SV Europeiska unionens officiella tidning C 128/127

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till Köpenhamnsförhandlingarna”

KOM(2009) 475 slutlig

(2010/C 128/24)

Huvudföredragande: Lavinia ANDREI

Den 10 september 2009 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till Köpenhamnsförhandlingarna”

KOM(2009) 475 slutlig.

Den 29 september 2009 gav Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs presidium facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö i uppdrag att bereda ärendet.

Med tanke på ärendets brådskande karaktär utnämnde kommittén vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 5 november) Lavinia Andrei till huvudföredragande och antog följande yttrande med 179 röster för, 4 röster emot och 11 nedlagda röster.

1. Sammanfattning och slutsatser

1.1 Kommittén välkomnar dessa förslag som lagts fram i rätt tid och uppmanar institutionerna att snarast behandla dem så att de verkligen kan bidra till ett framgångsrikt resultat i Köpenhamn. Meddelandet är en bra utgångspunkt, med tanke på att industriländerna hittills inte har velat lägga fram några konkreta siffror vad gäller klimatfinansieringen.

1.2 Klimatfinansiering får inte ses som frivilligt bistånd utan ska i linje med Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC) betraktas som en skyldighet som syftar till att ställa nya, kompletterande, tillräckliga och förutsebara finansiella medel till utvecklingsländernas förfogande. Industriländerna måste respektera konventionens princip om ett ”gemensamt men differentierat ansvar”.

1.3 Utvecklingsländerna behöver omfattande bistånd för att bekämpa klimatförändringarna, vilket EU-länderna har samtyckt till inom ramen för FN:s klimatkonvention. Länderna kommer sannolikt under de närmaste årtiondena att ställas inför kostnader på hundratals miljarder euro för begränsning av och anpassning till klimatförändringar.

1.4 EESK ställer sig bakom EU:s förslag om tidig offentlig finansiering från industriländerna på 5–7 miljarder euro per år fram till 2013. Detta är en bra början med tanke på det nuvarande stämningsläget och bristen på förtroende mellan syd och nord.

1.5 Kommittén uppskattar även kommissionens positiva inställning till åtgärder som syftar till att få fram finansiering från den internationella luft- och sjöfarten.

1.6 Å andra sidan har flera utvecklingsländer, i synnerhet i Afrika, redan sänt starka signaler om att EU:s förslag ligger på alldeles för låg nivå och i praktiken skulle innebära att utvecklingsländerna själva får betala för de skador som andra har orsakat under många års tid. Många icke-statliga organisationer och FN-ekonomer menar att en försiktig uppskattning av den finansiering som krävs från utvecklade länder till utvecklingsländer uppgår till cirka 150 miljarder dollar per år (dvs. cirka 110 miljarder euro) för åtagandeperioden 2013–2017.

1.7 När det gäller intäkter från koldioxidmarknaden förutsätter kommissionen att de mycket stora vinster som aktörerna gör där helt kommer att tas upp av utvecklingsländerna och sedan omsättas i koldioxidsnål verksamhet. I själva verket är det mycket mer troligt att sådana vinster kommer att hamna hos privata företag, många av dem från utvecklade länder.

1.8 Kommittén är också bekymrad över EU:s inställning till inhemska privata investeringar i utvecklingsländer med tanke på att Europeiska unionen inte har hittat något sätt att se till att medlemsstaterna kommer att använda intäkter från det egna systemet för utsläppshandel för att investera i ren energi.

1.9 Kommissionen bör lägga fram en reviderad och genomförbar plan för att upprätthålla sin ledande position inom den internationella klimatpolitiken. EU bör även fortsätta att sätta press på USA och andra länder för att förmå dem att visa var de står när det gäller klimatfinansiering.

1.10 Löften om ökade finansiella resurser, internationella eller inhemska, bör vara underställda ”mätbara, rapporteringspliktiga och kontrollerbara” bestämmelser.

2. Bakgrund

2.1 Den 10 september 2009 lade Europeiska kommissionen fram meddelandet ”Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till Köpenhamnsförhandlingarna”.

2.2 Meddelandet syftar till att bryta dödläget i förhandlingarna, där utvecklade länder förväntar sig att de utvecklingsländer som kommit längst bidrar till de samlade insatserna, samtidigt som utvecklingsländerna vill att de utvecklade länderna klargör hur finansieringen av anpassningsåtgärder och åtgärder för att mildra effekterna ska se ut.

2.3 Detta förslag är emellertid inte tillräckligt för att säkerställa att överenskommelsen i Köpenhamn får ordentlig verkan. Vi kommer att behöva kraftiga utsläppsminskningar från alla utvecklade länder, välavvägda åtgärder från utvecklingsländernas sida för att mildra effekterna, och ett effektivt globalt system som kan uppmuntra till investeringar för ett samhälle med låga koldioxidutsläpp.

2.4 Utvecklingsländerna kommer troligen 2020 att ha årliga utgifter på omkring 100 miljarder euro för minskning av växthusgasutsläpp och anpassning till effekterna av klimatförändringarna. Den största delen av finansieringen som krävs bör komma från inhemska källor och en utvidgad internationell koldioxidmarknad, men det kommer ändå att krävas internationell offentlig finansiering på cirka 22–50 miljarder euro per år.

2.5 Europeiska kommissionen föreslår att industriländerna och ekonomiskt mer utvecklade utvecklingsländer tillhandahåller dessa offentliga medel i enlighet med sitt utsläppsansvar och utifrån sin förmåga att tillhandahålla finansiering. Det kan komma att innebära att EU år 2020 bidrar med omkring 2–15 miljarder euro per år.

3. Kommissionens dokument

3.1 Enligt kommissionens bedömning skulle kostnaderna för anpassningsåtgärder och åtgärder för att mildra effekterna i utvecklingsländerna kunna uppgå till cirka 100 miljarder euro per år till 2020. Pengarna förväntas komma från inhemsk finansiering (offentlig och privat) i utvecklingsländer, den globala koldioxidmarknaden och kompletterande internationell offentlig finansiering. Inhemsk privat och offentlig finansiering skulle kunna ge mellan 20 och 40 %, koldioxidmarknaden upp till cirka 40 % och internationell offentlig finansiering skulle kunna bidra till att täcka resten.

3.2 Den internationella koldioxidmarknaden skulle i bästa fall kunna inbringa så mycket som 38 miljarder euro årligen år 2020. Köpenhamnsöverenskommelsen måste fastställa en sektorsbaserad kreditmekanism för koldioxidmarknaden samtidigt som man fokuserar mekanismen för en ren utveckling (CDM) på de minst utvecklade länderna.

3.3 Internationella offentliga medel i storleksordningen 22–50 miljarder euro per år bör ställas till förfogande till 2020. Från och med 2013 bör de offentliga bidragen baseras på betalningsförmåga och ansvar för utsläppen, och ekonomiskt mer avancerade utvecklingsländer bör också bidra. Utifrån detta skulle EU:s andel ligga på cirka 10–30 %, beroende på vilken vikt man lägger vid de två kriterierna. Om Köpenhamnsöverenskommelsen resulterar i ambitiösa mål, skulle EU:s bidrag rimligen uppgå till mellan 2 och 15 miljarder euro år 2020 beroende på hur stor global finansiering man kommer överens om och hur man viktar de två kriterierna.

3.4 Stöd till anpassning ska främst riktas mot de fattigaste och mest utsatta utvecklingsländerna.

3.5 Internationell luft- och sjöfart kan vara en viktig källa till innovativ finansiering.

3.6 Styrningen av morgondagens internationella finansiella modell bör decentraliseras och bygga på principen ”nerifrån och upp”. Ett nytt högnivåforum om internationell klimatfinansiering bör övervaka och regelbundet gå igenom brister i finansieringen av anpassningsåtgärderna och åtgärderna för att mildra effekterna.

3.7 Alla länder, förutom de minst utvecklade, bör senast 2011 ha tagit fram tillväxtplaner med låga koldioxidutsläpp. Planerna ska innehålla genomförbara mål på medellång och lång sikt och förberedelse för årliga inventeringar av växthusgaser.

3.8 Under perioden 2010–2012 kommer sannolikt mellan fem och sju miljarder euro per år att behövas för anpassning, mildring av effekterna, forskning och kapacitetsbyggnad i utvecklingsländer. EU bör därför omedelbart bidra med från 0,5 till 2,1 miljarder euro per år, med start 2010. Bidragen bör komma både från EU:s budget och de nationella budgetarna.

3.9 Kommissionen ska för perioden efter 2012 lägga fram ett sammanhållet och övergripande förslag till finansiering från EU:s sida, och ta ställning till om finansieringen från och med 2013 ska tas från budgeten, om man ska inrätta en separat klimatfond som del av förslagspaketet för budgetramen efter 2013 eller om man ska överväga en kombination av dessa två alternativ. Direkta bidrag från enskilda medlemsstater skulle också kunna utgöra en viktig källa till EU-finansiering som del av EU:s totala bidrag.

3.10 Om EU-budgeten inte ska användas, bör bidragen inom EU fördelas enligt samma principer som för fördelningen på internationell nivå, med beaktande av medlemsstaternas särskilda omständigheter.

4. Allmänna kommentarer

4.1 EESK välkomnar kommissionens meddelande, som genom att presentera ett utkast till en finansieringsplan för klimatfrågan syftar till att bryta dödläget i de internationella förhandlingarna om en ny klimatöverenskommelse i Köpenhamn. I meddelandet lyfts även det fortsatta behovet av åtaganden om mycket kraftiga utsläppsminskningar fram.

4.2 G77 (gruppen av utvecklingsländer) har klargjort att tillhandahållande av tillräcklig klimatfinansiering är en central fråga för gruppens medlemmar när det gäller FN:s klimatöverenskommelse. Den allmänna uppfattningen är att utvecklingsländerna (och de fattigaste medborgarna i dessa samhällen) är de som kommer att drabbas först och hårdast av förändrade klimatvillkor.

4.3 Utvecklingsländer behöver också EU:s hjälp för att bekämpa klimatförändringarna, vilket EU har samtyckt till inom ramen för FN:s klimatkonvention. Länderna kommer sannolikt under de närmaste årtiondena att ställas inför kostnader på hundratals miljarder euro.

4.4 EESK uppskattar att kommissionen har tagit första steget när det gäller att analysera olika potentiella finansieringskällor och att man vill uppmuntra granskningen av samtliga källor, både när det gäller att fastställa vilka resurser som finns och möjligheterna att använda och kanalisera dessa. Många icke-statliga organisationer och FN-ekonomer har dock på ett övertygande sätt visat att en försiktig uppskattning av den finansiering som krävs från utvecklade länder till utvecklingsländer uppgår till cirka 150 miljarder dollar per år (cirka 110 miljarder euro).

4.5 Man bör avsätta mer resurser för att undersöka den nya flexibla mekanismen (den sektorsbaserade kreditmekanismen, SCM) för att fastställa hur den bäst kan tillämpas i praktiken och hur man kan minimera riskerna för att genomförandet misslyckas. Man bör ta hänsyn till additionalitetskriterierna i CDM och SCM för att undvika förvirring.

4.6 All klimatfinansieringen bör vara ny och tillhandahållas utöver industriländernas åtaganden vad gäller offentligt utvecklingsbistånd (ODA), dvs. 0,7 % av BNP, eftersom klimatförändringarna kommer att innebära stora extra kostnader utöver de som ingick i beräkningarna när ODA-målen sattes upp. Vi får inte glömma bort att endast ett fåtal länder har infriat sitt löfte om att öka ODA till 0,7 % av BNP. Utvecklingen under det senaste årtiondet tyder inte heller på att det är sannolikt att detta mål kommer att uppnås.

4.7 Vid förhandlingarna om en heltäckande klimatöverenskommelse i Köpenhamn bör EU mer än någonsin hålla fast vid sina insatser och bevara sin ledande position inom den internationella klimatpolitiken. Den exceptionella finanskrisen kommer att bli kortlivad och så småningom gå över. Klimatförändringarna har dock kommit för att stanna.

4.8 Den ekonomiska återhämtningen är beroende av att klimatförändringarna bekämpas. Om de politiska ledarna inte vidtar de brådskande åtgärder som krävs i år kommer konsekvenserna av klimatförändringarna sannolikt att kosta över 20 % av världens BNP. Detta är enligt Nicholas Stern, tidigare chefsekonom för Världsbanken, mer än den stora depressionen på 1930-talet och båda världskrigen tillsammans, utöver förlorade människoliv och utrotning av arter.

4.9 EU bör fortsätta att sätta press på USA och andra länder för att få dem att visa var de står när det gäller klimatfinansiering. Löften om ökade finansiella resurser, internationella eller inhemska, bör vara underställda ”mätbara, rapporteringsbara och kontrollerbara” bestämmelser.

5. Särskilda kommentarer

5.1 Att skapa tillräcklig finansiering

5.1.1 Att mobilisera inhemsk finansiering

5.1.1.1 Inhemsk privat finansiering kommer att utgöra en stor del av de nödvändiga investeringarna, inte bara i utvecklade länder utan också i utvecklingsländer. Flera av investeringarna är redan kommersiellt lönsamma genom att extra investeringar betalar sig genom lägre energiräkningar.

5.1.1.2 De fattigaste länderna, i synnerhet de minst utvecklade länderna, och de fattigaste befolkningsskikten i utvecklingsländerna kommer inte att ha råd att investera i anpassningar för att klara de negativa följderna av klimatförändringen. I stället får de i stor utsträckning förlita sig på offentligt stöd, både inhemskt och internationellt.

5.1.2 Att utnyttja koldioxidmarknaden fullt ut

5.1.2.1 EESK håller med om att den internationella koldioxidmarknaden är ett verktyg för att öka den privata sektorns investeringar i utvecklingsländer. Marknaden är emellertid ännu inte mogen och det finns stora frågetecken kring kvaliteten på kompensationerna. Koldioxidmarknaden kommer att bli mer effektiv om man genom en ambitiös överenskommelse i Köpenhamn skapar ett underskott på utsläppsrätter.

5.1.2.2 Det viktigaste sättet att få fram ytterligare UNFCCC-finansiering bör vara genom marknadsbaserad finansiering i form av utauktionering av en del av de nationella utsläppsrätterna inom det internationella systemet (inte EU:s system för handel med utsläppsrätter i detta fall) eller försäljning av dem till ett fast pris. Detta skulle exempelvis kunna kompletteras med en beskattning på resor inom luft- och sjöfarten eller genom utauktionering av utsläppsrätter till dessa sektorer inom regionala och nationella system (t.ex. EU:s system för handel med utsläppsrätter) samt beskattning av transaktioner på koldioxidmarknaden.

5.1.2.3 Det är viktigt att komma ihåg att koldioxidmarknaden är en derivatmarknad där stora investerare har möjlighet att spekulera i det förväntade (framtida) priset på utsläppsminskningar. Att denna marknad har svaga sidor har redan börjat visa sig, och marknaden skulle kunna bidra till att den internationella finansmarkanden destabiliseras ytterligare. Utvecklingsländerna hävdade i Bangkok att man genom att förlita sig på marknadsmekanismer ökar utsattheten för de sydliga länder som redan drabbats hårt av livsmedels-, finans- och klimatkrisen.

5.1.2.4 Det måste finnas validerings- och verifieringsförfaranden som gör det möjligt att påskynda processerna inom både CDM och de nya sektorsbaserade kreditmekanismerna (SCM).

5.1.2.5 Man behöver investera mer i kapacitetsuppbyggnad och utbildning av experter inom alla områden av koldioxidmarknaden, både i industriländer och i utvecklingsländer.

5.1.2.6 För att SCM ska kunna tillämpas krävs en tydlig definition av begreppet ”ekonomiskt mer utvecklade utvecklingsländer”. EESK ställer sig bakom idén om att tillämpa SCM inom mycket konkurrenskraftiga ekonomiska sektorer, men varnar även för att risken för misslyckande är mycket stor om mekanismen inte är utformad på ett optimalt sätt.

5.1.3 Att fastställa omfattningen på den internationella offentliga finansieringen

5.1.3.1 EESK instämmer i att ”ju mindre resultat koldioxidmarknaden ger, desto högre blir de offentliga kostnaderna för att lindra effekterna”.

5.1.3.2 Mekanismer för regelbunden bedömning av behoven av offentlig finansiering måste upprättas. Kommissionen bör dock vara medveten om risken för att konkurrensen på koldioxidmarknaden snedvrids genom offentlig finansiering om inte medel avsätts för sektorer där koldioxidmarknaden inte är tillgänglig/intressant/aktiv (t.ex. kapacitetsuppbyggnad, utbildning).

5.1.4 Tidig internationell offentlig finansiering för 2010–2012

5.1.4.1 Kommittén delar uppfattningen att tidig internationell offentlig finansiering utgör en viktig del i ett heltäckande, välavvägt och ambitiöst Köpenhamnsavtal. Finansieringen bör särskilt inriktas på kapacitetsuppbyggnad, bland annat för utformning av tillväxtplaner med låga koldioxidutsläpp, begränsningsberedskap, pilotprojekt och omedelbara anpassningsbehov. Syftet med detta tidiga stöd bör vara att förbereda effektiva och verkningsfulla åtgärder på medellång och lång sikt samt att undvika att ambitiösa åtgärder försenas.

5.1.5 Innovativ finansiering från internationell luftfart och sjöfart

5.1.5.1 Utsläppen från den internationella luft- och sjöfarten är omfattande och ökar i relativt snabb takt. Dessa måste regleras om koncentrationerna av växthusgaser i luften ska kunna stabiliseras. Reglering på detta område skulle kunna generera betydande finansiella resurser för klimatavtalet. Det skulle framför allt vara flygpassagerare och konsumenter i utvecklade länder som stod för dessa kostnader. Det skulle dock krävas samarbetsvilja från Internationella civila luftfartsorganisationen och Internationella sjöfartsorganisationen, som båda under det senaste årtiondet har motsatt sig försök att hantera dessa utsläpp.

5.1.6 Att fastställa bidrag till internationell offentlig finansiering

5.1.6.1 EESK instämmer med kommissionen om: ”att ge utsläppen större vikt än BNP skulle ge ett ytterligare incitament att minska utsläppen och innebära ett erkännande av tidiga åtgärder för att minska utsläppen”. Man måste dock utveckla en mekanism för korrekt viktning så att en överenskommelse kan nås i Köpenhamn.

5.2 EU:s bidrag till finansieringen av klimatåtgärderna

5.2.1 EESK stöder också kommissionens beslut att förhandla som en enhet som lägger fram ett gemensamt finansieringsförslag.

5.2.2 När det gäller kanaliseringen av medel förordar EESK att man utnyttjar befintliga strukturer, men att tydliga kontroll- och rapporteringsförfaranden inrättas i syfte att minimera kostnaderna och se till att resurserna används på ett korrekt sätt.

5.3 Ett europeiskt utkast till decentraliserad klimatfinansieringsstyrning

5.3.1 EU:s styrningsstruktur kan användas som förebild, och detta kan innebära stora fördelar för EU i samband med framtida åtgärder.

5.3.2 EESK anser att det sista datum som satts för tillväxtplanerna med låga koldioxidutsläpp för alla länder (2011) är orealistiskt om EU vill se stabila och genomförbara planer, med tanke på att det råder brist på sakkunskap, till och med i vissa medlemsstater.