MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN ATT TRYGGA RÅVARUFÖRSÖRJNINGEN FÖR EUROPAS FRAMTIDA VÄLSTÅNDFÖRSLAG TILL ETT EUROPEISKT INNOVATIONSPARTNERSKAP OM RÅVAROR /* COM/2012/082 final */





ATT TRYGGA RÅVARUFÖRSÖRJNINGEN FÖR EUROPAS FRAMTIDA VÄLSTÅND FÖRSLAG TILL ETT EUROPEISKT INNOVATIONSPARTNERSKAP OM RÅVAROR 1. Inledning Den strategiska betydelsen av en hållbar råvaruförsörjning för EU – industrin och samhället som helhet – har grundligt behandlats i olika strategiska policydokument, till exempel råvaruinitiativet[1] på förslag från Europiska kommissionen, tillhörande slutsatser från rådet[2] och ett betänkande från Europaparlamentet[3]. I Europa 2020-strategin lyfte man fram hur viktig denna fråga är i flaggskeppsinitiativen om industripolitik[4] och resurseffektivitet[5]. Dessutom har betydelsen av en effektiv resursanvändning betonats i den tillhörande Färdplan för ett resurseffektivt Europa[6]. I dessa dokument beskrivs tydligt de nya utmaningar och risker som hänger samman med den försörjningsbrist och ineffektiva resursanvändning som EU står inför med hänsyn till den ökande globala konkurrensen om råvaror. Paradoxalt nog har Europa i några årtionden nu sett sin roll som leverantör av råvaror minska successivt. Det är dessa komplexa och brådskande frågor som står på spel, och de visar tydligt att Europa inte längre kan fortsätta som om ingenting har förändrats. Det är här innovation kommer in i bilden. Ett nytt synsätt håller på att växa fram på 2000-talet där innovation är en drivkraft som hittills i hög grad har varit ett outnyttjat område i Europa när det gäller råvaror. År 2010 fastställde kommissionen en lämplig ram för Europeiska innovationspartnerskap (EIP) som ett led i flaggskeppsinitiativet Innovationsunionen[7]. Sådana partnerskap ska inrättas när man behöver kombinera kraftfulla offentliga och privata insatser på regional, nationell och europeisk nivå inom innovation, forskning och utveckling med åtgärder på efterfrågesidan för att uppnå samhällsmålen snabbare och effektivare. Detta är fallet med råvaror, vilket beskrivs i detta meddelande. Detta partnerskap ska rikta in sig på råvaror utanför energi- och jordbrukssektorerna, som ingår i men inte är begränsade till EU:s förteckning över råvaror av avgörande betydelse[8]. De omfattar således även andra metalliska mineraler, industrimineraler, byggmaterial samt andra industrimaterial som naturgummi och trä. Många av dessa material spelar en avgörande roll för innovativ teknik som erbjuder miljövänliga och rena tekniska applikationer. De är också grundläggande för tillverkningen av viktiga legeringar, nya och innovativa produkter som vårt moderna samhälle kräver, till exempel batterier till elbilar, solcellssystem och anordningar för vindturbiner, som gör att målen för förnybar energi kan uppnås. Det gemensamma målet för detta partnerskap är att Europa till 2020 avsevärt ska ha minskat importberoendet av råvaror. Därför måste man driva på sådana innovationer som garanterar en säker och hållbar tillgång till både primära och sekundära råvaror eller som gör att man kan undvika spill av viktiga råvaror under hela deras livscykel. I förslaget beaktar kommissionen erfarenheterna från pilotpartnerskapet ”Aktivt och hälsosamt åldrande”. Det bygger också på olika bidrag från medlemsstaterna, forskarsamfund och andra intressenter som samlats vid olika möten, workshoppar och evenemang och också från det offentliga samråd som anordnades under 2010 och 2011. 2. Möjligheter till innovation längs värdekedjan för råvaror I många år har den grundläggande geologiska prospekteringen och kartläggningen inom EU gjorts genom nationella geologiska undersökningar som måste verka inom de begränsningar som finns i nationella ramar och förordningar. Fördelarna med lämplig samordning eller till och med integrering av en del av aktiviteterna i EU:s 27 olika geologiska undersökningar har ännu inte utnyttjats fullt ut. Ändå erbjuder innovativt tänkande som bygger på ett ökat nätverkande och samarbete en enorm potential för utveckling. Om europeiska standarder fastställs blir det lättare att skapa en enhetlig europeisk geologisk kunskapsbas och det kan också leda till en mer kostnadseffektiv utveckling och användning av den moderna teknik som krävs, till exempel satellitbaserad information om resurser och avancerade datoriserade 4D-modelleringssystem. Under de senaste femtio åren har EU:s andel i den globala gruvindustrin minskat markant. Det har lett till att man har förlorat viktiga expertkunskaper och färdigheter. Men sådana färdigheter krävs om man ska kunna garantera säkerheten i gruvdriften och tillgodose det potentiella växande behovet av att utvinna djupare, i mer avlägsna områden och under svåra förhållanden (t.ex. havsbotten eller Arktis). Höga standarder för säkrare och miljövänligare utvinningstekniker innebär visserligen nya utmaningar, men även nya marknadsmöjligheter. Det skulle också bidra till att minska risken för större olyckor inom gruvsektorn. Dessa expertkunskaper och färdigheter efterfrågas dock inte enbart när det gäller utvinning utan längs hela värdekedjan (prospektering, bearbetning, återvinning och substitution). Även om Europa som helhet har gjort stora framsteg, särskilt inom avfallsåtervinningen, kan kontinenten göra mer för att undvika slöseri med värdefulla råvaror under alla stadier av deras livscykel. Om de första stegen i den europeiska ”avfallshierarkin” tillämpades fullt ut (förebyggande åtgärder som följs av förberedelser för återanvändning och återvinning) skulle man kunna undvika att värdefulla resurser oåterkalleligen går förlorade och skapa nya affärs- och arbetsmöjligheter i EU. Innovation kan vara ett kraftfullt instrument när det gäller att möta dessa utmaningar. Expertkunskaperna i ingenjörsvetenskap och bearbetning har utvecklats inom andra framväxande områden som robotik och inom annan viktig möjliggörande teknik. Om avancerade fjärrstyrda insatser och automatisering i underjordiska gruvor och en innovativ användning av bioleaching (att med hjälp av bakteriella mikroorganismer utvinna ädla metaller) för att utvinna nickel och andra metaller på ett miljövänligt och kostnadseffektivt sätt infördes skulle EU:s gruvindustri bli mer konkurrenskraftig och hållbar. Nya övervakningstekniker, till exempel användningen av satellitbaserad teknik, skulle göra det möjligt att förebygga större olyckor. Innovation är också mycket viktigt under bearbetningsstadiet då det krävs avancerade tekniska lösningar för en effektiv vattenvård, energiförbrukning och återvinning (till exempel när det gäller råvaror av avgörande betydelse som indium och gallium som härrör från oädla metaller). Ju längre unionen kommer när det gäller det innovativa angreppssättet desto bättre rustad är den för att spela en ledande roll när ny miljövänlig och resurseffektiv teknik ska införas i Europa och tredjeländer. Detta kan få ytterligare en positiv bieffekt genom spridningen av bästa praxis, som i sin tur bidrar till ett bättre miljöskydd över hela världen. En hållbar och resurseffektiv förvaltning av råvaror, bättre beredskap för återanvändning och återvinning, drivning och utnyttjande av träbaserade material kan bidra inte bara till att förlusten av biologisk mångfald hejdas och växthusgasutsläppen i världen minskar utan också till att råvaruförsörjningen tryggas och bristen på exempelvis träbaserat fiber för återvinning i Europa begränsas. Den kraftigt ökande försäljningen av moderna kommunikationsmedel – t.ex. mobiltelefoner och bärbara datorer – som tenderar att bytas ut ofta har skapat en ofantlig potential av värdefullt avfall (”våra stadsgruvor”). En mobiltelefon innehåller i dag mer än 40 olika råvaror, t.ex. kobolt, gallium, platina och sällsynta jordartsmetaller. Nuförtiden genererar varje unionsmedborgare varje år cirka 17 kg i avfall från elektrisk och elektronisk utrustning, en siffra som förutspås stiga till 24 kg till 2020[9]. Återvinning av sällsynta jordartsmetaller i elektronisk utrustning till exempel är för närvarande en utmaning ur teknisk men också ekonomisk synvinkel. Separat insamling av avfall måste uppmuntras i större utsträckning och marknaderna behöver få stöd för att kunna gå vidare. Dessutom kan förebyggande av olaglig export och