EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 20.05.1998 
KOM(1998) 294 slutlig 
Meddelande från kommissionen 
till rådet, Europaparlamentet, 
Ekonomiska och sociala kommittén, 
Regionkommittén 
och 
kandidatländerna 
i Central- och Osteuropa 
om 
Miljöstrategier infor anslutningen: 
Utmaningen inför utvidgningen 
med 
kandidatländerna 
i Central- och Östeuropa 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
INLEDNING: TILLNÄRMNINGSPROCESSEN PÅ MILJÖOMRÅDET 
1 Utmaningar 4 
1.1 Rättsliga utmaningar 4 
1.2 Institutionella utmaningar 4 
1.3 Huvudsakliga utmaningar i de enskilda sektorerna 5 
1.4 Finansiella utmaningar 6 
2 Prioriteringar 7 
2.1 Inledning 7 
2.2 Prioriteringar inom regelverket på miljöområdet 8 
2.3 Fullständigt iakttagande av lagstiftningen när det gäller nya investeringar 11 
2.4 Andra prioriteringar än tillnärmning av lagstiftningen - Kärnsäkerhet 12 
3 Gemenskapens stöd 12 
3.1 Mobilisering av finansiella resurser som stöd för strategin 13 
3.2 Råd och stöd när det gäller tillnärmning på miljöområdet 15 
3.3 Samordning av gemenskapens och medlemsstaternas stöd för 
tillnärmningen 16 
3.4 Stöd till verksamhet för genomförande och kontroll av efterlevnad 16 
Slutsatser 17 
Bilagor 
Bilaga 1 : Uppskattning av kostnader för efterlevnad av miljölagstiftningen 
Bilaga 2: Programplanering och övervakning av införlivandet och genomförandet 
av regelverket på miljöområdet 
INLEDNING 
Vid den förestående utvidgningen kommer miljöfrågorna att vara viktigare och utgöra 
en större utmaning än vid någon tidigare anslutning. 
Bakgrunden till denna ökade betydelse är både tidigare omfattande miljöproblem och 
de stora skillnaderna mellan miljöskyddet i Central- och Östeuropa och miljöskyddet i 
EU. 
Å andra sidan finns det i de associerade länderna också mycket stora geografiska 
områden med orörd natur som bidrar till den biologiska mångfalden i ett utvidgat EU. 
Den främsta utmaningen under de kommande åren kommer att bli att bevara dessa 
tillgångar och samtidigt utveckla och förvalta ett nätverk som är hållbart både ur 
ekonomisk synpunkt och miljösynpunkt och som lämpar sig för en marknadsekonomi. 
Grunden för ett sådant system är Europeiska unionens regelverk på miljöområdet. 
Såsom erkänns i kommissionens Agenda 2000 kommer ett fullständigt iakttagande av 
kraven i regelverket på miljöområdet av alla länder i Central- och Östeuropa 
emellertid endast att kunna uppnås på lång sikt. 
Mot denna bakgrund föreslogs i Agenda 2000 att en särskild strategi skulle utarbetas 
för antagandet och genomförandet av regelverket på miljöområdet. Denna strategi 
skulle kombineras med en förstärkt gemenskapsstrategi för stöd inför anslutningen där 
en av prioriteringarna är investeringar som kan underlätta antagandet av 
gemenskapens regelverk på miljöområdet. 
Tillsammans med unionen skall realistiska, långsiktiga, nationella strategier för 
gradvis effektiv tillnärmning utarbetas och börja tillämpas i alla kandidatländerna 
före en anslutning, särskilt för att angripa problemen med vatten- och 
luftföroreningar. I dessa strategier skall de områden som skall prioriteras och de mål 
som skall uppnås före anslutningen anges, liksom tidtabeller för hur normerna 
ytterligare skall uppfyllas. De åtaganden som därigenom görs skall infogas i 
anslutningsfördragen. Alla nya investeringar måste uppfylla bestämmelserna i 
gemenskapens regelverk 
Stora inhemska och utländska finansiella resurser, särskilt från den privata sektorn, 
måste uppbådas till stöd för dessa strategier. Unionen kommer endast att kunna bidra 
med en del av dessa resurser*. 
Denna särskilda strategi för tillnärmning på miljöområdet som skisserades i Agenda 
2000 kräver särskilda åtgärder och överväganden både i kandidatländerna och i 
gemenskapen. Detta är bakgrunden till detta meddelande. Med utgångspunkt från vad 
som anges i Agenda 2000 behandlas i meddelandet några av de praktiska 
överväganden som kommissionen anser att kandidatländerna bör göra när de utvecklar 
sina nationella strategier för att fullständigt uppfylla kraven i regelverket på 
Se KOM 97 2000, volym 1, s. 65. 
miljöområdet. Denna genomgång påverkar inte på något sätt fördelningen av framtida 
resurser inför anslutningen. 
Meddelandet utgör en del av unionens förstärkta gemenskapsstrategi för stöd inför 
anslutningen. Det syftar till att komplettera partnerskap inför anslutningen och till att 
ge stöd till kandidatländerna i deras fortsatta arbete med att utarbeta sina nationella 
program inför införlivandet av gemenskapens regelverk. Det föregriper inte heller på 
något sätt anslutningsförhandlingarna eller omfattningen och längden av eventuella 
övergångsbestämmelser som dessa resulterar i. 
Meddelandet koncentreras på frågor som gäller de tio kandidatländerna i Central- och 
Östeuropa. Även Cypern står inför uppgiften att tillnärma lagstiftningen på 
miljöområdet med samma krav. Cypern, står emellertid inför andra utmaningar. Med 
tanke på landets strukturella särart och de olika instrumenten för 
gemenskapssamarbete har kommissionen för avsikt att i ett senare skede behandla 
Cypern i ett separat dokument. 
1. UTMANINGAR 
I det här kapitlet presenteras en regional, omrädesvis översikt över de utmaningar som 
kandidatländerna stalls inför när det gäller att uppfylla kraven i gemenskapens 
regelverk på miljöområdet. 
1.1. Rättsliga utmaningar 
Alla länder har börjat införliva regelverket på miljöområdet med sin nationella 
lagstiftning. Det saknas dock ett strategiskt tillvägagångssätt för det rättsliga 
införlivandet. Endast ett fåtal länder har hittills valt att genomtora en omfattande 
analys av skillnaderna mellan sin befintliga nationella lagstiftning och motsvarande 
EU-lagstiftning. En sådan analys bör vara utgångspunkten för att klargöra den aktuella 
situationen och för att underlätta prioriteringsuppgiften vid utarbetandet av realistiska 
tidsplaner för arbetet med att införliva lagstiftningen. 
fröts den positiva utvecklingen är fortfarande bristen på juridisk sakkunskap, särskilt 
när det gäller regelverket på miljöområdet, och språkliga hinder stora problem i alla 
kandidatländerna, om dock i varierande grad. 
1.2. Institutionella utmaningar 
I kommissionens yttranden fastställs att den administrativa struktur som krävs för 
miljöförvaltningen måste stärkas i alla de tio kandidatländerna. Denna allmänna 
svaghet som i varierande grad råder i länderna måste undersökas ytterligare för att 
man skall kunna fastställa vilka problem som finns och utarbeta lösningar. 
