Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Åtgärder när det gäller den ekonomiska och monetära unionens tredje fas: En stabilitets- och tillväxtpakt i syfte att säkerställa budgetdisciplinen, förstärkta konvergensåtgärder och en ny växelkursmekanism"

(97/C 287/16)

Den 18 mars 1997 beslöt Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om ovannämnda förslag.

Sektionen för ekonomiska, finansiella och monetära frågor, som var ansvarig för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 13 maj 1997. Föredragande var Umberto Burani.

Vid sin 346:e plenarsession (sammanträdet den 29 maj 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 124 röster för, 2 röster emot och 7 nedlagda röster.

Det aktuella dokumentet är ytterligare ett bidrag () från Ekonomiska och sociala kommittén till det förberedande arbetet med den ekonomiska och monetära unionen.

Dokumentet grundar sig på följande dokument som kommissionen antagit:

- Ändrat förslag till rådets förordning (EG) om förstärkning av övervakningen och samordningen av den offentliga sektorns finanser ().

- Ändrat förslag till rådets förordning (EG) om påskyndning och klarläggning av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott ().

- Meddelande från kommissionen till rådet om förstärkta konvergensåtgärder och en ny växelkursmekanism under EMU:s tredje fas ().

Dessutom beaktar man i dokumentet de riktlinjer som tillkommit från Ecofin-rådet.

I och med att ovanstående dokument har presenterats har kommissionen för tillfället fullgjort sin uppgift när det gäller att föreslå breda riktlinjer som besluten under nästa toppmöte i Amsterdam borde baseras på. Detta yttrande är Ekonomiska och sociala kommitténs bidrag till rådets preliminära överläggningar.

1. Inledning

1.1. Tidsgränserna som föreskrivs i fördraget när det gäller upprättandet av EMU närmar sig och därför har kommissionen - tillsammans med EMI (Europeiska monetära institutet) - lagt fram förslag till lagstiftande åtgärder och förordningar som rådet skall anta. Kommittén har redan yttrat sig om kommissionens dokument i fråga om rådets förslag till två förordningar om juridisk infrastruktur för eurons antagande och användning ().

1.2. Kommissionen har också antagit två andra förslag som nämns i början av detta dokument och som syftar till att upprätta de grundläggande principerna på vilka EMU:s hela struktur skall vila. Å ena sidan föreslås regler som skall säkerställa den gemensamma valutans inledande och fortlöpande stabilitet, å andra sidan avser man att reglera den gemensamma valutans förhållande till de staters valutor som för tillfället befinner sig utanför EMU.

1.3. De två initiativen kan inte beaktas skilda från varandra. Istället måste de uppfattas som en enhet mot bakgrund av en politik som är inriktad på att upprätthålla eurons inre stabilitet, både när det gäller att reglera deltagarstaternas handlande och när det gäller att handla så att politiken i staterna utanför samarbetet inte strider mot politiken i de stater som redan har antagit den gemensamma valutan.

2. Stabilitetspakten - allmänna kommentarer

2.1. Kommissionens förslag följer den tyska regeringens dokument "Stability pact for Europe" som diskuterades vid rådsmötet i Madrid i december 1995. Detta dokument har som mål att se till den gemensamma valutans fortlöpande stabilitet som skall säkerställas genom en enhetlig budgetdisciplin där alla deltagare samarbetar. Kommittén bekräftar sitt bifall till detta synsätt, som redan framhållits i ett tidigare yttrande (), och ger sina synpunkter i frågan enligt nedan:

2.2. Stabilitetspakten - vars fullständiga titel är "Stabilitets- och tillväxtpakt i syfte att säkerställa budgetdisciplinen under EMU:s tredje fas" () - består av de två separata förslag till rådets förordningar som nämns ovan i detta yttrande. Kommentarerna i detta kapitel är av allmän karaktär och berör båda förordningarna, liksom det beslut som togs vid Europeiska rådets möte i Dublin.

