[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 7.5.2009

KOM(2009) 212 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

Vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn: – Översyn av direktiv 2003/98/EG –

[SEC(2009) 597]

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILLEUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉNSAMT REGIONKOMMITTÉN

Vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn: – Översyn av direktiv 2003/98/EG –

1. INLEDNING

Syftet med det här meddelandet är att göra en översyn av tillämpningen av direktivet om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn ( PSI-direktivet) [1] och att undersöka möjligheterna för vidareutnyttjande av sådan information i den digitala tidsåldern. Information från den offentliga sektorn är den största enskilda informationskällan i Europa. Några exempel på sådan information är kartor, satellitbilder, lagstiftning och rättspraxis, statistik samt företags-, befolknings- och patientregister. Information från den offentliga sektorn används som råmaterial till en mängd olika produkter som dagligen bjuds ut till medborgarna, t.ex. navigationssystem för bilar, väderleksrapporter, finansiella tjänster och försäkringstjänster.

Värdet på EU:s marknad för sådan information beräknas till 27 miljarder euro,[2], vilket är fyra gånger mer än för EU-marknaden för mobila roamingtjänster[3]. Detta visar vilken stor betydelse som innehåll från den offentliga sektorn har för ekonomin i den digitala tidsåldern. En än intensivare användning av denna resurs kommer därför direkt att bidra till EU:s mål att öka konkurrenskraften och skapa fler arbetstillfällen.

Direktivet om tillgång till information från den offentliga sektorn undanröjer viktiga hinder för vidareutnyttjande på den inre marknaden, t.ex. diskriminerande praxis, monopolmarknader och brist på insyn. Framsteg har visserligen gjorts sedan direktivet antogs, men medlemsstaterna måste vidta ytterligare åtgärder för att frigöra hela den potential som denna typ av information har för EU-ekonomin.

Ett arbetsdokument som åtföljer detta meddelande stöder analysen och slutsatserna.

2. VIDAREUTNYTTJANDE FÖR INNOVATION OCH TILLVÄXT

Internet har inneburit att företagens och medborgarnas möjligheter att få tillgång till och vidareutnyttja information från den offentliga sektorn helt har ändrats. I och med att innehåll nu finns tillgängligt i digitalt format blir det möjligt att vidareutnyttja informationen på nya sätt och att kombinera information från olika källor och därmed öka dess värde. Några exempel är navigationstjänster, trafikinformation i realtid, väderleksrapporter direkt till våra mobiltelefoner och kreditvärderingstjänster. Sådana produkter och tjänster, som helt eller delvis bygger på information från den offentliga sektorn, skapar nya företag och arbetstillfällen och ger konsumenterna mer valfrihet och valuta för pengarna. De rör ofta mer än en medlemsstat, eftersom behovet av information inte stannar vid gränserna.

Några tjänster som utnyttjar information från den offentliga sektorn, som personlig navigeringsutrustning är så efterfrågade att försäljningen tredubblades mellan 2006 och 2007 (31 miljoner sålda enheter), och den väntas mer än fördubblas till 68 miljoner enheter fram till 2012[4]. Det här är några av de snabbast växande områdena inom hemelektronik. Nokia, som är världens största tillverkare av mobiltelefoner, betalade nästan 6 miljarder euro för Navteq, världens ledande tillverkare av digitala kartor.

Marknaden är fortfarande under utveckling och mervärdet på de grundläggande navigeringstjänsterna kommer att ökas genom att man integrerar ytterligare informationsnivåer, t.ex. trafikinformation som hjälper förarna att förutse trafikstockningar, väderleksrapporter för destinationen och information om parkeringsplatser eller alternativa kollektiva färdsätt.

Även om vidareutnyttjandet av information från den offentliga sektorn ökar, är en stor del av potentialen fortfarande outnyttjad på grund av de offentliga organens sätt att hantera sina informationsresurser. Ett skäl är fokuseringen på kortsiktig kostnadstäckning i stället för vinsterna för ekonomin i stort. Denna fokusering beror ofta på att de offentliga organen är pressade att själva finansiera en del av sin verksamhet. Detta kan leda till konkurrens mellan offentlig och privat sektor, restriktiva villkor för licenser och avgifter och beviljande av exklusiva rättigheter.