En av de viktigaste uppgifterna för miljöministerierna är att utarbeta nödvändig 
lagstiftning och på alla sätt möjliggöra genomförandet av denna lagstiftning, vilket i 
inånga fall kommer att kräva avsevärda investeringar, nya eller omorganiserade 
institutioner eller en kombination av detta. Tillnärmningen pä miljöområdet mäste 
därför ses som en uppgift för alla ministerier. 1 mänga länder finns det fortfarande 
brister när det gäller en sådan övergripande förståelse av den förestående utmaningen 
och det kollektiva ansvaret för samordningen av tillnärmningsprocesscn. 
Vissa av de frågor som inom EU anses vara miljöfrågor ligger å andra sidan inom 
andra ministeriers ansvarsområden. Detta gäller till exempel kemikalier, genetiskt 
modifierade organismer, strålskydd eller dricksvatten. Detta förhållande kräver 
särskild uppmärksamhet eftersom bristen på samordning eller dålig samordning 
mellan ministerierna kan bli ett stort hinder i tillnärmningsprocessen. 
Genomförandet eller kontrollen av efterlevnaden av miljölagstiftningen delegeras ofta 
till regionala eller lokala myndigheter eller andra organ som ansvarar för övervakning, 
utfärdande av tillstånd och kontroller. I många fall kommer dessa organs arbete att på 
ett betydande sätt påverkas av den nya lagstiftningen som kommer att medföra 
ytterligare skyldigheter, vilket i sin tur kräver en mer effektiv förvaltning och 
ytterligare utbildning av tillgänglig personal. Utvecklingen av regional och lokal 
miljöadministration kräver särskild uppmärksamhet i alla kandidatländer. 
1.3. Huvudsakliga utmaningar i de enskilda sektorerna 
Luft. De flesta länder kommer att ställas inför stora svårigheter när det gäller att 
uppfylla EU:s krav om luftkvalitet. Detta beror huvudsakligen pä problem med 
utsläpp från stationära källor som kraftverk och värmeanläggningar i städer. Som ett 
av de första stegen måste länderna fastställa i vilka områden och i vilken 
tätortsbebyggelse som gränserna överskrids. Vissa länder har utarbetat 
handlingsplaner för sådana områden. Andra länder har endast gjort små framsteg när 
det gäller att upprätta den infrastruktur och de organ som krävs för att de 
grundläggande kraven i lagstiftningen om luftkvaliteten skall kunna uppfyllas, till 
exempel när det gäller övervakning och insamling av uppgifter. 
Flertalet länder har ännu inte utarbetat några genomförandeplaner för hur de skall 
uppfylla standarder som gäller utsläpp till luften från stora förbränningsanläggningar, 
eller nedläggningsplaner för anläggningar som inte uppfyller kraven. Flera länder står 
inför finansiella problem när det gäller att anpassa raffinaderierna till EU:s nuvarande 
och framtida kvalitetsnormer för bränsle. 
Avfall. Inom sektorn för avfall återstår mycket arbete i kandidatländerna. I vissa 
länder vidtogs dock under 1997 i allt större utsträckning åtgärder för att utarbeta 
strategier och för att tillnärma lagstiftningen 
De direktiv som behandlar förbränning och hantering av kommunalt och farligt avfall 
utgör de största utmaningarna inom avfallsområdet. Samtidigt som vissa 
kandidatländer arbetar aktivt med att ta fram investeringsprogram för avfallsområdet, 
behöver ett stort antal avfallsförbränningsanläggningar utrustas med nya delar och 
omstruktureras för att uppfylla EU:s standarder. 
Vatten. I de flesta länder, främst de baltiska länderna, pågår eller planeras stora 
investeringsprogram för att förbättra kvaliteten på dricksvattnet och hanteringen av 
avloppsvatten. 
Vad beträffar gränsöverskridande förorening av vatten blir det en särskild utmaning 
för kringliggande stater att inrätta och genomföra en samordnad förvaltning av 
internationella flodområden såsom Donau, Oder m.fl. 
När det gäller att införliva och genomföra direktiven om nitrater verkar inte något land 
ha gjort några större framsteg. Eftersom jordbruksproduktionen för närvarande 
minskar och handelsgödsel används i mindre utsträckning tenderar kandidatländerna 
att inte prioritera detta. Det är dock viktigt att man upprättar de förvaltningsstrukturer 
som krävs för att begränsa föroreningarna av nitrater från andra källor än punktkällor i 
takt med att ekonomierna förbättras. 
Bekämpning av föroreningar från industrin och riskhantering. Införlivandet och 
genomförandet av Seveso-direktivet kräver mer uppmärksamhet eftersom detta 
avsevärt skulle minska riskerna för större olyckor vid industrianläggningar i hela 
regionen. Det återstår mycket att göra innan kraven i gemenskapens regelverk kan 
uppfyllas på detta område. 
De flesta kandidatländer har industriområden som är särskilt belastade beroende på en 
koncentration av mycket förorenande industrier och energiproduktion. Även om 
många industrianläggningar i dessa områden håller på att omstruktureras till moderna 
och livskraftiga anläggningar kommer troligen flera av dessa, särskilt 
energianläggningar, att fortsätta drivas under flera år och medföra föroreningsnivåer 
som inte är i överensstämmelse med EU:s krav. Användning av oljeskiffer och 
brunkol i ett fåtal länder är fortfarande ett särskilt problem. 
Kandidatländerna bör uppmuntras att införliva direktivet om samordnade åtgärder för 
att förebygga och begränsa föroreningar i vilket det fastställs en ny ram för en 
samordnad hantering av föroreningar från industrin. 
Kärnsäkerhet och strålskydd. I alla länder har grundläggande lagstiftning om 
kärnsäkerhet och strålskydd nyligen antagits. Denna ramlagstiftning måste 
kompletteras med ytterligare lagstiftning för att det skall kunna säkerställas att kraven 
i lagstiftningen helt uppfylls. Det är viktigt att notera att den största delen av denna 
lagstiftning fortfarande behövs även om det inte finns någon kärnkraftsproduktion. 
Uppbyggnaden av institutioner bör prioriteras. Kärnsäkerhetsmyndigheterna står inför 
omfattande krav på specialiserat tekniskt stöd och har knappa finansiella resurser och 
personalresurser. Oberoende kontrollmyndigheter bör stödjas ytterligare. 
1.4. Finansiella utmaningar 
Enligt de första regionala bedömningarna kommer de totala kostnaderna för de 
investeringar som måste genomföras för att kraven i gemenskapens regelverk på 
miljöområdet skall kunna uppfyllas sannolikt att uppgå till 100-120 miljarder ecu för 
alla de tio kandidatländerna (se bilaga 1). Den största delen av investeringarna 
kommer förmodligen att krävas för infrastruktur för begränsning av luftföroreningar, 
hantering av vatten och avloppsvatten samt avfallshantering. Det kommer dessutom 
att behövas betydande resurser för att inrätta och förstärka miljöförvaltningsstrukturer 
för att på ett effektivt sätt kunna genomföra regelverket och övervaka att det efterlevs. 
Dessa resurser är emellertid svårare att uppskatta. Det finns ännu inte någon detaljerad 
och tillförlitlig information om vilka finansiella konsekvenser som de olika direktiven 
kommer att få för de enskilda kandidatländerna. Vissa länder har dock som ett första 
steg mot utarbetandet av finansieringsstrategier börjat undersöka vilka kostnader som 
följer av enskilda direktiv. Sådana kostnadsberäkningar bör ges omedelbar prioritet i 
alla kandidatländer. 
2. PRIORITERINGAR FÖR TILLNÄRMNINGSPROCESSEN PÅ MILJÖ­
OMRÅDET 
2.1. Inledning 
I Agenda 2000 föreslås att kandidatländerna före anslutningen och i ett partnerskap 
tillsammans med unionen, skall inrätta - och börja genomföra - realistiska, nationella, 
långsiktiga strategier för att gradvis kunna uppfylla kraven i gemenskapens regelverk 
på miljöområdet, särskilt för att komma tillrätta med vatten- och luftföroreningen. 