2.3. Kommissionen grundar sitt förslag på två grupper av åtgärder; förebyggande och avrådande. De förstnämnda syftar till att undvika att en eller flera medlemsstater - som deltar i EMU - ger upphov till budgetinstabilitet. De sistnämnda åtgärderna syftar till att göra varje deltagare medveten om de direkta konsekvenserna för egen del av ett uppträdande som inte överensstämmer med upprätthållandet av den monetära stabiliteten. I och med att den gemensamma valutan antas blir den monetära stabiliteten en gemensam tillgång och försvaret av denna tillgång blir således en fråga av gemensamt intresse, och som sådan föremål för sträng disciplin. Ekonomiska och sociala kommittén bekräftar även i detta avseende sitt tidigare bifall.

2.4. Å andra sidan anser man i kommissionens förslag att sträng disciplin inte utesluter undantag från sanktioner när avvikelserna som leder till ett underskott utöver begränsningarna beror på tillfälliga och undantagsmässiga omständigheter som står utanför medlemsstatens kontroll. Kriterierna är utan tvivel korrekta, men - som även kommissionen tillstår - svårigheten består i att upprätta tillräckligt objektiva kriterier för tillämpning av undantag. Kommittén återkommer till denna punkt längre fram i den detaljerade analysen av förslaget.

2.5. Att man med dessa sanktioner föreskriver undantag vid tillfälliga och undantagsmässiga omständigheter verkar till stor del hänföra sig till antagandet om en enda medlemsstat som avviker på grund av omständigheter som står utanför dess kontroll. Man kan dock tänka sig att vissa omständigheter kan beröra en medlemsstat under längre perioder, det vill säga på ett icke tillfälligt sätt. Å andra sidan kan vissa nödsituationer - till exempel oljekrisen 1972 - slå mot många medlemsstater, på ett undantagsmässigt sätt men med obotliga effekter på kort sikt. Den föreslagna stabilitetspakten tar inte hänsyn till sådana eventualiteter som, även om de är avlägsna och inte önskvärda, inte får ignoreras.

2.6. Med tanke på de rådande omständigheterna i världen borde en viss försiktighet rekommenderas när det gäller att utforma de grundläggande principerna för stabilitetspakten. Några stater planerade att ha uppfyllt konvergenskriterierna redan 1996, men de socio-ekonomiska och konjunkturmässiga omständigheterna har tvingat dem att skjuta upp löftet till 1997. Detta är ett tydligt tecken på att regeringarna inte alltid är kapabla att styra det egna landets ekonomi i den utsträckning som de skulle vilja och att även de mest seriösa prognoserna kan visa sig vara otillförlitliga.

3. Förslag till förordning om förstärkning av övervakningen och samordningen av den offentliga sektorns finanser

3.1. Den föreslagna förordningens grundläggande idé är att skapa ett integrerat system för "multilateral övervakning" av budgetdisciplinen i alla de deltagande medlemsstaterna. Av den anledningen föreskrivs det att varje deltagande medlemsstat från och med den 1 januari 1999 skall lägga fram årliga "stabiliseringsprogram" som skall beröra följande:

- Målsättningar på medellång sikt och politik när det gäller att justera budgetöverskott eller underskott i förhållande till BNP och prognostiserad statsskuld i förhållande till BNP.

- Förväntningar när det gäller ekonomisk utveckling, bland annat real BNP-tillväxt, sysselsättning och arbetslöshet, inflation och andra viktiga ekonomiska variabler.

- Beskrivning av de budgetmässiga åtgärder som vidtagits för att uppnå programmets mål.

- Åtaganden om eventuella nödvändiga tilläggsåtgärder för att undvika avvikelser från stabilitetsmålen.

