[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 4.7.2006

KOM(2006) 374 slutlig

2004/0055 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONENTILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget beträffande

rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande

2004/0055 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONENTILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget beträffande

rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om införande av ett europeiskt betalningsföreläggande

1. BAKGRUND

Datum för överlämnande av förslaget till Europaparlamentet och rådet(dokument KOM(2004) 173 slutlig – 2004/0055 (COD)): | 19.3.2004 |

Datum för Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande: | 9.2.2005 |

Datum för Europaparlamentets första behandling av förslaget: | 13.12.2005 |

Datum för överlämnande av ändringsförslaget: | 8.2.2006 |

Datum för antagande av den gemensamma ståndpunkten: | 30.6.2006 |

2. SYFTE MED KOMMISSIONENS FÖRSLAG

Snabb indrivning av utestående, obestridda fordringar är av största betydelse för de ekonomiska aktörerna i Europeiska unionen och för en väl fungerande inre marknad. En rättslig ram som inte garanterar att borgenärer kan få tillgång till en snabb reglering av obestridda fordringar kan ge betalningsovilliga gäldenärer en viss strafflöshet och därigenom ge dem ett incitament att avsiktligt hålla inne betalningar till egen fördel. Försenade betalningar är en viktig orsak till insolvens som hotar företags överlevnad, särskilt små och medelstora företag, och till att mängder av arbetstillfällen går förlorade.

Långdragna, besvärliga och kostsamma domstolsförfaranden till och med för att driva in obestridda fordringar leder oundvikligen till att dessa skadliga effekter ökar. Situationen innebär en mångfacetterad utmaning för medlemsstaternas rättssystem. Det har blivit av största vikt att så tidigt som möjligt i förfarandena urskilja de fall där det faktiskt föreligger en tvist från dem där någon verklig tvist inte är för handen. En sådan differentiering är ett nödvändigt, om än inte tillräckligt, villkor för att man skall kunna använda domstolarnas begränsade resurser på ett effektivt sätt. Domstolarna kan då koncentrera sig på egentliga tvister och avgöra dessa inom rimlig tid. Det önskade resultatet kan dock endast uppnås om det finns ett snabbt och effektivt förfarande för obestridda fordringar.

Syftet med förslaget är att upprätta en enhetlig, snabb och effektiv ordning för indrivning av obestridda penningfordringar i hela EU.

3. KOMMENTARER TILL DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

3.1. Inledande anmärkning

Rådets gemensamma ståndpunkt antogs enhälligt. Den bibehåller grunddragen i kommissionens ursprungliga förslag och ändringsförslaget.

De viktigaste ändringarna i den gemensamma ståndpunkten berör följande frågor:

– I den gemensamma ståndpunkten begränsas tillämpningsområdet till gränsöverskridande ärenden. Ett gränsöverskridande ärende definieras som ett ärende i vilket minst en av parterna har sin hemvist eller sin vanliga vistelseort i en annan medlemsstat än den där den domstol vid vilken talan väckts har sitt säte.

– Ett flertal ändringar har gjorts för att möjliggöra elektronisk och automatisk hantering av ansökningar (se artiklarna 7.5, 7.6, 8, 16.4 och 16.5).

– det ursprungliga betalningsförfarandet i två steg har ersatts av ett förfarande i ett enda steg. Ytterligare rättssäkerhetsgarantier har emellertid infogats för att skydda parternas rättigheter (se särskilt artiklarna 8, 10, 11 och 12). När domstolen har fått in en ansökan kommer den således att på grundval av ansökningsformuläret granska om ansökan uppfyller kriterierna för godkännande och om fordran förefaller vara välgrundad. På grundval av granskningen kan domstolen antingen avslå ansökan eller utfärda ett europeiskt betalningsföreläggande.

– I motsats till vad som var fallet med det ursprungliga förslaget finns det nu i förordningen en möjlighet att utfärda ett europeiskt betalningsföreläggande för en del av en fordran om sökanden är införstådd med detta.

– I förordningen klarläggs nu tidsfristerna för de olika stegen i förfarandet. För konsekvensens skull föreskrivs i förordningen en enhetlig tidsfrist på 30 dagar för utställandet av ett europeiskt betalningsföreläggande och för att lämna in ett bestridande.

– I motsats till det ursprungliga förfarandet innehåller förordningen nu bestämmelser om verkställighet (se artiklarna 21, 22 och 23). Avskaffandet av exekvaturförfarandet har införlivats i själva förordningen, tillsammans med de minimistandarder som redan anges i förordning nr 805/2004 om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar.

– Den gemensamma ståndpunkten innehåller en detaljerad beskrivning av hur förordningen skall ses över.

Andra ändringar är av mer formell natur och har införts för att förordningen skall bli lättare att läsa.

Kommissionen kan acceptera den gemensamma ståndpunkten som, trots att den ändrar vissa aspekter av kommissionens ursprungliga förslag i dess ändrade lydelse efter parlamentets yttrande, ändå förblir i linje med målet att förenkla, påskynda och minska kostnaderna för tvister som rör obestridda penningfordringar.

3.2. Resultat av parlamentets ändringar

Alla parlamentets ändringar togs med i både kommissionens ändringsförslag och den gemensamma ståndpunkten. I några fall visade det sig emellertid under diskussionerna i rådet och genom juristlingvisternas granskningar att det fanns ett behov av vissa tekniska klarlägganden. Skälen och standardformulären har omarbetats och uppdaterats för att överensstämma med texten i förordningen.

I artikel 3.1 finns det en avvikelse mellan ändringsförslaget och den gemensamma ståndpunkten.

– Artikel 3.1 i ändringsförslaget: ”Med gränsöverskridande ärenden avses i denna förordning ärenden där minst en av parterna har sin hemvist eller sin vanliga vistelseort i en annan stat än den medlemsstat där ärendet inlämnats till domstol.”

– Artikel 3.1 i den gemensamma ståndpunkten: ”Med gränsöverskridande ärenden avses i denna förordning ärenden där minst en av parterna har sin hemvist eller sin vanliga vistelseort i en annan medlemsstat än den medlemsstat där ärendet inlämnats till domstol.”

Kommissionen beklagar fortfarande begränsningen till ärenden i vilka båda parter är bosatta i en medlemsstat och har lämnat in en förklaring om detta.

Rådets gemensamma ståndpunkt har förhandlats med Europaparlamentet med målet att en överenskommelse skall kunna nås vid första behandlingen. Europaparlamentet skall därför inte begära några ändringar av den gemensamma ståndpunkten.

4. SLUTSATS

Kommissionen godtar den gemensamma ståndpunkten, eftersom den innehåller de viktigaste inslagen i kommissionens ursprungliga förslag och parlamentets ändringar enligt ändringsförslaget.

5. KOMMISSIONENS UTTALANDE

I samband med att kommissionen godkände den gemensamma ståndpunkten avgav kommissionen följande förklaring:

_____________

UTTALANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Kommissionen förklarar att definitionen av ”gränsöverskridande ärende” i samband med denna förordning inte är en tolkning av kravet i artikel 65 i fördraget som berör det faktum att gemenskapens åtgärder begränsas till frågor med gränsöverskridande följder, utan bara ett av möjliga sätt att begränsa räckvidden av denna förordning inom gränserna för artikel 65.

Begränsningen av räckvidden med hänvisning till den allmänna definitionen ”gränsöverskridande” behövs inte i instrument som rör internationell privaträtt.

Behovet eller nyttan av att använda en allmän definition av ”gränsöverskridande” i andra instrument som inte rör internationell privaträtt, såsom direktivet om medling, vilket är av annat slag än denna förordning, borde noggrant analyseras från fall till fall, med hänsyn till de mål som eftersträvas med varje instrument.