otillbörlig avfallshantering leda till stora miljövinster och återvinning av värdefulla material (t.ex. metallskrot, returpapper för återvinning). Nya kostnadseffektiva och miljövänliga återvinningstekniker och bästa praxis för insamling och hantering av avfall innebär en möjlighet att förbättra återvinningen av viktiga råvaror. Exempelvis kan den senaste utvecklingen av särskilda bindemedel som innehåller kodad information som grundar sig på unika kemiska identitetsbeteckningar bidra till bekämpningen av olaga handel med och stöld av metallprodukter och metallskrot. Dessutom har en del medlemsstater markant ökat sin insamling och återvinning och infört lämpliga ekonomiska instrument, bland annat fungerande system för producentansvar som ger stöd till separat insamling, återanvändning och återvinning. Vidare är många applikationer beroende av viktiga råvaror som det för närvarande är mycket svårt eller praktiskt taget omöjligt att ersätta på grund av deras specifika fysiska och kemiska egenskaper. Substitution kan användas till att antingen ta fram alternativa material till vissa applikationer eller till att ersätta dessa applikationer med likvärdig teknik som inte är beroende av viktiga råvaror. Till exempel skulle utvecklandet av keramiska högtemperatursupraledare kunna ersätta permanentmagneter i vindturbiner till vilka man för närvarande använder sällsynta jordartsmetaller som neodym och dysprosium. Exemplen ovan visar i korthet att · innovation är en nödvändig förutsättning för att Europa ska kunna delta aktivt och återta en roll när det gäller en resurseffektiv användning av och hållbar tillgång till råvaror om inte hållbarheten i EU:s hela ekonomi ska urholkas, · innovation behövs för att man ska kunna behålla och förbättra EU-industrins konkurrenskraft och garantera en effektiv resursanvändning i Europeiska unionen, · innovation behövs längs hela värdekedjan för råvaror, vilket kräver en samlad strategi för att hantera de olika utmaningar som EU kommer att stå inför de närmaste åren. Denna situation kräver riktade insatser inom innovation och forskning, banbrytande teknik och tvärvetenskapliga strategier som kan fylla igen våra kunskapsluckor. 3. Mervärde i europeiska innovationspartnerskapet om råvaror Det stöd som rådet och Europaparlamentet redan ger till EU:s strategier för råvaror och resurseffektivitet som lagts fram av kommissionen visar att det finns en växande medvetenhet om behovet av att anta de utmaningar som nämns ovan både på europeisk och på nationell nivå. Ett närmare samarbete inom EU mellan offentliga organ, men också mellan offentliga och privata aktörer kommer att ge de impulser som krävs för att övervinna de största hindren. Dessa hinder gäller följande (se även avsnitt 1.3 i bilagan): · Otillräcklig kritisk massa som ska uppnå ett enda mål. · Otillräckligt samarbete mellan medlemsstaterna på olika områden som gäller råvaror. · Brist på en integrerad strategi för ”värdekedjorna” från utvinning och bearbetning av råvarorna, produktdesign och produktanvändning till uttjänta produkter. · Mycket begränsat samarbete mellan nationella forskningsorganisationer och stor splittring inom det europeiska forskningsområdet när det gäller detta. · EU:s svagt utvecklade geopolitiska roll när det gäller att se till att europeiska företag har tillgång till råvarorna i världen och samtidigt uppfylla europeiska miljöstandarder i så stor utsträckning som möjligt. Det europeiska innovationspartnerskapets verkliga mervärde blir därför att erbjuda en plattform som syftar till att samla de relevanta politiska strategierna och aktörerna på gemenskapsnivå utan att för den skull ersätta den nuvarande rättsliga beslutsprocessen på EU-nivå. 3.1. Omfattning och mål Detta europeiska innovationspartnerskap kommer att bidra till att på medellång och lång sikt trygga en hållbar råvaruförsörjning (bland annat råvaror av avgörande betydelse, industrimineraler och träbaserade material), vilket krävs för att man ska kunna tillgodose de grundläggande behoven i ett modernt resurseffektivt samhälle. Partnerskapet är ett viktigt bidrag till den europeiska industrins