Dessutom finns det praktiska aspekter som hindrar vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn, t.ex. bristen på uppgifter om vilken sådan information som finns tillgänglig. I andra fall är offentliga organ inte särskilt intresserade av ett kommersiellt vidareutnyttjande av den information de har eller inser inte dess ekonomiska potential.

En studie som gjorts av Office of Fair Trading[5] visar att de offentliga organens sätt att tillhandahålla information från den offentliga sektorn kostar Storbritanniens ekonomi 500 miljoner pund varje år i förlorade möjligheter.

Situationen i EU står i bjärt kontrast till situationen i Förenta staterna där vidareutnyttjande uppmuntras starkt. Medborgarna och företagen har omfattande rättigheter till elektroniskt tillgänglig information från den offentliga sektorn och har goda möjligheter för kommersiellt vidareutnyttjande. Informationen hos federala offentliga organ är inte upphovsrättsligt skyddad och det finns inga restriktioner för vidareutnyttjandet. Dessutom är avgifterna för vidareutnyttjande begränsade till, på sin höjd, merkostnaderna för kopiering och distribution.

3. GENOMFÖRANDE AV DIREKTIVET

Direktivet om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn antogs i november 2003. Genom direktivet harmoniseras de grundläggande villkoren för hur information från den offentliga sektorn ska göras tillgänglig för dem som vill vidareutnyttja den. Syftet var att främja EU-täckande produkter och tjänster baserade på sådan information och förhindra snedvridning av konkurrensen. Direktivet reglerar icke-diskriminering, avgifter, exklusiva avtal, öppenhet, licenser och praktiska verktyg för att göra det lätt att hitta och vidareutnyttja offentliga handlingar. Direktivet omfattade en övergångsperiod för befintliga exklusiva avtal som löpte ut den 31 december 2008. Medlemsstaterna är fria att gå längre än de minimistandarder som fastställs i direktivet.

Alla medlemsstater har genomfört direktivet, även om endast fyra klarade tidsgränsen den 1 juli 2005. Kommissionen har inlett 18 överträdelseförfaranden mot medlemsstater[6] och EG-domstolen har utfärdat fyra domar för bristande genomförande av direktivet[7]. Medlemsstaterna har genomfört direktivet på olika sätt:

1) 11 medlemsstater har antagit särskilda åtgärder avseende vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn (BE, DE, GR, ES, IE, IT, CY, LU, MT, RO och UK).

2) 4 medlemsstater har använt en kombination av nya åtgärder som specifikt rör vidareutnyttjande och lagstiftning som antogs före direktivet (DK, AT, SI och SE) och 8 medlemsstater har antagit en rättslig ram för tillgång till handlingar som innefattar vidareutnyttjandet av information från den offentliga sektorn (BG, CZ, FI, FR, LV, LT, NL och PT).

3) 4 medlemsstater har endast meddelat åtgärder som saknar särskilda bestämmelser om vidareutnyttjande (EE, HU, PL och SK).

Kommissionen övervakar genomförandet och tillämpningen av direktivet genom omfattande analyser. Kommissionen bedriver också ett intensivt administrativt samarbete. Detta har lett till snabba ändringar av lagstiftningen i flera medlemsstater, t.ex. DK, EL, IE, MT och SE, som ursprungligen hade anmält otillräckliga genomförandeåtgärder.

Kommissionen tillämpar direktivets principer också på sina egna handlingar genom kommissionens policy för vidareutnyttjande av information. Kommissionens beslut 2006/291/EG, Euratom [8] är mer långtgående än direktivet, i och med att det fastställs att de avgifter som tillämpas (högst) ska baseras på merkostnaderna och att alla handlingar kan vidareutnyttjas. Några exempel är statistik från Eurostat, kommissionens översättningsminnen, EUR-Lex-databasen med EG-lagstiftning och undersökningar. Kommissionens information finns ofta tillgänglig på 22 eller t.o.m. 23 språk, vilket ger den ett unikt värde t.ex. för maskinöversättningsverktyg.

4. DIREKTIVETS EFFEKTER OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

4.1. Ändringar som åstadkommits genom direktivet

Direktivet klargör den rättsliga ramen för vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn på den inre marknaden, ett område där medlemsstaterna tidigare tillämpat väldigt olika bestämmelser och praxis. Följande exempel illustrerar direktivets effekter.

1) Ny lagstiftning som är positiv till vidareutnyttjande : I BE har direktivet ändrat den grundläggande strategin för kommersiellt vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn. Tidigare var sådant vidareutnyttjande förbjudet, nu uppmuntras det.

