen (däribland tillämpningen av 
artikel 6) och de särskilda åtgärderna till förmån för de minst utvecklade länderna. 
n 
I VÀRLDSHANDELSORGANISATIONEN fl 
I ingressen till fördraget om inrnttr • a, visrldshandelsorgaiiisationen erkänns 
nödvändigheten av att bevara miljön och främja en hållbar utveckling. En av WTO.s 
grundprinciper, som åberopades under de multilaterala handelsförhandlingarna i 
Uruguayrundan, är att man måste beakta det samband som finns mellan det multilaterala 
handelssystemet, ett bättre skydd för miljön samt främjandet av en hållbar utveckling. 
Dessutom fastställs i punkterna b) och g) i artikel XX i GATT 1997 att åtgärder får vidtas 
för att bevara begränsade naturrresurser under förutsättning att åtgärderna inte utgör 
godtycklig diskriminering eller förtäckta handelshinder. 
WTO:s generalförsamling inrättade en handels- och miljökommitté i början av 1995. 
Denna kommitté har bidragit till arbetet genom att regelbundet sammanträda i syfte att 
närmare undersöka sambandet mellan liberaliseringen av den internationella handeln och 
miljöskyddet. Syftet är också att beakta alla tänkbara sätt att göra de två områden 
förenliga. 
Trots två års arbete kunde handels- och miljökommittén inte lägga fram förslag till 
konkreta åtgärder inför ministermötet i Singapore i december 1996.1 sina slutsatser kom 
kommittén dock fram till att "det multilaterala handelssystemet har kapacitet att i större 
grad införliva miljöhänsyn och öka sitt bidrag till främjandet av den hållbara 
utvecklingen utan att undergräva sin öppna, opartiska och icke-diskriminerande 
karaktär". Dessutom har kommittén klart och tydligt stött multilaterala lösningar som 
grundas på internationellt samarbete och samförstånd som det bästa och mest effektiva 
medlet för regeringarna att hantera de gränsöverskridande eller globala miljöproblemen. 
Den rapport som utarbetats av kommittén i detta syfte innehåller inga förslag beträffande 
sambandet mellan internationell handel och miljöskydd. Ministerkonferensen i Singapore 
kunde därför endast hänvisa till handels- och miljökommitténs arbete och betona vikten 
av ökad samordning på nationell nivå på handels- och miljöskyddsområdet men inte dra 
några egentliga slutsatser, förutom att kommitténs arbete bör fortsätta. Detta kommer till 
uttryck i ministerdeklarationen. 
"Handels- och miljökommittén har lämnat ett betydande bidrag till 
genomförandet av sitt arbetsprogram. Kommittén har undersökt och kommer att 
fortsätta att undersöka bland annat i hur hög grad liberaliseringen av handeln, 
den ekonomiska utvecklingen och miljöskyddet kompletterar varandra. Ett 
fullständigt genomförande av WTO-avtalen kommer att ge ett viktigt bidrag till 
uppnåendet av målen för den hållbara utvecklingen. Kommitténs arbete har riktat 
uppmärksamheten på hur viktigt det är med samordning av politiken på nationell 
nivå vad gäller handel och miljö. Här har kommitténs arbete berikats genom 
medverkan av miljö- och handelsexperter från medlemsstaterna, och en fortsatt 
sådan medverkan skulle välkomnas. Vidden och komplexiteten hos de frågor som 
omfattas av kommitténs arbetsprogram visar att ytterligare arbete krävs i alla 
frågor på dagordningen, vilket också framgår av dess rapport. Vi härför avsikt 
att bygga vidare på det arbete som hittills utförts, och uppmanar därför 
kommittén att fortsätta sitt arbete i enlighet med det uppdrag som getts och att 
avrapportera till Allmänna rådet. " 
H 
Il OECP I 
År 1991 antog OECD: s råd en rekommendation om miljöindikatorer och 
miljöinformation. I rekommendationen förordades att en uppsättning "säkra, tydliga, 
mätbara och för beslutsfattarna relevanta" centrala indikatorer skulle utarbetas. Ett antal 
indikatorer har tagits fram av OECD:s grupp för miljöns tillstånd. Genom dessa 
indikatorer, som inordnas i 13 ämnesområden, skall man kunna säkerställa 
resultatmätning på miljöområdet och integreringen av miljöfrågorna dels i 
sektorspolitiken, dels i den ekonomiska politiken. 
OECD:s centrala indikatorer för skossresurser kan sammanfattas på följande sätt: 
1. virkesuttaget i förhållande till produktionskapaciteten, 
2. skogarnas volym- och ytmässiga fördelning, 
3. andelen förändrad eller försämrad skog av den totala skogsarealen, 
4. andelen exploaterad skog som framgångsrikt återskapats (inbegripet naturlig återväxt), 
samt 
5. andelen skyddad skog uttryckt i procent av den totala skogsarealen. 
Dessa OECD-kriterier är mycket användbara när det skall utarbetas rapporter för de 
enskilda länderna om landets insatser på miljöpmradet. Kriterierna kan också bidra till en 
övergripande bedömning, för varje OECD-land , av skogsresursernas tillstånd. 
OECD:s arbete på området är för närvarande främst analytiskt. 
'9 
INTERNATIONELLA ORGANISATIONEN FÖR TROPISKT TRÄ 
Internationella organisationen för tropiskt trä (ITTO) bidrar till bevarandet och det 
varsamma utnyttjandet av de tropiska skogarna genom att säkerställa en rationell skötsel, 
vilken definieras som "skötsel av de permanenta skogarna enligt klart uppställda mål för 
varaktig produktion av varor och tjänster utan att påverka dessas inneboende värde eller 
ifrågasätta dessas framtida produktivitet samt utan att medföra oönskade effekter på den 
sociala och fysiska miljön". På nationell nivå definierar organisationen en skogspolitik 
som syftar till hållbarhet som "en politik som garanterar hållbarheten hos alla ekologiska 
skogstyper i ett land i jämvikt uppdelat i permanenta skogsegendomar av rimlig storlek". 
På skogsskötselnivå anses förvaltningen av en skog som hållbar om den "garanterar 
kontinuiteten i alla funktioner som erkänts som huvudsakliga i en viss skog, utan att det 
påverkar de andra funktionerna"1. 
I. MÅL ÅR 2000 
Internationella rådet för tropiskt trä antog "Mål år 2000" vid sitt åttonde sammanträde på 
Bali i maj 1990. ITTO:s medlemsländer förband sig att fram till år 2000 begränsa 
handeln med tropiskt trä till sådant som härrör från hållbart skötta skogar. Vid det 
tjugonde sammanträdet för denna organisations råd den 15-23 maj 1996 enades 
konsumenter och producenter om att en översyn skall göras när halva perioden fram till 
år 2000 gått till ända. Producentländerna är medvetna om hållbarhetskriteriernas 
betydelse, och har därför godtagit ett beslut som innefattar följande: inrättandet på nytt av 
en expertpanel i syfte att granska uppskattningarna av de utgifter och resurser som krävs 
för att nå "Mål år 2000", ett åtagande från producentländernas sida om prioriterade 
områden för framtida åtgärder samt ett godkännande av de ovannämnda åtgärderna. 
II ITTOts DIREKTIV 
ITTO har utarbetat direktiv för en hållbar skötsel av naturliga och konstgjorda tropiska 
skogar samt direktiv rörande bevarandet av den biologiska mångfalden i de tropiska 
produktionsskogarna. Följande principer gäller för dessa direktiv: 
II. 1. Den nationella skogspolitiken 
ITTO rekommenderar att man genomför en nationell skogspolitik som är en integrerad 
del av den nationella markanvändningspolitiken och som säkerställer ett balanserat 
resursutnyttjande. Denna skogspolitik bör innefatta: 
1. nuvarande andel mark som är täckt med skog, 
2. nuvarande och kommande generationers behov och önskemål, 
3. skogsbrukets plats i den nationella resursplaneringen, 
4. de olika målen för skogspolitiken och dessas inbördes betydelse, 
5. de offentliga och privata skogarnas respektive betydelse, samt 
6. program för att utvärdera den biologiska mångfalden i alla zoner. 
