EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 25.09.1997 
KOM(97) 401 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
om Europeiska unionens kärnkraftsindustri 
(ett vägledande kärnkraftsprogram i enlighet med 
artikel 40 i Euratomfördraget) 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
I. INLEDNING 
1. Det vägledande kärnkraftsprogrammet för gemenskapen (PINC) 1 
2. Vitboken: En energipolitik för Europeiska unionen 2 
3. Kärnkraftens betydelse inom gemenskapen och i världen 3 
n. KÄRNKRAFTSALTERNATIVET INOM RAMEN FÖR 
GEMENSKAPENS ENERGIPOLITIK 4 
1. Global konkurrenskraft 4 
a. Produktionskostnaderna för kärnkraftsgenererad elektricitet 4 
b. Kärnkraftens konkurrenskraft jämfört med andra energikällor 
6 
c. Export 7 
d. Långsiktiga investeringar 7 
e. Kvalificerad inhemsk sysselsättning 8 
f. Innovation och teknisk utveckling 8 
2. Säkerställd försörjning 
8 
a. Utvecklingen på energiområdet inom Europeiska 
gemenskapen 
8 
b. Världens tilltagande energibehov 9 
c. Kärnbränslenas särskilda egenskaper 10 
d. Icke-spridning av kärnvapen och säkerhetsåtgärder beträffande 
kärnkraften 10 
3. Skydd av befolkning och miljö 11 
a. Grundläggande säkerhetsnormer för strålskydd och skydd av 
människors hälsa 11 
b. Minskning av koldioxid och andra skadliga utsläpp 12 
c. Miljökonsekvensanalyser och beredskap inför katastrofer 12 
d. Hantering av radioaktivt avfall 
13 
e. Tekniska aspekter av kärnkraftssäkerhet 13 
ffl. SÄKERHETSPROBLEM I LÄNDERNA I CENTRAL- OCH 
ÖSTEUROPA SAMT I OSS 14 
IV. KOMMISSIONENS ROLL MOT BAKGRUND AV ARTIKEL 40 I 
EURATOMFÖRDRAGET 15 
1. Åtgärder för att underlätta investeringar i kärnkraft 17 
2. Översyn av utvecklingen på kärnkraftsområdet 15 
A 
V. DEN EUROPEISKA KARNKRAFTSINDUSTRIN: 
HUVUDSAKLIGA EGENSKAPER OCH UTMANINGAR 
16 
1. Kärnkraftsindustriell verksamhet och affärsmöjligheter 16 
2. Villkor för kärnbränsleleveranser 17 
3. De tekniska utmaningarna i samband med kärnsäkerhet 17 
4. Förbrukat bränsle, kärnkraftsavfall och avveckling 18 
5. Transport av radioaktivt material 19 
6. Plutoniumanvändning 19 
7. Framtida teknik, forskning och utveckling i fråga om kärnkraft 20 
VI. SLUTSATS 21 
BILAGOR 22 
A fcu/^ 
I. INLEDNING 
Det vägledande kärnkraftsprogrammet för gemenskapen (PINO 
Avdelning II i Euratomfördraget har titeln "Bestämmelser för att främja 
framsteg på kärnkraftsområdet". Kapitel fyra i den avdelningen avser 
"Investeringar" och artikel 40 i det kapitlet lyder på följande sätt: 
"För att stimulera till initiativ från personer och företag och för att 
underlätta en samordnad utveckling av deras investeringar på 
kärnkraftsområdet, skall kommissionen regelbundet i vägledande syfte 
offentliggöra program som särskilt skall behandla målen för 
kärnkraftsproduktionen och de investeringar av alla slag som krävs för 
att uppnå dessa mål. 
Kommissionen skall begära in ett yttrande från Ekonomiska och sociala 
kommittén över programmen innan dessa offentliggörs. " 
Sedan fördraget antogs har tre vägledande program och en uppdatering 
offentliggjorts av kommissionen 1966, 1972, 1984 respektive 1990.l 
År 1990 konstaterade kommissionen att de riktlinjer som presenterades i 1984 
års PINC2 i princip fortfarande var giltiga, både beträffande målen för 
gemenskapens kärnkraftsproduktion och i fråga om innebörden för alla 
berörda parter: myndigheter, elproducenter och kärnkraftsindustrin. 
Kommissionen konstaterade också att samtliga kärnkraftens sinsemellan 
relaterade aspekter omfattades av den övergripande energipolitiken. 1984 års 
PINC var en av de komponenter som beaktades när rådet 1986 fastställde 1995 
års energimål.3 
Det är kommissionens uppfattning att det nu återigen är lämpligt att överväga 
huvudfrågorna rörande kärnkraften, som anges i artikel 40 i 
Euratomfördraget, och samtidigt fullt ut iaktta de begränsningar som anges av 
denna artikel och Euratomfördraget i sin helhet. 
Sedan den senaste PINC antogs 1984 har energisituationen i gemenskapen 
förändrats och energimarknaden går stadigt mot ökad avreglering. Vår 
"Utformningen av kärnkraftverk och byggnadsindustrin samt fullbordandet av Europas inre marknad. 
Uppdatering av det vägledande kärnkraftsprogrammet för gemenskapen, som antogs av 
kommissionen 1984" KOM(89) 347 slutlig av den 7 februari 1990. 
"1984 års vägledande kärnkraftsprogram i enlighet med artikel 40 i Euratomfördraget". COM(85) 401 
slutlig av den 23 juli 1985, tillsammans med Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av den 
30 maj 1985, ESC 472/85. 
Resolution antagen av rådet av den 16 september 1986 om nya mål för gemenskapens energipolitik för 
1995 och konvergens mellan medlemsstaternas politik. 
lO 
kunskap i miljöfrågor som är knutna till energianvändningen har ökat och vi är 
nu betydligt mer medvetna om klimatförändringarnas betydelse och behovet av 
minskning av utsläpp som påverkar växthuseffekten. Det ökande medvetandet 
om väsentliga säkerhetsfrågor när det gäller kärnkraftverk i länderna i Central-
och Östeuropa och OSS, liksom de markanta politiska förändringarna i dessa 
länder vilka har lett till en intensifierad nedrustningspolitik, är också 
betydelsefulla faktorer. Samtliga dessa faktorer påverkar kärnkraftens framtida 
utveckling. 
Kommissionen har nu för avsikt att med 1997 års PINC ge en översikt av 
situationen i Europeiska unionen när det gäller kärnkraften och framhålla 
vilken betydelse kommissionen fäster vid kärnkraftsfrågan. 1997 års PINC 
anmäldes i kommissionens vitbok "En energipolitik för Europeiska unionen"4, 
som offentliggjordes i december 1997, och som framgår av vitboken har dess 
innehåll lagts inom ramen för en gemensam energistrategi. 
Som tydligt poängterades i vitboken är gemenskapen på väg mot en 
avreglerad, integrerad och mer konkurrensbetonad energimarknad. 
Följaktligen utvecklas inom ramen för detta vägledande kärnkraftsprogram ett 
mer marknadsorienterat synsätt än i de tidigare programmen. De stora 
utmaningar som industrin står inför kommer också att behandlas, liksom 
allmänhetens viktigaste farhågor. 
Det är uppenbart att kärnkraftsfrågan, där många olika åsikter kommer till 
uttryck, är mycket kontroversiell i unionen, i ett sammanhang där de olika 
medlemsstaterna har olika energistrukturer och olika förhållningssätt till 
kärnkraften. Kommissionen tror likafullt att det är av vikt att uppdatera 
synpunkterna och uppmuntra största möjliga öppenhet i denna fråga5. 
Vitboken; En energipolitik för Europeiska unionen 
I sin vitbok "En energipolitik för Europeiska unionen" anger kommissionen 
tre relevanta mål för energiområdet: övergripande konkurrenskraft, säkerställd 
försörjning och miljöskydd. 
Kommissionen konstaterar följande: 
"Under strävan att uppnå dessa mål måste gemenskapen vara 
medveten om att dess prognostiserade energiberoende kommer att öka 
4 KOM(95)682, 13.12.1995. 
Utkastet till PINC, som antogs av kommissionen den 25 september 1996, lämnades för yttrande till 
Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 40 i Euratomfördraget. Detta yttrande antogs den 
.... (EGT nr ....). Det sändes för information till rådet och Europaparlamentet, som antog en 
initiativrapport den ... (EGT nr ...). Kommissionen arrangerade dessutom en allmän 
informationskampanj, för att inhämta yttranden från flera olika europeiska organisationer som 
sysslar med kärnenergi. Dessa yttranden samlades i ett kompendium till kommissionens 
generaldirektorat för energi, vilket finns tillgängligt på förfrågan. 
och att särskilt de nödvändiga valen ifråga om miljöskydd kan komma 
att öka detta beroende. Gemenskapen kan inte heller bortse från det 
faktum att dess integrering kräver mer solidaritet när det gäller 
medlemsstaternas val i energifrågor. " 
Det är inom dessa mer omfattande ramar för de övergripande energipolitiska 
frågorna som den framtida kärnkraftsutvecklingen inom gemenskapen måste 
behandlas, samtidigt som man bibehåller den anda som uttrycks i tillämpliga 
bestämmelser i Euratomfördraget. Målsättningen för en politik som utgör ett 
ramverk för kärnkraftens utvecklingen är att bidra till uppfyllandet av de tre 
energipolitiska mål som nämns i vitboken. Kärnkraftens framtid i 
gemenskapen kommer i stor utsträckning att vara beroende av allmänhetens 
och politikernas benägenhet att godta kärnkraftsalternativet. Som det står i 
vitboken: 
"Detta problem med godtagande beror särskilt på oro för 
kärnkraftssäkerhet, transporter, bortskaffande av kärnkraftsavfall och 
icke-spridning av kärnvapen. Kravet på diversifiering samt 
kärnkraftsindustrins externa konkurrenskraft och integreringen av 
elmarknaderna i flera medlemsstater framhäver kärnkraftens roll för 
elproduktionen. 
I praktiken är många medlemsstater beroende av kärnkraft i stor 
utsträckning, medan andra föredrar att driva en icke-kärnkraftspolitik 
samtidigt som en tredje grupp har beslutat att minska beroendet av 
kärnkraftsbaserade energikällor eller att avveckla befintliga 
kärnkraftverk helt och hållet. 
De europeiska institutionerna har enligt Euratomfördraget 
befogenheter som gör det möjligt att utveckla kärnkraften 
överensstämmelse med befintliga regler och med den politik som förs 
på nationell nivå. Valet mellan olika energitekniker eller bränslen 
kommer alltid att bli föremål för politiska överväganden, men 
kärnkraften bör finnas kvar bland valmöjligheterna. " 
Dessa argument, som utvecklades i vitboken, utgör bakgrunden till detta nya 
vägledande kärnkraftsprogram. Dess mål är att bidra till en omprövning av de 
olika aspekterna på kärnkraften inom Europeiska unionen idag och inför 
framtiden. Som en slutsats av detta dokument föreslås några grundläggande 
principer på gemenskapsnivå. 