2) Exklusiva avtal som ingåtts av offentliga organ har avslutats i några medlemsstater (t.ex. NL och SE). I SE föranleddes förändringen av att kommissionen vidtog åtgärder efter ett klagomål. NL och UK har gjort omfattande undersökningar för att kartlägga vilka exklusiva avtal som ingåtts av den centrala förvaltningen och de lokala myndigheterna. LV har infört ett förfarande som ska säkerställa att alla exklusiva rättigheter som beviljas är förenliga med direktivet och förhandsgodkänns av konkurrensmyndigheterna.

3) Avgifter : NL har aviserat att man tänker övergå till att endast ta ut merkostnaderna, eller mindre, vilket rekommenderas i ingressen till direktivet. I andra medlemsstater har enskilda offentliga organ gått mot ett merkostnadssystem, t.ex. Spaniens Cadastre, eller sänkt sina priser dramatiskt, som den österrikiska lantmäteribyrån (BEV). Detta har lett till en betydande ökning av både antalet vidareutnyttjare och antalet olika typer av vidareutnyttjande.

BEV har sänkt sina priser med upp till 97 % för vissa dataset. Resultatet har blivit en fullkomlig explosion i information – i några fall en ökning med 7 000 %. Nya användare har kommit från små och medelstora företag och nya sektorer för vidareutnyttjande (t.ex. hälsosektorn och jordbruket). De sänkta priserna har kompenserats av den enorma ökningen av efterfrågan, och BEV:s totala omsättning är oförändrad.

4) Mekanismer för konfliktlösning avseende vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn har inrättats i t.ex. FR, SI och UK och användningen av dessa mekanismer visar behovet av snabb och billig tvistlösning och medling. Frankrikes CADA, Commission d’accès aux documents administratifs , handlade 53 ärenden av den här typen under 2007.

5) Webbportaler om tillgänglig information från den offentliga sektorn som ett verktyg för att hitta, använda och handla med information har skapats, t.ex. i SI och UK.

I UK har Office of Public Sector Information främjat vidareutnyttjande under åren. Detta kontor har lanserat brittiska förvaltningens click-use-licenser , och i dagsläget finns det 15 000 innehavare av sådana licenser. Det driver också Information Fair Trader Scheme som ska säkerställa att offentliga organ uppfyller kraven på rättvisa, öppenhet och insyn. Dess webbplats innehåller omfattande information om tillgänglig information från den offentliga sektorn och tillhandahåller en tjänst som hjälper till att lösa problem i samband med vidareutnyttjande. Webbplatsen ligger på nionde plats på listan över mest besökta offentliga webbplatser i Storbritannien.

4.2. Studier och samråd bekräftar direktivets effekter

I den studie som granskar direktivets effekter på de tre viktigaste sektorerna av information från den offentliga sektorn (geografisk, meteorologisk och rättslig/administrativ information) visar de olika indikatorer som övervakas för att mäta vidareutnyttjandet av sådan information att marknaden vuxit och att vidareutnyttjande ökat inom alla dessa sektorer under de senaste åren[9].

Inom den geografiska sektorn ökade nedladdningsvolymerna av information från den offentliga sektorn med omkring 350 % mellan 2002 och 2007. Enbart i Tyskland beräknades marknaden till 1,5 miljarder, vilket är en 50-procentig ökning sedan 2000[10].

Nationella väderlekstjänster har rapporterat att nedladdningsvolymerna ökade med 70 % mellan 2002 och 2007, och EU:s meteorologimarknad beräknades 2006 vara värd 530 miljoner euro, vilket innebär en 60-procentig ökning sedan 1998.

Vidareutnyttjarnas viktigaste klagomål inom sektorerna för geografisk och meteorologisk information avser höga priser, restriktiva licensvillkor och diskriminering. Särskilt inom meteorologisektorn har vidareutnyttjare som har problem med att få fram europeisk information från den offentliga sektorn skaffat data från annat håll (Förenta staterna eller datakällor från den privata sektorn) eller helt övergivit utvecklingen av specifika tjänster.

