[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 13.11.2008

KOM(2008) 770

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

OM GENOMFÖRANDET AV PROGRAMMET FÖR TRANSEUROPEISKA ENERGINÄT UNDER PERIODEN 2002–2006 enligt artikel 16 i förordning (EG) nr 2236/95

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

OM GENOMFÖRANDET AV PROGRAMMET FÖR TRANSEUROPEISKA ENERGINÄT UNDER PERIODEN 2002–2006 enligt artikel 16 i förordning (EG) nr 2236/95

Inledning

Kommissionen överlämnar härmed rapporten om genomförandet av programmet för transeuropeiska energinät (TEN-E) under perioden 2002–2006 till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén i enlighet med artikel 16 i rådets förordning (EG) nr 2236/95[1] av den 18 september 1995 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät (nedan kallad TEN:s budgetförordning ).

I rapporten tar kommissionen upp de TEN-E-projekt som samfinansierats inom ramen för budgeten för transeuropeiska energinät under perioden 2002–2006 (studier och arbeten). Den tar även upp vilka konkreta framsteg som gjorts vid genomförandet av de prioriterade TEN-E-projekten under undersökningsperioden.

Undersökningsperioden valdes med utgångspunkt i de riktlinjer för transeuropeiska energinät som antogs 1996[2] (nedan kallade TEN-E-riktlinjerna från 1996 ) och som omfattar 2002 och 2003, de riktlinjer för transeuropeiska energinät som antogs 2003[3] (nedan kallade TEN-E-riktlinjerna från 2003 ) och som omfattar 2004–2006 samt TEN:s budgetförordning, som antogs 1995 och som omfattar hela perioden 2002–2006. Kommissionen har i rapporten dessutom tagit hänsyn till de ändringar som gjordes i regelverket 2003.

Den viktigaste händelsen under denna period var att EU år 2004 fick tio nya medlemsstater. Den 6 september 2006 antogs också reviderade riktlinjer för de transeuropeiska energinäten[4] i syfte att till fullo integrera den nya europeiska grannskapspolitiken.

Kommissionen ansåg att det var viktigt att ta upp infrastrukturfrågorna i den strategiska översyn av EU:s energipolitik som Europeiska rådet begärde i mars 2006. Som en del av den strategiska översynen lade kommissionen den 10 januari 2007 fram ett meddelande om en prioriterad sammanlänkningsplan[5], som byggde på TEN-E-riktlinjerna från 2006.

TILLÄMPLIGA BESTÄMMELSER UNDER PERIODEN 2002–2006

TEN-E-riktlinjerna

År 1996 antog Europeiska gemenskapen för första gången riktlinjer för transeuropeiska energinät[6]. I riktlinjerna angavs vilka projekt som skulle kunna samfinansieras med EU och vilka kriterier de måste uppfylla. Den ursprungliga förteckningen över projekt av gemensamt intresse som skulle kunna komma i fråga för samfinansiering har ändrats två gånger, dvs. 1997[7] och 1999[8].

TEN-E-riktlinjerna reviderades 2003[9] i samband med att kommissionen lade fram ett förslagspaket om energiinfrastruktur. För denna revidering gjordes en utvidgad konsekvensanalys.

Av central betydelse var slutförandet av ett urval projekt på de prioriterade förbindelselinjer som är gränsöverskridande eller som på ett betydande sätt påverkar den gränsöverskridande överföringskapaciteten.

Revideringen av riktlinjerna innebär med andra ord att förteckningen över projekt av gemensamt intresse i bilagan till 1996 års riktlinjer (ändrad 1997 och 1999) har ändrats och kompletterats och att 12 förbindelselinjer med prioriterade projekt har fastställts. Dessa förbindelselinjer beaktar vilka sammankopplingar som krävs för att den inre marknaden ska fungera väl och för att vi ska få en tryggad energiförsörjning. Utmaningarna ser olika ut för el- och gasnäten:

i) De sammankopplade elnätens befintliga kapacitet ansågs vara otillräcklig med tanke på den ytterligare ökningen av utbytet och handeln. Vid Europeiska rådets möte i Barcelona i mars 2002 enades därför stats- och regeringscheferna om att fastställa det vägledande målet att varje medlemsstat senast 2005 ska ha nått en nivå av elsammankoppling som motsvarar minst 10 % av landets installerade produktionskapacitet.

ii) När det gäller naturgas väntas ett ökat importberoende under de närmaste 20–30 åren, som en följd av att EU:s egna resurser töms ut. Ett realistiskt mål inom TEN-E-politiken var att inrätta en ytterligare importkapacitet för gas på 70 miljarder kubikmeter fram till 2013, från källor i Ryssland, Nordafrika, länderna vid Kaspiska havet och Mellanöstern. De största leverantörerna av naturgas är för närvarande Norge, Ryssland och Nordafrika. I framtiden kommer även länderna vid Kaspiska havet, Mellanöstern och Gulfregionen att bli viktiga leverantörer tack vare utvecklingen när det gäller transport av flytande naturgas (LNG) med fartyg. Dessa källor bestämmer de naturliga överföringsvägarna och behovet av LNG-terminaler och anläggningar för återförgasning.

TEN:s budgetförordning

TEN:s budgetförordning, som antogs 1995, ändrades i fråga om energi genom Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 788/2004[10] och (EG) nr 807/2004[11] av den 21 april 2004. I budgetförordningen anges vilka villkor ett projekt som fastställts i TEN-E-riktlinjerna måste uppfylla för att komma i fråga för samfinansiering. Där anges särskilt finansieringsgraden för studier (upp till 50 % av undersökningskostnaderna) och arbeten (upp till 10 % av projektkostnaderna).

Artikel 5 i TEN:s budgetförordning, ändrad genom förordning (EG) nr 807/2004, var ett stort steg framåt, eftersom den innebär en höjning av finansieringsgraden för arbeten upp till 20 % för projekt belägna på prioriterade förbindelselinjer enligt definitionen i TEN-E-riktlinjerna från 2003. Förordningen var dock fortfarande avhängig av genomföranderegler, som behövde förenklas, och av en begränsad budget.

Framsteg i SPECIFIKA PROJEKT

Framstegen fram till 2003 i projekten av gemensamt intresse enligt bilagan till TEN-E-riktlinjerna från 1996 och från och med 2003 enligt bilaga III till TEN-E-riktlinjerna från 2003, presenterades i rapporten om genomförandet av riktlinjerna för de transeuropeiska energinäten under perioden 2002–2004[12], som offentliggjordes 2006, och i undersökningen ”Genomförande av TEN-E-projekt (2004–2006) – Utvärdering och analys”[13], som genomfördes under 2006 av oberoende experter på uppdrag av GD Energi och transport.

Under perioden 2002–2006 slutfördes 57 elprojekt och 23 gasprojekt av gemensamt intresse[14]. Av dessa 80 projekt var 68 belägna på prioriterade förbindelselinjer i enlighet med de riktlinjer som antogs 2003. Resultatet sammanfattas i tabell 1.

Tabell 1: Projekt av gemensamt intresse som slutförts under perioden 2002–2006.

Prioriterade projekt | 14 | 20 | 6 | 9 | 5 | 54 |

Gas | 4 | 4 | 3 | 9 | 3 | 23 |

Prioriterade projekt | 2 | 3 | 1 | 7 | 1 | 14 |

Totalt | 19 | 25 | 9 | 18 | 9 | 80 |

Prioriterade projekt | 16 | 23 | 7 | 16 | 6 | 68 |

Av de 80 slutförda projekten samfinansierades 17 med medel från budgeten för transeuropeiska energinät (under perioden 1995–2006). En utförlig förteckning över de slutförda projekten av gemensamt intresse under perioden 2002–2006 finns i bilagan.

FINANSIERING AV DE TRANSEUROPEISKA ENERGINÄTEN

Den privata sektorn

Projekten har främst genomförts med hjälp av egna medel från de systemansvariga för överföringssystemen (TSO). Det är svårt att få fram precisa eller ens relevanta siffror för de systemansvarigas sammanlagda investeringar i TEN-E-projekten, i synnerhet för projekt där någon TEN-E-finansiering inte har begärts.

Finansiering från medlemsstaterna

Medlemsstaterna deltar i regel inte direkt i finansiering av TEN-E-projekt, eftersom dessa oftast genomförs av systemansvariga för överföringssystem.

Finansieringsprogram för transeuropeiska energinät

I de allra flesta fall utgör TEN-E-finansiering av transeuropeiska energinät en relativt begränsad andel av de totala kostnaderna. TEN-E-finansieringen är tänkt att fungera som en katalysator för annan finansiering och underlätta genomförandet av projektet med hjälp av TEN-E-märkningen.