Mot bakgrund av att kärnkraftsutvecklingen har en viktig industriell 
dimension, såväl på elproduktionsnivå som i fråga om hela bränslecykeln, har 
kärnkraftsindustrin ett betydande ansvar när det gäller att ta itu med de 
utmaningar som den kommer att ställas inför under de närmaste åren. Dessa 
utmaningar beskrivs i detta dokument. 
3. Kärnkraftens betydelse inom gemenskapen och i världen 
I dag har Europeiska unionen en väl utvecklad kärnkraftsindustri som täcker 
hela bränslecykeln, och som har sin egen tekniska bas. 
Över 140 kärnreaktorer är i drift i Belgien, Finland, Frankrike, Förenade 
kungariket, Nederländerna, Sverige, Spanien och Tyskland vilket gör unionen 
till världens ledande producent av kärnkraftsgenererad elektricitet. 
Kärnkraftverken svarar för cirka en tredjedel av den elektricitet som 
produceras i dei Europeiska gemenskapen. Den driftserfarenhet som har 
byggts upp inom kärnkraftsindustrin i Västeuropa är minst lika stor som den 
som byggts upp i Förenta Staterna, Japan eller andra större industriländer. 
Stora länder i Asien (Japan, Kina, Indien, Sydkorea) och i Central- och Öst­
europa liksom i OSS har valt kärnkraft som ett av sätten att tillfredsställa 
energibehovet. Andra asiatiska länder som Indonesien, Pakistan, Thailand och 
Turkiet har meddelat sina avsikter att även innefatta kärnkraft i sina 
energiförsörjningsplaner. 
Förenta Staterna har dock inte beviljat något tillstånd för uppförande av ett 
nytt kärnkraftverk sedan 1974, även om ett betydande antal anläggningar är i 
bruk och forskningsverksamheten fortsätter. I Latinamerika uppmuntrar länder 
som Argentina och Brasilien kärnkraftsutvecklingen, medan andra har valt att 
inte följa kärnkraftsalternativet. 
IL KÄRNKRAFTSALTERNATIVET INOM RAMEN FÖR 
GEMENSKAPENS ENERGIPOLITIK 
Alla beslut om kärnkraften på gemenskapsnivå bör fattas mot bakgrund av 
övergripande energipolitiska beslut. Gemenskapens befogenheter enligt 
Euratomfördraget omfattar definitionen av riktlinjer för den gemensamma 
energipolitiken. Energipolitiska mål inom ramen för Maastrichtfördraget har 
behandlats i kommissionens vitbok om energipolitiken. Det kommer att bli nödvändigt 
att fatta politiska beslut i fråga om kärnkraften inom de ramar som anges i såväl PINC 
som i vitboken samtidigt som hänsyn tas till redovisade industriella utmaningar. Man 
måste hålla i minnet att den allmänna opinionens benägenhet att godta kärnkraft 
varierar från land till land. Det står även klart att högsta prioritet måste ges åt 
säkerhetsfrågorna när det gäller kärnkraft. 
Enligt vitboken bör gemenskapens energipolitik åtminstone bidra till uppnåendet av 
följande tre grundläggande mål: 
Övergripande ekonomisk konkurrenskraft. 
Säkerställd försörjning. 
Miljöskydd. 
Kärnkraften måste bedömas mot bakgrund av dessa mål och hur den kan bidra till att 
uppnå dessa energipolitiska målsättningar. 
i- Global konkurrenskraft 
a. Produktionskostnaderna för kärnkraftsgenererad elektricitet 
Enligt en gemensam studie av OECD och IEA som offentliggjordes 19936 
fördelar sig den totala produktionskostnaden för kärnkraftsgenererad 
elektricitet, med antagande om en genomsnittlig kalkylränta om 5 %, på 
följande sätt: grundinvestering 45-55 %, drift och underhåll 20-25 %, 
bränsle 20-25 %. Om en genomsnittlig kalkylränta om 10 % tillämpas utgör 
grundinvesteringskostnaden 58-70 %, drift och underhåll 15 - 20 % och 
bränsle 12-20 %. 
För nyligen konstruerade vattenkylda reaktorer (den vanligaste typen i 
västvärlden) uppskattas den totala produktionskostnaden för elektricitet till 
(1991 års priser) 22 - 30 ecu/1000 kWh vid antagande om 5 % kalkylränta, 
och 33 - 41 ecu/1000 kWh vid antagande om 10 % kalkylränta7. 
Kostnaderna är högre för äldre vattenkylda rektorer, för andra typer av 
reaktorer (t. ex. gaskylda reaktorer) och för lättvattenreaktorer som inte 
kommer i åtnjutande av de lägre kostnader som standardisering och 
massproduktion medför. Investeringskostnaden för ett sådant kärnkraftverk 
kan vara den dubbla jämfört med ett serieproducerat. 
Investeringskostnaderna omfattar grundläggande byggnadskostnader, 
konstruktionskostnader, oförutsedda händelser, och långtidskostnaderna för 
avveckling och för bortskaffande av avfall från avveckling. 
Myndigheter i samtliga medlemsstater som använder kärnkraft ålägger 
elproducenterna att göra finansiella avsättningar för avveckling och 
bortskaffande av avfall i den utsträckning som bedöms vara erforderlig i 
respektive medlemsstat. 
Titel: "Projected costs of generating electricity - update 1992". Resultaten i denna typ av OECD-rapport 
baseras på frågeformulär som besvarats av medlemsstater som har kärnkraftverk. 
Enligt en senare studie som genomfördes i slutet av 1996 inom UNIPEDE (och som ännu inte 
offentliggjorts) skulle skulle den sammanlagda kostnaden för kärnkraftsgenererad elektricitet i en 
lättvattenreaktor som beställs år 2005 uppgå till 30,6 och 44,9 ecu/1000 kWh (1995 års priser) vid 
5 % respektive 10 % kalkylränta. Dessa siffror ligger i övre delen av den skala som anges i 
undersökningen från 1992. 
Avvecklingskostnader 
Avvecklingskostnaderna varierar beroende på typ av kärnkraftverk. Bortsett 
från ett visst mått av osäkerhet i uppskattningarna, pekar aktuella uppgifter på 
att avvecklingen står för en förhållandevis låg andel av de totala 
investeringskostnaderna. För närvarande uppskattas avvecklingskostnaderna 
för en 1000 MWe vattenkyld reaktor uppgå till 10 - 15 % av de sammanlagda 
initiala investeringskostnaderna till fasta priser, men kan vara högre för andra 
typer av reaktorer. Denna andel sjunker vid diskontering av kostnaderna (1,4 -
3,7 % vid 5 % kalkylränta och 0,2 - 2,1 % vid 10 % kalkylränta). 
Bränslekostnader 
Bränslekostnaderna varierar beroende på typ av reaktor och på vilken 
bränslecykel som valts. För en cykel med upparbetning uppskattas de totala 
bränslekostnaderna (1991 års priser) till 4,6 ecu/1000 kWh. För en cykel med 
engångsanvändning av bränsle uppskattas den totala bränslekostnaden till 4,1 
ecu/1000 kWh. 
Avfall, transport och förvaring 
Enligt en OECD-rapport8 från 1994 uppgår kostnaderna för upparbetning, 
inglasning och avfallshantering för bränslecykeln med upparbetning, till 27 % 
av bränslekostnaden, medan transportkostnaderna uppgår till 1,5-2 %. För en 
engångsanvändningscykel uppgår transport- och lagringskostnaderna för 
radioaktivt avfall till cirka 10 % av bränslekostnaderna, medan kostnaderna 
för inneslutning och förvaring av det radioaktiva bränslet uppgår till runt 5 % 
av kostnaderna. 4 
8 The Economies of the Nuclear Fuel Cycle - NEA/OECD - 1994. 
Förvaringskostnader 
En tidigare rapport från 19909 anger att kostnaderna varierar mellan 400 och 1 
300 ecu/m3 för lagring av låggradigt radioaktivt avfall medan den ungefärliga 
diskonterade investeringskostnaden för lagring av höggradigt radioaktivt avfall 
uppgår till 100 000 ecu/m3. 
Kostnadsberäkningarna påverkas naturligtvis av de antaganden som de baseras 
på och innehåller ett visst mått av osäkerhet, i synnerhet vad gäller 
avfallshantering och förvaring. Som framgår av de citerade 
kostnadsberäkningarna från OECD får emellertid även en betydande avvikelse 
av kostnaderna för transport och förvaring endast en liten effekt på 
kostnaderna för kärnkraftsgenererad elektricitet, eftersom kostnaden för 
kärnbränsle endast utgör 20 - 25 % av den totala kostnaden. 
Kärnkraftens konkurrenskraft jämfört med andra energikällor 
Industrins konkurrenskraft står i relation till produktionskostnaden för den 
elektricitet som alstras (i kWh). Denna kostnad är den grundläggande faktorn 
vid fastställandet av det pris till vilket kärnkraftsel levereras till 
konsumenterna, inbegripet de tunga industrierna, som är de största 
individuella konsumenterna av denna. 
Den tidigare nämnda gemensamma studien från OECD och IEA från 1993 
jämför kostnadsberäkningar för de olika elproduktionskällorna grundat på 
uppgifter som erhållits från medlemsstaterna genom att använda den utjämnade 
genomsnittskostnaden. Denna studie visar att kärnkraft, på grundval av en 
genomsnittskostnad diskonterad med 5 % per år, verkar vara det ur ekonomisk 
synvinkel bästa alternativet i 13 av de 15 undersökta medlemsstaterna 
(undantagen är Nederländerna och Storbritannien). Vid 10 % kalkylränta är 
kärnkraft fortfarande det ur reell ekonomisk synvinkel bästa alternativet i fem 
länder. Ytterligare fem kan välja mellan kärnkraft och naturgas. Dessa 
slutsatser är grundade på antagandet om stabila bränslepriser, vilket inte på 
något sätt är givet mot bakgrund av den ökande efterfrågan på naturgas. De 
innefattar även kostnader för avveckling och avfallshantering. Denna studie 
planeras bli uppdaterad under 1997. 