Inom den rättsliga och administrativa sektorn har de flesta innehållsinnehavare omarbetat sin datapolicy i grunden de senaste åren och erbjuder nu kostnadsfri information på Internet. Denna förändring bidrar till en stark marknadstillväxt. Innehållsinnehavarna har rapporterat en 40-procentig ökning av marknaden sedan 2002 och även vidareutnyttjarna bekräftar en stadig inkomstökning. Det vidareutnyttjarna ser som mest problematiskt inom denna sektor är bristen på information om vilken typ av information som finns tillgänglig och var man kan hitta den.

I Frankrike är sektorn för rättslig information en av de mest dynamiska på marknaden för digital information för yrkesmässig användning, med en stark marknadstillväxt på 17 % 2007, vilket var resultatet av åtgärder som höjer värdet på informationen[11].

Kommissionen har samrått med medlemsstaterna och aktörerna[12] i samband med denna översyn. Deltagarna ansåg att direktiv 2003/98/EG har haft positiva effekter på vidareutnyttjandet av information från den offentliga sektorn. Både aktörerna och medlemsstaterna anser dock att den här typen av information fortfarande inte används i den utsträckning som vore möjligt. De offentliga organen saknar kunskap om sina skyldigheter och möjligheter och de privata företagen har begränsade kunskaper om sina rättigheter och om tillgången till information från den offentliga sektorn.

Vidareutnyttjarna föreslår att direktivet ska ändras så att bestämmelserna blir mer stringenta. Förslagen går bland annat ut på att direktivets räckvidd ska utvidgas, att offentliga organ ska åläggas att tillåta vidareutnyttjande, att avgifterna inte ska få överstiga merkostnaderna, att det blir ett krav med oberoende tillsynsmyndigheter och/eller konfliktlösningsmekanismer, att det klargörs vad som utgör offentlig verksamhet, att nationella tillgångslistor/-register upprättas och att det blir obligatoriskt för medlemsstaterna att inkomma med årliga rapporter till kommissionen. Slutligen vill de ha riktlinjer för vissa villkor i direktivet som de anser vara tvetydiga, som definitionen av handlingar, offentlig verksamhet, avgifter grundade på merkostnaderna och rimlig avkastning på investeringar.

De flesta medlemsstater som deltog i samrådet ansåg att det vore förhastat att ändra direktivet och föredrog att mer tid skulle ges för ett fullständigt genomförande. De offentliga organen anser att den nuvarande ramen enligt direktivet fungerar bra.

4.3. Direktivets tillämpningsområde

Enligt artikel 13 i direktivet ska kommissionen göra en översyn av direktivets tillämpningsområde. I praktiken betyder det här att man ska granska om kultur-, utbildnings och forskningsorganisationer och offentliga sändningsföretag, som i dag inte ingår i direktivets tillämpningsområde bör omfattas.

Deltagarna i samråden understryker möjligheterna för vidareutnyttjande av information som innehas av kultur- och forskningsinstitutioner och offentliga sändningsföretag. Några aktörer uttrycker sitt stöd för en utvidgning av tillämpningsområdet och anger att det skulle ha en positiv inverkan på utvecklingen av en innehållsmarknad i Europa.

Medlemsstaterna (utom LV och LT) och de aktörer som företräder sektorer som inte ingår anser dock att tillämpningsområdet inte bör utvidgas i detta skede eftersom det skulle bli alltför administrativt betungande och medföra kostnader som inte uppvägs av de potentiella vinsterna. De påpekar att en stor del av det material som innehas av dessa institutioner också omfattas av tredje parts immateriella rättigheter och att de därmed ändå inte skulle omfattas av direktivet. Detta argument stöds av resultaten från en färsk studie[13] som kom fram till att direktivets tillämpningsområde för närvarande inte bör utvidgas till kultursektorn.

Kommissionen uppmuntrar de sektorer som inte omfattas att tillämpa direktivets principer, i synnerhet vad gäller öppenhet och insyn, icke-diskriminering och avsaknad av exklusiva avtal när de tillåter vidareutnyttjande av sina informationsresurser.

Ett särskilt intressant område är tillgången till vetenskaplig information som finansierats med offentliga medel. Sådan information bör ges omfattande spridning och kunna användas av alla så att man maximerar dess användbarhet för forskning och innovation, i enlighet med kommissionens meddelande om vetenskaplig information i den digitala tidsåldern[14].

