Yttrande över städernas utveckling i Europeiska unionen (96/C 100/18)

Den 1 februari 1995 beslutade Regionkommitténs presidium i enlighet med artikel 198c i Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen att bereda ett yttrande över städernas utveckling i Europeiska unionen.

Utskott 4 "Stadspolitik" som ansvarat för beredningen av kommitténs arbete i ämnet antog enhälligt sitt yttrande den 30 juni 1995. Föredraganden var Sally Powell och Bernard Frau.

Vid sin 8:e plenarsession den 19-20 juli 1995 (sammanträdet den 20 juli 1995) antog Regionkommittén följande yttrande.

STADSPOLITIK

"Europeiska unionen är ett av de mest urbaniserade områdena i världen. 1991 bodde 71 % av unionens befolkning i samhällen med mer än 10 000 invånare, en urbaniseringsgrad som är högre än USA:s. Ett annat utmärkande drag i EU är det stora antalet stadsområden; 3 560 jämfört med endast 1 000 i USA. I EU bor 237 miljoner människor i dessa stadsområden, jämfört med 113 miljoner i Japans 1 011 stadsområden (91 % av befolkningen) och 133 miljoner i 2 577 stadsområden i Afrika (29 % av befolkningen)."

Europeiska kommissionen:

Gemenskapsaktiviteter i stadsfrågor

I. INLEDNING

Stadsområdena () utgör centrum för några av de mest nyskapande ekonomiska verksamheterna i Europeiska unionen. Det finns ett växande erkännande av städernas centrala roll för de regionala och nationella ekonomierna och för konkurrenskraften i unionen i dess helhet. En effektiv ekonomisk och fysisk struktur i städerna med politiska åtgärder för att främja de intellektuella, sociala och fysiska infrastrukturerna skulle utgöra ett stort bidrag till den europeiska ekonomin och till unionens välmående på lång sikt. Stadsområdenas framtid är därför av största intresse för unionen.

Olyckligtvis är städerna också centrum för vissa av de mest kritiska problemen som unionen idag står inför. Sedan 70-talet har stadsområdena upplevt svåra ekonomiska, sociala och miljömässiga problem. Avfolkning av innerstäderna, arbetslöshet, fysisk ödeläggelse, försämrad infrastruktur och industriell tillbakagång orsakar akuta problem såsom social utslagning, rasism, diskriminering och brottslighet. Dessa problem är ofta ojämnt fördelade inom stadsområdena och vissa befolkningsgrupper och stadsdelar drabbas hårdare än andra. Detta kan åskådliggöras av de områden av fattigdom och förslumning som finns i de flesta stadsområden. Invånarna i dessa områden är oftare arbetslösa, underutbildade, lågavlönade eller deltidsanställda, har dålig tillgång till det kulturella utbudet, bor i en svårt förorenad miljö, har dåliga bostadsförhållanden, behöver oftare sjukvårdsbehandling för åkommor som skulle kunna förebyggas, upplever mer brottslighet, rasism och diskriminering och upplever dessutom en mer omedelbar utslagning om de är svarta, kvinnor eller handikappade.

När dessa förslummade områden växer blir hela stadsdelar isolerade och främmande för den övriga befolkningen. De kan vara förelöpare för de "no-go"-områden, dvs områden som man som utomstående undvika, som finns i många amerikanska städer, t ex Detroit, där det utvecklats en ny underklass och där det finns samhällsgrupper helt utan framtidsförhoppningar och där fattigdom, arbetslöshet, brottslighet och rasism har bitit sig fast. Få europeiska städer har upplevt ett så stort förfall men många är nära att göra det. Om man inte angriper dessa problem kommer stabiliteten i våra stadsområden inte att kunna upprätthållas på lång sikt, vilket skulle kunna medföra risker för den europeiska konkurrenskraften.

Vi står inför ett kritiskt skede i utvecklingen av Europas stadsområden och därmed också den europeiska ekonomin. Ad hoc-lösningar har prövats. Det finns inget alternativ till bestämda, strategiska och sammanhängande åtgärder för att vända den negativa utvecklingen i våra stadsområden.

1. Erkännande av städernas behov

Eftersom nästan tre fjärdedelar av EU:s befolkning bor i stadsområden skulle det vara förvånande om det i EU:s politiska beredningsarbete inte fanns något erkännande av stadsområdenas behov. Detta erkännande återspeglas i mångfalden av småskaliga gemenskapsinitiativ för städerna:

- raden av pilotprojekt enligt artikel 10,

- grönboken om stadsmiljö,

- hänvisningen till förfall i städerna vid definitionen av berättigande till regionalstöd,

- gemenskapsinitiativet URBAN,

- projekten för livskraftiga städer.

Denna lista utgör en liten del av det arbete Europeiska unionen påtagit sig som svar på stadsområdenas behov. Faktum är att att anslagen till stödåtgärder inte är oansenliga. Även om alla åtgärder måste ses som värdefulla så måste det understrykas att insatser för stadsområdena inte har varit någon central punkt i EU:s politiska beredningsarbete. I själva verket har EU:s politik och finansieringsprogram utvecklats på ett nästan slumpartat sätt. Som ett resultat av detta kan EU inte påvisa någon samordning i sin politik för städernas utveckling.

Det finns idag inom Europeiska unionen ett ökat erkännande av behovet att beakta stadsfrågor i strävan efter social sammanhållning och välstånd inom unionen. En rad enskilda åtgärder som varit splittrade och som inte har samordnats har vidtagits i försöken att komma åt problemen. Farorna med ett sådant ad hoc-grepp uppmärksammades dock av revisionsrätten i januari 1995 då den påtalade behovet av en särskild referensram för städerna i det politiska beredningsarbetet för att garantera en god utdelning på anslagna medel. Med hänsyn till stadsområdenas strategiska betydelse för unionens utveckling kan riskerna med det nuvarande ad hoc-greppet inte nog betonas. Det finns ett enormt behov av att utveckla en övergripande stadspolitik för att samla unionens nuvarande olika initiativ inom en strategisk ram.