Dessa långsiktiga strategier bör omfatta följande: 
• Prioriterade områden. 
• De mål som skall uppnås före anslutningen. 
• Tidsplaner för hur normerna skall uppfyllas efter anslutningen. 
Garantier för de rättsliga förpliktelserna skall skrivas in i anslutningsfördragen. 
I Agenda 2000 föreslås dessutom att 
• alla nya investeringar måste uppfylla bestämmelserna i gemenskapens 
regelverk. 
Inom ramen för partnerskapen för anslutning håller kandidatländerna redan på att 
inrätta nationella program för antagande av gemenskapens regelverk. Utarbetandet av 
dessa nationella program måste emellertid ses som en utvecklingsprocess. 
Det här kapitlet behandlar frågan om uppställning av prioriteringar för genomförandet 
av gemenskapens regelverk. Syftet är att, inom ovan nämnda nätverk som fastställts i 
Agenda 2000, bidra till ytterligare utveckling och finslipning av kandidatländernas 
nationella program. De praktiska övervägandena i samband med inrättandet av 
programmen diskuteras i bilaga 2. 
2.2. Prioriteringar inom regelverket på miljöområdet 
Det är nödvändigt att överväga olika prioriteringar och samordna dessa inom ramen 
för anpassningsprocessen. 
Uppfyllandet av kraven i gemenskapens regelverk är ett tvingande juridiskt villkor för 
medlemskap i unionen, men inget självändamål. De viktiga miljöproblemen och 
prioriteringarna i varje kandidatland bör behandlas under processens gång och bör 
styra de nationella tillnärmningsprogrammens inriktning. Slutligen måste man noga 
överväga de ekonomiska konsekvenserna - både vad gäller begränsningar och 
potentiella incitament för tillväxt och konkurrenskraft. 
Den första typen av prioriteringar som måste övervägas avser specifika miljöproblem 
och prioriteringar i det enskilda landet. 
Miljöprioriteringar kan inte fastställas utifrån en abstrakt analys av regelverket, utan 
måste bestämmas på grundval av en ingående bedömning av miljösituationen i varje 
land. Med utgångspunkt från den analys som gjordes i samband med förberedelsen av 
yttrandena i Agenda 2000 har kommissionen givit en första antydan om sådana 
prioriterade miljöområden för varje land i partnerskapet för anslutning. 
Den tonvikt som läggs på åtgärder för att komma till rätta med vatten- och 
luftförorening i Agenda 2000 innebär inte i sig att dessa delar av regelverket är 
viktigare än andra, utan grundas på det förhållande att alla kandidatländer har 
betydande problem inom dessa nyckelområden. Såsom nämnts i kapitel 1 är 
avfallshantering också ett viktigt område inom vilket alla kandidatländer måste göra 
stora ansträngningar för att nå upp till den nuvarande EU-standarden. 
Även om det finns vissa gemensamma problem och prioriteringar måste de närmare 
prioriteringarna vad gäller regelverket fastställas av varje enskilt land med hänsyn till 
dess särskilda behov och problem inom miljöområdet. De nationella programmen för 
antagande av regelverket väntas omfatta sådana mer detaljerade, landsspecifika 
prioriteringar. 
Den andra typen av prioriteringar gäller rättsliga och administrativa skillnader som 
måste åtgärdas om kraven i regelverket skall kunna uppfyllas. 
Fastställandet av sådan rättsliga och administrativa prioriteringar måste grundas på en 
noggrann jämförelse av befintlig nationell miljölagstiftning och EU:s 
miljölagstiftning, bestämmelse för bestämmelse, så att det är möjligt att avgöra var 
skillnaderna finns. Men denna analys av formell rättslig efterlevnad räcker inte. Den 
måste åtföljas av en bedömning av de administrativa och institutionella behov som 
behöver tillgodoses för att säkerställa genomförande, övervakning och kontroll av 
rättsliga åtgärder. 
Den analytiska granskning av regelverket som inleddes i mars 1998 kommer att vara 
en hjälp för kandidatländerna när de skall fastställa var i lagstiftningen skillnaderna 
finns. 
Följande två kommissionsdokument ger ytterligare vägledning på detta område: 
I kommissionens arbetsdokument från 1997 om riktlinjer för tillnärmningen till 
Europeiska unionens miljölagstiftning2 presenteras en detaljerad undersökning av de 
huvudsakliga delarna av EU:s miljölagstiftning. Dessutom anges centrala frågor och 
sådana åtgärder som myndigheterna i kandidatländerna måste vidta för anpassa den 
nationella miljölagstiftningen och den administrativa praxisen till EU:s regelverk på 
lagstiftningsområdet. 
I riktlinjerna delas regelverket på miljöområdet in i olika områden och "familjer" som 
rör samma ämne. Syftet är emellertid inte att direkt fastställa vilken lagstiftning inom 
regelverket som av systematiska rättsliga eller administrativa skäl bör införlivas först. 
För den miljölagstiftning som direkt påverkar den inre marknadens funktion (dvs. 
produktrelaterad miljölagstiftning) finns emellertid ingen sådan klassificering i 
"Etapp 1"- och "Etapp 2"-lagstiftning i kommissionens vitbok från 1995 om 
förberedelse av de associerade länderna i Central- och Östeuropa för integrationen i 
unionens inre marknad.3 
Vitboken omfattar ungefär hälften av all den lagstiftning som finns på miljöområdet. 
Prioriteringarna (dvs. fastställandet av vilken lagstiftning som skall ingå i "Etapp 1 " 
respektive "Etapp 2") i vitboken är fortfarande aktuella för denna del av regelverket. 
De kriterier som användes i vitboken för att fastställa vilken lagstiftning som skulle 
ingå i "Etapp 1 " kan - efter smärre justeringar - också användas för att välja ut denna 
typ av prioriterad lagstiftning när det gäller den del av regelverket på miljöområdet 
som inte omfattades av vitboken. Följande kriterier används för att välja ut 
prioriterade åtgärder4: 
• Åtgärder som anger ramen för mer detaljerad lagstiftning. 
• Åtgärder som behandlar grundläggande principer och fastställer grundläggande 
förfaranden som styr det berörda området. 
• Åtgärder som på ett eller annat sätt utgör ett villkor för att miljöskyddet5 skall 
fungera effektivt inom det området. 
Utifrån dessa kriterier kan två typer av grundläggande miljölagstiftning väljas ut som 
systematiska, administrativa prioriteter. 
2 SEK (97) 1608. 
3 KOM (95) 163. 
4 Se KOM (95) 163 slutlig/2, s. 3. 
5 I vitboken står "för att den inre marknaden skall fungera effektivt inom det området. 
• De grundläggande förfarandena för miljöförvaltning i syfte att säkerställa att 
konsekvenser för miljön av olika typer av privata och offentliga projekt blir 
föremål för en förnuftig bedömning, garantera öppenhet och att allmänheten får 
tillgång till miljöinformation samt inrätta förfaranden för rapportering av 
genomförd lagstiftning. 
• Ramlagstiftningen på miljöområdet inom områdena vattenskydd, bevarande av 
luftens kvalitet, avfallshantering, naturvård, begränsning av industriell förorening, 
riskbedömning av kemikalier och skydd mot stora industriolyckor. 
En tredje typ av prioriteringar gäller de ekonomiska konsekvenserna av de åtgärder 
som skall genomföras. 
Inom regelverket på miljöområdet finns en relativt liten grupp lagstiftning som skiljer 
sig från mängden genom att mycket stora investeringar krävs för att den skall kunna 
genomföras. 
Denna typ av lagstiftning gäller anläggning av infrastruktur med avseende på 
• dricksvattenförsörjning och hantering av avloppsvatten, 
• energiförsörjning från stora förbränningsanläggningar, 
• avfallshantering. 
Vid genomförandet av denna typ av lagstiftning krävs i allmänhet betydande 
realinvesteringar för att modernisera infrastrukturanläggningar och detta tar, av såväl 
tekniska som ekonomiska skäl, lång tid att genomföra. Det skall påpekas att man, när 
denna typ av lagstiftning antas, i allmänhet medger långa övergångstider (upp till 15 
år) innan den skall vara fullständigt genomförd i medlemsstaterna. Eftersom 
genomförandet av denna typ av lagstiftning innebär stora vinster för miljön och 
eftersom det fullständiga tekniska genomförandet kan ta avsevärd tid, är det emellertid 
mycket viktigt att ha fastställt en rättslig ram och att genomförandet påbörjas snarast 
möjligt. 
Integration+För att samtidigt åstadkomma miljömässiga och allmänna ekonomiska 
och konkurrensmässiga förbättringar är det nödvändigt att integrera miljöfrågorna i 
andra politiska områden och investeringsbeslut. I kandidatländer där ekonomin 
fortfarande genomgår en omvandling, kan miljöförbättringar kombineras med 
ekonomisk konkurrenskraft när länderna successivt ansluter sig till EU:s inre 
marknad. För att detta skall kunna uppnås måste integrationen av miljöfrågorna i 
politiken inom enskilda sektorer redan nu förstärkas. 
Denna integration kan i praktiken uppnås genom att det införs omfattande förfaranden 
för miljökonsekvensbedömningar, genom att försiktighetsprincipen och principen att 
förorenaren betalar tillämpas och genom att grundliga vetenskapliga bedömningar 
görs vid alla relevanta investeringsbeslut och politiska beslut. För att garantera 
prisvärda lösningar och en allmän förbättring av både den ekonomiska och 
miljömässiga effektiviteten i tillnärmningsprocessen bör kandidatländerna noga 
överväga hur miljöpriorteringarna och -målsättningarna kan integreras i andra 
politiska områden och program. 
När de nationella programmen för antagande av gemenskapens regelverk vidare­
utvecklas måste kandidatländerna därför beakta följande: 
• Hur programmen för att främja en effektiv energianvändning, renare teknik, 
åtgärder för att minimera avfall, återvinning, järnvägar och kollektiv transport osv. 
skall kunna integreras i den nationella ekonomiska politiken och politiken inom 
enskilda sektorer. 
• Hur en hållbar utveckling inom industri- och jordbruksproduktionen skall kunna 
uppnås med hänsyn till miljö- och resursbegränsningar i det aktuella landet. 
• Hur miljövinster som följer av den låga verksamhetsnivån inom industrin och 
jordbruket under övergången skall kunna upprätthållas då ekonomin växer. 
Fullständig tillnärmning till hela regelverket - inklusive regelverket på miljöområdet 
- är fortfarande ett grundläggande och absolut villkor för medlemskap i unionen. 
Genom ett tillvägagångssätt med sikte på framtiden kan fördelar uppnås som går långt 
utöver kraven i lagstiftningen inför anslutningen inom enskilda sektorer av EU:s 
politik. Genom ett sådant tillvägagångssätt kommer folkhälsoskyddet och miljön att 
förbättras avsevärt i kandidatländerna och i EU, eftersom miljöeffekterna är 
gränsöverskridande. Det kommer också att ges ett viktigt bidrag till konkurrenskraften 
inom industrin och jordbruket samt till den ekonomiska konkurrenskraften i 
kandidatländerna, under förutsättning att processen förvaltas väl från början. 
2.3. Fullständigt iakttagande av lagstiftningen när det gäller alla nya 
investeringar 
I Agenda 2000 betonas klart och tydligt att det är viktigt att från första början 
integrera miljöhänsyn i den ekonomiska utvecklingen, både inom den privata och 
offentliga sektorn, och där anges att alla nya investeringar skall uppfylla kraven i 
gemenskapens regelverk. 
Det är i allmänhet billigare att införa föroreningsbegränsande åtgärder i samband med 
att nya fysiska investeringar genomförs än att bygga om befintliga anläggningar. Detta 
gäller även i situationer där en befintlig fabrik eller anläggning håller på att byggas ut 
eller moderniseras på ett betydande sätt. Även i dessa situationer bör de aktuella 
miljökraven därför iakttas fullt ut. Genom detta tillvägagångssätt främjas effektiv 
produktionsteknik till lägsta kostnad. Detta kommer att leda till konkurrenskraftiga 
industrier samt främja samriskföretag, och en marknad för miljövänlig teknik med 
positiva konsekvenser för sysselsättningen både inom EU och i kandidatländerna. Att 
detta krav är rimligt också ur finansiell synvinkel framgår av det faktum att finansiärer 
och seriösa industriella investerare i regionen redan beaktar processen inför 
anslutningen till EU och de krav som ställs i samband med denna. 
Principen bör tillämpas av kandidatländerna själva på inhemska investeringar redan 
under den tidsperiod som föregår anslutningen. Uppfyllandet av detta krav bör utgöra 
11 
ett villkor för gemenskapens ekonomiska stöd. De internationella finansinstituten bör 
uppmuntras att tillämpa en policy med liknande villkor. Förpliktelsen kommer att 
inlemmas som ett juridiskt bindande krav i anslutningsfördragen, såsom föreskrivs i 
Agenda 2000, för tiden efter anslutningen. 
2.4. Andra prioriteringar än tillnärmning av lagstiftningen - Kärnsäkerhet 
Kärnsäkerheten i kandidatländerna är en viktig politisk fråga och utmaning i 
utvidgningsprocessen som går utöver tillnärmningsprocessen på miljöområdet. 
Kommissionens övergripande strategi är inte bara att minska den risk som är 
förknippad med civil användning av kärnenergi i dessa länder, utan även att förbättra 
den allmänna säkerheten vid kraftproduktion och avfallshantering så att man uppnår 
en nivå som motsvarar den som råder inom EU. För detta krävs att det genomförs 
tekniska förbättringar och upprättas institutioner. 
Bland annat måste det i de länder där kärnkraft produceras finnas en behörig och 
oberoende tillsynsmyndighet som både utfärdar tillstånd och övervakar kraftverkens 
drift och som ser till att kärnsäkerheten prioriteras på rätt sätt. I Agenda 2000 föreslås 
det att det skall bli möjligt att öka EU:s nuvarande finansiering. Kärnkraftssektorns 
framtid i kandidatländerna måste ses i det vidare perspektivet av nationella 
energistrategier i vilka det skall planeras för alternativa och kompletterande källor, 
och genom vilka tillräckliga inkomster genereras för nedläggning av kraftverk och 
framtida investeringar för att förbättra säkerheten, för åtgärder för förbättrad 
energieffektivitet och för modernisering av värmekraftverk som idag inte motsvarar 
EU:s normer. Bulgariens (1993) och Litauens (1994) åtaganden att, i enlighet med 
kärnsäkerhetsöverenskommelsen med EBRD, stänga anläggningar med bristande 
säkerhet måste fullföljas. Även om Slovakien inte gjort något internationellt åtagande 
står man inför en liknande utmaning som gäller stängningen av två reaktorer. 