Ett annat problematiskt område är innehåll som ej är upphovsrättsligt skyddat. I det nyligen framlagda meddelandet Europas kulturarv på ett musklicks avstånd [15] framhåller kommissionen betydelsen av att ”bevara tillgängligheten för ej upphovsrättsligt skyddade verk efter ett formatbyte. Med andra ord bör verk som är allmänt tillgängliga fortsätta att vara så också efter att de digitaliserats och gjorts tillgängliga via Internet”. Det finns dock en tendens bland kulturinstitutionerna att ta betalt för tillgång till eller vidareutnyttjande av digitaliserat material som inte är upphovsrättsligt skyddat. Detta kan leda till en privatisering av sådant material i den digitala tidsåldern, i stället för att möjliggöra bredast möjligt tillgänglighet och användning till gagn för medborgare och företag. Kommissionen kommer uppmärksamt att följa den fortsatta utvecklingen på området.

5. NÄRMASTE ÅTGÄRDER

Många medlemsstater genomförde direktivet om information från den offentliga sektorn med betydande fördröjning. Förbudet mot exklusiva avtal blev helt tillämpligt först den 1 januari 2009. Därför har direktivet fortfarande inte nått full verkan i sin nuvarande form.

Därför avser kommissionen inte att föreslå några ändringar av direktivet för närvarande . Kommissionen kommer att göra ytterligare en översyn senast 2012 då det bör finnas bättre underlag att bedöma effekterna och tillämpningen av direktivet. Kommissionen kommer att meddela resultaten till Europaparlamentet och rådet. Ändringar av lagstiftningen kommer att övervägas i det skedet om möjligheterna för vidareutnyttjande fortfarande hämmas.

I mellantiden finns det stort utrymme för förbättringar av medlemsstaternas sätt att hantera sina informationsresurser på marknaden. Kommissionen vill i synnerhet rikta uppmärksamheten mot följande områden:

1) Direktivet måste genomföras och tillämpas fullt ut

Detta är det första grundläggande steget mot att undanröja hindren för vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn, som t.ex. monopolmarknader och diskriminerande behandling. Kommissionen kommer att fortsätta att vaka över att medlemsstater fullgör sina skyldigheter och agera mot alla som inte följer direktivet.

2) Slut på exklusiva avtal

Alla befintliga exklusiva avtal måste upphöra att gälla senast den 31 december 2008, om det inte kan styrkas att de, som ett undantag, är nödvändiga för tillhandahållandet av en tjänst av allmänt intresse[16]. Det finns dock tecken på att det fortfarande finns gällande exklusiva avtal i medlemsstaterna. Kommissionen kommer noga att granska hur denna skyldighet uppfylls. Den kommer under sommaren 2009 att inleda en utredning av omfattningen av sådana avtal.

3) Prissättning

Offentliga organ ska tillämpa öppen prissättning baserad på den beräkningsgrund de tillämpar och följa de avgiftsgränser som fastställs i direktivet. Beräkningarna ska inte baseras på det offentliga organets totala omsättning utan på de enskilda databaser eller poster som berörs.

En färsk studie från universitetet i Cambridge är en av flera som tyder på att vidareutnyttjandet av information från den offentliga sektorn maximeras om inga avgifter eller endast merkostnaderna (kostnaderna för att kopiera och sprida handlingarna) tas ut. Den visar också att de sociala och ekonomiska vinsterna med god marginal överstiger de finansiella vinsterna av kostnadstäckning[17]. Detta rekommenderas också i ingressen till direktivet. Avgifter som motsvarar merkostnaderna är också en av de centrala principerna i den nyligen antagna OECD-rekommendationen om förbättrad tillgång till och effektivare användning av offentlig information[18].

En kontinuerlig analys av de ekonomiska argumenten för merkostnader är en av kommissionens prioriteringar för framtiden och ska utföras i samarbete med medlemsstaterna och aktörerna.

4) Främjande av vidareutnyttjande

I enlighet med artikel 3 i direktivet bör offentliga organ se till att handlingar som kan vidareutnyttjas (dvs. är tillgängliga för varje annan användning än den ursprungliga offentliga verksamhet för vilken de först producerades) kan vidareutnyttjas för kommersiella eller icke-kommersiella syften. De offentliga organen ska främja vidareutnyttjande men samtidigt följa alla EU-bestämmelser och nationella bestämmelser om dataskydd.