Mellan 2002 och 2006 fick kommissionen in 132 ansökningar om TEN-E-finansiering, varav 72[15] beviljades ekonomiskt stöd (42 elprojekt och 30 gasprojekt). De 72 projekt som mottog stöd bestod av tre arbeten (två i elsektorn och ett i gassektorn) och 69 studier. Urvalet presenteras närmare i tabell 2.

Tabell 2: Urvalsresultat för beviljande av TEN-E-finansiering under perioden 2002–2006.

El Studier Arbeten | 13 10 3 | 24 14 10 | 15 13 2 | 12 10 2 | 10 10 0 | 74 57 17 |

Gas Studier Arbeten | 15 11 4 | 13 12 1 | 20 17 3 | 6 6 0 | 4 3 1 | 58 49 9 |

Finansieringsbeslut | 12 | 13 | 18 | 16 | 13 | 72 |

El Studier Arbeten | 6 6 0 | 7 7 0 | 10 9 1 | 10 9 1 | 9 9 0 | 42 40 2 |

Gas Studier Arbeten | 6 6 0 | 6 6 0 | 8 8 0 | 6 6 0 | 4 3 1 | 30 29 1 |

Under perioden 2002–2006 beviljades stöd med medel från budgeten för transeuropeiska energinät på totalt omkring 93 726 000 euro (se tabell 3). Av detta belopp gick 57 % till gassektorn och 43 % till elsektorn. 94 % av beloppet gällde samfinansiering av studier (upp till 50 %) och 6 % samfinansiering av arbeten (upp till 10 %).

Utförlig information om TEN-E-åtaganden under perioden 2002–2006 ges i tabell 3.

Tabell 3: TEN-E-åtaganden under perioden 2002–2006 (miljoner euro)

Åtaganden El Studier Arbeten Gas Studier Arbeten | 14,505 3,427 3,427 0 11,078 11,078 0 | 18,498 6,133 6,133 0 12,365 12,365 0 | 20,106 10,205 9,199 1,006 9,901 9,901 0 | 20,585 9,042 6,042 3,000 11,543 11,543 0 | 20,032 11,223 11,223 0 8,809 7,089 1,720 | 93,726 40,030 36,024 4,006 53,696 51,976 1,720 |

De flesta av de förslag som kom in under 2002 förkastades eftersom de inte uppfyllde urvalskriterierna, inte var tillräckligt mogna eller inte var fullständiga. Det medförde att åtaganden inte kunde göras för mer än 70 % av de tillgängliga budgetmedlen.

Under 2003 utgjorde TEN-E-stödet för de utvalda projekten så gott som 100 % av de tillgängliga budgetmedlen, men eftersom en av de projektansvariga drog tillbaka ett av de utvalda projekten kunde man endast göra åtaganden för 86 % av de tillgängliga budgetmedlen.

Under 2004 uppgick TEN-E-stödet för de utvalda projekten till 21 484 260 euro, vilket motsvarade nästan 100 % av de tillgängliga budgetmedlen. Men även 2004 drogs ett förslag tillbaka av den sökande, vilket innebar att åtaganden kunde göras för 94 % av de tillgängliga budgetmedlen.

Under 2005 gjordes åtaganden för 96 % av de tillgängliga budgetmedlen.

Under 2006 kom ett begränsat antal förslag in och ett av dem uppfyllde inte urvalskriterierna. Alla förslag som uppfyllde kriterierna godkändes i utvärderingsprocessen och motsvarande TEN-E-stöd uppgick till 20 032 000 euro. Följden blev att åtaganden kunde göras endast för 93 % av de tillgängliga budgetmedlen.

För prioriterade projekt enligt definitionen i TEN-E-riktlinjerna från 2003 som beviljades stöd för perioden 2004–2006, beviljades nästan 61 % av de tillgängliga budgetmedlen för projekt belägna på prioriterade förbindelselinjer och 39 % för projekt av gemensamt intresse. För de prioriterade projekten gick 47 % av budgetmedlen till elnät och 53 % till gasnät och för projekten av gemensamt intresse gick 55 % till elnät och 45 % till gasnät.

TEN-E-programmet inriktas främst på samfinansiering av studier i ett tidigt skede av projektutvecklingen, då det är större risk att de projektansvariga drar sig ur ett projekt eller annullerar det. Om budgetmedlen för TEN-E utökades skulle samfinansieringen kunna utvidgas till att även omfatta projekt i senare skeden (uppförandefasen), särskilt om det handlar om att garantera försörjningstryggheten.

Lån från Europeiska investeringsbanken (EIB)

Ända sedan de transeuropeiska näten lanserades på 1990-talet har lån till transeuropeiska nät varit ett prioriterat område för EIB.

EIB-lån för energiinfrastruktur omfattar projekt som tas upp i riktlinjerna för transeuropeiska energinät[16] och energiinfrastrukturprojekt som inte tas upp i riktlinjerna men som uppfyller kriterierna i bilagorna I och II till TEN-E-riktlinjerna. De EIB-lån som beviljades under 2002–2006 uppgick till 831 miljoner euro för elsektorn och 2 185 miljoner euro för gassektorn. Cirka 36 % av det totala beloppet beviljades för prioriterade projekt, nästan 50 % beviljades för projekt av gemensamt intresse och cirka 14 % beviljades för andra TEN-projekt som inte tas upp i bilaga III till TEN-E-riktlinjerna men som är belägna på prioriterade förbindelselinjer enligt bilagorna I och II till TEN-E-riktlinjerna (se tabell 4). Dessa lån gick till stora gränsöverskridande projekt (elsammankopplingar, gasledningar) samt utbyggnad eller förstärkning av överföringsnät, inklusive lagring och LNG-terminaler.

Tabell 4: Beviljade EIB-lån för energiinfrastrukturprojekt av transeuropeiskt intresse under perioden 2002–2006 (miljoner euro)

TEN – prioriterade projekt | 0 | 0 | 0 | 125 | 0 | 125 |

TEN – projekt av gemensamt intresse | 50 | 140 | 0 | 330 | 0 | 520 |

TEN – övriga projekt | 0 | 0 | 0 | 160 | 26 | 186 |

Gas (belopp) | 155 | 273 | 1 272 | 277 | 208 | 2 185 |

TEN – prioriterade projekt | 0 | 230 | 705 | 0 | 22 | 957 |

TEN – projekt av gemensamt intresse | 0 | 43 | 500 | 277 | 186 | 1 006 |

TEN – övriga projekt | 155 | 0 | 67 | 0 | 0 | 222 |

TOTALBELOPP | 205 | 413 | 1 272 | 892 | 234 | 3 016 |

TEN – prioriterade projekt | 0 | 230 | 705 | 125 | 22 | 1 082 |

TEN – projekt av gemensamt intresse | 50 | 183 | 500 | 607 | 186 | 1 526 |

TEN – övriga projekt | 155 | 0 | 67 | 160 | 26 | 408 |

Sammanhållningspolitik

Energiinfrastrukturprojekt får betydande stöd från strukturfonderna. En stor del av detta stöd är inriktat på energiinfrastruktur i allmänhet, inklusive distributionsnät, och inte uteslutande sammankopplingar. Under perioden 2000–2006 beviljades inom ramen för sammanhållningspolitiken direkt ekonomiskt stöd till energiinfrastruktur (produktion och leverans) på 293 283 755 euro inom målområde 1 och 26 306 822 euro inom målområde 2.[18]

Finansiering av infrastruktur i tredjeländer

Phare

Genom ett gränsöverskridande samarbetsprogram i länderna i Central- och Östeuropa, som genomfördes inom ramen för Phare, finansierades åtgärder som gällde bland annat förbättring av infrastrukturer och lokal vatten-, gas- och elförsörjning samt åtgärder på energi- och transportområdet i syfte att utveckla de transeuropeiska näten.

Cards

I slutet av 2001 antogs en regional strategi och landstrategier för perioden 2002–2006 gällande Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Förbundsrepubliken Jugoslavien. Ett av de särskilda regionala samarbetsmålen för Cards regionala strategi var ”att återintegrera SAP-länderna [stabiliserings- och associeringsprocessen] i de europeiska infrastrukturnäten, nämligen för transport, gränsförvaltning och energi” genom att hjälpa dem att ”utveckla sammanhängande strategier för infrastruktur med en internationell dimension inom transport- och energisektorerna” .

Detta kan ses som förberedelser för att i TEN-E-näten integrera de länder som förbereder sig för en anslutning till EU och säkerställa enhetlighet mellan näten i EU och näten i grannländerna.

Ispa

Energipolitiken omfattades inte av det strukturpolitiska föranslutningsinstrumentet för kandidatländer i Central- och Östeuropa under perioden 2000–2006.

Tacis

Tacisprogrammet omfattade under perioden 2000–2006 länder från Östeuropa och Centralasien samt utgifter för infrastrukturnät, särskilt ledningar och energiöverföringsnät[19].

Meda

Medaprogrammet omfattade Algeriet, Cypern, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Malta, Marocko, Syrien, Tunisien, Turkiet och de ockuperade områdena i Gaza och på Västbanken samt utgifter för upprustning av de ekonomiska infrastrukturerna, inklusive energisektorn[20].

Under 2005 beviljade EU inom ramen för Medaprogrammet stöd på 6 miljoner euro för inrättandet av en europeisk-arabisk gasmarknad (EAMGM). EAMGM bidrar bland annat till slutförandet av viktig infrastruktur för anslutning i regionen (bland annat rörledningen Arab Gas Pipeline) och främjande av gasanvändning. I detta projekt, som beräknas vara slutfört i slutet av 2008, deltar Egypten, Jordanien, Libanon och Syrien.

Meda och Tacis har ersatts av det nya europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet, som gäller från och med 2007.

Utvärdering

Halvtidsutvärdering

För kommissionens räkning gjorde oberoende experter 2004 en halvtidsutvärdering[21] av TEN-E-programmet för perioden 2000–2006.

De två viktigaste målen med halvtidsutvärderingen var att utvärdera effekterna av de studier och projekt som finansierats via TEN-E-programmet och att utfärda konkreta rekommendationer för att öka programmets effektivitet.

I utvärderingen påpekades det positiva i att genomföra de projekt som redan fastställts i TEN-E-riktlinjerna från 2003. Man lyfte även fram följande viktiga punkter för de nya riktlinjerna:

- Sammanhållning – integration av de nya medlemsstaternas energinät.

- Miljön – underlätta sammankoppling av produktionen av förnybar energi.

- Den inre marknaden för energi – öka möjligheterna till utbyte.

- Tryggad energiförsörjning – öka kapaciteten och diversifiera källorna och försörjningsvägarna.

- Samarbete med grannländerna.

Mot bakgrund av rekommendationerna i utvärderingen vidtogs följande åtgärder:

- Förstärkta förbindelser med medlemsstaterna för att öka insikten om deras behov och politik gällande energinät.

- Ytterligare koncentration av kommissionens finansiering till de viktigaste projekten (projekt av EU-intresse och prioriterade projekt).

- Förstärkt samarbete med andra relevanta instrument, t.ex. strukturfonderna och EIB, för att kombinera interna synergieffekter och dra nytta av TEN-E-nätet som referensnät.

Efterhandsutvärdering

Under 2008 kommer oberoende experter att för kommissionens räkning genomföra en efterhandsutvärdering av de projekt som samfinansierats via TEN-E-programmet för perioden 2000–2006. Denna efterhandsutvärdering görs i enlighet med artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 2236/95[22] av den 18 september 1995 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät.

Övervakning av finansieringsbeslut

Övervakningen av avtal och beslut baseras främst på stödmottagarens skyldighet att rapportera om vilka framsteg som görs i den studie eller det arbete som samfinansieras och att motivera eventuella ansökningar om ändringar av avtalet eller beslutet.

Kommissionen har mottagit 28 ansökningar om förlängning gällande 20 av de 72 finansieringsbeslut som antogs under perioden 2002–2006 och har godkänt 26 av dessa (11 om el och 15 om gas). Fördröjningarna berodde främst på att det uppstått förseningar i tillståndsförfaranden, marknadsutveckling som kan leda till strategiförändringar, överföring av verksamhet till en ny stödmottagare i enlighet med direktiv 2003/55/EG[23] och direktiv 2003/54/EG[24] samt behovet av att lösa tekniska problem och förändringar i företagsstrukturer.

Yttre förbindelser

Genom de revideringar av TEN-E-riktlinjerna som gjordes 2003 och 2006 ökades sammankopplingen med anslutningsländerna och grannländerna, vilket förstärkte de transeuropeiska energinätens yttre dimension. I 2006 års revidering lades särskild vikt vid behovet att helt och hållet integrera de nya medlemsstaterna, anslutningsländerna och kandidatländerna i dessa riktlinjer och att på ett lämpligt sätt anpassa riktlinjerna ytterligare till den nya europeiska grannskapspolitiken.

Enligt TEN-E-riktlinjerna prioriteras därför de nya gasledningar som går från gasfälten i Ryssland, Algeriet och länderna vid Kaspiska havet till EU samt LNG-terminaler och underjordisk lagring av gas. Riktlinjerna inriktar sig även på elförbindelser mellan EU:s medlemsstater i Medelhavsområdet och länderna i södra Medelhavsområdet, särskilt genom en synkron förbindelse med UCTE-systemet (Union for the Co-ordination of Transmission of Electricity), förstärkta kopplingar med länderna i Sydösteuropa, däribland Turkiet, och bättre kopplingar mellan de baltiska länderna och marknaderna i Central- och Östeuropa och norra Europa.

Energidialogen mellan EU och Ryssland inleddes 2001 med syftet att främja relationerna mellan EU och Ryssland på energiområdet. De viktigaste framstegen inom denna dialog har redovisats i flera lägesrapporter[25]. Under 2006 inrättades tre temagrupper som ska diskutera i) energieffektivitet, ii) energimarknadsutvecklingen och iii) prognoser och scenarion. Gruppen för energimarknadsutvecklingen har en undergrupp för energiinfrastruktur som behandlar energiförbindelser mellan Ryssland och EU, särskilt genomförande av projekt av gemensamt intresse för Ryssland och EU. Under budgetrubriken TEN-E i 2004 års budget anslås dessutom medel till en undersökning om möjligheten att upprätta en synkron förbindelse mellan UCTE-systemet och de baltiska länderna och även det ryska IPS-/UPS-systemet, vilket följs upp av ovannämnda undergrupp.

Ukraina och Moldavien har gemensamt ansökt om fullt medlemskap i UCTE. UCTE har inrättat en särskild teknisk kommitté som ska utreda vilka åtgärder Ukraina och Moldavien måste vidta för att kunna ansluta sig till det europeiska elsystemet.

EU:S ANDRA POLITIKOMRÅDEN MED ANKNYTNING TILL TEN-E

Miljö

Prioriteringarna inom de transeuropeiska energinäten återspeglar slutsatserna från Europeiska rådets möte i Stockholm den 23–24 mars 2001 när det gäller utveckling av den infrastruktur som krävs för att energimarknaden ska fungera väl. En särskild ansträngning bör göras för att i större utsträckning använda förnybara energikällor och på så sätt bidra till en hållbar utveckling. Det bör noteras att EU:s miljölagstiftning har ett avsevärt inflytande, särskilt fågeldirektivet[26], livsmiljödirektivet[27], direktivet om miljökonsekvensbedömning (MKB)[28], direktivet om strategisk miljöbedömning (SMB)[29] och ramdirektivet om vatten[30] måste efterlevas.

Myndigheterna i medlemsstaterna är ansvariga för planerings- och tillståndsförfaranden och måste se till att miljölagstiftningen följs. Det slutliga beslutet tas av de lokala myndigheterna.

Vid fördelning av budgetmedel på TEN-E-området är man särskilt noga med att de samfinansierade projekten är förenliga med EU:s miljölagstiftning. Beroende på vilka typer av åtgärder ansökningarna om finansiering gäller begärs t.ex. följande miljödokument:

- Information om åtgärder som sannolikt (inte) skulle ha en betydande negativ inverkan på Natura 2000-områden (Natura 2000-certifikat).

- En icke-teknisk sammanfattning av de miljökonsekvensbedömningar som gjorts för åtgärden i fråga.

- Information om samråd med miljömyndigheter, den berörda allmänheten och, i relevanta fall, med andra medlemsstater.

I avvaktan på en – positiv – bedömning från kommissionen beviljades TEN-E-finansiering.

Forskning och utveckling

EU stöder forskning och utveckling på energiområdet via flera olika stödprogram, till exempel ramprogrammen och programmet Intelligent energi – Europa . Genom några av dessa program uppmuntras även vissa mål för de transeuropeiska energinäten, till exempel ökad försörjningstrygghet och diversifierad energiförsörjning. Inom sjätte ramprogrammet (FP6), som omfattade perioden 2002–2006, gjordes flera studier som berörde TEN-E, däribland följande:

- IRED – Integration of Renewable Energy Sources and Distributed Generation into the European Electricity Grid (FP6).

- Fenix – Flexible Electricity Networks to Integrate the Expected ”Energy Evolution” (FP6).

- Encouraged – Energy Corridor Optimisation for the European Markets of Gas, Electricity and Hydrogen (FP6).

Inom programmet Intelligent energi – Europa beviljades dessutom stöd till bland annat följande projekt:

- Respond – Renewable Electricity Supply – Interactions with Conventional Power Generation, Networks and Demand.

- Tradewind – Wind Power Integration and Exchange in the Trans-European Power Markets.

Konkurrens

Vid beviljande av stöd för TEN-E-projekt läggs särskild vikt vid att de utvalda gasledningsprojekten uppfyller bestämmelserna om tillträde för tredje part enligt direktiv 2003/55/EG[31] (gasdirektivet), särskilt artikel 22. För elprojekt finns motsvarande bestämmelser om tillträde för tredje part i direktiv 2003/54/EG[32] (eldirektivet).

[1] EGT L 228, 23.9.1995, s. 1–7.

[2] Beslut nr 1254/96/EG av den 5 juni 1996, EGT L 161, 29.6.1996, s. 147.

[3] Beslut nr 1229/2003/EG av den 26 juni 2003, EUT L 176, 15.7.2003, s. 11.

[4] Beslut nr 1364/2006/EG av den 6 september 2006, EUT L 262, 22.9.2006, s. 1.

[5] KOM(2006) 846.

[6] Beslut nr 1254/96/EG, EGT L 161, 29.6.1996, s. 147.

[7] Beslut nr 1047/97/EG, EGT L 152, 11.6.1997, s. 12.

[8] Beslut nr 1741/99/EG, EGT L 207, 6.8.1999, s. 1.

[9] Beslut nr 1229/2003/EG, EUT L 176, 15.7.2003, s. 11.

[10] EUT L 138, 30.4.2004, s. 17.

[11] EUT L 143, 30.4.2004, s. 46.

[12] KOM(2006) 443 och SEK(2006) 1059 (kommissionens arbetsdokument) av den 7 augusti 2006.

[13] Slutrapporten finns på http://ec.europa.eu/ten/energy/studies/index_en.htm

[14] De projekt av gemensamt intresse som avses i denna punkt och tabell 1 är de som anges i bilaga III till TEN-E-riktlinjerna från 2003, som är en ändring och komplettering av förteckningen över projekt av gemensamt intresse i TEN-E-riktlinjerna från 1996.

[15] Förteckningen över finansierade projekt finns på http://ec.europa.eu/ten/energy/studies/index_en.htm

[16] Med TEN-E-riktlinjerna i denna punkt och tabell 4 menas de riktlinjer som offentliggjordes 1996 och som avsåg stöd som beviljades fram till 2002 samt de riktlinjer som offentliggjordes 2003 och som avsåg stöd som beviljades från 2003 och framåt.

[17] Av de projekt som beviljades stöd från EIB under 2002 var inga belägna på prioriterade förbindelselinjer enligt definitionen i TEN-E-riktlinjerna från 2003.

[18] SEK(2007) 1456, kommissionens arbetsdokument, bilaga till Artonde årsrapporten om genomförandet av strukturfonderna (2006) från kommissionen.

[19] Rådets förordning (EG) nr 99/2000 av den 29 december 1999, EGT L 12, 18.1.2000, s. 1–9.

[20] Rådets förordning (EG) nr 1488/96 av den 23 juli 1996, EGT L 189, 30.7.1996, s. 1–9.

[21] Den slutliga halvtidsutvärderingen finns på http://ec.europa.eu/ten/energy/studies/index_en.htm

[22] EGT L 228, 23.9.1995, s. 1–7.

[23] EUT L 176, 15.7.2003, s. 57–78.

[24] EUT L 176, 15.7.2003, s. 37–56.

[25] Lägesrapporterna finns på http://ec.europa.eu/energy/russia/joint_progress/index_en.htm

[26] Rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979, EGT L 103, 25.4.1979, s. 1–18.

[27] Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992, EGT L 206, 22.7.1992, s. 7–50.

[28] Rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985, EGT L 175, 5.7.1985, s. 40–48.

[29] Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001, EGT L 197, 21.7.2001, s. 30–37.

[30] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000, EGT L 327, 22.12.2000, s. 1–73.

[31] EUT L 176, 15.7.2003, s. 57–78.

[32] EUT L 176, 15.7.2003, s. 37–56.