A4-0372/97

Resolution om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet angående kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande (KOM(96)0567 - C4-0638/96)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution,

- med beaktande av kommissionens meddelande KOM(96)0567 - C4-0638/96,

- med beaktande av Förenta nationernas konvention av den 18 december 1979 om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, och särskilt artikel 6 i denna,

- med beaktande av deklarationen och handlingsprogrammet från Förenta nationernas världskonferens om mänskliga rättigheter i Wien 1993,

- med beaktande av resolution (49/166) om handel med kvinnor och flickor antagen av Förenta nationernas generalförsamling den 23 december 1994,

- med beaktande av deklarationen och handlingsplanen från FN:s fjärde världskonferens om kvinnor i Peking i september 1995,

- med beaktande av Europarådets rekommendation 1325/97 om kvinnohandel och tvångsprostituering,

- med beaktande av de gemensamma åtgärder som antagits av rådet på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen:

. om upprättande av ett program för stöd och utbyte för personer ansvariga för att bekämpa människohandel och sexuellt utnyttjande av barn ((EGT L 322, 12.12.1996, s. 7.)),

. om att upprätta och föra ett register över specialiserad kompetens, skicklighet och sakkunskap när det gäller att bekämpa internationell organiserad brottslighet för att underlätta samarbetet mellan Europeiska unionens medlemsstater i fråga om verkställighet ((EGT L 342, 31.12.1996, s. 2.)),

. om utvidgning av det uppdrag Europols narkotikaenhet erhållit ((EGT L 342, 31.12.1996, s. 4.)),

. om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn ((EGT L 63, 4.3.1997, s.2.)),

- med beaktande av rapporten från konferensen om kvinnohandel i Wien den 10-11 juni 1996,

- med beaktande av det utlåtande som blev resultatet av de icke-statliga organisationernas konferens om kvinnohandel i Noordwijkerhout den 5-7 april 1997,

- med beaktande av ministerkonferensens deklaration om europeiska riktlinjer för effektiva åtgärder för att förebygga och bekämpa kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande, antagen i Haag den 24-26 april 1997,

- med beaktande av att utkastet till Amsterdamfördrag innehåller en bestämmelse i den nya artikeln K 1 som även avser människohandel,

- med beaktande av sin resolution av den 14 april 1989 om utnyttjande av prostitution och människohandel ((EGT C 120, 16.5.1989, s. 352.)),

- med beaktande av sin resolution av den 16 september 1993 om handel med kvinnor ((EGT C 268, 4.10.1993, s. 141.)),

- med beaktande av sin resolution av den 18 januari 1996 om människohandel ((EGT C 32, 5.2.96, s. 88.)),

- med beaktande av betänkande från utskottet för kvinnors rättigheter och yttranden från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor samt från utskottet för utveckling och samarbete (A4-0372/97), och med beaktande av följande:

A. Människohandel - en form av slaveri under sent 1900-tal - berör män, kvinnor och barn, men de flesta offren är kvinnor och handeln med majoriteten av dessa kvinnor sker i syfte att utnyttja dem sexuellt.

B. Kvinnohandeln ökar på grund av kvinnors utsatthet, fattigdom och utslagning i ursprungsländerna, de höga vinster människohandlarna kan göra och de låga risker de löper, och den efterfrågan på kvinnor för prostitution och andra former av sexuellt utnyttjande som finns i Europa.

C. Kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande innefattar inte bara tvångsprostituering, utan även påtvingade eller ogiltiga äktenskap och arbetssituationer som är täckmantlar för sexuellt utnyttjande och som underlättar det.

D. Kvinnohandel är ett världsomspännande problem som kräver internationellt samarbete samt ett angreppssätt som går över ämnesgränserna och som koncentrerar sig på förebyggande åtgärder, upptäckt och framgångsrika åtal av handlarna, skydd av offren och rehabilitering av dem som klarat sig ur denna situation.

E. Europaparlamentet har i sin enhälligt antagna ovannämnda resolution av den 18 januari 1996 om människohandel fastställt målen för en välorganiserad och heltäckande politik rörande kampen mot denna handel.

F. Länderna i Central- och Östeuropa är i allt högre grad både transitland, mottagarland och ursprungsland för de kvinnor som utsätts för kvinnohandel. Det beror till stor del på ökande fattigdom och arbetslöshet bland kvinnorna i dessa länder, kombinerat med sönderfallande samhällssystem.

G. Det är främst inom den organiserade brottsligheten som människohandel bedrivs. Framför allt har den organiserade brottsligheten tilltagit kraftigt i länderna i det forna östblocket, bland annat till följd av att polis- och rättsväsende på grund av personalbrist, otillräcklig utbildning och bristande resurser inte kan bemöta denna form av brottslighet på ett riktigt sätt.

H. Människohandel är en lukrativ del av den omfattande kriminalitet som den organiserade brottsligheten gör sig skyldig till. Genom penningtvätt i så kallade skatteparadis kan den organiserade brottsligheten stärka sitt grepp om den vita ekonomin med alla konsekvenser som detta för med sig.

I. Icke-statliga organisationer har en viktig uppgift att fylla inom forskning, förebyggande åtgärder och skydd av offer, särskilt om man förutsätter att de lättare kan vinna de kvinnliga offrens förtroende än berörda myndigheter.

1. Parlamentet välkomnar de initiativ som tagits av kommissionen och det samordnande angreppssätt den förespråkar i meddelandet,

2. anser det absolut nödvändigt att kommissionen, själv eller tillsammans med rådet, använder sig av en arbetsgrupp för att såväl inom som utom kommissionen garantera ett detaljerat utformande och genomförande av de åtgärdspunkter som ingår i det aktuella meddelandet och förväntar sig en årlig översikt av denna arbetsgrupps verksamhet,

3. understryker nödvändigheten av att Europeiska unionen och tredje land i samarbete genomför en informationskampanj riktad till kvinnor i vilken man tydligt beskriver hur kvinnohandelns organisation fungerar och vilka mekanismer den använder sig av för att locka till sig sina offer,

4. understryker hur viktigt det är att först och främst se kvinnohandeln ur offrens synvinkel och att behandla den som ett brott mot kvinnors grundläggande mänskliga rättigheter, snarare än att se den uteslutande som en kamp mot organiserad brottslighet eller illegal invandring; anser att man riskerar att de berörda kvinnorna blir utslagna och tvingas gå under jorden, där de inte har något hopp om skydd mot fortsatta övergrepp om man ignorerar denna aspekt,

5. uppmanar medlemsstaterna att till fullo genomföra den gemensamma åtgärd som antogs den 24 februari 1997 i enlighet med artikel K 3 i EU-fördraget om åtgärder mot människohandel och sexuellt utnyttjande av barn, och att genomföra åtaganden som gjordes i den deklaration som följde på ministerkonferensen om bekämpande av kvinnohandel, som hölls i Haag den 24-26 april 1997 i praktiken och uppmanar medlemsstaternas parlament att för sina respektive regeringar påpeka nödvändigheten av ett konkret genomförande av gemensamma åtgärder och ingångna åtaganden,

6. begär att det inrättas en politik av initiativskapande och samordnande karaktär bland annat på grundval av artikel 29 (tidigare artikel K 1) tillsammans med 34.2 (tidigare artikel K 6.2) i utkastet till Amsterdamfördrag,

7. uppmanar medlemsstaterna att i linje med den gemensamma åtgärden av den 24 februari 1997 utarbeta en konvention om gemensamma bestämmelser om straff för människohandel som motsvarar brottets allvarliga karaktär,

8. uppmanar medlemsstaterna att i kampen mot kvinnohandeln anta ett angreppssätt som går över fackgränserna, och rekommenderar att medlemsstaterna inrättar ett samordnande organ som arbetar över departementsgränserna för att tillsammans med de icke-statliga organisationerna samordna åtgärderna mot kvinnohandeln,

9. begär att alla medier tar avstånd från reklam för eller med prostitution som hänger samman med kvinnohandel,

10. uppmanar medlemsstaterna att först och främst prioritera skyddet av offren, vilket inkluderar tillgång till:

- tillräcklig inkomst och psykisk vård, social- och hälsovård under tystnadsplikt,

- nödtelefonnummer,

- rättshjälp och tillgång till översättare i syfte att göra en formell anmälan,

- säkra hus och tillfälliga uppehållstillstånd i avvaktan på beslut om huruvida kvinnan skall stanna i landet,

- rådgivning om rätt till asyl, hur man ansöker om tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd och repatriering till ursprungslandet,

- juridiska möjligheter att begära skadestånd,

- arbetstillstånd och möjlighet till utbildning under den tid offret vistas i landet,

11. betonar nödvändigheten av att erbjuda stöd till alla offer och inte begränsa detta till de kvinnor som är villiga att väcka formell talan mot en människohandlare eller de som bedöms ha en god chans att få till stånd en fällande dom,

12. understryker, även inom ramen för förebyggande åtgärder, hur viktigt det är med effektiva sanktioner mot personer och organisationer som direkt eller indirekt är inblandade i kvinnohandeln, med straff och åtgärder som står i proportion till hur allvarligt brottet är, vilket innefattar maximala fängelsestraff som inte understiger det strängaste straff som kan yrkas för våldtäkt, bötesstraff, fråntagande av medborgerliga rättigheter inklusive indragning av pass eller andra resedokumentet, begränsningar i rätten att utöva vissa yrken, utvisning efter avtjänat straff, stängning av verksamheter där offer för människohandel mot sin vilja tvingats att arbeta, konfiskering av de inkomster brottet har gett och fast och lös egendom som intjänats genom verksamheten, dessa tillgångar skall i första hand användas till ekonomisk «kompensation» till offren,

13. rekommenderar att ytterligare granskning görs vad gäller bestämmelser, utredningar, kontroll av gränsöverskridande äktenskaps- och arbetsförmedlingar och formerna för vissa anställningskontrakt, som direkt eller indirekt kan användas för kvinnohandel som syftar till sexuellt utnyttjande,

14. uppmanar medlemsstaterna att överväga att vidta följande åtgärder där så kan ske:

- att införa en laglig möjlighet att tillse att aktivt åtal av personer och organisationer som bedriver kvinnohandel inte bara vilar på det brott för vilket de anmälts, utan att också andra former av bevisning kan medföra fällande domar,

- att tillämpa principen om extraterritorialitet på personer och organisationer som är involverade i kvinnohandel,

- att göra det straffbart att ta dokument från en person och om möjligt inrätta ett telefonnummer där «kunder» anonymt kan anmäla fall av tvångsprostitution,

15. kräver att man inom ramen för Stop-programmet skall, förutom att vidta åtgärder för att förbättra upptäckt och åtal av människohandlare samt utbilda programmets aktörer, lägga stor vikt vid stöd till offren genom satsning på ekonomiskt stöd, program i informationssyfte, förebyggande åtgärder och rehabilitering av offren, samt genom att engagera alla organ och myndigheter som kommer i kontakt med offren för handeln i arbetet, och uppmuntra till utökat samarbete mellan officiella organ och icke-statliga organisationer,

16. anser att man bör öka tilldelningen av medel till Stop-programmet, framför allt i syfte att utvidga programmen för rehabilitering av offren inom ramarna för budgetplanen och att parlamentet regelbundet skall informeras om kriterierna för val av projekt för att möjliggöra en riktig utvärdering av programmet,

17. finner att man bör uppnå jämvikt mellan de projekt som gäller kvinnohandel och de som gäller sexuellt utnyttjande av barn både inom Stop-programmet och Daphne-programmet,

18. uppmanar kommissionen att säkerställa en effektiv samordning och övervakning av de åtgärder som vidtas inom hela spektrumet av de gemenskapsprogram där medel skulle kunna utnyttjas för att bekämpa kvinnohandeln, och att ur denna synvinkel säkerställa att kvinnohandel särskilt omnämns i alla därtill hörande riktlinjer för de ansökande samt att meddela de berörda icke-statliga organisationerna och institutionerna vilka möjligheter till finansiering som finns,

19. anser i synnerhet att gemenskapens utbildnings- och sysselsättningsprogram i högre grad skulle kunna användas för att bistå offren, oavsett om de stannar kvar inom unionen eller återvänder till ursprungsländerna,

20. kräver ökad finansiering av projekt inom ramen för Phare- och Tacis- programmen som är direkt kopplade till kampen mot kvinnohandeln, mot bakgrund av det faktum att länderna i Central- och Östeuropa numera är transitländer och mottagarländer lika väl som ursprungsländer,

21. fordrar att alla EU-medlemsstaters ambassader och representationer i tredje land skall informeras om farorna vid rekrytering på underhållningsområdet, att de skall få sig tillsänt flerspråkigt informationsmaterial samt att de skall delta aktivt i lokala arrangemang som syftar till att få ett slut på kvinnohandeln; insisterar på nödvändigheten av att främja kvinnoorganisationer av alla slag och involvera dessa i en process för att informera och förändra attityder,

22. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att sörja för ett mer omfattande stöd till de kvinnor som återvänder till ursprungslandet, inkluderat finansiering av hemresan, rådgivning, grund- och yrkesutbildning och möjlighet till arbete för att underlätta rehabiliteringen, syftet bakom varje åtgärd skall vara att stödja de drabbade kvinnornas rehabilitering och återintegrering i samhället i deras ursprungsländer,

23. anser att icke-statliga organisationer som motarbetar kvinnohandel, både i medlemsstater och ursprungsländer, skall få maximalt stöd från gemenskapsprogrammen och från medlemsstaternas myndigheter, mot bakgrund av deras sakkunskap vad gäller förebyggande arbete (t.ex. informationskampanjer), stöd till och skydd av offren och rehabilitering av återvändande,

24. finner att de 3 miljoner ecu som anslagits till Daphne-programmet för 1997 är fullständigt otillräckliga,

25. uppmanar kommissionen att påskynda sitt arbete genom att föreslå en rättslig grund för Daphne-programmet, som bör utvidgas till att även omfatta rehabilitering och skydd av offren för kvinnohandeln, mot bakgrund av att detta inte uppmärksammas på ett vederbörligt sätt inom andra gemenskapsprogram,

26. uppmanar kommissionen att prioritera EU:s utvecklingsbiståndsprogram i länderna i Central- och Östeuropa, Asien, Latinamerika, AVS-länderna och Medelhavsområdet, i syfte att bekämpa kvinnohandeln genom att ta itu med de underliggande orsakerna till varför kvinnor är sårbara för handel som syftar till sexuellt utnyttjande, vilket innefattar fattigdom, brist på arbetstillfällen, låg läs- och skrivkunnighets nivå samt utbildnings nivå och kvinnans ställning i samhället, förutom stödja projekt som är särskilt avsedda för att ta itu med kvinnohandeln,

27. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att ge högsta prioritet åt jämställdhet mellan könen och kvinnors rättigheter vid förhandlingar med ansökarländer, och att säkerställa att lagstiftningen och samhällsstrukturen i dessa länder har förmågan att tackla problemet med kvinnohandeln och att de är i linje med de åtgärder som vidtas i medlemsstaterna,

28. anmodar kommissionen, medlemsstaterna och de tredje land som är involverade i förhandlingarna om en revidering av Lomékonventionen att beakta hur viktigt det är att främja kvinnors rättigheter och kampen mot kvinnohandeln; begär att alla framtida bilaterala avtal med tredje land skall innehålla en klausul som stipulerar att dessa avtal dras in i de fall länder inte har vidtagit åtgärder för att bekämpa kvinnohandeln,

29. uppmanar medlemsstaterna att snarast möjligt ratificera Europolkonventionen, då Europols narkotikaenhet nyligen fått utvidgade behörigheter för kamp mot människohandeln, och att till Europol eller dess föregångarorganisation ställa de medel till förfogande som är nödvändiga för att klara de nya uppgifterna,

30. uppmanar rådet att utvidga verksamhetsfältet för det framtida europeiska informationssystemet Schengen (EIS) till kamp mot människohandel genom utbyte av datauppgifter om människohandlares identitet och transnationella nät för transitering av offren,

31. betonar att det är viktigt att offren för människohandeln känner förtroende för ordningsmakten, och begär att de polisavdelningar som arbetar på detta område får särskild utbildning och lämpliga språkkunskaper, så att de har möjlighet att ge den nödvändiga hjälpen åt offren, vilka då kan samarbeta i kampen mot människohandeln,

32. anser det nödvändigt att utse en särskild FN-rapportör för människohandel för att underlätta internationella initiativ på området,

33. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution och dess utskotts betänkande till icke-statliga organisationer som är verksamma inom området för kvinnohandel, rådet, kommissionen, medlemsstaternas regeringar, regeringarna i kandidatländerna, regeringarna i AVS-länderna och andra ursprungsländer.