[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 7.10.2005

KOM(2005) 483 slutlig

2005/0222 (COD)

.

Ändrat förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om harmonisering av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediterkonsumentkreditavtal och om ändring av rådets direktiv 93/13/EG

.

(framlagt av kommissionen enligt artikel 250.2 i EG-fördraget)

MOTIVERING

Förfarande

Den 28 oktober 2004 antog kommissionen ett ändrat förslag till direktiv om konsumentkrediter efter Europaparlamentets yttrande den 20 april 2004.

Efter att det ändrade förslaget offentliggjorts fortsatte kommissionen sitt samråd med medlemsstaterna och med berörda parter. Kommissionen kom därefter fram till att det vore ändamålsenligt med en konsoliderad text. Samråden visade dessutom att texten behövde ändras ytterligare för att inte bli onödigt betungande för konsumentkreditmarknaden men ändå skydda konsumenterna. Bland annat har följande ändringar gjorts:

- Kommissionens arbetsgrupp med experter på hypotekslån hade utarbetat en slutrapport, vilket gjorde att man beslutade att inte längre låta förslaget omfatta hypotekskrediter.

- Skyldigheten att tillhandahålla rådgivning innan ett avtal tecknas har klarlagts, liksom att rådgivningen skall anpassas efter de omständigheter som råder när krediten erbjuds.

- Flexibiliteten i vissa av bestämmelserna knyts an till en bestämmelse om ömsesidigt erkännande för att eventuella skillnader i de bestämmelser som införlivats inte skall utgöra något hinder för den inre marknaden.

SYFTE

Kommissionen har tre huvudsakliga mål när det gäller konsumentkrediter, nämligen

- att skapa förutsättningar för en verklig inre marknad,

- att säkra en hög konsumentskyddsnivå, och

- att göra gemenskapslagstiftningen mer överskådlig genom att omarbeta de tre befintliga direktiven om konsumentkrediter (87/102/EEG, 90/88/EEG och 98/8/EG).

Dessa mål ligger i linje med Lissabonstrategin, eftersom framväxten av en inre marknad kommer att göra EU:s kreditgivare mer konkurrenskraftiga i och med att konkurrensen ökar och utvecklingen av nya produkter främjas.

Harmoniseringen av konsumentskyddet när det gäller finansiella tjänster till konsumenter är, tillsammans med riktat ömsesidigt erkännande, ett centralt inslag i kommissionens strategi för att utveckla de finansiella tjänsterna till konsumenterna. En sådan marknad är en naturlig uppföljning till den gemensamma valutan, som medfört att valutariskerna mellan euroländerna försvunnit och som har gjort det lättare att jämföra priser. Överföringskostnaderna mellan euroländerna har minskat avsevärt sedan förordning (EG) nr 2560/2001 antogs. I och med att betalningssystemen i EU integreras ytterligare blir det lika enkelt att göra regelbundna betalningar över hela euroområdet som det idag är inom ett land. Lån över gränserna, där återbetalning sker genom regelbundna gränsöverskridande överföringar, har särskilt mycket att vinna på denna utveckling.

Olika möjligheter

Direktiv 87/102/EG om konsumentkrediter byggde på minimal harmonisering och medförde att medlemsstaterna införde olika stränga regler i förhållande till den miniminivå som fastställdes i direktivet. Eftersom de bestämmelser som berörs i huvudsak är tvingande, utgör dessa skillnader i lagstiftningen hinder för den inre marknaden, och avskräcker företagen från att erbjuda produkter för hela EU.

Ett lagstiftningsinitiativ var följaktligen den enda möjligheten för att uppfylla målen.

Direktivets konsekvenser

Så påverkas konkurrenskraften

- Kreditmarknaden har potential att utvecklas ytterligare eftersom endast en liten del av den idag är gränsöverskridande. Kreditmarknaden överlag är så pass omfattande att det kan vara svårt att urskilja de stora skillnader som finns mellan konsumentkreditnivåerna på de olika marknaderna. Exempelvis den brittiska marknaden uppgår till ca 230 miljarder euro, medan konsumentkreditmarknaden i ett annat ungefär lika stort land, Italien, endast omfattar 40 miljarder euro. Hushållens genomsnittliga kreditanvändning varierar också avsevärt[1]. I vissa medlemsstater står konsumentkrediten för en betydande del av hushållens disponibla inkomst, medan den i andra utgör en relativt liten del[2]. På vissa marknader finns det litet utrymme för ytterligare expansion, medan det på andra finns stor utvecklingspotential.

- Möjligheten att erbjuda kreditavtal över hela EU bör bidra till ökad effektivitet och stordriftsfördelar för banker samt ge kunderna ett billigare och större produktutbud. Kreditgivarna kommer därmed att kunna ta fram konsumentkrediter som gäller för hela EU och som inte nödvändigtvis måste följa 25 olika länders regelverk.

- Det håller på att skapas nya affärsmöjligheter för att utnyttja den inre marknadens potential – tekniken (i synnerhet Internet) gör det möjligt för konsumenter och kreditgivare att ingå avtal på distans, ny efterfrågan på kredit kan uppstå i och med att detaljhandeln på nätet ökar, och den ökade Internettillgången främjar bankärenden på distans.

Så påverkas konkurrensen

- Enklare tillgång till kreditmarknaderna kan bidra till ökad konkurrens på vissa marknader där det idag är ett fåtal aktörer som dominerar och där konsumenterna endast har begränsad tillgång till krediter. Ökad konkurrens torde förbättra kreditinstitutens effektivitet i en alltmer globaliserad ekonomi.

Så påverkas konsumenterna

- I och med att konkurrensen ökar och de nationella marknaderna öppnas upp för utländska kreditgivare kommer konsumenterna att få tillgång till lägre räntesatser. Kostnaderna för konsumentkrediter varierar stort mellan olika kreditgivare och olika medlemsstater, och konsumenterna bör ges möjlighet att dra nytta av erbjudanden över hela EU.

- Om konkurrenshindren försvinner kommer konsumenterna att få ett större urval och bättre produkter. I vissa medlemsstater är innovationsnivån redan ganska hög, men somliga krediter som finns i en medlemsstat kan i många fall inte säljas på andra håll i EU. Det ligger i konsumenternas intresse att få tillgång till alla typer av krediter som finns inom EU, samtidigt som de skall garanteras omfattande information och ett fullgott skydd.

- Genom att vissa väsentliga inslag i konsumentkreditavtalet harmoniseras kommer konsumenternas förtroende att öka, och de blir mer benägna att skaffa krediter från andra länder i EU. Att det ännu inte är särskilt vanligt med konsumentkreditavtal över gränserna hänger också samman med att konsumenterna är osäkra på konsumentskyddets omfattning i andra medlemsstater än den egna.

Huvudsakliga ändringar i förhållande till det ändrade förslaget av den 28 Oktober 2004

Syfte

Genom artikel 1 klargörs att direktivet endast omfattar vissa aspekter på området. Detta ligger i linje med de synpunkter som inkommit från olika håll under samrådet.

Definitioner

Kontokredit

Frågan om kontokredit behövde klargöras. För att motverka ett oklart rättsläge innehåller det ändrade förslaget en definition av begreppet som stämmer överens med gängse praxis i medlemsstaterna.

Sammanlagd kreditkostnad

Definitionen av den sammanlagda kreditkostnaden har omarbetats utifrån parlamentets och näringslivets synpunkter. Tanken är att endast inkludera kostnader för tjänster som avtalats med eller genom kreditgivaren. Denna definition ligger till grund för beräkningen av den effektiva räntan. Begreppet ”den sammanlagda utlåningsräntan” utgår på begäran av näringslivet och parlamentet, eftersom det hade kunnat vara förvirrande för konsumenterna.

Tillämpningsområde

Hypotekskredit

Det första ändrade förslaget omfattade s.k. equity releases (omläggning av lån), men inte bostadskrediter. Det är dock mycket svårt, för att inte säga omöjligt, för en kreditgivare att fastställa syftet med lånet, eftersom denne inte har någon kontroll över hur de pengar han lånar ut används. Avtal om hypotekskrediter är överlag mycket specifika och har vissa särdrag som gör att de måste behandlas separat, oberoende av vilket syftet är med lånet. Kommissionen har därför tagit bort equity release från tillämpningsområdet, vilket följer ett av Europaparlamentets ändringsförslag som näringslivet ställt sig bakom.

Avtal om ställande av säkerhet och borgensmän

Avtal om ställande av säkerhet ingår nu inte längre i direktivets tillämpningsområde eftersom säkerheterna i hög grad hängde samman med frågan om hypotekskredit.

Borgensmän har också tagits bort från tillämpningsområdet. Direktivet omfattar endast kreditavtal eftersom det är mer ändamålsenligt att inte behandla särskilda aspekter av avtalsrätten som regleras i ett större sammanhang i de olika medlemsstaterna. Båda dessa utelämnanden följer av ändringar som Europaparlamentet föreslagit, och de tar hänsyn till de farhågor som bankväsendet uttryckt.

Övertrassering

Såväl Europaparlamentet som bankväsendet i EU har poängterat att övertrasseringar är värdefulla av enkelhets- och kostnadsskäl, och att de därför inte behöver lyda under alla de bestämmelser som gäller för kreditavtal. De behandlas därför bara i begränsad utsträckning. Dock ställs det krav på att en viss mängd information om övertrasseringar måste ges i samband med kreditavtalet.

Avtal på över 50 000 euro

Efter att ha diskuterat frågan med berörda parter beslutade kommissionen att inte låta avtal på över 50 000 euro omfattas av direktivet, eftersom de i regel inte ingås för konsumtionsändamål utan snarare avser bostadskrediter, och att det därmed inte krävs samma typ av lagstiftning som för konsumentkrediter överlag. Det har införts en bestämmelse om ändring av gällande tröskelvärden så att de kreditnivåer som avses i direktivet kan anpassas efter den ekonomiska utvecklingen i EU och marknadsutvecklingen.

Förhandsinformation

Eftersom reklam redan behandlas i direktivet om otillbörliga affärsmetoder (2005/29/EG) föreslår kommissionen endast en förteckning över vilka uppgifter som måste ingå i reklam med finansiell kreditinformation. Allmän reklam om en viss kredittjänst omfattas inte, så att reglerna inte skall bli alltför betungande för företagen.

Med hjälp av förhandsinformationen kan konsumenterna jämföra olika erbjudanden. Under samrådet påpekade emellertid flera av de berörda parterna att alltför mycket information kan vara förvirrande. Vissa av kraven på förhandsinformation har därför utgått från det föreliggande ändrade förslaget. På banksektorns begäran är dessutom detta ändrade förslag ett led i att få bestämmelserna att stämma överens med EG-rättens informationskrav.

Kreditgivarna skall bedöma konsumentens kreditvärdighet på grundval av konsumentens egna uppgifter och i förekommande fall med hjälp av databaser. Efter ett omfattande samråd med bankväsendet kan kommissionen inte se att detta skulle skapa merkostnader för bankerna, eftersom det följer god banksed.

Rådgivningsskyldighetens innebörd har ändrats. Kommissionen har här frångått de önskemål som uttryckts på vissa håll inom bankväsendet och behållit bestämmelsen om att kreditgivaren inte enbart skall uppfylla kraven på förhandsinformation, utan också ge ytterligare förklaringar så att konsumenten kan fatta ett väl underbyggt beslut. På vissa medlemsstaters och bankväsendets begäran poängteras dock att det alltid i sista hand är konsumenten själv som fattar beslutet att ingå ett kreditavtal. Hänvisningen till rådgivning har därför utformats som en skyldighet att se till att konsumenterna kan ta ställning till fördelarna och nackdelarna med lånet. Medlemsstaterna har dessutom getts mer flexibilitet att anpassa genomförandelagstiftningen till situationen på deras respektive marknader.

