SV Europeiska unionens officiella tidning C 71/11

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Universitet som deltar i arbetet med att forma Europa

(yttrande på eget initiativ)

(2016/C 071/03)

Föredragande: Joost VAN IERSEL

Den 19 mars 2015 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

Universitet som deltar i arbetet med att forma Europa

(yttrande på eget initiativ).

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 19 november 2015.

Vid sin 512:e plenarsession den 9–10 december 2015 (sammanträdet den 9 december 2015) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 143 röster för, 1 röst emot och 7 nedlagda röster.

1. Rekommendationer

1.1 Europas framtid är i hög grad beroende av tillgång till aktuell kunskap och begåvade människor i ett öppet och kunskapsbaserat samhälle. Universiteten spelar en viktig roll i denna process. Om varje medlemsstat agerar på egen hand kommer resultatet alltid att vara sämre än perfekt.

1.2 Nationella befogenheter och EU-befogenheter bör delas och finjusteras för att skapa ett europeiskt område för högre utbildning. Begreppet samhälls- och entreprenörsinriktat universitet kan också vara mycket användbart för att främja den högre utbildningens kvalitet i Europa.

1.3 Den aktuella situationen visar att det framstegen till trots fortfarande finns många hinder och begränsningar som också hämmar en effektiv medverkan från EU:s sida. Olika kulturer, särintressen, bristande ekonomiska resurser och den demografiska utvecklingen gör det ofta svårt att ge aktuella svar på dynamiska utmaningar såsom globalisering, ny teknik och rörlighet.

1.4 EU-institutionerna måste stimulera och påskynda processen för att modernisera den europeiska högre utbildningen vad gäller både utbildning samt forskning och innovation. Universiteten har ett självständigt uppdrag som tjänar allmänintresset. Subsidiariteten och universitetens mångfald gör att en universalmodell inte är möjlig. Strategisk vägledning och stöd på EU-nivå kan dock på ett avgörande sätt bidra till att förbättra villkoren.

1.5 Det avgörande är att kommissionen stimulerar och driver på dagordningen för att omvandla Europas universitet till meddrivkrafter för tillväxt och social sammanhållning och för samhällets välbefinnande.

1.6 Man bör uttryckligen hänvisa till moderniseringen av högre utbildning i de nationella reformprogrammen och de landsspecifika rekommendationerna.

1.7 EU bör visa sitt engagemang för högre utbildning genom Europa 2020-strategin (inbegripet planeringsterminen), Erasmus+, Horisont 2020 och regional- och sammanhållningsfonderna samt genom att underlätta studenternas och lärarnas rörlighet över gränserna.

1.8 Strategiska samråd på EU-nivå bör bidra till diskussionerna och projekten inom och mellan olika länder och universitet för att främja de europeiska universitetens kvalitet. Bästa praxis bör spridas systematiskt.

1.9 EESK understryker återigen att de högre utbildningsanstalterna måste utveckla verklig självständighet, ansvarighet och öppenhet som förutsättningar för modernisering (1). Dessa förutsättningar kan inte uppnås utan lämplig och tillräcklig finansiering.

1.10 Att i en tid av djupgående samhälleliga och ekonomiska förändringar omvandla universiteten är en långsiktig och mödosam process. Universiteten måste utveckla en öppen attityd till samhällets behov, vilket måste omfatta dialog med andra aktörer.

1.11 EESK välkomnar begreppet samhällsinriktat universitet samt ”triple helix”- och ”quadruple helix”-modellerna (2). Fokus ligger på att öppna upp den högre utbildningen, på att bredda tillgången, på de regionala omständigheterna, på att integrera idéer från samtliga (potentiella) berörda parter i programmen samt på smarta och aktuella förbindelser mellan forskning och utbildning.

1.12 Det samhällsinriktade universitetet delar flera drag med det entreprenörsinriktade universitetet. Det understryker sitt självständiga uppdrag och är öppet för läroplanernas samt forskningens och innovationens arbetsmarknadsmässiga och samhälleliga relevans. Plattformar för berörda parter (3) kan vara mycket användbara när det gäller att gemensamt fastställa krav. Offentlig-privata partnerskap mellan universitet och sociala grupperingar av alla slag kan också vara gynnsamma.