Offentliga organ uppmuntras att kartlägga och göra sina informationskällor snabbt och enkelt tillgängliga, i stabila format. Register över informationstillgångar och nationella portaler för information från den offentliga sektorn är viktiga verktyg i det här sammanhanget. Det är mycket viktigt att den offentliga och den privata sektorn samarbetar, och partnerskap och innovation bör främjas.

Kommissionen kommer att främja ett utbyte av god praxis vad gäller åtgärder för att främja vidareutnyttjandet mellan medlemsstater, i synnerhet genom expertgruppen för information från den offentliga sektorn. Den kommer att bidra till att sprida kunskap och policy för vidareutnyttjande genom sådana projekt som PSI-plattformen.

5) Säkerställande av rättvis konkurrens mellan offentliga organ och vidareutnyttjare

Offentliga organ bör se till att licensvillkoren för privata vidareutnyttjare är rättvisa och motverka diskriminering, korssubventionering och exklusiva avtal, även om de konkurrerar med vidareutnyttjare på samma marknad.

Direktivet överlåter det på medlemsstaterna att definiera de offentliga organens offentliga verksamhet. I vissa fall är gränsen mellan offentlig verksamhet och marknadsverksamhet inte tydlig. Det finns också fall då offentlig verksamhet definieras på ett sådant sätt att den omfattar en stor mängd verksamheter och täcker nästan hela marknaden av mervärdestjänster baserade på information från den offentliga sektorn. Dessa situationer kan lätt leda till korssubventioner där ett offentligt organ använder sin ”råinformation” till ytterligare mervärdestjänster under mer gynnsamma villkor än de som erbjuds konkurrenterna. Det är mycket svårt för privata vidareutnyttjare att konkurrera med de offentliga organen under sådana omständigheter.

För att säkerställa en rättvis konkurrens och icke-diskriminering, såsom föreskrivs i artikel 10.2 i direktivet måste samma avgifter och andra villkor gälla för alla offentliga organ som vill vidareutnyttja sina egna handlingar för att producera mervärdestjänster i konkurrens med andra vidareutnyttjare. En särredovisning av organets offentliga verksamhet och marknadsverksamhet bidrar till det här målet. Medlemsstaterna kan visserligen definiera de offentliga organens offentliga verksamhet, men de måste ta hänsyn till vissa gränser och kriterier som fastställs i EU-lagstiftningen såsom den tolkas av EG-domstolen[19]. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att definiera offentlig verksamhet på ett sådant sätt att de möjliggör ett maximalt vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn och kommer att främja god praxis och övervaka utvecklingen inom detta område.

Konkurrensbestämmelserna kan också, om tillämpliga, ha en viktig kompletterande roll när det gäller att frigöra potentialen för vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn genom att säkerställa att vidareutnyttjandet är öppet för alla potentiella aktörer på marknaden på icke-diskriminerande grund och i enlighet med bestämmelserna i direktivet.

6) Lösning av konflikter

Vidareutnyttjarna är ofta beroende av sina källor och därför ovilliga att klaga på de offentliga organ som kan vara deras enda leverantörer av information från den offentliga sektorn. Formella domstolsförfaranden kan vara utdragna och kostsamma. Effektiva, billiga och oberoende mekanismer för lösning av konflikter bör därför tillhandahållas. Några medlemsstater (t.ex. FR, SI och UK) har upprättat sådana mekanismer, vilket har minskat antalet klagomål. Enligt direktivet ska det finnas möjlighet till överprövning men det överlåts åt medlemsstaterna att fastställa de praktiska formerna. Kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att införa klagomålsmekanismer för ärenden som rör vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn och kommer att övervaka utvecklingen

Sammanfattning av de viktigaste åtgärderna att vidta

Medlemsstaterna:

- Säkerställa att direktivet genomförs och tillämpas på ett fullständigt och korrekt sätt.

- Avsluta exklusiva avtal i enlighet med direktivet.

- Tillämpa licens- och avgiftsmodeller som främjar vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn.

- Säkerställa rättvis konkurrens mellan offentliga organ och vidareutnyttjare

Dessutom uppmuntras medlemsstaterna att främja kartläggning av och snabb tillgång till informationsresurser och att inrätta mekanismer för snabb och billig lösning av konflikter.

Kommissionen:

- Uppmärksamt övervaka genomförandet och tillämpningen av direktivet.

- Noggrant granska exklusiva avtal (2009–10) i synnerhet.

- Analysera de ekonomiska argumenten för merkostnader.