Information vid tecknande av avtal

Bestämmelserna om information vid tecknande av avtal omfattar främst krav på sådana upplysningar som redan lämnats i form av förhandsinformation samt information om ångerrätt och rätt till förtidsbetalning. Detta följer god yrkessed och medför inte några större merkostnader för kreditgivarna.

Vid rörlig ränta bör konsumenten informeras om krediträntan ändras avsevärt. Emellertid är det praktiskt taget omöjligt att informera konsumenten vid varje förändring eftersom räntan kan variera något varje dag. Därför föreskrivs i detta ändrade förslag att konsumenten bör informeras regelbundet, och omedelbart om förändringen är markant.

Databastillgång

Skyldigheten att upprätta nationella databaser har tagits bort eftersom det skulle gå utöver vad som är nödvändigt för detta direktiv. Frågor om uppgiftsskydd behandlas redan i direktivet om skydd av personuppgifter (95/46/EG). Kommissionen föreslår därför att kreditgivare skall garanteras ömsesidig, icke-diskriminerande tillgång till befintliga privata och offentliga databaser, vilket till skillnad från den tidigare bestämmelsen inte medför några merkostnader för näringslivet utan tvärtom kommer att underlätta konsumentkrediter över gränserna.

Ångerrätt

I detta förslag föreskrivs 14 dagars ångerrätt. Denna tidsfrist ger konsumenterna möjlighet att leta efter andra och eventuellt bättre erbjudanden efter att avtalet tecknats. Syftet med bestämmelsen är att stärka konkurrensen. Den motsvarar gängse praxis i de flesta medlemsstater, även om ångerfristens längd kan variera något. Ångerfristen följer bestämmelserna i direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster (2002/65/EG). Följaktligen kommer förslaget inte att innebära några merkostnader för kreditgivarna, åtminstone inte när det gäller konsumentkreditavtal på distans.

Kombinerade transaktioner

Om en konsument har rätt att dra sig ur ett kreditavtal har han eller hon enligt detta förslag också rätt att dra sig ur ett kreditavtal som är kombinerat med det förstnämnda avtalet. Tanken med bestämmelsen är att konsumenten inte skall vara tvungen att behålla en kredit när krediten inte längre tjänar något syfte. Rätten att säga upp krediten ger emellertid inte rätt att dra sig ur köpeavtalet.

Förtidsbetalning

Enligt detta förslag har konsumenten rätt att betala tillbaka sin kredit tidigare än vad som från början avtalats. En förtidsbetalning medför emellertid en kostnad för kreditgivarna. Efter samråden med berörda parter och med medlemsstaterna har det i förslaget därför införts en bestämmelse om att kreditgivarna har rätt att begära en skälig och objektiv ersättning för att kompensera för förlusten. Eftersom beräkningen av ersättningen skall vara objektiv förväntas denna bestämmelse endast medföra marginella kostnader för kreditgivarna.

Oskäliga villkor

Förslaget innehåller två exempel på oskäliga villkor i kreditavtal vilket medför en ändring av bilagan till direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal. De kommer inte att påverka näringslivet i någon större utsträckning eftersom de bägge exemplen klart och tydligt strider mot god yrkessed.

Harmonisering

Både harmonisering och ömsesidigt erkännande har på det hela taget bidragit till integrationen av marknaderna inom EU, samtidigt som hänsyn tas till konsumenternas intressen. Vilka olika åtgärder som vidtas på ett visst område beror på vad som kännetecknar just det området och bör således beslutas från fall till fall. Proportionalitetsprincipen måste tillämpas när lösningarna utformas, och man bör när så är lämpligt kombinera harmonisering med ömsesidigt erkännande, så att man får den rätta sammansättningen av olika typer av åtgärder.

Kommissionen föreslår därför att den fullständiga harmoniseringen bibehålls, samtidigt som medlemsstaterna medges en viss flexibilitet på vissa områden. Fullständig harmonisering är fortfarande det bästa sättet att skapa en verklig inre marknad för konsumentkrediter. Det gör det möjligt för näringslivet att erbjuda konsumentkrediter över gränserna, samtidigt som man kan garantera ett högt konsumentskydd oberoende av var i EU kreditavtalet ingås. I förslaget klargörs nu att endast de inslag som uttryckligen behandlas i förslagstexten harmoniseras fullt ut, medan det överlåts åt medlemsstaterna att lagstifta om t.ex. solidariskt ansvar.

I vissa fall ger förslaget fritt spelrum för det nationella genomförandet, framför allt beroende på de stora skillnader som finns mellan de olika medlemsstaternas marknader och lagstiftning. Några exempel på detta är förtidsbetalning eller överskridande av kreditbeloppet. Men man måste också se till att den flexibilitet som ges det nationella genomförandet inom ramen för direktivets bestämmelser inte medför att det skapas ytterligare hinder på den inre marknaden för konsumentkrediter. Vid sidan om strategin för fullständig harmonisering föreslår kommissionen därför ömsesidigt erkännande i ett begränsat antal frågor. Detta gör arbetet mindre betungande för företag som vill erbjuda gränsöverskridande konsumentkrediter.

Den föreslagna bestämmelsen om ömsesidigt erkännande innebär att en kreditgivare som vill bedriva verksamhet i en annan medlemsstat än den där han eller hon är registrerad endast skulle behöva uppfylla de rättsliga kraven (eller motsvarande) enligt ursprungsmedlemsstatens lagstiftning, och alltså inte värdmedlemsstatens. Inom avtalsrätten kan detta få andra följder än vad som var syftet med Romkonventionens artikel 5. Under de omständigheter som avses i artikel 5 skulle lagstiftningen i det land där konsumenten har sitt hemvist tillämpas. Om de krav som ställs i detta lands lagstiftning är högre (eller annorlunda) än de som ställs i kreditgivarens hemland, skulle det medföra en begränsning av kreditgivarens verksamhet. Om det gäller områden som omfattas av bestämmelsen om ömsesidigt erkännande måste värdmedlemsstaten se till att nämnda krav inte tillämpas på avtalet. Gällande lagstiftning skall vara den som avtalsparterna kommit överens om eller, om ingen sådan överenskommelse gjorts, lagstiftningen i kreditgivarens hemland.

I förslaget anges uttryckligen vilka områden som berörs av det ömsesidiga erkännandet. För artiklarna 15 och 17 om förtidsbetalning respektive överskridande har en övergångsperiod införts så att medlemsstaterna skall få möjlighet att anpassa sina bestämmelser.

Exempel

De exempel för hur den effektiva räntan skall beräknas som fanns i f.d. bilaga II till förslaget har utgått, eftersom kommissionen strävar efter att förbättra lagstiftningen och inte göra lagstiftningsförfarandet alltför betungande. Om det skulle visa sig att dessa exempel är till god hjälp vid beräkningen av den effektiva räntan kan de publiceras separat när direktivet väl har antagits.

2005/0222 (COD)

Ändrat förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om harmonisering av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter konsumentkreditavtal och om ändring av rådets direktiv 93/13/EG

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag[3],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[4],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[5], och

av följande skäl:

1. I rådets direktiv 87/102/EEG av den 22 december 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter[6] fastställer de bestämmelser som gäller för konsumentkreditavtal inom EU.

2. (1) Kommissionen lade 1995 fram en rapport om tillämpningen av rådets direktiv 87/102/EEG av den 22 december 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter[7], och inledde därefter ett omfattande samråd med berörda parter i medlemsstaterna. Under 1997 lade kommissionen fram en sammanfattning av kommentarer till denna rapport[8]. En andra rapport[9] sammanställdes 1996 om tillämpningen av rådets direktiv 87/102/EEG, ändrat genom direktiv 90/88/EEG av den 22 februari 1990 om ändring av direktiv 87/102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter.

3. (2) Av rapporterna och samråden framgår att det i allmänhet fortfarande finns stora skillnader i medlemsstaternas lagstiftning om krediter till fysiska personer, särskilt i fråga om konsumentkrediter. En aAnalysen av de nationella författningar genom vilka direktiv 87/102/EEG införlivas visar att medlemsstaterna ansett att det skydd som direktivet ger är otillräckligt. De har därför i sin genomförandelagstiftning beaktat andra kreditformer eller nya kreditavtal som inte omfattas av direktivet. Det är lämpligt att föregripa de reformer av nationell lagstiftning som flera medlemsstater planerar och föreskriva en harmoniserad ram på gemenskapsnivå.på grund av olika nationella förutsättningar av rättsligt och ekonomiskt slag, även använder sig av andra konsumentskyddsmekanismer utöver direktiv 87/102/EEG.

4. (3) Den praktiska och rättsliga situation som följer av skillnaderna medlemsstaterna emellan innebär dels att konkurrensen mellan kreditgivare i gemenskapen snedvrids, dels att det uppstår hinder på den inre marknaden pga. att medlemsstaterna antagit olika tvingande bestämmelser som är strängare än reglerna i direktiv 87/102/EEG. Det innebär att konsumenternas möjligheter att omedelbart använda sig av det långsamt ökande utbudet av gränsöverskridande konsumentkrediter få en kredit i en annan medlemsstat inskränks. Denna snedvridning och inskränkning påverkar i sin tur storleken och karaktären på de gränsöverskridande krediter som efterfrågas, vilket kan i sin tur leda till att efterfrågan på varor och tjänster påverkas. Skillnader i lagstiftning och praxis leder också till att konsumenten inte får samma skydd i alla medlemsstater.

5. (4) Under de senaste åren har de kreditformer som erbjuds till och utnyttjas av konsumenter avsevärt förändrats. Nya kreditinstrument har vuxit fram och fortsätter att utvecklas. Det är därför lämpligt att anpassa, ändra och komplettera gällande bestämmelser och att vid behov utvidga deras tillämpningsområde.

6. Enligt artikel 14.2 i fördraget skall den inre marknaden omfatta ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för varor och tjänster samt etableringsfrihet säkerställs. Framväxten av en öppnare och effektivare inre marknad för krediter är väsentlig för att främja utvecklingen av gränsöverskridande näringsverksamhet.

7. För att underlätta framväxten av en välfungerande inre marknad för konsumentkrediter är det nödvändigt att föreskriva en harmoniserad ram på gemenskapsnivå på ett antal betydande områden. Med tanke på konsumentkreditmarknadens ständiga vidareutveckling och den ökande rörligheten bland den europeiska befolkningen bör ett modernt regelverk för konsumentkrediter kunna skapas genom framtidsinriktade gemenskapsbestämmelser som kan anpassas efter kommande kreditformer och som ger medlemsstaterna den flexibitet som krävs för genomförandet.

8. Upprättandet av en mer öppen och effektiv inre marknad för krediter bör främjas. Det är viktigt att dennamarknaden ger ett såtillräckligt gott konsumentskydd för att säkra konsumenternas förtroende. På så sätt kan den fria rörligheten för krediterbjudanden kan fungera under bästa möjliga förutsättningar både för dem som erbjuder och för dem som efterfrågar tjänsterna, med hänsyn till särskilda förhållanden i de enskilda medlemsstaterna.