1.13 Nivån på undervisningen och tillräcklig beredskap för senare arbeten bör förbli en prioritering oavsett vilken specialisering ett (framstående) universitet har. Undervisning av högsta kvalitet måste också belönas.

1.14 Kommissionen bör spela en stimulerande roll i gränsöverskridande korsbefruktningsprojekt mellan universitet, lärare och studenter samt när det gäller att främja öppenhet mot omvärlden, liksom i fråga om att utveckla instrument såsom U-Multirank när det är lämpligt för studenter och andra berörda parter.

2. Nuläge

2.1 De betydande skillnaderna mellan universiteten i Europa beror på mycket olika traditioner och kulturer (4). År 1999 inleddes med Bolognaprocessen en framgångsrik utveckling mot att modernisera läroplanerna.

2.2 Sedan 2008 har den finansiella och ekonomiska krisen tvingat universiteten att omvärdera sin verksamhet i ännu större utsträckning och att söka nya finansieringskällor och valuta för pengarna. Detta har ökat konkurrensen om knappa resurser. Bristen på tillräcklig finansiering utgör ett verkligt problem för många universitet och är ett hinder för moderniseringsagendan.

2.3 Den djupgående och dynamiska omvandling som samhället genomgår som en följd av globaliseringen och den nya tekniken sätter sin prägel på universiteten. Högre utbildning, forskning och innovation står i centrum för en hållbar ekonomisk återhämtning, men finansiella begränsningar och omvandlingsprocessen visar också på påtagliga brister.

2.4 En grundläggande aspekt är bristen på självständighet, ansvarighet och öppenhet. Det råder betydande skillnader mellan medlemsstaterna (5).

2.5 Bästa praxis visar att en översyn av strukturer och läroplaner samt mer öppenhet och samarbete förbättrar kvaliteten och resultaten.

2.6 Högre utbildning borde i dag vara inom räckhåll för alla begåvade människor. Ett växande samband mellan tillgång och socioekonomisk bakgrund äventyrar principen om rättvisa. I ett antal länder utgör högre utbildning dessutom på intet sätt en garanti för en trygg anställning. Under krisen har ungdomar med högre utbildning knappast varit skyddade från arbetslöshet.

2.7 Befolkningsutvecklingen är menlig för de (allt) mindre befolkade och mindre konkurrenskraftiga områdena. Denna utveckling har ofta allvarliga konsekvenser för förmågan att locka till sig lärare och studenter och för dessas kvalitet. Vissa länder står inför en kompetensflykt. Nya privata universitet i de berörda länderna som saknar tillräcklig kvalitetssäkring skapar otillfredsställande resultat. Detta förvärras av bristande finansiering för traditionell högre utbildning.

2.8 Önskan om närmare förbindelser mellan universiteten och samhället ger överallt bränsle åt diskussionerna om universitetens roll i samhället och om allianser med andra aktörer såsom företag, arbetsmarknadens parter och det civila samhället.

2.9 Det finns ofta en smärtsamt kännbar obalans mellan de utexaminerades färdigheter och arbetsmarknadens behov, mellan utbud och efterfrågan. Företagen klagar över bristen på kvalificerad arbetskraft, särskilt inom tekniska yrken och IKT. De snabba förändringarna i den globala kunskapsbasen innebär nu mer än någonsin att rätt färdigheter för 2000-talet krävs för att de utexaminerade systematiskt ska kunna uppdatera sina kunskaper.

2.10 Dessutom tvingar den nya tekniken och digitaliseringen den högre utbildningen att anpassa och finslipa de befintliga metoderna. Nya former av undervisning och lärande håller på att bli etablerade, bl.a. studentinriktat lärande och kurser på nätet. Fysiska universitetscampus kommer dock även fortsättningsvis att spela en viktig roll i lokala och regionala samhällen som en mötesplats för utbildning, forskning och nätverkande.

2.11 Studenterna och akademikerna/universitetslärarna blir allt rörligare i hela världen. På de högre nivåerna pågår det en ”kamp om talangerna”, men den allmänna tendensen är bredare. De europeiska universitetens kvalitet och dragningskraft är centrala faktorer för att locka studenter från utlandet, vilket bidrar till utbildning och forskning och skapar långvariga nätverk.

2.12 I sin strävan efter bättre resultat framhåller (framstående) universitet ofta forskning som sin främsta uppgift, och de finansiella bestämmelserna stöder detta. En huvudsaklig inriktning på forskning tenderar att undergräva den optimala balansen och samverkan mellan forskning och undervisning.

3. Omvandla och öppna upp universiteten

3.1 Utvecklingen av universitet till kunskapsnav i samhället som en integrerad del av EU:s ekosystem ger upphov till en diskussion om den högre utbildningens väsentliga egenskaper, som daglig praxis måste bygga på.

3.2 Det finns visserligen olika tillvägagångssätt, men en vanlig tendens tycks vara att den högre utbildningen öppnas upp för offentliga och privata aktörers samt studenters åsikter och intressen och för frågor såsom korsbefruktning mellan forskning och utbildning samt mer samarbete och internationalisering.

3.3 För de flesta universitet är detta en lång och mödosam process. Det är inte lätt för stora, traditionella institutioner att ändra sitt beteende. I många länder utgör dessutom de rådande (politiska) förfarandena för att utse styrelseledamöter samt lärare och forskare ett hinder för förändring. I sådana fall är oberoende tillvägagångssätt av och inom universiteten sällsynta. Att öppna upp den högre utbildningen och bibehålla ett öppet sinne bör ha hög prioritet inom den högre utbildningen över hela kontinenten.

3.4 Forskning av högsta kvalitet samt bättre utbildade och högkvalificerade människor är nödvändigt för alla ekonomiers motståndskraft. Krisen har haft en negativ inverkan på resultaten i kunskapscentrum, medan analyser visar att det finns ett direkt samband mellan framstående forskning och utbildning och ekonomiska resultat.

3.5 Universiteten inriktar sig inte längre på samhällets övre skikt. Deras antal och storlek har ökat dramatiskt. Landskapet har blivit mer varierat: fler kategorier, särskilt yrkeshögskolor vid sidan av forskningsuniversitet, regional högre utbildning vid sidan av nationella och internationella universitet samt fler fakulteter, särskilt inom ekonomi och teknik, osv.

3.6 Att bredda tillgången till högre utbildning är med rätta en politisk prioritering över hela kontinenten. I EU bör 40 % av den kommande generationen kunna få en universitetsexamen. Dessutom saknar läroplanerna, läromedlen (användning av moderna medier i blandad inlärning osv.), förhållandet mellan forskning och utbildning samt andra aspekter såsom internationalisering och allmänintresset likheter med hur de såg ut tidigare. Förvaltningsmetoderna måste anpassas efter detta.

3.7 Självständiga, ansvariga och öppna universitet bör ges möjlighet att agera så fritt som möjligt inom en rättslig ram som uppmuntrar nedifrån och upp-krafter och konkurrens som ett betydande bidrag till bredare deltagande och smart specialisering.

3.8 En öppen attityd med bl.a. en tydlig dialog med andra aktörer bör stärka universiteten som drivkrafter för tillväxt, konkurrenskraft och social sammanhållning.

3.9 För det lokala och regionala samhällets ekonomiska bärkraft kan begreppen samhällsinriktat och entreprenörsinriktat universitet vara mycket användbara. Dessa begrepp förutsätter både ambition och nära samarbete mellan universiteten, deras berörda parter och de offentliga myndigheterna.

