EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 16.5.2018 COM(2018) 302 final 2018/0152(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EG) nr 767/2008, förordning (EG) nr 810/2009, förordning (EU) 2017/2226, förordning (EU) 2016/399, förordning XX/2018 [förordning om interoperabilitet] och beslut 2004/512/EG och om upphävande av rådets beslut 2008/633/RIF



{SEC(2018) 236 final}

{SWD(2018) 195 final}

{SWD(2018) 196 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET ·Bakgrund till förslaget Informationssystemet för viseringar (VIS) har sedan 2011 fungerat som den tekniska lösning som underlättar viseringsförfarandena för kortare vistelse och hjälper viserings-, asyl- och migrationsmyndigheter att snabbt och effektivt kontrollera nödvändig information om tredjelandsmedborgare som behöver visering för resor till Europeiska unionen (EU). VIS sammanlänkar medlemsstaternas konsulat runt om i världen och alla deras gränsövergångsställen vid de yttre gränserna. I systemet görs biometrisk matchning, framför allt av fingeravtryck, i identifierings- och kontrollsyfte. Liksom anges i kommissionens meddelande Anpassning av den gemensamma viseringspolitiken till nya utmaningar är EU:s gemensamma viseringspolitik en väsentlig del av Schengenregelverket. Viseringspolitiken är och bör förbli ett sätt att underlätta turism och affärsverksamhet, samtidigt som den bör fungera som ett verktyg för att förebygga säkerhetshot och risker för irreguljär migration till EU. Grundprinciperna för handläggningen av viseringsansökningar har inte setts över sedan viseringskodexen trädde i kraft 2010 och VIS togs i drift 2011, trots att den situation som råder när viseringspolitiken genomförs har förändrats drastiskt. De senaste årens migrations- och säkerhetsutmaningar har medfört att den politiska debatten om Schengenområdet i allmänhet och viseringspolitiken i synnerhet har förändrats och att EU har blivit tvunget att omvärdera balansen mellan migrations- och säkerhetsfrågor, ekonomiska överväganden och allmänna yttre förbindelser. Redan i sitt meddelande om bevarande och stärkande av Schengen slog kommissionen fast att gränsöverskridande hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten blir en fråga av gemensamt intresse i ett område utan kontroller vid de inre gränserna. Avsaknaden av kontroller vid de inre gränserna har åtföljts av åtgärder på andra områden, såsom yttre gränser, viseringspolitik, Schengens informationssystem (SIS), uppgiftsskydd, polissamarbete, straffrättsligt samarbete och narkotikapolitik. Den påtagliga tekniska utvecklingen ger samtidigt nya möjligheter att förenkla viseringshandläggningen både för de sökande och för konsulaten. Eftersom VIS är en viktig komponent i regelverket för viseringspolitiken kompletterar detta förslag kommissionens senaste förslag om ändring av viseringskodexen, vilket lades fram den 14 mars 2018. VIS utgör en integrerad del av kommissionens strategi för att hantera gräns-, migrations- och säkerhetsrelaterade uppgifter. Syftet med systemet är att se till att gränskontrolltjänstemän, brottsbekämpande tjänstemän, immigrationstjänstemän och rättsliga myndigheter får den information som de behöver för att bättre skydda EU:s yttre gränser, hantera migrationen och förbättra den inre säkerheten för samtliga medborgare. I december 2017 föreslog kommissionen regler om interoperabilitet mellan EU:s informationssystem för ett smartare och mer effektivt samarbete mellan dessa. I 2016 års förordning om ett in- och utresesystem slogs det fast att in- och utresesystemet och VIS kan vara fullkomligt interoperabla när det gäller att ge en fullständig bild av tredjelandsmedborgares historik när det gäller viseringsansökningar genom tillförsel av uppgifter om hur medborgarna använt sina viseringar. Förslaget om att inrätta en ram för interoperabilitet mellan EU:s informationssystem om gränser och viseringar ändrar VIS-förordningen så att VIS blir en del av den gemensamma plattformen, tillsammans med in- och utresesystemet och EU-systemet för reseuppgifter och resetillstånd (Etias), utifrån vilket interoperabilitet ska skapas. Den detektor för multipla identiteter (MID) som infördes genom förslaget om interoperabilitet kommer att göra det lättare att upptäcka multipla identiteter och bekämpa identitetsbedrägerier. Detektorn ska automatiskt underrätta den viseringsmyndighet som behandlar en ansökan om sökanden är känd under olika identiteter så att myndigheten kan vidta lämpliga åtgärder. Så snart de nya informationssystemen har tagits i drift och interoperabilitet mellan dem har säkerställts, kommer tjänstemän som handlägger viseringar att få avsevärt större möjligheter att göra snabba bakgrundskontroller av sökandena. Genom den europeiska sökportalen (ESP) kommer man att kunna få resultat från olika system genom en enda sökning. Detta kommer att bidra till en ökad säkerhet inom området utan inre gränskontroller. Lagstiftningen om viseringsförfarandet måste ändras för att detta mål ska nås. Ändringarna bör i synnerhet innefatta en skyldighet för viseringsmyndigheter att automatiskt konsultera MID liksom andra databaser när de gör säkerhets- och migrationsrelaterade bedömningar av tredjelandsmedborgare som ansöker om visering för kortare vistelse. En informationslucka på EU-nivå har konstaterats när det gäller handlingar som innebär att tredjelandsmedborgare får vistas i Schengenområdet i mer än 90/180 dagar: viseringar för längre vistelse, uppehållstillstånd och uppehållskort (slutrapporten från expertgruppen för informationssystem och interoperabilitet av den 17 maj 2017). Rådet uppmanade kommissionen att företa en genomförbarhetsstudie om inrättandet av en central EU-databas med information om viseringar för längre vistelse, uppehållskort och uppehållstillstånd. Studien slutfördes i september 2017, och den slutsats som drogs var att en databas som ingår i VIS skulle vara den mest genomförbara lösningen när det gäller it-säkerhet, praktisk genomförbarhet och kostnadseffektivitet. En uppföljningsstudie gjordes om nödvändigheten av och proportionaliteten i att utöka VIS till att inbegripa uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållshandlingar. Utöver det interoperabilitetsarbete som inleddes i april 2016 för att skapa starkare och smartare informationssystem för gränser och säkerhet, gjordes en allmän utvärdering av VIS 2016. Utvärderingen var framför allt inriktad på systemets ändamålsenlighet, effektivitet och mervärde för EU. Det konstaterades att VIS uppfyller sina mål och fyller sin funktion och att det fortfarande är ett av de mest avancerade systemen i sitt slag, men att nya utmaningar när det gäller visering, gränsförvaltning och migrationshantering innebär att systemet måste vidareutvecklas på en rad specifika områden. Den 17 april 2018 lade kommissionen fram ett förslag om säkrare uppehållskort för tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till EU-medborgare. Enligt detta förslag måste inte sådana uppehållskort inkluderas i VIS. ·Gällande bestämmelser VIS inrättades genom beslut 2004/512/EG och dess syfte, funktioner och ansvarsområden anges i förordning (EG) nr 767/2008 (VIS-förordningen). I förordning (EG) nr 810/2009 av den 13 juli 2009 (viseringskodexen) anges reglerna för registrering av biometriska kännetecken i VIS. I rådets beslut 2008/633/RIF av den 23 juni 2008 fastställs därför villkoren för att medlemsstaternas utsedda myndigheter och Europeiska unionens organ för samarbete och fortbildning inom brottsbekämpning (Europol) ska ges åtkomst till VIS för sökningar i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott. Detta förslag ska inte påverka tillämpningen av direktiv 2004/38/EG. Förslaget ska inte i något avseende ändra direktiv 2004/38/EG. ·Syfte med förslaget De allmänna syftena med detta initiativ är i linje med de fördragsbaserade målen att förbättra säkerheten inom EU och vid dess gränser, främja legitima resenärers rätt att passera de yttre gränserna samt fritt röra sig och vistas inom området utan inre gränskontroller och att underlätta förvaltningen av Schengenområdets yttre gränser. Närmare redogörelser för dessa syften finns i den europeiska migrationsagendan och i efterföljande meddelanden, däribland meddelandet om bevarande och stärkande av Schengen, meddelandet Europeiska säkerhetsagendan, kommissionens lägesrapporter om utvecklingen mot en effektiv och genuin säkerhetsunion och meddelandet Anpassning av den gemensamma viseringspolitiken till nya utmaningar. De specifika syftena med detta förslag är följande: (1)Att underlätta förfarandet för viseringsansökan. (2)Att underlätta och stärka kontrollerna vid gränsövergångsställen vid de yttre gränserna och inom medlemsstaternas territorium.

(3)Att förbättra den inre säkerheten i Schengenområdet genom att underlätta utbytet av information mellan medlemsstaterna om tredjelandsmedborgare som innehar viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd. Ett antal underordnade mål eftersträvas också: (4)Att underlätta migrationsmyndigheternas och de brottsbekämpande myndigheternas identitetskontroller av tredjelandsmedborgare på en medlemsstats territorium. (5)Att göra det lättare att identifiera försvunna personer. (6)Att vara till hjälp vid identifiering och återvändande av personer som inte eller inte längre uppfyller villkoren för inresa till, vistelse eller bosättning på medlemsstaternas territorium. (7)Att hjälpa brottsbekämpande myndigheter att få tillgång till uppgifter om personer som ansöker om och innehar viseringar för kortare vistelse (vilket redan är möjligt enligt gällande regler) och även om innehavare av viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd, om så krävs för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra allvarlig brottslighet och terrorism, samtidigt som man säkerställer ett omfattande uppgifts- och integritetsskydd. (8)Att samla in statistik som stöd för en evidensbaserad migrationspolitik i EU. 2.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR ·Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning En Refit-utvärdering av VIS genomfördes 2016 och ledde till en rad rekommendationer om hur systemets funktion kan förbättras. Dessa rekommendationer låg till grund för detta förslag. På det hela taget visade VIS-utvärderingen att systemet lever upp till sina mål på ett effektivt sätt. Den visade dock att det finns ett behov av att vidareutveckla VIS för att det bättre ska leva upp till de nya utmaningar som viserings-, gräns- och säkerhetspolitiken innebär. Detta skulle kunna ske genom att man kopplar samman befintliga och framtida it-system och undersöker hur uppgifter om viseringar för längre vistelse, inklusive biometriska uppgifter, kan registreras i VIS. Utvärderingen visade även att förbättringar behövs, särskilt när det gäller övervakningen av uppgifters kvalitet och framtagandet av statistik. De flesta av de problem som konstaterades i utvärderingen var av teknisk karaktär och kan användas för att ytterligare anpassa systemet genom de nya lagstiftningsförslag som lagts fram på detta område. De handlar framför allt om 1) att förbättra uppgifters kvalitet, 2) att integrera VISMail-funktionen i VIS, 3) att centralisera samråds- och representationsfunktionerna, 4) att ge stöd för ansiktsigenkänning eller användning av latenta fingeravtryck, och 5) att inrätta en rapporterings- och statistikmotor som baseras på VIS-uppgifter. Mellan oktober 2016 och juli 2017 genomförde Europeiska byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA) en studie om alla de tekniska effekter som VIS-utvärderingen förväntas ge. Därför behövdes ingen utförlig analys av de tekniska förbättringarnas påverkan. Flera problem som identifierades i utvärderingen kräver dock inte bara en teknisk analys, utan även en analys av möjliga lösningar för att åtgärda problemen och konsekvenser av dessa: ·Svårigheterna med att fullfölja förfaranden för att återsända irreguljära migranter till deras hemländer om resehandlingar saknas.

·Riskerna med irreguljär migration och viseringsbedrägerier, framför allt människohandel och annat utnyttjande av barn under 12 år, när de ansöker om visering. ·Svårigheterna för gräns- och migrationsmyndigheter att kontrollera viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd samt innehavarna av dessa. ·Bristen på information vid kontroller av eventuell irreguljär migration och säkerhetsrisker vid handläggning av viseringsansökningar. ·Behovet att överväga möjligheten att automatiskt konsultera andra databaser inom området för säkerhet och gränser vid handläggning av viseringar. I detta sammanhang bör hänsyn tas till den utveckling som har skett sedan 2016 års utvärdering av EU:s informationssystem för gränsförvaltning och säkerhet, och överensstämmelse bör säkerställas med nyligen antagna kommissionsförslag (in- och utresesystemet) samt ny utveckling och nya system som föreslagits (förslaget till omarbetad Eurodacförordning, Etias, Ecris-TCN-systemet och interoperabilitet). ·Samråd med berörda parter I bilaga 2 till den åtföljande konsekvensbedömningen finns en utförlig redogörelse av samrådet med berörda parter. Kommissionen beställde tre oberoende studier: en om genomförbarheten, nödvändigheten och proportionaliteten av en sänkt minimiålder för fingeravtryck på barn i viseringsförfarandet och om lagring av en kopia av sökandens resehandlingar i VIS samt två studier om genomförbarheten av och om nödvändigheten och proportionaliteten i att utvidga VIS till att även omfatta uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållshandlingar (dvs. uppehållstillstånd och uppehållskort). Inom ramen för studierna gjordes även riktade samråd med alla berörda parter, inklusive nationella myndigheter som har befogenhet att föra in, ändra, radera eller konsultera uppgifter i VIS, nationella myndigheter med ansvar för migration och återvändande, barnskyddsmyndigheter, polismyndigheter och myndigheter med ansvar för människohandelsrelaterade frågor, myndigheter med ansvar för konsulära frågor och nationella myndigheter med ansvar för kontroller vid yttre gränsövergångsställen. Dessutom rådfrågades flera olika myndigheter i tredjeländer och icke-statliga organisationer som arbetar med barns rättigheter. Under 2017 och 2018 genomförde kommissionen två offentliga samråd. Det första pågick mellan den 17 augusti 2017 och den 9 november 2017 och handlade om en sänkt minimiålder för fingeravtryck på barn i viseringsförfarandet. Det andra samrådet pågick mellan den 17 november 2017 till den 9 december 2018 och handlade om en utvidgning av VIS så att det även skulle omfatta uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållshandlingar. Europeiska datatillsynsmannen (EDPS) lämnade sina synpunkter på frågan om en sänkt minimiålder för fingeravtryck på barn den 9 november 2017 och på frågan om en utvidgning av VIS så att det även skulle omfatta uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållshandlingar den 9 februari 2018. EDPS och Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) lämnade sina synpunkter om olika delar av förslaget under riktade intervjuer som ingick i de samråd med berörda parter som genomfördes inför konsekvensbedömningen. ·Konsekvensbedömning En konsekvensbedömning genomfördes 2018, där fokus låg på de frågor som krävde ytterligare bedömning för utarbetandet av detta förslag. Den baserades på tre oberoende studier som kommissionen lade ut på entreprenad och lät genomföra 2017 och 2018. Hänsyn har även tagits till resultaten av eu-LISA:s studie om den tekniska genomförbarheten av all möjlig utveckling av VIS, vilken genomfördes i november 2016 och februari 2017, och genomförbarhetsstudien om integrerad gränsförvaltning för personer som inte har registrerats i in- och utresesystemet (Etias-studien). I konsekvensbedömningen undersöktes olika alternativ när det gäller följande: ·Att inkludera en digital kopia av resehandlingen i VIS (på ett centraliserat eller decentraliserat sätt), med två underalternativ: med lagring av enbart sidan med personuppgifter eller av alla sidor som använts i sökandens resehandling. ·Att sänka åldern för att ta fingeravtryck på barn, med två underalternativ: en sänkning av åldern för att ta fingeravtryck till sex år eller så att alla barn omfattas oavsett ålder. ·Att inkludera uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållshandlingar i VIS, med lagstiftningsalternativ som en ytterligare harmonisering av och ett stärkt skydd för viseringar för längre vistelse och uppehållshandlingar; att sammanlänka nationella databaser så att alla medlemsstater kan söka i varandras nationella databaser, och att inkludera handlingar i VIS med eller utan uppgifter om ansökningar som har fått avslag. ·Att se till att automatiska migrations- och säkerhetskontroller görs mot tillgängliga databaser. Detta förslag följer de rekommenderade alternativen i konsekvensbedömningen när det gäller den första åtgärden (lagring av resehandlingens sida med personuppgifter), den andra åtgärden (en sänkning av åldern för att ta fingeravtryck på barn till sex år) och den fjärde åtgärden ovan. När det gäller inkluderingen av viseringar för längre vistelse och uppehållshandlingar i VIS, omfattar förslaget inte uppgifter om uppehållskort som utfärdas till familjemedlemmar till EU-medborgare som har rätt till fri rörlighet enligt unionsrätten, med tanke på de rättigheter som dessa tredjelandsmedborgare har till följd av sin familjeanknytning till EU-medborgaren. Det förslag som kommissionen lade fram den 17 april 2018 har dessutom lett till att sådana uppehållskort blivit säkrare. Nämnden för lagstiftningskontroll granskade utkastet till konsekvensbedömning och avgav ett positivt yttrande den 23 april 2018. 3.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN ·Sammanfattning av de föreslagna åtgärderna

Ändamålet, funktionerna och ansvarsfördelningen för VIS måste fastställas närmare så att hänsyn tas till en utbyggnad av systemet till uppgifter om innehavare av viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd. VIS måste också byggas ut så att kategorierna av uppgifter om ansökningar om viseringar för kortare vistelse inbegriper lagade kopior av resehandlingar. Vidare måste VIS förses med nya funktioner som en databas för rapportering och statistik eller VISMail. Detta innebär att det krävs en ändring av reglerna i viseringskodexen om förfarandet för handläggning av viseringsansökningar. Medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter och Europols rätt till åtkomst har fastställts genom rådets beslut 2008/633/RIF. Genom detta beslut, som antogs före Lissabonfördraget, reglerades de brottsbekämpande myndigheternas åtkomst inom ramen för den tidigare ”tredje pelaren” i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). Eftersom denna ”tredje pelare” inte längre existerar som sådan i de befintliga fördragen, anser kommissionen att det nuvarande förslaget ger möjlighet till en integrering av beslutets innehåll i VIS-förordningen. Eftersom VIS kommer att utvidgas till att omfatta uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd kommer eu-LISA att få ansvaret för att vidareutveckla och sköta den operativa förvaltningen av systemet. Därför måste ändringar göras i förordning (EG) nr 810/2009 (viseringskodexen), förordning (EG) nr 767/2008, förordning (EU) 2017/2226 (förordningen om in- och utresesystemet), förordning (EU) XX [förordningen om interoperabilitet] och förordning (EU) 2016/399 (kodexen om Schengengränserna). De viktigaste målen med förslaget kan sammanfattas på följande sätt: Att fylla kvarvarande informationsbrister i fråga om gränser och säkerhet: inkludering av viseringar för längre vistelse samt uppehållshandlingar i VIS Expertgruppen påpekar i sin slutrapport att det finns en informationsbrist på EU-nivå gällande handlingar som innebär att tredjelandsmedborgare får stanna i en viss EU-medlemsstat i mer än 90 dagar under en 180-dagarsperiod. För närvarande samlas det inte in några uppgifter om sådana handlingar och deras innehavare, och uppgifterna kan inte kontrolleras i något av EU:s stora it-system på området för gränser och säkerhet (bortsett från i SIS, i viss mån). Medlemsstaterna anser att dagens hantering av dessa handlingar kan hämma gränspassagen för tredjelandsmedborgare och deras efterföljande fria rörlighet inom området utan inre gränskontroller. Tredjelandsmedborgare som kommer till EU för en längre vistelse är den enda grupp av tredjelandsmedborgare som inte omfattas av något av EU:s stora it-system (liksom framgår av figuren nedan). Genom att inkludera viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd i VIS skulle man kunna säkerställa att information om sådana handlingar och deras innehavare tas med i ett av EU:s stora it-system och enligt samma regler som för handlingar som utfärdas till dem, antingen utan krav om visering (uppgifterna finns redan i Etias och i in- och utresesystemet) eller med krav om visering (tredjelandsmedborgare som kommer för en kortare vistelse, vars uppgifter redan finns i VIS och i in- och utresesystemet). På så sätt kommer andra myndigheter i medlemsstaterna än den utfärdande myndigheten att kunna kontrollera handlingen och innehavaren vid gränsen eller på det egna territoriet. VIS underlättar ett systematiskt och bättre utbyte av information mellan medlemsstaterna om tredjelandsmedborgare som innehar visering för längre vistelse och uppehållstillstånd, och därför skulle VIS bidra till en bättre säkerhet inom Schengenområdet. Om register över viseringar för längre vistelse eller uppehållstillstånd förs i ett centralt system och görs tillgängliga för alla berörda myndigheter i medlemsstaterna, kommer varje medlemsstat att kunna göra en mer noggrann och opartisk bedömning av säkerhetsriskerna utifrån registren i systemet när de kontrollerar innehavarna vid gränsövergångsställen och på medlemsstaternas territorium. Om dessa handlingar inkluderas i ett centralt system kommer det dessutom att bli lättare att upptäcka bedrägerier där autentiska handlingar erhålls med falska bakomliggande dokument. Genom att främja ett bättre och systematiskt informationsutbyte mellan medlemsstaterna skulle man också minimera den administrativa bördan och övervinna språkbarriärer vid kontakt med andra medlemsstater för att kontrollera äktheten i en handling som uppvisats av en tredjelandsmedborgare. Vid beslut om utfärdande eller förlängning av en visering för längre vistelse eller ett uppehållstillstånd kommer en rad automatiska kontroller att göras med hjälp av kompabilitetsverktygen (ESP) för att se om en EU- eller Interpoldatabas innehåller några bevis för att personen i fråga skulle kunna utgöra ett hot mot säkerheten i någon medlemsstat. Den medlemsstat som utfärdar handlingen kommer att behöva följa upp alla träffar i enlighet med befintlig EU-lagstiftning och nationell lagstiftning. Bättre kontroller vid viseringshandläggning tack vare interoperabilitet Enligt de nuvarande reglerna måste konsultat endast kontrollera resande som omfattas av viseringstvång inom ramen för SIS för att avgöra om en viseringssökande omfattas av ett inreseförbud. Det finns för närvarande ingen skyldighet att kontrollera viseringssökande i andra tillgängliga databaser (t.ex. Eurodac) eller i Interpols databaser över stulna och förkomna resehandlingar och resehandlingar som är föremål för ett meddelande. När den europeiska sökportalen har inrättats kommer behöriga myndigheter – inklusive viseringshandläggande myndigheter – att kunna göra en enda sökning och få resultat från alla de system som de får ha åtkomst till (inklusive Eurodac, in- och utresesystemet och Ecris-TCN-systemet) i stället för söka i varje enskilt system. Tack vare ESP kommer det att bli lättare att upptäcka säkerhetsrisker och risker för irreguljär migration under viseringsförfarandet genom att viseringstjänstemän kan göra snabba och effektiva bakgrundskontroller av viseringssökande. Tanken med interoperabilitetsförslaget är också att det ska vara lättare att upptäcka multipla identiteter och motverka identitetsbedrägeri. Genom interoperabilitetsfunktionen underrättas den handläggande viseringsmyndigheten automatiskt om sökanden är känd under andra identiteter, och den kommer då att kunna vidta lämpliga åtgärder. Eftersom VIS också omfattas av den rättsliga ramen för interoperabilitet har tekniska möjligheter uppstått så att godkända användare faktiskt kan kommunicera med varandra via olika databaser på ett snabbt, enhetligt och systematiskt sätt. Det faktum att viseringsmyndigheter får göra automatiska kontroller mot andra databaser med hjälp av ESP innebär att detta är första gången som ramverket för interoperabilitet har tillämpats i praktiken. När de uppgifter som sökandena inlämnat kontrolleras och bedöms kommer VIS automatiskt att söka efter respektive ansökan i vart och ett av ovannämnda system. Utöver automatiska sökningar i andra databaser kommer särskilda riskindikatorer att användas vid viseringshandläggningen. Indikatorerna kommer att innehålla dataanalys samt särskilda värden som tillhandahållits av medlemsstaterna och statistik från andra relevanta gränsförvaltnings- och säkerhetsdatabaser. På så sätt skulle riskbedömningarna förbättras och dataanalysmetoden kunna tillämpas. Riskindikatorerna skulle inte innehålla några personuppgifter och skulle grundas på statistik och uppgifter från medlemsstaterna om hot, onormalt många avslag eller personer som överskridit den tillåtna vistelsen bland vissa kategorier av tredjelandsmedborgare samt folkhälsorisker. Införandet av systematiska säkerhets- och migrationskontroller i anslutning till VIS-uppgifter bygger på de vinster som ramverket för interoperabilitet har gett.

Att göra det enklare att identifiera försvunna personer Det kan uppstå situationer där personer har intresse av att bli identifierade – eftersom de har tappat bort sig, försvunnit eller identifierats som offer för människohandel. Polismyndigheten får identifiera en person med biometriska uppgifter som hämtats om personen i fråga vid en identitetskontroll i enlighet med ramverket för interoperabilitet, om den nationella lagstiftningen tillåter detta. En sådan tillgång till uppgifter skulle dock inte vara tillräckligt effektiv under de särskilda omständigheter som beskrivs ovan. Brottsbekämpande myndigheter bör därför få snabb tillgång till uppgifterna i VIS för att personen ska kunna identifieras på ett snabbt och tillförlitligt sätt, utan att behöva uppfylla alla förhandsvillkor och ytterligare skyddsåtgärder för åtkomst för brottsbekämpande ändamål. Att åtgärda kvarvarande informationsbrister i fråga om handläggningen av viseringar för kortare vistelse: en sänkning av åldern för tagning av sökandes fingeravtryck och lagring av kopior av resehandlingar i VIS till förmån för återvändandeförfaranden ·En sänkning av åldern för tagning av fingeravtryck på barn från tolv till sex år Genom denna åtgärd kommer tjänstemän att kunna verifiera barnets identitet i förfarandet för viseringsansökningar. Vidare kommer kontroller att kunna göras när barnet passerar en yttre gräns. Åtgärden kommer att möjliggöra en säker identifiering av barn och kommer därför dessutom att leda till ett bättre skydd för barn och bidra till kampen mot människohandel och irreguljär migration, med hänsyn tagen till barnets bästa. Ytterligare skyddsåtgärder införs för att se till att barnets bästa värnas under hela handläggningen av viseringsansökningar och vid eventuell senare användning av barnens uppgifter. Fingeravtryck ska tas från varje viseringssökande från och med sex års ålder, vilket innebär att gruppen av personer som ansöker om viseringar för kortare vistelse utökas genom tillägg av personer i åldersgruppen 6–11 år. Vid antagandet av förordning (EG) nr 810/2009 stod det klart att man framöver behövde behandla frågan om tillräcklig tillförlitlighet när det gäller identifiering och verifiering av fingeravtryck på barn under tolv år, särskilt frågan om hur fingeravtryck utvecklas med åldern. Under 2013 genomförde Europeiska kommissionens gemensamma forskningscentrum (JRC) därför en studie av huruvida automatisk igenkänning av barns fingeravtryck kan ge en lika hög igenkänningsgrad som för vuxna. JRC konstaterade i sin studie att igenkänning av fingeravtryck på barn i åldersgruppen 6–12 år kan uppnås med en tillfredsställande grad av noggrannhet på vissa villkor. Ett sådant villkor skulle till exempel vara att se till att aktörerna får lämplig utbildning i hur man får fram högkvalitativa bilder. I en andra studie bekräftades denna slutsats, och vidare erhölls ytterligare kunskaper om åldrandets effekt på fingeravtryckens kvalitet. Kommissionen genomförde ytterligare en studie där man undersökte nödvändigheten av och proportionaliteten i en lägre minimiålder för fingeravtryck på barn inom ramen för viseringsförfarandet. Enligt denna studie skulle det bli lättare att nå VIS-målen genom en sänkt minimiålder för fingeravtryck, särskilt för att underlätta kampen mot identitetsbedrägerier och effektivisera kontrollerna vid de yttre gränsövergångsställena. Det konstaterades också att en sänkt minimiålder för fingeravtryck kan ge ytterligare fördelar genom att förebyggandet av och kampen mot kränkningar av barns rättigheter stärks, framför allt genom att det blir möjligt att identifiera och styrka identiteten hos de barn som är tredjelandsmedborgare och som finns på medlemsstaternas territorium i en situation där deras rättigheter kan vara kränkta eller kan ha kränkts (t.ex. barn som fallit offer för människohandel, försvunna barn och ensamkommande barn som ansöker om asyl). ·Lagring av en kopia av den biografiska sidan i sökandens resehandlingar i VIS för att främja återvändandeförfaranden Genom förslaget införs en ny kategori av uppgifter som ska lagras i VIS när en viseringsansökan inges. För närvarande tar medlemsstaterna kopior av sökandens resehandlingar. Det finns dock inga EU-regler med enhetliga villkor för lagring eller utbyte av sådana uppgifter mellan medlemsstaterna. Genom att behålla en kopia av resehandlingen kommer man att kunna göra bättre kontroller av handlingarna och effektivisera återvändandeförfarandena. EU:s återvändandepolitik skulle främjas om VIS används för att genomföra denna åtgärd. De myndigheter som är behöriga för identifiering (och/eller kontroll inom territoriet) och återvändande – nämligen myndigheter med ansvar för migration och återvändande – och som redan har åtkomst för att söka i systemet med hjälp av tredjelandsmedborgares fingeravtryck skulle kunna få tillgång till en sådan kopia, om inte annat följer av strikta åtkomstregler. Enligt artikel 2 e i VIS-förordningen är ett av syftena med VIS att ”vara till hjälp vid identifiering av personer som inte eller inte längre uppfyller villkoren för inresa till, vistelse eller bosättning på medlemsstaternas territorium”. Enligt artikel 31.2 får medlemsstaterna överföra eller ställa ett begränsat antal uppgifter till ett tredjelands förfogande för att bevisa tredjelandsmedborgares identitet för återsändande. VIS har förbättrats ytterligare genom denna åtgärd för att underlätta identifiering och återvändande av irreguljära migranter. Uppgradering av andra tekniska komponenter av VIS VISMail-mekanismen för samråd integreras i VIS i syfte att effektivisera utbytet mellan VIS centrala system och de nationella systemen. Utformningen av det centrala systemet anpassas för att bättre tillgodose behovet av att snabbt och effektivt säkerställa tillgänglighet under perioder av störningar (dvs. reservsystem omvandlas till en aktiv/aktiv-konfiguration). För att förbättra kvaliteten på de uppgifter som registreras i VIS har indikatorer för bristande datakvalitet införts vid ansökningstillfället. EU-Lisa har anförtrotts rollen att sköta kontrollerna av uppgifternas kvalitet i VIS. En funktion har införts för att se till att VIS vägrar behandla en begäran om föregående samråd innan alla lämpliga uppgifter har fyllts i på rätt sätt. Genom en annan funktion kan åtskillnad göras mellan fall där fingeravtryck inte krävs av rättsliga skäl och fall där sådana inte kan tillhandahållas. För att ta itu med problem som rör insamling av biometriska kännetecken, särskilt sådana som påverkar ansiktsbildernas kvalitet, kommer alternativa standarder att införas, till exempel direktinsamling av fotografier (dvs. ansiktsbilder tagna på plats). Det finns en centraliserad teknisk lösning som är avsedd för föregående samråd, representation och anmälan, så att medlemsstaterna kan hantera och uppdatera sina egna uppgifter om dessa funktioner. ·Rättslig grund Den rättsliga grunden för denna förordning består av följande artiklar i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget): artikel 16.2, artikel 77.2 a, b, d och e, artikel 78.2 d, e och g, artikel 79.2 c och d, artikel 87.2 a och artikel 88.2 a. Enligt artikel 77.2 a, b, d och e kan Europaparlamentet och rådet besluta om åtgärder om den gemensamma politiken för viseringar och andra uppehållstillstånd för kortare tid, kontroll av de personer som passerar de yttre gränserna, alla nödvändiga åtgärder för att stegvis upprätta ett integrerat system för förvaltning av de yttre gränserna samt slopad kontroll av personer, oavsett deras medborgarskap, när de passerar de inre gränserna. Detta är den huvudsakliga rättsliga grunden för den föreslagna förordningen. Enligt artikel 16.2 i EUF-fördraget har unionen befogenhet att fastställa bestämmelser om skydd för enskilda personer när det gäller behandling av personuppgifter hos unionens institutioner, organ och byråer och i medlemsstaterna, när dessa utövar verksamhet som omfattas av unionsrättens tillämpningsområde, samt om den fria rörligheten för sådana uppgifter. Denna bestämmelse i fördraget utgör också en viktig rättslig grund för detta förslag. Ett av syftena med förslaget är att, på strikta villkor, ge nationella brottsbekämpande myndigheter och Europol åtkomst till uppgifter i VIS för brottsbekämpande ändamål. Förslaget baseras därför även på artiklarna 87.2 a och 88.2 a i EUF-fördraget. Båda dessa ytterligare rättsliga grunder leder samma ordinarie lagstiftningsförfarande som är tillämpligt enligt artikel 77.2.