konkurrenskraft, till en ökad resurseffektivitet inom EU och till utvecklingen av nya återvinningsverksamheter i Europa. Det övergripande målet med innovationspartnerskapet är att minska Europas importberoende av sådana råvaror som är avgörande för europeisk industri. Europa ska därför ges tillräckligt med flexibilitet och tillräckligt många alternativ när det gäller tillgången till viktiga råvaror samtidigt som man är medveten om hur viktigt det är att minska de negativa miljöeffekterna av vissa material under deras livscykel och på så sätt göra Europa världsledande på områdena prospektering, utvinning, bearbetning, återvinning och substitution till 2020. Som ett led i den strategiska genomförandeplanen förväntas innovationspartnerskapet fastställa mål mot vilka framstegen ska bedömas, till exempel en betydande minskning när det gäller importberoendet av vissa av de allra viktigaste råvarorna. Dessutom föreslår kommissionen några specifika konkreta mål som ska uppnås senast 2020, bland annat följande: · Ta fram europeiska standardiserade statistiska instrument för undersökningen av tillgångar och reserver (på land och till havs) och en tredimensionell geologisk karta. · Skapa ett dynamiskt modelleringssystem som kopplar ihop trender i tillgång och efterfrågan med ekonomiska och utvinningsbara reserver och en fullständig livscykelanalys som innefattar en bedömning av olika scenariers miljömässiga, ekonomiska och sociala inverkan. · Inrätta upp till tio innovativa pilotanläggningar (t.ex. demonstrationsanläggningar) för prospektering, utvinning, bearbetning, insamling och återvinning. · Hitta substitut för minst tre centrala användningar av knappa kritiska råvaror. · Inrätta ett nätverk för forsknings-, utbildnings- och fortbildningscentrum för en hållbar gruvindustri och materialförvaltning (M³) och samtidigt se till att det finns en lämplig samordning med Europeiska institutet för teknik och innovation (EIT och kunskaps- och innovationsgruppen (KI-gruppen) i frågor som gäller hållbar prospektering, utvinning, bearbetning och återvinning. · Öka effektiviteten när det gäller materialanvändning och förebyggande, återanvändning och återvinning av värdefulla råvaror från avfallsflöden med särskild inriktning på material som har en potentiellt negativ inverkan på miljön. · Identifiera möjligheter och utveckling av nya idéer för innovativa råvaror och produkter med en marknadspotential. · Utarbeta en aktiv och framåtsyftande strategi för EU i multilaterala organisationer och bilaterala förbindelser, till exempel med USA, Japan och Australien, på de olika områden som innovationspartnerskapet omfattar. Målen innebär också att man kan göra en lämplig uppföljning och övervaka hur innovationspartnerskapet fungerar, bland annat det arbete som ska göras och det resultat som uppnås. 3.2. Mekanismer Det europeiska innovationspartnerskapets mervärde är att det kommer att använda sig av omfattande innovationsmekanismer[10], bland annat följande breda kategorier, för att uppnå gemensamma mål (som anges ovan i avsnitt 3.1): · Stödja utvecklingen av innovationer; både teknikbaserade och icke teknikbaserade, till exempel nya kombinationer av produkter/tjänster, nya tjänster, bättre design på produkter som garanterar att de går att återvinna när de har blivit uttjänta, användarstyrd design och nya politiska verktyg för forskning och innovation. · Stimulera spetskompetens inom den vetenskapliga basen och investera i människor (färdigheter). · Stödja riktade innovativa regleringsåtgärder och/eller samarbete med medlemsstaterna för att förbättra innovationsfrämjade bestämmelser och villkor. · Främja riktade instrument för standardisering och offentlig upphandling. · Föra samman politiska verktyg och organisationer (politiker, byråer, industrin och forskare) som arbetar på tillgångs- och efterfrågesidan så att innovationer snabbare kan släppas och spridas på marknaden. Instrumenten ovan kan användas antingen på marknadens tillgångs- eller efterfrågesida. På båda sidor måste man dock se till att resultaten övervakas tillräckligt. Tillgångssidan: Nationellt Finansiering till forskning och innovation från medlemsstater och regioner Kompetens och utbildning i medlemsstaterna Internationellt (EU-nivå) Eureka, Eurostars, ERANet EU:s ramprogram Sjunde ramprogrammet (samarbete, offentlig-privata partnerskap, europeiskt samarbete inom vetenskap och teknik, gemensamma teknikinitiativ, ERANet, Europeiska strategiska forumet för forskningsinfrastruktur m.m.) Kunskaps- och innovationsgrupper inom ETI Ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation EIB-verktyg Strukturfonderna || Vetenskap, FoTUI || Efterfrågesidan: Nationellt Reglering (inkl. införande av bestämmelser) Upphandling i medlemsstater och regioner Internationellt (EU-nivå) Standarder/Märkning Reglering (inkl. införande av bestämmelser) Offentlig upphandling IP och kunskapsöverföring Marknadsövervakning Internationellt (världsomspännande) Handelspolitik Politisk dialog || Marknad, konsumenter På ”tillgångssidan” behöver investeringar i forskning om gruvindustrin, substitution, resurseffektivitet och återvinning bättre anpassas till innovationspartnerskapets gemensamma mål så att den kritiska massa som krävs kan uppnås, eftersom inget nationellt eller europeiskt forskningsprogram kan täcka alla aspekter och forskningsinvesteringarna och riskerna är för stora för många privata företag. Detta kräver ett starkt deltagande av befintliga nätverk (t.ex. ERANet när det gäller material, europeiska teknikplattformen för hållbara mineralresurser, teknikplattformen för den skogsbaserade sektorn och andra europeiska teknikplattformar) och främjande av nya nätverk av forskare och finansiärer, både offentliga och privata, i Europa. I EU:s framtida program för forskning och innovation, Horisont 2020, har kommissionen föreslagit ett särskilt mål för ”klimatåtgärder, resurseffektivitet och råvaror”, som är en av de samhälleliga utmaningarna. Europa har visserligen vissa traditioner när det gäller att finansiera forskning och innovation på detta område, men det finns en stor potential[11] på efterfrågesidan när det gäller att få ut nya produkter och tjänster på marknaden. För små och medelstora företag är det särskilt viktigt att innovationer släpps ut på marknaden snabbare. Därför bör detta europeiska innovationspartnerskap uppmuntra innovation både på tillgångs- och efterfrågesidan när så är möjligt och lämpligt, via sådana verktyg som lagstiftning, offentlig upphandling, livscykelanalyser, immateriella rättigheter och standarder. Innovationer som gäller en hållbar konsumtion och produktion bör vara särskilt aktuella. Incitament för en hållbar och innovationsfrämjande offentlig upphandling finns redan i Europa, och nätverk för offentliga upphandlare av typen pionjärmarknadsinitiativ[12] skulle kunna inrättas och en bredare användning av EU:s kriterier för grön upphandling[13] skulle kunna tillämpas inom detta innovationspartnerskap för att främja utnyttjande och spridning av (ekologiska) innovationer. 3.3. Arbetspaket Utifrån bidragen från intressenter och politiker har de möjliga åtgärder som ska vidtas delats in under fem rubriker eller ”arbetspaket”. Dessa arbetspaket, som ska innefatta åtgärder både på tillgångs- och efterfrågesidan, kommer inte att fungera fristående och ömsesidigt uteslutande från varandra. Tvärtom interagerar de enskilda arbetspaketen med varandra och ibland till och med överlappar de varandra medvetet. De kan dessutom anpassas så att de tillgodoser förändrade behov och tar tillvara nya möjligheter. Ledningsstrukturen kommer att uppmuntra samarbete och därigenom bryta ner de barriärer som finns inom olika politikområden, sektorer, geografiska avstånd eller organisationskulturer. Till exempel skulle en del gruvtekniker även kunna användas inom återvinningen och vice versa. Detta kan också bli ett sätt att få till stånd ett bättre samarbete mellan stora och små och medelstora företag och mellan de små och medelstora företagen själva, till exempel via regionala kluster. Följande arbetspaket för det europeiska innovationspartnerskapet föreslås (en ingående beskrivning av varje arbetspaket finns i avsnitt 2 i bilagan): Teknikinriktade politikområden Arbetspaket 1 – Utveckla innovativa tekniker och lösningar för en hållbar och säker råvaruförsörjning: utvinning, bearbetning och återvinning. Detta arbetspaket kompletterar teknikutvecklingen och strävar efter att ta fram standardiserade färdplaner för dessa områden samtidigt som man är medveten om kostnaderna för företagen. Arbetspaket 2 – Utveckla innovativa och hållbara lösningar för ersättning av knappa råvaror av avgörande betydelse. Den första uppsättningen prioriterade åtgärder kan hämtas från förteckningen över råvaror av avgörande betydelse och från de ekonomiskt sett viktigaste och miljökänsligaste applikationerna. Icke teknikinriktade politikområden Arbetspaket 3 – Förbättra Europas regelverk, kunskaps- och infrastrukturbas för råvaror. Syftet med detta arbetspaket är att bygga upp och standardisera geologiska uppgifter och identifiera och utbyta bästa praxis vid utarbetandet av politiken för mineraler, markplanering och bestämmelser för detta i medlemsstaterna. Det ska också stödja åtgärder som främjar teknisk spetskompetens och tekniska färdigheter som behövs i Europa. Arbetspaket 4 – Förbättra villkoren för regelverket, framför allt genom att främja spetskompetens och förebyggande arbete, förberedelse för återanvändning och återvinning via offentliga (t.ex. upphandling) och privata initiativ. Syftet med detta arbetspaket är att optimera råvarornas mervärde, förbättra lönsamheten och minska kostnaderna för återvinning genom att effektivisera insamlingen, sorteringen och återvinningen av värdefulla råvaror från avfallsflöden. Det ska också tillämpa principerna för produkter, standardisering och certifiering samt ekonomiska instrument för detta syfte. Internationellt samarbete - övergripande angreppssätt Arbetspaket 5 – Vara medveten om den globala marknadens roll när det gäller att trygga råvaruförsörjningen och främja användningen av miljövänlig utvinnings- och bearbetningsteknik. Kan arbeta med forskning och innovation för att förbättra kunskapsbasen, handelspolitiska frågor och den politiska dialogen med internationella organisationer som Afrikanska unionen, OECD, Världsbanken och G20, samt i bilaterala förbindelser. Särskild uppmärksamhet ska ägnas möjligheterna till bättre synergier mellan detta initiativ och de olika politiska linjer som gäller utomeuropeiska länder och territorier (ULT). 3.4. Ledningsstruktur Det europeiska innovationspartnerskapets ledningsstruktur ska följa de principer som fastställs i Innovationsunionen. Den ska sträva efter att balansera behovet av åtagande på hög nivå och praktisk samordning å ena sidan med starkt decentraliserat verksamhetsansvar för att garantera ett effektivt ägaransvar hos utövare och andra nyckelaktörer å andra sidan. Man har använt sig av lärdomarna från pilotpartnerskapet ”Aktivt och hälsosamt åldrande”[14] när det gällde att fastställa styrning, omfattning, planering och intressenters deltagande för att tillgodose behoven i innovationspartnerskapet. Detta innovationspartnerskap samlar företrädare från den offentliga sektorn (från EU till nationell, regional och lokal nivå), industrin (bland annat små och medelstora företag), civilsamhället och andra intressenter, för att stödja utvecklingen både när det gäller innovationer och hur de införlivas i och sprids på marknaden. Den underliggande principen är dock att innovationspartnerskapet ska erbjuda en pragmatisk, flexibel och icke byråkratisk ram där olika intressen kan finnas representerade. Detta angreppssätt speglas i följande arbetsmetoder på operativ nivå (närmare uppgifter i avsnitt 3 i bilagan): Styrgruppen på hög nivå ska erbjuda strategiska råd och vägledning till detta europeiska innovationspartnerskap utifrån ett tydligt definierat mandat. Styrgruppen ska dock inte inkräkta på den formella beslutsprocess som anges i unionens lagstiftning. Sammansättningen ska spegla nyckelgrupperna i detta partnerskap, med medlemmar som personligen utsetts att företräda medlemsstaterna, Europaparlamentet, företag, akademiker, forskningscentrum, icke-statliga organisationer och andra institutioner. För att garantera effektiviteten ska antalet medlemmar i styrgruppen begränsas. Styrgruppen ska utarbeta