4. Det samhällsinriktade universitetet

4.1 EESK välkomnar begreppet ”samhällsinriktat universitet” (6). Det går längre än undervisning, akademisk forskning och kunskap. Ett samhällsinriktat universitet för en aktiv dialog med allmänheten och det omgivande samhället – på alla nivåer. Alla universitet kan lägga till en samhällsdimension till sina resultat genom att ta på sig rollen som både intellektuellt produktiva kraftstationer för lokalsamhället och mottagande understationer, som omvandlar utmärkta idéer från andra håll till sitt eget specifika sammanhang.

4.2 Sådana processer äger rum i hela Europa – genom efterfrågestyrd forskning, problembaserat lärande, samarbete mellan universitet och lokalsamhällen, skolor, sjukhus, företag osv. En betydande kapacitetsuppbyggnad är dock fortfarande nödvändig (7).

4.3 På regional nivå kan universitet stödja ett helhetsgrepp och bli ledande när det gäller att sammanföra berörda parter för att ta itu med gemensamma utmaningar. Ett välutformat samhällsinriktat universitet kan också spela en viktig roll när det gäller att främja produktionen i regioner med svårigheter.

4.4 Hur modellen ser ut kommer att variera från universitet till universitet. Utöver de universitet som direkt berörs av mindre välbärgade områden med svaga ekonomiska resultat och/eller demografiska svårigheter är kriterierna för att beteckna ett universitet som ”samhällsinriktat” giltiga för en mycket bredare grupp. I nuläget är europeiska universitet i världsklass och de med liknande ambitioner också i allt större utsträckning och med rätta intresserade av samhällsengagemang.

4.5 Det samhällsinriktade universitetet utgör en förebild för universitet som vill växa sig ur omoderna förvaltningsmetoder eller traditionell praxis. Detta är särskilt viktigt i de fall där unga talanger bör utmanas att bidra till den nationella eller regionala ekonomin. Djupare samarbete med berörda parter i alla regioner måste vara en formel som driver på öppenhet och modernisering.

4.6 De respektive rådsordförandeskapen intog med rätta en liknande hållning i Lunda- och Romdeklarationerna (8), där man understryker att forskningen måste inriktas på vår tids stora utmaningar, röra sig bort från stela tematiska synsätt och göra berörda parter från både den offentliga och den privata sektorn delaktiga. När det gäller utformningen av det europeiska forskningsområdet och Innovationsunionen är ansvarsfull forskning och innovation ett centralt mål som omfattar all relevant politik och verksamhet. Dessa principer är också prioriteringar inom Horisont 2020.

4.7 Vid sidan av ”triple helix”-modellen – som omfattar samarbete mellan universiteten, den privata sektorn och regeringarna – finns ”quadruple helix”-modellen, som också involverar lokalsamhällena och det civila samhället. Den har en stark känsla av tillhörighet och känsla av mening och är öppen och ansvarig gentemot de berörda parterna och allmänheten. Detta erbjuder en ny möjlighet för det civila samhället att delta.

4.8 En särskild grupp som behöver uppmärksammas är f.d. studenter: alumner. Mer kan göras i Europa för att engagera dem i att bidra till att förbättra universitetens resultat och image. Europa skulle i detta sammanhang kunna följa exemplet med gängse amerikansk praxis.

4.9 Alumnerna bör ses som en integrerad del av universitetsvärlden. De kan fungera som ambassadörer för ett universitet på regional, nationell och internationell nivå och som pådrivande krafter i diskussionen om läroplaner, vilket är särskilt värdefullt i en tid av dynamiska förändringar. De kan bidra till diskussionen om balansen mellan forskning och utbildning samt mellan forskning och marknad. Ett särskilt mål skulle kunna vara att använda sig av alumner som mentorer för nyutexaminerade, särskilt förstagenerationsstudenter, inklusive de med utländsk bakgrund.

4.10 En större rörlighet bland alumner skapar framgångsrika internationella nätverk, som också kan vara till nytta för deras universitet och för näringslivet.

5. Det entreprenörsinriktade universitetet

5.1 Det ”samhällsinriktade universitetet” delar flera drag med det entreprenörsinriktade universitetet. Universitet är inte företag. De har ett självständigt uppdrag i det allmännas intresse, särskilt att utbilda, att utföra forskning (på högsta nivå) och att samhället i stort ska använda kunskaperna. Det entreprenörsinriktade universitetet har ett dubbelt fokus: att styra och förvalta institutionen och att främja studenternas företagarfärdigheter och initiativförmåga.

5.2 Läroplanernas arbetsmarknadsrelevans och forskningens och innovationens samhällsrelevans är mycket viktiga. Kommunikation och samverkan med den privata sektorn på nationell/regional nivå är avgörande för att möta de utmaningar som samhället står inför.

5.3 Silomentaliteten är inte längre användbar. Den tekniska dynamiken och samhällsutmaningarna kräver ständiga anpassningar. Efterfrågesidan blir allt mer komplicerad, vilket förutsätter ämnesövergripande och tvärvetenskaplig kompetens och öppenhet för nya utvecklingstendenser. Förutom yrkeskvalifikationer medför detta också ett behov av att utveckla färdigheter. Plattformar för berörda parter med koppling till universiteten kan vara mycket användbara när det gäller att gemensamt fastställa krav. Lärarna måste vara ordentligt förberedda för detta dynamiska sammanhang. Undervisning i företagarfärdigheter (9) bör också ges inom all slags högre utbildning i EU.

5.4 Likaså kan offentlig-privata partnerskap som för samman universitet och sociala grupperingar, såsom näringslivet och hälso- och sjukvårdssektorn, också vara gynnsamma.

5.5 Ett projekt av värde för universiteten skulle vara att skapa ”utbildningsvärdekedjor” i samarbete med branscher. Detta har två huvudsyften: — Att underlätta kontakter och informationsutbyte med branscher för att förbättra läranderesultaten för de enskilda utexaminerade och för företagen. — Att fördela resurser och medel mellan de olika delarna i ”utbildningskedjan”, från kommissionen och de nationella ministerierna till skolmyndigheterna och slutligen till studenterna. Parallellt bör teknisk utbildning och lärlingsutbildning främjas.

5.6 På samma sätt kommer resultatavtal, som tillämpas i vissa medlemsstater, att förbättra universitetens specialisering, profil och image. De kan ha en bred internationell och samtidigt regional inriktning, och förbättra både programmens och studenternas ambitionsnivå och kvalitet. För att uppnå detta krävs ett konsekvent åtagande från båda sidor (regeringar och högre utbildning).

5.7 Innovation bör påverka forskning och utbildning samt styrning. Ett framgångsrikt exempel på förbättring nedifrån och upp är HEInnovate, ett oberoende webbaserat självbedömningsverktyg som har utarbetats av kommissionen (10). Man bör uppmuntra en bredare användning av detta verktyg.

5.8 Internationellt riktade universitetsprogram samt ett brett utbud av konkurrerande nätbaserade kurser erbjuds för studenter som vill vara mer rörliga. Jämförbarhet och öppenhet bör främja konkurrens och konvergens i fråga om resultat. Öppenhetsverktyg såsom U-Multirank i EU har stor potential, och universiteten måste fundera på hur de kan använda denna typ av instrument mer effektivt.

5.9 Alla begåvade människor bör ha en rimlig chans att komma in på högre utbildning. Avgiftsbaserade system blir allt vanligare. Det gör att studenterna blir mer kritiska till den utbildning som de får. Men varje form av socialt urval som följer av införandet av avgifter måste uteslutas. Stöd till studenter (baserat på socioekonomisk bakgrund) måste säkerställa en rättvis tillgång för alla till lämplig utbildning. Dessutom får avgiftsbaserade system inte missbrukas för att ersätta befintlig offentlig finansiering.

5.10 Den demografiska utvecklingen kräver också ytterligare ansträngningar för att öka antalet utexaminerade i de berörda regionerna, särskilt för att främja motståndskraften och den framtida bärkraften i dessa regioner.

5.11 För både studenternas och näringslivets skull måste högre utbildning och forskning vara nära sammankopplade. I stället tenderar finansieringsmodellerna att gynna forskningsresultat, vilket leder till att färre universitetslärare faktiskt undervisar.