En annan studie av OECD som offentliggjordes 1992 undersöker de 
övergripande ekonomiska effekterna av användningen av kärnkraft. Den 
ekonomiska analys som genomfördes för de länder som valt kärnkraft visar 
klart fördelaktiga effekter på betalningsbalansen tack vare de besparingar som 
gjorts vid kraftimporten. De ekonomiska fördelarna med kärnkraftsgenererad 
9 Rapport EUR 12871 "Utvärdering av kostnaderna för förvaring och bortskaffande av inneslutet 
radioaktivt avfall i ett flertal europeiska länder". 
el är naturligtvis beroende av en rad faktorer och det är därför inte förvånande 
att olika studier ger upphov till olika resultat. 
Utvecklingen mot en avreglering av den inre elmarknaden i gemenskapen 
kommer att innebära att kärnkraften måste konkurrera inom samma ramar och 
på samma villkor som andra energikällor. Ett fullständigt genomförande av 
den inre marknaden och en strikt tillämpning av berörda statsstöds- och 
konkurrensregler innebär en likvärdig spelplan för alla energikällor med 
tonvikt på öppenhet när det gäller kostnader. 
När det gäller kostnader för råvaror kommer dessa, oavsett den framtida 
utvecklingen av uranpriserna och valutakurserna, sannolikt att ha en 
förhållandevis liten inverkan på kärnkraftens konkurrenskraft eftersom 
inköpskostnaden för råvaran för närvarande utgör betydligt mindre än 10 % av 
elproduktionskostnaden. Återstoden av produktionskostnaden utgörs 
huvudsakligen av tekniska och industriella insatser som erhålls inom 
gemenskapen. Unionen har den nödvändiga expertisen inom kärnkraftsteknik 
och har kapacitet att förbättra denna teknik ytterligare. 
Det bör noteras att kärnkraftens ekonomiska fördelar, på grund av 
kärnkraftsindustrins kapitalintensitet, är mycket beroende av bland annat 
räntenivåerna. Det bör också noteras att kostnader och priser när det gäller 
kärnkraftsgenererad el sannolikt kommer att omvärderas med tanke på den 
ökade avregleringen, och i vissa fall privatiseringen (t. ex i Storbritannien), av 
elmarknaderna. 
Export 
De industrier och tillverkare som är inblandade i kärnbränslecykeln eller i 
uppförandet av kärnkraftverk står för ett betydande bidrag till Europeiska 
unionens exportintäkter. Det finns också växande exportmöjligheter för 
europeiska företag på de stora, världsomfattande marknaderna för 
avfallshantering och avveckling. 
Exportmarknaderna är viktiga för bibehållandet av den tekniska nivån och 
kunskaperna hos den europeiska industrin, särskilt den som är verksam inom 
bränslecykeln eller inom tillverkning av utrustning. Kommissionen har 
förhandlat, och förhandlar, fram avtal på kärnkraftsområdet med tredje land 
för att underlätta för verksamheten och handeln med varor och tjänster på detta 
område. 
All export på kärnkraftsområdet från unionen är underkastad IAEA:s regler 
liksom Euratoms säkerhetsföreskrifter. 
Långsiktiga investeringar 
Investeringar i kärnkraftsindustrin är långsiktiga. De kräver lång tid för att 
realiseras, liksom regleringar som i likhet med det ekonomiska klimatet är 
stabila och gynnsamma. Det tar 5-10 år att rita och bygga ett kärnkraftverk, 
som därefter skall vara i drift och underhållas under 40 år eller mer. 
Aktörerna behöver känna sig säkra på att det finns tillgång på bränsle och 
bränsleservice under den perioden och att det är möjligt att hantera förbrukat 
bränsle och kärnavfall på ett godtagbart sätt. 
Vid genomförandet av den inre elmarknaden bör medlemsstaterna ta 
vederbörlig hänsyn till kärnkraftsindustrins behov av långsiktig planering och 
följaktligen skapa förutsättningar för dessa stora och långsiktiga investeringar. 
e. Kvalificerad inhemsk sysselsättning 
Över 90 % av kostnaderna för kärnkraft hänför sig till tjänster som tillhanda­
hålls av aktörer inom Europeiska unionen. Detta innebär att man i stor 
utsträckning använder sig av inhemsk arbetskraft, direkt eller indirekt. Denna 
sysselsättningsnivå skapas eller bibehålls genom investeringar i de olika grenar 
av industrin som bidrar till kärnkraftsproduktion och genom driften av 
kärnkraftverken när de uppförts. 
Kärnkraftsindustrin uppskattar att över 400 000 anställda, ofta högt 
kvalificerade, är sysselsatta med uppgifter som är direkt knutna till 
elproduktion och verksamhet inom bränslecykeln. Detta utgör ett avsevärt 
bidrag till Europeiska unionens ekonomiska, sociala, industriella och veten­
skapliga utveckling. 
/ Innovation och teknisk utveckling 
Ända sedan Euratomfördragets tillkomst har det stått klart att kärnkraftens 
utveckling inte skulle ha varit möjlig utan viktiga genombrott inom forskning 
och utveckling. Kärnkraftsindustrin har alltid varit framgångsrik vad gäller 
innovation och införande av ny teknik. Strävandena på detta område bör 
fortsätta parallellt med forskning om nya energikällor och ansträngningar att 
höja energieffektiviteten. Stöd från gemenskapens ramprogram för FoTU och 
demonstration kommer, tillsammans med nationella program, att bidra till att 
ytterligare förbättra säkerheten, till industrins effektivitet och till skapandet av 
nya exportmarknader. 
2. Säkerställd försörjning 
a. Utvecklingen på energiområdet inom Europeiska gemenskapen 
Som konstateras i vitboken är det svårt att förutsäga hur den framtida energi­
försörjningen och energibehovet kommer att utvecklas. Scenarier över olika 
tänkbara socioekonomiska framtidsutsikter fram till år 2020 har undersökts10: 
"Några centrala slutsatser av detta som kan ha politisk betydelse är 
följande: 
Europas beroende av importerad energi kommer att öka kraftigt. 
Gas kommer att konkurrera med olja som ledande komponent i 
bränslemixen. 
De europeiska konsumenterna kommer att bli alltmer beroende av 
energi som levereras via ledningsnät. 
Det råder stor flexibilitet vad gäller den framtida bränslemixens 
slutliga utformning. Betydelsen av oron för klimatförändringar, 
teknikens effekter, marknadsliberaliseringen samt den omständigheten 
att vissa förnyelsebara energikällor håller på att bli ekonomiskt 
lönsamma kommer att vara de främsta avgörande faktorerna. " 
Mot bakgrund av dessa centrala slutsatser kommer kärnkraften även 
fortsättningsvis att ha betydelse för Europeiska gemenskapens framtida 
energiförsörjning. Detta skulle vara särskilt bra om nuvarande 
tillfredsställande grad av diversifierat utbud försämras under de kommande 
åren, vilket en del experter förutser. 
Vi måste därför fortsätta att försöka spara energi, diversifiera våra resurser 
och bibehålla en hög självförsörjningsgrad. Trots att medlemsstaterna bedriver 
nationell politik som vitt skiljer sig åt måste de samarbeta för att lindra 
begränsningarna vad gäller energiförsörjningen. Kärnkraften kan vara ett sätt 
att bidra till detta syfte. 
Världens tilltagande energibehov 
Eftersorn energimarknaderna är internationella finns det också behov av att 
undersöka situationen på världsomspännande nivå. 
Eftersom efterfrågan nära nog stagnerat i Europa och går tillbaka i det tidigare 
Sovjetunionen är det lätt att glömma att efterfrågan ökar snabbt i Asien. Den 
framtida befolkningsökningen och -utvecklingen i länderna i tredje världen 
kommer att öka deras konsumtion av fossila bränslen. Enligt kommissionens 
ovannämnda framtidsstudier kan det sammanlagda energibehovet i världen 
komma att öka med ca 50 % fram till år 2020. Samordnade åtgärder för att 
10 Europeisk energi fram till år 2020: Studier av framtidsbilder. Ref: SEK(95) 2283, 20.12.1995. 
10 
förbättra energieffektiviteten, främja sparandet och utveckla förnybara 
energikällor skulle leda till en lägre ökning av världens efterfrågan på fossila 
bränslen i framtiden. 
Världens reserver av fossila bränslen är långt ifrån outsinliga när det gäller att 
tillgodose energibehovet. Enligt de senaste beräkningarna från World Energy 
Council kan oljereserverna (av vilka 75 % kontrolleras av OPEC) räcka i 
ytterligare drygt 40 år, naturgasreserverna runt 65 år, kolet i mer än 200 år 
och uran i 25 - 30 år om ingen upparbetning av bränslet äger rum (med 
upparbetning av bränslet mångfaldigas uranreservernas livstid). Reserverna av 
fossila bränslen har emellertid i det förgångna ständigt underskattats eftersom 
ringa hänsyn har tagits till förbättringen av avkastnmgsförhöjande teknik. 
Under de senaste tjugo åren har de påvisbara reserverna av fossila bränslen 
varit förhållandevis oförändrade och i vissa fall till och med ökat, trots en hög 
och växande konsumtion, samtidigt som det under senare år inte har funnits 
någon orsak att leta efter större nya uranfyndigheter. Uranreserverna är 
dessutom mycket spridda i ett antal länder. Oljepriserna, som är de lägsta 
sedan 1973, kan mycket väl komma att öka på medellång sikt. Priserna på det 
uran som är tillgängligt på den internationella marknaden har fallit på grund av 
utbudet från OSS-länderna, men trenden håller på att vända. Om emellertid 
alternativet med upparbetning av kärnbränsle (plutonium) följs kommer 
behovet av uran att minska. 
Under dessa omständigheter anser vissa av de länder som potentiellt förbrukar 
mest i världen att kärnkraften är ett sätt att bemöta energi­
försörjningsproblemen. På grund den rådande säkerheten har å andra sidan ett 
antal länder valt att inte bygga kärnkraftverk utan att följa andra former av 
diversifiering av energiutbudet. 
c. Kärnbränslenas särskilda egenskaper 
Sättet att utnyttja kärnbränslen skiljer sig från andra bränslen. Uran utvinns 
praktiskt taget enbart för energiproduktion. Viktigare är att uran och dess 
biprodukt plutonium kan återvinnas och användas för vidare energiproduktion 
när väl avfallsprodukterna från den ursprungliga användningen har avlägsnats. 
Eftersom endast en mycket liten andel av den potentiella energin i uran 
förbrukas vid den första användningen är det rimligt att på lång sikt återvinna 
uranet och till och med göra detta upprepade gånger, förutsatt att tekmska 
lösningar hittas för att göra återvinningen säker och ekonomiskt lönsam. 
11 
Kärnmaterial från nedmontering av vapen kan också återvinnas som 
kärnbränsle för elproduktion. Plutonium, i alla former, ger upphov till frågor 
rörande miljöskydd och icke-spridning. Vad beträffar återanvändning återstår 
ännu ett antal frågor att lösa rörande den ekonomiska lönsamheten11. 
d. Icke-spridning av kärnvapen och säkerhetsåtgärder beträffande kärnkraften 
Det finns ett uppenbart samband mellan kärnkraftshandeln och ökad 
energiförsörjningssäkerhet samt trovärdigheten i fråga om icke-spridning av 
kärnvapen i ett land eller i en grupp av länder. Icke-spridning är av största 
betydelse, eftersom höganrikat uranium och plutonium av alla grader kan 
användas som klyvbart material till kärnvapen12. Europeiska unionen har på ett 
betydande sätt bidragit till utvecklingen av icke-spridningsmekanismer. 
Euratom är den regionala organisation som har längst erfarenhet av säkerhet 
och icke-spridning av kärnvapen och dess verksamhet är nära knuten till 
ordalydelsen och andan i Fördraget om icke-spridning av kärnvapen, särskilt 
när det gäller att utforma ett samspel mellan regionala och globala 
säkerhetssystem och sambandet mellan regionalt och globalt samarbete vid 
fredlig användning av kärnenergi. 
Euratom är ett framstående exempel på ett regionalt integrerat säkerhets­
system. Det baseras på europeisk gemenskapsrätt och genomförs effektivt. 
Kommissionen och IAEA (Internationella atomenergibyrån) enades 1992 om 
ett nytt partnerskapsförfarande kallat "Nytt tillvägagångssätt som bygger på 
partnerskap", för att optimera resurserna och öka säkerheten. 
Syftet var att stärka samarbetet mellan de båda organisationerna grundat på 
följande principer: 
Euratom erkänns i sin roll som regionalt system i sig. 
Ömsesidigt bistånd inom forskning och teknisk utveckling anses vara 
av avgörande betydelse. 
Logistikstödet skall utvidgas. 
Gemensam utbildning och gemensamma leveranser av utrustning skall 
utvecklas. 
Inspektionsförfarandena skall göras så bra som möjligt i syfte att 
möjliggöra för IAEA att spara inspektionsresurser. 
u Vid det senaste G7/P8-toppmötet i Denver noterade utrikesministrarna att experter inom P8 drog 
slutsatsen att det lämpligaste och ur teknisk synpunkt mest genomförbara alternativet är att använda 
plutonium som blandoxidbränsle (MOX) i kämreaktorer. Ett annat alternativ är att innesluta 
plutoniumet, blandat med högaktivt avfall, i glas eller keramik. Experterna ansåg också att det 
kommer att bli nödvändigt med tillfällig förvaring, oavsett vilket långsiktigt alternativ som väljs. 
För att anrika uranium till den grad som behövs för vapen krävs isotopisk separation, medan 
den kemiska separation som behövs för att erhålla plutonium är ett mindre hinder vad gäller 
avledning för militära ändamål. 
12 12 
Vardera organisationen skall bibehålla sin rätt att dra oberoende 
slutsatser. 
De hittills gjorda erfarenheterna av genomförandet av detta tillvägagångssätt 
bedöms som positiva. 
Europeiska unionen stödde fullt Ut den obegränsade och ovillkorliga 
utvidgningen av Fördraget om icke-spridning av kärnvapen (NTP) och 
resultatet av den konferens för översyn och utvidgning av avtalet som hölls år 
1995 anses därför ha varit en framgång. 
Det bör i detta sammanhang noteras att toppmötet i Moskva om kärnkraft den 
19-20 april 1996 bekräftade G7:s och Ryssland utfästelse att sluta ett avtal om 
fullständigt stopp för kärnvapenprov (CTBT), vilket undertecknades i 
september 1996. 
Sedan 1992 omfattas dessutom all export av kärnmaterial från Europeiska 
unionen till tredje land som inte har kärnvapen av IAEA:s fullständiga 
säkerhetsåtgärder. 
Europeiska unionen är således en betydande aktör inte bara inom handeln med 
kärnmaterial och -utrustning utan också på de viktiga områdena icke-spridning 
av kärnvapen och kärnkraftssäkerhet. 
3. Skydd av befolkning och miljö 
Under Euratoms första tjugo år har man i stort varit eniga om kärnkraftens 
användbarhet. Denna enighet försvagades efter olyckan på Three Mile Island 
och sönderföll delvis efter Tjemobylolyckan, trots att konstruktionen av och 
säkerhetsföreskrifterna för det kärnkraftverket inte kan jämföras med de kärn­
kraftverk som är i drift inom Europeiska unionen. Det är nu internationellt 
vedertaget att utnyttjande av kärnkraft och säkerställande av säkerheten är två 
sidor av samma mynt. Länder som använder kärnkraft måste sätta säkerheten i 
det främsta rummet. 
a. Grundläggande säkerhetsnormer för strålskydd och skydd av människors hälsa 
I artikel 2.b i Euratomfördraget åläggs gemenskapen att utarbeta enhetliga 
normer för hälsoskydd för anställda och för allmänheten, och tillse att dessa 
tillämpas på det sätt som anges i fördraget. 
I artikel 31 i Euratomfördraget föreskrivs om utarbetande av grundläggande 
normer för den fundamentala principen om strålskydd och högsta tillåtna 
stråldoser för anställda och allmänheten. Dessa normer, som uppdaterades 
13 
1996, utgör de grundläggande ramarna för strålskydd inom Europeiska 
unionen som helhet13. 
Dessutom anges i bestämmelserna i artikel 129 i Fördraget om upprättandet av 
Europeiska unionen att gemenskapen skall bidra till att säkerställa en hög 
hälsoskyddsnivå för människor, och att hälsoskyddet skall ingå som ett led i 
gemenskapens övriga politik. 
b. Minskning av koldioxid och andra skadliga utsläpp 
Anhopningen av koldioxid i atmosfären utgör ett allvarligt hot, och kol och 
andra fossila bränslen måste därför användas i mindre utsträckning. Trots att 
Europa utnyttjar energi effektivare än USA, Kina eller Ryssland kan 
fortfarande koldioxid och andra utsläpp minskas genom att exempelvis främja 
energibesparingar och användning av förnyelsebara energikällor. Utnyttjandet 
av kärnkraft har fördelen att det minskar koldioxid och utsläppen av andra 
växthusgaser. För Europa som helhet förhindrar kärnkraften redan utsläpp av 
ca 700 miljoner ton koldioxid årligen jämfört med om samma elektricitet 
skulle ha producerats med hjälp av en blandning av fossila bränslen1496. 
Därtill kommer att kärnkraften bidrar till att undvika andra skadliga utsläpp 
såsom kolstoft, svaveldioxid, kväveoxider och metan. 
c. Miljökonsekvensanalyser och beredskap inför katastrofer 
I Euratomfördraget finns dessutom redan särskilda bestämmelser (artikel 35-
37) om kontroll av radioaktivitetsnivån av utsläpp av radioaktivt material i 
biosfären. Kärnkraftverken utformas och byggs för att hålla kvar praktiskt 
taget alla de skadliga biprodukterna från driften, även vid olyckstillbud. Så 
upplever dock inte allmänheten de inneboende riskerna av radioaktivitet 
genom utsläpp vid användning av kärnkraft, vare sig under normala drifts­
förhållanden eller vid en olycka. 
De industriella kärnkraftverken inom Europeiska unionen är väl övervakade 
vad gäller deras inverkan på miljön. Verken måste motsvara de särskilda 
bestämmelserna i Euratomfördraget och i dess sekundära lagstiftning, och 
13 Rådets direktiv 96/29/EURATOM av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande 
säkerhetsnormer för hälsoskydd för anställda och allmänheten mot faran med jonisk radioaktivitet 
(EGT nr L 159, 29.6.1996). 
14 Europeisk energi fram till år 2020: Studier av framtidsbilder. Ref.: SEC(95) 2283, 20.12.1995. Enligt 
Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande skulle förlusten av större delen av unionens 
kärnkraftsaggregat av nuvarande generation (...) motverka EU:s ansträngar att minska sina C02-
utsläpp 
14 
omfattas även av rådets direktiv om miljökonsekvensanalyser15 och Esbo-
konventionen (konventionen om miljökonsekvensanalyser i ett 
gränsöverskridande sammanhang). 
Såsom erfordras i gemenskapens grundläggande normer har katastrofplaner 
utarbetats i samtliga medlemsstater i syfte att säkerställa att de offentliga 
myndigheterna på lämpligt sätt kan klara av eventuella strålningseffekter vid 
en eventuell kärnkraftsolycka. Dessa program införs parallellt med ett 
gemenskapssystem för snabbt informationsutbyte som är grundat på ett 
rådsdirektiv fån 198716. Dessa planer kommer att underlättas av ett enhetligt 
tillvägagångssätt genom användningen av RODOS, som utvecklas som ett 
system för beslutshjälp för fjärrhantering av kärnkatastrofer och genomförs 
genom forskningsprogrammet för strålskydd. 
Om en kärnkraftsolycka skulle få effekter utanför platsen för anläggningen är 
det viktigt att den berörda allmänheten är tillräckligt informerad om hur den 
skall bete sig. Ett rådsdirektiv från 1989 behandlar information till 
allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en 
nödsituation som medför risk för strålning17. 
Hantering av radioaktivt avfall 
Hanteringen av radioaktivt avfall är en viktig faktor när det gäller säkerhet och 
miljöskydd. Industritekniska metoder för hantering och bortskaffande av kärn­
avfall håller på att införas och förbättras ständigt. Trots detta behöver 
forskning fortsätta att bedrivas systematiskt för att ytterligare minska de 
avfallsvolymer som skall hanteras och för att optimera de metoder som 
används vid avfallshantering. 
År 1994 antog kommissionen ett meddelande med ett förslag till en "Gemen­
skapsstrategi för hantering av radioaktivt avfall"18. Denna strategi som huvud­
sakligen inriktas på frågor om säkerhet och miljöskydd förutser, där så är 
praktiskt möjligt, ett harmoniserat förhållningssätt till principerna för 
hantering av radioaktivt avfall på gemenskapsnivå, i syfte att säkerställa 
samma säkerhetsnivå inom hela gemenskapen. Det handlar om ett omfattande 
program på medellång till lång sikt, men inriktas endast på de komponenter 
som skulle kunna främjas av ett gemensamt tillvägagångssätt på gemenskaps-
Rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga 
och privata projekt (EGT nr L 175, 5.7.1985), ändrat genom direktiv 97/11 /EG av den 3 mars 
1997 (EGT L 73, 14.3.1997). 
Rådets beslut 87/600/EURATOM av den 14 december 1987 om en gemenskapsordning för ett snabbt 
informationsutbyte i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning (EGT nr L 371, 
30.12.1987). 
17 Rådets direktiv 89/618/EURATOM av den 27 november 1989. 
18 KOM(94) 66 slutlig, 2.3.1994. 
15 
nivå i fråga om radioaktivt avfall. Det gäller bland annat definition och 
klassificering av radioaktivt avfall, minimering av avfall, transporter, 
behandling och bortskaffande, information till allmänheten samt finansieringen 
av hantering av radioaktivt avfall. I en resolution från december 199419 gav 
rådet sitt stöd till den strategi som föreslagits av kommissionen. 
Det råder enighet om det tillvägagångssätt som antagits på detta område 
mellan gemenskapen och de berörda specialiserade internationella organen, 
nämligen Internationella atomenergibyrån (IAEA) och OECD:s kärnkraftsbyrå 
(NEA). Denna enighet skulle förstärkas genom antagandet av en internationell 
konvention om hantering av radioaktivt avfall. Förberedelserna av ett utkast 
har redan påbörjats inom ramen för IAEA. Kommissionen stöder det pågående 
arbetet helt och fullt. 
Tekniska aspekter av kärnkraftssäkerhet 
Är 1975 antog ministerrådet den första resolutionen om "Tekniska problem i 
20 
fråga om kärnkraftssäkerhet" . Den resolutionen är fortfarande betydelsefull 
när det gäller att främja samarbetet på kärnkraftssäkerhetsområdet. Tekniska 
frågor om kärnkraft som direkt är knutna till kärnkraftssäkerhet omfattas inte 
av bindande föreskrifter i Euratomfördraget. Resolutionen utgör grunden för 
ett på frivillig grund överenskommet samarbete mellan gemenskapens 
medlemsstater och kommissionen om de tekniska och industriella frågor som 
är betydelsefulla för säkerheten vid kärnkraftverk. I resolutionen krävs 
"gradvis harmonisering av säkerhetsvillkor och säkerhetskriterier i syfte att 
åstadkomma en likställd tillfredsställande skyddsnivå för befolkningen och 
miljön mot strålningsriskerna till följd av kärnkraftsverksamhet och att stödja 
handelns utveckling". 
Inför det planerade fullbordandet av unionens inre marknad (1993) befäste 
rådet grundvalarna för medlemsstaternas och kommissionens samarbete om 
tekniska problem i samband med kärnkraftssäkerhet genom att anta ytterligare 
en resolution den 18 juni 199221. I den resolutionen ges riktlinjer för hur 
enighet inom hela unionen i fråga om centrala säkerhetskrav skall kunna 
uppnås. Enighet om dessa krav kommer att främja alla harmoniserings-
strävanden i fråga om material, tillverkningskodex och normer som är 
betydelsefulla för mekanisk fullständighet hos komponenter i kärnkraftverk. 
1992 års resolution uppmanar också till samordning mellan harmoniseringen 
av säkerhetskriterier och -krav inom Europeiska unionen och dess program för 
samarbete med icke-medlemsstater. 
19 
Rådets resolution av den 19 december 1994 om hantering av radioaktivt avfall (EGT nr C 379, 
31.12.1994). 
20 Rådets resolution av den 22 juli 1975 (EGT nr C 185, 14.8.1975). 
21 Rådets resolution av den 18 juni 1992 (EGT nr C 172, 8.7.1992). 
16 
III. SÄKERHETSPROBLEM I LÄNDERNA I CENTRAL- OCH 
ÖSTEUROPA SAMT I OSS 
Tjemobylolyckan år 1986 avslöjade stora brister i utformningen, 
konstruktionen och driften av reaktorer och, mer generellt, även i den 
säkerhetstradition som råder i länderna i den regionen. Situationens allvar 
underskattades i flera år av de dåvarande myndigheterna. Först i början av 
1990-talet, efter de politiska förändringarna, stod det klart att snabba åtgärder 
borde vidtas för att förbättra de äldsta reaktorerna och även göra det möjligt 
för de länder där de var i drift att stänga dem. 
G7-länderna anslöt sig därför vid det ekonomiska mötet i Munchen 1992 till 
ett åtgärdsprogram som av G-24 antogs som utgångspunkt för allt tekniskt 
bistånd på kärnkraftssäkerhetsområdet. Europeiska unionen å sin sida åtog sig 
att använda det tekniska bistånd som ges enligt PHARE-programmet i 
länderna i Central- och Östeuropa, inbegripet Baltikum, och enligt TACIS-
programmet i OSS-länderna. 
Detta bistånd utvecklades främst på följande områden: 
Stöd till säkerhetskontrollorgan 
Bistånd vid utformning och drift 
Reservdelar 
Avfallshantering och bränslecykel 
System för tidig varning 
Tjernobyl 
Som huvudmål genomförs och utarbetas kortsiktiga åtgärder för att avhjälpa de 
största bristerna, särskilt vad gäller mindre säkra reaktorer, och för att 
överföra vårt säkerhetsmedvetande. Även mer långsiktiga åtgärder genomförs 
och utarbetas vilka inriktas på att bringa reaktorer, såväl befintliga som under 
byggnation, liksom andra kärnkraftverk till en godtagbar säkerhetsnivå. 
I dag är Euratom-lån ett sätt att finansiera nödvändiga investeringar. 
Genomförandet av dessa program förutsätter att alla länder i Central- och 
Östeuropa och i OSS vidtar snabba åtgärder för att införa ett system för civil 
kärnkraftssäkerhet i enlighet med Paris- och Wienkonventionerna och därmed 
möjliggöra för europeisk industri att ge dem stöd inom nöjaktiga rättsliga 
ramar. 
Genomförandet av det Europeiska energifördraget kommer att förverkligas 
genom "energiavtalsfördraget", ett bindande instrument som är tillämpligt på 
alla energityper och som fanns tillgängligt för undertecknande från och med 
december 1994 till mitten av juni 1995. På slutdagen för undertecknande hade 
50 länder samt EG undertecknat avtalet, däribland alla europeiska länder och 
17 
vissa OECD-länder med undantag av USA och Kanada. En deklaration om 
fredlig användning av kärnenergi är ännu under övervägande. 
IV. KOMMISSIONENS ROLL MOT BAKGRUND AV ARTIKEL 40 I 
EURATOMFÖRDRAGET 
l. Åtgärder för att underlätta investeringar i kärnkraft 
Som anges i artikel 40 i Euratomfördraget är kommissionens roll att 
"stimulera till initiativ från personer och företag och för att underlätta en 
samordnad utveckling av deras investeringar på kärnkraftsområdet". Även om 
besluten fattas av medlemsstaterna kan kommissionen underlätta deras 
strategiska val och följaktligen möjliggöra för Europeiska unionen att dra 
största tänkbara fördel av en säker användning av kärnkraft. 
Exempel på åtgärder som kommissionen vidtagit är att främja och uppmuntra 
en skyndsam harmonisering av kraven, reglerna, kriterierna och praxis i fråga 
om utformning, drift, underhåll och certifiering av kärnkraftverk. 
2. Översyn av utvecklingen på kärnkraftsområdet 
Fyrtio år efter det att Euratomfördraget undertecknades kräver dess 
tillämpning att kommissionen erkänner att kärnkraften är en industriell, 
ekonomisk och social verklighet i flera högt utvecklade länder och att 
kärnkraftsindustrin i Västeuropa uppnått mogen ålder. 
År 1995 uppgick den installerade elgenererande kärnkraftskapaciteten inom 
Europeiska gemenskapen till 120 GWh. Medlemsstaternas nuvarande planer är 
att den skall öka något för att år 2000 uppgå till 125 GWh. 
Det finns inga närmare planer för senare datum, men de scenarier fram till år 
2020 som kommissionen22 utvecklat förutsäger för år 2010 en tänkbar 
omfattning av installerad kapacitet på mellan 118 och 138 GWh, grundat på 
vissa långsiktiga antaganden. Dessa antaganden avser exempelvis det framtida 
energipriset, intensiteten i energieffektiviteten, de politiska val som 
regeringarna skall träffa m. m. Under dessa omständigheter anser 
kommissionen att det inte är realistiskt att ange någon produktionskvantitet 
eller några investeringsmål för kärnkraftsindustrin bortom 2000 och påpekar 
dessutom att unionens målsättning i dag är att låta marknadskrafterna spela 
fritt. 
Om ekonomiska eller politiska krav i framtiden ändrar de nuvarande ramarna 
kan ett mer långsiktigt tillvägagångssätt komma att krävas. Om det exempelvis 
i framtiden framträder en ny vilja att bekämpa utsläpp av växthusgaser eller 
22 Europeisk energi fram till år 2020: Studier av framtidsbilder. Ref.: SEK(95) 2283, 20.12.1995. 
18 
öka EU:s oberoende vad gäller energiförsörjningen, kan det som resultat vara 
lämpligt att fastställa mer långsiktiga mål för kärnkraftsgenererad 
elproduktion. 
Under alla förhållanden finns det ett behov av att förbättra samarbetet mellan 
medlemsstaterna på kärnkraftsområdet, liksom att fastställa de viktigaste 
utmaningarna som kärnkraftsindustrin kommer att möta i framtiden. 
Kommissionen försöker därför i det följande att undersöka kärnkraftssektorns 
huvudsakliga kännetecken och dess utmaningar under kommande år samt att 
redogöra för principer som skall följas på gemenskapsnivå för en fredlig 
användning av kärnkraft. 
V. DEN EUROPEISKA KARNKRAFTSINDUSTRIN: HUVUDSAKLIGA 
EGENSKAPER OCH UTMANINGAR 
Under de närmaste åren kommer världen att stå inför allt svårare 
energirelaterade miljöproblem. Kärnkraft utgör ett av sätten att generera stora 
mängder el utan att uttömma jordens reserver av fossila bränslen. 
1. Kärnkraftsindustriell verksamhet och affärsmöjligheter 
Utrymmet för att bygga nya kärnkraftverk inom gemenskapen är för 
närvarande ganska begränsat. Däremot finns det program för att ersätta eller 
modernisera och förbättra de verk som är i drift. Forskningsprogram för 
utveckling av en ny generation reaktorer har också genomförts. Dessa 
program bör i princip kunna möjliggöra för kärnkraftsindustrin att ytterligare 
utveckla sin tekniska och forskningsmässiga bas och, om möjligt, ytterligare 
förbättra sin konkurrenskraft och sitt kunnande. 
För vissa av våra konkurrenter är situationen annorlunda. Särskilt i Japan finns 
utsikter till fortsatt utveckling och för att utnyttja detta har japanska företag 
upprättat starka förbindelser med nordamerikanska industriföretag. Den 
snabba ekonomiska utvecklingen i Fjärran Östern gör den också till en 
växande marknad. Den europeiska industrin måste vara redo att ta till vara 
varje tillfälle som ges för att bedriva verksamhet i dessa länder. Den 
bränslecykelexpertis som Europeiska unionens företag utvecklat utnyttjas 
redan på de växande marknaderna i Fjärran Östern. Betydande möjligheter 
finns också på de mycket stora marknaderna för avfallshantering och 
avveckling, särskilt i Förenta Staterna. 
Europeiska unionen har, inom ramen för samarbete med tredje land, åtagit sig 
att tillse att högsta prioritet ges åt säkerheten vid utnyttjande av kärnkraft 
(principen om säkerheten i främsta rummet). Unionen har särskilt åtagit sig att 
samarbeta för ett ökat säkerhetsmedvetande i samtliga länder som innehar 
19 
kärnkraftsreaktorer, för ökad internationell öppenhet när det gäller 
kärnkraftsverksamhet och för fortsatt reformarbete inom energisektorn i 
övergångsländer på grundval av effektiva strategier som är inriktade på en 
öppning gentemot omvärlden och på antagande av motsvarande ekonomiska 
och miljömässiga principer. 
Industrin måste också vara i stånd att inom ramen för detta samarbeta med 
länderna i Central- och Östeuropa och i OSS förutsatt att det finns lämplig 
finansiering och ett civilrättsligt system som överensstämmer med 
internationella regler. Ett deltagande från europeisk industri skulle kunna 
säkerställa att internationellt godtagbara säkerhetsnormer respekteras. Det 
finns också ett behov av att alla kärnkraftsstater deltar i befintliga 
kärnkraftsavtal (Paris/Wienkonventionen) i syfte att skapa fullständig rättslig 
säkerhet både för kärnkraftsindustrin och för europeiska innevånare. 
Villkor för kärnbränsleleveranser 
På kort till medellång sikt finns ingen förutsebar risk för leveransstopp för 
uran eller anrikningstjänster. Under de senaste åren har dock den starkt 
ökande andel av marknaden för naturligt uran som erövrats av OSS, genom 
priser på onormalt låg nivå (väl under de marknadsekonomiska 
produktionskostnaderna), orsakat allvarlig oro hos den europeiska 
kärnkraftsindustrin och har lett till stora minskningar av uranproduktionen i 
gemenskapen och gemenskapens traditionella marknadsekonomiska 
leverantörsländer. Dessutom kan kärnmaterial från vapen eventuellt förvärra 
problemen med marknadens instabilitet vad gäller uran och överkapacitet för 
anrikning. Kommissionen och Euratoms försörjningsbyrå bedriver en politik 
som innebär diversifiering av leveranskällor och som tillämpas på ett flexibelt 
sätt genom utövande av byråns rätt att sluta kontrakt och som inriktas på att 
undvika ett överdrivet beroende av någon enskild leveranskälla. 
Kommissionen undersöker också huruvida tänkbara lösningar kan stå att finna 
i ett samarbete med de viktigaste berörda staterna. 
Den senaste tidens tecken till mer stabila uranpriser kan betyda att 
gruvindustrin åter kommer att börja göra nödvändiga investeringar för att 
tillgodose världens behov av uran i slutet av detta sekel. Det finns redan 
tecken på att produktionen har ökat i Australien, USA och Namibia, och 
bibehållits på hög nivå i Kanada. Det återstår dock att bekräfta denna trend. 
Unionen stöder samarbetsprogram för säker förvaring av radioaktivt material 
som erhålls från nedmonterade kärnvapen, dess fredliga användning och säkra 
transport. 
De tekmska utmaningarna i samband med kärnsäkerhet 
20 
Rådets resolutioner om tekniska problem med kärnsäkerhet (1975, 1992), 
vilka avses i avsnitt II.3 e, genomförs genom följande tre kompletterande 
åtgärder: 
i. Strävan efter samförstånd mellan kärnkraftverksansvariga, arkitekter, 
tillverkare, kontrollörer och organ för tekniskt bistånd i tekniska 
nyckelfrågor när det gäller säkerhet vid drift och utformning. 
ii. Samordnade åtgärder från medlemsstaterna och kommissionen i fråga 
om säkerhetsbedömning av viktiga europeiska kärnkraftverksprojekt. 
iii. Upprättande av överensstämmelse i fråga om säkerheten hos de 
tekniska koder som är avgörande för mekanisk fullständighet hos 
komponenter i kärnkraftverk. 
Att dessa åtgärder kombineras torde bidra till samförstånd i fråga om centrala 
säkerhetskrav och på så sätt undvika tekniska hinder för den fria rörligheten 
för varor och tjänster. Åtgärderna torde också öka harmoniseringssträvandena 
i fråga om tekniska koder, varvid säkerhetskraven skulle beaktas på ett tidigt 
stadium. Kommissionens ständiga rådgivande expertgrupper för säkerhet vid 
reaktorer, för lagstiftning, mekanikkodex och normer utgör ett forum för 
ständigt pågående kommunikation och samarbete mellan berörda aktörer. 
Ett annat mål för 1992 års resolution är att säkerställa samordning mellan 
tillämpning av bästa kärnkraftssäkerhetsrutiner inom Europeiska gemenskapen 
och kunskapsöverföring till länderna i Central- och Östeuropa och OSS genom 
gemenskapens tekniska samarbets- och biståndsprogram. Dessa program 
grundas på kunskapsöverföring, överföring av säkerhetsmedvetande och därav 
följande överföring av utrustning. Under perioden mellan 1991 och 1995 
anslog kommissionen 555 miljoner ecu för projekt i Central- och Östeuropa 
och i OSS. Avsikten är att anslå liknande genomsnittliga årliga budgetar för 
denna sektor för perioden 1996-1999. Ansträngningar görs för en effektiv 
överföring av Europeiska gemenskapens bästa säkerhetsrutiner genom 
främjande av kontakter mellan parter i Öst- och Västeuropa: aktörer, 
arkitekter, tillverkare, organ för tekniskt bistånd och kontrollorgan. 
Gemensamma expertgrupper kan utgöra lämpliga forum för kommunikation 
och samarbete beträffande kärnkraftssäkerhet. 
På ett mer övergripande plan har ett viktigt första steg tagits för att avhjälpa 
säkerhetsproblemen i världen genom en internationell konvention om 
kärnkraftssäkerhet inom ramen för IAEA. Enligt konventionen skall de 
avtalsslutande parterna skriftligen förplikta sig att följa de grundläggande 
principer som antas på grundval av samförstånd mellan experter på världsnivå, 
vilket kan verifieras. Därför bör så många stater som möjligt uppmuntras att 
ratificera och tillämpa konventionen. 
21 
4. Förbrukat bränsle, kärnkraftsavfall och avveckling 
Det finns redan industriella förfaranden för hantering av kärnkraftsavfall, 
avveckling av kärnkraftverk vid utgången av deras livstid och upparbetning av 
förbrukat bränsle. 
Det finns olika sätt att hantera förbrukat bränsle. Ett sätt är att placera 
förbrukat bränsle i återvinningsbar förvaring. Ett annat sätt är att upparbeta 
förbrukade bränslestavar kemiskt genom att avlägsna det återvinningsbara 
materialet, vilket utgör 96 % (plutonium och uran), förglasa återstående 4 % 
klyvbart avfall och bortskaffa det förglasade avfallet. Dessa lösningar 
undersöks i flera länder. En annan möjlighet är att begrava icke upparbetat 
förbrukat bränsle på djupt liggande permanenta förvaringsplatser. 
Enligt de första och tredje metoderna anses samtliga beståndsdelar i det 
förbrukade bränslet, inbegripet plutonium och det i viss mån anrikade uranet, 
vara avfall. Enligt den andra metoden minskas mängden högaktivt avfall som 
skall slutförvaras genom återvinning av det återanvändningsbara plutoniumet 
och uranet. 
Metoderna för förvaring och bortskaffande förbättras ständigt genom 
forsknings- och demonstrationsprogram, och dessa bör fortsättas systematiskt. 
När det gäller avveckling har flera erfarenheter gjorts inom gemenskapen vilka 
baseras på ett antal specifika fall, exempelvis kärnkraftsreaktorerna 
Gundremmingen-A och Greifswald i Tyskland, Chinon-A och S:t Laurent-A i 
Frankrike, Windscale AGR och Berkeley i Förenade kungariket, Vandellos I i 
Spanien och upparbetningsanläggningarna AT-1 i Frankrike och Eurochemic i 
Belgien. I allmänhet har dock de äldre kärnkraftverken moderniserats och 
förbättrats, och ännu inte avvecklats, vilket inneburit en förlängning av 
investeringens livstid. När nya kärnkraftverk konstrueras i Europeiska unionen 
och i Förenta Staterna görs ansträngningar för att minska kostnaden för deras 
framtida avveckling. 
5. Transport av radioaktivt material 
I alla medlemsstater bedrivs säkerhetspolitik i fråga om transport av 
radioaktivt material. Kommissionen har sammanställt regelbundna rapporter i 
enlighet med ett rådsdirektiv från 1992 om transport av radioaktivt avfall23. 
En ytterligare rapport som beskriver vilka bestämmelser som antagits och 
införts i syfte att säkerställa ett lämpligt strålskydd för allmänheten och miljön 
23 Rådets direktiv 92/3/EURATOM av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av 
radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen. 
22 
antogs nyligen av kommissionen24. Den behandlar transport av radioaktivt 
material från alla typer av verksamhet, inbegripet sjukvården som står för 
huvuddelen av de förpackningar som sänds. 
I rapporten dras slutsatsen att "de förpackningar med radioaktivt material som 
sänts runt om i världen har transporterats under betryggande former" och att 
"dessa utmärkta resultat kan tillskrivas förekomsten av tydliga och enhetliga 
regler som tillämpats strikt under flera årtionden och vars lämplighet och 
genomförande regelbundet ses över och uppdateras av expertgrupper". Detta 
utmärkta betyg kan emellertid inte bli en förevändning för att slå sig till ro. 
Plutoniumanvändning 
I Belgien, Frankrike, Schweiz och Tyskland har det plutonium som erhållits 
genom upparbetning av bestrålat bränsle framgångsrikt återvunnits i 
lättvattenreaktorer. Kraftverken är nöjda med resultaten25. 
Även om det inte har prövats kan snabbreaktorer teoretiskt sett användas för 
att påskynda förbränningen av plutonium, inbegripet plutonium från 
nedmonterade kärnvapen. Forskning pågår på detta område. Snabbreaktorer 
kan också användas för att minska den andel av det radioaktiva avfallet som 
utgörs av tunga beståndsdelar, så kallade aktinider. 
Kärnkraftsindustrin står inför utmaningen att säkerställa att upparbetning av 
plutonium är säkert och ekonomiskt. 
Den kostnad som är förknippad med upparbetning, hantering och konversion 
av plutonium till MOX-bränsle gör det för närvarande dyrare, när det gäller 
inköpspris, än låganrikat uran (LEU). Det finns dock många andra 
överväganden som påverkar valet av bränsle i denna sektor. 
Närvaron av plutonium i den civila kärnbränslecykeln har betydande 
återverkningar på den världsomfattande politiken för icke-spridning av 
kärnvapen. 
Framtida teknik, forskning och utveckling i fråga om kärnkraft 
24 
Meddelande till Europaparlamentet och rådet om säkra transporter av radioaktivt material inom 
Europeiska unionen: KOM(96) 11 av den 20 mars 1996. 
25 
Fastän runt 110 stora kraftproducerande reaktorer är i drift i Förenta Staterna, upparbetas inte det 
förbrukade bränslet, till följd av ett beslut av Carteradministrationen på 1970-talet. Japan har 
däremot för avsikt att inom en nära framtid införa upparbetning av plutonium för bränsle i 
kärnkraftverken. 
23 
I syfte att ta itu med alla nya utmaningar och bemöta allmänhetens oro har 
forskningens betydelse flera gånger framhållits av Europaparlamentet, rådet 
och kommissionen. 
Euratoms ramprogram för forskning och utveckling (1994-1998)26 
understryker att det är nödvändigt att konsolidera kärnkraftsalternativet genom 
att demonstrera vår förmåga att kontrollera det på alla tillämpningsområden. 
Denna demonstration av kapacitet till fullständig kärnsäkerhet kommer att 
fortsätta under beaktande av följande prioriteringar: 
Utveckling av en kraftfull attityd till kärnsäkerhet. 
Gemensam användning av de stora europeiska testanläggningarna. 
Skapande av förståelse hos allmänheten för de avgörande fenomen som 
är knutna till kärnbränslecykeln. 
Utveckling av medel för att förhindra och förebygga allvarliga reaktor­
olyckor. 
Inrättande av den vetenskapliga och tekniska grundvalen för långsiktig 
säkerhet vid hanteringen av radioaktivt avfall. 
Fortsatt utveckling av kärnsäkerhetsteknik. 
Ett övergripande strålskyddssystem för att skydda människor och 
miljö. 
Nya system för kontroll och övervakning, aspekter i händelse av allvarliga 
olyckor, arbete med nya säkerhetsegenskaper hos nya reaktorer, anläggningars 
åldrande, säkerhet i bränslecykel och avfallshantering liksom åtgärder för 
kärnkraftssäkerhet hör till de verksamheter som skall införas, antingen genom 
indirekta åtgärder eller av Gemensamma forskningscentret. 
Vad gäller den nära framtiden är en ny generation reaktorer under utveckling, 
med det tydliga målet att få med den senaste utvecklingen i fråga om säkerhet. 
EPR {European Pressurized Water Reactor) är en sådan reaktor som 
utvecklats av den europeiska industrin. Syftet är att skapa ett kärnkraftverk 
som genererar mycket el, är ekonomiskt lönsamt och uppfyller kraven från 
säkerhetsmyndigheterna. EPR utformas för närvarande i detalj och en prototyp 
förväntas byggas inom två till tre år. 
26 Europaparlamentets och rådets beslut nr 1110/94/EG av den 26 april 1994 om det fjärde ramprogrammet 
för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskmng, teknisk utveckling och 
demonstration (1994 till 1998) (EGT nr L 126, 18.5.1994). 
24 
Utvecklingen av snabbreaktorer (FNR, fast neutron reactors) fortsätter i lång­
sam takt. Detta beror på ett antal problem som dykt upp vid de tester av 
sådana reaktorer som pågår i Japan och Ryssland. FNR-reaktorer kommer 
eventuellt att kunna massproducera elektricitet i Europa när de nuvarande 
tekniska problemen övervunnits. Om så blir fallet kan deras utnyttjande 
erbjuda vissa fördelar när det gäller avfallshantering och bortskaffande, vilket 
tidigare noterats i detta dokument. 
Kommissionen antog den 9 april 1997 ett förslag till rådets beslut om 
Europeiska atomenergigemenskapens (Euratom) femte ramprogram för 
forsknings- och utbildningsverksamhet (1998-2002). 
Syftet med denna verksamhet är att studera kärnenergins säkerhet och 
konkurrenskraft i två sammanhang: den nuvarande situationen i Europa och de 
framtida möjligheterna på världsnivå. Det föreslagna FoTU-programmet 
omfattar följaktligen tre åtgärdsområden med olika tidsramar. 
En nyckelåtgärd inriktad på kontrollerad termisk kärnfusion, vilken syftar till 
att vidareutveckla denna energikälla för eventuell användning på lång 
sikt. 
Generisk teknik för att på kort och medellång sikt förbättra säkerhet 
och konkurrenskraft hos system för kärnfissionsenergi och andra 
industriella och medicinska användningsområden för joniserande 
strålning, samt öka allmänhetens benägenhet att godta dessa 
energiformer. 
En direkt åtgärd beträffande säkerhet och hantering av klyvbara 
material, som skall genomföras av Gemensamma forskningscentret 
(GFC) och som skall arbeta med målsättningar på medellång och lång 
sikt. 
Termisk kärnfusion erbjuder en viktig potential för den långsiktiga 
energiförsörjningen och har intressanta egenskaper i fråga om driftsäkerhet, 
miljöhänsyn och bränsletillgång. Dessa långsiktiga möjligheter och det faktum 
att det rör sig om en viktig fråga motiverar att en europeisk FoTU-insats 
genomförs på gemenskapsnivå. Det är för närvarande ett stort vetenskapligt 
och tekniskt projekt att inom ramen för Euratom samordna all FoTU-
verksamhet i Europeiska unionen och Schweiz. Stadiga framgångar under de 
senaste åren, särskilt vad gäller JET (Joint European Torus), har givit 
europeisk forskning en tätplats internationellt. 
Med tanke på de vetenskapliga svårigheterna vid utveckling av fusionsteknik, 
och den stora satsning som krävs i personalresurser och ekonomiska resurser, 
har EU valt att utforma den första fusionsreaktorn i nära samarbete med 
25 
världens främsta partner (USA, Japan och Ryssland) inom ramen för ITER-
avtalet (International Thermonuclear Experimental Reactor). 
VI. SLUTSATS 
Hanteringen av kärnkraften, inbegripet frågorna om förbrukat bränsle, 
avfallshantering och avveckling, liksom övriga framtida utmaningar, är 
prioriterade mål för tillsynsmyndigheter, kärnkraftsindustri och övriga berörda 
organisationer. 
Kärnkraften har många fördelar när det gäller säkerheten i 
energiförsörjningen, bränsleimporten, högtekonologiskt kunnande, 
kvalificerade arbetstillfällen och minskningar av koldioxidutsläppen. Å andra 
sidan finns det svårigheter när det gäller säkerhet, transport, avfallshantering, 
avveckling och icke-spridning av kärnvapen. Samtliga dessa områden måste 
omsorgsfullt beaktas och kommer fortsatt att kräva noggrann uppmärksamhet. 
Fortsatt teknisk utveckling och ökat internationellt samarbete är också av 
betydelse. 
Snart fyrtio år efter det att Euratomfördraget undertecknades har Europeiska 
gemenskapen en mogen kärnkraftsindustri som omfattar hela bränslecykeln 
och har en egen teknologiskbas. Vissa medlemsstater har beslutat att inte 
producera kärnkraft och en del andra har beslutat att planera för avvecklingen 
av sina kärnkraftverk. Europeiska unionen och en del av dess medlemsstater 
kan dock komma att behöva undersöka kärnkraftens betydelse parallellt med 
andra alternativ i samband med en strategi för framtida energileveranser. 
Kommande diskussioner om kärnkraftens roll kommer att påverkas av 
huruvida omständigheterna kommer att bekräfta gemenskapens fortsatt ökande 
beroende av import av fossila bränslen för att klara av den framtida 
energiförsörjningen. 
Utnyttjandet av kärnkraft för elproduktion bidrar till att minska konsumtionen 
av fossila bränslen. Den därav följande minskade efterfrågan på den 
internationella oljemarknaden har bidragit till att moderera priserna på olja och 
annan energi. 
För att skapa ramar för kärnkraftens fortsatta bidrag till energiförsörjningen 
anser kommissionen att vissa gemensamma principer måste följas. Följande 
förslag beaktar behovet av balans mellan nationella befogenheter och 
gemenskapens befogenheter. De är baserade på Euratomfördraget och 
Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, vilka ger lämpliga ramar 
för gemenskapens agerande. 
Följande principer föreslås: 
26 
Rätten att besluta om huruvida en fredlig användning av kärnkraft skall 
utvecklas tillkommer respektive medlemsstat. 
Det val som varje medlemsstat gör i detta avseende skall respekteras. 
De medlemsstater som valt att använda kärnkraft skall säkerställa en 
hög nivå av kärnkraftssäkerhet parallellt med respekt för krav på icke­
spridning av kärnvapen i enlighet med vederbörliga internationella 
avtal liksom en hög skyddsnivå för människors hälsa. 
Medan de enskilda medlemsstaterna ansvarar för fastställandet av 
säkerhetsnormer och licensgivning för kärnkraftverk, och de nationella 
aktörerna ansvarar för driften, är bägge parter gemensamt ansvariga 
för kärnkraftssäkerheten inför alla Europas invånare. 
Om sådana principer kan utgöra grundvalen för ett gemensamt förhållningssätt 
till dessa frågor, skulle det kunna finnas fördelar med att dela med sig av 
erfarenheter och utveckla ett ökat samarbete. 
Om dessa principer tillämpas av medlemsstaterna skulle de kunna utgöra 
ramarna för klrnkraftsindustrins fortsatt effektiva arbete inom Europeiska 
unionen, vilket skulle skapa ett värdefullt bidrag till unionens 
energiförsörjning och dess ekonomiska välfärd. 
En hög nivå av kärnkraftssäkerhet inom gemenskapen räcker dock inte. Det 
krävs även förbättringar av kärnkraftssäkerheten i Central- och Östeuropa och 
i OSS. För att uppnå detta fordras gemensamma insatser från 
medlemsstaterna, Europeiska gemenskapen, partnerskapsländema och det 
internationella samfundet. 
27 
BILAGOR 
TABELLER 
1. Kärnkraftsprogram inom Europeiska unionen 
1.1 Kärnkraftverk - installerad och planerad kapacitet - per 1996-01-01 
1.2 Produktion av naturligt uran 
1.3 Konversionskapacitet 
1.4 Anrikningskapacitet 
1.5 Kapacitet för uranbränsleframställning 
1.6 MOX-bränsleframställning 
1.7 Upparbetning 
2. Andel kärnkraft i elproduktionen 
3. Kostnader för elproduktion 
4. Livstidskostnad för kärnbränslecykel 
FÖRKORTNINGAR 
28 
1 - KARNKRAFTSPROGRAM INOM EUROPEISKA UNIONEN •27 
1.1 - Kärnkraftverk - installerad och planerad kapacitet - per 1996-01-01 
Belgien 
Finland 
Frankrike 
Tyskland 
Neder­
länderna 
Spanien 
Sverige 
Förenade 
kungariket 
EUR 15 Ansluten till generator Under byggnation 
Antal enheter GWe Antal enheter 
7 
4 
56 
20 
2 
9 
12 
35 
145 5,6 
2,3 
58,5 
22,3 
0,5 
7,0 
10,0 
12,9 
119,5 -
-
4 
-
-
-
-
4 GWe 
-
-
5,8 
-
-
-
-
5,8 1 
1.2 - Produktion av naturligt uran (tU/år)1 
Belgien 
Frankrike 
Tyskland 
Portugal 
Spanien 1996zv 
33 
930 
40 
15 
255 2000 
45 
500 
0 
50 
810 2010 
45 
0 
0 
50 
850 1 
Källa: Nuclear Energy Data 1996, NEA/OECD. 
29 Metriska ton uran per år. 
Källa: Euratom Supply Agency. 
29 
1.3 - Konversionskapacitet (tU/àr)1 
1995 2000 2010 
Frankrike 
(UF6) 
Comurhex / 
Pierrelatte 14 000 15 500 15 500 
Förenade 
kungariket 
(UF6) 
BNFL/ 
Springfields 6000 6000 6000 
1.4 - Anrikningskapacitet (103 SWU/år)1 
Frankrike 
Eurodif 
Tyskland 
Urenco 
Nederländerna 
Urenco 
Förenade 
kungariket 
Urenco 1995 
10 800 
3 450 2000 
10 800 
4000 2010 
10 800 
4 500 i 
Metriska ton uran per år. 
Separata arbetsenheter per år. 
30 
1.5 - Kapacitet för uranbränsleframstäUning (t TM/år)1 
1995 2000 2010 
Belgien 
FBFC / Dessel 
Lättvattenreaktor 400 400 400 
Frankrike 
FBFC / Romans & 
Pierrelatte 
Lättvattenreaktor 1150 1150 1150 
Tyskland 
Siemens / Lingen 
Lättvattenreaktor 400 400 400 
Spanien 
ENUSA / Juzbado 
Lättvattenreaktor 220 250 250 
Sverige 
ABB Atom / Västerås 
Lättvattenreaktor 400 600 600 
Förenade kungariket 
BNFL / Springfields 
Lättvattenreaktor 330 200 200 
Förenade kungariket 
BNFL / Springfields 
Gaskyld reaktor 1590 1550 260 
1.6 - MOX-bräns 
Belgien 
Dessel 
Frankrike 
Cadarache 
Frankrike 
Melox, 
Marcoule 
Förenade 
kungariket 
Sellafield eframställning (t TM/år)1 
1995 
35 
15 
120 
8 2000 
35 
15 
120 
120" 2010 
70* 
15 
120 
120 | 
32 
33 
34 
35 Ton tungmetall per år. 
Ton tungmetall per år. 
Tillkommande kapacitet behandlas för licens. 
Start 1997/98. 
31 
1.7 - Upparbetning (t TM/àr) 
Frankrike 
Marcoule 
(gasgrafitreaktor) 
Frankrike 
La Hague 
(lättvattenreaktor) 
Förenade 
kungariket 
Sellafield 
(magnoxreaktor ) 
Förenade 
kungariket36 
THORP/ 
Sellafield 
(lättvattenreaktor 
+ avancerad 
gaskyld reaktor) 1995 2000 
400 
1600 
1500 
200 0 
1600 
1500 
900 2010 
0 
1600 
1500 
900 1 
1.8 - Kapacitet för extern mellanlagring (AFR) av utbränt-bränsle (t TM) 
I drift Under byggnation 
Belgien Modulär 
Doel & Tihange 
Tyskland 3 
Ahaus & Gorleben 
Frankrike 150 
La Hague, Cadarache & 
Marcoule 
Italien 135 
Saluggia 
Finland 1 
PKA - Olkiluoto 
Sverige 5 
CLAB - Oskarshamn 
Förenade kungariket 150 
Sellafield & Dounreay 
36 Godkänd kapacitet: 1 2001 TM/år. 
32 
1.9 - Befintlig kapacitet för forglasning av högaktivt avfall (glasbehâllare/âr) 
I Belgien 1450 I 
Dessel 
Frankrike 1400 
Marcoule & La Hague 
Förenade kungariket 400 
Sellafield (kommer att öka till 600 fram till år 
2000) 
1.10 - Mellanlagring av avfall 
Belgien 
Tyskland 
Frankrike 
Nederländerna 
Finland 
Förenade 
kungariket Lågaktivt och 
medelaktivt avfall 
I drift 
Dessel 
Gorleben & 
Mitterteich 
Petten & Borssele 
Olkiluoto 
Drigg & Sellafield Förglasat högaktivt avfall 
I drift 
Dessel 
Ahaus 
La Hague & 
Marcoule 
Sellafield Under byggnation 
Dessel 
Gorleben 
Borssele 
Sellafield 
33 
l.ll - Slutförvaring 
Belgien 
Tyskland 
Spanien 
Frankrike 
Italien 
Finland 
Sverige 
Förenade 
kungariket Lågaktivt och medelaktivt 
avfall 
I drift 
Morsleben 
El Cabril 
La Manche & 
Soulaines 
Olkiluoto 
Forsmark 
Ringhals 
Oskarshamn 
Studsvik 
Drigg & 
Dounreay Under 
byggnation 
Konrad 
Loviisa Högaktivt avfall & utbränt 
bränsle 
I drift 
Mol (1 lab) 
Asse (1 lab) 
Pasquasia 
(1 lab) 
Stripa 
(1 lab) Under 
byggnation 
Gorleben 
(1 förvarings­
plats) 
Äspö 
(1 lab) 
Sellafield 
(1 lab) 
34 
2. - ANDEL KÄRNKRAFT I ELPRODUKTIONEN (%) 
Belgien 
Tyskland 
Spanien 
Frankrike 
Nederländerna 
Finland 
Sverige 
Förenade 
kungariket 
EUR-15 
Förenta Staterna 
Japan 
Sydkorea 
Schweiz 1990" 
60,8 
27,8 
35,9 
75,5 
4,9 
35,3 
46,7 
20,7 
33,6 
19,1 
25,9 
49,1 
42,6 1995'8 
55,5 
29,4 
33,5 
76,1 
4,9 
29,9 
46,9 
25,4 
34,8 
22,5 
33,0 
36,2 
38,9 20008 
58,7 
26,0 
34,2 
76,0 
4,8 
25,2 
47,6 
23,4 
33,1 
18,6 
31,7 
37,5 
38,1 
Europeisk energi fram till år 2020: Studier av framtidsbilder. SEK(95) 2283 av den 20.12.1995. 
Energi - källa EUROSTAT - (OECD för tredje land). 
35 
3 - KOSTNADER FÖR ELPRODUKTION (Ecu/10Q0kWh) 22 
Investering Drift och 
underhåll Bränsle Summa 
5 % kalkylränta 
Kärnkraft 
Kol 
Gas 11-22 
7-15 
4,5- 9 3,7 -12 
3,7 -11 
1,8 - 5,2 4- 8 
13-26 
19-42 22-40 
26-74 
26-56 
10 % kalkylränta 
Kärnkraft 
Kol 
Gas 19-74 
15-26 
7-17 4-12 
7-11 
2,2 - 5,2 4,5- 7 
13-26 
19-38 33-60 
33-60 
30-60 
Antaganden: 
1000 MWe PWR verksamhet 2000 
1991 års priser 
39 Projected Costs of Generating Electricity - Update 1992 - NEA/OECD, IEA - 1993. Information från 
UNIPEDE från slutet av 1996 bekräftar storleksordningen i tabellen. 
36 
4 - LIVSTIDSKOSTNAD FÖR KÄRNBRÄNSLECYKEL (Ecu/1000 kWhV 4Q 
Upparbetning Direkt bortskaffande 
Uran T22 ÏJ2 
Konversion 0,16 0,16 
Anrikning 1,38 1,38 
Bränsleframställning 0,74 0,74 
Delsumma för del 1 3,50 3,50 
Transport av förbrukat bränsle 0,08 
Upparbetning och sintring 1,235 
Bortskaffande av avfall 0,015 
Transport/Förvaring av förbrukat 0,38 
bränsle 
Inkapsling/Bortskaffande av 0,18 
förbrukat bränsle 
Delsumma för del 2 1,33 0,56 
Kredit (U + Pu) -0,19 
Summa 4,64 4,06 
Antaganden: 
1000 MWe PWR verksamhet 2000 
5 % kalkylränta 
1991 års priser 
40 The Economies of the Nuclear Fuel Cycle - NEA/OECD - 1994. 
37 
FÖRKORTNINGAR 
ABB Asea Brown Boveri 
AFR Extern (away from reactor) 
AGR Advanced Gas Cooled Reactor 
BNFL British Nuclear Fuels pic 
CEEC Länderna i Central- och Östeuropa 
EPREuropean Pressurized Water Reactor 
FBFC Franco Belge de Fabrication de Combustible 
FNR Fast Neutron Reactor (snabbreaktor) 
IAEA Internationella atomenergiorganet 
IEA Internationella energibyrån 
ITER International Thermonuclear Experimental Reactor 
MOX Mixed Oxide Fuel (blandoxidbränsle) 
NEA Nuclear Energy Agency 
NPT Non-Proliferation Treaty 
(Fördraget om icke-spridning av kärnvapen) 
OECD Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling 
OPEC Organisationen för oljeexporterande länder 
OSS Oberoende staters samvälde 
PINC Gemenskapens vägledande kärnenergiprogram 
SWU Separate Work Units (separata arbetsenheter) 
THORP Thermal Oxide Reprocessing Plant (upparbetningsanläggning i 
Sellafield, Förenade kungariket) 
UNIPEDE Union of Producers and Distributors of Electricity (Elproducenters och 
-distributörers fackförbund) 
38 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 401 slutlig 
DOKUMENT 
SV 12 15 
Katalognummer : CB-CO-97-403-SV-C 
ISBN 92-78-23497-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
^>3