- Uppmuntra utbyte av god praxis (aktiv policy för vidareutnyttjande, offentlig verksamhet, lösning av konflikter)

- Senast 2012 göra en översyn och vid behov lägga fram förslag om ändring av direktivet.

6. SLUTSATS

Genom direktiv 2003/98/EG fastställdes de grundläggande villkoren för att främja vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn i hela EU. Framsteg har gjorts sedan direktivet antogs. Kommersiellt vidareutnyttjande har blivit tillåtet, monopol har brutits, rättvisa villkor har införts för handeln, priserna har sjunkit och öppenheten har ökat. Framstegen och genomförandet av direktivet har dock inte kommit lika långt i alla medlemsstater.

Stora hinder finns fortfarande kvar. Några exempel är de offentliga organens försök att maximera kostnadstäckningen i stället för att ta hänsyn till vinsterna för ekonomin i stort, konkurrensen mellan offentlig och privat sektor, praktiska frågor som hindrar vidareutnyttjande (t.ex. brist på information om tillgänglig information från den offentliga sektorn) samt synen hos offentliga organ som inte inser den ekonomiska potentialen.

Dessa problem och medlemsstaternas arbete för att åtgärda dem måste övervakas och bedömas innan kommissionen kan överväga några ändringar av direktivet.

Medlemsstaterna måste nu inrikta sina insatser på att se till att direktivet genomförs och tillämpas på ett fullständigt och korrekt sätt, att exklusiva avtal avslutas, att de licens- och avgiftsmodeller som tillämpas främjar tillgången till och vidareutnyttjandet av den här typen av information, att samma villkor gäller för offentliga organ som vidareutnyttjar egna handlingar som för andra vidareutnyttjare samt att mekanismer för snabb och billig konfliktlösning främjas.

Kommissionen kommer att göra ytterligare en översyn senast 2012 då det bör finnas ett bättre underlag för att bedöma effekterna och tillämpningen av direktivet. Den kommer då att ta ställning till eventuella ändringar, med beaktande av de framsteg som gjorts i medlemsstaterna.

[1] Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/98/EG av den 17 november 2003 om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn, EUT L 345, 31.12.2003, s. 90.

[2] Studie om mätning av resurser vad gäller information från den offentliga sektorn i Europa (Measuring European Public Sector Information Resources, MEPSIR), Helm m.fl., 6/2006.

[3] Beräknades till 6,5 miljarder euro 2007, Kommissionens meddelande av den 23 september 2008 om översynen av förordning (EG) nr 717/2007, KOM(2008) 579 slutlig.

[4] http://www.instat.com/press.asp?ID=2343&sku=IN0804074ID, 25.6.2008.

[5] The commercial use of public information (CUPI) , OFT, 12/2006 .

[6] Ärendena avseende bristande anmälan av genomförandet gällde ursprungligen BE, CZ, DE, GR, ES, IT, CY, LV, LT, LU, MT, NL, AT, PT och HU och ärendena avseende nationella genomförandeåtgärder som inte överensstämde med direktivet rör för närvarande IT, PL och SE.

[7] Avser AT, BE, ES och LU.

[8] EUT L 107, 20.4.2006, s. 38.

[9] Assessment of the Re-use of Public Sector Information (PSI) in the Geographical Information, Meteorological Information and Legal Information sectors, MICUS , 12/2008.

[10] Samma.

[11] Serda GFII, pressmeddelande, 27.1.2009.

[12] Resultaten från samråden och de enskilda bidragen finns på http://ec.europa.eu/information_society/policy/psi/index_en.htm.

[13] Assessment of the Economic and Social Impact of the Public Domain in the Information Society , Rightscom, 4/2009.

[14] KOM(2007) 56 slutlig.

[15] KOM(2008) 513 slutlig.

[16] Artikel 11.2 och 11.3 i direktivet.

[17] Models of Public Sector Information Provision via Trading Funds , Newbery m.fl., 2/2008.

[18] K(2008)36, 6/2008.

[19] Begreppet offentlig verksamhet är nära kopplat till offentliga tjänster eller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, och på en del språk används samma begrepp för båda sakerna (t.ex. mission de service public på franska). EG-domstolen har från fall till fall granskat om vissa verksamheter i medlemsstater kan anses utgöra sådana tjänster och fastställt några kriterier, som tjänstens universalitet och kontinuitet, enhetliga avgifter och lika vilkor.