5.12 Universiteten måste ta hänsyn till att det stora flertalet personer med kandidat- och magisterexamen, och t.o.m. doktorsexamen, kommer att ta anställning i samhället och näringslivet, utanför den akademiska världen. Följaktligen bör utbildningsstandarderna och en tillräcklig beredskap för arbete förbli en prioritering oavsett vilken specialisering ett (framstående) universitet har. I detta sammanhang utgör Förenta staterna ett exempel som Europa inte bör följa (11). Europas formel är att sträva efter högsta kvalitet och rättvisa.

5.13 Digitaliseringen är ett paradigmskifte som påverkar den högre utbildningen i grunden i fråga om undervisning och (blandat (12)) lärande, lärarnas och studenternas färdigheter samt förvaltningsstrukturer. Det kommer att krävas mer dynamik och flexibilitet på alla nivåer. I detta sammanhang är närmare samarbete mellan den högre utbildningen och den privata sektorn också gynnsamt, om inte nödvändigt.

6. Föra fram den europeiska dimensionen

6.1 EESK välkomnar att alla ovannämnda ämnen, tillsammans med moderniseringen av den högre utbildningen, i allt högre grad står på EU:s dagordning. Det vore önskvärt att finna en gemensam strategi för att säkerställa ett framgångsrikt fullbordande av det europeiska området för högre utbildning och det europeiska forskningsområdet.

6.2 Öppna och insynsvänliga universitet kommer, vid sidan av en väldefinierad europeisk vägledande strategi, att vara mycket fördelaktiga för den inre marknaden och för moderniseringen av ett motståndskraftigt europeiskt samhälle på den globala arenan. Den fria rörligheten för studenter, forskare och kunskap är en förutsättning för detta.

6.3 EU:s engagemang i högre utbildning inleddes med främjandet av vetenskaplig forskning i på varandra följande ramprogram. Nu ökar EU:s åtagande på utbildningsområdet. I stabilitets- och tillväxtpakten betonas behovet av att upprätthålla tillväxtfrämjande utgifter, i synnerhet i bl.a. högre utbildning.

6.4 Två av de fem överordnade målen i Europa 2020-strategin är direkt knutna till högre utbildning: investeringar i forskning och utveckling samt utbildning. Flera olika kommissionsledamöter är bundna av dem. Under 2014 visade de landsspecifika rekommendationerna att omkring hälften av medlemsstaterna står inför allvarliga problem med kompetensglapp och arbetsmarknadsrelevans, liksom ett fortsatt bristande samarbete mellan den högre utbildningen och näringslivet eller andra berörda parter.

6.5 De landsspecifika rekommendationerna pekar på behovet av att ta itu med anställbarhet och den privata sektorns behov och studenternas/de utexaminerades behov som framtida arbetstagare (eller arbetsgivare) samt konkurrenskraft genom effektivare samarbete mellan den högre utbildningen, forskningsinstituten och näringslivet. EESK framhåller att uppföljningen av de landspecifika rekommendationerna bör övervakas mer effektivt och resultaten diskuteras öppet av kommissionen och rådet.

6.6 I motsats till behovet av en självständig och ansvarig högre utbildning finns det emellertid politiska krafter i medlemsstaterna som efterlyser mer reglering, vilket skulle leda till mindre självständighet. I dessa fall åberopas subsidiaritet som en princip som följaktligen hindrar en harmonisering av systemen för högre utbildning i Europa. Detta skulle skada de intressen som studenterna och samhället som helhet har.

6.7 Högre och bredare kvalifikationer bör tas till vara i och utanför EU. Detta förutsätter gränsöverskridande korsbefruktning mellan universitet, lärare och studenter samt öppenhet gentemot omvärlden. Ett uttryckligt åtagande från rådets, medlemsstaternas och kommissionens sida bör leda till bättre resultat inom den högre utbildningen genom bättre delning och finjustering av nationella befogenheter och EU-befogenheter.

6.8 EESK understryker ständigt den avgörande betydelsen av EU:s forsknings- och innovationsprogram. Gränsöverskridande forskning främjar avkastning på investerat kapital, EU:s program uppmuntrar till fokus på viktig teknik och strategiska teman, gränsöverskridande finansiering leder till högre produktion, och europeiska vetenskapliga allianser ökar den europeiska konkurrenskraften väsentligt. I detta syfte måste också nya kunskaper spridas i större utsträckning, särskilt genom öppen tillgång.

6.9 Inom ramen för det sjunde ramprogrammet och sedan 2014 Horisont 2020 stöder Europeiska forskningsrådet framgångsrikt högkvalitativ forskning genom konkurrensbaserad finansiering. Strukturella hinder hämmar dock fortfarande den gränsöverskridande rörligheten för forskare, akademiker och studenter.

6.10 Den högre utbildningens och forskningens prestanda bedöms och offentliggörs i allt större utsträckning i hela världen. Universiteten samarbetar och konkurrerar på global nivå genom att arbeta med gemensamma forskningsprojekt, eftersträva högsta kvalitet och i allt större utsträckning rekrytera både studenter och personal från länder utanför EU. Detta är en viktig fråga, men nationella bestämmelser och bristande stimulans kan hämma framstegen på detta område. Internationell mätning visar att klyftan mellan dem som presterar bäst i Europa och de övriga växer.

6.11 Det måste göras större ansträngningar för att göra framstående forskare från hela Europa delaktiga i gemensamma projekt. Fickor av spetskompetens över hela kontinenten måste vara sammankopplade och delta i Europas utmärkta forskningsprojekt.

6.12 Rörligheten bland akademiker och studenter i Europa är begränsad, eftersom den gränsöverskridande rörligheten fortfarande hindras på ett konstlat sätt. Att sörja för lika arbetsvillkor för forskare och akademiker är, tillsammans med ökad konvergens av läroplaner och examina i Europa, en brådskande fråga.

6.13 Otillräcklig statistik bör förbättras och utnyttjas bättre för att mäta graden av rörlighet och stödja den.

6.14 Universitetens öppnande och uppgradering samt kulturell diversifiering genom ökad internationalisering är sunt. Dessutom uppmuntras studenterna, med stöd av moderna sociala medier, öppenhetsinstrument såsom U-Multirank och universitetens specialisering, att göra specifika val. Pragmatiska lösningar på EU-nivå bör hjälpa dem.

6.15 Ett närmare samarbete mellan de som är intresserade kan visa vägen framåt. Ett exempel är det nyligen ingångna avtalet mellan Beneluxländerna om automatiskt ömsesidigt erkännande av examensbevis. Det är ett avgörande steg framåt (13). En trend mot ömsesidigt erkännande av akademiska examina och de olika examina inom vetenskap kommer att bidra till att minska hindren mellan universiteten och skapa öppna utbyten.

6.16 Lämpliga kvalitetssäkringssystem måste internationaliseras och bör ha en tydlig europeisk koppling. Detta omfattar behovet av att erkänna ackrediteringsbeslut. Alla initiativ på detta område bör uppmuntras (14). En process med ömsesidigt erkännande bör gradvis leda till EU-omfattande ackreditering och kommer i synnerhet att stärka kvaliteten på undervisningen vid underpresterande universitet.

6.17 Sådana metoder skulle vara fördelaktiga i hela Europa för både rörligheten och anställbarheten. Genom en examen för flera universitet skulle gemensamma program mellan universitet bli mycket mer attraktiva. Stöd för partnersamverkan bör övervägas. Utbyte av administrativa och pedagogiska metoder på plats kan förbättra kvaliteten.

6.18 En grundläggande förutsättning för internationalisering är användningen av gemensamma språk. Kunskap i (fler än två) språk är önskvärt av kulturella och ekonomiska skäl. Engelska är kanske dagens lingua franca. Framstegen när det gäller att förbättra språkkunskaperna är för långsamma. Man bör överväga att göra det obligatoriskt för studenterna att behärska ett främmande språk.

6.19 Erasmus+-programmet har varit en stor framgång och ett enormt steg framåt när det gäller att underlätta rörligheten. Det är också väl mottaget av näringslivet. Det ligger mycket väl i linje med kommissionens vägledande princip om tillväxt och sysselsättning. Finansieringen av programmet bör motsvara den ökande efterfrågan. Man bör undanröja eventuella rättsliga hinder för studentutbyten.

6.20 De europeiska struktur- och investeringsfonderna är med rätta inriktade på innovations- och tillväxtfaktorer, bl.a. forskning. Kommissionen måste spela en vägledande roll när det gäller att förbättra universitetens deltagande i regionala projekt.

6.21 I regel är universiteten oberoende av de lokala och regionala myndigheterna, men det finns viktiga undantag. Dessa bör betonas. Ett mycket positivt bidrag ges också av Esif-programmet, som kopplar forskning genom RIS3 (15) till EU:s regionala program, vilket främjar en innovationsvänlig miljö.

6.22 Universiteten bör känna till RIS3 och dess tillämpning på olika nivåer. Tillsammans med engagerade regionala myndigheter bör de spela en aktiv roll i programmet.

6.23 Av styrningsskäl underutnyttjar universiteten tyvärr fortfarande Esif-programmet. Det är nödvändigt att söka synergieffekter mellan EU-program (Esif, Horisont 2020 och Erasmus+), men detta tenderar att hindras av motstridiga villkor.

Bryssel den 9 december 2015. Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Georges DASSIS

(1) Se EESK:s yttrande ”Universitet för Europa” (EUT C 128, 18.5.2010, s. 48).

(2) Se punkt 4.7.

(3) Dessa plattformar bör bestå av näringslivspartner, arbetsmarknadens parter samt regionala partner.

(4) I detta yttrande kallas alla högre utbildningsanstalter universitet. I vissa länder gör man en viktig skillnad mellan forskningsuniversitet och yrkeshögskolor, medan man i andra länder hänvisar till båda kategorierna som universitet.

(5) Europeiska universitetsförbundets resultattavla för självständighet visar att det fortfarande återstår mycket att önska i fråga om organisatorisk, ekonomisk, personalrelaterad eller akademisk självständighet i olika länder (http://www.university-autonomy.eu/).

(6) Denna modell har fått stöd av olika organisationer, t.ex. ERRIN (European Regions Research and Innovation Network) och ECIU (European Consortium of Innovative Universities). En stark förespråkare är även John Goddard, f.d. biträdande vicekansler vid universitetet i Newcastle.

(7) EESK:s workshop den 13 juni 2014 – Universitet för Europa.

(8) Lundadeklarationen 2009, Romdeklarationen 2014.

(9) Rekommendationen om nyckelkompetenser för livslångt lärande (2006/962/EG). ”Initiativförmåga och företagaranda är individens förmåga att omvandla idéer till handling. Det innebär kreativitet, innovation och risktagande och förmågan att planera och leda projekt för att uppnå de mål som ställts upp.”

(10) Se www.heinnovate.eu – HEInnovate, How entrepreneurial is your HEI?

(11) Se The Economist, 28 mars 2015, särskild rapport om amerikanska universitet: ”Excellence v equity”.

(12) Med blandat lärande avses (integrerad) användning av både traditionell och öppen (nätbaserad) utbildning.

(13) Den 18 maj 2015 undertecknade Beneluxländerna ett avtal om automatiskt ömsesidigt erkännande av alla universitetsexamina. Som ett led i Bolognaprocessen rekommenderar banbrytargruppen att man ska undersöka automatiskt erkännande på systemnivå med likasinnade länder på regional basis.

(14) T.ex. enades den 9 juli 2015 Akkreditierungsrat (Tyskland) och NVAO (Nederländerna, Belgien/Flandern) om att erkänna varandras ackrediteringsbeslut beträffande gemensamma program mellan länderna.

(15) RIS3: Nationella/regionala forsknings- och innovationsstrategier för smart specialisering.