3. GEMENSKAPENS STÖD I MILJÖSTRATEGIN INFÖR 
ANSLUTNINGEN 
Även om kandidatländerna själva kommer att vara tvungna att avdela de resurser som 
krävs för att gemenskapens regelverk på miljöområdet skall kunna genomföras på ett 
målinriktat och kostnadseffektivt sätt, kan stöd från gemenskapen fungera som en 
katalysator för att skynda på åtgärderna. När det gäller denna verksamhet kommer 
både gemenskapen som helhet och medlemsstaterna med sina bilaterala program att 
spela en viktig roll. 
Hittills har kommissionen successivt intensifierat sina ansträngningar för att stödja 
och vägleda kandidatländerna i tillnärmningsprocessen på miljöområdet, särskilt 
genom Phare-programmen och tvärvetenskapliga underkommittéer inom ramen för 
Europaavtalen. 
12 
Utöver dessa ansträngningar har kommissionen under de kommande åren för avsikt att 
fokusera också på följande aktiviteter: 
• Mobilisering av ytterligare finansiella resurser som en del av strukturstödet före 
anslutningen och miljöförbättringar för anslutningsprocessen i helhet. 
• Ökat stöd till tillnärmningen på miljöområdet, vilket även omfattar samordningen 
av gemenskapens och medlemsstaternas stöd. 
• Främjande av institutionsuppbyggande verksamhet i syfte att stärka 
genomförandet och kontrollen av efterlevnaden. 
• Integrering av de kandidatländer som så önskar i gemenskapens finansiella 
instrument för miljön (Life). 
• Integrering av kandidatländerna i Europeiska miljöbyrån. 
• Stöd från FoTU-ramprogrammet till forskningsprojekt, pilot- och demonstrations­
projekt samt, vid behov, stödåtgärder. 
3.1. Mobilisering av finansiella resurser som stöd för strategin 
Det kommer att krävas stora, men berättigade, resurser för att kraven i gemenskapens 
regelverk skall kunna uppfyllas till fullo, inte bara ur miljö, utan också ur ekonomisk 
synpunkt. Genomförandet av gemenskapens regelverk på miljöområdet kommer att 
innebära att det upprättas en modern, effektiv och konkurrenskraftig industri som 
producerar sunda och säkra produkter detta kommer dessutom att leda till att det 
skapas en kostnadseffektiv och hållbar miljöinfrastruktur (tjänster på områdena vatten, 
avfall och energi). Behovet av teknisk modernisering och omstrukturering inom 
industrin och jordbruket i kandidatländerna är inte bara en konsekvens av de kriterier 
som fastställts för anslutningen till Europeiska unionen, utan av den mer 
grundläggande nödvändigheten att säkerställa ekonomisk tillväxt och allmän välfärd 
genom att ländernas ekonomier anpassas till de villkor som råder på en fri marknad. 
De miljöinvesteringar som måste genomföras för att kraven i gemenskapens regelverk 
på miljöområdet skall kunna uppfyllas är därför i mycket stor utsträckning 
investeringar som länderna oberoende av utvidgningsprocessen skulle ha ansett det 
nödvändigt att genomföra. Den ekonomiska utmaning som följer av 
tillnärmningsprocessen på miljöområdet handlar därför huvudsakligen om tidpunkten 
för dessa investeringar. Trots att de nödvändiga investeringarna medför klara 
ekonomiska fördelar kommer det, på grund av kandidatländernas knappa finansiella 
resurser och andra resurser, att vara svårt att fä till stånd dessa investeringar så snabbt 
som krävs för en anslutning till unionen inom en rimlig framtid. 
De flesta kandidatländer gör redan betydande insatser för att mobilisera mer resurser 
för att förbättringar på miljöområdet skall kunna uppnås. I genomsnitt har insatserna 
ökat med över 30 % under de senaste åren. För närvarande är utgifterna i 
kandidatländerna i genomsnitt lika stora eller till och med större än inom EU sett till 
andel av BNP. 
13 
Förslagen i Agenda 2000 omfattar flera finansieringsinstrument genom vilka 
kandidatländerna skall fa stöd att mobilisera ytterligare resurser till miljöförbättringar. 
Befintliga resurser 
Under 1998 och 1999 kommer Phare-programmet fortfarande att vara gemenskapens 
viktigaste instrument för det stöd som beviljas inom ramen för strategin inför 
anslutningen. När det gäller stöd på miljöområdet, kärnsäkerhet och civilskydd bör 
följande beaktas: 
• Partnerskapen för anslutning - ramen för prioritering av gemenskapsstöd, vilket 
även omfattar Phare-stöd - samt kandidatländernas nationella program för 
antagande av regelverket kommer att följas noggrant och övervakas regelbundet. 
• Den infrastrukturinvestering som krävs för att genomföra regelverket på 
miljöområdet är enorm och utgör ett av de prioriterade områdena för Phare-stöd 
före anslutningen för stora infrastrukturprojekt och andra projekt. Denna 
prioritering kommer att återspeglas i alla framtida Phare-program. Det nya 
investeringsinstrumentet för stora infrastrukturprojekt (LSIF), som kombinerar 
nationella resurser och Phare-resurser med finansiering från internationella 
finansieringsinstitut, kommer att utvecklas till ett viktigt medel för att finansiera 
investeringar med miljömässiga vinster på gränsöverskridande, regionala och 
globala nivåer näst efter investeringar i transportinfrastrukturer. LSIF i sig är ett 
första steg mot det instrument för strukturpolitik inför anslutningen (ISPA) som 
nyligen föreslogs. 
• Genom detta program bör stöd även i fortsättningen ges till länderna för att de 
skall kunna utveckla och genomföra sina strategier för tillnärmning på 
miljöområdet och arbetsprogram som skall koncentreras på en harmoniserad 
politik; ett tillvägagångssätt som stämmer överens ined EU:s politik och på 
gemensamma kostnadseffektiva stödprogram. Det kan också finnas ett behov av att 
finansiera regionala samarbetsprojekt, till exempel för att fastställa mål för 
genomförandet av de viktigaste ramdirektiven om vatten och luft och för att klara 
de krav i direktiven som är förknippade med internationell miljölagstiftning 
(klimatförändring, försurning, etc). 
Framtiden 
Den 18 mars 1998 antog kommissionen två förslag till förordning om nya instrument 
inför anslutningen, nämligen instrument för strukturpolitik inför anslutningen (ISPA) 
och åtgärder inför anslutningen för jordbruk och landsbygdsutveckling. 
Gemenskapens stöd till miljön inför anslutningen kommer därför att öka kraftigt, 
särskilt efter år 2000. När gemenskapens finansieringsinstrument före och efter 
anslutningen används bör följande möjligheter undersökas ytterligare. 
• Främjandet av en hållbar politik inom jordbruk, transport och på energiområdet 
kräver särskild uppmärksamhet i kandidatländerna. På transportområdet gäller 
detta utvecklingen av miljömässigt hållbara transportsätt och transporttjänster som 
spårbunden trafik, vattenburen trafik, kollektivtrafik och integrering av flera olika 
14 
transportsätt (intermodalitet). Kommissionen initierade nyligen ett projekt, som 
omfattar flera länder, inom Phare-transportprogrammet för att utveckla en 
sammanhållen strategi i kandidatländerna. Syftet var att via regionalt samarbete 
mildra transporternas miljöpåverkan. 
• I sitt förslag till det nya ISPA-instrumentet har kommissionen föreslagit att miljö 
och transport skall utgöra stödområden med en lämplig balans mellan åtgärder 
inom de två områdena. Det bör särskilt säkerställas att ett hållbart och 
kostnadseffektivt stöd beviljas genom vilket nationellt stöd kan mobiliseras vid 
sidan av annan internationell finansiering för enskilda projekt. 
• Av de föreslagna gemenskapsinitiativen bör samordning och synergi mellan 
INTERREG och Phare i gränsöverskridande samarbete förstärkas, i synnerhet för 
att lösa regionala gränsöverskridande miljöproblem. 
Med dessa begränsade resurser måste gemenskapen se till att varje stödåtgärd ger 
största möjliga multiplikatoreffekt. Gemenskapens finansiering kan fungera som en 
katalysator och ge hävstångseffekter om den kombineras med lånefinansiering från 
internationella finansieringsinstitut och nationella finansieringskällor. Erfarenheter 
från projekt som finansieras av internationella finansieringsinstitut visar att 
hävstångseffekter på 2-4 gånger storleken av EU:s investeringsstöd kan uppnås. För 
att maximera hävstångseffekten och för att undvika ad hoc finansiering av 
investeringsstödet bör både gemenskapen och kandidatländerna utforma en 
omfattande finansieringsstrategi och arbetssätt för användning av gemenskapens 
finansieringsinstrument inom ramen för partnerskap för anslutning och de nationella 
programmen för antagande av regelverket. 
3.2JRåd och stöd när det gäller tillnärmning på miljöområdet 
/ Agenda 2000 föreslås att ökad uppmärksamhet bör ägnas stöd för tillnärmning av lagstiftningen. 
När kandidatländerna oåterkalleligen börjar anta gemenskapens regelverk kommer det 
att bli nödvändigt att Öka unionens stöd i fråga om tillnärmning av lagstiftningen. 
Kommissionen kommer att förstärka de befintliga aktiviteterna och bland annat 
koncentrera sig på följande: tillnärmning av lagstiftningen, utveckling av 
miljöprogram inför anslutningen, fastställande av harmoniserad rapportering i fråga 
om övervakning och utveckling, program för att förstärka verkställande institutioner, 
tekniskt stöd för förberedelse av investeringsprogram och deras genomförande, 
program för regionalt miljösamarbete. 
Enligt förslaget i Agenda 2000 kommer TAIEX att utvidga sitt stöd för införlivande 
av lagstiftning så att det omfattar all lagstiftning om miljö, kärnsäkerhet och 
civilskydd. Stöd på miljöområdet inför anslutningen som för närvarande ges inom 
ramen för DISAE (utarbetande av strategier för tillnärmning på miljöområdet) bör 
därför fortsätta i TAIEX:s regi. Dessutom kommer investeringsanKnutet tekniskt stöd 
för projektförberedelse att ställas till förfogande genom satsningen storskalig 
infrastruktur som ingår i Phare-programmet. Åtgärder för miljöstöd och för att bygga 
upp institutioner kommer att förstärkas genom Phares nationella program i de fall 
programmen har anknytning till genomförandet av nationella prioriteringar inför 
15 
anslutningen. Innan instrumenten inför anslutningen träder i kraft, kommer det också 
att finnas tekniskt stöd via Phare för förberedelsearbete inom administrativa och 
tekniska organ som nationella fonder för miljöskydd. I förberedelsearbetet ingår också 
stöd för en korrekt tillämpning av direktivet om bedömning av miljöpåverkan. 
Kandidatländernas deltagande i Life-programmet har påbörjats för de kandidatländer 
som så önskar och kommer att fortsätta. Nationellt bistånd kan få ytterligare anslag 
från Phare. På detta sätt kommer det att bli lättare att stödja införandet av 
gemenskapens miljöpolitik i kandidatländerna. 
Kommissionen avser också att stödja myndigheterna i kandidatländerna genom att 
tillhandahålla ytterligare dokument med riktlinjer för utvecklingen och genomförandet 
i praktiken av nationella program och strategier för tillnärmning. 
3.3. Samordning av gemenskapens och medlemsstaternas stöd för 
tillnärmningen 
EU:s medlemsstater bedriver omfattande bilaterala stödprogram för tillnärmning på 
miljöområdet. Man eftersträvar en samordning mellan dessa program och 
gemenskapens program för att stödet till tillnärmningen på miljöområdet skall 
förbättras. Informellt informationsutbyte och verksamhet för samordning mellan 
kommissionens program och bilaterala program har pågått sedan 1996, vilket innebär 
att man har en god överblick över situationen. Dessa informella kontakter kommer att 
upprätthållas för att man skall kunna finna skillnader när det gäller stöd och kunna 
uppnå en allt bättre samordning. 
3.4. Stöd till verksamhet för genomförande och kontroll av efterlevnad 
Med tanke hur viktigt det är att genomföra regelverket på miljöområdet och med 
hänsyn till kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet 
"Genomförande av gemenskapens miljölag" [KOM(96) 500 slutlig]6 står det klart att 
genomförandet är av yttersta vikt i utvidgningsprocessen eftersom all lagstiftning 
förblir tomma ord om den inte tillämpas på rätt sätt och efterlevnaden kontrolleras. 
Europeiska unionens nätverk för genomförande och kontroll av efterlevnad av 
gemenskapens miljölagstiftning (IMPEL) upprättades 1992 och syftet var främst att 
det genom nätverket skulle skapas nödvändiga incitament i gemenskapen för en 
effektivare tillämpning av miljölagstiftningen. Kommissionen har börjat skapa ett 
parallellt nätverk för kandidatländerna som kommer att vara nära knutet till IMPEL 
och i vilket man kommer att utnyttja erfarenheterna från IMPEL för att behandla 
frågor om genomförande och kontroll av efterlevnaden av gemenskapens 
miljölagstiftning. 
Denna verksamhet kommer att kompletteras genom att kandidatländerna integreras i 
Europeiska miljöbyråns verksamhet särskilt när det gäller rapporterna om 
miljösituationen i Europa och genomförandet av EU:s miljölagstiftning. 
KOM(96)500 slutlig. 
16 
EU:s FoTU-program spelar en allt viktigare roll när det gäller att utvidga deltagandet 
till aktörer från de tio kandidatländerna i Central- och Östeuropa. Nätverkssamarbete 
inom FoTU-verksamhet från kandidatländerna kommer att underlätta och påskynda 
miljösamarbete över gränserna och mellan sektorer. Dessutom kommer den 
miljöverksamhet som beskrivs i Femte ramprogrammet att gynna samarbetet mellan 
nationella och lokala myndigheter, forskningsorganisationer och industrin inom EU 
och i kandidatländerna. 
Eftersom de lokala myndigheterna får allt större ansvar för genomförandet av EU:s 
miljölagstiftning avser kommissionen att ge stöd till städerna i kandidatländerna så att 
de kan delta i kampanjen Hållbara städer i Europa. Genom detta nätverk kommer 
städerna att få bättre förutsättningar att utveckla integrerade planer för att genomföra 
denna nya lagstiftning till lägsta kostnad. 
SLUTSATSER 
• 
• Trots alla de insatser som kandidatländerna gjort för att uppnå en tillnärmning på 
miljöområdet, krävs betydande ytterligare arbete för att kraven i regelverket på 
miljöområdet skall kunna uppfyllas. 
Dessa ytterligare insatser skall genomföras på det rättsliga, administrativa och 
finansiella planet och medför betydande krav på personal. 
