SV    SV 
 
 
 EUROPEISKA  
KOMMISSIONEN   
Bryssel den 22.5.2015  
COM(2015) 214 final  
  
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET  
i enlighet med artikel 395 i rådets direktiv 2006/112/EG   
 
2 MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET  
i enlighet med artikel 395 i rådets direktiv 2006/112/EG  
1. BAKGRUND  
Enligt artikel 395 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett 
gemensamt system för mervärdesskatt (nedan kallat mervärdesskattedirektivet ) får 
rådet enhälligt, på kommissionens förslag, bemyndiga varje medlemsstat att 
genomföra s ärskilda åtgärder som avviker från bestämmelserna i direktivet för att 
förenkla uppbörden av skatt eller för att förhindra vissa slag av skatteundandragande 
eller skatteflykt. Förfarandet medger avvikelser från de allmänna principerna för 
mervärdesskatt, o ch dessa avvikelser bör därför, i enlighet med Europeiska unionens 
domstols fasta rättspraxis1, vara proportionella och begränsade.  
Genom en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 12 februari 2015 
ansökte Italien om tillstånd att genomföra en åtg ärd som avviker från artikel  193 i 
mervärdesskattedirektivet. I enlighet med artikel 395.2 i direktivet underrättade 
kommissionen övriga medlemsstater om Italiens ansökan genom en skrivelse av den 
16 mars 2015. Genom en skrivelse av den 17 mars 2015 underr ättade kommissionen 
Italien om att den hade alla uppgifter som den ansåg sig behöva för att kunna 
behandla ärendet.  
Italien ansöker om att få tillstånd att tillämpa förfarandet för omvänd 
betalningsskyldighet på alla varor som levereras till så kallade sto ra återförsäljare.  
2. OMVÄND  BETALNINGSSKYLDIGHET  
Den person som ska betala mervärdesskatt enligt artikel 193 i 
mervärdesskattedirektivet är den beskattningsbara person som levererar varorna eller 
tjänsterna. Syftet med förfarandet för omvänd betalningsskyldighet är att flytta 
betalningsskyldigheten till den beskattningsbara person som är mottagare av 
leveranserna.  
3. ANSÖKAN  
Italien ansöker om, i enlighet med artikel 395 i mervärdesskattedirektivet, att rådet 
på kommissionens förslag ska ge Itali en tillstånd att tillämpa en särskild åtgärd som 
avviker från artikel 193 i mervärdesskattedirektivet när det gäller tillämpningen av 
förfarandet för omvänd betalningsskyldighet på leveranser till så kallade stora 
återförsäljare, ett koncept som syftar på stormarknader och lågprisaffärer, vilka 
skulle identifieras genom deras verksamhetskod. Avvikelsen skulle gälla alla typer 
av konsumentvaror som levereras till dessa stora återförsäljare och är avsedda att 
säljas av dem till slutkonsumenter. Åtgärden, som är beroende av rådets 
bemyndigande, har inte ännu trätt i kraft i Italien.  
4. KOMMISSIONENS  UPPFATTNING  
När kommissionen får in ansökningar i enlighet med artikel 395 granskar den 
ansökningarna för att försäkra sig om att de grundläggande villkoren för att bi falla 
                                                            
1 Se t.ex. mål C -489/09, punkt 27.  
 
3 dem är uppfyllda, dvs. den undersöker om den föreslagna särskilda åtgärden 
förenklar förfarandena för beskattningsbara personer och/eller skatteförvaltningen, 
eller om förslaget hindrar vissa typer av skatteundandragande eller skatteflykt. I det 
här sammanhanget har kommissionen alltid intagit ett begränsande och försiktigt 
förhållningssätt för att garantera att avvikelserna har begränsad omfattning, är 
nödvändiga och proportionella och inte undergräver det allmänna 
mervärdesskattesystemet.  
Varje avvi kelse från systemet med uppdelade betalningar kan därför inte vara annat 
än en sista utväg och en nödåtgärd i fall där bedrägerier konstaterats, och det måste 
ges garantier för att den avvikelse som beviljas är nödvändig och av 
undantagskaraktär liksom gar antier för åtgärdens varaktighet och de berörda 
produkternas specifika natur. Förfarandet för omvänd betalningsskyldighet bör inte 
tillämpas systematiskt för att kompensera för att skattemyndigheterna i en 
medlemsstat genomför otillräckliga kontroller.  
 
Mot denna bakgrund bör det erinras om att det har varit kommissionens politik att 
överväga avvikelser som rör förfarandet för omvänd betalningsskyldighet endast när, 
samtidigt, varorna i fråga inte kan nå det sista konsumtionsledet, en svag 
skattebetalare ersätts av en pålitlig skattebetalare i början av försäljningskedjan, och 
det inte finns någon risk att bedrägerierna flyttas till detaljhandelsledet eller till andra 
medlemsstater som inte tillämpar förfarandet.  
Ansökan är baserad på makroekonomiska siffr or som Italien har lämnat, som tyder 
på att graden av skatteundandragande inom detaljhandeln skulle vara 11% lägre än 
för ekonomin som helhet (16,04% jämfört med 27,12%). Genom att flytta 
betalningsskyldigheten till en del av detaljhandeln (dvs. de stora å terförsäljarna), 
väntar sig Italien att intäkterna från mervärdesskatt kommer att öka.  
För det första har kommissionen orsak att tvivla på att en så allmän och icke -
särskiljande tillämpning av förfarandet för omvänd betalningsskyldighet på ett 
mycket stort  antal varor, i dessa fall huvudsakligen avsedda för det sista 
konsumtionsledet, fortfarande skulle kunna anses som en särskild åtgärd i enlighet 
med artikel 395 i mervärdesskattedirektivet.  
Dessutom kan det påpekas, om det anses nödvändigt, att varken typ en eller 
omfattningen av eventuella bedrägeriproblem i relation till leverantörer (av vilka en 
del själva är stora och medelstora företag) till den storskaliga detaljhandeln har 
bevisats. Vidare är det inte fastställt att förfarandet för omvänd betalningss kyldighet 
skulle vara en lämplig åtgärd i detta sammanhang, eftersom det, även om det kanske 
lämpar sig för t.ex. karusellbedrägerier, inte kan motverka alla typer av bedrägerier 
(t.ex. den så kallade ”svarta ekonomin”, som pågår utan fullgörande av några 
skyldigheter på mervärdesskatteområdet) eller, mer allmänt, andra orsaker för 
bortfall av mervärdesskatteintäkter. I detta sammanhang har kommissionen allvarliga 
tvivel om att den begärda särskilda åtgärden skulle ha den positiva verkan som 
Italiens myndig heter väntar sig.  
Dessutom har de italienska myndigheterna inte bevisat att varorna i fråga är av en typ 
som omöjliggör tillsyn genom konventionella kontrollåtgärder, vilket skulle 
rättfärdiga behovet att tillämpa förfarandet för omvänd betalningsskyldighe t. 
Genom flyttning av betalningsskyldigheten av det totala mervärdesskattebeloppet i 
relation till varor som är avsedda för den slutliga konsumtionen till detaljhandeln för 
en stor del av konsumentmarknaden, skulle åtgärden sannolikt flytta bedrägeri till 
detaljhandelsnivån utan garantier för att den också faktiskt skulle ha en positiv 
 
4 inverkan. Det är vidare sannolikt att åtgärden kommer att flytta bedrägeri till andra 
medlemsstater genom att göra det möjligt att erhålla varor ”mervärdesskattefritt” 
enligt  förfarandet för omvänd betalningsskyldighet (ur ekonomisk synvinkel) i syfte 
att sälja dem på svarta marknaden var som helst i Europeiska unionen.  
Mot bakgrund av dessa omständigheter anser kommissionen att en avvikelse på detta 
område inte är motiverad.  
5.  SLUTSATS  
Mot bakgrund av ovan nämnda omständigheter invänder kommissionen mot Italiens 
ansökan.