2. Bristen på stadsaspekter i fördraget

En av orsakerna till den splittrade stadspolitiken är bristen på stadsaspekter i fördraget. Fördraget om Europeiska unionen innehåller inga speciella hänvisningar till stadsområden och ger därmed inte unionen några juridiska befogenheter att driva en samordnad stadspolitik. Denna brist är ett stort problem för den urbaniserade unionen och dess program inför det 21:a århundradet.

Utan sådana juridiska befogenheter är stadspolitiken och de olika aktiviteterna på området dömda att vara splittrade. Det går inte att arbeta fram en övergripande strategi eller samordnade insatser och det går absolut inte att ha några visioner.

Den förre kommissionären för regionalpolitik, Bruce Millan, tog upp frågan om befogenheter på området vid 1991 års regeringskonferens och föreslog att den europeiska regionala utvecklingsfonden skulle utvidgas till att också inbegripa hjälp till stadsområden. Om detta enades man dock inte i Maastricht även om man utsträckte unionens befogenheter till en rad nya områden. Utbildning, folkhälsa, konsumentskydd och transeuropeiska nät är av mycket stor betydelse för stadsområdena och deras invånare. Utvecklingen av dessa och andra politiska områden bidrar tyvärr bara ytterligare till splittringen av stadspolitiken. Maastrichtkonferensen misslyckades med att skapa "en juridisk skyldighet att samordna EU:s politiska insatser med konsekvenser för städerna" och övriga tillägg som man enades om ökar dessutom behovet av att åtgärda bristen på stadsaspekter.

3. Att åtgärda bristen på stadsaspekter

Förtjänsterna med en effektiv och välplanerad stadspolitik skulle vara stora: en hyfsad boendemiljö med bättre sysselsättningsmöjligheter och frihet från diskriminering i en välmående stad med tillgång till kultur, utbildning och ett lättillgängligt och effektivt transportsystem... Med en samordnad stadspolitik skulle dessa problem kunna angripas.

Infogandet av "en juridisk skyldighet att samordna EU:s politiska insatser med konsekvenser för städerna" i fördraget skulle medge utvecklingen av en sammanhängande strategi för städerna och skulle tillåta kommissionen att samordna sina splittrade insatser.

4. Översyn av fördragets föreskrifter av betydelse för stadsområden

Det finns en mängd problem med det nuvarande fördraget:

(i) bristen på speciella hänvisningar till stadsfrågor som skulle tillåta den högt urbaniserade unionen att samordna, befästa och förstärka de nuvarande politiska insatserna och aktiviteterna i stadsområdena,

(ii) uppdelningen av politiska arbetsområden av betydelse för städerna mellan olika ansvarsområden leder till en brist på klarhet och samordning i den europeiska politiken för städernas utveckling,

(iii) vissa av fördragets föreskrifter för specifika politiska områden (t ex transport, ekonomisk och social sammanhållning, folkhälsa etc) som är av central betydelse för städerna främjar inte en fullständig och samordnad utveckling av stadspolitiken och resulterar sålunda i en brist på klarhet i det politiska beredningsarbetet,

(iv) det stipulerar inga villkor för de övergripande behoven i ett mångkulturellt samhälle som är av högsta betydelse för samhällsutvecklingen i Europa (och då särskilt i stadsområdena).

Detta dokument syftar till att bemöta befintliga problem i fördraget och behandlar:

(i) behovet av ett nytt avsnitt i fördraget som skulle underlätta samordningen av de nuvarande aktiviteterna till en sammanhängande stadspolitik,

(ii) behovet av specifika tillägg till nuvarande föreskrifter som skulle underlätta uppfyllandet av EU:s målsättningar på det stadspolitiska området,

(iii) det mångkulturella samhällets behov,

(iv) frågan om stadspolitik och subsidiaritet.

II. DEL I

I denna del behandlas behovet av en övergripande stadspolitik inom Europeiska unionen. Följande frågor tas upp:

- nödvändigheten av att städernas utveckling integreras med den europeiska utvecklingen i sin helhet,

- visionen om en europeisk stadspolitik,

- vilka befogenheter behövs på EU-nivå?

a) Syftet med en stadspolitik

Det finns ett stort behov av att tillföra fördraget ett stadsperspektiv med tanke på att 71 % av unionens invånare bor i stadsområden. Ändå skulle få människor associera Europeiska unionen med stadsområdenas behov. I själva verket kan bristen på association med de områden där majoriteten av EU:s medborgare faktiskt bor vara en av orsakerna till unionens misslyckande att vinna deras förtroende.

Även om få europeiska städer har de kritiska problem såsom "no-go"-områden och förslumning som amerikanska städer upplever, så står många av våra städer inför dessa problem. När vi utvecklar våra institutionella och politiska behov inför nästa århundrade så är stadspolitiken ett av de områden som skall tas upp. Även om 1996 års regeringskonferens tycks prioritera utvecklingen av den institutionella ramen så kommer denna inte att vara till någon nytta om medborgarnas behov inte beaktas och tillgodoses.

b) Visionen om en utveckling av Europas städer

Även om unionens befogenheter inom området sannolikt kommer att vara mycket begränsade så är det viktigt att skapa en vision om vad vi vill uppnå och om strategin för att nå dit.

Stadspolitiken måste ta sig an stadsbefolkningens problem och förhoppningar på ett uttömmande sätt och man måste avgöra vilka medel som lämpar sig bäst för att uppfylla visionen. Visionen måste inbegripa det mångkulturella samhällets behov såväl som stadsbefolkningarnas ekonomiska välfärd.

Varje insats på det stadspolitiska området måste bidra till att följande uppnås:

c) Visionen om stadsområdena

Stadsområdena måste utgöra centra för sina regioner och skapa den dynamik som behövs för den ekonomiska utvecklingen. Den ekonomiska utvecklingen måste omfatta alla medborgare och förse dem med godtagbara arbeten och bostäder och social välfärd på en rimlig nivå.

För varje strategi för städernas utveckling måste förutsättningarna på lokal, regional och europeisk nivå beaktas. På var och en av dessa nivåer finns det ett antal krafter som kommer att medverka vid utvecklingen av våra städer. Lokala och regionala myndigheter kommer att spela huvudrollen som stadsområdenas legitima representanter. I själva verket kommer det mesta av arbetet att utföras på lokal nivå; stadsområdena kommer att utveckla sig själva, dvs ett "nerifrån och upp"-grepp. Varje stadsområde i unionen utvecklar faktiskt själv en sammanhängande och fantasifull politik för att bemöta invånarnas behov. Det är här, på nivån närmast folket, som utvecklingen bör formas i första hand.

Den europeiska nivån kan dock inte ignoreras. Många av EU:s politiska aktiviteter har en direkt inverkan på våra städer. Den nuvarande splittringen av EU:s politiska beredningsarbete för städerna kan leda till brister i samordningen på lägre nivåer. Det behövs därför också aktiviteter på europeisk nivå som är kompletterande, delegerande och samordnande gentemot olika aktiviteter inom unionen.

Befintliga regionala och lokala befogenheter skulle skyddas vid införandet av dessa nya befogenheter. Det enda som behövs är en juridisk skyldighet att se till att interventioner från EU:s sida görs på samordnat och sammanhängande sätt. En sammanhängande stadspolitik på EU-nivå skulle i själva verket ge myndigheterna i städerna ett större inflytande.

d) Hur skall stadspolitiken utformas?

Utformningen av EU:s befogenheter är beroende av två frågor:

- de europeiska stadsområdenas betydelse för den europeiska ekonomin,

- samordningen av befintliga europeiska politiska aktiviteter inom olika sektorer.

(i) De europeiska stadsområdenas betydelse för den europeiska ekonomin

Europas stadsområden är viktiga för dess ekonomiska konkurrenskraft och tillväxt. Många av de ekonomiska aktiviteterna inom EU utövas i dessa områden och våra städer kommer att vara centrum för den europeiska ekonomiska utvecklingen såsom:

- centrum för den ekonomiska omstruktureringen till följd av utvecklingen av den inre marknaden,

- nav för de transeuropeiska näten,

- säte för de europeiska institutionerna,

- centrum för kulturpolitiken,

- motor för initiativ inom forskning och utveckling.

Det europeiska politiska beredningsarbetet har en kraftig inverkan på våra städer. Ändå beaktas inte det politiska beredningsarbetets betydelse för sammanhållningen i städerna vid utformningen av den europeiska politiken. Denna fråga måste tas upp och skrivas in i fördraget.

(ii) Samordningen av befintliga europeiska politiska aktiviteter inom olika sektorer till en sammanhängande och samordnad politik

Utvecklingen av ett stadsperspektiv i den europeiska politiken inom områdena transport, folkhälsa, miljö, social sammanhållning och utslagning resulterar i ett splittrat angreppssätt vad gäller utvecklingen av städerna som till och med skulle kunna kallas en ad hoc-politik, vilket skulle kunna leda till förvirring och inre splittring i våra städer. Ett samordnat grepp krävs för utvecklingen av våra städer och detta måste stödjas av fördraget, vilket också skulle medge ett sammanhängande grepp i stadspolitiken. Politiska aktiviteter som har inverkan på stadsområdena skulle placeras under en sammanhängande strategi med beaktande av stadsbefolkningens politiska rättigheter, städernas ekonomiska dynamik och olika aktiviteters kompletterande karaktär.

e) Inriktningen på den fördragsgrundade samordningen

Det förefaller vara lämpligt att unionen:

- förser stadsområdena med verktyg för att förvalta och utveckla sin ekonomiska och sociala bas som hjälper dem att verka inom en europeiserad ekonomi,

- samordnar alla olika aspekter av sin stadspolitik och övervakar att den nuvarande splittringen av stadspolitiken inom och mellan EU:s institutioner inte består,

- förser städerna med nödvändiga medel och verktyg för att bekämpa social utslagning och socialt förfall genom att utveckla strategier som svarar mot de europeiska utmaningarna.

Följande ändringar måste göras i fördraget:

(1) Artikel 3, lägg till:

"(u) bidrag till utvecklingen av stadsområden"

(2) Ett nytt kapitel:

"Stadspolitik

1. Gemenskapen skall bidra till utvecklingen av stadsområden med hänsyn till nationell, regional och lokal mångfald och i enlighet med principen om självbestämmande.

2. Gemenskapen skall söka samordna samtliga sina aktiviteter i stadsområden för att komplettera och stödja lokala, regionala och nationella myndigheters aktiviteter.

3. Gemenskapens aktiviteter skall också syfta till att stödja och komplettera lokala, regionala och nationella myndigheters aktiviteter inom följande områden:

- förbättring och spridning av information kring det politiska beredningsarbetet för städerna,

- stimulans av samarbete kring stadsutveckling mellan medlemsstater, regioner och stadsområden,

- uppmuntran av utbyte mellan myndigheter i städer inom unionen och i tredje land.

4. Rådet skall, i enlighet med det förfarande som beskrivs i artikel 189c och efter att ha erhållit Regionkommitténs yttrande, anta stimulansåtgärder, oaktat varje harmonisering av lagar och förordningar i medlemsstaterna.

5. Rådet skall, i enlighet med samma förfarande, före den 31 december 1998 garantera samordningen, inom och mellan EU:s institutioner, av de av Europeiska unionens politiska insatser som påverkar stadsområdena i tillämpningen av avsnitt 2 ovan."

III. DEL II

Efter att ha skapat en referensram för den europeiska stadspolitiken för att på denna nivå medge samordning måste även befintliga befogenheter ses över. I enlighet med vad som sagts i inledningen måste dessa områden inbegripa stadsaspekter som en integrerad del av det politiska beredningsarbetet.

Denna del tar upp några av de befintliga befogenheterna som stipuleras i fördraget. Varje föreskrift i fördraget har granskats utifrån följande perspektiv:

(i) Vilka är målsättningarna med fördragets föreskrifter?

(ii) Finns stadsaspekterna med som en integrerad del i strävan efter att nå dessa målsättningar?

(iii) Om stadsaspekterna är viktiga, främjar då fördraget hänsynstagandet till dessa?

(iv) Om fördraget inte främjar hänsynstagandet till dessa aspekter, vilka ändringar krävs då?

Följande områden i fördraget har granskats:

- transport,

- ekonomisk och social sammanhållning,

- miljöpolitik,

- transeuropeiska nät,

- folkhälsopolitik,

- kulturpolitik.

1. Transport

a) Målsättningarna i fördraget

Artiklarna 78-84 stipulerar EU:s befogenheter vad gäller transportpolitik, med huvudmålet att underlätta drivandet av en gemensam transportpolitik. EU:s mål står därför här ganska klart: en gemensam politik inom området.

b) Stadsaspekter i det politiska beredningsarbetet på området

Vid utarbetandet av varje transportpolitisk insats skulle man behöva göra särskilda hänvisningar till stadsområdenas behov. I själva verket skulle en gemensam transportpolitik inte fungera utan ett fullständigt beaktande av följande frågor:

- trafikkoncentration och trafikstockningar,

- transportkoncentration: kollektivtrafikens villkor, begränsningar för personbilar, frakt, parkeringsbehov och distribution,

- koncentrerad trafik i luften och luftföroreningar,

- trafiksäkerhet,

- koncentration av bullerstörningar,

- beroendet av kollektivtrafik hos de främst i stadsområdena boende socialt utslagna,

- kollektivtrafikens inverkan på stadsområdenas ekonomiska aktiviteter.

Stadsaspekter är därför av central betydelse vid utarbetandet av en gemensam transportpolitik med sammanhang i. Stadsaspekterna gör sig redan idag ordentligt gällande i EU:s initiativ inom det transportpolitiska området. Några exempel:

- Stadsaspekterna är framträdande i vitboken "Den framtida utvecklingen av den gemensamma transportpolitiken",

- Den del som behandlar transport i det fjärde ramprogrammet innehåller ett avsnitt som enbart behandlar frågor om transport i städerna,

- Politiken inom energi- och transportområdet inbegriper stadsfrågor.

c) Kan fördraget främja beaktandet av stadsaspekter?

Vid varje tillämpning av fördraget skall och har stadsområdenas behov beaktats för att man på så sätt skall uppnå en allsidig transportpolitik. Under nuvarande fördrag kan dessa frågor bemötas juridiskt då föreskrifterna inom transportområdet inte är begränsade till någon geografisk region och inte heller främjar någon särskild sektor.

Detta innebär dock också att det inte görs några hänvisningar till stadsområdenas eller för den delen landsbygdsområdenas speciella behov och att man vid utarbetandet av politiska insatser inte behöver hänvisa till dessa frågor. Man kan därför föreslå ändringar i fördraget som garanterar att man vid utarbetandet av en gemensam transportpolitik måste ta hänsyn till stads- och landsbygdsområdenas särskilda behov. Detta skulle förhindra att en rad osamordnade insatser utvecklas och istället garantera att en sammanhängande utveckling av städerna är det centrala temat för transportpolitiken.

d) Ändringsförslag

Följande ändring av artikel 75 (1) föreslås:

"För att genomföra artikel 74, med beaktande av transportfrågornas särskilda karaktär och med sikte på en harmonisk utveckling inom Europa, skall rådet enligt förfarandet i artikel 189c och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén fastställa

a) gemensamma regler för internationella transporter till eller från en medlemsstats territorium eller genom en eller flera medlemsstaters territorier,

b) de villkor under vilka utomlands hemmahörande transportföretag får utföra transporter i en medlemsstat,

c) åtgärder för att förbättra transportsäkerheten,

d) alla andra lämpliga bestämmelser."

2. Ekonomisk och social sammanhållning

a) Målsättningarna i fördraget

Artiklarna 130a-130e fastställer de huvudsakliga villkoren för en harmonisk utveckling inom unionen. Den lagstiftning som främjas av dessa artiklar innefattar förordningarna om regionalstöd och många gemenskapsinitiativ.

b) Stadsaspekter i det politiska beredningsarbetet på området

Det är vedertaget att man måste beakta stadsaspekter i detta sammanhang. Förslumningen av städerna och stadsområdenas specifika bidrag till Europas konkurrenskraft har i själva verket varit nyckelfrågor inom unionen under senare år. "Alldeles nyligen erkändes speciellt i kommissionens dokument Europa 2000+ att den sociala utslagning som är karaktäristisk för förslummade stadsdelar är ett lika stort hot mot den europeiska ekonomiska och sociala sammanhållningen som ojämlikheter mellan regioner eller problem på grund av avsides belägenhet - de traditionella drivkrafterna för EU:s regionalpolitik (Europa 2000+)". Kommissionen och medlemsstaterna har kommit överens om en rad program på EU-nivå som skall tillgodose städernas behov, däribland:

- en rad pilotprojekt för städerna enligt artikel 10 i den europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF),

- sekundärkriterier i reglerna för berättigande till bidrag från europeiska regionala utvecklingsfonden vilket medgett några städer att erhålla regionalstöd,

- gemenskapsinitiativet URBAN.

Stadsaspekterna kan därför sägas vara beaktade inom ramen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen, både på europeisk och nationell nivå.

c) Kan fördraget främja beaktandet av stadsaspekter?

Även om kommissionen redan gjort mycket arbete mot städernas förfall så har detta gjorts med sekundärlagstiftning som grund eftersom fördraget saknar hänvisningar till stadsfrågor. Revisionsrätten kritiserade just avsaknaden av en tydlig referensram för de insatser som görs från gemenskapens sida. Det finns med andra ord ett behov av att uppdatera fördraget för att se till att det återspeglar den nuvarande regionalpolitiken och den referensram för den ekonomiska sammanhållningen som medlemsstaterna kommit överens om.

Ett annat område som behöver ses över är betoningen på insdustriell tillbakagång i definitionen av kriterierna för regionalstöd. Mycket stöd riktas fortfarande speciellt till de industriella sektorerna på grund av fördragsvillkoren. Många städer domineras i sin egenskap av regionalt centrum av tjänstesektorn och har därför ekonomiska problem som inte nödvändigtvis är av industriell karaktär. Dessa frågor tas upp av sekundärlagstiftningen genom att många städer med stora tjänstesektorer, men som också har områden med industriell tillbakagång, beviljas status som målområde 2.

Sammanfattningsvis finns det behov av att uppdatera fördraget för att ta faktiska förhållanden kring det politiska beredningsarbetet i beaktande.

