1.7

Däremot har EESK starka reservationer och berättigade tvivel beträffande följande aspekter: a) Vissa innovationer introduceras i ”den samhällsomfattande tjänsten” under förevändning av en påstådd modernisering av respektive system, samtidigt som detta i praktiken innebär att tjänsterna byts ut och att en rad skyldigheter avskaffas inom tillämpningsområdet, t.ex. offentliga telefonkiosker, fysiska telefonkataloger samt informationstjänster som omfattar kataloger, vilket gör att det förväntade resultatet blir överflödigt. b) Definitionen av funktionellt bredband kan medföra att det endast upprättas en godtycklig lista över tillgängliga internettjänster i motsats till en neutral anslutning med minimikrav på kvalitet, vilket kan ge upphov till en diskriminerande praxis som leder till problem för slutanvändarna i framtiden. c) Hänvisningen till ”social trygghet och hjälp”, dvs. till den nationella budgeten via skatter, till att ”stöd ges till slutanvändare med låga inkomster eller särskilda sociala behov i syfte att säkerställa att funktionell internetanslutningstjänst och röstkommunikationstjänst erbjuds till överkomligt pris åtminstone via en fast anslutningspunkt”, vilket innebär att de som tillhör tjänsteleverantörernas sfär inte längre har denna typ av skyldigheter och gör det möjligt för dem att bara täcka lönsamma sektorer, vilket skyddar deras intressen och minskar både den samhällsomfattande tjänstens omfattning och konsumenternas rättigheter; på samma sätt hänvisas till att statskassan ska stå för kostnaderna för offentliga tjänster, vilket upphäver möjligheten till ömsesidig kostnadstäckning, som tidigare var föreskriven. d) Det uttryckliga valet av en metod som innebär maximal harmonisering av slutanvändarnas rättigheter på en låg skyddsnivå, vilket leder till att användarnas rättigheter minskar i strävan efter förenkling och strider mot den ståndpunkt som EESK systematiskt har försvarat. e) Avskaffandet av vissa lagstadgade skyldigheter eller inskränkning av rättigheter eller garantier som funnits tidigare under förevändning (utan belägg) att de inte behövs längre, eller att de ingår i den allmänna konsumenträtten, t.ex. upphävandet av nationella regleringsmyndigheters rätt att direkt förelägga reglerade detaljhandelspriser till operatörer med betydande inflytande på marknaden eller vissa bestämmelser om avtal, öppenhet och insyn, motsvarande tillgänglighet för användare med funktionsnedsättning, nummerupplysningstjänster och driftskompatibilitet hos digital televisionsutrustning. f) Den bristfälliga regleringen av viss oskälig praxis i avtalen med användarna, t.ex. i fråga om maximal avtalstid eller uppsägning av avtal, förnyelser av avtal i samband med erbjudanden, bristen på sanktioner som säkerställer effektiv hantering vid byte av leverantör för slutanvändaren, samt upprätthållandet av slutanvändarens skyldighet att betala ersättning som motsvarar ”det tidsproportionella värdet av sådan subventionerad utrustning som är knuten till avtalet vid tidpunkten för uppsägningen och en tidsproportionell ersättning för eventuella andra kampanjfördelar som angetts som sådana vid den tidpunkt då avtalet ingicks”. g) Slutsatsen är alltså att förslaget inte motsvarar rådets uttryckliga önskan att upprätta ”den europeiska koden för rättigheter för användare av elektroniska kommunikationstjänster” vars syfte är att ”på EU-nivå skapa ett enkelt, användarvänligt verktyg som förenar alla rättigheter för användare av elektroniska kommunikationstjänster när det gäller IKT (informations- och kommunikationsteknik) och konsumentskydd”.