Även om en av de svåraste uppgifterna under processen inför anslutningen 
kommer att vara att avsätta de resurser som krävs för miljöinvesteringarna, 
kommer särskild uppmärksamhet också att behöva riktas mot en förstärkning av 
flera olika miljöorgan, från regionala och lokala kontrollorgan på miljöområdet till 
nätverk för icke-statliga organisationer. 
Det är av yttersta vikt att tillnärmningsprocessen är effektiv och att prioriteringar 
fastställs, särskilt med hänsyn till de begränsade resurserna. Det krävs också 
noggrann strategisk planering och kostnadseffektiva program. 
Det finns både miljömässiga och ekonomiska skäl till varför EU:s regelverk på 
miljöområdet måste iakttas. Då regelverket på miljöområdet genomförs kommer 
man att få en modern och effektivare industri och energiproduktion samt en 
förbättrad och kostnadseffektiv tjänsteinfrastruktur för miljöskydd i städerna. Trots 
de uppenbara ekonomiska fördelar dessa investeringar medför kommer det, på 
grund av bristen på finansiella resurser och andra resurser, att bli svårt att snabbt 
genomföra detta. 
Förebyggande åtgärder som innebär att överväganden när det gäller miljön och en 
hållbar utveckling integreras i politiken inom enskilda sektorer, t.ex. transport, 
energi och jordbruk, måste ges tillräcklig uppmärksamhet både i kandidatländerna 
och i gemenskapens finansieringspolitik och politik på andra områden. 
Miljöministrarna i kandidatländerna bör inte ensamma anses ha ansvaret för 
processen för tillnärmning på miljöområdet. 
17 
Unionens finansiella stöd kommer bara att täcka en liten del av de resurser som 
krävs, men om stödet används på rätt sätt kan det fungera som en katalysator för 
att fa andra resurser. För att maximera hävstångseffekten och undvika ad hoc 
finansiering av investeringar måste både gemenskapen och kandidatländerna 
utforma en omfattande finansieringsplan och arbetssätt för användning av 
gemenskapens finansieringsinstrument inom ramen för partnerskapen och 
nationella program för antagande av regelverket. 
Eftersom de finansiella resurserna kommer att vara begränsade är det viktigt att se 
till att den externa finansieringen koncentreras, samordnas och riktas så att största 
möjliga nytta uppnås. Kommissionen avser därför att utvidga dialogen och 
samarbetet med medlemsstaterna och internationella finansieringsinstitut för att 
förbättra samordningen och effektiviteten när det gäller stöd och annan verksamhet 
på miljöområdet i utvidgningsprocessen. Riktlinjerna för samarbete och 
samordning med de internationella finansieringsinstituten har fastställts i 
samförståndsavtalet mellan kommissionen, Europeiska banken för återuppbyggnad 
och utveckling och Världsbanken. 
Kommissionen kommer också att öka sina insatser för att ge information, 
vägledning och tekniskt bistånd till kandidatländerna på de rättsliga och 
administrativa områden som berörs av genomförandet av regelverket på 
miljöområdet. Detta omfattar stöd till nätverk i kandidatländerna, som nätverk för 
kontrollmyndigheter och lokala myndigheter samt kandidatländernas gradvisa 
integrering i Life-programmet och Europeiska miljöbyråns verksamhet. 
Vetenskapligt samarbete som genomförs genom gemensamma 
projekt/samordnade åtgärder är ett nyckelmål och en kunskapsbas för en hållbar 
förvaltning av naturresurserna. 
Utvidgningsprocessen medför utmaningar och möjligheter på miljöområdet inte 
bara i kandidatländerna utan i hela Europa. En sammanhängande strategi måste 
föras och utvidgningsprocessen bör samordnas med ett vidare regionalt 
miljösamarbete i Europa och de globala miljöfrågorna. 
Uppfyllandet av kraven i regelverket på miljöområdet är inte slutmålet vare sig för 
kandidatländerna eller Europeiska unionen. Att miljödimensionen och målet att nå 
en hållbar utveckling fullständigt integreras på alla viktiga politiska områden är 
fortfarande en viktig och angelägen utmaning för hela Europeiska unionen. 
Utvidgningsprocessen bör ses i detta vidare perspektiv och bör också hanteras så 
att man närmar sig målet att skapa en hållbar utveckling. 
18 
BILAGA 1: 
UPPSKATTNING AV KOSTNADER FÖR EFTERLEVNAD AV 
MILJÖLAGSTIFTNINGEN 
Under förberedelserna till förslaget till Agenda 2000 genomförde kommissionen en 
genomgång av femton olika undersökningar som rörde kostnaderna för tillnärmning 
av EU:s miljölagstiftning i de tio kandidatländerna i Central- och Östeuropa. De 
viktigaste dokumenten som användes för tillvägagångssättet och faktainformationen 
var OECD-rapporter om kostnader för begränsning och kontroll av föroreningar i 
OECD-länder, Världsbankens program i regionen samt länderspecifika 
kostnadsanalyser som kandidatländerna genomfört själva. 
Kommissionen uppdrog åt EDC Consultants från Irland att kritiskt granska dessa 
undersökningar, att jämföra resultaten med liknande uppdrag som utförts för 
sammanhållningsländerna och att beakta de praktiska erfarenheterna från den tyska 
återföreningen. Resultaten från den kritiska granskningen sammanfattas i rapporten 
"Kostnader för tillnärmning av EU:s miljölagstiftning i de central- och östeuropeiska 
länderna", maj 1997, EDC Consultants. 
Rapporten kan sammanfattas på följande sätt: 
• De totala kostnaderna för de investeringar som måste genomföras för att kraven i 
gemenskapens regelverk på miljöområdet skall kunna uppfyllas kommer sannolikt 
att uppgå till 120 miljarder ecu för alla de tio kandidatländerna. 
• Den största delen av investeringarna kommer förmodligen att krävas för insatser 
för begränsning av luftföroreningar, hantering av vatten och avloppsvatten samt 
hantering och bortskaffande av kommunalt och farligt avfall. 
• Kostnaderna och deras påverkan kommer att vara beroende av när investeringarna 
görs och om man lyckas välja ut de mest kostnadseffektiva åtgärderna. 
I den ovannämnda rapporten finns mer information om varje land och sektor. 
För att gynna fortsatta realistiska och sammanhängande kostnadsberäkningar i 
regionen anordnade OECD i april 1997 ett metodseminarium för kandidatländerna. I 
mars 1998 diskuterade miljöekonomer från medlemsstaterna olika metoder för att 
kostnadsberäkna tillnärmningen till miljölagstiftningen. Genom Phare-programmet 
har ytterligare råd och stöd givits till kandidatländerna när det gäller praktiska 
kostnadsberäkningar. Färsk information från kandidatländerna visar att storleken på 
de första bedömningarna är riktig. 
19 
BILAGA 2 
PROGRAMPLANERING OCH ÖVERVAKNING AV INFÖRLIVANDET 
OCH GENOMFÖRANDET AV REGELVERKET PÅ MILJÖOMRÅDET 
I det här kapitlet beskrivs en av de viktigaste delarna i den här strategin, nämligen de 
nationella programmen för antagande av regelverket på miljöområdet. 
Sådana detaljerade nationella program för tillnärmning på miljöområdet kommer att 
utgöra grunden både för förvaltningen av processen inför anslutningen inom ramen för 
partnerskapen för anslutning och för de kommande förhandlingarna. 
Krav i regelverket på miljöområdet 
Utgångspunkten för tillnärmningsprogrammen kommer att vara att fastställa 
regelverkets övergripande krav. Kommissionen offentliggjorde nyligen riktlinjer för 
tillnärmning till Europeiska unionens miljölagstiftning (SEK(97) 1608). Detta 
dokument kommer att finnas tillgängligt på alla kandidatländernas nationella språk 
och länderna kan utnyttja detta för att avgöra vilka som är de centrala frågorna och 
vilka åtgärder som skall vidtas för att införliva och genomföra miljölagstiftningen. 
Analys av rättsliga skillnader 
Efter att de grundläggande kraven fastställts kommer nästa steg att vara att genomföra 
en omfattande analys av de rättsliga skillnaderna för att det skall kunna fastställas på 
vilka områden den befintliga lagstiftningen måste anpassas eller utvecklas för att 
stämma överens med gemenskapens regelverk på miljöområdet. Detta måste göras 
grundligt, direktiv för direktiv och artikel för artikel, för att det skall kunna 
säkerställas att hela lagstiftningen gås igenom. Det praktiska instrumentet för den här 
analysen är tabellerna för jämförelse. 
Fastställande av institutionella krav 
Särskilda skyldigheter att upprätta administrativ infrastruktur följer ofta av direktiven. 
Det är uppenbart att de direktiv som föreskriver tillstånd, anmälningar, inspektioner, 
övervakning, registrering, möjligheter för allmänheten att ta del av information och 
rapportering till Europeiska kommissionen kräver att dessa skyldigheter skall 
uppfyllas av de nationella myndigheterna. 
Det är helt och hållet de nuvarande och framtida medlemsstaternas sak att fastställa 
vilka myndigheter som skall vara ansvariga och hur befogenheterna skall fördelas 
mellan nationella, regionala och lokala myndigheter. Detta innebär inte nödvändigtvis 
att det krävs en total förändring av den befintliga administrativa strukturen i de 
anslutande länderna. Där det är möjligt bör den befintliga strukturen och tidigare 
erfarenhet utnyttjas. Det finns dock i de flesta av kandidatländerna områden som inte 
alls har reglerats och där måste det upprättas nya myndigheter. Detta gäller till 
exempel genetiskt modifierade organismer och kemiska olyckor som omfattas av 
Seveso-direktivet. Regelverket på miljöområdet kan ofta bara genomföras med hjälp 
20 
av starka regionala och lokala verkställande organ. Eftersom många av 
kandidatländerna ännu inte har kunnat upprätta sådana organ kommer detta 
förmodligen att kräva särskild uppmärksamhet och ytterligare insatser. 
Lagstiftningsprogram för antagande av hela regelverket på miljöområdet 
Analysen av de rättsliga skillnaderna, som illustreras genom tabellerna för jämförelse, 
och bedömningen av de administrativa behoven utgör grunden för arbetet att ändra 
eller utarbeta utkast till den nödvändiga lagstiftningen. Man bör inrätta ett program 
rörande lagstiftningen med exakta datum för de olika stegen i lagstiftningsarbetet. 
Öppenhet och allmänhetens deltagande skall främjas genom samrådsförfarande. 
Förstärkning av den administrativa infrastrukturen 
Med förstärkning av den administrativa infrastrukturen avses fördelning av 
befogenhetsområden och tilldelning av ansvarsområden. Dessutom kommer det att bli 
nödvändigt att förse administrationen - såsom den definieras i lagstiftningen - med de 
praktiska verktyg som krävs för att den skall kunna uppfylla sina skyldigheter. Det 
krävs bland annat teknisk infrastruktur och tillräckligt med personal som har lämplig 
yrkesmässig bakgrund. Det är mycket troligt att omfattande utbildningsprogram 
kommer att behöva utarbetas och genomföras för att miljöadministrationen skall 
kunna fungera effektivt. 
Vid sidan av administrationens nationella uppgifter bör man i länderna vara medveten 
om att det förväntas att länderna vid anslutningen skall delta i ett stort antal av rådets 
och kommissionens formella och informella arbetsgrupper. Detta innebär en stor 
belastning främst för de små länderna. En granskning av regelverket på miljöområdet 
när det gäller formella tillsynskommittéer och rådgivande kommittéer kommer att ge 
en första antydan om hur många personer som kommer att krävas för sådana 
uppgifter. 
Som en hjälp för att förstärka de administrativa strukturerna på miljöområdet i 
kandidatländerna utvecklar kommissionen idén om att inrätta institutioner i 
prioriterade sektorer genom partnerskap mellan administrationer i kandidatländer och 
motsvarande administrationer i medlemsstaterna. Miljön är en av prioriteringarna 
inom partnerskapen för anslutning och kommer att ägnas speciell uppmärksamhet 
inom dessa. 
Längre tjänstgöringsperioder av tjänstemän och praktikanter från medlemsstaterna 
som deltar i genomförandet och kontrollen av efterlevandet av regelverket på 
miljöområdet kommer att utgöra grunden i partnerskapet, som också kan komma att 
omfatta andra åtgärder som krävs för att uppnå välspecificerade mål. 
Program för genomförande 
Program för genomförande som innehåller analys av miljösektorer, prioriterade 
områden, årliga kostnader för genomförande av de delar av programmet som är 
inriktat på olika sektorer, finansieringsstrategier och realistiska tidsplaner där datum 
21 
finns fastställda för när kraven skall vara uppfyllda är en av de viktigaste delarna i det 
nationella programmet för antagande av gemenskapens regelverk på miljöområdet. 
En mekanism för kontinuerlig övervakning av programmets genomförande och för 
den årliga rapporteringen av hur programmen framskridit bör också fastställas. 
Programmen för genomförande kommer normalt att omfatta en fas för strategisk 
planering och en fas för utveckling och genomförande av projekt. 
Ett första steg i programmen för genomförande av ett särskilt direktiv kommer att 
innebära att direktivets omfattning fastställs, t.ex. hur många anläggningar som 
omfattas av direktivet om stora förbränningsanläggningar eller vilka områden som kan 
komma att omfattas av den obligatoriska övervakning som fastställs i ramdirektivet 
om luftkvalitet. I dessa första bedömningar bör ungefärliga kostnadsberäkningar ingå. 
På denna grundläggande information kommer man att basera ytterligare strategisk 
planering för nödvändiga åtgärder för att kraven i gemenskapens regelverk till fullo 
skall kunna uppfyllas. De strategiska planerna för genomförande måste vara 
detaljerade och tillräckligt specifika för att väl avgränsade beslut skall kunna fattas. 
Strategisk övergripande planering kommer att utgöra grunden för enskilda beslut om 
genomförande och således innebära att arbetet flyttas över från nationell nivå till 
regional och lokal nivå samt till den privata sektorn. Ansvaret för de enskilda besluten 
kommer ligga på de sistnämnda. De nationella regeringarna har dock fortfarande 
huvudansvaret för att genomförandet följer de uppgjorda tidsplanerna. Kontrollen kan 
ske med hjälp av olika mekanismer som t.ex. effektiv kontroll av efterlevnaden av 
lagstiftningen. 
Samordning och övervakning 
All den verksamhet som man räknar med skall genomföras under perioden före 
anslutningen måste övervakas och granskas regelbundet. God övervakning är särskilt 
viktig när antalet intressenter förmodligen kommer att öka under 
tillnärmningsprocessen. 
Det skulle därför vara lämpligt att upprätta mer formella och strukturerade system, 
särskilt för anmälan och rapportering. 
22 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 294 slutlig 
DOKUMENT 
SV 14 11 01 
Katalognummer : CB-CO-98-353-SV-C 
ISBN 92-78-36845-8 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg