EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
Bryssel den 17.07.2002
KOM(2002) 407 slutlig
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN
Genomförandet av rådets direktiv 91/676/EEG  om skydd mot att vatten förorenas av
nitrater från jordbruket
Sammanställning av medlemsstaternas rapporter för år 2000
2KOMMISSIONENS RAPPORT
Genomförandet av rådets direktiv 91/676/EEG  om skydd mot att vatten förorenas av
nitrater från jordbruket
Sammanställning av medlemsstaternas rapporter för år 2000
Innehållet i denna rapport påverkar inte eventuella ytterligare bedömningar som
kommissionen gör inom ramen för överträdelseförfaranden
INLEDNING
A. ALLMÄN BAKGRUND ............................................................................................. 3
B. GENOMFÖRANDET AV DIREKTIVET .................................................................. 8B.1. Översikt över rappor ternas omfattning ........................................................................ 9
B.2. Vattenkvalitet ............................................................................................................. 11
B.2.1 Nätverk för va ttenövervakning................................................................................... 11
B.2.2 Resultat av kartläggnin gen av vattenkvaliteten.......................................................... 12
B.2.3 Vattenkvalitetsprognos............................................................................................... 15B.3. Utpekande och revidering  av känsliga områden ........................................................ 15
B.4. Bedömning Av Åtgärdsprogram ................................................................................ 17B.5. En preliminär bedömning av åtgärdsprogrammens ekonomi .................................... 24
C. EUROPEISKA KOMMISSIONENS ÅTGÄRDER.................................................. 31D. SLUTSATSER........................................................................................................... 34
3INLEDNING
Rådets direktiv 91/676/EEG (nedan  kallat nitratdirektivet) om skydd mot att vatten förorenas
av nitrater från jordbruket antogs den 12 december 1991. Den 21 maj 1991 antogs direktiv
91/271/EEG (rening av avloppsvatten från tätbeby ggelse) som är relate rat till detta direktiv.
Enligt artikel 10 i nitratdirektivet skall medlemsstaterna, fyra år efter det att direktivet anmälts
och därefter vart fjärde år, lämna en ra pport till kommissionen. Denna rapport skall innehålla
information om riktlinjer för god jordbrukssed, utpekade nitratkänsliga områden, resultat frånvattenövervakningen och en samma nfattning av relevanta aspekt er av åtgärdsprogrammen för
känsliga områden.
Denna rapport från kommissionen (som  krävs enligt artikel 11) är  en sammanfattning av den
information som medlemsstaterna överlämnade under 2000–2001 (den andra
rapporteringsomgången). I rappor ten har det lagts till översik tskartor och analyser av
kvävebelastningen från jordbruks källor på EU-kartor, utpekade  nitratkänsliga områden, samt
en jämförande tabell över de första åtgärdsprogrammens  (1996–1999) viktigas te innehåll och
brister.
Rapporten har utarbetats för a tt ge en översikt över den nuvara nde situationen när det gäller
direktivet, liksom över möjliga alternativ för framtiden. Genom ett antal fallstudier illustreraspositiva effekter som vissa jo rdbruksmetoder har på  vattenkvalitete n. Det bör dock observeras
att det tar lång tid innan de förbättringar som görs på jordbruks- och ma rknivå får effekter på
vattenkvaliteten.
A. ALLMÄN BAKGRUND
Åtgärder för att förbättra va ttenkvaliteten bör jade vidtas som en fö ljd av allmänhetens allt
större oro för de kontinuerlig t ökande nitratkoncentrationern a i dricksvattentäkterna och
eutrofieringsproblemen i de akvatiska ekosystemen
1 (till de mest kända exemplen hör sydöstra
Nordsjön, ”Les Abers” i Bretagne, Adriatis ka havet och lagune rna i Venedig, där
algblomningen har blivit allt vanligare seda n 1970-talet).
KARTA I. Satellitbild som visar koncentrationerna av klorfyll a i haven inom EU
(genomsnitt för sommaren 2000). I de röda och gul a områdena märks en kraftig utveckling av
fytoplankton, vilket är ett av  de tydligaste symptomen på eutrofiering. Det kan leda till
skadliga effekter i form av g iftiga dinoflagellater, syrebrist, förändringar i bottenflora och -
fauna osv.
Obs: Störningar från våta och suspenderade partiklar i närheten av flodmynningar måste beaktas.
Inom jordbruket har intensif ieringstrenden och trenden mot ökad pr oduktivitet under större
delen av den senaste 50-årsper ioden lett till en betydligt stö rre användning av gödselmedel,
framför allt oorganiskt kväve, såsom framgår av figur 1.
                                                
1Kraftig algväxt och annan växtlighet som kan få negativa följder för den biologiska mångfalden eller för
människors användning av vatten. Det exakta definition som ges i direktivet (artikel 2.i) är ”berikning av
vatten genom tillförsel av kväveföreningar, vilket medför ökad tillväxt av alger och högre former avväxtlighet så att balansen mellan organismerna i vattnet störs på ett oönskat sätt och vattenkvalitetenpåverkas negativt”.
4024681012
1930 1935 1940 1945 1950 1955 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995N-
för
br
uknin
g
mt/år
FIGUR 1: Användningen av kvävegödselmedel (miljone r ton kväve per år) i EU:s femton
medlemsstater mellan 1930 och 1999. Källa: EFMA.
Användningen av oorganiskt kväve var som st örst i mitten av 1980-tale t, då den uppgick till
11 miljoner ton per år. Sedan minskade anvä ndningen något och nyligen uppgick den till
ungefär 9–10 miljoner ton.
Antalet djur ökade under största delen av denna period, vilk et bidrog till en större total
kvävebelastning från gödsel. Även odlin gen av grödor ökade. De förändringar av
jordbrukspolitiken som innebar att det infördes mjölkkvoter under 1984 och kvoter för am-
och dikobidrag samt tackbidrag under 1992, har senare medfört en  stabilisering, eller till och
med bidragit till en minskning, av antalet får och nötkreatur. Både svin- och fjäderfä-näringenhar dock fortsatt att växa. Dessu tom ökar antalet djur på de enskilda jordbruken. Över 40 %
av EU:s mjölkkobesättning finns på jordbruk med mer än 50 kor, meda n den allra största
delen av grisuppfödningen sker på  jordbruk med mer än 100 suggor.
Kvävebelastningen på EU:s jordbruksmarker från djurhållningen (främst kor, grisar, fjäderfä
och får) uppgår totalt sett till ungefär  8 miljoner ton per år (se karta III). Den totala diffusa
kvävebelastningen från jordbr uket uppgår således till nästan 18 miljoner ton (karta IV).
Under denna 50-årsperiod har det ändrade jordbruke t kännetecknats av en minskning av
permanenta gräsmarker och buffertområden (dik en och häckar, våtmarker osv.), vilket främjar
erosion, avrinning och en snabbare dräner ing av växtnäringsä mnen till de akvatiska
ekosystemen och grundvattnet.
I Frankrike har 67 % av våtmarkerna försvunnit under det senaste seklet . Sedan 1950-talet har
84 % av torvmarkerna i Förenade kungariket försvunnit, liksom 57 % av de tyska våtmarkerna
och 60 % av de spanska. Den kraftiga mins kningen beror på att mark torrläggs för
jordbruksändamål, och på plan tering av träd och anläggnin g av deponier. Vissa våtmarker
kan, genom naturlig denitr ifikation och växters kväve upptag, avlägsna upp till 2 kg
kväve/hektar och dag frå n vatten (nästan 0,8 ton kväve/hekta r och år) (Fleischer et al, 1997,
Hoffmann, 1998). Nämnda utveckling har dä rför påverkat vatte nkvaliteten negativt.
5Inom jordbrukspolitiken har man reagerat mot en del av dessa trender. Framför allt kan
nämnas att man 1992 införde miljöåtgärder inom jo rdbruket, vilka utvidgades vid reformen av
den gemensamma jordbrukspolitiken  inom ramen för Agenda 2000.
Alltfler stallbyggnader, och lagring och spridning av gödsel, ledde till en omfattande
avdunstning av ammoniak och till atmosfäriskt nedfa ll i omgivande mark  och vatten. Värden
på upp till 50–60 kg kväve per hekt ar och år har registrera ts i områden med intensiv
djurhållning (EMEP, 1999 och RIVM, 2000).
Karta II visar det genomsnittliga kvävenedfallet i inlandet.När det gäller haven kan det nä mnas att det direkta nedfalle t över Nordsjön har uppskattats till
0,3 miljoner ton kväve/år (20 % av  kvävetillförseln vi a vatten från omgivande länder) (EMEP,
1999).
I nedanstående figur sammanfattas alla olika spridningsvägar för kväve till vattenmiljön och
kretsloppet i ma rk/luft/vatten:
Växthus-
effekt
Ammoniak- och nitratläc k
Nedfall
DräneringAmmoniak &dikväveoxidFörsurning
Ammoniak
Ammoniak- och nitratläckageAvrinning
Näringsöverskott
NPKMark/Luft/Vatten
Spridningsvägar för kväve från
jordbruket
Förorening av
grundvattnetEutrofiering
FIGUR 2: Kretsloppet av kväve från jordbru ket i mark/luft/vatten, och möjliga
konsekvenser.
6MÖJLIGA KONSEKVENSER:
- En del av denna kväveförlust (50-80 %) ko mmer ut i vattnet och marken, där kvävet
anrikas i grundvattnet och tillsammans med fosf or leder till eutrofiering av ytvattnet, liksom
till skador från surt regn på landväxter och mark. En del av kvävet (upp till 20–50 %)
denitrifieras till inert kvävgas (och i viss mån till dikväveoxid med växthuseffekt), av bakterier
i mark och sediment elle r genom en naturlig kemisk reduktion i vissa mark- och
grundvattentyper.
- Genom användning av mineralgödsel sprids  ammoniak och nitrater till grundvattnet
genom läckage och ytvattnet  genom avrinning och ”dräne ring” från jorden. I vilken
utsträckning detta sker beror på markfö rhållandena vid den aktuella tidpunkten.
- Organiskt kväve (i stallgödsel) sprids på sa mma sätt och avges även till atmosfären i
form av ammoniak (avdunstning) och dikväveo xid (ofullständig denitrifikation). Dessa ämnen
kan utgöra mellan 10 % och 30 % av det urspr ungliga kväve som fanns i djurens urin och
spillning. De avges till mark och vattensamlingar genom regn (vått nedfall) och direkt (torrt
atmosfäriskt nedfall).
KARTA II: Genomsnittligt kvävenedfall - (kg N/ha/år).
KARTA III: Kvävebelastning från stallgödsel (per typ av djur).
