A4-0414/96

Resolution om Europeiska unionens skogsbruksstrategi

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 138b andra stycket i EG-fördraget,

- med beaktande av artikel 50 i arbetsordningen,

- med beaktande av att något förslag som är jämförbart med detta initiativ varken förbereds eller anges i det årliga lagstiftningsprogrammet,

- med beaktande av den rapport Europaparlamentet har beställt och som utarbetats av Eurofor, samt den utfrågning utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har genomfört,

- med beaktande av resolutionsförslagen från Ephremidis och Theonas om bränder i Grekland (B4-0051/94), från Fernández-Albor om allmänhetens deltagande i återplantering av skogsområden (B4-0186/94) och från Sánchez García om en skogsstrategi på Kanarieöarna (B4-0462/94),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och yttrandena från budgetutskottet, utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd (A4-0414/96),

I. Parlamentet uppmanar kommissionen att på basis av artiklarna 43, 130s och 235 i EG-fördraget inom två år från det datum då denna resolution antas av Europaparlamentet lägga fram ett förslag till rättsakt om en skogsbruksstrategi för Europeiska unionen, i enlighet med följande rekommendationer:

A. PRINCIPER OCH MÅLSÄTTNINGAR FÖR FÖRSLAGET

1. Skogarna utgör en av Europas viktigaste förnyelsebara resurser. Med hjälp av ansvarsfull förvaltning och vård är det möjligt att på obegränsad tid och på ett marknadsorienterat sätt producera varor och tjänster.

Med beaktande av skogsbrukssektorns betydelse som en källa till sysselsättning och välstånd i EU bör kommersiell användning av skogarna prioriteras i EU:s skogsbruksstrategi, och samordnas med användningen av skogar för andra ändamål. Skogsbruksstrategin bör grundas på erkännande av de europeiska skogarnas mångfald, deras många olika funktioner samt behovet av ekologisk, ekonomisk och social stabilitet.

2. Samordningen av den nationella politiken måste grundas på respekt för subsidiaritetsprincipen. Således bör Europeiska unionens skogsbrukspolitik ha som utgångspunkt en tydligare definition av den nationella politiken inom länderna i EU (samt Efta och Central- och Östeuropa). Politiken skall fastställa målsättningarna både på nationell och internationell nivå, klargöra EU:s och medlemsstaternas ansvar med precisa förfaranden vad gäller tekniskt samarbete på lämpliga nivåer och på så sätt åstadkomma en koppling mellan skogsbruksstrategin och andra områden såsom miljöpolitiken och jordbrukspolitiken.

3. Skogsbruksstrategin skall respektera den resolution som godkänts av EU och dess medlemsstater inom ramen för Rio-deklarationen och resolutionerna i Helsingfors.

4. EU:s skogsbruksstrategi skall ta hänsyn till det faktum att de europeiska skogarna till största delen ägs av ett mycket stort antal skogsägare, som måste säkerställa en flerfunktionell förvaltning av skogarna som garanterar möjligheten att varaktigt utnyttja skogarnas naturresurserna; dessa skogsägares äganderätt måste respekteras.

B. ÅTGÄRDER SOM BÖR FÖRESLÅS

5. Kommissionen bör lägga fram förslag om vilka instrument och medel som bör användas på gemenskapsnivå, i medlemsstaterna och i de olika regionerna, och för att genom samordning och komplettering i enlighet med följande skapa åtgärder inom tre huvudområden: vård, användning/utveckling och utvidgning av skogen:

Vård

6. Skador på skogen fortsätter att vara ett allvarligt problem i Europa. Kommissionen uppmanas att lägga fram förslag till lämpliga åtgärder för att överallt där det behövs bekämpa erosion och ökenspridning, att bevara och skydda det biologiska och ekonomiska värdet av skogens arv och uppvärdera dess roll i att bevara balansen på landsbygden med särskild hänsyn till problemen i specifika områden, inbegripet bergsområden, att se till att de gemenskapsdirektiv som handlar om att minska luftföroreningarna efterföljs, och att i stor skala utvärdera skogarnas hälsotillstånd; att öka anslagen för bevarande av skogens genetiska och biologiska resurser och för kampen mot växtsjukdomar, i synnerhet genom biologisk integrerad metod. Ytterligare borde tonvikten där det är nödvändigt läggas vid att skydda skogsmarken mot jordkomprimering och erosion med hjälp av lämpliga, selektiva avverkningsmetoder samt lämpliga åtgärder för föryngring och återplantering, i synnerhet genom främjande av blandskog på lämpliga platser.

7. Särskild uppmärksamhet bör ägnas skydd mot skogsbränder. Framför allt ombeds kommissionen att lägga fram förslag för att anpassa budgetanslaget i förordning (EEG) 2158/92 ((EGT nr L 217, 31.7.1992, s. 3.)) till de verkliga behov som framgår av medlemsstaternas totalskyddsplaner efter att alla nödvändiga åtgärder har vidtagits av medlemsstaterna, på regional nivå och av skogsägarna; att bättre samordna användningen av de medel som tas ur de olika strukturfonderna; att prioritera finansiering av undersökningar om orsaken till skogsbränder, förebyggande av dem, utbildning och forskning om dem; att föreslå villkor för nyplantering av skog på områden där skogen brunnit; att studera möjligheterna till en bättre samordning av de olika metoderna för att bekämpa skogsbränder, att undersöka om tecknande av privata försäkringar som förutsättning för att bevilja EU-stöd kan ha positiva effekter och inte innebära diskriminering och illojal konkurrens mellan de olika europeiska skogsägarna.

Utnyttjande och utvecklande åtgärder

8. Skogens huvudsakliga funktioner är att erbjuda ekonomiskt utnyttjande och dess betydelse för miljön och friluftslivet. Dessa tre betydelser utesluter inte varandra utan kan ofta samordnas i samma skogsområden.

9. Kommissionen uppmanas att föreslå anpassning av berörda mål och åtgärder, i synnerhet i förordning (EEG) 1610/89 ((EGT nr L 165, 15.6.1989, s. 3.)), till de verkliga behoven av stöd till förvaltning och utnyttjande av skogen, utveckling och förbättrande av skogsmark som tillhör lantbruksfastigheter, samt för teknisk hjälp till skogsägarna, i syfte att säkerställa en ekonomiskt bärkraftig förvaltning allt med respekt av principen om långsiktig och stabil utveckling.

10. Kommissionen uppmanas att betrakta skogen och skogsindustrin som grundläggande faktorer för en utvecklingspolitik för landsbygden. Kommissionen bör således utöka tillämpningsområdet för förordning (EEG) 867/90 ((EGT nr L 91, 6.4.1990, s. 7.)) och dessutom medverka till förbättring av skogens och skogsindustrins ekonomiska konkurrenskraft på europeisk nivå. Användning av trä/virke av små dimensioner bör också uppmuntras, dels för industriella syften med tanke på den koldioxidbindande funktionen, dels för energiproduktion i decentraliserade energiproduktionssystem som ersättning för icke förnyelsebara energikällor.

11. Kommissionen bör ta med förslag för ett effektivt gynnande av skogssektorn på europeisk nivå; detta bör innefatta planer för att främja möjligheten att i ökad omfattning använda virke i byggnadsindustrin och övrig industri samt utnyttja biomassa i synnerhet inom energiproduktion och för nya produkter; den kvalitetspolitik som oumbärligen måste följa kan bedrivas i form av en europeisk kvalitetsmärkning; särskild uppmärksamhet måste också ägnas åt att utveckla små och medelstora företag som är verksamma inom sektorn, varvid en europeisk kampanj för att främja trä och trävaror borde dras igång.

Omfattning

12. Ökande av skogsresurserna bör ske på ekonomiskt sunda grunder med respekt för den lokala, biologiska mångfalden och den traditionella landskapsbilden och hjälper att förebygga erosion och ökenspridning. Politiken måste i synnerhet göra det möjligt att stödja hållbar förvaltning av skogsjordbruk, och stödja förvaltningsprogram av typen utvecklingsplan för trädjordbruk. Kommissionen bör även beakta främjandet av rådgivning, information och utbildning för skogsägare och lantbrukare.

13. Vid genomförandet av de åtgärder som beskrivs under punkt 2 är det absolut nödvändigt att kommissionen planerar för en rad kompletterande åtgärder och framför allt för följande:

i) ett effektivt förverkligande av systemet för information och kommunikation på skogsbruksområdet (EFICS). Inom skogsbrukssektorn är det därför angeläget med en snar diskussion om nyttan med en europeisk skogsbruksinventering, för varje stat och för varje region, vilken skulle ge unionen de uppgifter som behövs för att en varaktig förvaltning av dess skogsresurser skall kunna fortsätta,

ii) det behövs ökade insatser och bättre samordning på gemenskapsnivå för att främja forskning om skogarnas ekosystem, särskilt om skadeorsaker (insekter, sjukdomar, luftföroreningar), effekterna av vissa skogsbruksmetoder med biologisk mångfald, men också om deras bidrag till ekologisk och ekonomisk jämvikt i landsbygdsområden och i områden i städernas utkanter,

iii) utbildning och vidareutbildning bör stödjas, i synnerhet genom kunskapsutbyte om skogsbruket mellan de olika medlemsstaterna och verksamhet för att informera allmänheten om skogarnas olika funktioner; man bör också överväga att inrätta en europeisk skogsbrukskola; främjande av trä som ett miljövänligt, förnyelsebart material bör uppmuntras,

iv) att utveckla det ekonomiska och sociala utnyttjandet av skogarna genom en anpassning av skogsutnyttjande och virkesprodukter till marknadens behov. Skogens roll och värde inom turism, rekreationsverksamhet, hälsovård och vattenförsörjningscykeln bör erkännas utan i onödan begränsas den ekonomiska användningen av skogarna.

14. Inför en framtida utvidgning av EU förtjänar skogsbruksproblemen i länderna i Central- och Östeuropa särskild uppmärksamhet nu. Vid genomförandet av Phare- och Tacisprogrammen bör man stödja den kommande integreringen på skogsbruksnivå, och härvid bör principerna och målen för EU:s skogsbruksstrategi tjäna som exempel. Dessutom bör en ny skogsbruksstrategi för EU beakta de budgetmässiga konsekvenserna av EU:s utvidgning.

15. På institutionsnivå bör kommissionen föreslå en utökning av den roll som den ständiga kommittén för skogsbruket har, så att denna kan bli huvudinstrumentet i samordningen av skogsbruksfrågor. Kommissionen ombeds även inrätta den rådgivande skogsbrukskommitté som aviserades i Europaparlamentet redan 1995. Dessutom uppmanas kommissionen att inrätta en enhetlig administrativ ram inom sina tjänster för att möjliggöra en logisk, rationell och öppen fördelning av ansvaret och arbetsuppgifterna mellan de enheter som berörs av skogsbruksstrategin och därigenom komma till rätta med onödig spridning av uppgifter samt brist på samordning och organisation inom EU vad gäller skogsbruksområdet.

16. På internationell nivå skall Europeiska unionen spela en aktiv roll i handelsförhandlingar gällande skogsbruksfrågor och samordna sina principer för skogsbruket mer effektivt så att dessa kan beaktas i unionens allmänna handelspolitik.

17. Kommissionen bör även lägga fram en åtgärdsplan som gör det möjligt att effektivt bekämpa social och ekologisk dumping vid import av trävaror till EU.

18. Kommissionen bör tillsammans med medlemsstaterna lägga fram förslag för att aktivt verka för en internationell konvention om skogsvård och varaktig skogsförvaltning.

19. Kommissionen bör behandla frågan om hur ett internationellt erkänt certifieringssystem för varaktig skogsförvaltning kunde skapas. Certifieringssystemet måste vara öppet, frivilligt, icke diskriminerande och ta hänsyn till varje lands särskilda ekologiska, biologiska och nationalekonomiska karaktärsdrag, inklusive ägandeförhållandena vad gäller skogarna. Certifieringen måste helt uppfylla sitt mål, det vill säga att stödja ekonomisk, social och ekologisk varaktig användning av skogarna helt i enlighet med nationell rätt, EU-rätt och internationell rätt.

20. I fråga om förvaltning av skogar utanför Europeiska unionen uppmanas kommissionen att lägga fram förslag syftande till en integrerad strategi, med internationellt perspektiv, för att säkerställa att skogarna bevaras, såväl kvalitativt som kvantitativt, och att de förvaltas på ett långsiktigt sätt. Strategin skall även omfatta den tekniska hjälp och det finansiella stöd som krävs för att stödja de berörda ländernas insatser för att bevara och varaktigt förvalta sina skogar med respekt för urinvånarnas och ursprungsfolkens rättigheter och behov. Dessa grupper skall ges möjlighet att från start delta i utarbetandet av skogsprojekt och dra nytta av programmen för skogsbruksutveckling.

C. FINANSIERING

21. I väntan på att en samordnad och sammanhållen skogsbruksstrategi för gemenskapen skall inrättas, bör kommissionen föreslå ett nytt sätt att i budgeten framställa åtgärderna för främjande av skogsbrukssektorn, syftet skall vara att rationalisera budgetering av kostnaderna i EU:s budget och motverka den nuvarande spridningen av de budgetposter som avser skogsbruket.

22. Kommissionen måste i första hand kartlägga EU:s verkliga finansiering av skogsbrukspolitiska åtgärder under de senaste tio åren, olika inom ramen för åtgärder och politikområden. Denna finansiella beräkning bör så långt möjligt åtföljas av en teknisk analys (kostnadseffektivitetsberäkning); på basis av detta kan lämpliga budgetmässiga riktlinjer för prioriteringarna inom de olika sektorerna föreslås med respekt för subsidiaritetsprincipen inom finansieringen av EU:s verksamhet på skogsbruksområdet.

II. menar att möjligheten att tillsätta ett underutskott för skogsbruk vid Europaparlamentet borde undersökas.

III. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen.