RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om erfarenheterna från grundundersökningen om vinodlingsarealer (i enlighet med artikel 7.2 i rådets förordning (EEG) nr 357/79 om statistiska undersökningar av vinodlingsområden)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Metod

3. Resultaten

3.1. Överlämnande av resultaten

3.2. Publicering av resultaten

3.3. Allmänna kommentarer till resultaten

3.4. Enhetlighet i undersökningssystemet

1 Inledning

Enligt artikel 1 i rådets förordning (EEG) nr 357/79 av den 5 februari 1979 om statistiska undersökningar av vinodlingsområden (i det följande kallad "grundförordningen") [1] skall grundundersökningar vinodlingsföretagens och vinodlingsområdenas struktur genomföras vart tionde år. En mellanundersökning skall dock genomföras årligen för att redovisa förändringarna under föregående vinodlingsår beträffande de arealer där druvor för vinframställning odlas [2].

[1] EGT L 154, 5.3.1979, s. 124.

[2] Genomförandeåtgärderna fastställdes i följande rättsakter: kommissionens beslut 79/491/EEG (EGT L 129, 28.5.1979, s. 9), kommissionens förordning (EEG) nr 991/79 (EGT L 129, 28.5.1979, s. 1), kommissionens beslut 80/763/EEG (EGT L 213, 16.8.1980, s. 26), kommissionens beslut 80/764/EEG (EGT L 213, 16.8.1980, s. 28), kommissionens beslut 80/765/EEG (EGT L 213, 16.8.1980, s. 34).

- Genom grundundersökningarna (artiklarna 1-4 i grundförordningen) av samtliga vinodlingsföretag och vinodlingsområden samlas detaljerade uppgifter in om vinodlingsarealerna, fördelade på odling av druvor för vinframställning, bordsdruvor, druvor för torkning eller vegetativt förökningsmaterial av vinstockar, samt om vinstockssorter och vinstockarnas ålder.

- Mellanundersökningarna (artiklarna 5 och 6 i grundförordningen) gäller förändringarna under vinodlingsåret beträffande de vinodlingsarealer där druvsorter för vinframställning odlas efter röjningar, nyplanteringar och återplanteringar. Produktionen på dessa arealer undersöks också för att få fram detaljerade och aktuella uppgifter om produktionskapaciteten i fråga om vin och utbudet på marknaden för vin.

Syftet med den här rapporten, som läggs fram i enlighet med artikel 7.2 i förordning (EEG) nr 357/79, är att presentera resultaten från den tredje grundundersökningen av gemenskapens samtliga vinodlingar. Denna undersökning gäller situationen för vinodlingen den 1 september 1999 (efter röjningar, planteringar och återplanteringar under vinodlingsåret 1998-1999). Undersökningen genomfördes i nio medlemsstater (Tyskland, Spanien, Frankrike, Grekland, Italien, Luxemburg, Portugal, Österrike och Förenade kungariket). Italien genomförde undersökningen under perioden oktober 2000-april 2001 och Frankrike under perioden oktober 2000-februari 2001. För dessa två medlemsstater gäller undersökningen situationen för vinodlingen den 1 september 2000 [3].

[3] Ett undantag gjordes för Frankrike och Italien genom rådets förordning (EG) 2329/98 (EGT L 291, 30.10.1998, s. 2).

2. Metod

Enligt artikel 3 i förordning (EEG) nr 357/79 skall medlemsstaterna till kommissionen överlämna en detaljerad beskrivning av de metoder som används vid grundundersökningarna, för att garantera att resultaten blir statistiskt tillförlitliga och jämförbara.

Reglerna för undersökningens omfattning har följts av samtliga länder. Följande påpekanden kan göras:

- Tysklands undersökning omfattar de vinodlingsföretag som odlar vin på mer än 10 ar. Odlingar mindre än 10 ar ingår också i undersökningen när de producerat för försäljning under vinodlingsåret 1998-1999. Den tyska undersökningen var uttömmande och de statistiska uppgifterna i vinodlingsregistret användes. De berörda arealerna är de som används för produktion av kvalitetsvin fso och för vegetativt förökningsmaterial av vinstockar (inklusive nya planteringar som inte ännu används för produktion). Avkastningsklasserna beräknades på grundval av genomsnittet för de tio senaste åren.

- Spanien genomförde en undersökning i enlighet med förordningen under vinodlingsåret med hjälp av vinodlingsregistret över alla vinodlingsföretag. Avkastningsklasserna fastställdes på grundval av uppgifter från odlarna. Man bör dock notera att den metod som användes 1999 skiljer sig betydligt från den som användes 1989. Dessa förändringar gör det svår att jämföra resultaten från de två undersökningarna.

- Frankrikes undersökning omfattade jordbruksföretag (enligt definitionen i Recensement général de l'agriculture, den allmänna jordbruksräkningen) med 5 ar champagne eller 10 ar kvalitetsvin fso eller 20 ar vinodling fr.o.m den 1 oktober 2000 t.o.m. den 28 februari 2001. Undersökningen var uttömmande, och korrigerade uppgifter ur vinodlingsregistret användes. Avkastningsklasserna fastställdes utifrån ett medelvärde under fem år som beräknats på grundval av den årliga jordbruksstatistiken.

- Grekland beaktade alla vinodlingar under förutsättning att de i normalfallet producerar för försäljning. Undersökningen genomfördes som en utfrågning av ett slumpvis urval i en omgång för samtliga ytor där vinstockar odlades under vinodlingsåret 1998-1999. Avkastningsklasserna fastställdes på grundval av uppgifter från odlarna.

- Italien beaktade de vinodlingsföretag, oberoende av storlek, som hade odlingsarealer för druvor för vinframställning eller bordsdruvor, även om de ännu inte används i produktionen, eller odlingsytor för vegetativt förökningsmaterial av vinstockar, under förutsättning att företaget i normalfallet producerar för försäljning. Undersökningen omfattade perioden fr.o.m. oktober 2000 t.o.m. april 2001 och var uttömmande. Avkastningsklasserna fastställdes på grundval av genomsnittsvärdet under 10 år.

- Luxemburg genomförde sin undersökning under vinodlingsåret 1999-2000 med hjälp av vinodlingsregistret som uppdateras ständigt och är mycket tillförlitligt. I undersökningen beaktades de vinodlingsföretag som klassats som odlare av druvsorter för framställning av kvalitetsvin fso. Avkastningsklasserna fastställdes på grundval av genomsnittsvärdet under 10 år.

- Portugals undersökning omfattade samtliga företag som överensstämde med bestämmelserna i förordningen. Undersökningen var uttömmande och genomfördes under perioden november 1998-oktober 1999.

- Österrike genomförde undersökningen under vinodlingsåret 1998-1999 bland de vinodlingsföretag som klassats som odlare av druvsorter för framställning av kvalitetsvin fso och på arealer med vinstockar för framställning av vegetativt förökningsmaterial. Uppgifterna samlades in genom vinodlingsregistret.

- Förenade kungariket genomförde sin undersökning i december 1999 med hjälp av vinodlingsregistret. Undersökningen omfattade de vinodlingsföretag som odlar druvor för framställning av andra viner. Redovisningen av vinodling är inte obligatorisk och omfattar ej vinodlingsföretag med en odlingsareal under 10 ar.

3. Resultaten

3.1. Överlämnande av resultaten

Enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 357/79 skall medlemsstaterna överlämna resultaten av grundundersökningen till kommissionen senast 15 månader efter det att undersökningen genomförts i företagen.

De slutgiltiga uppgifterna överlämnades av följande organisationer med ansvar för grundundersökningarna i medlemsstaterna:

Land Organ Datum

Tyskland Statistisches Bundesamt, Bonn 22.11.2001

Österrike Statistik Austria 25.4.2001

Spanien Jordbruksministeriet, Madrid 3.9.2001

Frankrike Jordbruksministeriet, Paris 31.8.2001

Grekland Nationella statistikkontoret, Aten 13.3.2002

Italien ISTAT, Rom 25.6.2002

Luxemburg Institut Viti-vinicole, Remich 7.9.2001

Portugal Nationella statistikkontoret, Lissabon 4.2.2002

Förenade Jordbruksministeriet, York 21.2.2002 kungariket

Med beaktande av de svårigheter som medlemsstaterna stött på för att behandla uppgifterna kan man i allmänhet anse att bestämmelserna om överlämningsdatum följts.

Uppgifterna skall läggas fram i tabellform enligt mallar som fastställts av kommissionen (Eurostat). De skall skickas i datorläsbart format.

I enlighet med artikel 7 i grundförordningen diskuteras dessa tabeller med de berörda medlemsstaterna.

Sedan de inkommit valideras uppgifterna i tabellerna av kommissionen. Valideringsförfarandet innebär ett antal kontroller inom och mellan tabellerna. Efter dessa kontroller korrigerades ett visst antal av de ursprungliga uppgifterna så att de blev enhetliga, jämförbara och tillförlitliga.

Uppgifterna överlämnades enligt de regler som fastställts. De omfattade samtliga de geografiska enheter som anges i kommissionens beslut om genomförandeåtgärder [4].

[4] Se hänvisningarna till kommissionens rättsakter i fotnot 2 ovan.

Allmänt sett ger de resultat som lämnats in god information om vinodlingens struktur i de berörda medlemsstaterna.

3.2. Publicering av resultaten

Resultaten från grundundersökningen kommer under 2003 att publiceras i form av en analys. Analysen kommer att ge en allmän överblick av utvecklingen av vinodlingen i gemenskapen under perioden 1989-1999. De fullständiga resultaten finns i Eurostats databas New Cronos, domän "VITIS", tema 5.

3.3. Allmänna kommentarer till resultaten [5]

[5] Dessa kommentarer baseras på de uppgifter som överlämnats av medlemsstaterna. De kan komma att ändras när det pågående arbetet med att göra resultaten mer jämförbara slutförts.

Mellan 1989 och 1999 minskade Europeiska unionens vinodlingsarealer med 15,7 %. Denna minskning begränsades genom att Österrike blev medlem av EU 1995 och genom att Förenade kungariket genomförde undersökningen för första gången 1999. Om samma områden beaktats som 1989 skulle minskningen ha uppgått till 32 %.

Med 3,2 miljoner hektar minskade Europeiska unionens vinodlingar med 15,7 % mellan 1989 och 1999. Denna areal odlas av 1,8 miljoner företag, vilket är en minskning med 30,5 %. Den genomsnittliga vinodlingsarealen per företag ökade från 1,8 till 2,2 hektar, dvs. en ökning med 9 %.

Detta är en allmän tendens i EU-länderna.

I Grekland, Frankrike, Italien, Luxemburg och Portugal minskade antalet företag med mer än 30 %. I dessa länder är utvecklingstendensen för vinodlingsarealerna densamma. I Tyskland minskade antalet företag endast med 11 % och odlingsarealerna ökade något (1,9 %).

I de medlemsstater som berörs av undersökningen finns betydande skillnader mellan olika regioner, bl.a. följande:

- I Tyskland är utvecklingen mest homogen.

- I Grekland har förändringarna i olika regioner på ett betydande sätt ändrat vinodlingsarealens geografiska fördelning. Nisia-regionen, som var den största regionen 1989, har förlorat 55 % av sin odlingsareal. Därigenom är det Kentriki Ellada-regionen som, trots en minskning med 7,5 %, blivit den region som producerar mest.

- I Frankrike är de sydöstra regionerna (Provence-Alpes-Côte-d'Azur, Languedoc-Roussillon) på tillbakagång, medan de sydvästra och nordöstra regionerna ökar, ibland på ett betydande sätt (+ 22,5 i Bourgogne-regionen).

- I Italien är vinodlingarna fördelade på hela territoriet. Vinodlingsarealerna minskar i samtliga regioner utom Trentino-Alto Adige och Friuli-Venezia Giulia.

- Portugal befinner sig i en liknande situation. I samtliga regioner minskar arealerna, utom i Alentejo-regionen där vinodlingsarealen ökar med 30 %.

Stor ökning av odlingsarealer för kvalitetsvin

I EU-länderna odlas huvudsakligen druvor avsedda för vinframställning [6]. Så är fallet för 3 miljoner hektar av 3,2 miljoner hektars vinodlingsareal, dvs. 95 %.

[6] S.k. raisins de cuve (fatdruvor), dvs. druvor för framställning av vin och sprit.

Odling av "bordsdruvor" berör fem medlemsstater (Grekland, Spanien, Frankrike, Italien och Portugal). Trots att odlingsarealen minskat med 41 % står Italien ensamt för 40 % av denna produktion. I Frankrike, Portugal, Grekland och Spanien kan liknande minskningar konstateras.

Nästan hela den odlingsareal som ägnas druvor för torkning finns i Grekland. Den har minskat med 20 % jämfört med 1989.

Huvuddelen av de europeiska vinodlingarna är inriktade på att producera druvor för vinframställning. Vinodlingen för framställning av vin har dock genomgått en djupgående omstrukturering.

Kvalitetsvinerna har ersatt andra viner. Denna tendens gäller allmänt inom unionen. Även om antalet företag som framställer kvalitetsvin har minskat med 1,9 % har odlingsarealerna ökat med 8,1%. De största ökningarna har skett i Italien och Portugal med 21 % respektive 18 %. I övriga länder är ökningen mindre än 10 %.

Huvuddelen av odlingsarealerna inom unionen ägnas numera åt kvalitetsvin (56 % 1999 jämfört med 45 % 1989). Det finns dock fortfarande skillnader mellan de olika länderna. De tyska och luxemburgiska odlingsarealerna ägnas helt och hållet åt kvalitetsvin, medan motsvarande siffra för Italien, trots en ökning med 22 %, endast är 36 %.

Olika druvsorter för olika områden

I undersökningen är det endast för de arealer där druvor för vinframställning odlas som man gör en uppdelning efter druvsort och kategoriserar druvorna efter färg (gröna eller blå). Valet av druvsort beror på geologiska och klimatmässiga förhållanden i planteringsområdet, men även på jordbruksföretagens ekonomiska avvägningar. Antalet olika sorter som återfinns i ett land beror i stor utsträckning på vinodlingens spridning över territoriet.

- I Tyskland, där vinodlingen är koncentrerad till fyra delstater, odlas de gröna druvsorterna på mer än 75 % av odlingsarealen (huvudsakligen sorterna "Riesling, Weisser" och "Müller-Thurgau"). Situationen för vinodlarna i Luxemburg och Österrike är likvärdig. Även där dominerar gröna druvsorter starkt.

- I Grekland är vinodlingsarealerna nästan jämnt fördelade mellan gröna och blå druvsorter. Det finns många olika blå druvsorter (hälften av odlingsarealerna för blå druvor är fördelade på fem druvsorter), medan druvsorten "Savvatiano" odlas på hälften av odlingsarealerna för gröna druvsorter. De gröna druvorna har minskat kraftigt, eftersom de tidigare stod för 63 % av druvodlingen för framställning av vin, vilket ska jämföras med 48 % 1999.

- I Spanien dominerar de gröna druvsorterna med 63 % av odlingsarealerna, vilket är jämförbart med situationen 1989.

- I Frankrike har de blå druvsorterna minskat med 7 %, men fortsätter att dominera vinodlingen med 68 %. Bland dessa sorter har sorten "Carignan" minskat med 43 %, medan sorterna "Merlot" och "Grenache" ökat med 68 % respektive 10 %. Bland de gröna druvsorterna ökar "Chardonnay blanc" och "Sauvignon blanc" med 83 % respektive 74 %.

- I Italien är gröna och blå druvsorter lika vanliga. Det finns ett stort antal sorter. För att täcka hälften av vinodlingsarealerna måste man räkna in sju blå druvsorter och nio gröna druvsorter. Bland de blå sorterna har "Barbera" och "Negro amaro" minskat med 40 % respektive 46 %.

- I Portugal är de blå druvsorterna något vanligare (58 % av odlingsarealerna). Som i Italien finns stor mångfald i vinodlingen. Bland de gröna sorterna minskar "Fernao Pires" och "Vital" betydligt med 39 % respektive 63 %.

Hälften av vinodlingsföretagen odlar på mindre än 0,5 hektar

Antalet vinodlingsföretag som odlar på mindre än 0,5 hektar har minskat med 33 % mellan 1989 och 1999. Dessa företag står dock fortfarande för hälften av unionens vinodlingsföretag och 5 % av odlingsarealen. Företag med mer än 9,5 hektar står för 50 % av EU:s vinodlingar och 5 % av företagen. Minskningen av antalet företag sker således samtidigt med en koncentration av odlingsarealerna till större företag. För alla arealklasser under 10 hektar gäller att deras andel av vinodlingsarealerna minskat. Företagen med mer än 30 hektar, som stod för 15 % av arealerna 1989, står numera för 19 %.

3.4. Enhetligt undersökningssystem

Det undersökningssystem som fastställs i förordning (EEG) nr 357/79 är enhetligt på så sätt att det är möjligt att följa de förändringar (efter planteringar, återplanteringar och röjningar) som skett i fråga om vinodlingsarealer mellan två grundundersökningar.

Eftersom olika metoder används för att få fram årsuppgifterna och grundundersökningarna är det normalt att smärre skillnader uppstår när man räknar ut vinodlingsarealerna med hjälp av resultaten från de två undersökningarna. Dessa skillnader måste dock ligga på en statistiskt godtagbar nivå.

För fem av de sju länder som berörs av undersökningarna 1989 och 1999 (Tyskland, Grekland, Frankrike, Luxemburg och Portugal) ligger de konstaterade skillnaderna på en godtagbar nivå. Däremot uppvisar Italien och Spanien skillnader som visar att de statistiska verktygen måste förbättras betydligt.