9. Detta mål innebär att man måste sträva efter en så omfattande Det krävs fullständig harmonisering som möjligt som för att kunna tillförsäkratillförsäkrar alla konsumenter i gemenskapen ett högt gott och likvärdigt konsumentskydd som tillvaratar deras intressen och ger dem en lika omfattande information och för att det skall skapas en verklig inre marknad. Det bör därför inte vara tillåtet för medlemsstaterna att behålla eller införa andra nationella bestämmelser än dem som föreskrivs i detta direktiv. Denna begränsning bör dock gälla endast då detta direktiv innehåller harmoniserade bestämmelser. Det bör således stå medlemsstaterna fritt att behålla eller införa andra nationella bestämmelser än dem som harmoniseras genom detta direktiv. Medlemsstaterna får alltså exempelvis behålla eller införa nationella bestämmelser om solidariskt ansvar för säljaren eller leverantören av tjänster och kreditgivaren. Ett annat exempel på en sådan möjlighet för medlemsstaterna kan vara nationella bestämmelser om att införa eller behålla ångerrätt vid varuförsäljning eller tillhandahållande av tjänster om konsumenten utnyttjar sin ångerrätt i samband med kreditavtalet. För särskilda kreditavtal där endast vissa av bestämmelserna i detta direktiv är tillämpliga, till exempel i fråga om övertrasseringar eller vissa andra särskilda kreditavtal bör det stå medlemsstaterna fritt att i den egna lagstiftningen reglera sådana typer av kreditavtal som avser andra aspekter än dem som harmoniseras genom detta direktiv.

10. På vissa områden som harmoniseras genom detta direktiv kan de nationella genomförandebestämmelserna skilja sig åt mellan olika medlemsstater, vilket gör det mer betungande för kreditgivarna att tillhandahålla sina tjänster i andra länder. I sådana fall är det lämpligt att ta hänsyn till den grad av harmonisering och det konsumentskydd som garanteras genom detta direktiv, och att, för att den inre marknaden skall fungera som det är tänkt, undvika att lägga ytterligare bördor på kreditgivarna genom att de tvingas anpassa sig efter regler som är strängare än i det land där de är etablerade. Därför bör principen om ömsesidigt erkännande gälla i de fall som förtecknas i detta direktiv. I dessa fall innebär principen om ömsesidigt erkännande att lagstiftningen i den medlemsstat där konsumenten har sitt hemvist åsidosätts om tillämpningen i ett visst fall skulle utgöra en begränsning av den fria rörligheten för tjänster.

11. I vissa fall där principen om ömsesidigt erkännande gäller finns i detta direktiv bestämmelser om en övergångsperiod. En sådan övergångsperiod skulle ge medlemsstaterna tillräcklig erfarenhet från tillämpningen av lagstiftningen och ge näringsidkarna möjlighet att anpassa sig till de nya bestämmelser som följer av genomförandet av detta direktiv innan det ömsesidiga erkännandet tillämpas.

(6) Med hänsyn till den ökande diversifieringen av kreditformer och kreditgivare, bör som kreditförmedlare betraktas varje person som lämnar upplysningar om en konsument och mot betalning medverkar till att ett kreditavtal ingås, oavsett i vilken form betalningen sker. Advokater och notarier bör dock i regel inte betraktas som kreditförmedlare när konsumenten begär rådgivning av dem om ett kreditavtals omfattning eller när de hjälper till att upprätta eller bestyrka ett avtal, under förutsättning att deras funktion begränsas till juridisk rådgivning och att de inte hänvisar sina kunder till bestämda kreditgivare.

12. Avtal om fortlöpande tillhandahållande av tjänster eller om leveranser av varor av samma slag och i samma mängd, där konsumenten gör avbetalningar så länge som de tillhandahålls, kan skilja sig väsentligt från de kreditavtal som behandlas i detta direktiv i fråga om avtalsparternas intressen och i fråga om transaktionernas utformning och resultat. Det bör därför klargöras att de inte anses vara sådana kreditavtal som omfattas av detta direktiv. Ett exempel på sådana avtal är försäkringsavtal där försäkringen betalas genom månatlig avbetalning.

13. (7) Kreditavtal som är avsedda för köp eller ombyggnad av fast egendomomfattar fastighetsrättsliga säkerheter bör undantas från detta direktivs tillämpningsområde. Denna kreditform är av särskild karaktär, och behandlas i en rekommendation från kommissionen av den 1 mars 2001 om förhandsinformation som skall lämnas av långivare som erbjuder bostadslån.

(8) Med tanke på de ekonomiska riskerna bör situationen för enskilda personer som ställer säkerheter för konsumenter regleras i särskilda bestämmelser som garanterar en informations- och skyddsnivå jämförbar med den som föreskrivs för konsumenterna.

(9) Rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om vilseledande och jämförande reklam[10] skall garantera ett skydd när det gäller uppgifter om belopp, kostnad och ränta i reklam eller reklamerbjudanden för ett kreditavtal. Detta skall i praktiken innebära att beloppet, kostnaden eller räntesatsen åtföljs av beräkningsfaktorer som gör det möjligt att bedöma den information som ges i siffror inom ramen för konsumentens samtliga förpliktelser enligt ett kreditavtal.

14. Konsumenterna bör skyddas mot otillbörliga och vilseledande metoder, särskilt när det gäller den information som kreditgivaren måste lämna enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktivet om otillbörliga affärsmetoder[11]). Detta direktiv bör innehålla särskilda regler för reklam om kreditavtal och vilken standardinformation som bör finnas med för att konsumenterna bland annat skall kunna jämföra olika erbjudanden.

(10) För att säkerställa ett verkligt konsumentskydd är det nödvändigt att föreskriva strängare bestämmelser för icke önskad hemförsäljning när det gäller kreditavtal än vad som föreskrivs i rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler[12].

(11) Bestämmelserna i detta direktiv bör tillämpas utan att det påverkar bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter[13]. I vissa fall bör man dock överväga att införa särskilda bestämmelser för insamling och behandling av de personuppgifter som behövs för kreditprövningen.

15. (14) För att konsumenten skall kunna fatta ett välgrundat beslut måstebör denne konsumenten innan avtalet ingås få god information om villkor och kostnader för krediten samt om sina skyldigheter. För att åstadkomma fullen så långtgående öppenhet som möjligt och för att göra det möjligt att jämföra krediterbjudanden bör denna information bland annat inbegripa uppgifter om den effektiva räntan för krediten med hjälp av ett exempel och om den sammanlagda utlåningsräntan, som bör räknas fram på likartat sätt inom hela gemenskapen. Eftersom den effektiva räntan i detta skede endast kan anges med hjälp av ett exempel, bör exemplet i fråga vara representativt. Det bör därför stämma överens exempelvis med den genomsnittliga löptiden och det totala belopp som beviljats för den typ av kreditavtal som övervägs samt med de varor som eventuellt köpts. När exemplet fastställs bör hänsyn även tas till hur frekventa vissa typer av kreditavtal är på en viss slags marknad.

16. Konsumenterna bör upplysas om varje ytterligare kostnad som krävs för att få tillgång till krediten innan kreditavtalet tecknas. Även om dessa kostnader inte kan fastställas i förväg bör konsumenterna få korrekta upplysningar såväl i reklamen som innan avtalet tecknas.

17. För särskilda kreditavtal är det emellertid ändamålsenligt att begränsa kraven på de upplysningar som skall ges innan avtalet tecknas, med hänsyn till dessa avtalstypers särskilda karaktär, detta för att säkra ett tillräckligt konsumentskydd samtidigt som reglerna inte blir alltför betungande för kreditgivarna eller, i förekommande fall, kreditförmedlarna.

18. Konsumenten behöver uttömmande information innan kreditavtalet tecknas, oavsett om en kreditförmedlare är delaktig i att marknadsföra krediten. Därför bör kraven på förhandsinformation över lag gälla även när en kreditförmedlare är inblandad. Om varu- och tjänsteleverantörer bara medverkar subsidiärt som kreditförmedlare är det inte lämpligt att också ställa de krav på förhandsinformation som finns i detta direktiv. Förhandsinformationen bör därför inte gälla kreditförmedlare av detta slag. Varu- och tjänsteleverantörer kan t.ex. anses medverka subsidiärt som kreditförmedlare om deras verksamhet som kreditförmedlare inte bidrar avsevärt till deras omsättning. I sådana fall garanteras konsumenten fortfarande fullständig information eftersom kreditgivaren måste ge denna information.

19. Konsumenter bör också iaktta försiktighet och uppfylla sina avtalsenliga skyldigheter.

(15) På grund av kreditinstrumentens tekniska och juridiska komplexitet bör det föreskrivas en allmän rådgivningsskyldighet för kreditförmedlaren och kreditgivaren så att konsumenten kan göra ett välgrundat val bland de kreditformer som erbjuds. Enligt principen om ”ansvarsfull utlåning” bör kreditgivaren även kontrollera att konsumenten eller den som ställer en säkerhet kan fullgöra nya åtaganden.

20. Även om konsumenterna får den förhandsinformation som krävs innan avtalet tecknas kan de behöva ytterligare hjälp att välja vilket av de föreslagna kreditavtalen som bäst lämpar sig för just deras behov och ekonomiska situation. Medlemsstaterna bör därför se till att kreditgivare och eventuella kreditförmedlare erbjuder sådant bistånd. Eftersom kreditavtalet kan vara invecklat bör förhandsinformationen innan avtalet tecknas och de föreslagna produkternas för- och nackdelar förklaras för konsumenterna utifrån de förhållanden som gäller för var och en.

21. (12) För att bidra till att minska kreditrisken såväl för kreditgivaren som för konsumenten visar erfarenhet och praxis nyttan med relevant och tillförlitlig information om eventuella betalningsförsummelser. Medlemsstaterna bör se till att det inom deras territorier finns en offentlig eller privat central databas, eventuellt i form av ett nätverk av databaser. I databasen eller nätverket bör de konsumenter och personer som ställt en säkerhet i medlemsstaten och som gör sig skyldiga till betalningsförsummelser registreras. För effektivitetens skull bör kreditgivarna vara skyldiga att konsultera den centrala databasen innan konsumenten eller den som ställer en säkerhet gör något åtagande. För att undvika en snedvridning av konkurrensen mellan kreditgivare bör personer eller företagkreditgivare ha tillgång till den centrala databasen privata eller offentliga databaser om konsumenterna i en annan medlemsstat där de inte är etablerade på sammaicke-diskriminerande villkor jämfört med som personer eller företagkreditgivare i denna medlemsstat, antingen direkt eller via den centrala databasen i den egna medlemsstaten.

22. Alla nödvändiga upplysningar om konsumenternas rättigheter och skyldigheter enligt kreditavtalet bör vara korta och koncisa så att de framgår tydligt.

(13) För att garantera att informationen förblir konfidentiell och personuppgifterna skyddas är det viktigt att de uppgifter som erhålls bara får användas för en bedömning av risken att konsumenten eller den som ställt en säkerhet inte fullgör sina skyldigheter. All annan bearbetning eller användning av personuppgifter som erhålls genom den centrala databasen bör vara förbjuden. För att undvika alla risker bör uppgifterna förstöras omedelbart efter det att kreditavtalet ingåtts eller kreditansökan avslagits.

(16) Villkoren i ett kreditavtal kan i vissa fall vara ofördelaktiga för konsumenten. Ett bättre konsumentskydd bör garanteras genom att vissa krav uppställs som skall gälla alla kreditformer. Kreditavtalet bör bekräfta och komplettera den information som lämnats innan kreditavtalet ingicks, till exempel med hjälp av en avbetalningsplan och uppgift om avgifter när avtalsförpliktelser inte fullgörs.

23. För att säkra full insyn bör konsumenten upplysas om krediträntan såväl innan som när avtalet tecknas. Under avtalstiden bör konsumenten vidare upplysas om varje markant förändring av krediträntan.

24. (18) För en tillnärmning av bestämmelserna för utövandet av ångerrätten på liknande områden är det nödvändigt att föreskriva en ångerrätt utan påföljder och utan något krav på att ange några skäl enligt villkor som liknar dem i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/65/EG av den 23 september 2002 [...] om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG samt direktiven 97/7/EG och 98/27/EG[14]. Innan konsumenten utnyttjar ångerrätten kan denne upplysa kreditgivaren om sin avsikt att dra sig ur kreditavtalet, så att avtalet kan omförhandlas.

25. När det gäller kombinerade avtal är köpet av varor eller tjänster och det kreditavtal som ingås i detta syfte ömsesidigt beroende av varandra. För att ångerrätten i samband med köpeavtalet skall kunna utövas bör konsumenten således även ha rätt att dra sig ur kreditavtalet. Konsumenterna bör dessutom ha rätt att under vissa omständigheter rikta anspråk mot kreditgivaren om det uppstår problem i samband med köpeavtalet. Att kraven inte efterlevs bör inte frånta konsumenterna deras rättigheter enligt nationella bestämmelser där det föreskrivs att säljaren eller leverantören av tjänster och kreditgivaren har solidariskt ansvar.

26. (21) Konsumenten bör ha rätt att betala sin skuld i förtid innan den förfallit till betalning enligt kreditavtalet. Oavsett om förtidsbetalningen avser hela skulden eller delar av den, bör kreditgivaren i detta fall bara kunna begära en skälig och objektiv ersättning, såvida återbetalningen inte medför en motsvarande ekonomisk förlust för kreditgivaren. Den objektiva ersättningen bör kompensera kreditgivaren för sådana kostnader som har direkt samband med förtidsbetalningen, och bägge avtalsparters intressen bör beaktas.

27. (23) Överlåtelse av kreditgivarens rättigheter enligt kreditavtalet bör inte få leda till att situationen försämras för konsumenten eller den som ställer en säkerhet. Av samma skäl bör en kreditgivare som erbjuder ett kreditavtal med kapitalkonsolidering svara för risken om den tredje man som skall konsolidera kapitalet inte fullgör sina skyldigheter. Konsumenten bör också underrättas om kreditavtalet överlåts till tredje man. Om överlåtelsen sker enbart på grund av värdepapperisering och den ursprungliga kreditgivaren i överenskommelse med fordringsägaren fungerar som kreditgivare gentemot konsumenten, är det inte avgörande för konsumenten att underrättas om överlåtelsen. En EU-rättslig skyldighet att informera konsumenten om överlåtelsen vore onödigt betungande, men det bör stå medlemsstaterna fritt att behålla eller införa sådana krav i sin nationella lagstiftning.

28. (19) För att främja upprättandet av en väl fungerande inre marknad och garantera en hög skyddsnivå för konsumenterna i hela gemenskapen är det lämpligt att justera metoden för beräkning av se till att uppgifter om den effektiva räntan kan jämföras inom hela gemenskapen. Trots att den senaste ändringen av direktiv 87/102/EEG genom direktiv 98/7/EG innehåller en enhetlig matematisk formel för beräkning av den effektiva räntan, har det hittills inte varit möjligt att helt och fullt jämföra uppgifterna om effektiv ränta inom hela gemenskapen. I de enskilda medlemsstaterna tar man hänsyn till olika kostnadsfaktorer i samband med beräkningen. Därför är det lämpligt att i direktivet entydigt definiera begreppet ”konsumentens sammanlagda kreditkostnad”. Kostnaderna för en försäkring bör inbegripas i den årliga kreditkostnaden endast om försäkringen är obligatorisk för erhållande av krediten eller den angivna räntan och om den avtalas med kreditgivaren eller kreditförmedlaren.och att fastställa vilka poster i den sammanlagda kreditkostnaden som skall ingå i denna beräkning. Den effektiva räntan är ett instrument som gör det möjligt för konsumenten att vid en bestämd tidpunkt kunna jämföra och bedöma de ekonomiska konsekvenserna av de åtaganden som följer av ingåendet av ett kreditavtal. Den sammanlagda kreditkostnaden bör därför inbegripa alla kostnader som konsumenten måste betala för krediten, oavsett om dessa kostnader skall betalas till kreditgivaren, kreditförmedlaren eller någon annan tredje part. Även om konsumenten tecknar en frivillig försäkring i samband med ingåendet av kreditavtalet, bör kostnaderna för denna försäkring inbegripas i den sammanlagda kreditkostnaden.

29. (17) Eftersom villkoren i kreditavtal och avtal om ställande av säkerhet är av en särskild beskaffenhet, är det lämpligt att , för hela avtalet, ange de villkor som skall bör betraktas som oskäliga, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i enligt rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal[15]. Det direktivet bör därför ändras i enlighet med detta.

(20) Konsumenten bör i form av en uppgift om sammanlagd utlåningsränta även få information om de belopp som skall betalas till kreditgivaren, exklusive de belopp som skall betalas till tredje man. Genom denna räntesats kan konsumenten jämföra kreditgivarens kostnader för de produkter som denne erbjuder och de olika produkter som erbjuds på marknaden.

(22) Om en varu- eller tjänsteleverantör som medverkar till att ett kreditavtal ingås kan betraktas som en kreditförmedlare, bör konsumenten ha vissa rättigheter gentemot kreditgivaren utöver de sedvanliga avtalsenliga rättigheterna som gäller gentemot varu- eller tjänsteleverantören.

(24) Det är lämpligt att införa gemensamma bestämmelser för de åtgärder som skall vidtas när kreditavtal inte fullgörs. I synnerhet bör viss indrivningspraxis som är uppenbart oproportionerlig betraktas som olaglig.

30. (25) För att säkerställa öppenhet och stabilitet på marknaden, och i väntan på ytterligare harmonisering, börär det viktigt att medlemsstaterna beslutar omse till att det vidtas lämpliga åtgärder för att registrera personer som erbjuder krediter eller medverkar som reglering eller kontroll av kreditgivare och kreditförmedlareför ingående av kreditavtal, i syfte att kontrollera eller utöva tillsyn över kreditgivare och kreditförmedlare samt för att göra det möjligt för konsumenterna att klaga på kreditavtal eller kreditvillkor.

(26) För att på lång sikt säkerställa att konsumenter och de som ställer säkerheter kan tillvarata sina intressen, bör kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet till deras nackdel inte få avvika från de bestämmelser som antas för att genomföra detta direktiv eller motsvarande bestämmelser.

31. (27) Det här direktivet respekterar de grundläggande rättigheterna och iakttar de principer som erkänns bland annat i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Direktivet bör främst syftasyftar främst till att garantera fullt iakttagande av bestämmelserna om skydd av personuppgifter, skydd av äganderätten, skydd mot diskriminering, skydd av familjeliv och yrkesliv och konsumentskydd enligt artiklarna 8, 17, 21, 33 och 38 i stadganEuropeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

32. (28) Eftersom målet för de åtgärder som skall vidtasdetta direktiv, nämligen att fastställa gemensamma bestämmelser för att harmoniseravissa aspekter av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kanfår gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dettadessa mål.

33. (29) Medlemsstaterna bör besluta om defastställa bestämmelser om påföljder som skall tillämpas vid överträdelser av bestämmelserna i detta direktiv och se till att de verkställsgenomförs. Dessa påföljder skall vara effektiva, proportionella och avskräckande.

34. (30) Eftersom ett stort antal ändringar behöver göras i direktiv 87/102/EEG med tanke på utvecklingen inom konsumentkreditsektorn och i en strävan att göra gemenskapslagstiftningen tydligare, bör det direktivetDirektiv 87/102/EEG bör därför upphävas och ersättas av detta direktiv.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Kapitel 1Syfte, definitioner och tillämpningsområde

ARTIKEL 1 SYFTE

Syftet med detta direktiv är att harmonisera vissa aspekter av medlemsstaternas lagar och andra författningar om kreditavtal föroch avtal om ställande av säkerhet som ingås av konsumenter.

Artikel 3 2 Tillämpningsområde

1. Detta direktiv gäller kreditavtal och avtal om ställande av säkerhet.

2. Direktivet gäller inte följande kreditavtal och motsvarande avtal om ställande av säkerhet:

a) Kreditavtal avseende kredit för köp eller ombyggnad av fast egendom som konsumenten äger eller avser att köpa och för vilkenför vilka det som säkerhet finns en inteckning i en fastighet eller en annan jämförbar sedvanlig säkerhet för detta ändamål i en medlemsstat.

b) Kreditavtal som avser ett sammanlagt kreditbelopp på över 50 000 euro.

c) Hyresavtal, utom när det i dessa anges att äganderätten slutligen skall övergå till den som hyri vilka det föreskrivs att äganderätten inte kan övergå till den som hyr eller till dennes rättsinnehavare.

d) Leasingavtal enligt vilka det inte föreligger någon skyldighet att förvärva det objekt som leasingen avser.

e) Kreditavtal enligt vilka konsumenten skall betala tillbaka krediten genom delbetalningar eller en engångsbetalning inom en period som inte får överstiga tre månader och för vilka ingen ränta eller andra avgifter begärs.

f) Följande kreditavtal uppfyller dessa krav:i) Kreditavtal som räntefritt beviljas en arbetstagare av dennes arbetsgivare som en biverksamhet eller ingås som en biverksamhet, dvs. utanför kreditgivarens huvudsakliga närings- eller yrkesverksamhet, ii) Kreditavtal som beviljas till en lägre effektiv ränta än marknadsräntan.

iii) Kreditavtal och som inte erbjuds generellt till allmänheten.

g) Kreditavtal som ingås med sådana värdepappersföretag som avsesdefinieras i artikel 1.2 i rådets direktiv 93/22/EEG[16] och som syftar till att göra det möjligt för en investerare att genomföra en transaktion med hjälp av ett eller flera av de instrument som förtecknas i avsnitt B i bilagan till det direktivet, när det företag som beviljar krediten medverkar i transaktionen.

h) Kreditavtal som är resultatet av en förlikning inför en domare eller någon annan statligt bemyndigad instans.

i) Kreditavtal som avser ett kostnadsfritt betalningsanstånd för en befintlig skuld.

j) Kreditavtal där konsumenten måste lämna en säkerhet hos kreditgivaren och där konsumentens ansvar är strikt begränsat till den ställda säkerheten.

k) Kreditavtal som avser lån som beviljas till en begränsad målgrupp med en ränta som är lägre än marknadsräntan eller räntefritt, och när långivaren uppfyller en lagstadgad plikt med ett allmännyttigt syfte.

3. För kreditavtal där krediten ges i form av kontokredit skall endast artiklarna 1–4, 6, 7 och 8, artikel 9.1, artikel 9.2 a–d, h och o, artikel 9.3, artiklarna 10 och 11, artikel 17.1 och artiklarna 18–29 gälla.

Dessa kreditavtal skall även innehålla uppgifter om vilka avgifter som är tillämpliga från det att kreditavtalet tecknats och vilka villkor som gäller för ändring av avgifterna.

4. För följande kreditavtal skall endast artiklarna 1–4, 6, 7 och 8, artikel 9.1, artikel 9.2 a–g och j, artikel 9.3 och artiklarna 10, 12 och 17–29 gälla:

a) Kreditavtal som avser ett sammanlagt kreditbelopp på högst 300 euro.

b) Kreditavtal som ingås av ideella konsumentföreningar som förvaltar medlemmarnas besparingar och tillhandahåller medlemmarna kredit och där

i) det slutliga ansvaret åvilar frivilliga medarbetare och när sammanslutningen beviljar krediter till en effektiv ränta med ett tak som regleras genom nationell lagstiftning, och där

ii) medlemskap i föreningen endast beviljas personer som bor eller är anställda inom ett visst geografiskt område eller anställda och pensionerade f.d. anställda hos en viss arbetsgivare.

c) Kreditavtal som innehåller överenskommelser mellan kreditgivaren och konsumenten om villkor för uppskov eller återbetalning när det gäller förfallna krediter,

i) om det på detta sätt sannolikt blir möjligt att undvika ett domstolsförfarande för betalningsförsummelsen, och

ii) om villkoren för konsumenten inte försämras i förhållande till det ursprungliga kreditavtalet.

Om kreditavtalet omfattas av punkt 3 skall emellertid endast bestämmelserna i den punkten gälla.

Artikel 2 3 Definitioner

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här angesgäller följande definitioner:

a) konsument : en fysisk person som i de transaktioner som omfattas av detta direktiv handlar med avsikter som kan anses liggaligger utanför hans närings- eller yrkesverksamhet.

b) kreditgivare : en fysisk eller juridisk person som lämnar eller förbinder sig att lämna en kredit inom ramen för sin närings- eller yrkesverksamhet.

c) kreditavtal : ett avtal genom vilket en kreditgivare lämnar eller förbinder sig att lämna en konsument en kredit i form av betalningsanstånd, lån eller annat liknande betalningssätt, med undantag för aAvtal om fortlöpande tillhandahållande av en tjänst eller nyttighettjänster eller om fortlöpande leveranser av varor av samma slag och i samma mängd där som konsumenten har rätt att betala i poster gör avbetalningar skall så länge som devarorna eller tjänsterna tillhandahålls inte betraktas som kreditavtal i detta direktivs mening.

d) kontokredit : ett kreditavtal genom vilket en kreditgivare ger en konsument möjlighet att utnyttja medel på sitt checkkonto som överskrider saldot på det kontot och där kreditbeloppet måste betalas tillbaka inom tre månader eller på begäran.

e) kreditförmedlare : en fysisk eller juridisk person som på kreditgivarens vägnar och mot betalning , som kan ske i pengar eller utgöras av någon annan form av avtalad ekonomisk förmån, bedriver en stadigvarande

i) förmedlingsverksamhet som består i att presenterar eller erbjudaer kreditavtal,

ii) att utföra andra annat förberedande arbeten före avtalets ingående innan kreditavtalet ingås än sådan verksamhet som avses i i), eller

iii) att ingår kreditavtal. Betalningen kan ske i pengar eller utgöras av någon annan form av avtalad ekonomisk förmån.

e) avtal om ställande av säkerhet : ett biavtal som ingås av en person som ställer en säkerhet och som garanterar eller utlovar att garantera fullgörandet av skyldigheter avseende en kredit som beviljats en fysisk eller juridisk person.

f) den som ställer en säkerhet : en konsument som ingår ett avtal om ställande av säkerhet.

f) konsumentens sammanlagda kreditkostnad : samtliga kostnader inklusive kreditränta, ersättningar, provision, skatter och alla andra och alla slags avgifter som konsumenten måste betala för krediteni samband med kreditavtalet i enlighet med dess villkor och som kreditgivaren känner till. Kostnader för kompletterande tjänster till kreditavtalet, särskilt försäkringspremier, ingår om tjänsteavtalet är obligatoriskt för erhållande av krediten eller den angivna räntan och om tjänsten avtalas med kreditgivaren eller tredje man, om denne lagt fram erbjudandet eller tjänsten som sådan för konsumenten. Kostnader som konsumenten i samband med ingåendet av kreditavtalet skall betala till andra parter än kreditgivaren eller kreditförmedlaren, till exempel notarier och skatteförvaltning, ingår inte.

g) effektiv ränta : konsumentens sammanlagda kreditkostnad, uttryckt i procent per år av den sammanlagda kreditensom beviljats.

i) belopp som skall betalas till kreditgivaren : samtliga obligatoriska kostnader som är knutna till kreditavtalet och som konsumenten skall betala till kreditgivaren.

j) sammanlagd utlåningsränta : de belopp som skall betalas till kreditgivaren, uttryckta i procent per år av det sammanlagda kreditbeloppet.

h) kreditränta : en procentuell fast eller rörligoch periodisk räntesats som under en bestämd period tillämpas på det utnyttjade kreditbeloppet enligt kreditavtalet.

h) restvärde : priset för att köpa den finansierade varan när köpmöjligheten utnyttjas eller när äganderätten överlåts.

i) kreditutnyttjande : ett kreditbelopp som ställs till konsumentens förfogande i form av betalningsanstånd, lån eller annat liknande betalningssättgenom ett kreditavtal.

j) sammanlagt kreditbelopp : övre kreditgräns eller summan av alla kreditutnyttjanden som kan bevilja t s.

k) varaktigt medium : varje medel som gör det möjligt för konsumenten att bevara information, som riktas till denne personligen, på ett sätt som är tillgängligt för användning i framtiden under en tid som är lämplig med hänsyn till vad som är avsikten med informationen och som tillåter oförändrad återgivning av den bevarade informationen.

p) tredje man som skall konsolidera kapitalet : en annan fysisk eller juridisk person än kreditgivaren eller konsumenten, som i ett biavtal till kreditavtalet förbinder sig att till förmån för konsumenten eller kreditgivaren konsolidera det kapital som skall återbetalas enligt detta kreditavtal.

l) kombinerat kreditavtal : ett kreditavtal där

i) den aktuella krediten uteslutande tjänar till att finansiera leverans av en vara eller tillhandahållande av en tjänst, och

ii) dessa båda avtal objektivt sett utgör en kommersiell enhet; en kommersiell enhet skall anses föreligga om leverantören själv finansierar konsumentens kredit, eller, om den finansieras av tredje part, om kreditgivaren anlitar leverantörens tjänster i samband med att kreditavtalet förbereds eller ingås, eller om det i kreditavtalet hänvisas till den särskilda vara eller tjänst som skall finansieras med krediten.

KAPITEL II INFORMATION OCH PRAXIS INNAN KREDIT AVTAL INGÅS

Artikel 4 Reklam

Utan att det påverkar tillämpningen av rådets direktiv 84/450/EEG, skall all reklam och alla erbjudanden som anslås i affärslokaler och som innehåller information om kreditavtal, särskilt om kreditränta, sammanlagd utlåningsränta och effektiv ränta, lämnas på ett tydligt och begripligt sätt, särskilt med iakttagande av principerna för god affärssed. Det kommersiella syftet med sådan information skall klart och tydligt framgå.

Artikel 4 Standardinformation i reklam

1. All reklam för kreditavtal där det anges en räntesats eller andra siffror som rör kreditkostnaden för konsumenten skall innehålla standardinformation i enlighet med denna artikel.

2. Standardinformationen skall omfatta följande, i nämnd ordning och på ett klart, kortfattat och framträdande sätt med hjälp av ett typexempel:

a) Det sammanlagda kreditbeloppet.

b) Effektiv ränta.

c) Kreditavtalets löptid.

d) Delbetalningarnas storlek, antal och periodicitet.

e) Alla slags avgifter som konsumenten måste betala i samband med kreditavtalet i enlighet med dess villkor och som kreditgivaren är medveten om.

3. Om dessa kreditvillkor inte är tillgängliga för allmänheten, skall den effektiva räntan anges med hjälp av minst två typexempel.

4. Om en lägre ränta erbjuds under en begränsad tid i början av kreditavtalet, skall reklamen innehålla uppgift om den effektiva räntan beräknad på kreditavtalets hela löptid.

5. Om det är obligatoriskt att teckna avtal om en bitjänst till kreditavtalet, t.ex. försäkring, för att erhålla krediten eller den angivna räntan, och dess kostnad inte kan fastställas i förväg, skall skyldigheten att teckna denna tjänst också anges på ett klart, kortfattat och framträdande sätt tillsammans med den effektiva räntan.

6. Bestämmelserna i denna artikel påverkar inte tillämpningen av direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005.

Artikel 5

Förbud att ingå kreditavtal och avtal om ställande av säkerhet utanför fasta affärslokaler Ingående av kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet utanför fasta affärslokaler under sådana omständigheter som avses i artikel 1 i direktiv 85/577/EEG skall vara förbjudet.

Artikel 6 5 Ömsesidig fFörhandsinformation och rådgivningsskyldighet

1. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 95/46/EG, särskilt artikel 6 i detta, får kreditgivaren eller kreditförmedlaren av konsumenter som vill ingå kreditavtal eller av dem som ställer en säkerhet bara begära sådana uppgifter som är relevanta och nödvändiga för att bedöma deras ekonomiska situation och återbetalningsförmåga. Konsumenten och den som ställer säkerheten skall vara skyldiga att svara på en sådan begäran om upplysningar på ett exakt och fullständigt sättKreditgivaren eller kreditförmedlaren skall följa principen om ansvarsfull utlåning. Detta innebär att kreditgivaren, och i förekommande fall kreditförmedlaren, skall fullgöra sina skyldigheter att lämna information innan avtal ingås samt att kreditgivaren skall göra en prövning av kreditvärdigheten på grundval av de korrekta upplysningar som konsumenten lämnat, och i förekommande fall genom sökning i relevanta databaser.

Om avtalet medger att kreditens maximibelopp ändras efter det att kreditavtalet har ingåtts, skall kreditgivaren uppdatera de finansiella uppgifter om konsumenten som han förfogar över och bedöma konsumentens kreditvärdighet före varje väsentlig ökning av kreditens maximibelopp.

2. I god tid innan en konsument blir bunden av ett kreditavtal eller ett erbjudande om kreditavtal skall Kkreditgivaren eller kreditförmedlaren skall på papper eller på något annat varaktigt medium lämna all nödvändig och väsentlig information om det planerade kreditavtalet till konsumenten på ett exakt och fullständigt sätt. Konsumenten skall ha rätt att få denna information på papper eller på något annat varaktigt medium innan kreditavtalet ingås.

Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5 i direktiv.../.../EG [om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG samt direktiven 97/7/EG och 98/27/EG], skall iInformationen skall inbegripa en kortfattad men klar och tydlig beskrivning av produkten, dess fördelar och eventuella nackdelar. Den information som lämnas skall särskilt gälla följande:

a) Kreditavtalets löptid.

b) Det sammanlagda kreditbeloppet och villkoren för utnyttjandet av krediten.

c) Eventuell uUppgift om kreditränta, gällande villkor för denna räntesatskrediträntan, alla referensindex eller referensräntor som gäller den ursprungliga krediträntan i den mån dessa finns tillgängliga samt perioder, villkor och bestämmelser för ändringar.

d) Effektiv ränta och sammanlagd utlåningsräntakonsumentens sammanlagda kreditkostnad med hjälp av ett exempel som innehåller alla de ekonomiska uppgifter och antaganden utifrån vilka dessadenna räntesatser har beräknats.

e) Delbetalningarnas storlek, antal och periodicitet, om möjligt redovisade i en avbetalningsplan.

f) Fasta avgifter och engångsavgifter, inklusive sådana ytterligare avgifter som konsumenten måste betala i samband med ingåendet av ett kreditavtal, t.ex. skatter, administrativa avgifter, juristarvoden och expertarvoden som avser de begärda säkerheternaEventuella kostnader för administration av ett konto där både betalningstransaktioner och kreditutnyttjande registreras, kostnader för att använda ett betalningsmedel för både betalningstransaktioner och kreditutnyttjande samt andra kostnader för betalningstransaktioner.

f) Eventuell uppgift om kontantpriset för den finansierade varan eller tjänsten, kontantinsatsen och restvärdet.

g) Kostnader som konsumenten i samband med ingåendet av kreditavtalet skall betala till andra parter än kreditgivaren eller kreditförmedlaren, till exempel notarier eller skatteförvaltning.

h) Eventuella krav på att teckna avtal om en bitjänst till kreditavtalet, t.ex. försäkring, för att erhålla krediten eller den angivna räntan, och när dess kostnad inte kan fastställas i förväg.

i) Den dröjsmålsränta som gäller vid den tidpunkt då informationen enligt denna bestämmelse lämnas och villkoren för ändring av denna samt avgifter när avtalsförpliktelser inte fullgörs.

j) Begärda säkerheter och försäkringar.

k) Förefintlighet eller avsaknad av ångerrätt samt åÅngerfrist.

l) Rätten till förtidsbetalning och de eventuella kostnaderna för detta, med uppgift om belopp eller beräkningsmetod.

m) Rätten att informeras om resultaten av en databassökning för bedömning av kreditvärdighet, i enlighet med artikel 8.2.

Om kommunikationen sker via rösttelefoni enligt I de fall som avses i artikel 3.3 i direktiv 2002/65/EG skall emellertid denna förhandsinformation åtminstone inbegripa de uppgifter som avses i b, c, och e, och g i denna punkt, samt den effektiva räntan med hjälp av ett typexempel och konsumentens sammanlagda kreditkostnad.

Skyldigheten att lämna förhandsinformation till konsumenten enligt denna punkt kan även fullgöras genom att en kopia av utkastet till kreditavtal innehållande den information som krävs enligt artikel 9 överlämnas.

3. Skyldigheterna enligt punkt 2 skall fullgöras så snart kreditavtalet tecknats, om avtalet har tecknats på konsumentens begäran genom distanskommunikation så att informationen inte kan ges i enlighet med punkt 2.

4. Vid kreditavtal där konsumentens betalningar inte omedelbart medför en motsvarande amortering av det totala kreditbeloppet utan används för kapitalbildning under de perioder och villkor som anges i kreditavtalet eller i ett biavtal, skall det, i den förhandsinformation som krävs enligt punkt 2, klart och tydligt anges att sådana kreditavtal inte utgör någon garanti för att det totala utnyttjade kreditbeloppet enligt kreditavtalet återbetalas, om inte en sådan garanti ställs.

5. Medlemsstaterna skall se till att kreditgivare och eventuella kreditförmedlare ger de förklaringar som konsumenterna behöver, så att konsumenterna kan ta ställning till huruvida det föreslagna kreditavtalet passar deras behov och ekonomiska situation, exempelvis genom att förklara den förhandsinformation som skall ges enligt punkt 2 samt de föreslagna produkternas för- och nackdelar. Medlemsstaterna kan anpassa hur, i vilken omfattning och av vem detta bistånd skall ges beroende på vilka omständigheter som råder.

Kreditgivaren eller kreditförmedlaren skall, när det gäller de kreditavtal de erbjuder eller till vilka de vanligen medverkar, söka efter de kreditformer och kreditbelopp som är lämpligast med hänsyn till konsumentens ekonomiska situation, fördelarna och nackdelarna med den erbjuda produkten och kreditens ändamål.

4. Punkterna 1, 2 och 3 skall inte gälla varu- eller tjänsteleverantörer som bara medverkar subsidiärt som kreditförmedlare.

Artikel 6 Information före tecknande av kreditavtal i form av kontokredit och vissa särskilda kreditavtal

1. I god tid innan en konsument blir bunden av ett kreditavtal eller ett erbjudande om kreditavtal i den bemärkelse som avses i artikel 2.3 eller artikel 2.4 skall kreditgivaren och i förekommande fall kreditförmedlaren på papper eller på något annat varaktigt medium tillhandahålla följande information:

a) Maximibeloppet för krediten.

b) Krediträntan.

c) Den effektiva räntan i form av ett typexempel, där alla finansiella uppgifter och antaganden som används för beräkning av den räntan framgår.

d) De kostnader som uppstår i samband med att kreditavtalet ingås och de förutsättningar under vilka dessa kan ändras.

e) Villkor och förfaranden för uppsägning av kreditavtalet.

Vid kreditavtal i den bemärkelse som avses i artikel 2.3 skall den information som skall lämnas till konsumenten i enlighet med punkt e) ovan i förekommande fall innehålla en upplysning om att konsumenten när som helst på begäran kan åläggas att betala tillbaka hela kreditbeloppet.

2. Vid kreditavtal i den bemärkelse som avses i artikel 2.4 skall den information som skall lämnas till konsumenten i enlighet med punkt 1 i denna artikel även innehålla följande:

a) Kreditavtalets löptid.

b) Delbetalningarnas storlek, antal och periodicitet.

Om kreditavtalet omfattas av artikel 2.3 skall emellertid endast bestämmelserna i artikel 2.3 gälla.

3. Skyldigheten att lämna förhandsinformation till konsumenten enligt denna artikel kan även fullgöras genom att en kopia av utkastet till kreditavtal innehållande den information som krävs enligt artikel 9 överlämnas i den mån denna artikel är tillämplig.

4. Skyldigheterna enligt denna artikel skall fullgöras så snart kreditavtalet tecknats, om avtalet har tecknats på konsumentens begäran genom distanskommunikation så att informationen inte kan ges i enlighet med denna artikel.

Artikel 7 Undantag

Artiklarna 5 och 6 i detta direktivPunkterna 1, 2 och 3 skall inte gälla varu- eller tjänsteleverantörer som bara medverkar subsidiärt som kreditförmedlare.

KAPITEL III SKYDD AV PRIVATLIVET DATABASTILLGÅNG

Artikel 7 Insamling och behandling av uppgifter

Personuppgifter som samlas in om konsumenter, om dem som ställer säkerheter och om andra personer som medverkar i ingåendet eller hanteringen av avtal som omfattas av detta direktiv, särskilt de uppgifter som avses i artikel 6.1, får inte behandlas för annat ändamål än för att bedöma personernas ekonomiska situation och återbetalningsförmåga.

Artikel 8 Central databasDatabastillgång

1. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 95/46/EG, skall medlemsstaterna se till att det inom deras territorier finns en central databas i vilken de konsumenter och de som ställt säkerheter och gjort sig skyldiga till betalningsförsummelser registreras. Denna databas får drivas i form av ett nätverk av databaser. Kreditgivarna skall konsultera den centrala databasen innan konsumenten eller den som ställer säkerheten gör något åtagande, inom de begränsningar som avses i artikel 9. Konsumenten eller den som ställt en säkerhet skall på begäran, utan dröjsmål och kostnadsfritt informeras om resultatet av varje konsultationVid gränsöverskridande kredit skall varje medlemsstat se till att kreditgivare från andra medlemsstater bereds tillgång till databaser i den medlemsstaten på icke-diskriminerande villkor.

2. Tillgång till den centrala databasen i en annan medlemsstat skall säkerställas enligt samma villkor som gäller för företag och personer i denna medlemsstat, antingen direkt eller via den centrala databasen i den egna medlemsstatenKonsumenten skall på begäran utan dröjsmål och kostnadsfritt informeras om resultatet av varje databassökning.

3. Personuppgifter som erhålls enligt punkt 1 får inte behandlas för annat ändamål än för att bedöma den ekonomiska situationen och återbetalningsförmågan hos konsumenten och den som ställt en säkerhet. Dessa uppgifter skall förstöras omedelbart efter det att kreditavtalet eller avtalet om ställande av säkerhet ingåtts eller omedelbart efter det att kreditgivaren avslagit kreditansökan eller den säkerhet som ställts.

4. I den centrala databas som avses i punkt 1 får kreditavtal och avtal om ställande av säkerhet registreras.

KAPITEL IV INGÅENDE AV INFORMATION OCH RÄTTIGHETER I FRÅGA OM KREDITAVTAL OCH AVTAL OM STÄLLANDE AV SÄKERHET

Artikel 9 Ansvarsfull utlåning

När kreditgivaren ingår ett kreditavtal eller ett avtal om ställande av säkerhet, eller höjer det sammanlagda kreditbeloppet eller det belopp som säkerheten skall täcka, skall det förutsättas att kreditgivaren med hjälp av alla medel som står till dennes förfogande först har bedömt att konsumenten eller den som ställer säkerheten rimligen kommer att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt avtalet.

Artikel 10 9 Information som skall ges i kreditavtal och avtal om ställande av säkerhet

1. Kreditavtal och avtal om ställande av säkerhet skall upprättas i pappersform eller på något annat varaktigt medium.

Alla avtalsparter, inklusive kreditförmedlaren och den som ställt en säkerhet, skall få ett exemplar av kreditavtalet. Den som ställt en säkerhet skall få ett exemplar av avtalet om ställande av säkerhet.

KreditaAvtalen skall innehålla uppgifter om huruvida den konsument som är part i avtalet har tillgång till en mekanism för tvistlösningsförfarandenklagomål och prövning utanför domstol och om hur konsumenten i så fall skall gå till vägatillvägagångssättet om kreditgivaren eller kreditförmedlaren deltar i sådana förfaranden.

2. I kKreditavtalet skall på ett klart och kortfattat sätt innehålla följande anges:

a) De avtalsslutande parternas namn och adress samt i förekommande fall den medverkande kreditförmedlarens namn och adress.

b) Kreditavtalets löptid.

c) Det sammanlagda kreditbeloppet och villkoren för utnyttjande av krediten.

d) Uppgift om kreditränta, gällande villkor för denna räntesats, alla tillgängliga referensindex eller referensräntor som gäller den ursprungliga krediträntan samt perioder, villkor och bestämmelser för ändringar.

e) Den effektiva räntan och konsumentens sammanlagda kreditkostnad som beräknades vid den tidpunkt då kreditavtalet ingicks. Alla ekonomiska uppgifter och antaganden utifrån vilka den räntesatsen har beräknats skall anges.

f) Delbetalningarnas storlek, antal och periodicitet, om möjligt redovisade i en avbetalningsplan.

g) Om kapitalet i ett kreditavtal med fast löptid och ränta skall amorteras, en sammanställning i form av en amorteringsplan med information om de delbetalningar som skall göras samt under vilka tidsperioder och villkor dessa belopp skall betalas. Den aAmorteringsplanen som avses i c skall innehålla uppgift om vad varje periodisk amortering på kapitalet består av, de räntor som beräknats på grundval av krediträntan och om andra eventuella kostnader.

h) Om avgifter och räntor skall betalas utan att kapitalet amorteras, en sammanställning med information om under vilka tidsperioder och enligt vilka villkor krediträntor och andra fasta avgifter och engångsavgifter skall betalas.

i) Eventuella kostnader för administration av ett konto där både betalningstransaktioner och kreditutnyttjande registreras, kostnader för att använda ett betalningsmedel för både betalningstransaktioner och kreditutnyttjande samt andra kostnader för betalningstransaktioner.

j) En sammanställning, med orsaker och belopp, över de kostnader som inte ingår i beräkningen av den effektiva räntan, men som är kända av kreditgivaren eller kreditförmedlaren och som konsumenten under vissa omständigheter måste betala, t.ex. garantiprovision, ränta vid försenade betalningar enligt de villkor som är tillämpliga när avtalet ingås och villkoren för ändring av denna, avgifter eller dröjsmålsräntaför otillåtna överskridanden av det sammanlagda kreditbeloppet och avgifter när avtalsförpliktelser inte fullgörs, samt en förteckning som anger dessa omständigheter.

k) Begärda säkerheter och försäkringar.

l) Förefintlighet eller avsaknad av ångerrätt, ångerfrist samt uppgift om hur ångerrätten skall utövas .

m) Information om rättigheterna enligt artikel 14 samt villkoren för utövande av dessa rättigheter.

n) Uppgift om rätten till förtidsbetalning och hur konsumenten skall gå tillväga för att utöva denna rätt, förfarandet vid förtidsbetalning och de eventuella kostnaderna för detta, med uppgift om belopp eller beräkningsmetod.

o) Förfarandet för utövande av rätten att säga upp kreditavtalet.

b) De uppgifter som anges i artikel 6.2, den effektiva ränta och utlåningsränta som beräknades vid den tidpunkt då kreditavtalet ingicks på grundval av alla ekonomiska uppgifter och antaganden som gäller för avtalet.

f) Eventuell uppgift om den finansierade varan och/eller tjänsten.

g) Uppgift om rätten till förtidsbetalning och hur konsumenten skall gå tillväga för att utöva denna rätt.

h) Uppgift om hur ångerrätten skall utövas.