3.2. Ekonomiska och sociala kommittén kan bara samtycka till detta synsätt. Man är dock osäker på om det är möjligt att presentera bindande program, med tanke på den aktuella perioden som omfattar föregående år, innevarande år och de tre följande åren. I praktiken skulle det röra sig om att presentera ett fyraårsprogram, men med tanke på instabiliteten på det politiska och socio-ekonomiska området - på europeisk men framför allt på global nivå - borde man hellre tala om programförklaringar än program. Dessa programförklaringar skulle bara vara bindande så länge som de överensstämmer med konjunkturens verkliga utveckling.

3.3. När Europeiska rådet behandlade frågan om stabilitetspakt gjorde man det viktiga tillägget "stabilitets- och tillväxtpakt". Kommittén har undersökt stabilitetsprogrammets innehåll och skulle vilja uppmärksamma en särskilt viktig punkt, nämligen sysselsättningen. Vi vill föra fram följande idéer om sysselsättningen som den viktigaste praktiska konsekvensen av att det numera även är en "tillväxtpakt". När konvergenskriterierna upprättades gav inte sysselsättningsnivån anledning till överdriven oro i majoriteten av medlemsstaterna och man ansåg att den kunde kontrolleras. Idag är situationen däremot en annan. En ensidig minskning av budgetunderskottet har i vissa medlemsstater fått en hämmande inverkan på tillväxten och följaktligen också på sysselsättningen.

3.4. I detta avseende är det kommitténs uppfattning att programmen måste anpassas till de riktlinjer för sysselsättningspolitiken som fastställts av rådet.

3.5. Inom två månader från stabilitetsprogrammets presentation skall rådet - på förslag från kommissionen och monetära kommittén som föreskrivs i artikel 109c i fördraget - anta förslaget eller lägga fram en rekommendation så att medlemsstaten kan ändra sina planer. En sådan förebyggande åtgärd kräver inga särskilda kommentarer. Det förblir dock osäkert om det verkligen är möjligt att på så kort tid undersöka alla de deltagande staternas program och att utforma eventuella förslag till förbättrande åtgärder. Med hänsyn till de olika förfarandena, och till att inte mindre än tre institutioner - kommissionen, monetära kommittén och rådet - är inblandade, verkar en tvåmånadersperiod vara alltför optimistisk. Ekonomiska och sociala kommittén anser dessutom att kommittén för sysselsättning och arbetsmarknadsfrågor bör engageras i denna process.

3.6. Enligt artikel 103.3 i fördraget skall rådet säkerställa övervakningen av att de skyldigheter som medlemsstaterna har åtagit sig för att identifiera möjliga avvikelser verkligen fullgörs. Om detta inte sker skall rådet utfärda lämpliga rekommendationer. Om en bestående eller förvärrad situation skulle framstå vid upprepade kontroller utfärdas en offentlig rekommendation så att särskilda förbättrande åtgärder kan antas. I samband med offentliggörandet av rekommendationerna i enlighet med EG-fördragets artikel 103.4 måste den monetära kommittén vara mycket försiktig vid utformningen, med hänsyn till de möjliga effekterna på den politiska situationen i den aktuella medlemsstaten och den allmänna opinionens känslighet.

4. Förslag till förordning om påskyndning och klarläggning av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott

4.1. Denna andra del av stabilitetspakten rör förfaranden för kontroll om alltför stora överskott föreligger (artikel 104c.6 i fördraget) och åtgärder som kan tillämpas i samband med detta (artikel 104c.11). Eftersom det rör sig om åtgärder som är nödvändiga enligt fördragets regler är förordningen ett tvingande dokument.

4.2. Alltför stora underskott uppstår när förhållandet mellan budgetunderskott och BNP ("nivå på budgetunderskottet") överstiger 3 % och/eller förhållandet mellan statsskuld och BNP ("nivå på statsskulden") överstiger 60 %. Beslutet om ett alltför stort överskott verkligen föreligger tas av rådet inom tre månader från det att medlemsstaterna har presenterat resultaten. Medlemsstaterna får också ta emot lämpliga "rekommendationer". Om rådet konstaterar att uppmaningarna inte har beaktats inom de fyra efterföljande månaderna offentliggörs rekommendationerna.