1 Definitionen antogs av Internationella rådet för tropiskt trä 1992 vid.det mellanstatliga seminariet om 
kriterier och indikatorer för ett hållbart skogsbruk, Helsingfors, augusti 1996. 
Denna nationella politik bör stödjas av lämplig lagstiftning, som i sin tur skall stå i 
samklang med de lagar som gäller för andra sektorer. En mekanism för översyn av 
politiken och den nationella lagstiftningen bör också inrättas, eftersom det är möjligt att 
nya sociala, ekonomiska eller ekologiska omständigheter uppstår och att ny information 
blir tillgänglig. 
ITTO understryker att det är nödvändigt att genomföra undersökningar av alla de 
ekonomiska fördelar som uppstår genom att skogarna är väl skötta och likaså studier av 
lokaliseringen och omfattningen av nödvändig återplantering, behoven av miljöskydd, 
efterfrågan på skogsprodukter, skogsområdenas kapacitet, beroendet och efterfrågan hos 
lokala samhällen i förhållande till de ekonomiska, andliga och kulturella värden som är 
förenade med mark på vilken återplantering planeras. 
11.2 Nationell skogsinventering 
Genom en inventering av skogstillgångar och skogsarealer bör omfattningen av alla 
skogar fastställas, utan hänsyn till ägarförhållanden. I inventeringen bör också ingå 
beskrivningar, exakta angivelser och observationer om den biologiska mångfalden i all 
produktionsskog. Dessa inventeringar bör kunna utvidgas, så att information som dittills 
inte insamlats kan tas med. 
11.3 De permanenta skogarna 
Vissa markkategorier bör hållas permanent skogsbeväxta. ITTO syftar här särskilt på 
skyddsvärd mark, mark som hör till naturreservat, mark för produktion av virke och 
andra skogsprodukter samt mark vars syfte är att uppfylla flera av dessa mål. Det bör 
göras en kartläggning och avgränsning av de olika kategorier som tillsammans utgör de 
permanenta skogarna, i samråd med de berörda samhällena och med hänsyn till dessas 
krav. 
ITTO rekommenderar att de naturliga skogarna inte skall huggas ner för att ge plats åt 
återplantering, om inte en rationell analys visar att detta är nödvändigt för att behålla 
marken skogsbeväxt. 
Enligt ITTO är det också lämpligt att upprätta totalskyddade områden som täcker så 
mycket naturlig skog som möjligt, samt att omge dessa kärnområden med skyddade, i det 
närmaste naturliga skogar för att minska effekterna längs gränserna och garantera 
bevarandet av deras ekologiska funktion. Man bör också minimera skadorna pä den 
biologiska mångfalden genom att upprätthälla förbindelser mellan icke-påverkade skogar. 
11.4 Marklagstiftningen 
ITTO.s rekommendationer och principer gäller alla typer av skogar, oavsett om de är 
nationell eller privat egendom eller omfattas av sedvanerätt. Rekommendationerna kan 
inte genomföras med mindre än att de lokala samhällena godtar de föreslagna 
förändringarna i markanvändning och äganderätt. 
11.5 Nationell skogsmyndighet 
Det bör finnas en nationell skogsmyndighet med uppdrag och kapacitet att säkerställa att 
skogarna sköts på ett sätt som tar hänsyn till alla värden, bland annat den biologiska 
mångfalden. 
11.6 Genomförbarhetsstudier 
ITTO rekommenderar att man skall göra genoinförbarhetsstudier som om fatta? alla 
ekologiska, samhällsekonomiska (bättre tillgång till resurser, ökad sysselsättning, 
investeringsmöjligheter, industriell utveckling, ökade skatteintäkter, men också ingrepp i 
markrätten, försämring av naturvärdena osv.) och institutionella konsekvenser av en 
hållbar återplantering. 
11.7 Skogsskötsel 
11.7.1 Planering 
Det är nödvändigt med en skogsbruksplan, både för ett hållbart skogsbruk och för 
planering och förvaltning av aterplanteringarna. Planen för återplantering bör utgöra 
grunden för alla åtgärder inom och bestämmelser för skötseln. Planerna bör omfatta 
följande: zoner som skall undantas från återplantering och exploatering, val av 
skogsbrukssystem, reglering av avkastning och det årliga potentiella uttaget, nätet av 
vägar och brandgator, skötselinventeringar och kartor, metoder för markberedning, 
plantering, underhåll, erosionsförebyggande, markkompaktering, brandskydd och 
brandbekämpning, biologisk bekämpning av parasiter och skydd mot parasiter, 
sjukdomar och klimatproblem, utvecklingen av avsättningsmöjligheter och planer för 
exploatering, bestämmelser i syfte att låta de lokala samhällena dra nytta av skogens 
resurser samt erkännande av sedvanerätten. 
11.7.2. Avverkning och uttag 
Föreskrifter för avverkning är viktiga eftersom de kan medge att uttagen görs förenliga 
med skogsbruksmetoderna. I detta syfte är det enligt ITTO lämpligt att precisera allt som 
rör avverkning, märkning av vilka träd som skall fällas och vilka som skall stå kvar, samt 
bestämmelser för fallriktning och utforsling. Vidare bör man minska hyggenas storlek 
och minimera maskinanvändningen och skadorna på den kvarvarande skogen. Efter 
avverkningen bör en inventering göras för att i förekommande fall avgöra vilka 
skogsvårdsingripanden som är nödvändiga. 
11.7.3 Skydd 
Permanenta produktionsskogar bör skyddas från verksamhet som är oförenlig med en 
hållbar virkesproduktion. Arbeten på infrastrukturen i skogen bör ske med minsta möjliga 
risker för erosion och andra skador på marken och miljön i allmänhet. En plan bör 
utarbetas för bekämpningen av bränder, som allvarligt kan hota produktiviteten, den 
ekologiska stabiliteten och kvaliteten på aterplanteringarna. Det bör också finnas 
bestämmelser för hantering och lagring av kemiska produkter. 
//. 7.4 Rättsliga bestämmelser 
ITTO:s direktiv innehåller en rad rättsliga bestämmelser om bland annat 
koncessionsavtal, tillstånd för avverkning på privat mark eller mark som omfattas av 
sedvanerätt samt tillstånd för återvinning. 
11.7.5 Forskning och övervakning 
Syftet är att ta reda på om åtgärder enligt skogsbruksplanerna är förenliga med målen för 
en hållbar virkesproduktion samt annat utnyttjande av skogen. 
42. 
II.8 Samhällsekonomiska aspekter 
På det samhällsekonomiska och ekonomiska planet bör man garantera en rättvis 
fördelning av kostnader och fördelar mellan myndigheter, skogsägare, 
koncessionsinnehavare och lokala samhällen i skogarna. ITTO slår fast att det är 
nödvändigt med stöd från lokalbefolkningen för att skogsgruksplanen skall lyckas. Det är 
nödvändigt att verksamheten är lönsam. ITTO förespråkar att avkastningen skall plöjas 
ned i skogsproduktionen samt att skogsskatter och -avgifter skall ses över. 
III ITTO:S KRITERIER OCH INDIKATORER2 
ITTO definierar kriterier som viktiga faktorer som bidrar till att avgöra vilka led som är 
väsentliga i bedömningen av ett uthålligt skogsbruk. En indikator är ett kvalitativt, 
kvantitativt eller beskrivande mått på riktningen i den förändring som sker. 
Framtagningen av kriterier eller indikatorer syftar till att bidra till en förbättrad 
skogspolitik eller till utarbetandet av en helt ny politik. Kriterier och indikatorer kan 
underlätta forskningen och leda skogsbruket mot ett hållbartskogsbruk. De kan också 
bidra till att belysa hoten och svagheterna. 
Internationella organisationen för tropiskt trä har fastställt ett antal kriterier i sitt "Mål år 
2000". Kriterierna har slagits fast i syfte att mäta det tropiska skogsbrukets hållbarhet. 