Ändringsförslagen till artikel 130c syftar till att upprätta en juridisk grund där stadsaspekter beaktas vid berättigandet till status som målområde 2. Dessa ändringar skulle inte påverka befintliga regler för berättigande till status som målområde 1. Stödet till landsbygdsområden (målområde 5) skulle inte minskas eller över huvudtaget påverkas eftersom detta definieras i en annan del av fördraget.

Fördraget behöver därmed ändras inom två områden för att det bättre skall återspegla faktiska gemenskapsprogram.

d) Ändringsförslag

Följande ändringar är nödvändiga:

Artikel 130a

"För att främja en harmonisk utveckling inom hela gemenskapen skall denna utveckla och fullfölja sin verksamhet för att stärka sin ekonomiska och sociala sammanhållning. Gemenskapen skall särskilt sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna, inbegripet landsbygdsområdena."

Artikel 130c

"Europeiska regionala utvecklingsfondens syfte är att bistå med att avhjälpa de viktigaste regionala obalanserna genom att delta i utvecklingen och den strukturella anpassningen av regioner som utvecklas långsammare samt i omstruktureringen av industriregioner och stadsområden på tillbakagång."

3. Miljöpolitik

a) Målsättningarna i fördraget

Artikel 130r i fördraget definierar EU:s målsättningar på miljöområdet:

"Gemenskapens miljöpolitik skall bidra till att följande mål uppnås:

- att bevara, skydda och förbättra miljön,

- att skydda människors hälsa,

- att utnyttja naturresurserna varsamt och rationellt,

- att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem."

b) Stadsaspekter i det politiska beredningsarbetet på området

Stadsområdenas behov är en integrerad del av gemenskapens politik inom området. Ingen övergripande politik skulle kunna drivas på området utan beaktande av städernas särskilda behov.

- luftföroreningar,

- trafikplanering,

- bristen på öppna ytor,

- nedsmutsad mark,

- bullerproblem,

- nedsmutsning av åar, kanaler och utloppsområden,

- energi/hushållning,

- bostäder.

Dessa frågor måste beaktas vid utarbetandet av en europeisk miljöpolitik. Även om inte alla frågor måste lösas på EU-nivå måste de övervägas av dess beslutsfattare för att garantera att gemenskapens åtgärder är sammanhängande och anpassade till lokala behov.

Städernas specifika behov på miljöområdet har redan erkänts på EU-nivå vilket kan illustreras med följande exempel på politiska förslag:

- Grönboken om städernas miljö och det 5:e handlingsprogrammet på miljöområdet som utgör en grund för politiken på området,

- LIFE-programmet som prioriterade genomförande och utveckling av integrerade styrmodeller för att förbättra städernas miljö, minska trycket från trafiken i städerna och främja renare kollektivtrafik,

- treårsprojektet för livskraftiga städer som upprättades av EU:s expertgrupp för städernas miljö som och kommer att avlägga sin redogörelse under 1995.

Stadsaspekterna är därför redan accepterade på det miljöpolitiska området.

c) Kan fördraget främja beaktandet av stadsaspekter?

Även om det redan gjorts mycket på detta område saknas det i fördraget särskilda hänvisningar till stads- eller för den delen -landsbygdsområden. Det kan vara svårt att driva dessa insatser vidare eftersom nuvarande fördrag begränsar det politiska arbetet till regional nivå. I många fall är miljöproblem inom en region begränsade till vissa stads- eller landsbygdsområden i regionen vilket fördraget inte tar hänsyn till. Som exempel stipuleras i artikel 130r (3):

"När gemenskapen utarbetar sin miljöpolitik skall den beakta:

- tillgängliga vetenskapliga och tekniska data,

- miljöförhållanden i gemenskapens olika regioner,

- de potentiella fördelar och kostnader som är förenade med att åtgärder vidtas eller inte vidtas,

- den ekonomiska och sociala utvecklingen i gemenskapen som helhet och den balanserade utvecklingen i dess regioner."

Stadsaspekterna bör såsom erkänts i grönboken ingå i fördraget.

d) Ändringsförslag

Följande ändring behöver göras:

"När gemenskapen utarbetar sin miljöpolitik skall den beakta:

- tillgängliga vetenskapliga och tekniska data,

- miljöförhållanden i gemenskapens olika regioner och stads- och landsbygdsområden,

- de potentiella fördelar och kostnader som är förenade med att åtgärder vidtas eller inte vidtas,

- den ekonomiska och sociala utvecklingen i gemenskapen som helhet och den balanserade utvecklingen i dess regioner och stads- och landsbygdsområden."

4. Transeuropeiska nät

a) Målsättningarna i fördraget

Artikel 129b i Maastrichtfördraget stipulerar upprättandet av transeuropeiska nät för infrastrukturerna inom transport-, telekommunikations- och energisektorerna. Syftet med dessa nät är att förbinda gemenskapens perifera regioner med dess centrala områden för att därmed främja de förstnämndas ekonomiska potential.

b) Stadsaspekter i det politiska beredningsarbetet på området

Även om man i sammanhanget inte särskilt beaktar städernas behov så har de transeuropeiska näten en speciell betydelse för stadsområdena:

- stadsområdena är självklara som nav för alla transport- och telekommunikationsnät,

- befolkningscentra är av central betydelse för alla nät.

I artikel 129b, första stycket, stipuleras att de transeuropeiska näten skall göra det möjligt för regionala och lokala samhällen att i full utsträckning utnyttja fördelarna med ett Europa utan inre gränser. Detta måste innefatta stadsområdena som kommer att påverkas starkt i deras egenskap som nav eller knutpunkt i näten, och då särskilt transportnäten.

c) Kan fördraget främja beaktandet av stadsaspekter?

Till skillnad från fördragets villkor för den gemensamma transportpolitiken sätts geografiska begränsningar i den juridiska referensramen för de transeuropeiska näten. I artikel 129b (2) stipuleras:

"Inom ramen för ett system med öppna och konkurrensutsatta marknader skall gemenskapens insatser inriktas på att främja de nationella nätens samtrafikförmåga och driftskompabilitet samt tillträdet till sådana nät. Därvid skall särskild hänsyn tas till behovet av att sammanbinda öar, inlandsområden och randområden med gemenskapens centrala områden."