den strategiska genomförandeplanen och rekommendera vilka åtgärder som bör prioriteras. I enlighet med reaktionerna på denna plan ska styrgruppen bistå vid det inledande skedet av genomförandet, styra och rapportera om framsteg samt uppdatera den strategiska genomförandeplanen. För att kunna övervaka framstegen ska styrgruppen också fastställa de mål som innovationspartnerskapet ska uppnå. Kopplingen mellan den strategiska och operativa nivån ska tillhandahållas av Sherpagruppen som består av personliga företrädare för styrgruppen på hög nivå. Dess huvuduppgift blir att se till att partnerskapet fungerar smidigt bland annat vid planeringen av större åtgärder, den övergripande samordningen av arbetspaket och beredningen av styrgruppens sammanträden och uppföljning. Operativa grupper ska inrättas för särskilda frågor och ska ge råd till styrgruppen och omvandla den strategiska genomförandeplanen till uppgifter och åtgärder. De ska verka på grundval av flexibla strukturer, en tillfällig tidsram och vid behov i nära samarbete med varandra. För att garantera att innovationspartnerskapet fullt ut ska kunna dra nytta av den spetskompetens som finns inom EU bör de operativa grupperna sträva efter att ha största möjliga täckning (geografisk täckning av de 27 medlemsstaterna och av de olika områden där expertkunskaper krävs) efter ett öppet utnämningsförfarande. Sammanträden ska anordnas på ett sådant sätt att de maximerar experternas bidrag. 3.5. Uppsökande verksamhet För att maximera ett öppet, cirkulärt flöde av information och redovisningsskyldighet under hela den tid som detta europeiska innovationspartnerskap pågår kommer det att bli nödvändigt med samspel både på politisk nivå och i samhället i stort (se även bilagorna 4 och 5). Detta ska uppnås på två sätt. På politisk nivå har kommissionen för avsikt att rapportera årligen till rådet och Europaparlamentet. På samhällsnivå kommer innovationspartnerskapet att arbeta för att en bred allmänhet deltar genom att varje år anordna ett offentligt evenemang. På så sätt kommer man att uppnå ett viktigt mål för innovationspartnerskapen, nämligen att garantera ett så brett samhällsengagemang som möjligt. 3.6. Tidsram Kommissionen ser fram emot Europaparlamentets och rådets, samt övriga intressegruppers, synpunkter på detta europeiska innovationspartnerskap. Med förbehåll för de synpunkter som läggs fram planeras följande milstolpar (närmare uppgifter i avsnitt 6 i bilagan): · Från mitten av 2012: Kommissionen utser styrgruppen på hög nivå, Sherpagruppen och operativa grupper. · I början av 2013: Den strategiska genomförandeplanen färdigställs av styrgruppen på hög nivå och läggs fram av kommissionen för Europaparlamentet och rådet (första halvåret 2013). · Från mitten av 2013: Genomförandet har börjat och den första årliga konferensen har hållits. · Lägesbedömning (bland annat av ledningsstrukturen): slutet av 2014 (med beaktande av den nya fleråriga budgetramen 2014–2020 och den nya kommission som ska tillsättas). Ett antal förberedande åtgärder och undersökningar inleddes redan 2011 för att stödja arbetet med detta europeiska innovationspartnerskap. De första resultaten förväntas under 2012 och 2013, vilket gör att innovationspartnerskapet kan visa på konkreta framsteg i ett tidigt skede. Kommissionen kommer under 2013 att göra en översyn av de europeiska innovationspartnerskapen för att bedöma framstegen. [1] KOM(2008) 699 och KOM(2011) 25. [2] Rådets slutsatser 6909/11 av den 10 mars 2011. [3] Europaparlamentets resolution av den 13 september 2011. [4] KOM(2010) 614. [5] KOM(2011) 21. [6] KOM(2011) 571 slutlig. [7] KOM(2010) 546. [8] Såsom de fastställs i KOM(2011) 25. [9] Källa IPA (International Platinum Group Metals Association): www.ipa-news.com [10] Såsom de fastställs i KOM(2010) 546. [11] Se Aho-rapporten ”Att skapa ett innovativt Europa” 2006, pionjärmarknadsinitiativet 2007 och OECD:s innovationsstrategi 2010. [12] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/innovation/policy/public-procurement/pp-networks_en.htm [13] http://ec.europa.eu/environment/gpp/gpp_criteria_en.htm [14] SEK(2011) 1028 slutlig.