Genom detta förslag eftersträvas en rad andra underordnade mål, till exempel målet att bidra till Dublin- och asylprövningsförfarandet, genom de åtgärder som har tagits fram enligt artikel 78.2 d, e och g i EUF-fördraget, främja identifiering och återvändande av tredjelandsmedborgare som en del av åtgärderna i artikel 79.2 c i EUF-fördraget och främja identifiering och bekämpa människohandel som en del av de åtgärder som har tagits fram enligt artikel 79.2 d i EUF-fördraget. Dessa ytterligare rättsliga grunder är också förenliga med de huvudsakliga rättsliga grunderna. ·Subsidiaritetsprincipen Genom artikel 77.2 a i EUF-fördraget får unionen befogenhet att besluta om åtgärder om ”den gemensamma politiken för viseringar och andra uppehållstillstånd för kortare tid”. Detta förslag är inom ramarna för denna bestämmelse. Målet är att vidareutveckla och förbättra bestämmelserna om elektronisk hantering av ansökningar för planerade vistelser på medlemsstaternas territorium i högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod. Detta mål kan inte i tillräcklig utsträckning nås av medlemsstaterna själva, eftersom det bara är unionen som kan ändra en befintlig unionsakt (VIS-förordningen). Fri rörlighet inom området utan inre gränskontroller kräver att de yttre gränserna förvaltas effektivt i syfte att trygga säkerheten. Medlemsstaterna har därför enats om att gemensamt ta itu med dessa utmaningar, i synnerhet genom att dela information genom centraliserade EU-system på området rättsliga och inrikes frågor. Detta bekräftas av de olika slutsatser som har antagits av både Europeiska rådet och rådet, framför allt sedan 2015. Avsaknaden av kontroller vid de inre gränserna kräver en sund förvaltning av de yttre gränserna där varje medlemsstat eller associerat land måste kontrollera sina egna yttre gränser för de andras räkning. Ingen medlemsstat kan på egen hand hantera irreguljär migration och gränsöverskridande brottslighet. Tredjelandsmedborgare som rest in i Schengenområdet utan inre gränskontroller kan resa fritt inom detta område. Inom ett område utan inre gränser bör man vidta gemensamma åtgärder mot irreguljär invandring och internationell brottslighet och terrorism, även genom upptäckt av identitetsbedrägerier, och resultat kan endast nås med åtgärder på EU-nivå. Enligt artikel 77.2 b i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt har unionen befogenhet att anta åtgärder för att säkerställa kontroll av personer och en effektiv övervakning i fråga om passage av medlemsstaternas yttre gränser. EU:s nuvarande lagstiftning om viseringsförfarandet måste ändras så att hänsyn tas till förflyttningar av tredjelandsmedborgare som ansöker om visering för kortare vistelse, i synnerhet den senaste bestämmelsen gällande in- och utresesystemet genom vilken kravet på stämpling avskaffades och en in- och utresepost för tredjelandsmedborgare som beviljats inresa för en kortare vistelse infördes. Syftet är att medlemsstaternas myndigheter ska kunna bedöma det lagliga utnyttjandet av tidigare kortare vistelser i ett område utan inre gränskontroller. När det gäller viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd föreskrivs det i artikel 21 i Schengenkonventionen ett ömsesidigt erkännande av sådana handlingar som ger innehavaren rätt att röra sig fritt inom Schengenområdet under 90 dagar under en 180-dagarsperiod (liknande en visering för kortare vistelse), förutsatt att de uppfyller villkoren i artikel 6.1 a, c och e i förordning (EU) 2016/399 (kodexen om Schengengränserna). Rådet har i flera av sina slutsatser begärt nya åtgärder för att fylla informationsluckorna inom gränsförvaltning och brottsbekämpning i samband med gränspassage av innehavare av viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd, eventuellt genom att upprätta en EU-databas med sådana uppgifter. Det är i linje med målen enligt artikel 77 i EUF-fördraget att inkludera uppgifter om sådana handlingar så att uppgifterna kan delas mellan medlemsstaterna och innehavarens handlingar kan kontrolleras vid de yttre gränserna eller inom EU av andra medlemsstater än den som utfärdade handlingen och för att kontrollera om en person kan utgöra ett hot mot säkerheten i någon av medlemsstaterna. Detta mål kan inte i tillräcklig utsträckning nås av medlemsstaterna på egen hand utan kan bättre nås på unionsnivå. ·Proportionalitetsprincipen Liksom förklaras i den konsekvensbedömning som åtföljer detta förslag till omarbetad förordning, anses de politiska valen i förslaget vara proportionerliga. De går inte utöver vad som är nödvändigt för att nå de överenskomna målen. Enligt artikel 5 i EU-fördraget får åtgärder inte gå utöver vad som är nödvändigt för att nå målen i fördraget. EU:s åtgärder bör utformas på ett sådant sätt att målet för förslaget nås och att genomförandet blir så effektivt som möjligt. Det föreslagna initiativet utgör en vidareutveckling av bestämmelserna om gränsfria resor för att säkerställa att gemensamma regler vid de yttre gränserna tillämpas på samma sätt i alla de medlemsstater som har avskaffat kontrollerna vid de inre gränserna. Det baseras dessutom på ett instrument som ger EU information om tredjelandsmedborgare. Direktivet innebär en kodifiering och förbättring av befintliga brottsbekämpande myndigheters tillgång till VIS-information om dessa kategorier av tredjelandsmedborgare, vilket är ett tidsbesparande, säkert och kostnadseffektivt sätt att identifiera tredjelandsmedborgare som misstänks för (eller fallit offer för) terrorism eller grov brottslighet och ge myndigheterna möjlighet att konsultera ansökningshistoriken för tredjelandsmedborgare som misstänks för (eller fallit offer för) sådana brott. Förslaget bygger på principerna om ”inbyggt uppgiftsskydd” och är proportionerligt vad gäller rätten till skydd av personuppgifter, eftersom det inte krävs att insamlingen och lagringen av uppgifter endast sker för den tidsperiod som är nödvändig för att systemet ska kunna fungera och fylla sitt syfte. Dessutom kommer alla nödvändiga skyddsåtgärder och mekanismer för att effektivt skydda resenärers grundläggande rättigheter, framför allt deras privatliv och personuppgifter, att fastställas och genomföras i förslaget. Det krävs inga ytterligare förfaranden eller någon ytterligare harmonisering på EU-nivå för att systemet ska fungera. Den planerade åtgärden är således proportionerlig eftersom den inte går utöver vad som är nödvändigt i fråga om åtgärder på EU-nivå för att nå de fastställda målen. Det rekommenderade alternativet är även proportionerligt från kostnadssynpunkt om man ser till den nytta som alla medlemsstater kommer att ha av systemet i sin förvaltning av den gemensamma yttre gränsen och med tanke på utvecklingen av EU:s gemensamma migrationspolitik. Förslaget är därför förenligt med proportionalitetsprincipen. ·Val av instrument Förslaget bygger på ett befintligt centraliserat system som medlemsstaterna använder för samarbete sinsemellan och som kräver en gemensam struktur och gemensamma driftsregler. Dessutom innehåller förslaget regler för gränskontroller vid de yttre gränserna och för åtkomst till systemet, även för brottsbekämpande ändamål, vilka är desamma för alla medlemsstater. Detta gör att en förordning är det enda möjliga rättsliga instrumentet. ·Grundläggande rättigheter Den föreslagna förordningen inverkar på de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till värdighet (artikel 1 i EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna), rätten till frihet och säkerhet (artikel 6 i stadgan), respekt för privatlivet och familjelivet (artikel 7 i stadgan), rätten till skydd av personuppgifter (artikel 8 i stadgan), rätten till asyl och skydd av principen om ”non-refoulement” (artiklarna 18 och 19 i stadgan) och skydd vid avlägsnande, utvisning och utlämning (artikel 19 i stadgan), rätten till icke-diskriminering (artikel 21 i stadgan), barnets rättigheter (artikel 24 i stadgan) och rätten till ett effektivt rättsmedel (artikel 47 i stadgan). I 2008 års VIS-förordning fastställs strikta regler för åtkomst till VIS och nödvändiga skyddsåtgärder. Den innehåller också bestämmelser om den enskildes rätt till åtkomst, korrigering och radering samt till prövning (rättelse, radering och rättsmedel enligt den allmänna dataskyddsförordningen), framför allt rätten till rättsmedel och oberoende offentliga myndigheters övervakning av uppgiftsbehandlingen. Ytterligare skyddsåtgärder införs genom förslaget för att tillgodose de särskilda behoven när det gäller nya kategorier av uppgifter, uppgiftsbehandling och registrerade personer som kommer att omfattas av VIS. Förslaget är därför helt förenligt med EU-stadgan om de grundläggande rättigheterna, särskilt när det gäller rätten till skydd av personuppgifter, och även med artikel 16 i EUF-fördraget, där var och en garanteras rätt till skydd av de personuppgifter som berör honom eller henne.

4.BUDGETKONSEKVENSER Till följd av eu-LISA:s tekniska undersökning 2016 om den tekniska ändringen av VIS, vilken blev resultatet av Refit-programmet och konsekvensbedömningen, handlar detta förslag om att utvidga VIS för att inkludera uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd, genomföra automatiska säkerhetskontroller mot EU:s och Interpols databaser och, i tillämpliga fall, kontroller av irreguljär migration samt sänka minimiåldern för fingeravtryck på barn och lagra en kopia av den biografiska sidan i sökandenas resehandlingar i VIS. I studien bedömde man att detta kommer att kosta 182 miljoner euro. Utvecklingsfasen förväntas äga rum 2021–2023, vilket innebär att de nödvändiga anslagen kommer att täckas av det anslagna beloppet inom ramen för EU:s kommande budget. Om förslaget antas före nästa budgetram ska de nödvändiga resurserna (uppskattningsvis 1,5 miljoner euro) finansieras från budgetposten ”ISF – Gränser och viseringar”, och beloppen kommer att dras från de medel som öronmärkts för 2021–2023. Dessa 1,5 miljoner euro skulle användas för att inleda det förberedande arbete som leder fram till genomförandet av åtgärderna i detta förslag, exempelvis i samband med utarbetandet av genomförandeakter och inledandet av offentlig upphandling. Om en politisk överenskommelse om förslaget nås senast i mars 2019 (dvs. under nuvarande lagstiftningsperiod) är målet att förslaget ska genomföras före slutet av 2021. De resurser som krävs för detta förslag (både för gränsförvaltningsfonden och för var och en av de berörda byråerna) är i linje med kommissionens förslag till flerårig budgetram för perioden 2021–2027 av den 2 maj 2018. Kostnaderna i samband med genomförandet av detta förslag är fördelade på följande sätt: –105 miljoner euro till eu-LISA (indirekt förvaltning). –45 miljoner euro till medlemsstaterna, vilka öronmärkts i deras nationella program (delad förvaltning). –2 miljoner euro till Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån (Frontex) (indirekt förvaltning). –30 miljoner euro till Europol (indirekt förvaltning). Den tillämpade kostnadsmodellen förklaras i bilaga III ”Who is affected and how?”, avsnitt 2 ”Summary of costs and benefits” och bilaga 4 ”Refit” i konsekvensbedömningen. Den analyseras dessutom mer ingående i studien om genomförbarheten och konsekvenserna av en sänkt minimiålder för fingeravtryck på barn, studien om lagring av skannade kopior av viseringssökandes resehandlingar i VIS, studien om genomförbarheten av att ta med handlingar gällande viseringar för längre vistelse, uppehållstillstånd och tillstånd för lokal gränstrafik i en databas och den rättsliga analysen av nödvändigheten av och proportionaliteten i att utvidga VIS tillämpningsområde till att omfatta uppgifter om viseringar för längre vistelse. Alla dessa studier användes som underlag vid konsekvensbedömningen. 5.YTTERLIGARE UPPGIFTER ·Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering Kommissionen kommer att se till att övervaka hur VIS fungerar och bedöma dess viktigaste politiska mål. Fyra år efter att VIS-förordningen börjar tillämpas och vart fjärde år därefter, ska kommissionen lämna in en rapport till Europaparlamentet och rådet. I rapporten ska det göras en allmän bedömning av hur systemet fungerar, inklusive dess direkta och indirekta effekter och praktiska genomförande i fråga om grundläggande rättigheter. I rapporten bör man granska de uppnådda resultaten i förhållande till målen, bedöma de framsteg som har gjorts när det gäller de fyra huvudsakliga problemområdena och bedöma om systemet fortfarande är berättigat och eventuella följder för framtida alternativ. Genomförandet av VIS bedöms också via utvärderingsmekanismen i Schengen i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1053/2013, utan att det påverkar kommissionens roll som fördragens väktare (artikel 17.1 i EU-fördraget). ·Variabel geometri Detta förslag bygger på och vidareutvecklar Schengenregelverket i fråga om yttre gränser och viseringar, eftersom det handlar om passage av yttre gränser och beviljande av viseringar för kortare vistelse. Detta får följande konsekvenser i förhållande till fördragets protokoll och avtalen om associering till utvecklingen av Schengenregelverket: Danmark: I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll (nr 22) om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, ska Danmark inte delta i rådets beslut om åtgärder enligt del III avdelning V i EUF-fördraget. Eftersom denna förordning är en vidareutveckling av Schengenregelverket måste Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna förordning, besluta huruvida landet ska genomföra den i sin nationella rätt. Förenade kungariket och Irland: Förenade kungariket och Irland deltar varken i förordning (EG) nr 767/2008 (VIS-förordningen) eller i något av de andra rättsliga instrument som är allmänt kända som ”Schengenregelverket”, det vill säga de rättsliga instrument som reglerar och stöder avskaffandet av kontroller vid de inre gränserna och de kompletterande åtgärder som avser kontroller vid de yttre gränserna, i enlighet med artiklarna 4 och 5 i protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar och rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket och rådets beslut 2002/192/EG om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. Eftersom denna förordning är en utveckling av detta regelverk, deltar inte Förenade kungariket och Irland i antagandet av denna förordning. De är därför inte bundna av den och omfattas inte av dess tillämpning. I enlighet med domstolens dom i mål C-482/08, Förenade kungariket mot rådet, påverkas inte ovanstående slutsats av omständigheten att denna förordning har artiklarna 87.2 a och 88.2 a som rättsliga grunder vid sidan av artikel 77.2 b och d i EUF-fördraget, eftersom åtkomsten för brottsbekämpande ändamål är underordnad inrättandet av VIS. Island och Norge: De förfaranden som fastställs i associeringsavtalet mellan rådet och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket är tillämpliga, eftersom det aktuella förslaget bygger vidare på Schengenregelverket, såsom det definieras i bilaga A till det avtalet.

Schweiz: Denna förordning utgör en vidareutveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. Liechtenstein: Denna förordning utgör en vidareutveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. Kroatien, Cypern, Bulgarien och Rumänien: Viseringspolitiken, inklusive VIS, är en del av Schengenregelverket och tillämpas inte av de medlemsstater som ännu inte tillämpar regelverket fullt ut i enlighet med anslutningsakterna. En förenklad ordning för personkontroller vid de yttre gränserna infördes i enlighet med Europaparlamentets och rådets beslut nr 565/2014/EU. Systemet bygger på ett unilateralt erkännande från Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien av vissa handlingar, i synnerhet Schengenviseringar som utfärdats av de medlemsstater som tillämpar Schengenregelverket fullt ut, såsom likvärdiga med de egna nationella viseringarna för transitering genom dessa länders territorium eller planerade vistelser på deras territorium som inte överstiger 90 dagar under en 180-dagarsperiod. Genom rådets beslut (EU) 2017/1908 får Bulgarien och Rumänien dessutom åtkomst för inhämtande, i skrivskyddat läge, av uppgifter i VIS utan rätt att föra in, ändra eller radera uppgifter i detta system. Syftet med detta är att underlätta deras nationella förfarande vid en viseringsansökan och förebygga bedrägeri och eventuellt missbruk av Schengenviseringar genom att kontrollera viseringarnas giltighet och äkthet mot de uppgifter som är lagrade i VIS; underlätta kontroller vid gränsövergångsställen vid de yttre gränserna och inom medlemsstaternas territorium med avseende på tredjelandsmedborgare som innehar en visering för kortare vistelse; underlätta fastställandet av vilken medlemsstat som ansvarar för ansökningar om internationellt skydd; underlätta prövningen av sådana ansökningar och höja nivån på den inre säkerheten på medlemsstatens territorium genom att underlätta kampen mot grov brottslighet och terrorism. Denna förordning är en vidareutveckling av nämnda regelverk, genom att samråd och informationsutbyte inom ramen för VIS utökas till att omfatta viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd, som dessa medlemsstater också anser vara likställda med de egna nationella viseringarna för transitering genom eller planerade vistelser på deras territorium. Därför bör Bulgarien och Rumänien ha rätt att inhämta uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd för samma ändamål som definieras i rådets beslut (EU) 2017/1908. 2018/0152 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EG) nr 767/2008, förordning (EG) nr 810/2009, förordning (EU) 2017/2226, förordning (EU) 2016/399, förordning XX/2018 [förordning om interoperabilitet] och beslut 2004/512/EG och om upphävande av rådets beslut 2008/633/RIF



EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 16.2, artikel 77.2 a, b, d och e, artikel 78.2 d, e och g, artikel 79.2 c och d, artikel 87.2 a och artikel 88.2 a, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)Informationssystemet för viseringar (VIS) inrättades genom rådets beslut 2004/512/EG för att tjäna som en teknisk lösning för utbyte av viseringsuppgifter mellan medlemsstaterna. Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2008 fastställdes syftet för VIS, dess funktioner och ansvarsområden samt villkor och förfaranden för utbyte av uppgifter om viseringar för kortare vistelse mellan medlemsstaterna för att underlätta prövningen av ansökningar om viseringar för kortare vistelse och tillhörande beslut. I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 anges reglerna för registrering av biometriska kännetecken i VIS. I rådets beslut 2008/633/RIF fastställdes villkoren för att ge medlemsstaternas utsedda myndigheter och Europol åtkomst till informationssystemet för viseringar (VIS) för sökningar i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott. (2)VIS övergripande syften är att förbättra genomförandet av den gemensamma viseringspolitiken, det konsulära samarbetet och samråd mellan centrala viseringsmyndigheter genom att underlätta utbytet av uppgifter mellan medlemsstaterna om ansökningar och om beslut som fattas om sådana ansökningar, i syfte att underlätta förfarandet för viseringsansökan, förebygga ”viseringsshopping”, underlätta kampen mot identitetsbedrägerier, underlätta kontrollerna vid gränsövergångar vid de yttre gränserna och inom medlemsstaternas territorium, bistå vid identifiering av varje person som inte uppfyller, eller inte längre uppfyller, villkoren för inresa till, vistelse eller bosättning på medlemsstaternas territorium, underlätta tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 och bidra till att förebygga hot mot någon av medlemsstaternas inre säkerhet. (3)I kommissionens meddelande av den 6 april 2016 med titeln ”Starkare och smartare informationssystem för gränser och säkerhet” beskrevs EU:s behov av att stärka och förbättra sina it-system, sin dataarkitektur och sitt informationsutbyte när det gäller gränsförvaltning, brottsbekämpning och terrorismbekämpning och behovet av att förbättra interoperabiliteten mellan it-systemen betonades. I meddelandet konstaterades också ett behov av att ta itu med informationsbrister, bland annat vad gäller tredjelandsmedborgare som har en visering för längre vistelse. (4)Rådet godkände en färdplan för förbättring av informationsutbytet och informationshanteringen den 10 juni 2016. För att ta itu med den befintliga informationsbristen i de handlingar som utfärdas till tredjelandsmedborgare uppmanade rådet kommissionen att utvärdera inrättandet av en central databas för uppehållstillstånd och viseringar för längre vistelse som utfärdats av medlemsstaterna för att lagra information om dessa handlingar, inbegripet sista giltighetsdag och eventuellt återkallande. I artikel 21 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet föreskrivs en rätt att röra sig fritt på de staters territorier som är parter i avtalet under en period som inte varar mer än 90 dagar under en 180-dagarsperiod genom ömsesidigt erkännande av uppehållstillstånd och viseringar för längre vistelse som utfärdats av dessa stater.