4.3. En bedömning om det verkligen finns en vilja hos medlemsstaten att anpassa sig efter rekommendationerna görs av rådet på grundval av regeringens officiella beslut. Om det är nödvändigt omvandlas dessa rekommendationer till lagar inom en tidsgräns som rådet fastställer. Om det framkommer att lagarna inte har antagits eller har ändrats på ett väsentligt sätt under lagstiftningsförfarandet, skall rådet inom en månad besluta om det finns anledning att anta särskilda åtgärder med ytterligare krav på anpassning i enlighet med de tidigare rekommendationerna. Det slutgiltiga beslutet att tillgripa tvingande åtgärder tas inom de två efterföljande månaderna. Den sammanlagda tiden från den dag då medlemsstatens rapport presenterades till och med den dag då de tvingande åtgärderna införs får inte överskrida tio månader.

4.4. Kontrollförfarandet som rör alltför stora budgetunderskott befriar från tvingande åtgärder - enligt artikel 104c.2a, andra strecksatsen, i fördraget - när detta underskott är undantagsmässigt och övergående och beror på omständigheter utanför medlemsstatens kontroll, eller när det beror på en djup lågkonjunktur särskilt till följd av en negativ årlig tillväxt. Förordningen föreskriver att kommissionen skall presentera budgetprognoser när det gäller att återfå jämvikten om effekterna av de särskilda omständigheterna eller den ekonomiska lågkonjunkturen upphör under innevarande år eller under följande år. Ingenting nämns dock när det gäller fallet med en lågkonjunktur av strukturell eller cyklisk art som löper över tiden.

4.5. I första hand när det gäller tillämpningskriterier för kontroll och anmälningsåtgärder och i andra hand för de eventuella tvingande åtgärderna är förordningen klart utformad, det vill säga:

- Om det alltför stora underskottet är en följd av att budgetunderskottet är för stort (3 % av BNP) måste den aktuella medlemsstaten göra en räntelös deponering hos kommissionen. Denna deposition skall bestå av en fast komponent som är lika med 0,2 % av BNP och en variabel komponent som är lika med en tiondel av skillnaden mellan det reala budgetunderskottet och referensvärdet () med en maximal gräns på 0,5 % av BNP.

- Om det alltför stora underskottet enbart är en följd av en alltför stor statsskuld skall depositionen vara lika med 0,2 % av BNP.

4.6. Kriterierna är stränga och exakta. Ekonomiska och sociala kommittén anser att böter är det bästa avskräckande medlet mot en alltför slapp politik när det gäller offentliga finanser. Kommittén anser dock att sanktionsbeloppet skulle kunna bli så högt att det blir ett hårt slag mot offentliga finanser som redan är i obalans. Om man antar att budgetunderskottet och statsskulden överskrids under två år skulle depositionen - enligt den dominerande inriktningen - krävas varje år, det vill säga tre gånger, även om kalkylen skulle se lite bättre ut efter den första gången. Rådet borde beakta effekterna av att tillämpa kommissionens kriterier med yttersta försiktighet och objektivitet.

4.7. I själva verket måste man säga att planerna för den förestående europeiska monetära unionen har gjort många regeringar medvetna om behovet av att sanera de offentliga finanserna för att uppfylla kraven vid kontrollen (under våren 1998). Följande tabell visar att det finns en gemensam vilja - även i de stater som fortfarande är osäkra på om de skall delta i EMU - att minska underskottet.

>Plats för tabell>

Statsskuld

>Start Grafik>

>Slut Grafik>

Budgetunderskott

>Start Grafik>

>Slut Grafik>

Källa: Europeiska kommissionens prognos, april 1997.