Den totala kvävebe lastningen på jordbruksmarken i Eu ropa sammanfattas i KARTA IV. Där
framgår också från vilka källor olika kvävetillskott till marken kommer:
KARTA IV. Total kvävebelastning från jordbruket, ne dfall i luften och biologisk fixering.
För att begränsa kväveförlusterna i sa mband med jordbrukverk samhet, främjas genom
nitratdirektivet (bilaga 2 – riktlinjer för god jordbrukssed och bilaga 3 – åtgärdsprogram) iförsta hand följande typer av åtgärder:
– Växelbruk, vinterväxtlighet och fånggrödor för att begr änsa kväveläckaget under
nederbördsperioderna.
– Användning av handels- och stallgödsel, så  att en balans uppnå s mellan grödornas behov,
kvävetillförsel och jordens kvävereserver, frekventa analyser av stallgödsel och jord,obligatoriska gödslingsplaner och allmänna gränser för gödsling med både mineraliskt ochorganiskt kväve för varje gröda.
– Lämpliga tidsplaner för kvävespridning och tillräckliga lager av stallgödsel, så att
grödorna endast gödslas vid behov, och god spridningpraxis.
– Icke gödslade gräsremsor och häckar som f ungerar som ”buffertar ” längs vattendrag och
diken.
– God förvaltning och begränsad odling på starkt sluttande ma rk, och begränsad
konstbevattning.
7Kväveöverskottet (skillnaden  mellan tillförsel oc h bortförsel via gr ödor, kött- eller
mjölkproduktion) kan vara en bra indikator på de potentiella förlusterna till miljön vid de
enskilda jordbruken eller på lokal eller regional nivå. Det kan noteras stora skillnader mellanEU:s regioner, vilket framgår av karta IV a (Eurostat, ”Focus N° 8”, 2000, som bygger på
medlemsstaternas statistik från 1997). Överskottet varierar från 0 till 300 kg kväve/hektar, och
det största överskottet noteras i områden med stor täthet nä r det gäller kreatursuppfödning.
Stora kväveöverskott och risker förknippade med förluster till vatten kan ocks å konstateras i
regioner med intensiv frukt- och grönsaksod ling, och i regioner med spannmåls- och
majsodling som känneteckna s av obalanserad gödslin g och metoder som främjar
kväveförluster (till exempel mark utan växtlighet på vintern).
KARTA IV a. KVÄVEÖVERSKOTT FRÅN JORDBRUKET I EU:s REGIONER
8B. GENOMFÖRANDET AV DIREKTIVET
Efter att ha införlivats av medl emsstaterna (IT, EL och BE in förlivade direktivet först under
1998-99, i stället för 1993), skall nitratdirektivet genomföras  i fem steg:
Spåra förorenade eller hotade vatten (N)
Hälsoskydd
Skydd av levande resurser  och akvatiska ekosystem
Förebygga eutrofiering(1 års övervakning)
Peka ut ”nitratkänsliga områden”
– Jordbruksområden
– med stora bidrag till kväveföroreningar i ett avrinningsområde
Riktlinjer för god jordbrukssed
(på alla medlemsstaters territorium – frivilligt)
Åtgärdsprogram för ni tratkänsliga områden
– Riktlinjerna för god jordbrukssed blir obligatoriska
– Andra åtgärder (näringsbalans, lagring av stallgödsel,
spridning < 170 kg organiskt kväve/hektar/år)
Nationell övervakning (200–2 000 poäng per medlemsstat) och
rapportering
Vart fjärde år av /g183 Nitratkoncentrationer (NO 3)
/g183 Eutrofiering (alger)
/g58 Bedömning av åtgärdsprogrammens effekt
/g58 Översyn  av nitratkänsliga områ den och åt gärdsprogram1
2
3
4
5
9Figur 3 Tidsplan för genomförandet:
12.2005 Översyn NVZ
3:e åtgärds  programmetUtarbetande
av förhandl.direktiv
1997 1993 2001 2005
År: 1992 2004 1996 2000Vatten-
övervakning12.2001 Översyn NVZ
2:a åtgärds  programmet12.1997 Översyn NVZ
1:a åtgärds  programmet
12 12 98 02
210 kg N 170 kg NArt. 10
Rapporter från
MS
Utarbeta
åtgärds
programInförlivande
12.93 Utpeka
känsliga om-råden (NVZ)
Riktlinjer - god
jordbr.sed1989
1992
Den här tidsplanen visar direk tivets cykliska (4 år) förlopp, med ett första åtgärdsprogram
mellan 1996 och 1999, och ett a ndra förbättrat åtgärdsprogram för perioden 2000–2003, om
det första åtgärdsprogrammet inte är tillräckligt för att markant förbättra vattnets kvalitet.
B.1. Översikt över rapporternas omfattning
Sammanställningen av medlemsst aternas rapporter för år 2000 (andra övervakningsperioden
och slutet av första åtgärdspro grammet) visar följande resultat:
Samtliga medlemsstater utom Förenade kungar iket överlämnade en formell rapport till
Europeiska kommissionen någ on gång mellan sommaren 2000 (den tidsfrist som anges i
direktivet) och våren 2001. Ett år efter det att tidsfristen löpt  ut hade Förenade kungariket
fortfarande inte i nkommit med sin rapport.
I följande tabell redovisa s hur de erhållna uppgifterna överen sstämmer med kraven i bilaga 5
till direktivet och med de riktlin jer för rapportering som ”nitrat kommittén” (artikel 9 i direktiv
676/91) utarbetat.
10Tabell I . Slutgiltig bedömning av kvaliteten på uppgifterna (=överensstämmelsen) i
medlemsstaternas rapporter för den andra rapporteringsperioden, beträffande
vattenövervakning, utpekande av nitratkä nsliga områden, vattenkvalitetsprognoser,
belastningen från jordbruket och åtgärdsprogram.
Medlemsstat Rapport
inlämnadData från vattenmätningar Uppgifter
omutpekandeav nitrat-känsligaområdenVatten-
kvalitets-prognosJordbruks-
dataÅtgärds-
program 
4
Grund- och
ytvattenKust- och
havsvatten
Belgien /g74/g74  2/g75/g75 /g75/ /g74/g75//g74 /g74
Danmark /g75 / /g74 /g74 /g74/g74  1/g74/g74 /g74
Tyskland /g74 /g75 / /g74 /g75 /g74 1/g74/g74 /g74
Grekland /g74 /g76 3/g76 /g74 /g76 /g75 /g74
Spanien /g74/g74 /g76 /g74 /g76/g75 / /g76 /g74
Frankrike /g74/g74  2/g75 /g74/g74/g74 /g75 / /g74
Irland /g74/g74/g74På gång /g76 /g74-
Italien /g75 / /g74 /g76 2,3/g76 /g75 /g76/g76 /g74
Luxemburg /g74/g74-- /g74 1/g76/g75 / /g74 /g74
Neder-
länderna/g74/g74/g74 /g74  1/g76 /g74/g74
Österrike /g74/g74-- /g74 1/g74 /g76 /g74
Portugal /g74 /g75 / /g76 3/g76 /g74/g74 /g75 / /g76 /g74
Finland /g74/g74/g74 /g74  1/g76/g75 / /g76 /g74
Sverige /g74/g74/g74 /g74 /g76/g76 /g75 / /g74
Förenade
kungariket/g76/g76  3/g76På gång /g76/g75 / /g74/g76 / /g75
1. Medlemsstater som har ett åtgärdsprogram för hela sitt territorium (artikel 3.5 i direktivet) [/g74: god överensst.
2. Övervakning av djupa vattentäkter. [/g75: rimlig överensst.
3. Data har endast lämnats för nitratkänsliga områden.  [/g76:otillräcklig överensst.
4. Kvalitetsbedömningen redovisas i tabell IV.
Flertalet medlemsstater har tillhandahållit i stort sett fullständiga rapporter, men vissa
brister har noterats när det gäller resul taten av vattenkvalitetsmätningar (t.ex.
eutrofiering av kustvatten) och prognoser, och vissa jordbruksdata (t.ex.kväveanvändning i känsliga områden).
11B.2. Vattenkvalitet
B.2.1 Nätverk för vattenövervakning
Nätverken av provtagningsstationer måste täcka alla huvudsakliga grundvattentäkter (även
sådana som inte används fö r dricksvatten), floder, sjöa r och dammar samt kust- och
havsvatten, enligt artikel 6 i direktivet. De parametrar som skall mätas är kväve (ammoniak,totalkväve, nitrater) och eutrofiering (klorofyll, algblomning, utveckling av makrofyter ochartväxling). Medlemsstaterna ha r i allmänhet uppr ättat nätverk med hundrat als eller tusentals
provtagningsstationer (en pr ovtagningsstation per 100–200 km
2 verkar rimligt), som ger en
god överblick över vattnets status (1996–1998) och utvecklingstendens er jämfört med 1992–
1994, då den första översikten gjordes.
Nätverket måste i allmänhet kompletteras med ett ”operationellt”  nätverk som gör det
möjligt att bedöma åtgärdsprogrammen  (jfr artikel 5.6 i direktiv et), genom att man mäter
kvävehalten i marken eller rotzonen, i försöksodlingar, jordbruksmark eller små
avrinningsområden och i känsliga områden.
Följande påpeka nden kan göras:
– Förenade kungariket hade i ju li 2001 (ett år efter den tidsfrist som anges i direktivet)
inte tillhandahållit någon form ell rapport. Endast enst aka resultat för känsliga
områden fanns tillgängliga.
– Det tyska nätverket har en ojämn spridning och är ofullständigt. Det fokuseras endast
på förorenade grundvattent äkter och begränsas till tio  stationer för ytvatten.
– I Grekland och Portugal begränsas grundva ttennätverket till de utpekade känsliga
områdena, vilket förhindrar en fortl öpande bedömning av valet av områden.
– Nätverken har även en ojämn geografisk sp ridning i Italien, eftersom det inte täcker
de södra delarna av landet . De tta är även fallet i Luxemburg.
– När det gäller grundvatten, är dr icksvattentäkterna ofta öve rrepresenterade (t.ex. F,
EL, IRL, B). Provtagning i djupa vattentäk ter med naturlig kemisk denitrifikation
(t.ex. NL, B/Flandern) eller i slutna akvife rer (sydvästra F, B…) har ibland snedvridit
resultaten.
– Tolv länder har tillhandahållit geografiskt bestämda data i ett format som är
kompatibelt med EG:s geografiska informa tionssystem (GIS), genom användning av
harmoniserade koder och en ha rmoniserad klassificering som fastställs i riktlinjerna
för rapportering. På grundval av dessa data kan det utar betas kartor över
vattenkvaliteten i EU. Ef tersom det saknas data om eu trofiering (utom för DK, EL,
FIN, IRL, L, PT och SV), högsta kväveha lt i ytvatten och alla typer av data om
kustvatten (utom för IRL, DK, NL, FIN oc h SV) och havsvatten, har det emellertid
varit svårt att ta fram någon bra EU-karta för dessa parametrar.
De vattenkvalitetskart or som presenteras avser följande:
/g183 Genomsnittliga nitrathalter i grundvatten (1996–1998) – KARTA V.
/g183 Genomsnittliga nitrathalter i yt vatten (1996–1998) – KARTA VI.
12/g183 Utvecklingstendenser för dessa två parame trar mellan den förs ta (1992–1994) och andra
(1996–1998) mätperioden – KARTA  VII (grundvatten) och V III (ytvatten).
Anmärkningar:– Det bör noteras att Frankrike och It alien i sina rappor ter tagit med en
resultatsammanställning utan att ange exakt varifrån resultaten kommer. Det vardärför nödvändigt att presente ra resultaten i en annan form (cirkeldiagram på
departementsnivå för Frankrike) för dessa  medlemsstater. Detta försämrar kraftigt
möjligheterna att göra jämförelser när det gäller dessa medlemsstater.
– Sju medlemsstater (I, IRL, E, B, L, UK oc h PT, utom för känsliga områden) har inte
tillhandahållit några data om utvecklingstendenser för grundvatten . Sju
medlemsstater (I, E, EL, FIN, SV, UK och PT) har inte heller tillhandahållit någrasådana data för ytvatten. De  sammanställda kartor som visar utvecklingstendenserna
omfattar därför endast åtta medlemsstater.
– Detaljerade kartor för varje medlemsstat har samlats i en digital atlas (CD-ROM)
med ett hundratal kartor (bakgrundsinforma tion om floder, avrinningsområden och
markanvändning, mätstationernas  typ och placering, nitrat er i vatten, eutrofiering,
utvidgning av känsliga områden) i skal a 1:1 000 000. De omfatta r både jordbruksdata
såsom kväveöverskott och en  sammanfattande bedömning av medlemsstaternas
utpekande av känsliga områden och av deras åtgärdsprogram.
B.2.2 Resultat av kartläggni ngen av vattenkvaliteten
Grundvatten
/g183 KARTA V visar att nitratkoncentra tionerna 1996–1998 var högre än 50 mg NO 3/l vid ca
20 % av EU:s mätstationer, och högre än 25 mg NO 3/l vid 40 % av mätstationerna. För att
dessa siffror skall vara  helt tillförlitliga krävs em ellertid en bättre ba lans mellan antalet
mätstationer i förorenade oc h icke förorenade områden.
/g183 Jämförelsen med 1992–1994 (KARTA VI) visa r följande dominerande tendenser:
– En minskning i Finland och i södra och östra Frankrike.
– Stabilt läge i Danmark och västra Österrike.
– Stora kontraster (både ökningar och min skningar) i Nederländerna, Grekland
(känsliga områden) och Tyskland.
– En ökning i norra och västra Frankrike,  nordöstra Österrike och södra Sverige.
Ytvatten
/g183 Överlag uppvisar mer än 60 % av mäts tationerna (KARTA VII) genomsnittliga
nitratkoncentrationer långt under 10 mg/l, och denna procentsats uppgår till 90 % i
bergsområden (alpina regionen, boreala skogar , franska Centralmassi vet, Korsika osv.).
I Luxemburg, Belgien (Vallonien), sydvästra Irland, de nordöstra dela rna av Spanien och de
nordöstra delarna av Österrike ligger nitrat koncentrationerna oftast  mellan 10 och 25 mg/l,
13vilket tyder på ett avsevärt kväveflöde till sjöar och hav, och en betydande risk för
eutrofiering. Detta är även fallet i Tyskland (men med enda st 10 provtagningspunkter) och
Italien (provtagningspunkter samtliga i norr).
Mycket höga värden, över 25 och till och med 40 mg/l, uppmäts ofta på  jordbruksslätter i
Danmark, Nederländerna, Belg ien (Flandern), västra Fra nkrike, Spanien och Grekland.
/g183 Jämförelsen med resultaten frå n 1992–1994 visar följande (KARTA V III):
– En mindre ökning i östra Danmark, sydvästra Frankrike och Belgien
(Vallonien). Det är emelle rtid svårt att uppskatta i vilken utsträckning denna
ökning beror på klimatf örhållandena, och man har inte i någon större
utsträckning utvärderat hur förbättrad rening av spillvatten (t.ex. för storafloder) påverkar resultaten.
– Stabilt läge i västra Österrike och Danmark, samt i Tyskland.
– Stora kontraster i Nederländerna, Irla nd, och i västra och nordöstra Frankrike.
– En ökning i centrala-västra Fr ankrike och nordöstra Österrike.
14Tabell II Allmänna tendenser för nitratkoncentrationerna i grund- och ytvatten
samt kust- och havsvatten per medlemsstat  mellan den första  (1992–1994) och andra
(1996-1998) mätperioden.
Medlemsstat Tendens
Grundvatten Ytvatten Kust- och havsvatten
Belgien inga data /g245 inga data
Danmark /g245 /g245 till /g247 /g247
Tyskland /g246/g247 /g245 /g247
Grekland /g246/g247 inga data inga data
Spanien inga data inga data inga data
Frankrike /g246 /g246 till /g246/g247 inga data
Irland inga data /g246/g247 inga data
Italien inga data inga data inga data
Luxemburg inga data /g246 ej tillämpligt
Nederländerna /g246/g247 /g246/g247 /g247
Österrike /g245 /g245 ej tillämpligt
Portugal /g245 inga data inga data
Finland /g245 till /g247 inga data /g245
Sverige /g246 inga data inga data
Förenade kungariket inga data inga data inga data
Totalt /g245 till /g246/g245  till /g247/g245  till/g247
= stabilt läge /g246 = ökning /g247 = minskning /g246 /g247= stora kontraster
inga data = inga data ha r lämnats för rapporten år 2000.
Slutsatser beträffande vattenkvaliteten
Det tar lång tid för nitrat att överföras frå n mark till grundvatten: 2–3 år för grunda vatten i
sandjordar och 10–40 år för djupa  vatten i kalksten. Tillsammans med br ister i flertalet
medlemsstater när det gäller att peka ut känsliga områden som utsätts för hög
kvävebelastning, och de otillräckliga åtgärder som i allmänhet vidtagits inom ramen för detförsta åtgärdsprogrammet, ha r detta lett till konstant höga n itratkoncentrationer i grundvatten.
Situationen är oroväckande i ungefär 40 % av  EU-området. Vissa ljuspunkter när det gäller
grunda grundvatten återfinns i Danmark, Portugal  (Algarve), Tyskland (Baden-Württemberg)
och nordöstra Frankrike. För ytvatten märks en nedåtgående  trend i flera länder (se
nedanstående sammanfa ttande tabell), men ytterligare data skulle  behövas för att bedöma hur
klimatförhållandena  och den förbättrade avloppsrening i städerna påverkar denna utveckling.
15B.2.3 Vattenkvalitetsprognos
Endast Danmark, Tyskland, Frankrike, Österrike, Portugal och Belgien (Vallonien)  har
tillhandahållit en vatte nkvalitetsprognos. Frankrike oc h Österrike har gjort vissa
anmärkningar, dock utan att an ge någon vetenskaplig elle r matematisk grund. Sverige har
rapporterat de preliminär a resultaten från ett sä rskilt mätprogram som syftar till att bedöma
växtnäringsförlusterna till avrinningsområden och vattendrag.
– Belgien (Vallonien) har undersökt transporte n av växtnäring till och från vattentäkten
för det känsliga området Crétacé i Hesbaye. Enligt den använda matematiskamodellen kommer det att ta 15 år innan nitratkoncentra tionerna i vattentäkten i
Heybaye stabiliseras.
– Danmark har presenterat en prog nos som grundas på minskningen av
kvävebelastningen och den allmänna iakttagels en att 30–40 % av växtnäringskvävet
överförs till ytvattnet. Kväveförlusterna till vattnet väntas, jämfört med 1987 års
nivåer, minska med 90 000–100 000 ton fram till 2003.
– Den tyska prognosen grundas på mycket a llmänna sifferuppgifter om inflödestiderna
i olika flodområden, beroende  på nederbörd, markstrukt ur osv. I Tyskland tillämpas
den s.k. WEKA-modellen för att förutsäg a sådana inflödes tider. Denna modell
presenterades inte i medlemsstatens rapport.
– Portugal använde en ”mode ll för vattenkvaliteten i rotomr ådet” för att simulera de
effekter som en minskad kvävedos oc h en minskad konstbevattning haft på
kväveläckaget från mark till vatten. Den resulterande optimeringen gör det möjligt attminska kvävetillförseln me d 50 % för vissa grödor.
Medlemsstaternas rapporter visar ty dligt att de stöter på problem  när de skall göra en prognos
för hur deras åtgärdsprogr am påverkar vattenkvaliteten.
För att det skall vara  lättare att uppfylla ”prognoskrav en” (bilaga 5 till direktivet) och
tillgodose behovet av verktyg som gör det möjligt att förutsäga följderna av ekonomiska och
förebyggande åtgärder, är det nödvändigt att ut arbeta tillförlitliga och pr aktiska modeller för
korrelation av huvudsakliga steg och faktorer:
Vid sidan av de nationella försök som nämns ovan främjar kommissionen, genom sina
nyckelåtgärder för forskning om hållbart vatte n och hållbart jordbruk, storskaliga projekt på
dessa områden, t.ex. ”Binocular s”, ”Streams”, ”Eloise” och ”Euroharp” (jämförande tester av
10 modeller för att bedöma diffusa  kväveförluster i 18 pilotområden i Europa). Utbytet av
information om befintliga modeller och harmoniseringen måste förbättras avsevärt, menkommer också att främjas av genomförandet av det nya ramdirektivet om vatten(20/2000/EG).
B.3. Utpekande och revidering av känsliga områden
På karta IX visas de nitratkänsliga områden som medlemsstaterna formellt pekat ut (i blått)
respektive föreslagit (i rosa) fram till våren 2001, jämfört me d kommissionens egen
bedömning (1999–2000) av potentiella  kompletterande områden (i  brunt). Bedömningen har
gjorts på grundval av informati on om vatten som har alltför st ora nitratkoncentrationer eller
som hotas av eutrofiering. Det bör påpekas att EG:s  bedömning inte är fullständig eftersom
16det saknas information om va ttenkvaliteten under denna period i vissa lä nder (t.ex. Förenade
kungariket, Irland, Italien och Portugal).
Sex medlemsstater (Österrike , Danmark, Finland, Tyskland, Lu xemburg och Nederländerna)
tillämpar artikel 3.5 i direktivet, eftersom lä ndernas hela territori um omfattas av ett
åtgärdsprogram.
I tabell III ges en översikt över den totala areal (i tusentals km2) som utpekats som känslig i
respektive medlemsstat (2001), den areal som fö reslagits, och den poten tiella areal som pekats
ut av EG (efter en genomgång av informa tionen fram till slutet av  2000 om kvävebelastning
och vattenkvalitet). Arealen  jämförs med medlemsst aternas totala areal.
Medlemsstat Total
arealNitratkänslig
arealYtterligare  nitratkänslig areal
% Medlemsstatens
förslag% Potentiellt
område enligt
kommissionens
bedömning**%
Belgien 312,7 9 2,9 9 15,9 51
Danmark 43 43 100*
Tyskland 356 356 100*
Grekland 132 13,9 11 9,0 7
Spanien 504 32 6 70,6 14
Frankrike 539 240,9 48 37,1 7
Irland 69 0 0 6,5 9
Italien 301 5,8 2 88,7 29
Luxemburg 3 3 100*
Nederländerna 37 37 100*
Österrike 84 84 100*
Portugal 91 0,9 1 12,2 13
Finland 334 334 100*
Sverige 448 41 9 43,7 10
Förenade
kungariket244 7,8 3 19,2 8
EU-15 TOTALT 3 216 1 202 38 2.9 0,1 303 9
* Länder vilkas hela territorium  omfattas av ett åtgärdsprogr am (artikel 3.5 i direktivet)
** Ej fullständig, på grund av stora briste r i informationen om vattenkvaliteten i flera
länder (bland annat Förenade  kungariket, Irland, Italien och Portugal) vid tidpunkten
för EG:s bedömning (1999–2000).
17Den totala nitratkänsliga arealen (och länder som genomför ett åtgärdsprogram på hela
territoriet) motsvarar i dagsläget 38 % av de 15 EU-medlemsstaternas areal (1,2miljoner km
2 av den totala arealen på 3,2 miljoner km2). Enligt kommissionens
bedömning skulle dock denna areal kunna öka till minst 46 % (1,5 miljoner km2) av de
15 EU-medlemsstaternas totala areal, vilket framgår av ne danstående karta.
Den totala nitratkänsliga arealen i Belgien  (18 %) som föreslagits av medlemsstaten är mycket
mindre än den totala areal som är probl ematisk enligt kommissionens undersökning av
övervakningsdata om va ttenkvaliteten (60 %), framf ör allt i Flandern. I Vallonien håller man
på att fatta formella beslut om en omfattande utvidgning (2001). Frankrike  har redan pekat ut
45 % av sin areal som nitratkänslig, men siffra n borde vara nästan 50 % enligt kommissionens
bedömning. Även i Spanien, Italien, Portugal och Sverige  har stora potentiella områden
pekats ut av EG, trots att dessa  medlemsstater inte föreslagit någon utvidgning alls. När det
gäller Grekland motsvarar de nyligen angivna känslig a områdena 70 % av den areal som
borde pekas ut enligt kommissionens bedömning. Irland, Förenade kungariket och Belgien
(Flandern) meddelade nyligen (2001) att areale n inom kort skulle utvidgas betydligt.
KARTA IX : Översikt över areal som angivits som känslig i EU (i blått), areal som
föreslagits (i rosa), och potentiell areal som EG pekat ut (i brunt).
B.4. Bedömning Av Åtgärdsprogram
Nästan 200 olika åtgärdsprogram har offentliggj orts i Europa. Det går inte att göra någon
exakt bedömning av vart och ett av progra mmen i denna sa mmanfattande ra pport. Det görs
dock en jämförelse mella n olika klimatförhållande n på grundval av ett re presentativt urval för
varje medlemsstat.
18I tabell IV ges en översikt över i vilk en utsträckning åt gärdsprogrammen (1999–2000)
uppfyller villkoren när det gäller de 12 huv udpunkter som anges i bilagorna 2 och 3 till
direktivet.
Åtgärd B-Flan. B-Val. DK D EL E F
Period då tillförsel av
gödselmedel är förbjuden/g75 / /g74/g75 / /g76/g75 / /g74/g75 / /g76/g75 /g76/g75 / /g76
Begränsningar för tillförsel
av gödselmedel på starktsluttande mark/g75 / /g74/g75 / /g76/g75 / /g76/g75 / /g76/g76/g76 /g75 / /g74
Begränsningar för tillförsel
på vattenmättad, frusen ellersnötäckt mark/g74/g75 / /g76/g75 / /g76/g74/g75 / /g74/g76/g75 / /g74
Begränsningar för tillförsel i
närheten av vattendrag(buffertområden)/g75 / /g74/g74/g75 / /g76/g75 / /g76/g76/g75 / /g76/g75 / /g74
Anläggningar för lagring av
spillvatten (säkerhet)/g76 /g74 /g76/g76/g76/g76/g76
Kapacitet för lagring av
stallgödsel/g75 / /g76/g75 / /g74/g74/g75 / /g76/g74/g75 / /g74/g75 / /g76
Rationell tillförsel av gödsel
(t.ex. uppdelning på olikaårstider, begränsningar)/g74/g75 / /g74/g74/g74 /g75/g75 / /g74/g74
Växtföljd, bibehållande av
fleråriga grödor/g76 /g74 /g76/g75 / /g76/g76/g76/g76
Växtlighet under
nederbördsperioder/vinter/g75 /g76 /g74 /g76/g76/g76 /g75 / /g74
Gödslingsplaner och
anteckning av mängdgödselmedel/g75 /g76 /g74/g75 / /g74/g76 /g74/g75 / /g74
Andra åtgärder /g74/g74 /g75 / /g74/g75 / /g74/g75 / /g74/g74/g74
Datum för gränser för
tillförsel:
210/170 kg N/hektar och år/g74/g74/g74 /g75 / /g76/g74/g74/g74
19Åtgärd I LUX NL A P FIN S UK
Period då tillförsel av
gödselmedel är förbjuden/g76 /g75/g75 /g75 / /g76/g75 / /g76/g74/g75 / /g74/g75
Begränsningar för tillförsel
av gödselmedel på starktsluttande mark/g75/g75 / /g76/g76/g76 /g74 /g75 /g76/g76
Begränsningar för tillförsel
på vattenmättad, fruseneller snötäckt mark/g74 /g75/g75 /g75 / /g76/g75 / /g74/g74/g75 / /g74/g75 / /g74
Begränsningar för tillförsel
i närheten av vattendrag(buffertområden)/g75/g75 / /g76/g75 / /g76/g75 / /g76/g75 / /g74/g75 / /g74/g76 /g75
Anläggningar för lagring
av spillvatten/g76/g76 /g76/g76/g76 /g74 /g76/g76
Kapacitet för lagring av
stallgödsel/g75 / /g74/g75 / /g74/g75 / /g76/g76 /g74/g74 /g75 / /g74/g75 / /g76
Rationell tillförsel av
gödsel (t.ex. uppdelning påolika årstider,begränsningar)/g76 /g75/g75 /g74 /g75 /g74 /g75/g75 / /g74
Växtföljd, bibehållande av
fleråriga grödor/g76/g76 /g76/g76/g76 /g76/g76 /g74
Växtlighet under
nederbördsperioder/vinter/g76/g75 / /g76/g75 / /g76/g76 /g74 /g75/g75 /g74
Gödslingsplaner och
anteckning av mängdgödselmedel/g76/g75 / /g74/g74/g74/g74 /g74 /g76/g76
Andra åtgärder /g75/g75 / /g74/g74 /g75 /g74/g74/g74 /g75
Datum för gränser för
tillförsel:
/g183 210 kg N/hektar och
år
/g183 170 kg N/hektar och
år/g75 /g74 /g76 /g74/g74/g74 /g76/g75 / /g74
/g74 = hög utsträckning /g75 = rimlig utsträckning /g76 = otillräcklig utsträckning
Denna översikt visar att de flesta länderna inte har lyckats följa bestämmelserna om
begränsade perioder för tillförse l av gödselmedel. Ofta uppfy ller åtgärderna kraven för
organiskt kväve (stallgödsel), men inte för mineralgödsel.
20En annan sak som bör uppmärks ammas är bristen på väldef inierade best ämmelser om
tillförsel av gödselmedel i närheten av vattendrag och diken (t.ex. buffertområden ellerområden med godkänd tillför sel av kemiskt kväve, som ibland endast är på 2 eller 3 meter,
medan undersökningar (CIPEL, 2001 och Gilliam et al, 1996) vi sar att det, även i vissa
situationer med lämplig kvävehantering, kan krävas minst 5 meter mark utan gödselmedel fören mer betydande kväveretention). Det har också i alltför liten utsträckning införtsbegränsningar för tillförsel på starkt sluttande mark, trots att detta är av avgörande betydelseför att förhindra de kväveförluster som följe r av erosion, avrinning och dränering under
markytan.
I vissa länder är bestä mmelserna om kapacitet för lagring av organiskt gödsel inte bindande
eller otillräckliga för lagring under perioder nä r det antingen är förb judet att tillföra kväve
eller inte möjligt, på grund av  klimatförhålla ndena. Det kan variera mellan 2 till 7 månaders
lagring i grannregioner med liknande klimatförhå llanden. I vissa undersökningar (ERM, 2001)
framhålls att det bör fastställas en minimikapacitet på mellan 4 månader (Medelhavsområdet)och 9–11 månader (boreala områden).
Den väsentliga bestämmelsen (även om denna är frivillig enligt bilaga 2 till direktivet) om
växtlighet på vintern har också följts i liten utsträckning, trots att vintergrödor och gräs kan
fånga upp 50–80 kg kväve per hektar som läcker ut på vintern eller tidigt på våren, vilket
innebär att odlad mark i kä nsliga områden kan skyddas.
Slutligen har vissa medlemsstater i åtgärdsprogrammen hittills inte fastställt gränser för
tillförsel av organiskt kväve (normalt sett före den 20 decem ber 1998 för < 210 kg N/ha och
den 20 december 2002 för < 170 kg N/ha).
Den information som vissa medlemsstater lämnat tyder dock på att jordbrukarna blir allt mer
medvetna om att det behövs åtgärd er för att förhindra att vatten förorenas av nitrater. De nya
åtgärdsprogram som håller på att utarbetas ve rkar innehålla mer ver kningsfulla förebyggande
åtgärder liksom bestämmelser om tätare kontroller av jordbr uken och marken (bl.a. kontroll
av kväveöverskott och markanal yser). Detta kan dock inte bekräftas förrän under kommande
år, eftersom dessa program nyligen har färdigställts och börjat tillämpas.
Exempel på lyckade åtgärder
En lovande utgångspunkt för framgångsrika åtgä rder för att betydligt minska kvävetillförseln i
jordbruket liksom kväveförlustern a genom nitratläckage, amm oniakavgång och markerosion,
är att forskarna, myndigheterna  och jordbruken samverkar intensivt. Detta framgår av följande
framgångsrika exempel.
På grundval av den information som medlemsstat erna lämnat presente ras nedan fem regionala
initiativ, liksom en utvärder ing av dem (under år 2000):
a) Danmark:  Programmet för kvävehantering
b) Frankrike: Initiativet Ferti-Mieuxc) Vallonien: Prop’eau-Sabled) Tyskland: Baden-Wür ttemberg (”Schalvo”)
e) Grekland: Thessalien
21a) Danmark: Det nationella programmet för kvävehantering
Genom detta program, som inle ddes för femton år sedan (1987) , ges jordbrukarna råd om en
korrekt och måttlig gödsling (på nästan 1 000 öve rvakade pilotmarker), obligatorisk växtlighet
på vintern och balans mellan antalet husdjur oc h lagringskapacitet för stallgödsel och jordareal
som skall gödslas. Samtidigt har det införts ett strängt system för statlig kontroll, som bland
annat omfattar en årlig kväve budget och kontroll av kväveövers kottet för varje jordbruk, samt
regelbundna kontroller av jordbruksme toder på plats (flera tusen/år).
Detta program har lett till att kväveförlusterna från jordbruket till danska vatten minskat med
28 % och att jordbruksföretage ns kväveöverskott minskat med 50 %. I avrinningsområden i
utpräglade jordbruksregioner har man konstaterat a tt kvävebelastningen minskat med 20 %
(fördröjda effekter på grund av retentione n i mark och grundvatte n), och kustvattnets
eutrofiering börjar minska.
b) Frankrike: Ferti-MieuxDet franska programmet Ferti-Mieux (förbättrad gödsling), som bygger på nitratdirektivet,
inleddes 1991 för att ge jordbrukarna råd om en  rationell gödsling. Fe rti-Mieux kompletterar
lagstiftningsåtgärderna och syftar till att förbättra jordbrukarnas vilja att sköta (vatten-)miljön.Det bygger således på frivilliga åtgärder. I dagsläget omfattar prog rammet 1,3 miljoner hektar
(22 000 jordbrukare) över hela landet.
Programmet inbegriper bland annat följande:
/g183 Åtaganden att ändra befintliga jordbruksmetoder.
/g183 Ett kollektivt tillvägagångssätt för att skydda vatten i avrinningsområden.
/g183 Vetenskapligt stöd (bland a nnat rådgivningstjänster).
/g183 Kontinuerlig övervakning och utvärdering av nya metoder.
/g183 En aktiv kommunikation mellan jordbrukare och rådgivare.
Övervakningsprogrammets sena ste resultat (juni 2000) i olik a områden visar på följande:
/g183 En kraftig minskning av nettoanvändni ngen av mineralgödsel på majs.
/g183 Tillförsel av kväve till spannmål i olika perioder.
/g183 Förbättrad användning av stallgödsel.
/g183 Minskad markareal som inte har växtlighet vintertid.
/g183 Förbättrade gödslings- och bevattningsmetoder.
22I tabell V sammanfattas resultaten av tre ”Ferti-Mieux”-försök – exempel.
Plats
Source de Gorze Haut Saintois Seine-et-Marne
/g183 Jordbruksareal som berörs av
projektet (i tusentals hektar)
  
 4,0
  
 0,8  
120
 Antal jordbrukare  56  30  1 200
 Fånggrödor  Ja  Ja  Nej
 Gödsling under flera perioder  Ja  Nej  Ja
 Markanalys  Nej  Nej  Ja
/g183 Minskningar Total kvävetillförsel
-23 %Överskott på marknivå
-86 %
(från 113 till 16
kg/hektar och år)Tillförsel på marknivå:
-77%
(från 130 till 30
kg/hektar och år)
Effekter på vattenkvaliteten(nitratkoncentration)Minskning från 60 till 45 mg/l
mellan 1992 och 1999Övervakas fortfarande
(2000)Övervakas fortfarande
(2000)
Det konstaterades att värdena fö r kväveöverskott (Haut Saintois ) och kvävetillför sel (Seine-et-
Marne) var mycket låga. Detta kan hänga samman med att de mycket höga värdena för kväve i
marken under föregående år möjliggjort en os edvanligt låg tillförsel. Situ ationen måste
övervakas under längre tid för att hållbarhe ten skall kunna bedömas (ekonomi/avkastning) när
det gäller en sådan liten tillförsel/ett sådant litet överskott. I ”Haut Blavet” i Bretagneminskade kvävebelastningen från organiskt gödsel och mineralgödsel från 232 till 162 kg
N/hektar årligen mellan 1997 och 1999 till fö ljd av lokal verksamhet som stöder
åtgärdsprogrammen.
c) Belgien-Vallonien Prop’eau-Sable”Prop’eau-Sable” är namnet på ett pilotprojekt för att skydda vattnet vid de sandiga markerna
i Vallonien i Belgien. Projek tet inleddes 1997 med en unders ökning bland jordbrukarna om
deras gödlingsmetoder. Det vi sade sig att ungefär hälfte n av jordbrukarna genomförde
markanalyser för sina gödslingsplaner. Åren därefter intensifiera des utbildningen och
rådgivningen för att ytterligare förbättra kvävegödslingen och reducera kväveförlusterna tillvattnet.
På tio pilotjordbruk vidtogs särskilda åtgärder:
– Rimliga gödslingsnivåer, bland annat efter markanalyser.
– Förbättrade fånggrödor.
– Upprätthållande av än gs- och betesmarker.
23– Gödselexport från lantbruk med överskott.
– Utnyttjande av organisk gödsel.
– Markbearbetning i slutet av sommaren.
– Anpassade växtföljdsprogram.
En lägesrapport visar att ha lten nitratkväve i marken ( 0–150 cm) under hösten i genomsnitt
minskade med 41 % mellan 1997 och 1998, närmar e bestämt från 68 till 40 kg mineraliserat
kväve per hektar. Eftersom  denna nivå fortfarande ansågs va ra oroande hög vi dtogs ytterligare
åtgärder de följande åren. Syftet är nu att se till att det finns vinterväxtlighet på 95 % avmarken och att ytterligare min ska kväveöverskottet på nötkreatur sgårdar (130 kg kväve/hektar
årligen 1998/1999.
d) Tyskland Baden-Wü rttemberg (”Schalvo”)
Denna tyska delstat har en areal på 36 000 km
2 och en befolkningstät het på 293 invånare per
km2. Jordbruksarealen uppgår till 1,5 miljoner hektar  (omkring 45 % av den totala arealen).
Omkring 1 miljon hektar utgörs av odlingsmark (bland annat majsodlingar) och omkring 0,6miljoner hektar består av be tes- och ängsmark. Djurtäth eten minskade mellan 1990 och 1999
från 1,04 till 0,92 djurenhe ter per hektar.
Omkring 80 % av dricksvattnet i Baden-Wü rttemberg tas från grundvattnet. Myndigheterna
vill att vattenskyddsområ det under de närmaste åren sk all utvidgas från 21 % till 27 % av
arealen.
De första initiativen togs 1976 (investeringsprog ram för slamlagring) och 1988 (dekret om att
skydda avrinningsområden). 1995 infördes krav på förbättrad gödslin g. Initiativ som tagits
senare syftar till att intensifiera rådgivningen på jordbruken och markanalyserna. Målet är100 000 kontroller årligen av kväveöverskottet i marken på hösten för att övervaka
jordbrukarnas resultat när det gäller gödslingsbala nsen. Andra obligatoriska åtgärder är bland
annat följande:
– Ökad areal permanent ängs- och betesmark.
– Kvävegödsling endast under växtperioden.
– Minskning på 20 % av den rekomme nderade kvävedoseringen på grödor.
– Reducerad markbearbetning under hösten.
För att stödja verksamheten finns 75 rådgivar e som skall hjälpa jordbrukarna, och 55 000–
80 000 markprover tas under hösten på olika djup (0–30, 30–60 och 60–90 cm) för att
kontrollera gödslingen. Gränsen fö r nitratkväve (kväveöverskott under hösten) i marken är 45
kg N/hektar (med en övre tolerans på 25 kg N/hektar när det gäller påföljder). Jordbrukaren
får betala böter om högre vä rden konstateras, och det utgå r bidrag om kväveöverskottet är
mindre.
Hela programmet finansiera s genom ett system för sk att på vattenförbrukningen
(”Wasserpfennig”). De resultat som myndigheterna tillhandahållit visar att halten nitratkväve imarken i avrinningsområdet minskade me d 40–60 % mellan 1988 och 1999, beroende på typ
24av gröda (t.ex. från 60 till 30 kg N/hektar nä r det gäller vete, och från 120 till 40 kg N/hektar
när det gäller majs), och att n itratkoncentrationen i grundvattnet har minskat eller stabiliserats
i de flesta områden.
e) Grekland-ThessalienThessaliens areal är omkring 14 000 km
2, vilket motsvarar 11 % av Greklands territorium.
36 % av denna areal utgörs av odlingsmark. De n bevattnade arealen i Thessalien har utvidgats
betydligt under de senaste tre decennierna parallellt med att jordbruket mekaniserats, nya
produktiva sorter börjat användas oc h gödslingen blivit intensivare.
Tillsammans med bristen på rationell förvaltning av vattenresurserna har dock intensifieringen
av jordbruket lett till en  kraftig överexploatering av grundva ttnet, vilket resulterat i oroande
vattennivåer. Samtidigt har kvä vegödslingen lett till att grundva ttenkvaliteten försämrats och
att floden Pinios delta eutrofierats. Det har antagits en åtgärdsplan, som bland annat syftar tillatt minska tillförseln av kvävegödsel.
Denna minskning kan åstadkommas genom en  rad åtgärder, bland annat följande:
– Ett mer effektivt utnyttjande av kvävet.
– Nya bevattningsmetoder.
– Odling av lämpliga grödsorter.
Resultaten från pilotprojektet om  kväveföroreningar i Thessalie n, som drivits inom ramen för
den nationella åtgärdsplanen, visar att jordbrukarna börjat ändra inställning till gödsling, ochatt de intar ett mer ra tionellt och vetenska pligt synsätt. Hittills har de kunnat konstatera att en
minskad mängd kväve inte nödvä ndigtvis leder till att avkastni ngen minskar i motsvarande
omfattning, framför allt inte när det gäller bomull. Kväveuppt aget är litet under de första
växtstadierna, och nitratförlusterna kan minskas betydligt genom att kvävegödslingen
reduceras under försådden. Jordbrukarna är nu öve rtygade om att kväveg ödslets effektivitet
ökat och att detta ka n åstadkommas genom att den reko mmenderade mäng den delas upp på
flera perioder.
Fler än 3 200 jordbrukare deltog i proj ektet under perioden 1996–2000. Det beräknades att
tillförseln av kvävegödsel minskade med ungefär 10 kiloton i pilotområdet Thessalien (t.ex.med -30 % när det gäller bomull, från 140 till 100 kg N/ha, och med -25 % när det gäller
tomater, från 270 till 200 kg N/ha)
B.5. En preliminär bedömning av åtgärdsprogrammens ekonomi
Det framhålls ofta att det är troligt att genomförandet av åtgärdsprogrammen kommer att få
effekter på en lång rad ekono miska indikatorer för de ensk ilda jordbruken och på regional
nivå. Förbättrade metoder me dför troligen olika direkt a kostnader och kan medföra
förändringar i den övergripande jo rdbruksskötseln och dess föruts ättningar. De kan också leda
till att avkastningen och bru ttoproduktionen förändras. På öve rgripande regional nivå kan
sådana förändringar, om de sker samtidigt på e tt stort antal jor dbruk, få indirekta
konsekvenser för de ekonomiska sektorer som har anknytning till jordbruket (t.ex. företag som
levererar utrustning eller andra insatsvaror).
25Tyvärr finns det dåligt med littera tur om de ekonomiska aspekter na av olika metoder för att
uppfylla åtgärdsprogrammens krav. Den inform ation som ges i många rapporter och analyser
är sällan tillräckligt utförlig fö r att det skall kunna göras nå gon tillförlitlig ekonomisk analys.
Variationerna är också så pa ss stora mellan olika rapporter a tt det är vanskligt att göra
jämförelser. I detta kapitel presenteras således endast en rad enkla exempel som illustreraråtgärdsprogrammens ekonomiska aspekter.
Bedömning av åtgärdernas direkta kostnader
En genomgång av de kostnadsanalyser som gjorts  i EU har visat att kostnaderna för åtgärderna
inom programmen kan variera kraftigt mellan olika medlemsstater och åtgärder – från 50 till150 euro per år och hektar. Genomgången visa r dock att dessa siffror bara kan användas som
en första grov och ofullständig uppskattning.
Nedan följer kostnadsexempel från litteraturen:
/g183 Växtodling och markförvaltning
Det finns kostnadsuppgifter för de frans ka projekt som pres enteras ovan. Att öka
arealen för odling av fånggrödor under vinter n är en effektiv metod för att minska
nitratförlusterna eftersom grödorna ta r upp kväverester i marken. De totala
kostnaderna för denna metod (markbearbe tning, sådd och ut säde) har beräknats
uppgå till 125 euro per hektar och år.
Att upprätta buffertområden är också en markförvaltningsåtgärd som minskar
kväveförlusterna genom avrinning och som fö rhindrar att gödsel direkt förs ut i
vattendrag. Kostnaderna för a tt upprätta ett 5 me ter brett buffertområde är något
högre än kostnaderna för vintergr ödor (200 euro per hektar och år).
/g183 Lagring av stallgödsel
Det kan vara dyrt a tt upprätta ytterligare kapacitet för lagring av gödsel utomhus. De
exakta kostnaderna för investeringar, drif t och underhåll varierar  beroende på vilken
typ av gödsel det rör sig om, liksom typ av lagring och kapacitet. Hur mycket extralagringskapacitet som behövs beror på  vilken typ av jordbruk och vilket
odlingsområde det är fråga  om. Det brittiska ministeri et för jordbruk, fiske och
livsmedel (MAFF) rapportera de 1998 att det på nötkreatur sgårdar i känsliga områden
behövdes i genomsnitt ytterligare kapacitet på endast 200 m
3 för lagring av gödsel,
vilket kan jämföras med en kapacitet på mer än 2 000 m3 på intensiva svingårdar.
Kostnaderna varierar från 5 euro per m3 för enkla lagringsanläggningar (t.ex.
gödselgropar) till 50 euro per m3 för mer avancerad lagring (t.ex. betongbehållare
som förhindrar att det kommer in regn och tränger ut lukt, se MAFF (1998)).
Kostnaderna för lagring av gödsel minskar  dock snabbt i takt  med ökad volym och
kapacitet.
/g183 Övergång från mineralgödsel till organ iskt gödsel för att tillföra kväve
När det gäller åtgärder för att ersätta mineralgödsel med organiskt gödsel, men
behålla samma kvä vetillförsel, beror de olika kostn ader som rapporterats främst på
skillnader i kostnaderna för att transporte ra gödsel. En undersökning som gjorts i
26Förenade kungariket (MAFF, 1988), visar till exempel att den årliga kostnaden för att
transportera gödsel ligger på mellan 25 och 200 euro per hektar och år; den lägre
siffran avser gårdar som producerar mjölk oc h den högre siffran svin-/fjäderfägårdar.
Den viktigaste orsake n till att kostnaderna är så låga  för gårdar som producerar mjölk
är att de har mer mark att tillgå.
/g183 Markanalyser för att optimera kvävetillförsel till grödorna
Markanalyser är en lovande metod för att minska kväveförlusterna. I allt fler
medlemsstater ökar intresset för g ödsling som grundas på markanalyser.
I tabell VI visas kostnaden2 för markanalyser i tre medlemsstater – Frankrike,
Nederländerna och Tyskland. I Frankrike och Tyskland tas markprover på treolika djup (0–30, 30–60 och 60–90 cm), meda n det i Nederländerna tas prover
på ett djup (0–10 cm).
LandAreal (i
hektar)Antal
mark-analyserper årIntervall
mellanmark-analysernaKostnader per
hektar och år(i euro)Lönsamhetsgräns
(i kg per hektaroch år)
2
Frankrike 70 18 Vart femte
år10–22120–45
Neder-
länderna3 1 Vart tredje
år8–15 10–20
Tyskland 5–7 15 Varje år 20 40
1 Det antas ett besparingen blir  0,5 euro per kg kväveminskning.
2 Med respektive utan kostnader för gödslingsrådgivning.
Tabellen innehåller också uppg ifter om den ekonomiska l önsamhetsgränsen, dvs. den
minskning av kvävetillförseln vid vilken kostnaderna för markanalyserna heltkompenseras av de lägre gödslingskostnad erna (förutsatt att avkastningen inte
minskar). Tabellen visar a tt besparingar på 10–45 kg kväve per år helt skulle
kompensera kostnaderna för markanalyserna. Erfarenheten tyder på  att ofta går att
minska kvävetillförseln i denna omfattning.
                                                
2Uppgifterna för Frankrike har hämtats från det RDP-projekt som nämnts tidigare. Informationen för
Nederländerna har lämnats av Nederlandse Nutriënten Management Instituut (NMI). Tysklandsuppgifter har tagits från rapporten från Baden-Württemberg.
27Effekter på avkastningen
I många områden och regioner i Europeiska unionen finns det fortfarande exempel på
att det tillförs betyd ligt mer kväve (dubbelt så mycket ) som grödorna behöver. Under
sådana förhållanden är det inte troligt att en minskning av den totala kvävetillförselnkommer att leda till att avkastningen minskar i någon större utsträckning. I litteraturoch rapporter nämns inte någr a exempel på att en minskad  kvävetillförsel skulle leda
till en betydligt mindre avkastning.  I många rapporter konstate ras istället att mindre
kväve kunnat tillföras utan att avkastningen försämrats, på grund av positiva effekter
av förbättrade metoder (t.ex. en ökning av  antalet gödslingstillfä llen). Detta visar att
det måste utvecklas stränga och samstämmiga rekommendationer för en balanserad
gödsling , där hänsyn tas till de specifika villkoren i det aktuella området
(markförhållanden, marktyp, sl uttning och klimatförhålla nden), markanvändning och
jordbruksmetoder (b land annat växtföljd  och bevattning).
Gödslingen bör grundas på en avvägnin g mellan grödornas fö rutsebara kvävebehov
och kvävetillförseln  till grödorna från
– själva marken (dvs. kväveha lten i marken då grödorna börjar utnyttja kvävet, och
tillförsel via nettomineralisering från reserverna av organiskt kväve i marken),
– både organisk och kemisk gödsling plus atmosfäriskt kvävene dfall och biologisk
fixering.
Dessutom verkar det va ra nödvändigt att utveck la utbildnings- och
rådgivningsverksamheten för att jordbrukarna i stor utst räckning skall följa dessa
rekommendationer och tillämpa bra gödslingsmetoder.
Det är slående att de n långa raden av gödslingsmet oder i Europeiska unionen åtföljs
av många olika formella rekommendationer som inte alltid kan förklaras avskillnader mellan olika grödor, avkastning , klimat eller mark, eller hydrologiska
förhållanden. I tabell VII visas den rekommenderade kvävetillförseln per kg skördadbiomassa för medlemsstaterna i EU:s norra del. De stora skillnader som kan finnasenligt denna tabell (t.ex. mella n 1 och 2 när det gäller sock erbetor) tyder på att det i
alla medlemsstater krävs stränga rekommendationer som utarbetas med hänsyn tillagronomiska och miljömässiga faktorer.
28Tabell VII Rekommenderad k vävetillförsel för viktiga re grödor i förhållande
till skördad biomassa (i kg per ton pr odukt – informationen, som sammanställts
av EFMA 2001, bygger på medlemsstaternas formella råd)
Land Gröda
Vintervete Råg Sockerbetor Potatis
Sverige
DanmarkTysklandNederländernaFörenade
kungariket22
222325
2816
182018
-1,7
2,13,62,2
1,73,1
4,14,55,2
3,8
Kostnadseffektivitetsanlays
Det är viktigt att se till att de offentliga medlen fördelas mellan åtgärder och regioner
med hänsyn till deras förutsättningar att lösa problemen förknippade mednitratförluster och eutrofiering. Det är således viktigt att sätta kostnaderna för olikaåtgärder eller program i relation till hur effektiva de är  för att minska eutrofierings-
och dricksvattenproblemen.
Det är mycket ovanligt med undersökningar där man bedömer de olika åtgärdernas
och programmens kostnadseffe ktivitet, även om sådan undersökningar otvivelaktigt
är betydelsefulla då besl ut skall fattas och knappa e konomiska resurser fördelas.
Ett exempel på en sådan analys har rappor terats (Bel et al - 1999) från regionen
Bièvre-Liers i Frankrike. Såsom framgår av tabell VIII jämförs i ra pporten två
program med hänsyn till e ffekter på kväveutslä pp, kvävekoncentrationer i
grundvattnet och kostnader. Tabellen vi sar att programmet ”FARM” är mer
kostnadseffektivt än programmet ”F ARM+CIPEN”. Enhetskostnaden för
kvävereduktionen uppgår till 1,07 euro respektive 1,38 euro per kg kväve
3. Det
behövs dock kombinerade FARM- och CIPEN-åtgärder för att minska
nitratkoncentrationen i grundvattnet till riktvä rdet 25 mg/l, och den totala kostnaden
för ett sådant kombinerat program är rimlig.
                                                
3I denna fallstudie uppgår minskningen av kväveförlusterna till följd av fånggr ödor till ca 20 kg N/hektar.
I många situationer kan dock minskningen bli betydligt större (närmare bestämt mellan 50 och 80 kgN/hektar), vilket förbättrar kostnadseffektivitetskvoten.
29Tabell VIII Jämförelse av effekter oc h kostnader mellan två förebyggande
program (Bel et al, 1999)
Variabel, indikator FARM1FARM + CIPEN2
Minskning av kväveutsläpp (i kg per hektar)
Väntade kvävekoncentrat ioner i grundvattnet (i
mg/l)
Programmens totala ko stnader (i euro per
hektar)21
442238
2753
Kostnadseffektivitet i euro per enhet minskat
kväveutsläpp1,07 1,38
1: Programmet ”FARM” – Den förväntade a vkastningen motsvara r de fem senaste
årens genomsnitt. Tillförseln av kväve (bland annat stallgödsel) är optimerad medhänsyn till denna genomsnittliga avkastning (minimiscenario för begränsning avövergödning)
2: Programmet ”FARM + CIPEN” – Vid sidan av FARM-åtgärderna, en systematisk
integrering av fånggrödor före vårgrödorna  och bättre skötsel av växtrester (vilket
innebär att nitratförlustern a minskar under mellanperioden)
En sådan analys av kostnadseffektivitete n på lokal nivå (dvs. genom att olika
metoder eller progra m jämförs) skulle också kunna göras på en mer övergripande
nivå genom att man till exempel bedömer den relativa potentialen och kostnaderna iolika regioner när det gäller att minska kväveförlusterna till en viss flod ellerakvifer
4. En sådan analys är nödvändig för a tt man skall kunna gö ra prioriteringar
mellan investeringar.
Undersökning av övergripande fördelar
De flesta ekonomiska argument som lyft s fram när det gäller åtgärdsprogrammen
avser kostnaderna (som ofta  uppskattas på ett oprecist sä tt) för åtgärderna. Det finns
få undersökningar av och rapporter om miljöfördelarna med att minska
nitratförlusterna. Det görs inte heller särskilt ofta bedömningar av dessa fördelar iekonomiska termer.
Exempel på sådana fördelar finns i litteraturen där man jämför olika strategier för att
se till att hushållens vattenförsörjning är tillräcklig. När vatten används somdricksvatten är dessa  fördelar stora.
Som en illustration kan nämnas att He inz et al. (INFU/WRC, ”Cooperative
agreements in agriculture”, 2002) för EG:s räkning undersökt förebyggande och
återställande åtgärders kostnadseffe ktivitet när det gä ller att undanröja
nitratöverskottet i grundvatten som används som dricksva tten. I ett fall i Tyskland
                                                
4Samma analys kan göras för olika länder. Se till exempel Markku Ollikainens artikel från 2001.
”Towards efficient pollution control in the Baltic Sea – An ecological-economic modelling approach, ona cost-effectiveness analysis for reducing nitrate emissions to the Baltic Sea.”
30beräknades kostnaderna för a tt ändra jordbruksmetoderna5, i syfte att minska
nitrathalten i grundvattnet till godt agbara nivåer, uppgå till 0,06 euro/m3, vilket kan
jämföras med 0,28 euro/m3 (nästan fem gånger så mycket) för alternativet att införa
biologisk denitrifikation. I ett fall i Nederländern a i samma undersökning var
skillnaderna ännu större. Kostnaderna fö r förebyggande åtgärder på marknivå
uppgick till 40 euro per hektar, medan kostn aderna för denitrifikation av vattnet
beräknades uppgå till 400 euro per hektar.
I sådana situationer har bå de jordbrukare, vattenlever antörer och vattenförbrukare
(som i slutändan betalar va ttenräkningen) ett intresse av att det utvecklas bättre
jordbruksmetoder. De frivilliga överenskommelser som träffats mellanvattenleverantörer och jordbr ukare i många regioner i Ty skland och Österrike visar
att sådana situationer där alla berö rda parter gynnas är ganska vanliga
6. Således är
förbättrade åtgärder ofta fördelaktiga ur samhällets synvinkel, även om de kanmedföra stora kostnader.
Slutsatser och uppföljning
Direkta kostnader och minskad avkastning nä mns ofta som de största hindren för att
tillämpa bättre metoder för hantering av kväve. Den information om kostnader somfinns att tillgå visar dock att minskningen av avkastningen i många fall kan varamarginell, och att det rör sig om rimliga kostnader. Enligt vissa analyser avjordbrukssystem är tillgången på arbetskraft den viktigaste faktor som förklararjordbrukarnas ovilja att ändra metoder, till exempel att tillföra kväve i olika periodereller att upprätth ålla buffertområden. I sådana fa ll måste man i lösningar för att
främja tillämpningen se till jordbruksskötseln på ett mer övergripande sätt.
Det behövs helt klart stora insats er för att säke rställa följande:
/g183 Att de  indirekta kostnaderna  för eutrofieringseffekter  på miljöarvet och annan
ekonomisk verksamhet som rör vatten, till exempel fiske, turism och användning
av vatten för rekreationsä ndamål, bedöms genom falls tudier i representativa
områden.
/g183 Att det läggs fram förslag om fors kning och undersökningar som avser
åtgärdsprogrammens socioekonomiska aspe kter och som kan utgöra grunden för
tillförlitliga socioekonomiska bedömningar , vilka är nödvändiga för politiska
beslut och planering.
/g183 Sådana analyser måste om fatta både socioekonomiska och tekniska frågor. I en
analys av kostnadseffektiviteten måst e man till exempel kombinera sakkunskap
för att bedöma de utvalda åtgärdernas konsekvenser (när det gäller en minskad
nitratanvändning, läckage eller eutrof iering i en viss vattensamling) med
sakkunskap för att bedöma kostnad erna för dessa åtgärder.
                                                
5Genom att bedöma kvävebalans, övergång från mineralgödsel till organisk gödsel, odling av
mellangrödor, utveckling av ekologiskt jordbruk, i nvestringar för lagring av gödsel, växtlighet under
vintern osv.
6I vissa fall när stora ekonomiska intressen står på spel, till exempel i områden där mineralvatten hämtas,kan en stor ekonomisk ersättning ibland betalas till jo rdbrukarna, vilket ökar deras inkomster betydligt.
31/g183 I dessa analyser måste man behandla frågorna både ur jordbruksföretagens
synvinkel och från en global eller samhällelig synvinkel. Vissa kostnader eller
intäkter kan uppstå utanför jordbruken oc h måste beaktas då åtgärdsprogrammen
skall lanseras och bedömas . I takt med att ramdirektivet om vatten genomförs
kommer det mer systematiskt att göras kostnadseffektivitetsanalyser för attbedöma åtgärdsprogrammen, bland anna t åtgärder för att minska diffusa
föroreningar från jordbruket.
/g183 Parallellt med analyser oc h undersökningar bör medlem sstaterna systematiskt
samla in socioekonomisk information om sina åtgärdsprogram. Informationen bör
vara sammanhängande (t.e x. samlas in via undersökni ngar bland jordbruken
såsom gjorts i Frankrike) så att den ka n jämföras och man ka n dra lärdomar som
är av intresse för alla medlemsstater.
C. EUROPEISKA KOMMISSIONENS ÅTGÄRDER
Dessa åtgärder har utveck lats i fyra riktningar:
– Kunskap om belastningen på EU:s vatten och dess miljömässiga status, genom
regelbunden övervakning och rapportering, med fö rbättrad anknytning till
andra direktiv (direktivet om av loppsvatten från tätbebyggelse och
ramdirektivet om vatten), Eurostats/OECD:s gemensamma frågeformulär ochEuropeiska miljöbyråns ”Eurowaternet”.
– Utbyte av teknisk information mellan medlemsstater om god jordbrukssed och
effektivitet när det gäller förluster av näringsämnen, och metoder för att mäta,göra modeller för och förutsäga de ras konsekvenser för vattenkvalitetens
utveckling.
– Rättsliga åtgärder för att sätta press på medlemsstater som inte på ett korrekt
sätt genomför direktivets olika steg.
– Utveckling av ekonomiska instrume nt (en starkare koppling mellan
uppfyllande av miljökraven och ekonomiskt  stöd, beskattning av överskott och
incitament för förebyggande praxis) som främjar en bra hantering avnäringsämnen på jordbruksfö retagen. Detta inbegriper att medlen för planer för
landsbygdsutveckling knyts till arbetet med att genomföra direktivet.
Som exempel på teknisk information kan nämnas att det för kommissionens räkning
nyligen slutförts undersökning ar på följande områden:
– Långsiktig minskning av nitratläckaget genom täckodling
7.
– Kväveinnehåll i stallgödsel8.
– Gödsling av ängs- och betesmark8.
– God jordbrukssed vid odling av frukt och grönsaker8.
                                                
7Samordnad åtgärd AIR3-CT94-2108.
8ERM, 2000–2001.
32Det har också offentliggjorts undersökningar av  kriterierna för eutr ofiering i söt- och
havsvatten.
Kommissionen (GD Forskning) främjar och fina nsierar också intern ationella projekt
på följande områden:
– Tillförsel och överföring av näringsämnen till luft (Anice), mark
och vatten (Streames, Danub, Eur oharp, Eloise och Subgate).
– Deras effekter på va ttenekosystem (Chabade för Medelhavet och
Comweb för plankton i kustområden).
– Provtagnings- och modelleri ngsmetoder (Baseline och
Fractflow/Famest för grundvatten, BMW ochHarmonit/Harmoniqua. De två sistnämnda undersökningarna
inbegriper socioekonomiska aspekter och innehåller
kostnadseffektivitetsscenarier).
Två exempel visar forskningens direkta tillämpbarhet:
/g183 Det nyligen slutförda projektet RANR om retention och kväveflöde från mark till
hav, har visat att man med en  viss modell (kväve i mark en, WEKU) på ett bra sätt
kan förutse kväveöverföringen från gr undvatten till ytvatten i norra Europa, få
fram användbara uppgifter för att beräkna efters läpningen och förutse
kväveöverföringens fördröjda effekter i vattencykeln.
/g183 Projekten FAEWE (del 1 & 2) och NI COLAS har visat att ett kontinuerligt
upprättande av buffertområde n utmed floder kanske in te är den effektivaste
lösningen för att minska kvävetillförseln till floderna, utan att det ofta är mereffektivt att upprätth ålla och använda re dan befintliga diken eller våtmarker i
landskapet mellan jordbruksområden och floder. Upp till 80 % av den diffusakvävebelastningen kan av lägsnas på detta sätt.
Kommissionens gemensamma forskningscen trum (ISPRA) deltar i flera av dessa
projekt (t.ex. ”Euroharp”, med en centr al databas med info rmation om de 17
pilotvattenområdena, och de nio modelleringsmetoder som testats). Institutet förmiljö och hållbar utveckling (IES) har också utvecklat metoder för bedömning avkvävebelastning och undersökning ar av havsvattnets eutrof iering genom fjärranalys.
När det gäller rättsliga förfaranden sammanfattas i tabell IX den aktuella situationen
för vart och ett av stegen i genomfö randeprocessen (ju li 2001) i de olika
medlemsstaterna:
33Medlemsstat B DK D EL ES F IRE I L NL Ö P SF S UK
Vatten-
övervakning+++ + + ++ ++++ +++ +
Utpekande avnitratkänsligaområden +
/g109+
/g108+
/g108+
/g109+ +
/g109++
/g108+
/g108+
/g108++/g108+
+
/g109
Riktlinjer för
godjordbrukssed+++ +++ + + ++ +++ + +
Åtgärds-program ++ ++ + + +++ +++ + +
Rapport ++ + + ++ + +++ +++ + +
+ = Åtgärder har vidtagits, men har inte nödvändigtvis godkänts av
kommissionen
/g108 =H e l a
territoriet utpekat/g109 = Viktiga områden väntas pekas
ut i slutet av 2001, vilket ännu inte skett
Skug-
gade
fält:Överträdelseförfaranden pågår (Av juri diska skäl kan vissa förfaranden inte
anges i denna tabell, efte rsom man fortfarande befi nner sig i inledningsskedet.)
Av denna tabell framgår att de flesta medlemsstater har gjort sig skyldiga till någon
överträdelse.
Sedan 1994 har kommissionen väckt ta lan i 56 ärenden som avsett ba ra nitratdirektivet eller
detta direktiv tillsammans  med andra direktiv. Hälften av dessa fall har kunnat avslutas tack
vare ett snabbt genomförande i de berörda medlemsstaterna . I sju fall har EG-domstolen
avgivit en fällande dom, närmare best ämt mot Spanien ( 1.10.1998 och 13.4.2000), Italien
(25.2.1999 och 8.11.2001), Förenade kungariket  (7.12.2000), Frankrike (8.3.2001) och
Luxemburg (8.3.2001). Av de 23 är enden som ännu inte avslutats ligger sju nu hos domstolen.
Figur 3 visar hur de rättsliga åtgärder som kommissionen vidtagit fördelar sig över perioden
1994 – 2001.
3414
012
468
7
5
051015
1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001
För att säkerställa a tt gemenskapens politik blir samstämmig, med ta nke på kopplingen mellan
”normalt god jordbrukarsed” enligt definitionen i artikel 28 i förordning 1750/19999 om
tillämpningsföreskrifte r till rådets förordning (EG) nr 1257/1999 om stöd till utveckling av
landsbygden10, och nitratdirektivet, har medl emsstaterna uppmanats att i sina
programplaneringsdokument om landsbygdsu tveckling i tillämpliga fa ll ta med följande:
– Ett åtagande att göra stora framsteg för att så snart som möjligt peka ut känsliga
områden.
– Ett åtagande att göra tillräckliga framsteg för att utforma och genomföra de
bindande åtgärderna i nitratdirektivets riktlinjer för god jordbrukssed elleråtgärdsprogrammet, och att anpassa eller komplettera de genere lla kraven på god
jordbrukarsed enligt definitionen i förordning 1750/99.
Exakt när dessa åtaganden skulle ha fullgjorts varierade, men det skulle i alla händelser ske
senast i slutet av 2001.
D. SLUTSATSER
Även om medlemsstaternas nätv erk för vattenövervakning är ofullständiga och brister i
samstämmighet, visar de att mer än 20 % av grundvattnet i EU har för höga
nitratkoncentrationer, och att trenden är en ökning i områ den med den mest intensiva
boskapsuppfödningen och förbrukningen av gödsel.
                                                
9EGT L 214, 13.8.1999, s. 31. Denna förordning har nyligen upphävts och ersatts med kommissionens
förordning (EG) nr 445/2002 (EGT L 74, 15.3.2002, s. 1).
10EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.
35Minst 30–40 % av floderna och sjöarna visar sy mptom på eutrofiering  eller tillför stora
mängder kväve till kustvattnen och haven. Kväveflöden från jordbruket svarar för 50–
80 % av den totala kvävetillf örseln till EU:s vatten. Andelen varierar mellan
medlemsstater, avrinningsomr åden och år (rapporter från Belgien, Danmark, Tyskland,
Frankrike och Irland till EG sa mt Europeiska miljöbyråns fj ärde rapport ”Nutrients in
European ecosystems”, - 1999).
Vissa medlemsstater har uppfyllt si na åtaganden att genomföra dire ktivet och på ett effektivt
sätt minska kväveförlusterna frå n jordbruket till vatte n fem år för sent eller ännu mer, men
man kan konstatera att medlemsstaternas medvetenhet förbättrats under de senaste
åren . Alla medlemsstater har nu införliv at direktivet, uppr ättat ett omfattande
övervakningsnätverk, infört riktlinjer för god jordbrukssed, och åtminstone delvis pekat utsina känsliga områden (med undantag av Irla nd). Åtgärdsprogrammen, som i många fall inte
offentliggjordes förrän under perioden 1997–1999, kommer inte att få några större effekter
förrän efter några år (på grund av de påeffekten i mark och grundvatten). Det finns dock
redan exempel på lyckade resultat i regioner där man gjort intensiva kontroller på plats
och genomfört markanalyser, samtidig t som man givit praktisk rådgivning  (t.ex. i
Danmark, vissa tyska delstater, östra Frankrike och Algarve).
Det faktum att det i den geme nsamma jordbrukspolitiken succe ssivt tas större hänsyn till
miljöfrågor (miljöskyddskrav i artikel 3 i råde ts förordning nr 1259/1999 om upprättande av
gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom rame n för den gemensamma
jordbrukspolitiken, utvidgning av miljöåtgärder in om jordbruket och fastställande avriktlinjer för god jordbrukssed inom plan er för landbygdsutveckling), bidrar till att
nitratdirektivets mål kan uppnås. En gemensam jordbrukspolitik som koncentreras mer på
kvalitet än kvantitet, och som främjar extensiv odling eller uppfödning, naturliga
buffertområden och en korrekt avvägd gödslin g kan också bidra till att dessa mål
uppnås.
Bristande tillämpning av nitratdirektivet i vissa medlemsstater kan emellertid inte
kompenseras endast med åtgärder inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Detär fortfarande främst genom att genomföra och tillämpa nitratdirektivet som man kan begränsa
nitratutsläppen. Undersökningar av förebyggande åtgär ders kostnadseffektivitet bör
också uppmuntras, så att åt gärdsprogrammen och metodern a koncentreras på de mest
effektiva lösningarna.
Vid sidan av ekonomiskt stöd för ett mer milj övänligt jordbruk och spridning av kunskap
krävs att alla medlemsstater helt genomför nitratdirektivet, förstärker undersökningar och
kontroller  på plats (bland annat kontroll av göds lingsplaner och -register, lagring och
hantering av gödsel, markanal ys, buffertområden etc.) och inför påföljder  för producenter
som inte uppfyller miljökraven .
Nitratdirektivet har nu funnits i tio år och medlemsstaterna har under de senaste två åren visat
att de verkligen är villiga att förbättra tillämpningen. De inser att kostnaderna kommer attfortsätta att öka för att rena dricksvatten från nitratöverskott, och för att komma tillrätta med
eutrofiering i dammar eller kustvatten. De inser också att de investeringar som görs på
området rening av avloppsvatten från tätb ebyggelse kommer att vara otillräckliga för
att avskilja näringsämnen, om det inte samtidigt görs insatser för att på ett effektivt sättminska växtnäringsläck aget från jordbruket . Nitratdirektivet är därför fortfarande
ändamålsenligt och de t behöver inte arbetas om inom  den närmaste framtiden. Detta
36konstateras både i Eur opaparlamentets resolution (A5-0386/ 2000) och i det nya ramdirektivet
om vatten, som inte inför några ändringar av förfaranden eller tidsfrister. Det måste dockutvecklas synergi i det framtida arbetet med genomförandet av dessa vattendirektiv, t.ex. påföljande områden:
– En harmonisering  av provtagningsplatser, nätverk, parametrar och frekvenser för
övervakning av vattenkva liteten för att, med minsta möjliga arbete på fälte t, uppfylla de
krav som är förknippade med EU-direk tiven, OECD:s/Eurostats frågeformulär,
miljöbyråns ”Eurowaternet” oc h konventioner om hav och flode r samt lokala och regionala
behov. Denna fråga är av avgörande betydelse för eutrofieringseffekterna, som kräver att
man kommer överens om harmoni serade kriterier och överva kningsmetoder. Utvecklingen
går snabbt när det gäller gemensamma verkty g och kompatibel utrustning för utbyte av
geografisk information i elektroniskt format (GIS) mellan medlemsstaterna ochkommissionen.
– Bedömning av växtnäringsläckage från punktkällor och diffusa källor  (t.ex. jordbruk,
vatten från tätbebyggelse, industr in och nedfall från luften), (a nalytisk differentiering, t.ex.
isotopmetoder, modeller för a tt beräkna belastning, överföri ng och retention) för att
jämföra de olika åtgärdernas effektivitet och fastställa prioriteringar både föråtgärdsprogrammen för nitrater och förvaltn ingsplanerna för föroreningsparametrar i
avrinningsområden (ramdirektivet om vatten).
– Modeller för korrelation av miljökonsekvenser (t.ex. algblomning) och orsaker
(näringsämnen, naturliga förhållanden etc.), som gör det möjligt att förutse konsekvenserna
av olika scenarier när det gäller att reducera eller förstärka dessa faktorer.
– Beräkning av förebyggande åtgärders kostnadseffektivitet . Kväve och fosfor kommer
med all säkerhet att konsta teras vara de viktigaste  föroreningarna i många
avrinningsområden i EU, eftersom dessa ämnen bidrar till problemen med Cyanophyta
(blågröna alger) i sjöar och dammar, och frä mjar makrofyter och dinoflagellater, som
inverkar negativt på turism och vattenbruk i kustområden et c. Man måste utvärdera och
jämföra hur effektiva investeringar i föreby ggande åtgärder är nä r det gäller jordbrukets
belastning och jordbrukspraxis  eller utsläpp från hushåll och industri. Det råder också ett
akut behov av pilottillämpningar och forskning, vilket framgår av det dåliga gensvaret på
områdena prognoser och kos tnadseffektivitet i rapporteri ngen om genomförandet av
nitratdirektivet under år 2000.