(5)I rådets slutsatser av den 9 juni 2017 om vägen till ett förbättrat informationsutbyte och säkerställande av interoperabiliteten mellan EU:s informationssystem konstaterade rådet att nya åtgärder kan behövas för att täcka de nuvarande informationsbristerna vad gäller gränsförvaltning och brottsbekämpning i samband med att innehavare av viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd korsar gränserna. Rådet uppmanade kommissionen att som en prioriterad fråga utföra en genomförbarhetsstudie för att inrätta en central EU-databas med information om viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd. På grundval av detta genomförde kommissionen två studier: i den första genomförbarhetsstudien slogs det fast att det är tekniskt genomförbart att utveckla en databas och att den bästa tekniska lösningen skulle vara att återanvända strukturen för VIS, medan det i den andra studien utfördes en analys av nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna och slogs fast att det skulle vara nödvändigt och proportionellt att utvidga tillämpningsområdet för VIS till de ovannämnda handlingarna. (6)I kommissionens meddelande av den 27 september 2017 om de resultat som uppnåtts genom den europeiska migrationsagendan slogs det fast att EU:s gemensamma viseringspolitik är ett viktigt verktyg för att underlätta för turism och näringsliv och också för att förebygga säkerhetsrisker och risker för irreguljär migration till EU. I meddelandet konstaterades att den gemensamma viseringspolitiken måste anpassas ytterligare till de aktuella utmaningarna genom att beakta nya it-lösningar och jämka samman fördelarna med att viseringsfria resor underlättas med att migrationshanteringen och säkerhets- och gränsförvaltningen blir bättre. I meddelandet fastslogs att den rättsliga ramen för VIS skulle ses över i syfte att ytterligare förbättra handläggningen av viseringsansökningar, bland annat de aspekter som rör uppgiftsskydd och brottsbekämpande myndigheters åtkomst, för att ytterligare utöka användningen av VIS avseende nya datakategorier och nya användningsområden för data och fullständigt utnyttja interoperabilitetsinstrumenten. (7)I kommissionens meddelande av den 14 mars 2018 om anpassning av den gemensamma viseringspolitiken till nya utmaningar bekräftades att den rättsliga ramen för VIS skulle ses över som en del av en bredare reflektionsprocess avseende interoperabilitet mellan informationssystem. (8)Vid antagandet av förordning (EG) nr 810/2009 konstaterades att frågan om tillräcklig tillförlitlighet när det gäller identifiering och kontroll av fingeravtryck från barn under tolv år, särskilt hur fingeravtryck utvecklas med åldern, skulle behöva behandlas senare på grundval av resultaten från en studie som genomförts under kommissionens ansvar. Under 2013 genomfördes en studie av det gemensamma forskningscentrumet där det fastslogs att igenkänning av fingeravtryck från barn mellan 6 och 12 års ålder på vissa villkor kan uppnås med en tillfredsställande precision. I en andra studie i december 2017 bekräftades detta resultat och det tillhandahölls en ytterligare inblick i hur åldrandet påverkar fingeravtryckskvaliteten. På grundval av detta genomförde kommissionen under 2017 ytterligare en studie för att undersöka nödvändigheten och proportionaliteten vad gäller att sänka åldersgränsen vad gäller barn som ska lämna fingeravtryck i viseringsförfarandet till 6 år. Denna studie visade att en sänkning av åldersgränsen för att lämna fingeravtryck skulle bidra till att syftena för VIS skulle uppnås på ett bättre sätt, särskilt när det gäller att underlätta kampen mot identitetsbedrägerier, underlätta kontrollerna vid gränsövergångsställen vid de yttre gränserna och kunde ge ytterligare fördelar genom att stärka förebyggandet av och kampen mot kränkningar av barns rättigheter, särskilt genom att möjliggöra identifiering och identitetskontroll av minderåriga tredjelandsmedborgare som befinner sig på Schengenterritoriet i en situation där deras rättigheter kan kränkas eller har kränkts (t.ex. barn som är offer för människohandel, försvunna barn och ensamkommande barn som ansöker om asyl). (9)Barnets bästa ska vara en fråga av största vikt för medlemsstaterna vid alla förfaranden som föreskrivs i denna förordning. Barnets välfärd, trygghet och säkerhet och barnets åsikter ska beaktas och tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad. VIS är särskilt relevant när det finns en risk för att barnet är ett offer för människohandel. (10)De personuppgifter som sökanden tillhandahåller för en visering för kortare vistelse bör behandlas av VIS för att bedöma om sökandens inresa i unionen kan utgöra ett hot mot den allmänna säkerheten eller folkhälsan i unionen och även bedöma om sökanden utgör en risk för irreguljär migration. Vad gäller tredjelandsmedborgare som har erhållit en visering för längre vistelse eller ett uppehållstillstånd bör dessa kontroller begränsas till att bedöma identiteten på handlingens innehavare, äktheten och giltigheten hos viseringen för längre vistelse eller uppehållstillståndet samt huruvida tredjelandsmedborgarens inresa i unionen kan utgöra ett hot mot den allmänna säkerheten eller folkhälsan. De bör inte påverka eventuella beslut om viseringar för längre vistelse eller uppehållstillstånd. (11)En bedömning av sådana risker kan inte utföras utan att behandla de personuppgifter som rör den berörda personens identitet, resehandling och, i förekommande fall, sponsor eller, om sökanden är underårig, den ansvariga personens identitet. Varje personuppgift i ansökan bör jämföras med de uppgifter som finns i ett register, en akt eller en registrering i ett informationssystem (Schengens informationssystem (SIS), Informationssystemet för viseringar (VIS), Europols uppgifter, Interpols databas över stulna och förkomna resehandlingar, in- och utresesystemet, Eurodac, Ecris-TCN-systemet vad gäller fällande domar avseende terroristbrott eller andra grova brott och/eller Interpols databas för resehandlingar som är föremål för ett meddelande (Interpol TDAWN) eller med bevakningslistorna eller särskilda riskindikatorer. De kategorier av personuppgifter som används för jämförelser bör begränsas till de uppgiftskategorier som förekommer i de informationssystem där sökningar görs, till bevakningslistan eller till särskilda riskindikatorer. (12)Interoperabilitet mellan EU:s informationssystem inrättades genom [förordning (EU) XX om interoperabilitet] så att EU:s informationssystem och deras uppgifter kompletterar varandra i syfte att förbättra förvaltningen av de yttre gränserna, bidra till att förebygga och bekämpa olaglig migration och säkerställa en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i unionen, bland annat för att upprätthålla den allmänna säkerheten och allmänna ordningen och trygga säkerheten inom medlemsstaternas territorier. (13)Interoperabiliteten mellan EU:s informationssystem möjliggör för systemen att komplettera varandra för att underlätta korrekt identifiering av personer, bidra till att bekämpa identitetsbedrägeri, förbättra och harmonisera kraven på uppgiftskvalitet i respektive EU-informationssystem, underlätta medlemsstaternas tekniska implementering och operativa drift av befintliga och framtida EU-informationssystem, stärka och förenkla de skyddsåtgärder för datasäkerhet och dataskydd som reglerar respektive EU-informationssystem, rationalisera åtkomst i brottsbekämpningssyfte till in- och utresesystemet, VIS, [Etias] och Eurodac samt stödja syftena med in- och utresesystemet, VIS, [Etias], Eurodac, SIS och [Ecris-TCN-systemet]. (14)Interoperabilitetskomponenterna omfattar in- och utresesystemet, VIS, [Etias], Eurodac, SIS och [Ecris-TCN-systemet] samt Europols uppgifter för att möjliggöra en sökning i dem samtidigt som i dessa EU-informationssystem och det är därför lämpligt att använda dessa komponenter i syfte att utföra automatiska kontroller och vid åtkomst till VIS för brottsbekämpande myndigheter. Den europeiska sökportalen (ESP) bör användas i detta syfte för att möjliggöra en snabb, oavbruten, effektiv, systematisk och kontrollerad åtkomst till EU:s informationssystem, de Europoluppgifter och Interpols databaser som behövs för att utföra deras uppgifter i enlighet med deras åtkomsträttigheter samt att stödja målen för VIS. (15)Jämförelsen med andra databaser bör vara automatisk. När en sådan jämförelse visar att en motsvarighet (en ”träff”) föreligger med någon av personuppgifterna eller en kombination av dessa i ansökningarna och ett register, en akt eller en registrering i de ovannämnda informationssystemen eller med personuppgifter i bevakningslistan bör ansökan behandlas manuellt av en operatör vid den ansvariga myndigheten. Den bedömning som gjorts av den ansvariga myndigheten bör leda till ett beslut om att utfärda eller inte utfärda en visering för kortare vistelse. (16)Ett avslag på en ansökan om en visering för kortare vistelse bör inte endast grundas på den automatiska behandlingen av personuppgifter i ansökningarna. (17)Sökande som har nekats en visering för kortare vistelse på grundval av information som följer av behandling i VIS bör ha rätt att överklaga. Ett överklagande bör ges in i den medlemsstat som fattade beslut om ansökan, i enlighet med den medlemsstatens nationella lagstiftning. Befintliga skyddsåtgärder och regler om överklagande i förordning (EG) nr 767/2008 bör tillämpas. (18)Särskilda riskindikatorer som motsvarar en tidigare fastställd risk för säkerheten, irreguljär migration eller folkhälsan bör användas för att analysera ansökningsakten för en visering för kortare vistelse. De kriterier som används för att fastställa de särskilda riskindikatorerna bör under inga omständigheter grundas enbart på en persons kön eller ålder. De får under inga omständigheter grundas på uppgifter som avslöjar en persons ras, hudfärg, etniska eller sociala ursprung, genetiska särdrag, språk, politisk eller annan åskådning, religion eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionsnedsättning eller sexuell läggning. (19)Nya säkerhetsrisker som fortsätter att växa fram, nya mönster för den irreguljära migrationen och hot mot folkhälsan kräver en effektiv respons och måste motverkas med moderna metoder. Eftersom dessa metoder innebär att stora mängder personuppgifter behandlas, bör lämpliga skyddsåtgärder införas för att se till att intrånget i rättigheterna till skydd av privat- och familjelivet och skydd av personuppgifter begränsas till vad som är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle. (20)Det bör säkerställas att åtminstone en likvärdig nivå av kontroller tillämpas på sökande av en visering för kortare vistelse eller på tredjelandsmedborgare som erhållit en visering för längre vistelse eller ett uppehållstillstånd, som för viseringsbefriade tredjelandsmedborgare. För detta ändamål inrättas också en bevakningslista, med information om personer som misstänks ha begått ett grovt brott eller ett terroristbrott eller avseende vilka det finns faktiska indikationer på eller rimliga skäl att anta att de kommer att begå ett grovt brott eller ett terroristbrott, vilken bör användas för kontroller avseende dessa kategorier av tredjelandsmedborgare. (20)För att uppfylla sina skyldigheter enligt konventionen om tillämpning av Schengenavtalet bör internationella transportörer kunna kontrollera huruvida tredjelandsmedborgare som har en visering för kortare vistelse, en visering för längre vistelse eller ett uppehållstillstånd besitter nödvändiga giltiga resehandlingar. Denna kontroll bör göras möjlig genom en daglig extraktion av VIS-uppgifter till en separat skrivskyddad databas som möjliggör extraktion av minsta nödvändiga delmängd uppgifter för att en sökning som leder till ett ”OK/inte OK”-svar ska kunna utföras. (22)Genom denna förordning bör det fastställas vilka myndigheter i medlemsstaterna som har behörighet att få åtkomst till VIS för att föra in, ändra, radera eller inhämta uppgifter om viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd för de specifika ändamål som fastställs i VIS för denna kategori av handlingar och deras innehavare och i den utsträckning som det är nödvändigt för att de ska kunna utföra sina uppgifter. (23)All behandling av VIS-uppgifter avseende viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd bör stå i proportion till de mål som eftersträvas och vara nödvändig för att de behöriga myndigheterna ska kunna utföra sina uppgifter. När de behöriga myndigheterna använder VIS bör de säkerställa respekten för mänsklig värdighet och integritet avseende den person vars uppgifter inhämtas och bör inte diskriminera personer på grund av kön, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionsnedsättning, ålder eller sexuell läggning.

(24)Det är av avgörande betydelse att de brottsbekämpande myndigheterna har tillgång till så aktuell information som möjligt för att kunna utföra sina arbetsuppgifter i kampen mot terroristbrott och andra grova brott. Åtkomst till VIS för medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter och för Europol har fastställts genom rådets beslut 2008/633/RIF. Innehållet i detta beslut bör integreras i VIS-förordningen så att det överensstämmer med den nuvarande fördragsramen. (25)Åtkomsten till VIS-uppgifter för brottsbekämpande ändamål har redan visat sig vara värdefull för att identifiera personer som har dött på ett våldsamt sätt eller för att hjälpa utredare att göra betydande framsteg i fall som rör människohandel, terrorism eller narkotikahandel. Uppgifter i VIS om längre vistelser bör därför också vara tillgängliga för medlemsstaternas utsedda myndigheter och Europeiska polisbyrån (Europol) på de villkor som fastställs i denna förordning. (26)Europol har en central roll i samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter när det gäller gränsöverskridande brottsutredningar genom att stödja brottsförebyggande verksamhet, analyser och utredningar i hela unionen. Europols nuvarande åtkomst till VIS inom ramen för dess uppgifter bör kodifieras och rationaliseras samtidigt som den rättsliga ramens senaste utveckling beaktas, till exempel Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/794. (27)Åtkomst till VIS i syfte att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott utgör ett ingrepp i de grundläggande rättigheterna till skydd för privat- och familjelivet och skydd av personuppgifter för personer vars personuppgifter behandlas i VIS. Alla sådana ingrepp måste vara förenliga med lagstiftningen, vars lydelse måste vara tillräckligt preciserad för att individer ska kunna anpassa sitt beteende, och den måste skydda dem mot godtycke och tillräckligt tydligt ange de behöriga myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning och hur den får utövas. Alla eventuella ingrepp måste vara nödvändiga i ett demokratiskt samhälle för att skydda ett legitimt och proportionellt intresse och stå i proportion till det legitima mål som eftersträvas. (28)I [förordning 2018/XX om interoperabilitet] föreskrivs en möjlighet för en medlemsstats polismyndighet, som har bemyndigats därtill genom nationella lagstiftningsåtgärder, att identifiera en person med hjälp av personens biometriska uppgifter som tagits under en identitetskontroll. Det kan dock föreligga särskilda omständigheter där det är nödvändigt att identifiera en person i dennas eget intresse. Sådana fall omfattar situationer där personen hittades efter att ha försvunnit, förts bort eller identifierats som offer för människohandel. I sådana fall bör brottsbekämpande myndigheter snabbt få åtkomst till VIS-uppgifter för att det ska vara möjligt att skyndsamt och på ett tillförlitligt sätt identifiera personen utan att behöva uppfylla alla villkor, och det bör införas ytterligare säkerhetsåtgärder för åtkomst för brottsbekämpande ändamål. (29)Jämförelser av uppgifter på grundval av ett fingeravtrycksspår, som är ett daktyloskopiskt spår som kan hittas på en brottsplats, är grundläggande för polissamarbetet. Möjligheten att jämföra ett fingeravtrycksspår med uppgifter om fingeravtryck som är lagrade i VIS, i fall där det finns rimliga skäl att förmoda att förövaren eller offret kan vara registrerade i VIS, bör ge medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter ett mycket värdefullt verktyg i arbetet med att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott, exempelvis när den enda bevisning som finns på en brottsplats är fingeravtrycksspår. (30)Det är nödvändigt att utse medlemsstaternas behöriga myndigheter samt den centrala åtkomstpunkt genom vilken en begäran om åtkomst till VIS-uppgifter ska göras, och att föra en förteckning över vilka operativa enheter inom de utsedda myndigheterna som har behörighet att begära sådan åtkomst med det särskilda syftet att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. (31)Begäran om åtkomst till uppgifter som är lagrade i det centrala systemet bör lämnas av operativa enheter inom de utsedda myndigheterna till den centrala åtkomstpunkten och bör åtföljas av en motivering. De operativa enheter inom de utsedda myndigheterna som är behöriga att begära åtkomst till VIS-uppgifter bör inte fungera som kontrollmyndigheter. De centrala åtkomstpunkterna bör agera oberoende av de utsedda myndigheterna och vara ansvariga för att på ett oberoende sätt säkerställa att villkoren för åtkomst i enlighet med vad som fastställs genom denna förordning strikt iakttas. I brådskande undantagsfall där det är nödvändigt att redan i ett tidigt skede få åtkomst för att bemöta ett specifikt och verkligt hot med anknytning till terroristbrott eller andra grova brott, bör den centrala åtkomstpunkten kunna behandla begärandena omedelbart och utföra kontrollen först i efterhand. (32)För att skydda personuppgifter och för att utesluta systematiska sökningar av brottsbekämpande myndigheter bör behandling av VIS-uppgifter äga rum endast i specifika fall och när det är nödvändigt i syfte att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. De utsedda myndigheterna och Europol bör begära åtkomst till VIS endast om de har rimliga skäl att anta att sådan åtkomst kommer att ge dem information som på ett avgörande sätt hjälper dem att förhindra, upptäcka eller utreda ett terroristbrott eller ett annat grovt brott. (33)Personuppgifter tillhörande innehavare av handlingar för längre vistelse vilka är lagrade i VIS bör inte lagras längre än vad som är nödvändigt för ändamålet med VIS. Det är lämpligt att lagra uppgifter om tredjelandsmedborgare under fem års tid för att uppgifterna ska kunna beaktas vid bedömningen av ansökningar om viseringar för kortare vistelse, göra det möjligt att upptäcka personer som överskridit den tillåtna vistelsen och i syfte att genomföra säkerhetsbedömningar av tredjelandsmedborgare som erhållit dem. Uppgifter om tidigare användning av en handling skulle kunna förenkla utfärdandet av framtida viseringar för kortare vistelse. En kortare lagringsperiod skulle inte vara tillräcklig för att säkerställa de angivna syftena. Uppgifterna bör raderas efter en period på fem år, om det inte finns skäl att radera dem tidigare. (34)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 är tillämplig på den behandling av personuppgifter som utförs av medlemsstaterna i enlighet med denna förordning. De brottsbekämpande myndigheternas behandling av personuppgifter i syfte att förhindra, utreda, upptäcka eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder regleras genom Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680. (35)Medlemmarna i europeiska gräns- och kustbevakningens enheter samt de personalenheter som har återvändanderelaterade arbetsuppgifter har genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1624 rätt att söka i europeiska databaser om det är nödvändigt för att uppfylla de operativa uppgifter som anges i den operativa planen för gränskontroller, gränsövervakning och återvändande, under ledning av värdmedlemsstaten. I syfte att underlätta dessa sökningar och ge enheterna en effektiv åtkomst till de uppgifter som förts in i VIS bör Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån ges åtkomst till VIS. Vid sådan åtkomst bör man följa de villkor och begränsningar för åtkomsten som tillämpas på medlemsstaternas myndigheter som är behöriga för varje specifikt ändamål avseende vilket VIS-uppgifter kan konsulteras. (36)Återvändande av tredjelandsmedborgare som inte uppfyller eller inte längre uppfyller villkoren för inresa, vistelse eller bosättning i medlemsstaterna, i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG är en viktig del av de övergripande insatserna för att ta itu med den irreguljära migrationen och är föremål för ett betydande intresse från allmänheten. (37)De mottagande tredjeländerna omfattas ofta inte av de beslut om adekvat skyddsnivå som antagits av kommissionen enligt artikel 45 i förordning (EU) 2016/679 eller enligt nationella bestämmelser som antagits för att införliva artikel 36 i direktiv (EU) 2016/680. Vidare har det genom unionens omfattande insatser i samarbete med de viktigaste ursprungsländerna för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU och som är skyldiga att återvända inte kunnat säkerställas att sådana tredjeländer systematiskt uppfyller kravet enligt internationell rätt att återta sina egna medborgare. Återtagandeavtal som ingåtts eller håller på att förhandlas fram av unionen eller medlemsstaterna och där det föreskrivs lämpliga skyddsåtgärder för överföring av uppgifter till tredjeländer i enlighet med artikel 46 i förordning (EU) 2016/679 eller de nationella bestämmelser som har antagits för att införliva artikel 37 i direktiv (EU) 2016/680, omfattar ett begränsat antal sådana tredjeländer och det är osäkert om några nya avtal kommer att ingås. I sådana situationer skulle personuppgifter kunna behandlas i enlighet med denna förordning tillsammans med myndigheter i tredjeländer i syfte att genomföra unionens återvändandepolitik förutsatt att de villkor som fastställs i artikel 49.1 d i förordning (EU) 2016/679 eller i de nationella bestämmelser varigenom artikel 38 eller 39 i direktiv (EU) 2016/680 införlivas är uppfyllda. (38)Medlemsstaterna bör tillhandahålla relevanta personuppgifter som behandlas i VIS, i enlighet med tillämpliga dataskyddsregler och om det krävs i enskilda fall för att utföra arbetsuppgifter enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU).../..., förordning om unionens vidarebosättningsram], till [Europeiska unionens asylbyrå] och relevanta internationella organ, t.ex. FN:s flyktingkommissariat, Internationella organisationen för migration och Internationella rödakorskommitténs verksamhet för flyktingskydd och vidarebosättning, när det gäller tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som hänvisats av dem till medlemsstaterna vid tillämpningen av förordning (EU) .../... [förordning om unionens vidarebosättningsram]. (39)Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 är tillämplig på unionsinstitutionernas och unionsorganens verksamhet när de utför sina uppgifter som ansvariga för driften av VIS. (40)Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 28.2 i förordning (EG) nr 45/2001 och avgav ett yttrande den … (41)I syfte att förbättra tredjeländers samarbete kring återtagande av irreguljära migranter och för att underlätta återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och vars uppgifter kan finnas lagrade i VIS, bör kopior av resehandlingar tillhörande de som ansöker om en visering för kortare vistelse lagras i VIS. I motsats till uppgifter som hämtas från VIS är kopior av resehandlingar ett bevis på medborgarskap som mer allmänt erkänns av tredjeländer. (42)Den förteckning över resehandlingar som möjliggör passage av de yttre gränserna och i vilka en visering kan införas, vilken fastställs genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1105/2011/EU, utgör en obligatorisk del av förfarandet för viseringskontroll. Viseringsmyndigheterna bör systematiskt tillämpa denna skyldighet och därför bör förteckningen införlivas i VIS för att möjliggöra en automatisk kontroll av om sökandens resehandling är erkänd. (43)Utan att det påverkar medlemsstaternas ansvar för att de uppgifter som läggs in i VIS är korrekta bör eu-LISA ansvara för att förbättra uppgifternas kvalitet genom att införa ett centralt kvalitetskontrollverktyg, och för att regelbundet tillställa medlemsstaterna rapporter.

(44)I syfte att möjliggöra bättre övervakning av användningen av VIS för att analysera tendenser i fråga om migrationstryck och gränsförvaltning bör eu-LISA kunna utveckla en kapacitet för statistisk rapportering till medlemsstaterna, kommissionen och Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån utan att dataintegriteten äventyras. Därför bör en central statistikdatabas inrättas. Den statistik som tas fram bör inte innehålla personuppgifter. (45)Denna förordning påverkar inte tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG. (46)Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare, på grund av behovet av att säkerställa genomförandet av en gemensam viseringspolitik, en hög säkerhetsnivå inom området utan kontroller vid de inre gränserna och det stegvisa upprättandet av ett integrerat system för förvaltning av de yttre gränserna, bättre kan uppnås på unionsnivå, får unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (47)I denna förordning fastställs strikta regler för åtkomst till VIS och nödvändiga skyddsåtgärder. I förslaget föreskrivs även enskilda personers rätt till åtkomst, rättelse, radering och rättsmedel, särskilt rätten till rättsmedel och oberoende myndigheters övervakning av behandlingen. Ytterligare skyddsåtgärder införs genom denna förordning för att täcka de specifika behoven hos de nya uppgiftskategorier som kommer att behandlas av VIS. Denna förordning är därför förenlig med de grundläggande rättigheterna och de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till mänsklig värdighet, rätten till frihet och säkerhet, respekten för privatlivet och familjelivet, skyddet av personuppgifter, rätten till asyl och skyddet av principen om ”non-refoulement” och skydd vid avlägsnande, utvisning eller utlämning, rätten till icke-diskriminering, barnets rättigheter och rätten till ett effektivt rättsmedel. (48)Särskilda bestämmelser bör tillämpas på tredjelandsmedborgare som omfattas av viseringskrav och som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG eller till en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten och som inte innehar ett sådant uppehållskort som avses i direktiv 2004/38/EG. Enligt artikel 21.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska varje unionsmedborgare ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördragen och i bestämmelserna om genomförande av fördragen. Respektive begränsningar och villkor finns i direktiv 2004/38/EG. (49)Såsom bekräftats av Europeiska unionens domstol har sådana familjemedlemmar inte bara rätt att resa in till medlemsstatens territorium utan också att erhålla en inresevisering för detta ändamål. Medlemsstaterna måste ge dessa personer allt bistånd de behöver för att få den nödvändiga viseringen som måste utfärdas kostnadsfritt så snart som möjligt och på grundval av ett påskyndat förfarande. (50)Rätten att erhålla en visering är inte ovillkorlig eftersom den kan nekas de familjemedlemmar som innebär risk för den allmänna ordningen, den inre säkerheten eller ett hot mot folkhälsan enligt direktiv 2004/38/EG. Mot denna bakgrund kan familjemedlemmars personuppgifter endast kontrolleras om uppgifterna är relaterade till att identifiera dem och fastställa deras status endast i den mån uppgifterna är relevanta för bedömningen av den säkerhetsrisk som de kan utgöra. Deras viseringsansökningar bör därvid uteslutande prövas i förhållande till säkerhetsfarhågorna och inte i förhållande till de farhågor som rör migrationsrisker. (51)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna förordning är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna förordning, besluta huruvida landet ska genomföra den i sin nationella rätt. (52)Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Förenade kungariket inte deltar i enlighet med rådets beslut 2000/365/EG. Förenade kungariket deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Förenade kungariket. (53)Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG. Irland deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland. (54)När det gäller Island och Norge utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i rådets beslut 1999/437/EG. (55)När det gäller Schweiz utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i rådets beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG och med artikel 3 i rådets beslut 2008/149/RIF. (56)När det gäller Liechtenstein utgör denna förordning, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i rådets beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2011/350/EU och med artikel 3 i rådets beslut 2011/349/EU. (57)Denna förordning, med undantag av artikel 22r, utgör en akt som utvecklar Schengenregelverket eller som på annat sätt har samband med detta i den mening som avses i artikel 3.2 i 2003 års anslutningsakt, artikel 4.2 i 2005 års anslutningsakt respektive artikel 4.2 i 2011 års anslutningsakt med undantag av de bestämmelser som blivit tillämpliga på Bulgarien och Rumänien genom rådets beslut (EU) 2017/1908. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Förordning (EG) nr 767/2008 ska ändras på följande sätt: (1)I artikel 1 ska följande punkter läggas till: ”I denna förordning fastställs också förfaranden för informationsutbytet mellan medlemsstaterna vad gäller viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd, inbegripet om vissa beslut om viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd. Genom att lagra identitetsuppgifter, uppgifter om resehandlingar och biometriska uppgifter i den gemensamma databasen för identitetsuppgifter (CIR) som inrättats genom artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning 2018/XX* [förordning 2018/XX om interoperabilitet] bidrar VIS till att underlätta och bistå vid en korrekt identifiering av personer som är registrerade i VIS.”

_______ * Europaparlamentets och rådets förordning 2018/XX* [förordning 2018/XX om interoperabilitet] (EUT L).” (2)Artikel 2 ska ersättas med följande: ”Artikel 2

Syftet med VIS 1. VIS ska ha till syfte att förbättra genomförandet av den gemensamma viseringspolitiken, det konsulära samarbetet och samråd mellan centrala viseringsmyndigheter genom att underlätta utbytet av uppgifter mellan medlemsstaterna om viseringsansökningar och de beslut som fattas om dessa, i syfte att a) underlätta viseringsansökningsförfarandet, b) förebygga kringgående av kriterierna för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en ansökan, c) underlätta kampen mot bedrägeri, d) underlätta kontroller vid gränsövergångsställen vid de yttre gränserna och inom medlemsstaternas territorium, e) bistå vid identifiering och återvändande av personer som inte, eller inte längre, uppfyller villkoren för inresa till, vistelse eller bosättning på medlemsstaternas territorium, f) bistå vid identifiering av försvunna personer, g) underlätta tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013* och Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU**, h) bidra till att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott, i) bidra till att förebygga hot mot någon av medlemsstaternas inre säkerhet, j) säkerställa en korrekt identifiering av personer, k) stödja målen för Schengens informationssystem (SIS) avseende registreringar om tredjelandsmedborgare som har nekats inresa, personer som är efterlysta för att gripas, överlämnas eller utlämnas, försvunna personer eller personer som söks för att delta i ett rättsligt förfarande samt personer som är registrerade för diskreta kontroller eller särskilda kontroller. 2. När det gäller viseringar för längre vistelser och uppehållstillstånd ska VIS ha till syfte att underlätta informationsutbytet mellan medlemsstaterna om beslut med anknytning till dem, i syfte att a) stödja en hög säkerhetsnivå genom att bidra till bedömningen av huruvida en sökande anses utgöra ett hot mot den allmänna ordningen, den inre säkerheten eller folkhälsan innan ankomsten till gränsövergångsställena vid de yttre gränserna, b) stärka in- och utresekontrollernas effektivitet och effektiviteten av kontroller inom territoriet, c) bidra till att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott,

d) säkerställa en korrekt identifiering av personer, e) underlätta tillämpningen av förordning (EU) nr 604/2013 och direktiv 2013/32/EU, f) stödja målen för Schengens informationssystem (SIS) avseende registreringar om tredjelandsmedborgare som har nekats inresa, personer som är efterlysta för att gripas, överlämnas eller utlämnas, försvunna personer eller personer som söks för att delta i ett rättsligt förfarande samt personer som är registrerade för diskreta kontroller eller särskilda kontroller. * Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (EUT L 180, 29.6.2013, s. 31). ** Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 60).”. (3)Artikel 3 ska utgå. (4)I artikel 4 ska följande led läggas till: (12)VIS-uppgifter: alla uppgifter som lagras i VIS centrala system och i CIR i enlighet med artiklarna 9–14 och 22c–22f. (13)identitetsuppgifter: de uppgifter som avses i artikel 9.4 a och 9.4 aa. (14)uppgifter om fingeravtryck: uppgifter om fingeravtryck som lagras i en VIS-fil. (15)ansiktsbild: en digital bild av ansiktet. (16)Europoluppgifter: de personuppgifter som behandlas av Europol för det syfte som avses i artikel 18.2 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/794*. (17)uppehållstillstånd: alla uppehållstillstånd som utfärdats av medlemsstaterna i enlighet med den enhetliga utformning som fastställs i rådets förordning (EG) nr 1030/2002** och alla övriga handlingar som avses i artikel 2.16 b i förordning (EU) 2016/399. (18)visering för längre vistelse: ett tillstånd som utfärdas av en medlemsstat enligt artikel 18 i Schengenkonventionen. (19)nationell tillsynsmyndighet: de tillsynsmyndigheter som inrättats för brottsbekämpande ändamål i enlighet med artikel 41 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680***. (20)brottsbekämpning: förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. (21)terroristbrott: brott enligt nationell lagstiftning som motsvarar eller är likvärdiga med de brott som avses i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/541****. (22)grova brott: brott som motsvarar eller är likvärdiga med de brott som avses i artikel 2.2 i rådets rambeslut 2002/584/RIF***** om de enligt nationell lagstiftning kan bestraffas med fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år. ________________ * Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/794 av den 11 maj 2016 om Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) och om ersättande och upphävande av rådets beslut 2009/371/RIF, 2009/934/RIF, 2009/935/RIF, 2009/936/RIF och 2009/968/RIF (EUT L 135, 24.5.2016, s. 53).

** Rådets förordning (EG) nr 1030/2002 av den 13 juni 2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland (EGT L 157, 15.6.2002, s. 1). *** Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF (EUT L 119, 4.5.2016, s. 89). **** Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2017/541 av den 15 mars 2017 om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut 2002/475/RIF och om ändring av rådets beslut 2005/671/RIF (EUT L 88, 31.3.2017, s. 6). ***** Rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämning mellan medlemsstaterna (EGT L 190, 18.7.2002, s. 1).” (5)Artikel 5 ska ersättas med följande: ”Artikel 5

Uppgiftskategorier 1. Endast följande uppgiftskategorier ska registreras i VIS: a) Alfanumeriska uppgifter om sökanden av en visering för kortare vistelse och om begärda, utfärdade, vägrade, ogiltigförklarade, återkallade eller förlängda viseringar som avses i artikel 9.1–9.4 och artiklarna 10–14, alfanumeriska uppgifter om viseringar för längre vistelse och om uppehållstillstånd som utfärdats, dragits tillbaka, vägrats, ogiltigförklarats, återkallats eller förlängts som avses i artiklarna 22c, 22d, 22e och 22f, samt information om de träffar som avses i artiklarna 9a och 22b, och resultaten av de kontroller som avses i artikel 9c.6. b) Ansiktsbilder som avses i artiklarna 9.5 och 22c.2 f. c) Uppgifter om fingeravtryck som avses i artiklarna 9.6 och 22c.2 g. d) Länkar till andra ansökningar som avses i artikel 8.3 och 8.4 samt artikel 22a.3. 2. De meddelanden som översänds av VIS, och som avses i artikel 16, artikel 24.2 och artikel 25.2, ska inte registreras i VIS, vilket inte hindrar registrering av sådan uppgiftsbehandling som avses i artikel 34. 3. CIR ska innehålla de uppgifter som avses i artikel 9.4 a–9.4 cc, artikel 9.5 och 9.6, artikel 22c.2 a–22c.2 cc, 22c.2 f och 22c.2 g och artikel 22d a–22d cc och 22d f och 22d g. De återstående VIS-uppgifterna ska lagras i VIS centrala system.” (6)Följande artikel ska införas som artikel 5a: ”Artikel 5a Förteckning över erkända resehandlingar (1)Den förteckning över resehandlingar som möjliggör passage av de yttre gränserna och i vilka en visering kan införas, vilken fastställs genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1105/2011/EU*, ska integreras i VIS. (2)VIS ska tillhandahålla en funktion för centraliserad förvaltning av förteckningen över erkända resehandlingar och en underrättelse om erkännande eller icke-erkännande av förtecknade resehandlingar i enlighet med artikel 4 i beslut nr 1105/2011/EU. (3)De detaljerade bestämmelserna om förvaltning av den funktion som avses i punkt 2 ska fastställas i genomförandeakter. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 49.2. _________________

* Europaparlamentets och rådets beslut nr 1105/2011/EU av den 25 oktober 2011 om förteckningen över resehandlingar som möjliggör passage av de yttre gränserna och i vilka en visering kan införas samt om införandet av en mekanism för upprättande av denna förteckning (EUT L 287, 4.11.2011, s. 9).” (7)Artikel 6 ska ändras på följande sätt: a) Punkt 2 ska ersättas med följande: "2. Åtkomst till VIS för att inhämta uppgifter ska uteslutande vara förbehållen den vederbörligen bemyndigade personal vid de nationella myndigheter i varje medlemsstat och de EU-organ som är behöriga för de ändamål som fastställs i artiklarna 15–22, 22c–22f och 22g–22j, samt för de syften som anges i artiklarna 20 och 21 i [förordning 2018/XX om interoperabilitet]. Åtkomsten ska begränsas till den utsträckning som uppgifterna är nödvändiga för utförandet av deras arbetsuppgifter i enlighet med dessa ändamål och ska stå i proportion till de mål som eftersträvas.” b) Följande punkt ska läggas till som punkt 4: ”4. VIS ska tillhandahålla en funktion för en centraliserad förvaltning av denna förteckning.” c) Följande punkt ska läggas till som punkt 5: ”5. De detaljerade bestämmelserna om förvaltning av funktionen för en centraliserad förvaltning av den förteckning som avses i punkt 3 ska fastställas i genomförandeakter. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 49.2.” (8) I artikel 7 ska en ny punkt införas som punkt 3: ”3. Barnets bästa ska vara en fråga av största vikt för medlemsstaterna under alla förfaranden som föreskrivs i denna förordning. Barnets välfärd, trygghet och säkerhet, särskilt om det finns en risk för att barnet är ett offer för människohandel, och barnets åsikter ska beaktas och tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad.” (9) Titeln på kapitel II ska ersättas med följande: ”VISERINGSMYNDIGHETERNAS INFÖRANDE OCH ANVÄNDNING AV UPPGIFTER OM VISERINGAR FÖR KORTARE VISTELSE” (10)Artikel 8 ska ändras på följande sätt: (a) Punkt 1 ska ersättas med följande: ”1. När ansökan kan tas upp till prövning enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 810/2009 ska viseringsmyndighete