4.8. Den föregående tabellen bevisar verkligen i vilken utsträckning manöverutrymmet är "i farozonen". Efter att upprepade gånger ha bekräftat att taket på 3 % för budgetunderskottet och 60 % för statsskulden är maximigränser och att solida ekonomier borde placera sig gott och väl under dessa gränser, kan man se att de flesta staterna - även de ekonomiskt starkaste - idag ligger farligt nära maximigränserna eller till och med har överskridit dem i sina prognoser.

4.9. Den försiktighet som kommittén rekommenderar (se punkt 4.6) blir här nödvändig om man beaktar att den elasticitet som medges vid kontrolltillfället när det gäller de nödvändiga anslutningskraven till EMU () i fråga om budgetunderskott och statsskuld inte kommer att medges i fortsättningen. Kriterierna för tillämpning av tvångsåtgärder är exakta och ger inte utrymme för någon flexibel tolkning. Om man stannar kvar vid tabellen är det lätt att se att om prognoserna 1997 skulle återspegla verkligheten 1999 skulle endast ett litet antal EMU-medlemmar klara sig undan tvångsåtgärder.

4.10. Här kommer man omedelbart att tänka på att konjunkturen i världen - och framför allt i Europa - har förändrats gradvis och att det skulle vara svårt att återvända till värden som under en viss tid ansågs "normala". I Europa () ansågs det under 60-talet och under de första åren av 70-talet normalt när budgeten var i balans eller till och med uppvisade överskott. Till exempel var den genomsnittliga statsskulden i de 15 medlemsstaterna 1970 34,6 % av BNP, år 1995 hade denna siffra stigit till 71,7 %, det vill säga en fördubbling på 25 år. Eftersom förutsättningarna har förändrats så radikalt finns det ingenting som säger att de inte kan förändras ytterligare i framtiden. Därför skulle kommittén vilja föreslå rådet att konvergenskriterierna, och då i synnerhet de kriterier som hänför sig till budgetunderskottet och statsskulden, borde vara föremål för en periodisk översyn, till exempel varje tioårsperiod. Fördraget tar inte upp detta, men erfarenheterna och försiktighetsprincipen borde tala för detta viktiga argument.

4.11. En signal om att man är medveten om situationens allvar kommer från Eurostats nya initiativ om översyn av de statistiska och bokföringsmässiga kriterierna för beräkning av statsskulden (), som tydligen är planerat inför kontrollen våren 1998. Dessa kriterier har av kritikerna definierats som "kreativ bokföring" eftersom debet- och kreditposter inte beräknas enligt vanlig bokföringssed.

Kommittén anser att detta initiativ är acceptabelt om det yttersta målet är att säkerställa inträde i den ekonomiska och monetära unionen via harmoniserade kriterier som är grundade på bokföringsneutralitet och statistisk neutralitet. Man vill dock uppmärksamma behovet av en ökad harmonisering av kriterierna för insamling av statistik, särskilt när det gäller de kriterier som rör levnadskostnader och sysselsättning. Det är av grundläggande betydelse att dessa kriterier stämmer överens för att man skall kunna tillämpa "neutrala" och rättvisa konvergenskriterier. Det är dock nödvändigt att det villkor förblir oförändrat som innebär att de nya reglerna skall a) medge en bättre bedömning av konvergensen och b) inte tillåta avvikelser från de nödvändiga kriterierna för sträng budgetdisciplin.

5. Förstärkta konvergensförfaranden och en ny växelkursmekanism under EMU:s tredje fas

5.1. Problemet med de stater som inte deltar i EMU är ett av de svåraste problemen ur ekonomisk-monetär och politisk synvinkel. Den harmoniska utvecklingen av den inre marknaden skulle drabbas särskilt hårt om valutorna i "undantagsstaterna" (termen "pre-ins" används idag i officiella dokument) lämnades att flyta fritt utan begränsningar. Behovet av disciplin har erkänts av alla berörda stater, och dessutom av Europeiska monetära institutet (EMI) och kommissionen (). Kommissionens meddelande av den 16 oktober 1996 utgör den norm som de framtida besluten kommer att baseras på.

5.2. Ecofin-rådet har redan nått en preliminär överenskommelse om behovet av monetär solidaritet genom att skapa en ny växelkursmekanism - som skall baseras på den befintliga växelkursmekanismen - som pre-in-staterna skall delta i. Målet med denna mekanism är att ålägga dessa stater växelkursdisciplin och uppfyllande av eller åtminstone avsikt att uppfylla konvergenskriterierna. Programmets svaghet består i att den nya växelkursmekanismen skulle vara tvingande för alla EU-stater. Att någon av pre-in-staterna skulle vägra att underkasta sig växelkurskrav - som definitivt är av gemensamt intresse - verkar avlägset, men problemet hur man skall hantera frågan med en fritt flytande valuta borde undersökas mycket noggrant.

5.3. Frågan blir särskilt svår om man beaktar de stater som har rätt att avstå (opt-out-klausulen). Inträde är för närvarande osäkert när det gäller Danmark. Vad gäller Storbritannien, som inte deltar i EMS, är ett inträde beroende dels av viljan att delta, dels av huruvida det normala fluktuationsutrymmet iakttagits i enlighet med artikel 109j.1 tredje strecksatsen i EG-fördraget. Europeiska unionen är i första hand politisk, i andra hand ekonomisk och i tredje hand monetär, det vill säga reglerade valutor enligt enbart "nationella" kriterier strider mot fördraget som föreskriver att medlemsstaterna hanterar sin växelkurspolitik som ett gemenskapsintresse.

5.4. Det nya växelkurssystemet kommer att bestå av bilaterala bindningar mellan euron och alla pre-in-valutorna. De centrala kurserna och fluktuationsmarginalerna kommer att fastställas för varje enskild valuta genom en beslutsprocess där finansministrar, cheferna för Europeiska centralbanken (ECB) och cheferna för de centralbanker som inte deltar i EMU samt kommissionen kommer att vara engagerade.

5.5. När det gäller abnorma fluktuationer och tryck från marknaden skulle växelkursmekanismen säkerställa ett automatiskt stöd med lämpligt finansiellt stöd när en pre-in-valuta drivs utanför fluktuationsgränserna. ECB kommer dock att ha rätt att avbryta insatserna om omständigheterna skulle riskera det primära målet, det vill säga prisstabilitet. Det har även föreskrivits praktiska åtgärder - som inte angivits i kommissionsdokumentet - för att begränsa fluktuationerna inom de fastställda gränserna.

5.6. Eventuella justeringar av växelkurserna måste genomföras på ett tidsmässigt lämpligt sätt enligt gemensamma förfaranden. Alla berörda parter skall ha rätt att föreslå justering av växelkursen.

5.7. Ekonomiska och sociala kommittén anser att växelkursmekanismen, såsom den beskrivs, är giltig och skall antas. Växelkursstabilitet mellan alla EU:s valutor är ett viktigt och nödvändigt villkor. Inom ESK är man dock förvånad över att stödmekanismen definieras som automatisk samtidigt som man föreskriver att denna inte kan verka när det finns andra prioriteter (se punkt 5.5). Strängt sett är en villkorsberoende solidaritet inte alls automatisk, allra minst om den är underordnad kontroll av omständigheter som parterna inte kan påverka. Å andra sidan är det svårt att tänka sig att någon annan mekanism skulle kunna fungera under omständigheter som kräver att krafterna koncentreras på gemensamma valutan.

5.8. I meddelandet nämner man att växelkursstabiliteten beror mer än någonting annat på en sund makroekonomisk förvaltning. Att makroekonomin är sund kommer att bekräftas av det gradvisa närmandet mot en hållbar konvergens. Mot bakgrund av kopplingarna mellan växelkursstabilitet och konvergens föreslår kommissionen att ett konvergensprogram skall läggas fram som ett användbart instrument för att förvalta och kontrollera den nya växelkursmekanismen. Det rör sig om att skapa ett parallellt system för pre-in-staterna vid sidan om stabilitetsprogrammen för in-staterna.

5.9. Kommissionen föreslår att presentation av konvergensprogram blir en formell skyldighet för pre-in-staterna, på samma sätt och enligt samma villkor som redan fastställts för stabilitetsprogrammen. Särskild uppmärksamhet borde ges åt målsättningarna för inflationstakten, statsskulden och skuldsättningsgraden tillsammans med en beskrivning av politiken för att uppnå konvergenskriterierna.

5.10. Meddelandet föreskriver också att förstärkta konvergensförfaranden på gemenskapsnivå skall införas, även om man erkänner att uppnåendet av konvergenskriterierna i första hand är varje pre-in-stats eget ansvar. Dessa förstärkta förfaranden skulle i praktiken omvandlas till en närmare övervakning av omständigheterna och programmen i enlighet med artikel 103 i fördraget. Denna artikel föreskriver ett antal åtgärder som sträcker sig från rådets rekommendation och offentliggörandet av rekommendationen till en anmodan till rådets ordförande att framträda inför Europaparlamentets behöriga kommitté.

5.11. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på växelkursmekanismerna och de föreslagna åtgärderna. Man konstaterar dock att konvergensprogrammen, till skillnad från stabilitetspakten, saknar de grundläggande och avskräckande tvingande åtgärderna. Dessa åtgärder föreskrivs inte i fördraget och det skulle inte heller vara önskvärt att de införs där nu. Systemets svaghet består dock slutligen i att framstegen i riktning mot konvergens i pre-in-staterna i huvudsak beror på om de vill delta i EMU och om deras makroekonomiska och monetära politik är rationell. Kommissionens föreslagna åtgärder är således rationella, men otillräckliga, om en stat som står inför uppenbara svårigheter inte skulle vilja eller kunna anpassa sig efter konvergenskriterierna. Situationen är givetvis en annan om en stat avsiktligt genomför "konkurrensfrämjande devalveringar".

6. Ytterligare och slutliga kommentarer

6.1. I några medlemsstater har inrättandet av ett stabilitetsråd diskuterats. Detta råd skulle bestå av in-staterna finansministrar (ett slags informellt och reducerat Ecofin-råd) med uppgift att samordna EMU-staternas budgetpolitik och etablera sig som ECB:s samtalspartner. Den spridda uppfattningen om detta förslag är att man har för avsikt att skapa en politisk motvikt till ECB, vars oberoende när det gäller att besluta om monetär politik säkerställs av artikel 107 i fördraget. Även om rådets makt i fråga om ekonomisk politik och kommissionens grundläggande roll skall vara oförändrade, anser Ekonomiska och sociala kommittén att betydelsen av och kärnan i ECB:s oberoende måste respekteras. Om stabilitetsrådet formellt inrättas måste det inrättas enligt dessa principer. Å andra sidan är det svårt att i brist på exakta uppgifter när det gäller rådets roll bedöma denna institutions uppgifter och befogenheter.

6.2. Ekonomiska och sociala kommittén har framför allt framhållit (punkt 3.3 och 3.4) sysselsättningssituationens betydelse mot bakgrund av att situationen idag skiljer sig ifrån den som rådde när fördragets regler utformades. Det är alltså avgörande att det finns överensstämmelse mellan konvergens- och stabilitetsmålen och målen för att upprätthålla välfärden och konkurrenskraftens tillväxt. När det gäller dessa aspekter skulle kommittén vilja utarbeta ytterligare ett yttrande.

6.3. Under förhållanden som styrs av en enhetlig valuta kan det uppstå bristande jämvikt mellan monetära och realekonomiska mål, eftersom ansträngningarna att uppnå de monetära målen stöds av en stark europeisk centralbank. Inom ramen för ett övergripande samhällsekonomiskt resonemang och i linje med den sociala sammanhållningen måste man därför hitta mekanismer som dels leder till bättre samordning av politiken på europeisk makronivå (tillväxt, sysselsättning, beskattning m m), dels skapar en reguljär dialognivå mellan monetära och realekonomiska instanser.

6.4. Slutligen ser Ekonomiska och sociala kommittén i stort positivt på kommissionens meddelande, samtidigt som man uppmärksammar rådet på några kommentarer och reservationer i yttrandet som, även om de inte förändrar den föreslagna inriktningen, kanske skulle kunna bidra till en ytterligare granskning av kommissionens förslag.

Bryssel den 29 maj 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() De tidigare bidragen omfattas av Ekonomiska och sociala kommitténs yttranden om "Grönbok om praktiska åtgärder vid införandet av den gemensamma valutan" av den 26.10.1995 (EGT C 18, 22.1.1996), "Konsekvenserna av Ekonomiska och monetära unionen: Ekonomiska och sociala aspekter på konvergenskraven och den folkliga förankringen av den gemensamma valutan" av den 26 september 1996 (EGT C 30, 30.1.1997) och "Konsekvenser för marknaden av den lagstiftning och reglering som är nödvändig för övergången till en gemensam valuta" av den 31.10.1996 (EGT C 56, 24.2.1997).

() Framlagt av kommissionen den 19 mars 1997 i enlighet med artikel 189a.2 i EG-fördraget (EGT C 177, 15.4.1997).

() Framlagt av kommissionen den 19 mars 1997 i enlighet med artikel 189a.2 i EG-fördraget (EGT C 130, 26.4.1997).

() KOM(96) 498 slutlig av den 16.10.1996 (ej officiell titel).

() Se kommitténs yttrande av den 31.10.1996.

() Se kommitténs yttrande av den 26.9.1996, punkt 5.

() Ej officiell titel.

() Antag ett realt underskott på 3,5 %, beräkningen blir då 0,2 % + >NUM>1

>DEN>10

av 0,50 = 0,2 + 0,05 = 0,25.

() Se kommitténs yttrande av den 26.9.1996, punkt 2.7.

() Följande information är hämtad från en rapport av Duisenberg, ordförande för den holländska centralbanken och Internationella regleringsbanken (BIS), av den 20.3.1997 (publicerad i BIS Review nr 36 av den 3.4.1997).

() Se Eurostat news release nr 10/97 av den 3.2.1997, nr 16/97 av den 21.2.1997 och nr 24/97 av den 26.3.1997.

() KOM(96) 496.

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag, som fick mer än en fjärdedel av de avgivna rösterna, avslogs under debatten:

Punkt 3.5

Ersätt de två sista orden med "orealistisk".

Resultat av omröstning

För: 35, emot: 53, nedlagda: 21.

Ny punkt 5.12

Lägg till följande text:

"Ekonomiska och sociala kommittén är starkt oroad över allmänhetens reaktioner på den strama ekonomiska och sociala politik som konvergenskraven tvingar fram.

Vi beklagar att ingen mer djupgående ekonomisk och social analys - bland annat av sysselsättningseffekterna - genomförts och offentliggjorts, för det har visats på många håll (FN:s ekonomiska kommission, Internationella regleringsbanken, slutsatserna från olika konjunkturinstitut i Tyskland, Storbritannien, Frankrike, m.m.) att den politik som blir följden av Maastrichtkriterierna omöjliggör en återgång till en tillväxt som kan förhindra fortsatt ökad arbetslöshet, samtidigt som den förstärker urholkningen av Europas konkurrenskraft i relation till den övriga världsekonomin."

Motivering

Självförklarande.

Resultat av omröstning

För: 35, emot: 77, nedlagda: 15.