Enligt organisationens definition bidrar kriterierna till att understryka svagheterna i det 
nuvarande skogsbruket, och kan därigenom underlätta arbetet med att slå fast vilka 
förbättringar som kan genomföras i skogsskötseln. De kan också utgöra en grundval för 
ett standardiserat rapportsystem i syfte att underlätta jämförelser och diskussion om 
samarbete och bistånd. Kriterierna är ytterligare ett bevis på ITTO:s engagemang för en 
hållbar skötsel av de tropiska skogarna. Kriterierna har tagits fram i syfte att hjälpa de 
producentländer som är medlemmar av ITTO att kunna bedöma och slå fast sina egna 
framsteg i strävandena att nå en hållbar skötsel av de tropiska skogarna och att 
förverkliga "Mål år 2000". 
Sammanlagt har ITTO tagit fram 5 kriterier och 27 indikatorer som skall användas på 
nationell nivå. De 5 kriterierna är 
1. grundvalen för skogsresurserna, 
2. kontinuiteten i skogsproduktionen, 
3. nivån på miljöövervakningen, 
4. samhällsekonomiska effekter, samt 
5. den institutionella ramen. 
De tänkbara indikatorerna är följande: 
1. Den övergripande planeringen av markanvändningen och den permanenta 
skogsarealens sammansättning. 
2. Den nuvarande permanenta skogsarealen jämfört med de nationella målen. 
2 Mätningskriterier för ett uthålligt tropiskt skogsbruk, ITTO:s serie för skogspolitik nr 3, mars 1992. 
4.3 
3. Målen för återplantering och skogsplanteringarnas nuvarande fördelning på ålder och 
årscykel. 
4. Andelen skyddad skog och produktiv skog i den permanenta skogsarealen. 
5. Representativiteten hos befintliga skyddade områden och pågående eller planerade 
program för nya reservat. 
6. Nationell produktionsstatistik. 
7. Dokumentation av tidigare avverkning. 
8. Hur ofta avverkning föreslås ske för de viktigaste skogstyperna, och normal 
giltighetstid för koncessionerna. 
9. Uttagspotentialen vid den första avverkningen under en bestämd period, och 
nettoarealen produktiv skog. 
10. Uttagspotentialen vid de följande avverkningarna, tillväxten samt nettoarealen 
produktionsskog. 
11. Åtgärder för att harmonisera den första avverkningen och de följande, och för att 
förvalta övergången mellan den första och andra avverkningscykeln. 
12. Målen för virkesproduktionen fördelade på tid och på olika källor. 
13. Befintliga skogsbruksföreskrifter för de viktigaste skogstyperna. 
14. Skötselföreskrifter för den del av den permanenta skogen som inte är 
produktionsskog. 
15. Befintliga skötselföreskrifter för skogsbruk, skydd av avrinningsområden m.m i 
produktionsskogarna. 
16. Befintliga metoder för bedömning av miljösituationen. 
17. Sysselsättningsstruktur och - sysselsättningstendenser. 
18. Uppkomst och fördelning av intäkter. 
19. Statens inkomster och utgifter för skogspolitiken. 
20. Befintliga metoder för att utvärdera de sociala konsekvenserna. 
21. Förekomsten av en nationell skogspolitik. 
22. Förhållandet mellan den nationella skogspolitiken och ITTO:s direktiv. 
23. De lagstiftningsmässiga förutsättningarna att genomföra den nationella skogspolitiken 
och skogsbruksplanerna. 
24. De lagstiftningsmässiga förutsättningar att reglera skogsbruket och administrera 
instrumenten härför, såsom koncessionsavtal. 
Ju 
25. Personella och ekonomiska resurser att tillgodose de rättsliga och administrativa 
behoven vad gäller skogsskötsel. 
26. Samråd med de lokala samhällena. 
27. Befintliga skogsbruksplaner och bestämmelser för att tillämpa dem. 
Ytterligare sex kriterier har utarbetats på skogsskötselenhetens nivå: 
1. tryggad resursförsörjning, 
2. kontinuitet i virkesproduktionen, 
3. bevarandet av djur och växter, 
4. godtagbara konsekvenser för miljön, 
5. de samhällsekonomiska fördelarna, samt 
6. planeringen och de justeringar som blir nödvändiga på grund av gjorda erfarenheter. 
På skogsskötselenhetens nivå är 23 indikatorer tänkbara: 
1. Den rättsliga klassificeringen av skogsreserverna eller skogsskötselenheterna. 
2. Förekomsten av en skogsbruksplan. 
3. En klar avgränsning av området. 
4. Eventuell förekomst av olaglig exploatering eller av intrång. 
5. Giltighetstiden för koncessionsavtal. 
6. Förekomsten av officiella och tydliga regler för avverkning. 
7. Markens produktivitet på lång sikt. 
8. Inventering av beståndet för avverkning. 
9. Antalet avverkade träd och uttagen volym per hektar. 
10. Kontroll av den volym som står kvar efter avverkningen. 
11. Registrering av den volym virke som produceras varje år. 
12. Nettoproduktionsareal. 
13. Registrering av årligen avverkad areal. 
14. Skydd av ekosystemen inom koncessionen eller skötselenheten. 
15. Omfattningen av vegetationsstörningar efter avverkningen. 
16. Omfattningen av markstörningarna. 
oir 
17. Omfattningen och den fysiska utsträckningen av stränderna till vattendrag och andra 
zoner till skydd för avrinningsområden. 
18. Omfattningen och graden av markerosion. 
19. Åtgärder för vattenskydd. 
20. Antal anställda. 
21. Typ och storlek av de fördelar som härrör från skogsbruket. 
22. Samråd med de lokala samhällena. 
23. Bestämmelser i syfte att i skogsbruksplanen ta hänsyn till olika former av traditionellt 
utnyttjande av skogen. 
ITTO förfogar över olika demonstrationsområden i några av producentländerna där 
projekt håller på att genomföras för att testa och utarbeta metoder för ett hållbart 
skogsbruk vad gäller de tropiska skogarna. Kriterierna har emellertid inte bindande 
verkan för organisationens medlemsländer. Meningen är endast att de skall bidra till att 
identifiera förbättringar av skötselmetoderna. 
Kriterierna och indikatorerna är mycket användbara som stöd för höjd kvalitet i 
skogsbruket; de utgör en integrerande del av den hållbara utvecklingen i de länder där de 
används. 
Utarbetandet av dessa kriterier har dock inte alltid välkomnats. Visserligen möjliggör de 
en bedömning av den övergripande politiken i ett land eller det samlade agerandet pä 
skogsskötselenhetens nivå. Däremot går det inte att med hjälp av dessa kriterier mäta hur 
väl reglerna för skogsbruk följs av de enskilda skogsbruksenheterna. Detta underlättar 
inte genomförandet av stimulansklausulen i Allmänna preferenssystemet, eftersom man 
inte kan avgöra huruvida de exporterade produkterna har framställts i enlighet med 
reglerna för ett hållbart skogsbruk. Så länge som det inte finns något mätbart samband 
kan miljöreglernas efterlevnad säkerställas endast på övergripande nationell nivå. 
IV. SLUTSATSER 
ITTO är en viktig katalysator på det internationella planet inom området "handel och 
miljö". Dess normer, som syftar till att förbättra den nationella miljöpolitiken och att 
bedöma metoderna för skogsskötseln, är antagligen de enda som för närvarande är 
godtagbara på det internationella planet. ITTO:s kriterier har dock inte tagits fram för att 
bedöma metoder som tillämpas på lokal nivå. De kan därför inte användas för att 
certifiera produkter. Certifieringsproblemet debatterades länge vid ITTO:s 20:e möte i 
maj 1996. ITTO beslöt att studera frågan närmare och att fortsätta diskussionen i frågan 
vid organisationens 23:e rädsmöte i november 1997. 
Som komplement till denna analys av ITTO:s arbete på området skall också understrykas 
att den mellanstatliga skogspanel som FN:s Ekonomiska och sociala råd inrättade 1995 
på rekommendation från Kommissionen för hållbar utveckling har lagt fram förslag till 
samordnade åtgärder på internationell nivå vad gäller bevarande och hållbar skötsel av 
skogarna som innefattar kriterier och indikatorer för ett hållbart skogsbruk som skall 
utvecklas vidare på nationell och regional nivå. 
M 
ALLMÄNNA SLUTSATSER 
Ett antal slutsatser kan dras av det som nämnts i det föregående, både om den allmänna 
debattens utveckling och om genomförandet av miljöklausulen i preferenssystemet. 
1. Utvecklingen av kriterier och indikatorer har lett till vissa förändringar av skogsbruket 
i riktning mot ett hållbart skogsbruk. Internationella initiativ kan driva på utvecklingen. 
Åtskilliga kontakter har knutits mellan olika länder; dessa kontakter främjar principerna 
om samspel, öppenhet, information, genomblickbarhet, delaktighet och samråd. Det 
arbete som utförts inom ramen för olika initiativ vittnar om en politisk vilja att 
åstadkomma konkreta resultat. Utarbetandet av kriterier och indikatorer har gett positiva 
resultat på det internationella planet som kan sammanfattas som följer: 
• ökat deltagande i den internationella dialogen om skogarna, 
• ökad internationalisering av debatten, samtidigt som staternas suveränitet över sina 
skogar respekteras, 
• stimulering av samarbetet och ökning av det ömsesidiga förtroendet, 
• gradvis utarbetande av tydligt definierade mål, 
• utveckling i riktning mot samförstånd, 
• främjande av information, samt 
• införande av en grundmodell för likartade verksamheter. 
2. Vad gäller miljöklausulen kan resultaten från arbetet inte annat än uppmuntra 
gemenskapen att gå vidare med genomförandet av denna klausul. Vissa svårigheter 
kvarstår dock i samband med den tekniska definitionen av "internationellt överenskomna 
normer" som skall beaktas vid tillämpningen av en främjande miljöklausul. Om man 
bortser från det arbete som utförts av icke-statliga organisationer, vilket inte kan betraktas 
som en objektiv och ostridig referens, har de nationella organen och särskilt 
Internationella organisationen för tropiskt trä inte tagit fram några normer som kan 
användas för att mäta miljöframstegen inom skogsbruket. De kriterier som utarbetats är 
direktiv som skall tillämpas på den nationella skogspolitiken, men de innehåller ingen 
måttstock till ledning för en bedömning av om de verkligen tillämpas. 
Som det nu är skulle det därför inte vara möjligt att tillämpa ett system med kontroll i 
exportledet. Detta skulle i själva verket innebära att gemenskapen antingen måste göra 
sin egen tolkning av tillämpningen av ITTO:s direktiv, vilket strider mot artikel 8 i 
förordningen om preferenssystemet, eller acceptera de olika tolkningar som görs av varje 
förmånsberättigat land, vilket vore ohanterligt. Därför måste man tänka sig ett alternativ 
som går ut på att för varje land göra en övergripande kontroll av att det följer ITTO.s 
direktiv eller anstränger sig att göra det. Med en sådan metod läggs tonvikten på dialog 
och pä en utveckling mot standardisering snarare än pä en strikt efterlevnad av normer. 
Det är självklart att detta alternativ kan kompletteras med en mycket enkel 
kontrollordning. I gengäld får den erbjudna fördelen inte bli så symbolisk att de 
förmånsberättigade på grund av bristande intresse avstår från att utnyttja den. Till 
skillnad från socialklausulen är det alltså inte fråga om en metod som främjar resultat på 
fältet utan snarare den politiska signalen. 
£} 
3. Det bör också understrykas att gemenskapen än så länge får nöja sig med att 
genomföra en klausul som endast omfattar produkter med ursprung i tropiska skogar. 
Detta är beklagligt, eftersom behoven inom andra sektorer är stora, särskilt inom 
jordbruket.3 Man kan emellertid inte bortse från behovet av internationellt erkända 
kriterier för tillämpningen av denna klausul. Endast vad gäller den tropiska skogen har 
man påbörjat denna process. Det återstår för gemenskapen att i andra fora främja 
utarbetandet av kriterier för andra sektorer. 
3 Det bör dock prövas vilka möjligheter som finns att låta vissa jordbruksprodukter (till exempel räkor) 
omfattas av denna klausul, om de odlas eller föds upp under förhållanden som är förenliga med hållbar 
utveckling av skogar av mangrovetyp. 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 260 slutlig 
DOKUMENT 
SV 11 05 14 10 
Katalognummer : CB-C0-97-248-SV-C 
ISBN 92-78-20621-0 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg