ft -sV 
ft ft 
ft ft 
^ft# EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 03.06.1998 
KOM(1998) 226 slutlig 
98/0134 (COD) 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
om gemenskapens tullkodex 
Förslag till 
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) 
om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2913/92 
om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen 
(framlagda av kommissionen) 

I 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN OM GEMENSKAPENS TULLKODEX 
SAMMANFATTNING 
Enligt bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en 
tullkodex för gemenskapen skall kommissionen före 1997 års utgång lägga fram en 
rapport om vilka anpassningar som bör göras, varvid särskild hänsyn skall tas till den inre 
marknaden. 
I sin rapport med förslag till ändringar redovisar kommissionen också erfarenheterna från 
de senaste fyra årens tillämpning av tullkodexen. 
Jämfört med tidigare förhållanden har gemenskapens tullkodex inneburit en mycket 
större överskådlighet och möjlighet till insyn. Flera europeiska länder som inte är 
medlemmar av gemenskapen och även länder utanför Europa har använt den som 
förebild. Dess uppgift är att fungera som stöttepelare för flera av gemenskapens 
politikområden och att vara en gemensam ram för de nationella tullmyndigheternas 
verksamhet. 
Syftet med en kvalitativ kodifiering (en revidering) förefaller att ha uppnåtts vad gäller 
grundförordningen, medan det för tillämpningsföreskrifterna krävs ytterligare arbete. 
Åtgärdsprogrammet "Tull 2000" och målet att förenkla fungerar som referensramar för 
en ytterligare uppdatering av kodexen, och dess utveckling påverkas också av 
handlingsplanen för gemenskapstransitering och meddelandet om förvaltningen av 
förmånsordningarna. 
De första ändringarna gällde i första hand införandet i gemenskapslagstiftningen av 
resultatet av Uruguayrundan. Fortsättningsvis kommer utvecklingen att inriktas på att 
göra reglerna enklare, att göra grundförordningen flexiblare, att förbättra förfarandet för 
återbetalning och att anpassa bestämmelserna om ombudskap i tullhänseende till 
principen om den inre marknaden. 
I. Inledning 
Genom rådets förordning (EEG) nr 2913/92 • inrättas en tullkodex för 
gemenskapen. I förordningens slutbestämmelser åläggs rådet att vid utgången av 
en period på fyra år se över kodexen på grundval av erfarenheterna från dess 
tillämpning. Denna period löpte ut den 31 december 1997. 
Tullagstiftningen har kodifierats på två nivåer: den ovannämnda 
grundförordningen anger de övergripande principerna medan 
tillämpningsföreskrifterna i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 
2 juli 19932 innehåller närmare bestämmelser om den praktiska tillämpningen. 
För att översynsuppdraget från rådet skall kunna fullgöras på ett meningsfullt sätt 
måste även tillämpningsbestämmelserna granskas. Detta meddelande från 
kommissionen gäller dock bara ändringar i grundförordningen. 
1 EGT L 302, 19.10.1992, s. 1. 
2 EGT L 253, 11.10.1993, s. 1. 
II. Gemenskapens tullkodex - banbrytande och fortfarande aktuell 
Kodifieringen av gemenskapens tullagstiftning innebar ett stort steg framåt för 
gemenskapen. 
Kodexen var resultatet av 25 års lagharmonisering och den är fortfarande en 
förebild för andra områden av gemenskapsrätten. Den ökade överskådlighet och 
förenkling den innebar kan nog bara helt förstås av de som före 1994 tvingades 
tillämpa eller rätta sig efter de hundratals olika rättsakterna utspridda i ett helt 
bibliotek av Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
III. Tullkodexens inflytande utanför gemenskapen 
Utan att det var avsikten har kodexen väckt stort intresse utanför gemenskapen. 
Redan innan den hade börjat tillämpas eller ens antagits sågs den av många länder 
som en förebild. Detta gällde särskilt länder som tidigare haft en statsstyrd handel 
och som snabbt behövde en fungerande tullagstiftning för att kunna integreras i 
den internationella handeln. Det intresse som de central- och östeuropeiska 
länderna, de stater som uppstått ur det forna Sovjetunionen och det forna 
Jugoslavien och till och med sammanslutningar av stater som Mercosur visat för 
tullkodexen vittnar om en trovärdighet som tycks härledas både ur Europeiska 
unionens anseende i allmänhet och kodexen som sådan, som anses ge uttryck för 
en välavvägd kompromiss mellan olika metoder och teorier. 
Eftersom kodexen är en koncentrerad samling av normer kommer den, liksom all 
kodifierad lagstiftning, naturligtvis att förenkla förberedelserna inför 
gemenskapens utvidgning. Detta visade sig nyligen vid övergången från 12 till 
15 medlemsstater och kan visa sig vara en fördel även i framtiden. 
Kodexens bestämmelser har också använts i stor utsträckning för de tullunioner 
som gemenskapen har bildat tillsammans med Andorra, San Marino och Turkiet. 
IV. Kodexens funktion inom politikområden med utgångspunkt i tullunionen 
Kodexens stora betydelse för gemenskapen beror på den roll tullunionens 
instrument spelar för gemenskapens politik. 
Även om kodexens förfaranden också används för att tillämpa begränsningar eller 
förbud som gäller import eller export är det primära användningsområdet 
tulluttag. 
På det handelspolitiska området används tullsatser allt mera sällan för att 
skydda enskilda industrisektorer, men de används fortfarande som stöd för 
gemenskapens politik beträffande förmånsbehandling i tullhänseende. I 
kommissionens meddelande av den 23 juli 1997 (KOM(97)402) understryks hur 
viktigt det är att tullförmånerna förvaltas rätt. Antidumpnings- och 
utjämningstullar används också i enlighet med kodexens bestämmelser och 
förfaranden för att skydda handel och industri. 
Jordbrukspolitikens exportbidragsordning bygger på kodexens tullförfaranden. 
Efter de förändringar som Uruguayrundan gav upphov till utgår jordbrukssektorns 
importskydd från tullkodexen. Sedan utjämningsavgifterna ersatts av tullsatser 
grundas det nya systemet på tullvärdet. Även om kodexens flexibla regler i detta 
avseende ersatts av särskilda jordbruksordningar med en striktare tillämpning 
förblir kodexens regelsystem referenspunkten inom området. 
Det enhetsdokument som avses i tillämpningsföreskrifterna för kodexen är det 
viktigaste instrumentet vid insamlingen av statistiska uppgifter beträffande den 
externa handeln. 
Gemenskapens tullagstiftning har fortsatt vara av stor betydelse för den indirekta 
beskattningen även efter att den inre marknaden genomförts. 
Tillämpningsområdet för de suspensiva tullarrangemangen har begränsats 
avsevärt när det gäller varuutbytet inom gemenskapen, men i stället har 
tillämpningen av mervärdesskatt på produkter importerade från tredje länder 
kommit att mera systematiskt länkas till kodexens tullförfaranden. 
Förutom sin övergripande betydelse för alla politikområden har kodexen en 
vertikalt sammanhållande funktion att fylla eftersom den administrativa apparaten 
för dess tillämpning består av 15 nationella administrationer. Bara vetskapen om 
att man i kodexen har en gemensam ram är för dessa administrationer ett lika 
viktigt integrationsmedel som åtgärderna inom ramen för programmet 
"Tull 2000". 
Slutligen, genom att flera av kodexens bestämmelser gäller allmänna 
förvaltningsrättsliga företeelser (upphävande, återkallelse av beslut, principen om 
berättigade förväntningar när misstag begås av förvaltningen) bidrar den till att 
skapa en europeisk rättsordning. 
På ett mera allmänt plan utgör kodexen en viktig del av de rättsregler som styr hur 
de belopp som skall tas ut som tull beräknas och hur gäldenären utpekas. Den 
tillhandahåller också den rättsliga grunden för uppbörden. Detta är ett viktigt 
medel för att skydda gemenskapens ekonomiska intressen och för att se till att 
gemenskapens politik fungerar väl. 
Det kan dock inte förnekas att bedrägerierna och oegentligheterna omfattar allt 
högre belopp, särskilt efter 1992, och att det på grund av den ökade 
sofistikeringen blivit allt svårare att avslöja dem. Den organiserade brottsligheten 
gör sig alltmer påmind genom sin delaktighet i tullbedrägerierna, eftersom 
vinstmöjligheterna är stora och riskerna små. 
De årliga rapporterna om bedrägeribekämpningen visar också hur undandragandet 
av egna medel ökar och hur svårt det är att säkra uppbörden av dessa egna medel 
och därmed få in dem i budgeten. Som exempel kan nämnas att de egna 
medlen 1996 utgjorde 787 miljoner ecu, vilket motsvarade nästan 6 % av den 
totala summan av jordbrukstullarna och jordbruksavgifterna, som samma år var 
13,7 miljarder ecu. 
V. Kvalitativa aspekter på kodifieringen av gemenskapens tullagstiftning 
För att se om kodifieringen av tullagstiftningen har lyckats kan man titta på hur 
kodifieringen genomförts. Det är inte självklart att de huvudsakliga målen med en 
kodifiering - att skapa ett enhetligt och överskådligt regelverk - kan uppfyllas. 
Den stora vikt som gemenskapen fäster vid dessa principer betonades i rådets 
resolution av den 25 oktober 1996 om förenkling och rationalisering av 
gemenskapens tullföreskrifter och -förfaranden3. 
För en kvalitativ kodifiering krävs, eftersom det rör sig om mer än en vanlig 
konsolidering eller sammanställning av reglerna, ett omfattande revideringsarbete. 
Detta förutsätter särskilt följande: 
Allmänna föreskrifter och detalj föreskrifter, t.ex. formföreskrifter för 
dokumentering, måste skiljas åt och fördelas på en grundförordning och en 
tillämpningsförordning. 
Alla bestämmelser på området måste ordnas och organiseras efter ett fast 
och strukturerat system. 
Upprepningar måste undvikas, bl.a. genom att bestämmelser med allmän 
räckvidd grupperas tillsammans. 
De två nivåerna, grundförordning och tillämpningsföreskrifter, måste ses 
som en enhet, inte bara juridiskt utan också framställningsmässigt. 
Om detta appliceras på grundförordningen tycks den slutsatsen kunna dras att 
den på det hela taget uppfyller de krav som ställs på en kvalitativ kodifiering utan 
att det på något sätt hävdas att resultatet av kodifieringen inte hade kunnat bli 
något annat. Det bör understrykas att lagstiftaren har delat upp lagstiftningen på 
de två nivåerna genom en generös delegering av befogenheter till kommissionen 
samtidigt som kommittéförfarandet, där medlemsstaterna deltar, har bevarats. 
När det gäller tillämpningsföreskrifterna måste det medges att de ovannämnda 
riktmärkena för en god lagstiftare inte beaktades i tillräcklig utsträckning. 
Omständigheterna var besvärligare än vid utarbetandet av grundförordningen. 
Arbetet sammanföll i tiden med slutfasen av förberedelserna för den inre 
marknaden och kom därför i andra hand. På grund av arbetets omfattning och den 
knappa tiden blev det därför nödvändigt att begränsa arbetet i var och en av de 
blivande sektionerna av tullkodexkommittén till en sammanställning av 
bestämmelserna i olika "block", utan att någon riktig revidering av materialet 
kunde äga rum. 
Det aktiva arbetet med att förbättra de kvalitativa aspekterna av kodifieringen bör 
därför fortsätta. Kommissionen har vidtagit de samordningsåtgärder som behövs. 
Den översyn som pågår inom områdena transitering respektive tullförfaranden 
med ekonomisk verkan erbjuder ett lägligt tillfälle att fortsätta arbetet. 
3 EGT C 332, 7.11.1996, s. 1. 
VI. Referensram för en modern tullkodex för gemenskapen 
1. Viktigare än kodifieringens kvalitativa aspekter är att veta om kodexen klarar 
dagens och framtidens utmaningar. Som det första av de mål som ligger till grund 
för åtgärdsprogrammet "Tull 2000"4 anges att säkerställa "att gemenskapsrätten 
tillämpas på ett sådant sätt att likvärdiga resultat uppnås överallt inom 
gemenskapens tullområde" (artikel 4). 
Det finns två sätt att se på hur tullkodexen förhåller sig till programmet. Å ena 
sidan är kodexen en del av den gemenskapsrätt vars enhetliga tillämpning skall 
säkerställas och kan då i sin egenskap av mål för programmet inte vara en av 
programmets åtgärder. Å andra sidan är kodexen, som ovan konstaterats, i sin tur 
ett verktyg för att gemenskapsrätten skall kunna tillämpas effektivt försåvitt 
gemenskapsrätten gäller en politik som stödjer sig på tullunionen. Behovet av att 
uppdatera och anpassa kodexen ingår alltså i detta avseende i de åtgärder som 
skall genomföras genom programmet "Tull 2000". Enligt programmet är de 
huvudsakliga målen med kodexen att förfarandena skall tillämpas enhetligt och 
gemenskapens och dess ekonomiska aktörers ekonomiska intressen skyddas. 
2. Den andra referenspunkten för en modern kodex är att den måste uppfylla målet 
att förenkla. Vikten av att förenkla, vilket är en konstant utmaning, underströks i 
det uttalande som generaldirektörerna för medlemsländernas tullmyndigheter och 
kommissionen gjorde i Stockholm i maj 1996 och som följdes av rådets resolution 
av den 25 oktober 1996. Förenklingen av tullbestämmelserna och tullförfarandena 
nämns också som en del av "Strategiskt mål 1 : Att göra reglerna mer effektiva" i 
Handlingsplan för den inre marknaden (CSE(97)1 av den 4 juni 1997). 
De stora belopp som undandras som egna medel gör att alla förenklingsåtgärder 
måste åtföljas av effektiva kontrollmedel som är särskilt avpassade för de 
. potentiella risker som åtgärden medför. 
3. Gemenskapen reagerar nu med bestämdhet beträffande två centrala problem som 
uppstått i samband med tullunionen och den politik som grundar sig på dess 
instrument. Det ena är förfarandet vid gemenskapstransitering som drabbats av 
organiserade bedrägerier vilket också har påverkat dess funktion. Flera 
säkerhetsmekanismer har redan införts i tillämpningsföreskrifterna, och dessa 
kommer att kompletteras ytterligare i enlighet med den handlingsplan som 
kommissionen antagit för ändamålet5. 
Det andra problemet är förmånsordningarna. De blir lidande av en släpphänt 
förvaltning, inbegripet från tredje lands sida, och oegentligheterna har antagit 
oroande proportioner, vilket också nyligen konstaterats av kommissionen i ett 
meddelande (KOM(97)402 av den 23 juli 1997). I meddelandet upprepade 
kommissionen att problematiken kring våra importörers "goda tro" inte kan dölja 
behovet av att behandla denna fråga i ett större politiskt perspektiv som omfattar 
förmånsordningarnas samtliga aspekter. Det är dock uppenbart att, precis som när 
4 Europaparlamentets och rådets beslut nr 210/97/EG av den 19 december 1996, EGT L 33, 4.2.1997, 
s. 24. 
5 EGT C 176, 10.6.1997,s. 3. 
det gäller gemenskapstransiteringen, problemen inte kan lösas genom enbart 
lagstiftningsåtgärder, utan att en lösning även är beroende av en väsentlig 
förbättring av förvaltningen av de instrument som dessa ordningar vilar på. 
Kommissionen har därför inom ramen för denna övergripande strategi föreslagit 
ett program med åtgärder på såväl gemenskapsnivå som gentemot tredje land, 
sy Ilande till säkerställandet av en bättre tillämpning av de befintliga 
bestämmelserna och till genomförandet av vissa operationella åtgärder för att 
förbättra och komplettera dessa. Detta skulle kunna få ytterligare inverkningar 
bland annat på vissa aspekter av tullkodexen. 
Lagstiftningsstrukturerna och förvaltningsstrukturerna kompletterar varandra men 
fyller olika funktioner. Tullkodexen kan inte lastas för alla brister i tullunionens 
funktionssätt och inom vissa politikområden. Den är inte det enda instrument som 
skapats för att ta itu med dessa funktionsproblem. Denna komplementaritet, som 
även utmärker förhållandet mellan kodexen och "Tull 2000"-instrumentet, bör 
därför tillmätas stor betydelse. 
Denna situation kan illustreras med två exempel: 
På nationell nivå i gemenskapen saknas tyvärr enhetlighet för vissa strukturer för 
förenklade förfaranden eller datorisering. Man bör dock hålla i minnet att de 
organisations- och samordningsinsatser som återstår på detta område egentligen 
inte är kopplade till någon ändring av de befintliga lagstiftningsstrukturerna. 
En annan faktor som påverkar förvaltningen av förmånsordningarna är hur väl 
uppbördsförfarandet fungerar. Det faktum att tullmyndigheterna i olika 
medlemsstater bokför utestående tullar eller vidtar säkerhetsåtgärder utan fasta 
rutiner och ofta för sent visar att myndigheterna fortfarande har ett stort 
manöverutrymme. 
Lagstiftningsåtgärder för att begränsa dessa myndigheters handlingsutrymme 
skulle förmodligen inte komma till rätta med problemet på ett tillfredsställande 
sätt. Att införa till bokstaven striktare bestämmelser som ändå blir föremål för 
tolkning kan vara användbart när det är fråga om mera allmän harmonisering, men 
inte när det gäller stödja en viss gemensam åtgärd i en viss situation. Lösningen är 
snarare bättre samordning och införandet av passande förfaranden som grundar 
sig på samarbete och som omfattar även kvasi-hierarkiska styrmedel, vilket 
bekräftas av artikel 7 i beslutet "Tull 2000". 
Denna slutsats beträffande ett speciellt problem minskar inte behovet av att 
anpassa lagstiftningsstrukturerna för uppbördsförfarandet, bland annat när det 
gäller att öka möjligheterna att agera vid tillfällen då preskriptionstidens utgång 
och förfallodagen ligger nära varandra. Införandet av passande bestämmelser i 
kodexen kommer att generellt inverka på alla de belopp som skall uppbäras, både 
när det gäller transitering och import, förmånsberättigad eller ej. 
VII. Tidigare gjorda ändringar och ändringsförslag som kommissionen avser att 
lägga fram för rådet 
I. Gemenskapens tullkodex hur ändrals Ivå gånger scdun den böljade 
tillämpas 1994. Den första ändringen, är 1995, följde av 
anslutningsakten och avsåg främst den därmed sammanhängande 
utvidgningen av gemenskapens tullområde6. 
Den andra ändringen, genom Europaparlamentets och rådets 
förordning (EG) nr 82/97 av den 19 december 19967, avsåg huvudsakligen 
införlivadet av förhandlingsresultatet från Uruguayrundan beträffande 
jordbrukspolitik och ursprungsregler. Dessutom anpassades 
bestämmelserna på ett flertal olika punkter, i det gemensamma syftet att få 
kodexen att bättre motsvara aktörernas behov, antingen genom att reglerna 
i själva kodexen mjukades upp eller genom att det gavs möjlighet till 
undantag från kodexens regler genom införande av mer differentierade 
tillämpningsföreskrifter. 
i Mest betecknande för den omarbetning som för närvarande pågår och som 
delvis innefattas i det bifogade förslaget till ändring av kodexen är 
strävandena att göra grundförordningen mera flexibel. Andra förslag, som 
gäller förfarandet för gemenskapstransitering och som inte återfinns i den 
bifogade texten, syftar i linje härmed till att öka flexibiliteten eller göra 
den flexibilitet som i praktiken förekommer vid användningen av 
tillämpningsföreskrifterna överskådligare. 
Ett ämne som i detta sammanhang ofta aktualiseras för lagstiftaren för 
båda nivåerna av tullagstiftningen är de enskilda fall då bestämmelserna 
om tullskuld och om hur tullskuld uppkommer med hänsyn till 
proportionalitetsprincipen kan visa sig vara för stela. Redan vid den förra 
ändringen hade lagstiftaren uppgiften att finna en balans mellan de olika 
intressena, och i kommissionens nya förslag görs ett nytt försök. 
Avsikten med att godkänna en ny typ av frizoner med särskilda 
övervakningsmetoder är att anpassa kodexens struktur utan att påverka 
konkurrensförhållandena mellan aktörerna i gemenskapen. 
Omarbetningen av tullförfarandena med ekonomisk verkan för att 
förenkla användningen kommer att avspegla omarbetningen av förfarandet 
för gemenskapstransitering och gäller främst tillämpningsföreskrifterna. 
Vissa bestämmelser i grundförordningen sätter vissa gränser för 
omarbetningen och därför föreslår kommissionen att dessa bestämmelser 
anpassas i den utsträckning som behövs. 
I sin strävan att förenkla tullformaliteterna gjorde lagstiftaren vid den 
andra ändringen av kodexen det möjligt att göra undantag från 
anmälningsskyldigheten vid återexport av en vara. Nu föreslår 
6 EGTL 1, 1.1.1995, s. 1. 
7 EGTL 17,21.1.1997. 
kommissionen att skyldigheten att tillsammans med varudeklarationen 
tillhandahålla vissa följedokument skali mjukas upp för att ett hinder på 
vägen vid datoriseringen av tuHklareringen skall undanröjas. Förslaget 
beaktar emellertid skyddet för ds finansiella intressena och de särskilda 
kontrollbehov som är förknippade med det. 
3. Det andra målet som nödvändiggör anpassning av gemenskapens 
tullkodex är effektiviseringen av åtcrbeiainingsförfarandet. Förfarandet 
är inte bara en inkomstkälla för gemenskapen utan främst en faktor som 
avgör trovärdigheten för bestämmelserna och de politiska styrmedlen för 
bedrägeribekämpning. När den andra ändringen skulle göras avvisade 
rådet kommissionens förslag om att förlänga preskriptionstiden när det vid 
misstankar om bedrägeri krävdes ytterligare utredning. Parlamentet delade 
rådets åsikt att det var nödvändigt att först klargöra frågan om skydd för 
den som handlat i ;'god tro" beträffande skriftliga bevis om förmånsstatus 
för varor importerade från tredje land. 
Detta klargörande redovisades i kommissionens meddelande av den 
23 juli 1997 (KOM(97)402) och kommissionen lägger nu på nytt fram 
förslaget. Kommissionen föreslår samtidigt att förhållandet mellan 
uppbörden och möjligheten att överklaga ses över. Möjligheten att 
överklaga skall skydda aktören mot uprbörd av belopp han inte är skyldig, 
men om överklagandet avslås måste uppbörden kunna ske på ett sådant 
sätt att gäldenärer som inte har överklagat kravet inte diskrimineras. 
4. Det sätt på vilket vissa medlemsstater reglerar möjligheten att låta 
mellanhänder fullgöra tullformaliteter innebär ett rättviseproblem med 
avseende på de villkor enligt vilka aktörerna i dessa medlemsstater deltar i 
den externa handeln. I den nu gällande artikel 5 i kodexen finns en 
"begränsningsklausul", som när den tillämpas kan påverka den inre 
marknadens funktion och innebära en omotiverad snedvridning av 
konkurrensen. En mer utförlig analys av verkningarna av dessa 
mekanismer ges i punkt 1 i avsnittet "Motivering" i förslaget till ändring 
av kodexen i del II i detta dokument. Enligt förslaget ersätts - med verkan 
från och med den 1 januari 2002 - begränsningsklausulen med en 
möjlighet att kunna förbehålla tullombuden enbart det indirekta 
ombudskapet, samt införs - också med verkan från och med den 1 januari 
2002 - en möjlighet att genom tillämpningsföreskrifter fastställa 
gemenskapskriterier för reglering av tillhandahållandet av 
tull deklarationstj änster. 
VIII. Konsolidering och omkodifiering av ett regelverk statt i ständig förändring 
I punkt 16 i ingressen till förordning (EG) nr 82/97 noteras att kommissionen för 
att bibehålla tullkodexens praktiska användbarhet förklarat sig beredd att årligen 
utge en uppdaterad version av hela kodexen tillsammans med 
tillämpningsföreskrifterna. 
Kommissionen kommer att fullgöra denna uppgift genom att till alla användares 
förfogande ställa en av EG:s publikationsbyrå inrättad databas med omedelbart 
efter varje ändring av grundförordningen och tillämpningsföreskrifterna 
10 
uppdaterade versioner av dessa texter på gemenskapsspråken. Denna databas 
kommer att inrättas under 1998. 
Det kommer oberoende av detta att behövas en omkodifiering (en "officiell 
kodifiering") av de minst två gånger per år ändrade tillämpningsföreskrifterna. 
Detta arbete kan inte genomföras på ett tillfredsställande sätt om inte vissa 
omfattande reformer av gemenskapstransiteringen och tullförfarandena med 
ekonomisk verkan först har genomförts. Det kommer alltså att ske efter det att 
databasen har inrättats och skapat överskådlighet inom detta område av 
gemenskapsrätten. 
IX. Slutsatser 
Jämfört med tidigare förhållanden har gemenskapens tullkodex inneburit en 
mycket större överskådlighet och möjlighet till insyn. Flera europeiska länder som 
inte är medlemmar av gemenskapen och även länder utanför Europa har använt 
den som förebild. Dess uppgift är att fungera som stöttepelare för flera av 
gemenskapens politikområden och att vara en gemensam ram för de nationella 
tullmyndigheternas verksamhet. 
När det gäller det ökande antalet bedrägerier bör det kontrolleras att den ändrade 
kodexen verkligen fyller sin funktion. Om inte alla tar sitt ansvar för att se till att 
kodexen inte tänjs för att främja särintressen eller icke legitima intressen riskerar 
de ekonomiska och politiska spänningarna att öka. 
Syftet med en kvalitativ kodifiering (en revidering) förefaller att ha uppnåtts vad 
gäller grundförordningen, medan det för tillämpningsföreskrifterna krävs 
ytterligare arbete. Åtgärdsprogrammet "Tull 2000" och målet att förenkla 
fungerar som referensramar för en ytterligare uppdatering av kodexen. 
Handlingsplanen för gemenskapstransitering och meddelandet om förvaltningen 
av förmånsordnmgarna påverkar också kodexens utveckling, varvid det är 
underförstått att det skall skiljas mellan lagstiftningsstrukturerna och 
förvaltningsstrukturerna. 
De första ändringarna gällde i första hand införandet i gemenskapslagstiftningen 
av resultatet av Uruguayrundan. Fortsättningsvis kommer utvecklingen att inriktas 
på att göra reglerna enklare, att göra grundförordningen flexiblare, att förbättra 
förfarandet för återbetalning och att anpassa bestämmelserna om ombudskap i 
tulihänseende till principen om den inre marknaden. 
Förslagen till ändring av grundförordningen bifogas. 
11 
II 
Förslag till 
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) 
om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2913/92 
om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen 
12 
MOTIVERING 
Punkt 1 (artikel 5) 
Importörer och exportörer anförtror ofta åt mellanhänder att fullgöra tullformaliteterna. 
Formaliteterna fullgörs därvid antingen som en del av organiserandet av transporten av 
varorna, eller av en särskild yrkeskår vars företrädare i vissa medlemsstater traditionellt 
tillhör ett reglerat yrke. 
Tullreglerna medger i princip att mellanhänder handlar på något av följande två sätt 
(artikel 5 i kodexen): 
Inom ramen för ett direkt ombudskap, varvid ombudet handlar i uppdragsgivarens 
namn och för dennes räkning och uppdragsgivaren är ensam ansvarig för tullskulden. 
Inom ramen för ett indirekt ombudskap, varvid ombudet handlar i eget namn för 
uppdragsgivarens räkning och därvid blir ansvarig för tullskulden på samma sätt som 
uppdragsgivaren. 
Gemenskapens tullregler bör i princip inte ingripa i det sätt på vilket mellanhänders 
verksamhet regleras på detta område, men rådet införde 1992 genom en "kompromiss" en 
"begränsningsklausul" i artikel 5 i kodexen. Genom denna klausul tillåts en medlemsstat 
att inom sitt'territorium begränsa rätten att avge tulldeklarationer enligt den ena av de två 
formerna av ombudsskap (antingen direkt eller indirekt) på så sätt, att ombuden skall vara 
tullombud som bedriver sin verksamhet inom den medlemsstaten enligt reglerna för 
ombudskap. 
Det kan vara begripligt om vissa medlemsstater önskar begränsa vissa särskilda 
rättigheter till en yrkeskategori som tar på sig större risker (vilket är fallet om det är det 
indirekta ombudskapet som begränsas till en viss yrkeskategori), men det måste 
konstateras att denna princip inte längre iakttas, att det inte längre föreligger någon 
balans och att begränsningsrätten i allt mindre grad står i samband med något finansiellt 
ansvar för mellanhänderna (detta är fallet i bl.a. Frankrike och Italien), och 
begränsningsrätten blir därvid ett utbudsbegränsande instrument utan något berättigande 
vare sig från tullsynpunkt eller ur finansiell synvinkel. 
Detta blir än mer uppenbart, eftersom lagstiftningen i vissa medlemsstater inte bara får 
till följd att en viss kategori av deklaranter fritas från det solidariska ansvaret, utan även 
påbjuder detta ansvar för tillhandahållare av tjänster som befinner sig utanför den 
kategorin men bedriver en identisk verksamhet. Därför påverkas den inre marknadens 
funktion, i det att det innebär en inskränkning av rätten att fritt tillhandahålla tjänster och 
en snedvridning av konkurrensen. 
Denna obalans har ogynnsamma konsekvenser för den externa handelns aktörer. Den 
uppdelning av den inre marknaden som uppstår till följd av begränsningsklausulen 
(särskilt om det är det direkta ombudskapet som förbehålls en viss kategori) innebär i 
samband med den ökande efterfrågan på tulldeklarationer (vilket är en följd av 
gemenskapens växande externa handel) en omotiverad hämning av den ekonomiska 
aktiviteten. Till följd av detta riskerar konkurrenskraften att försämras och har priserna 
för tjänsterna en tendens att höjas, till skada framför allt för de små och medelstora 
företagen. 
13 
Med beaktande av ovanstående föreslår kommissionen att medlemsstaternas möjlighet att 
välja den form av ombudskap som de kan förbehålla en viss kategori tas bort, och att 
endast det indirekta ombudskapet får förbehållas en viss kategori. Kommissionen föreslår 
även en möjlighet att genom tillämpningsföreskrifter fastställa gemenskapskriterier för 
reglering av allt tillhandahållande av tulldeklarationstjänster, så att en ny balans kan 
skapas i ljuset av gjorda erfarenheter. Enligt förslaget skall ändringen tillämpas från och 
med den första januari 2002, för att de som yrkesmässigt ägnar sig åt tullklarering och 
övriga berörda ekonomiska aktörer skall kunna förbereda sig inför den nya situationen. 
Punkt 2 (artikel 35) 
Det föreligger inte några problem vad gäller kodexens förenlighet med reglerna om 
införandet av euron, särskilt med förordning (EG) nr 1103/07 av den 17 juni 1997 om 
vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron8. Eftersom de nationella 
bankmyndigheternas befogenheter ännu inte har fastställts slutgiltigt, förefaller det 
lämpligt att formulera artikel 35 på ett mera allmänt sätt och att därvid ta fasta på 
begreppet "de på detta område behöriga myndigheterna". 
Punkt 3 (artikel 49) 
Det måste anges vem som är ansvarig för att varor i tillfällig förvaring hänförs till en 
godkänd tullbehandling, så att gäldenären kan fastställas ifall en tullskuld skulle 
uppkomma i enlighet med artikel 203 eller 204. Det begrepp som redan används i 
artikel 51, "den person som innehar varorna", förefaller lämpligast. 
Punkt 4 (artikel 62) 
Det har visat sig att det inom gemenskapen finns ett växande behov av att låta 
deklaranten slippa att lägga fram de dokument som skall åtfölja hans deklaration för 
tullmyndigheterna, särskilt när deklarationen inges på elektronisk väg. Eftersom de 
befintliga förenklade förfarandena endast erbjuder en partiell lösning på problemet, infors 
enligt ändringsförslaget en möjlighet till undantag som skulle vara avhängig av 
tillämpningsföreskrifter om tullmyndigheternas tillträde till dessa dokument och om 
bevarande av dokumenten. 
EGTL162, 19.6.1997, s. 1. 
14 
Punkt 5 (artikel 115.4) 
Den nya formuleringen av punkt 4 gör det möjligt att även införa tillämpningsföreskrifter 
som vidgar möjligheterna att använda systemet med likvärdig ersättning inom ramen för 
förfarandet för aktiv förädling. Den nuvarande texten avser enbart förbud och 
begränsningar. 
Punkterna 6 och 11 (artiklarna 117 c och 133 e) 
Inom ramen för moderniseringen av förfarandena för aktiv förädling och bearbetning 
under tullkontroll avser man att upprätta förteckningar över de fall där de ekonomiska 
villkoren anses vara uppfyllda. Detta kommer att göra det möjligt att för sådana fall 
förkorta tiden för beviljandet av tillstånd för användning av ett förfarande, och samtidigt 
kommer medlemsstaternas praxis att bli mer enhetlig. Ändringen är ett led i 
förenklingspolitiken. 
Punkt 7 (artikel 118) 
Det förefaller inom ramen för moderniseringen av förfarandet för aktiv förädling 
önskvärt att kunna fastställa särskilda återexporttidsfrister för alla förädlingsprocesser hos 
en förädlare. 
Punkt 8 (artikel 124) 
I denna ändring beaktas utvecklingen på jordbruksområdet; enligt förslaget blir det 
möjligt att använda restitutionssystemet för vissa jordbruksprodukter, på villkor som 
fastställs i tillämpningsföreskrifterna. 
Punkt 9 (artikel 128) 
För varor som är hänförda till förfarandet för aktiv förädling (restitutionssystemet) är det 
inte berättigat att anse hänförande till transiteringsförfarandet som likvärdigt med export 
och alltså som något som gör det möjligt att ansöka om återbetalning eller eftergift av 
tullarna. Genom den föreslagna ändringen borttas följaktligen möjligheten till 
återbetalning eller eftergift när förädlingsprodukterna eller varorna i oförändrat skick 
hänförs till transiteringsförfarandet. 
Punkt 10 (artikel 131) 
Artikeltexten har anpassats i enlighet med texten i artikel 141, för att medge större 
flexibilitet vid fastställandet av de fall i vilka och de villkor under vilka förfarandet för 
bearbetning under tullkontroll far användas. 
15 
Punkt 12 (artikel 142) 
Genom förslagstextens utformning anpassas artikel 142 till artikel 141, för att kunna 
täcka samtliga fall där villkoren för fullständig befrielse inte är uppfyllda (den nuvarande 
texten är mer restriktiv för fall som avser partiell befrielse än för fall som avser 
fullständig befrielse; i den nuvarande texten krävs att varornas ägare i samtliga fall skall 
vara etablerad utanför gemenskapens tullområde). Förslagstexten medger också ett 
närmare angivande av de villkor under vilka förfarandet får användas. 
Punkt 13 (artikel 144) 
Ett avskaffande av artikel 144.1 innebär att man inte behöver taxera föreskriftsenlig 
användning av varor som hänförts till förfarandet för temporär import genom att använda 
den allmänna regeln i artikel 214. 
Ändringen (i förslaget) av ordalydelsen i den nuvarande artikel 144.2 (enligt förslaget får 
artikel 144 ett enda stycke) har visat sig vara nödvändig av tydlighetsskäl. För de varor 
som hänförts till förfarandet för temporär import med partiell befrielse från importtullar 
har en del av tullarna redan betalats. Vid övergång till fri omsättning eller i andra fall av 
uppkomst av tullskuld är det skillnaden mellan detta tullskuldbelopp och det redan 
betalda beloppet som återstår att betala. 
Punkterna 14 och 15 (artiklarna 152 och 153) 
Ordalydelsen i förslagets artikel 152 och det föreslagna avskaffandet av artikel 153 
innebär att de fall i vilka en annan taxering än differenstaxering i enlighet med artikel 151 
skall tillämpas får anges i tillämpningsföreskrifterna. Detta förenklar lagstiftningen och 
medger större flexibilitet. Ändringen öppnar vägen för ett eventuellt införande av-
taxering av mervärdet i andra fall än de som avses i artikel 153. 
Punkt 16-18 (artiklarna 167, 168.1 och 168a) 
Det har visat sig att det konventionella begreppet "frizon", i den mening det används i 
tullkodexen, inte motsvarar den externa handelns behov i vissa medlemsstater. För dessa 
medlemsstater bör frizonerna kontrolleras genom användning av de suspensiva 
arrangemangens metoder, utan att de fördelar som är förbundna med dragningskraften 
hos beteckningen "frizon" för den skull går förlorade. 
Förslaget syftar alltså till att införa en andra typ av kontroller i frizonerna, i samband med 
vilken vissa av de konventionella frizonernas karakteristika kombineras med 
tullagerförfarandets formaliteter och kontrollmetoder. 
16 
Punkt 19 (artikel 212a) 
Vid den senaste ändringen av tullkodexen infördes artikel 212a i syfte att medge befrielse 
från tullar i fall då en tullskuld inte uppkommer till följd av godtagandet av en 
deklaration för övergång till fri omsättning, utan av andra orsaker. Det har visat sig 
önskvärt att utvidga denna möjlighet - på samma villkor - till de fall då en tullskuld 
uppkommer för varor som skulle ha kunnat komma i fråga för gynnsam behandling i 
tullhänseende (med anledning av sin beskaffenhet eller användning för särskilda 
ändamål) eller för differenstaxering inom ramen för passiv förädling om de hade 
deklarerats för övergång till fri omsättning. 
Punkt 20 (artikel 215.5) 
I vissa fall konstateras i en medlemsstat att en tullskuld har uppkommit (i allmänhet i 
enlighet med artikel 202) i en annan medlemsstat. Om beloppet för denna skuld inte 
motiverar de administrativa kostnader som följer av förfarandena för samarbete mellan de 
berörda medlemsstaterna bör det vara möjligt att låta bokföring och uppbörd ske i den 
medlemsstat som konstaterat skulden och där gäldenären i de flesta fall befinner sig. . 
(Artikel 215.6) 
De förenklade förfarandena för övergång till fri omsättning bör kunna tillämpas för varor 
som uppvisas i flera medlemsstater. 
När förfarandet med förenklad deklaration används uppkommer tullskulden i den 
medlemsstat där den förenklade deklarationen (ofullständig deklaration eller 
kommersiellt eller administrativt dokument) godtas. 
Det vore mer logiskt att låta platsen för tullskuldens uppkomst sammanfalla med den 
plats där den kompletterande deklarationen inges, för att göra det möjligt att ta upp 
tullbeloppet som en enda bokföringspost i enlighet med artikel 218.1 andra stycket. Den 
säkerhet som avses i denna bestämmelse skulle kunna ställas på den plats där den berörda 
aktörens huvudräkenskaper förs och där tillståndet utfärdats. Den för denna plats 
behöriga tullmyndigheten skulle därmed förfoga över alla nödvändiga medel för att 
utföra kontroller på ett så effektivt sätt som möjligt. 
Det bör dessutom betonas att de förenklingar som enligt förslaget införs i 
tullprocedurerna inte kommer att kunna ge full effekt när det gäller mervärdesskatt vid 
import, på grund av gemenskapens skatteregler om beskattning i destinationslandet. 
Denna situation kommer inte att kunna utvecklas mot större enhetlighet och en verklig 
förenkling av tillämpningen av tull- och skattebestämmelserna annat än inom ramen för 
genomförandet av ett framtida gemensamt system för mervärdesskatt, grundat på en enda 
plats för beskattning. 
17 
Punkt 21 (artikel 220.1) 
Kommissionen föreslog denna ändring redan i sitt förslag från 1995 till den första stora 
ändringen av tullkodexen (KOM(95)335). Den nuvarande lydelsen av artikel 220.1 
innebär att bokföring i efterhand av tullar bl.a. är beroende av att tullmyndigheterna har 
möjlighet att beräkna det belopp som lagligen skall betalas. 
Det kan ofta ta längre tid än preskriptionstiden att uppnå den säkerhet som är nödvändig i 
detta avseende (artikel 221.3), särskilt om kontroller i efterhand innebär undersökningar i 
flera medlemsstater eller i tredje land med samordning av de olika åtgärderna på 
gemenskapsnivå. Det finns fall där den faktiska situationen är klar men där tidsfristen på 
tre år innebär att de åtgärder som vidtas mot oegentligheter blir resultatlösa, eftersom den 
juridiska bedömningen av de kända omständigheterna tar en viss tid på grund av 
diskussionerna på olika nivåer. Sett mot bakgrund av politiken för bekämpning av 
oegentligheter kan detta knappast godtas. Även om det vid fall av handlande som kan ge 
upphov till straffrättsliga påföljder är möjligt att vidta fortsatta åtgärder (artikel 221.3 
andra meningen), gör skillnaden mellan medlemsstaternas preskriptionstider att det är 
svårt att åstadkomma en enhetlig behandling av dessa fall på gemenskapsnivå. 
Den föreslagna ändringen av artikel 220.1 syftar till att klargöra den rättsliga grunden för 
tullförvaltningarna, så att tullarna kan bokföras innan det är möjligt att med fullständig 
säkerhet beräkna det belopp som lagligen skall betalas. På detta sätt kommer en enhetlig 
tillämpning av gemenskapsreglerna att kunna säkerställas på ett mer effektivt sätt (se 
även punkt 23). 
Vid diskussionerna i rådet om förslaget från 1995 ansåg delegationerna att den period bör 
begränsas under vilken den berörda parten hålls i ovisshet. I det andra av de två nya 
stycken som föreslås beaktas det önskemålet, genom att perioden begränsas till tre år 
efter den "preliminära" bokföringen. Samtidigt begränsas den normala preskriptionstiden 
till två år (se punkt 22). 
Punkt 22 (artikel 221.3) 
I syfte att bibehålla en viss jämvikt mellan de ekonomiska aktörernas rättsliga säkerhet 
och skyddet av gemenskapens finansiella intressen föreslås, med hänsyn till 
förlängningen av perioden för bokföring med tre år i de fall där ovisshet råder, att den 
normala tiden för bokföring minskas till två år efter uppkomsten av tullskulden (se 
punkt 21). 
I syfte att skydda gemenskapens finansiella intressen vid alltför utdragna rättsliga 
förfaranden föreslås att preskriptionstiden avseende bokföringen sätts ur kraft i de fall där 
den berörda parten inger ett överklagande. 
18 
(Artikel 221.4) 
Införandet av denna punkt kommer att göra det möjligt att uppbära skulder för vilka 
preskriptionstiden ännu inte löpt ut men som förfaller med anledning av att de tagits med 
i en underrättelse som även gäller en skuld som är preskriberad. 
I vissa medlemsstater tillåter den nationella lagstiftningen att sådana underrättelser delas 
upp, men detta är inte fallet överallt. (Se punkt 65-71 i ingressen till Europeiska 
gemenskapernas domstols dom av den 14 maj 1996 i de förenade målen C-15 3/94 och 
C-204/94, "Seafood"-domen). 
Punkt 23 (artikel 222.2) 
Enligt förslaget får punkt 2 en tredje och en fjärde strecksats. 
I "Åtgärdsplan för transitering" planeras införandet av en viss rangordning av de personer 
som tullmyndigheterna kan vända sig till för betalning av en tullskuld som uppkommit 
genom att varor som omfattas av transiteringsförfarandet har undandragits från 
tullövervakning. I artikel 203.3 anges de för skulden ansvariga gäldenärerna; det har nu 
bedömts som önskvärt att fastställa att den huvudansvarige, som avses i sista 
strecksatsen, endast skall vara skyldig att betala skulden om det visat sig omöjligt att 
uppbära de belopp det gäller hos övriga gäldenärer. 
Den struktur för uppbördsförfarandet som fastställs i kodexen medför 
betalningsskyldighet så snart som tullskulden bokförts och gäldenären underrättats om 
den. För att tullmyndigheterna först skall kunna försöka uppbära skuldbeloppet hos de 
övriga gäldenärerna måste det i tillämpningsföreskrifterna finnas en möjlighet att bevilja 
den huvudansvarige uppskov med betalningen. 
Förslaget till fjärde strecksats hänger samman med punkt 21. Syftet med förslaget är att 
fastställa att bokföring i efterhand av tullskulden i enlighet med artikel 220.1 andra 
stycket utgör en säkerhetsåtgärd och att det belopp det gäller inte måste betalas 
omedelbart av gäldenären utan omfattas av ett betalningsuppskov. 
19 
Förslag till 
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EG) 
om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2913/92 
om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen 
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT 
DENNA FÖRORDNING 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt 
artiklarna 28, 100a och 113 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag9, 
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande10, 
i enlighet med det förfarande som anges i artikel 189b i fördraget11, och 
med beaktande av följande: 
1. I artikel 253 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om 
inrättandet av en tullkodex för gemenskapen12, senast ändrad genom 
Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 82/9713, anges att rådet före 
den 1 januari 1998 på grundval av en rapport från kommissionen skall se över 
tullkodexen för att göra sådana anpassningar som kan synas behövliga, varvid 
särskild hänsyn skall tas till genomförandet av den inre marknaden. Det anges att 
rapporten skall åtföljas av eventuella förslag. 
2. Den uppdelning av den inre marknaden som orsakas av att direkt ombudskap hos 
tullen förbehålls en viss, inom den berörda medlemsstatens territorium etablerad 
yrkeskategori måste upphöra. Det förefaller lämpligt att låta den relevanta 
ändringen börja tillämpas tillämpas från och med den 1 januari 2002, för att de 
ekonomiska aktörerna skall kunna anpassa sig till den nya situationen. 
3. Olika myndigheters befogenheter att fastställa växelkurser efter införandet av 
euron har ännu inte fastställts. 
4. Det bör närmare anges vem som bär ansvaret för att varor som uppvisas för tullen 
hänförs till en godkänd tullbehandling. 
9 EGT 
10 EGT 
11 EGT 
12 EGT L 302, 19.10.1992, s. 1. 
13 EGT L 17,21.1.1997, s.l. 
20 
5. Det bör finnas möjlighet att medge undantag från bestämmelsen att 
tulldeklarationen skall åtföljas av vissa dokument. 
6. För att underlätta användningen av förfarandena för aktiv förädling, bearbetning 
under tullkontroll och temporär import bör mer flexibla regler införas. 
7. Kommittéförfarandet är att föredra när det gäller att fastställa vissa alternativa 
metoder för beräkning av importtullarna inom ramen för förfarandet för passiv 
förädling. 
8. TDet bör till följd av ett ekonomiskt behov tillåtas att tullkontroller och 
tullformaliteter i vissa frizoner utförs i enlighet med tullagerfbrfarandet. 
9. Under vissa omständigheter bör gynnsam behandling i tullhänseende med 
anledning av varors beskaffenhet eller användning för särskilda ändamål samt 
differenstaxering inom ramen för förfarandet för passiv förädling även tillämpas 
då en tullskuld uppkommit av andra skäl än övergång till fri omsättning. 
10. I bestämmelserna om platsen för en tullskulds uppkomst bör särskilda regler 
införas för de fall där beloppet ifråga understiger en viss nivå och de fall där 
förenklade förfaranden för övergång till fri omsättning är tillåtna. Tillämpnings­
föreskrifter i vilka det särskilt beaktas att den plats där tullskulden uppkommer 
eventuellt inte är samma plats som den där mervärdesskatten vid import 
uppkommer bör fastställas enligt kommittéförfarandet. 
11. I vissa fall där det inte varit möjligt att exakt beräkna det belopp som lagligen 
skall betalas kan den treåriga preskriptionstiden leda till att uppbörd i efterhand 
inte kan ske. Bokföring av det belopp som troligen skall betalas bör då göras i 
god tid. Den berörda parten bör inte under några omständigheter sväva i ovisshet 
längre än högst fem år sammanlagt. 
12. I syfte att göra det möjligt för tullmyndigheterna att inleda ett uppbördsförfarande 
i första hand gentemot en viss gäldenär snarare än gentemot en annan bör 
uppskov med betalningen av tullskulden kunna beviljas i de fall där skulden 
uppkommit genom att varor undandragits från tullövervakning och där det finns 
flera gäldenärer. 
13. Gemenskapens finansiella intressen måste skyddas mot alltför utdragna rättsliga 
förfaranden och mot att en hel underrättelse blir ogiltig på grund av att en del av 
den skuld som underrättelsen gäller har preskriberats. 
14. Förordning (EEG) 2913/92 bör ändras i enlighet härmed. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
Förordning (EEG) nr 2913/92 ändras på följande sätt: 
21 
1. I artikel 5.2 skall andra stycket ersättas med följande stycken: 
"En medlemsstat får förbehålla yrkeskategorin tullombud rätten att inom 
medlemsstatens territorium avge tulldeklarationer enligt reglerna för indirekt 
ombudskap. 
Tillämpningsföreskrifter far fastställas enligt kommittéförfarandet, särskilt för att 
att garantera skäliga villkor för tillträdet till de två formerna av ombudskap." 
2. I artikel 35 skall första stycket ersättas med följande: 
"Om faktorer på grundval av vilka varors tullvärde fastställs uttrycks i en annan 
valuta än den som används i den medlemsstat där värderingen görs, skall den 
växelkurs tillämpas som vederbörligen offentliggjorts av de på detta område 
behöriga myndigheterna." 
3. I artikel 49.1 skall inledningen ersättas med följande: 
"1. Om varorna omfattas av en summarisk deklaration skall de formaliteter som 
krävs för att de skall kunna hänföras till en godkänd tullbehandling fullgöras, 
av den person som innehar varorna, inom" 
4. I artikel 62 skall följande punkt 3 läggas till: 
"3. Undantag från punkt 2, särskilt för deklarationer som inges på elektronisk 
väg, får fastställas enligt kommittéförfarandet. 
De nationella myndigheterna eller i förekommande fall gemenskaps­
myndigheterna måste vara garanterade fritt tillträde utan föregående 
meddelande och de ekonomiska aktörerna måste vara skyldiga att bevara 
dokumenten under en viss minimitid. Närmare föreskrifter för tillämpningen 
skall fastställas enligt kommittéförfarandet." 
5. Artikel 115.4 skall ersättas med följande: 
"4. Särskilda bestämmelser om tillämpningen av punkt 1 får antas enligt 
kommittéförfarandet." 
6. I artikel 117c skall följande andra mening läggas till: 
"De fall där de ekonomiska villkoren skall anses vara uppfyllda får fastställas 
enligt kommittéförfarandet." 
7. Artikel 118.4 skall ersättas med följande: 
"4. Särskilda tidsfrister får fastställas enligt kommittéförfarandet." 
8. Artikel 124 skall ersättas med följande: 
"Artikel 124 
1. Restitutionssystemet kan användas för alla varor, med undantag för sådana 
varor som när deklarationen för övergång till fri omsättning godtas omfattas 
22 
av kvantitativa importrestriktioner eller krav på att import- eller exportlicens 
skall uppvisas. 
2. Restitutionssystemet får endast användas om det när deklarationen för 
övergång till fri omsättning av importvarorna godtas inte har fastställts något 
exportbidrag för förädlingsprodukterna. 
3. Restitutionssystemet får endast användas om det när exportdeklarationen för 
förädlingsprodukterna godtas inte har fastställts något exportbidrag eller 
någon exportavgift för förädlingsprodukterna. 
4. Undantag från bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 far fastställas enligt 
kommittéförfarandet." 
9. I artikel 128.1 skall andra strecksatsen ersättas med följande: 
"- i avsikt att senare återexporteras hänförts till tullagerförfarandet, förfarandet 
för temporär import eller förfarandet för aktiv förädling 
(suspensionssystemet) eller upplagts i en frizon eller ett frilager," 
10. Artikel 131 skall ersättas med följande: 
"Artikel 131 
De fall i vilka förfarandet för bearbetning under tullkontroll får användas och de 
särskilda villkoren för detta skall fastställas enligt kommittéförfarandet." 
11. I artikel 133 e skall följande andra mening läggas till: 
"De fall där de ekonomiska villkoren skall anses vara uppfyllda får fastställas 
enligt kommittéförfarandet." 
12. Artikel 142 skall ersättas med följande: 
"Artikel 142 
1. Tillämpning av förfarandet för temporär import med partiell befrielse från 
importtullar skall beviljas för varor som inte omfattas av de bestämmelser 
som fastställts enligt artikel 141 eller som omfattas av dessa bestämmelser, 
men inte uppfyller alla de villkor som där anges för att temporär import med 
fullständig befrielse skall kunna beviljas. 
2. En förteckning över de varor som inte får hänföras till förfarandet för 
temporär import med partiell befrielse från importtullar, samt de villkor på 
vilka förfarandet får användas, skall fastställas enligt kommittéförfarandet." 
13. Artikel 144 skall ersättas med följande: 
"Artikel 144 
Om det för varor som hänförts till förfarandet för temporär import med partiell 
befrielse från importtullar uppstår en tullskuld i enlighet med artikel 201.1 a, 203 
23 
eller 204, skall skuldbeloppet vara lika med skillnaden mellan det tullbelopp som 
beräknas i enlighet med artikel 214 och det som skall betalas i enlighet med 
artikel 143." 
14. Artikel 152 skall ersättas med följande: 
"Artikel 152 
Utan hinder av artikel 151 får det enligt kommittéförfarandet fastställas i vilka fall 
och på vilka särskilda villkor övergång till fri omsättning av varor efter passiv 
förädling kan ske med fullständig befrielse från importtullar eller genom att 
kostnaden för förädlingsprocessen används som taxeringsbas för tillämpningen av 
Europeiska gemenskapernas tulltaxa." 
15. Artikel 153 skall utgå. 
16. Artikel 167 skall ändras på följande sätt: 
a) I punkterna 1, 2 och 3 skall ordet medlemsstaterna ersättas med ordet 
tullmyndigheterna. 
b) I punkt 3 skall första meningen ersättas med följande: 
"3. Utan att tillämpningen av artikel 168a påverkas skall frizonerna vara 
inhägnade." 
17. Artikel 168.1 skall ersättas med följande: 
"1. Gränserna samt infarterna till och utfarterna från frilagren och till och från 
frizonerna om dessa är inhägnade, skall vara föremål för övervakning från 
tullmyndigheternas sida." 
18. Följande artikel 168a skall införas mellan artikel 168 och underrubriken 
B. Uppläggning av varor i frizoner eller frilager: 
"Artikel 168a 
1. Tullmyndigheterna får utse frizoner i vilka tullkontroller och tullformaliteter 
skall utföras i enlighet med tullagerförfarandet och i vilka bestämmelserna 
om tullskuld skall tillämpas i enlighet med tullagerförfarandet. 
Artiklarna 170,176 och 180 skall inte tillämpas på dessa frizoner. 
2. Frizoner enligt punkt 1 skall inte anses som frizoner i den mening som avses i 
artiklarna 37, 38 och 205. 
Hänvisningar till frizoner på andra områden av lagstiftningen skall inte anses 
som hänvisningar till de frizoner som avses i denna artikel." 
19. Artikel 212a skall ersättas med följande: 
"Artikel 212a 
24 
När det i tullreglerna med stöd av artikel 21, 145 eller 184-187 föreskrivs 
gynnsam behandling i tullhänseende för varor till följd av deras beskaffenhet eller 
användning för särskilda ändamål, eller fullständig eller partiell befrielse från 
import- eller exporttullar, skall den gynnsamma behandlingen eller befrielsen 
även tillämpas då en tullskuld har uppkommit i enlighet med artikel 202-205,210 
eller 211, om den berörda partens uppträdande inte låter förmoda bedrägligt 
förfarande eller påtaglig försummelse och om denne kan styrka att de övriga 
villkoren för tillämpning av den gynnsamma behandlingen eller befrielsen är 
uppfyllda." 
20. I artikel 215 skall följande punkter 5 och 6 läggas till: 
"5. Om en tullmyndighet konstaterar att en tullskuld har uppkommit i enlighet 
med artikel 202 i en annan medlemsstat skall tullskulden om skuldbeloppet är 
lägre än 5 000 ecu anses ha uppkommit i den medlemsstat där den 
konstaterades. 
6. Om en tullskuld uppkommer efter godtagandet av en förenklad deklaration 
eller ett annat dokument, enligt artikel 76.1 a respektive b, för övergång till 
fri omsättning och om artikel 218.1 andra stycket tillämpas, skall tullskulden 
anses ha uppkommit i den medlemsstat där en kompletterande deklaration 
enligt artikel 76.2 inges." 
21. I artikel 220.1 skall följande läggas till som andra och tredje styckena: 
"När de kontroller som tullmyndigheterna företar kan leda till fastställandet av en 
tullskuld eller av ett tullbelopp som överstiger det som redan bokförts, men dessa 
myndigheter inte har möjlighet att med säkerhet fastställa det belopp som skulden 
lagligen uppgår till, skall de i så god tid att gäldenären kan underrättas om detta 
preliminära belopp innan den period som avses i artikel 221.3 löper ut bokföra det 
belopp som slutligen kan komma att debiteras för varorna. 
Bokföringen av det belopp som slutligen kan komma att debiteras för varorna 
skall dock inte anses ha ägt rum om tullmyndigheterna inte inom tre år från och 
med dagen för underrättelsen till gäldenären om det preliminära belopp som 
definieras i andra stycket har möjlighet att med säkerhet fastställa det belopp som 
skulden lagligen uppgår till." 
22. Artikel 221 skall ändras på följande sätt: 
a) Punkt 3 skall ersättas med följande: 
"3. Underrättelse till gäldenären skall inte ske senare än två år efter den dag 
då tullskulden uppkom. Till denna tvåårsfrist skall inte räknas tiden från 
det att ett överklagande enligt artikel 243 inges till och med det att 
överklagandeförfarandet avslutas." 
b) Följande punkter 4 och 5 skall läggas till: 
25 
"4. Om det konstateras att fristen enligt punkt 3 har löpt ut för en del av 
tullskulden, skall underrättelsen till gäldenären vara giltig för resten av 
det tullbelopp som den avser. 
5. Om tullmyndigheterna på grund av en handling som när den utfördes 
skulle ha kunnat ge upphov till straffrättsliga påföljder inte har kunnat 
fastställa det exakta belopp som lagligen skall betalas, får på de villkor 
som anges i de gällande bestämmelserna underrättelsen till gäldenären 
lämnas efter det att fristen enligt punkt 3 har löpt ut." 
23. Artikel 222.2 skall ersättas med följande: 
"Det får enligt kommittéförfarandet fastställas i vilka fall och på vilka villkor 
gäldenären kan beviljas uppskov med att betala tullarna 
när en ansökan om eftergift framställs i enlighet med artikel 236, 238 eller 
239, eller 
när varor tas i beslag för att därefter förverkas i enlighet med artikel 233 c 
andra strecksatsen eller 233 d, eller 
när tullskulden uppkommer enlighet med artikel 203 och det finns flera 
gäldenärer, eller 
- i fall enligt artikel 220.1 andra stycket. " 
Artikel 2 
Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1999. 
Punkt 1 i artikel 1 skall tillämpas från och med den 1 januari 2002. 
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. 
Utfärdad i Bryssel den ... 
På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar 
Ordförande Ordförande 
26 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 226 slutlig 
DOKUMENT 
SV 02 10 
Katalognummer : CB-CO-98-239-SV-C 
ISBN 92-78-33169-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
1>