Den amorteringsplan som avses i c skall innehålla uppgift om vad varje periodisk amortering på kapitalet består av, de räntor som beräknats på grundval av krediträntan och om andra eventuella kostnader.

Om, i det fall som avses i c, ett nytt kreditutnyttjande är möjligt bara med kreditgivarens medgivande, skall kreditgivarens beslut meddelas på ett nytt papper eller på något annat varaktigt medium som konsumenten har tillgång till, med uppgift om vad som ändrats med avseende på den information som avses i denna punkt.

Om de exakta beloppen av de kostnader som avses i e är kända skall de anges. Om så inte är fallet skall dessa kostnader åtminstone kunna fastställas i kreditavtalet, t.ex. genom att det anges en procentsats som är knuten till ett referensindex, en beräkningsmetod eller en så rimlig uppskattning som möjligt. I dessa fall skall kreditgivaren, i pappersform eller på något annat varaktigt medium, utan dröjsmål lämna närmare uppgifter om dessa kostnader till konsumenten senast vid den tidpunkt de börjar tillämpas.

3. Avtal om ställande av säkerhet skall innehålla uppgifter om det högsta belopp som säkerheten täcker och om de avgifter som tillämpas när avtalsförpliktelserna inte fullgörs enligt bestämmelserna i punkt 2 e.

3. Vid kreditavtal där konsumentens betalningar inte omedelbart medför en motsvarande amortering av det totala kreditbeloppet utan används för kapitalbildning under de perioder och villkor som anges i kreditavtalet eller i ett biavtal, skall det, i den förhandsinformation som krävs enligt punkt 2, klart och tydligt anges att sådana kreditavtal inte utgör någon garanti för att det totala utnyttjade kreditbeloppet enligt kreditavtalet återbetalas, om inte en sådan garanti ställs.

Artikel 14 10 Information om krediträntanKreditränta

1. Krediträntan skall vara fast eller rörlig.

2. Om en eller flera fasta krediträntor har angivits, skall de tillämpas under den tid som föreskrivs i kreditavtalet.

3. Den rörliga krediträntan får bara ändras vid utgången av de perioder som avtalats och föreskrivits i kreditavtalet och endast i samma utsträckning som det referensindex eller den referensränta som avtalats.

4. Konsumenten skall regelbundet informeras om alla ändringar av krediträntan på papper eller på något annat varaktigt medium.

Informationen skall innehålla uppgift om den nya effektiva räntan, den nya sammanlagda utlåningsräntan och en eventuell ny avbetalningsplan. Den nya effektiva räntan och den nya utlåningsräntan skall beräknas enligt artikel 12.3. Om räntan förändras markant skall konsumenten underrättas omgående efter att förändringen har ägt rum.

Artikel 21 11 Kreditavtal i form av fortlöpande kredit eller kontokredit

När ett kreditavtal ingås i form av fortlöpande kredit eller kontokredit skall konsumenten få regelbunden information om sin skuld genom ett kontoutdrag på papper eller på något annat varaktigt medium med uppgift om följande:

a) Exakt period som kontoutdraget gäller.

b) Utnyttjade belopp och datum för utnyttjandet.

c) Eventuell tTidigare obetald skuld sedan det föregående kontoutdraget och datum för denna skuld.

d) Eventuell nNy obetald skuld.

d) Datum och belopp för de avgifter som skall betalas.

e) Datum och belopp för de betalningar som konsumenten gjort.

f) Den senast avtalade krediträntan.

g) Det sammanlagda beloppet på de räntor som skall betalas.

g) Eventuellt minimibelopp som skall betalas.

h) Eventuell ny obetald skuld.

j) Det nya sammanlagda belopp som skall betalas, inklusive eventuell dröjsmålsränta och eventuella straffavgifter.

Under avtalets löptid skall konsumenten dessutom på papper eller genom något annat varaktigt medium underrättas om alla ändringar av räntan och av de avgifter som skall betalas så snart sådana ändringar träder i kraft.

Artikel 22 12 Kreditavtal med lång eller obestämd löptid

1. Endera parten får på sedvanligt sätt häva ett kreditavtal med obestämd löptid genom att, i pappersform eller på något annat varaktigt medium, lämna ett meddelande om uppsägning senast tre månader innan avtalet löper ut enligt de bestämmelser som anges i kreditavtalet och i överensstämmelse med nationell lagstiftning om beviskrav.

2. Kreditgivaren får utan förvarning häva konsumentens rätt att utnyttja ett kreditavtal med obestämd löptid. Kreditgivaren skall, på papper eller något annat varaktigt medium, utan dröjsmål underrätta konsumenten om detta beslut.

3. Tidsbegränsade avtal med en löptid på över tre år får inte förnyas utan att konsumenten i förväg uttryckligen gett sitt samtycke.

Artikel 11 13 Ångerrätt

1. Konsumenten skall ha rätt att frånträda kreditavtalet under 14 kalenderdagar utan att behöva ange några skäl.

Denna tidsfristångerfrist skall börja löpa

a) antingen från och med den dag kreditavtalet tecknades, eller

b) från och med den dag då konsumenten får avtalsvillkoren och informationen i enlighet med artikel 9.2, om denna dag infaller senare än den dag som avses i punkt a).från och med den dag då ett exemplar av kreditavtalet har ingåtts och lämnats till konsumenten.

2. Innan konsumenten utövar sin ångerrätt kan denne informera kreditgivaren om sin avsikt att frånträda kreditavtalet. Denna information skall ges inom sju kalenderdagar från det att ångerfristen börjar löpa i enlighet med punkt 1.

3. Om konsumenten utnyttjar ångerrätten i enlighet med punkt 1 skall han eller hon innan den ångerfrist som avses i punkt 1 underrätta kreditgivaren om detta såsom anges i den information som kreditgivaren lämnat enligt artikel 9.2 l, och på ett sätt som kan styrkas i enlighet med nationell lagstiftning. Konsumenten måste, i enlighet med nationell lagstiftning om beviskrav, meddela kreditgivaren om att avtalet frånträds innan den tidsfrist som avses i punkt 1 löper ut.

Tidsfristen skall anses ha respekterats om meddelandet skickats innan tidsfristen löper ut, förutsatt att det har lämnats i pappersform eller på något annat varaktigt medium som kreditgivaren har tillgång till.

4. När konsumenten utövart sin ångerrätt i enlighet med punkt 2 skall kreditgivaren underrätta konsumenten, på papper eller på något annat varaktigt medium, om det belopp som skall återbetalas inklusive är han eller hon samtidigt skyldig att till kreditgivaren återbetala de belopp eller återlämna de varor som mottagits enligt kreditavtalet, förutsatt att tillhandahållandet av dessa regleras i kreditavtalet. Konsumenten skall betala de räntor som gäller för den period under vilken krediten har utnyttjats.

Räntebeloppet skall beräknas beräknade på grundval av den effektiva kreditränta som avtalats. Ingen annan ersättning får begäras på grund av att avtalet frånträdsångerrätten utnyttjas.

Konsumenten skall till kreditgivaren betala det belopp som meddelas enligt denna punkt. Alla kontantinsatser som konsumenten har betalat enligt kreditavtalet skall utan dröjsmål återbetalas till konsumenten.

5. Punkterna 1, 2 och 3 1–4 i denna artikel skall inte tillämpas på kreditavtal

a) som ingåtts med anlitande av en offentlig tjänsteman, förutsatt att tjänstemannen bekräftar att konsumenten tillförsäkras sina rättigheter i enlighet med artiklarna 5.2 och 9.2för vilka en säkerhet i form av inteckning i fast egendom eller liknande har ställts, bostadskrediter

eller

b) kreditavtal som hävs i kraft av

i) artikel 6 i direktiv 2002/65/EG av den... [om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG samt direktiven 97/7/EG och 98/27/EG],

ii) artikel 6.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG[17],

iii) artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/47/EG[18].

Artikel 14 Kombinerade transaktioner

1. Om konsumenten har utnyttjat sin ångerrätt i samband med ett avtal om varuleverans eller tillhandahållande av en tjänst genom en näringsidkare, skall han inte heller längre vara bunden av ett kreditavtal som kombinerats med detta avtal.

2. Om

a) konsumenten för att köpa en vara eller få en tjänst utförd ingår ett kreditavtal med en annan person än leverantören,

b) kreditgivaren och leverantören av varan eller tjänsten har ett tidigare avtal enligt vilket kredit lämnas enbart av den kreditgivaren till den leverantörens kunder för förvärv av varor eller tjänster från den leverantören,

c) den konsument som nämns i led a) får kredit enligt ett sådant tidigare avtal,

d) varan eller tjänsten som omfattas av kreditavtalet inte levereras eller levereras endast till en del eller inte överensstämmer med leveransavtalet,

e) konsumenten har sökt få rättelse gentemot leverantören men har misslyckats med att få den gottgörelse han är berättigad till,

skall konsumenten ha rätt att rikta anspråk mot kreditgivaren. Medlemsstaterna skall avgöra i vilken omfattning och under vilka villkor denna rättighet skall kunna utövas.

3. Punkterna 1 och 2 skall inte påverka eventuella nationella bestämmelser enligt vilka en kreditgivare skall ha ett solidariskt ansvar i fråga om konsumentens anspråk gentemot leverantören i de fall då de varor eller tjänster som köpts har finansierats genom kreditavtalet.

Artikel 16 15 Förtidsbetalning

1. Konsumenten skall ha rätt att när som helst betala hela eller delar av sin skuld enligt ett kreditavtal innan den överenskomna avtalstiden löpt ut. I sådana fall har konsumenten rätt till en rimlig nedsättning av den sammanlagda kreditkostnaden.

2. Kreditgivaren får vid förtidsbetalning bara begära sådan ersättning vid förtidsbetalning som är en objektiv och skälig ersättning och som har beräknats på grundval av aktuarieprinciperi enlighet med det belopp eller den beräkningsmetod som anges i kreditavtalet.

Ingen ersättningKreditgivaren får emellertid inte begäras någon ersättning

a) för kreditavtal där den period som beaktas för fastställande av krediträntan är kortare än ett år,

b) om en återbetalning har gjorts för fullgörandet av ett försäkringsavtal som skall garantera den avtalsenliga återbetalningen av krediten.

c) för kreditavtal i vilka det föreskrivs att avgifter och ränta skall betalas utan amortering på kapitalet, med undantag av de kreditavtal som avses i artikel 20.