Även om målsättningen att sammanbinda öar, inlandsområden och randområden med gemenskapens centrala områden inte kan ifrågasättas så måste också behoven i de samhällen som skall tjäna som nav för dessa nät beaktas vid utarbetandet av politiken på området. Fördraget måste ändras på denna punkt oavsett om detta gäller behov hos stads- eller landsbygdsområden.

d) Ändringsförslag

För att man skall kunna uppfylla de övergripande målsättningarna bör artikel 129b (2) ändras enligt följande:

"Inom ramen för ett system med öppna och konkurrensutsatta marknader skall gemenskapens insatser inriktas på att främja de nationella nätens samtrafikförmåga och driftskompabilitet samt tillträdet till sådana nät. Därvid skall särskild hänsyn tas till behovet av att sammanbinda öar, inlandsområden och randområden med gemenskapens centrala områden samtidigt som berörda områdens integritet respekteras."

5. Folkhälsa

a) Målsättningarna i fördraget

Artikel 129 i fördraget ställer upp unionens målsättningar på folkhälsoområdet. Dessa villkor kom till i Maastricht och ger unionen begränsade befogenheter att främja och samordna hälsomedvetandet inom vissa områden (t ex drogmissbruk).

Unionen eftersträvar att bidra till en hög nivå på skyddet av människors hälsa genom att främja samarbete mellan medlemsstaterna. Gemenskapens åtgärder inriktas på sjukdomsförebyggande och då särskilt mot de större gisslen, inklusive drogberoende, genom att främja forskning om deras orsaker och smittovägar och information och utbildning på hälsoområdet.

b) Stadsaspekter i det politiska beredningsarbetet på området

All politik på området för främjande av folkhälsan måste ta hänsyn till frågor av speciell betydelse för städerna och särskilt beakta det faktum att målinriktning på befolkningscentra bidrar till en effektiv politik. Exempelvis utarbetar unionen omfattande politiska insatser när det gäller HIV och Aids varvid man särskilt måste ta i beaktande stadsaspekter såsom:

- en stor majoritet av de människor som drabbats av HIV/Aids lever i städerna,

- koncentrationen av kliniker som behandlar sjukdomar,

- koncentrationen av sjuka människor i städerna.

Fördraget fastställer också att drogmissbruk är ett område för gemenskapspolitik. Drogmissbruk och den därtill förknippade svåra brottsligheten är till stor del en fråga för städerna vilket erkänts genom generalsekretariatets stöd till nätverk mellan städer för att angripa dessa problem.

De som lever i förslummade stadsområden löper mycket större risk att drabbas av förebyggbara hälsoproblem. Dessa frågor måste beaktas i strävan efter ett allmän hälsomedvetande.

c) Kan fördraget främja beaktandet av stadsaspekter?

Fördragsvillkoren är så allmänt hållna både vad gäller innehåll och geografiska hänvisningar att stadsaspekterna kan främjas under nuvarande artiklar. För ett effektivt resursutnyttjande kan man dock vid främjandet av hälsa behöva tänka på befolkningskoncentration. Dessa frågor kan man emellertid bemöta med sekundärlagstiftning.

6. Kulturpolitik

a) En målsättning i fördraget

Artikel 128 (1) stipulerar att gemenskapen skall bidra till kulturens utveckling i medlemsstaterna med respekt för deras nationella och regionala mångfald.

Den övergripande målsättningen är att gemenskapen skall framhäva det gemensamma kulturarvet.

Artikel 128 (2) ställer upp en referensram för gemenskapens insatser - att främja samarbetet mellan medlemsstaterna - genom att specificera de områden inom vilka gemenskapen om nödvändigt kan stödja och komplettera medlemsstaternas aktiviteter.

Följande specifika mål omnämns:

- förbättring av kunskaperna och spridningen av de europeiska folkens kultur och historia,

- bevarande och skyddande av det kulturarv som har europeisk betydelse,

- icke-kommersiellt kulturutbyte,

- konstnärligt och litterärt skapande, även inom den audiovisuella sektorn.

Artikel 128 (3) föreskriver att gemenskapen och dess medlemsstater skall främja samarbetet med tredje land och behöriga internationella organisationer på kulturområdet.

Artikel 128 (4) anmodar slutligen gemenskapen att beakta de kulturella aspekterna då den handlar enligt andra bestämmelser i fördraget.

b) Stadsaspekter i kulturen

Som en plats för möten, utbyten, utslagning, konflikter, firande, uppror och lidande är gatan - och i förlängningen alla platser för mänskliga uttryck i städer och storstadsområden - idag centrum för utvecklingen genom en komplex alkemi där tidigare erfarenheter omdanas genom dagliga upplevelser, där framtida mening skapas när människor uttrycker sina förhoppningar och deras sökande efter skönhet, godhet, storslagenhet och harmoni, både i sina blygsammaste och sina ädlaste skapelser.

Vad, om inte kulturen, skapar denna mening som är grundidén i den sociala sammanhållningen och jämvikten och som också är dess garant? Det är sålunda i hjärtat av städerna, på gator och i kvarter som städernas, storstadsområdenas, regionernas, ländernas och deras sammanslutningars framtid avgörs.

Hur skulle det kunna vara på något annat sätt i en av era städernas civilisation?

c) På vilka sätt kan kulturen bidra till byggandet av Europa?

Målsättningarna bakom byggandet av Europa härrör från den politiska viljan att skapa en gemenskap med varaktig fred, frihet och demokrati.

De ursprungliga politiska målen har gradvis gett vika för en mer ekonomisk och teknokratisk vision om Europa.

Denna omorientering har oundvikligen gett upphov till oro runt om i medlemssstaterna och diskussionerna kring Maastrichtfördraget påvisar tydligt medborgarnas svårigheter att uppfatta unionen genom något annat än dess klåfingrighet i form av direktiv och de sociala konsekvenserna av den inre marknadens liberala ekonomiska logik.

En av huvudmålsättningarna med Maastrichtfördraget borde vara att ge unionen en sann politisk innebörd. Detta kommer inte att vara möjligt så länge inte unionens alla medborgare accepterar sitt medlemsskap i gemenskapen. Denna acceptans skulle grunda sig dels på en vision, dels på historien och skulle komma till uttryck i medborgarnas strävan efter att delta i byggandet av en attraktiv, stödjande och välmående union som skapar förtroende genom att garantera en god framtid.

Kulturen kan ur sitt metropolitiska och kosmopolitiska perspektiv ses som en hörnsten i byggandet av ett Europa som tillåter sina medborgare att uppfatta sig själva genom att den kulturella mångfalden i regioner och länder kommer till uttryck dagligen och på lokal nivå.

Man måste här också tänka på bidragen från de människor som bor i våra städer men som har en bakgrund utanför unionen och som hamnat här på grund av de historiska banden mellan medlemsstaterna och deras hemländer.

Hur kan vi bygga Europa utan att också erkänna detta historiska faktum som somliga försöker förneka?

Även om Europa huvudsakligen är judiskt-kristet, så är det också hedniskt, muslimskt, slaviskt och afrikanskt. Dessa influenser berikar vårt filosofiska, arkitektoniska, litterära och andliga arv. Detta obestridliga faktum måste accepteras, kanske genom att vi tillgriper sekularismen för att hitta ett metodiskt tillvägagångssätt.

d) Kan fördraget i sin nuvarande form främja detta kulturperspektiv i byggandet av Europa?

Denna fråga kan besvaras jakande förutsatt att vissa ändringar görs för att:

- stärka det kulturella samarbetet med tredje land som omnämns i artikel 128 (3),

- ge möjlighet till medborgarskap i detta styckes ordalydelse,

- prioritera städers och regioners insatser framför länders,

- främja utvecklingen av kreativitet med särskilda europeiska karaktärsdrag inom alla konstarter och för vilka media skulle vara garant.

e) Ändringsförslag beträffande artikel 128

Första stycket

Lägg i slutet till: "med tanke på ett kompletterande europeiskt medborgarskap".

Andra stycket

- Lägg efter "främja samarbetet mellan medlemsstaterna" till: ", regioner, städer eller en sammanslutning av städer".

- Lägg efter "att bevara" till: ", främja" och ...

- Ersätt "det kulturarv som har historisk betydelse" med: "Europas kulturarv".

- Efter "kulturutbyte", lägg till: "mellan städer, regioner och stater".

- Efter "skapande", lägg till: "och bevarande".

- Lägg till en ny strecksats: "att bevara det traditionella arkitektoniska arvet".

- Lägg till en ny strecksats: "att förbättra kunskaperna om och att sprida kultur och historia från tredje land som är knutet till medlemsstaterna".

Tredje stycket

- Efter "främja", lägg till: "regioners och städers" och ändra "samarbetet" till "samarbete".

- Efter "med", lägg till: "städer och regioner i".

- Efter "Europarådet", lägg till: "och UNESCO".

f) Politik för skydd av de europeiska städerna arkeologiska arv

Europas städer utgör en betydande del av dess kulturella, ekonomiska och sociala historia - kanske i större utsträckning än i någon annan del av världen. Därav följer att våra städers arkeologiska arv är en viktig del av hela vårt arkeologiska arv. Europas historiska städer är i själva verket några av de viktigaste och mest omfattande arkeologiska platserna i världen. De hör också till de mest sårbara då de till större grad än de flesta arkeologiska platser är utsatta för tryck från samhällsutvecklingen. Särskilt i de delar av norra och västra Europa som aldrig ingick i Romarriket utgörs de arkeologiska lämningarna ofta av ömtåliga organiska material som genom ouppmärksamhet lätt kan skadas eller förstöras vid de bygg- och exploateringsprocesser som ständigt pågår i alla moderna städer. Det är därför lämpligt att särskilda politiska insatser genomförs av Europeiska unionen för att garantera skyddet av denna viktiga del av vårt kulturarv. Dessa insatser bör beröra frågor såsom:

(a) praxis för planering och utveckling av stadsområden av arkeologisk betydelse liksom för byggande inom dessa områden,

(b) internationell samordnad forskning om olika byggnads- och ombyggnadsmetoders inverkan på arkeologiskt intressanta material för att på så sätt utveckla förbättrade tekniker,

(c) studier av finansiella aspekter för att identifiera och utnyttja finansieringskällor för arkeologiska utgrävningar och forskning som på grund av den stora mängden arkeologiska fynd tenderar att vara särskilt kostsamma,

(d) upprättande av strukturer för utveckling och (kontinuerlig) uppdatering av forskningsprogram och metoder på regional och interregional nivå för arkeologiskt arbete i städerna.

IV. DEL III

1. Det mångkulturella samhället

Stadsområdena är centrum för det mångkulturella livet. Vid varje form av stadsbebyggelse eller för den delen vid utvecklingen av det europeiska samhället i stort måste man ta hänsyn till alla medborgares behov. Fördraget har varit en grund för mycket av arbetet för kvinnors jämlikhet tack vare dess föreskrifter. Det finns dock inga föreskrifter för jämlik behandling av olika raser och handikappade.

Dessa frågor måste tas upp om utvecklingen av städerna skall ha någon mening för många medborgare i Europa:

- 17 miljoner européer hör till minoritetsgrupper och många av dessa bor i stadsområden där rasism och rasistiska partier olyckligtvis vuxit fram under senare år.

- Mer än 10 % av Europas befolkning har någon form av handikapp. Även om deras behov varierar avsevärt beroende på grad och typ av handikapp liksom på deras tidigare erfarenheter, utbildning och färdigheter samt på personliga förhållanden, så möter människor med handikapp ett stort antal hinder som utesluter dem från den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

Fördraget uppvisar på detta område ett vakuum. Frågan är dock så omfattande att det snarare skulle behövas ett allmänt hållet utlåtande än detaljerade föreskrifter om politiska insatser. Ett sådant initiativ har faktiskt tagits av kommissionären för socialpolitik, Pádraig Flynn. I vitboken om socialpolitik och i sitt senaste anförande i Europaparlamentet har han framfört sin åsikt att man i samband med översynen av fördraget vid regeringskonferensen bör införa särskilda hänvisningar för att bekämpa diskriminering på grund av ras, religion, ålder eller handikapp.

Vi anser därför att artikel 2 i fördraget behöver revideras. Denna artikel ställer upp EU:s övergripande målsättningar. Denna artikels föreskrifter om lika möjligheter skulle därmed se till att man vid alla politiska insatser skulle ha en juridisk skyldighet att ta hänsyn till behoven hos alla socialt eftersatta grupper.

Följande tillägg föreslås:

"Gemenskapen skall ha till uppgift att genom att upprätta en gemensam marknad och en ekonomisk och monetär union och genom att fullfölja den gemensamma politik eller verksamhet som avses i artiklarna 3 och 3a främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten, ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna samt lika möjligheter för samtliga medborgare oavsett ras, religion, ålder eller handikapp."

V. DEL IV

1. Subsidiaritet

Om det föreslås att unionen skall spela en större roll vid samordningen av stadspolitiken måste frågan om subsidiaritet tas upp. Såsom framställts i del I så är förmodligen bara begränsade befogenheter nödvändiga på EU-nivå. Mycket av det arbete som görs av städer och regioner måste få förbli opåverkat. Två frågor måste dock tas upp:

- Varför borde politiska insatser och åtgärder samordnas på EU-nivå?

- Vad skulle värdet bli av en eventuell samordning på EU-nivå?

a) Varför borde politiska insatser och åtgärder samordnas på EU-nivå?

Detta dokument har påvisat det faktum att en politik för städerna redan utarbetas på EU-nivå, men på ett splittrat och osamordnat sätt. En samordning av stadspolitiken skulle också medge att de många aspekterna av den europeiska stadspolitiken skulle kunna klargöras inom en övergripande samordnad politik. Detta skulle bidra till att de politiska insatserna genomförs på rätt nivå i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Detta är idag inte möjligt på grund av den splittrade politiken.

Eventuella nya föreskrifter bör endast ha som syfte att få ett slut på splittringen av EU:s stadspolitik. Lokala och regionala befogenheter får inte beskäras då stadspolitiken fungerar som bäst då den utarbetas nära folket. Det behövs inga nya befogenheter på EU-nivå, utan vad som behövs är en samordning av nuvarande gemenskapspolitik. Eventuella tillägg i fördraget skall syfta till att förpliktiga kommissionen att samordna verkningarna av dess nuvarande stadspolitik och försäkra att denna politik kompletterar arbetet på lokal och regional nivå och bidrar till att tillgodose behoven hos EU:s stadsområden.

Subsidiariteten är redan fast förankrad i fördraget. Artikel 3b i fördraget fastställer att:

"Gemenskapen skall handla inom ramen för de befogenheter som den har tilldelats och de mål som har ställts upp för den genom detta fördrag.

På de områden där gemenskapen inte är ensam behörig skall den i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och, därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå.

Gemenskapen skall inte vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i detta fördrag."

Stadspolitiken måste bedrivas inom dessa juridiska ramar.

Regionkommittén kan här spela en viktig roll genom att påvisa att subsidiaritetsprincipen är effektiv och påtaglig:

Genom enighet kan vi vidhålla vad unionen uppnått, genom mångfald och en förstärkt regionalism kan vi bevara medlemsstaternas, regionernas och kommunernas roll.

Det bör dock understrykas att principerna för subsidiaritet och självbestämmande inte kan upprätthållas om inte de lokala och regionala myndigheterna har tillräckligt med resurser för att på ett effektivt sätt genomföra insatser och program inom ramen för stadspolitiken.

b) Vad skulle värdet bli av en eventuell samordning på EU-nivå?

Det tycks stå klart att vissa aktiviteter såsom den interna styrningen av stadsområden i enlighet med subsidiaritetsprincipen skulle skulle förbli en regional angelägenhet. Många av stadsområdenas problem är dock inte av lokal karaktär. Den tilltagande sociala utslagningen är inte ett lokalt fenomen då de bakomliggande orsakerna är internationella och gemensamma för alla städer. Dessa orsakers internationella karaktär är ett argument för gemensamma insatser som skulle bidra till gränsöverskridande samarbete, internationella lösningar och informationsutbyte över gränserna.

Det kommer säkerligen att uppstå farhågor om en urholkning av regionala och lokala befogenheter. De nya aspekterna i fördraget skall dock bara klargöra nuvarande politik för att underlätta beslut om på vilken nivå en viss politisk insats skall genomföras.

En samordning av EU:s stadspolitik skulle i själva verket klargöra det lokala maktföreträdet och medge en bättre planering på lokal nivå vad gäller gemenskapsinitiativ.

VI. SLUTSATSER

När vi går in i nästa århundrade kommer EU:s städer och stadsområden att behöva utgöra centrum för Europas konkurrenskraft, nyskapande och ekonomiska välmående. Dessa områden har dock de största problemen med underprivilierade samhällsgrupper, social utslagning, arbetslöshet, hälsoproblem och brottslighet. För européernas gemensamma godas framtid står det klart att EU:s politik måste innehålla ett stadsperspektiv.

Unionen har erkänt behovet av att i större grad uppmärksamma stadsområdena och det går att peka på en rad olikartade aktiviteter som alla syftar till att stärka den sociala sammanhållningen och livskvaliteten i stadsområden. Parlamentet har också varit aktivt i främjandet av städernas intressen genom resolutioner som manar till ett integrerat utvecklingsprogram för städerna (Romeeos-rapporten) och till särskild uppmärksamhet av "Problem och möjligheter i storstadsområden" (Pack-rapporten).

Vi måste tänka på att:

- nästan tre fjärdedelar av alla européer bor i stadsområden,

- stadsfrågorna hör till unionens största utmaningar och särskilt då med avseende på den sociala sammanhållningen.

1996 är för unionen ett unikt tillfälle att ta sig an problemet med städernas tillbakagång. Det skulle kunna ses som en milstolpe i utarbetandet av stadspolitiken och skulle kunna ge en stor majoritet av Europas medborgare nytt hopp.

Bryssel den 20 juli 1995.

Regionkommitténs ordförande

Jacques BLANC

() Begreppet "stadsområden" används genomgående i denna rapport. Det syftar till att innefatta samtliga städer och stadskommuner. Städernas problem är gemensamma för stora och små städer. I brist på en enhetlig europeisk definition används "stadsområden" för alla urbaniserade befolkningscentra.