Artikel 17 16 Överlåtelse av rättigheter

Om kreditgivarens rättigheter enligt ett kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhetavtalet i sig överlåts till en tredje man skall konsumenten eller den som ställt säkerheten ha rätt att göra gällande samma invändningar gentemot den nya fordringsägaren enligt detta avtal som de kunde ha gjort gentemot den ursprungliga kreditgivaren, inklusive kvittningsrätt när detta medges i den berörda medlemsstaten.

Om avtalet överlåts till tredje man skall konsumenten informeras om detta, såvida inte överlåtelsen sker enbart på grund av värdepapperisering och den ursprungliga kreditgivaren i överenskommelse med fordringsägaren och på dennes vägnar står kvar som kreditgivare gentemot konsumenten.

Artikel 18 Förbud att använda växlar och andra värdepapper

Det skall vara förbjudet för en kreditgivare eller för en fordringsägare enligt ett kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet att av konsumenten eller den som ställer säkerheten begära eller för dem föreslå att de genom en växel eller ett löpande skuldebrev skall garantera de betalningsförpliktelser de åtagit sig enligt detta avtal.

Det skall även vara förbjudet att låta dem underteckna en check som garanterar hel eller delvis återbetalning av skuldbeloppet.

Artikel 25 17 Överskridande av det sammanlagda kreditbeloppet och faktiska möjligheter till övertrassering

1. Vid tillfälliga och tillåtna överskridanden av det sammanlagda kreditbeloppet eller vid utnyttjande av en faktisk möjlighet till övertrassering skall kreditgivaren, på papper eller något annat varaktigt medium, utan dröjsmål underrätta konsumenten om beloppet på överskridandet eller övertrasseringen och om de krediträntor som tillämpas. Ingen straffavgift, dröjsmålsavgift eller dröjsmålsränta får tillämpas.

1. Om det sammanlagda kreditbeloppet överskridits väsentligt under längre tid än en månad skall kKreditgivaren skall på papper eller på något annat varaktigt mediumutan dröjsmål underrätta konsumenten om

a) otillåtet överskridandeatt denne överskridit det sammanlagda kreditbeloppet,

b) eller otillåten övertrassering och informera konsumenten om denbeloppet på överskridandet,

c) Kkrediträntan, och

d) de eventuella avgifter eller straffavgifter, dröjsmålsavgifter eller den dröjsmålsränta som tillämpas.

2. Varje väsentligt överskridande av det sammanlagda kreditbeloppeteller övertrassering som omfattas av denna artikel som varar längre än tre månader skall regleras inom en period på högst tre månader, vid behov genom ett nytt kreditavtal som anger ett högre sammanlagt kreditbelopp.

KAPITEL V EFFEKTIV RÄNTA OCH KREDITRÄNTA

ARTIKEL 12 18 Beräkning av den eEffektiva räntan

1. Den effektiva räntan skall vara lika med den årsränta uttryckt i procent som motsvarar det samlade nuvärdet av alla nuvarande och framtida åtaganden (kreditutnyttjanden, avbetalningar, avgifter) som avtalats mellan kreditgivaren och konsumenten. Den skall beräknas i enlighet med den matematiska formel som finns angiven i bilaga n I.

Flera exempel på beräkningsmetoden återfinns i bilaga II.

2. För beräkning av den effektiva räntan skall konsumentens sammanlagda kreditkostnad bestämmas, exklusive eventuella avgifter som konsumenten måste betala på grund av att någon skyldighet enligt kreditavtalet inte har fullgjorts samt andra avgifter än det pris som konsumenten skall betala när han eller hon köper en vara eller en tjänst, oavsett om köpet sker kontant eller på kredit.

Kostnaderna för administration av ett konto som registrerar både betalnings-transaktioner och utnyttjade krediterkredittransaktioner, kostnader för användning eller hantering av ett kort eller något annat betalningsmedel som samtidigt gör det möjligt att göra betalningar och utnyttja kredit samt generellaandra kostnader för betalningar, skall betraktas somanses vara en del av konsumentens sammanlagda kreditkostnader om de inte är frivilliga och tydligt och separat anges i kreditavtalet eller något annat avtal som ingåtts med konsumenten.

Kostnader för försäkringspremier skall ingå i den sammanlagda kreditkostnaden om försäkringen tecknas när avtalet ingås.

3. Vid beräkningen av den effektiva räntan skall man förutsätta att kreditavtalet gäller för den tid som avtalats och att kreditgivaren och konsumenten fullgör sina skyldigheter enligt de frister och datum som avtalats i kreditavtalet.

4. Om kreditavtal innehåller villkor som tillåter ändringar av den kreditränta som ingår i den effektiva räntan men som är omöjliga att uppskatta när den beräknas, skall den effektiva räntan beräknas utifrån antagandet att krediträntan och övriga avgifter är fasta och kommer att gälla tills kreditavtalets löper ut.

5. Där så är nödvändigt får man förutsätta följande vid beräkningen av den effektiva räntan:

a) Om konsumenten enligt kreditavtalet har ett fritt val i fråga om kreditutnyttjande, skall hela det sammanlagda kreditbeloppet omedelbart anses vara utnyttjat.

b) Om ingen avbetalningsplan har fastställts eller framgår av avtalsvillkoren i kreditavtalet och betalningssättet för den beviljade krediten, skall krediten anses vara ett år.

c) Om inget annat anges skall krediten göras tillgänglig och återbetalningarna göras vid den tidigaste av de tidpunkter som anges i kreditavtalet, i de fall avtalet föreskriver mer än ett datum för återbetalning.

6. Om ett kreditavtal har upprättats i form av ett hyresavtal med köpmöjlighet och det i avtalet föreskrivs flera tillfällen då denna köpmöjlighet får utnyttjas, skall den effektiva räntan beräknas för vart och ett av dessa tillfällen.

Om restvärdet inte går att fastställa, skall den vara som hyrts avbetalas i ett linjärt förlopp så att varans värde uppgår till noll när den normala hyrestid som anges i avtalet löper ut.

7. Om kreditavtalet föreskriver att det innan eller samtidigt som avtalet ingås skall ske ett sparande och krediträntan fastställs i enlighet med detta sparande, skall den effektiva räntan beräknas enligt bestämmelserna i bilaga III.

Artikel 13 Sammanlagd utlåningsränta

1. För beräkning av den sammanlagda utlåningsräntan skall de belopp som skall betalas till kreditgivaren bestämmas, exklusive eventuella avgifter som konsumenten måste betala på grund av att någon skyldighet enligt kreditavtalet inte har fullgjorts samt andra avgifter än det pris som konsumenten skall betala när han eller hon köper en vara eller en tjänst, oavsett om köpet sker kontant eller på kredit.

2. Kostnaderna för administration av ett konto som registrerar både betalnings- och kredittransaktioner, kostnader för användning eller hantering av ett kort eller något annat betalningsmedel som samtidigt gör det möjligt att göra betalningar och utnyttja kredit samt generella kostnader för betalningar, skall betraktas som belopp som skall betalas till kreditgivaren om de inte tydligt och separat anges i kreditavtalet eller något annat avtal som ingåtts med konsumenten.

3. Följande belopp som skall betalas till kreditgivaren skall inte ingå i beräkningen av den sammanlagda utlåningsräntan:

a) Kostnader för kompletterande tjänster till kreditavtalet som konsumenten frivilligt kan begära av kreditgivaren eller någon annan tjänsteleverantör.

b) Kostnader som konsumenten i samband med ingåendet av avtalet skall betala till andra parter är kreditgivaren, t.ex. notarier, skatteförvaltning, byråer för inskrivning av hypotek samt i allmänhet de kostnader som skall betalas till den behöriga myndigheten för registrering och säkerheter.

4. Den sammanlagda utlåningsräntan skall beräknas enligt de metoder och antaganden som avses i artikel 12.3-12.7 och i bilagorna I och II.

KAPITEL VI OSKÄLIGA VILLKOR

Artikel 15 Oskäliga villkor

Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 93/13/EEG på hela avtalet, skall villkor i kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet betraktas som oskäliga enligt detta direktiv om de syftar eller leder till

a) att konsumenten som villkor för kreditutnyttjandet måste lämna hela eller delar av de lånade eller beviljade beloppen som pant eller avsätta delar av eller hela dessa belopp till en insättning eller ett köp av värdepapper eller andra finansiella instrument, såvida inte konsumenten får samma ränta på insättningen, köpet eller panten som den avtalade effektiva räntan,

b) att konsumenten i samband med ingåendet av ett kreditavtal måste ingå ett annat avtal med kreditgivaren, kreditförmedlaren eller en tredje man som dessa utsett, såvida inte avgifterna för detta ingår i den sammanlagda kreditkostnaden,

c) att någon annan kostnad, ersättning eller avtalad avgift än krediträntan varierar,

d) att det införs regler för ändring av krediträntan som diskriminerar konsumenten,

e) att det införs ett system för ändring av krediträntan som inte grundas på den ursprungliga nettokreditränta som erbjöds när avtalet ingicks utan hänsyn till alla former av nedsättningar, rabatter eller andra förmåner,

f) att konsumenten genom samma kreditgivare måste refinansiera restvärdet, och generellt sett en slutbetalning på ett kreditavtal som skall finansiera lös egendom eller en tjänst.

Kapitel VIIFullgörande av kreditavtalet

Artikel 18 Förbud att använda växlar och andra värdepapper

Det skall vara förbjudet för en kreditgivare eller för en fordringsägare enligt ett kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet att av konsumenten eller den som ställer säkerheten begära eller för dem föreslå att de genom en växel eller ett löpande skuldebrev skall garantera de betalningsförpliktelser de åtagit sig enligt detta avtal.

Det skall även vara förbjudet att låta dem underteckna en check som garanterar hel eller delvis återbetalning av skuldbeloppet.

Artikel 19 Solidariskt ansvar

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att förekomsten av ett kreditavtal inte på något sätt påverkar de rättigheter som konsumenten kan göra gällande gentemot en leverantör av varor eller tjänster som inköpts med hjälp av ett sådant avtal i de fall då varorna eller tjänsterna inte tillhandahålls eller inte är i avtalat skick.

2. Om varu- eller tjänsteleverantören medverkar som kreditförmedlare, skall kreditgivaren och leverantören ha ett solidariskt ansvar att lämna ersättning till konsumenten i de fall då de varor eller tjänster som köpts och finansierats genom kreditavtalet inte alls eller bara delvis levereras eller tillhandahålls eller inte är avtalsenliga.

Kapitel VIIISärskilda kreditavtal

Artikel 20 Kreditavtal med kapitalkonsolidering

1. Om de betalningar som skall göras av konsumenten inte innebär en motsvarande avbetalning på det sammanlagda kreditbeloppet, utan används till kapitalkonsolidering vid de perioder och enligt de villkor som föreskrivs i kreditavtalet, skall denna kapitalkonsolidering regleras i ett biavtal till kreditavtalet.

2. Det biavtal som avses i punkt 1 skall utan förbehåll garantera återbetalningen av det sammanlagda kreditbelopp som utnyttjats. Om den tredje man som skall konsolidera kapitalet inte fullgör sina skyldigheter skall risken övergå till kreditgivaren.

3. De betalningar, premier, fasta avgifter och engångsavgifter som konsumenten skall stå för enligt det biavtal som avses i punkt 1, skall tillsammans med räntorna och avgifterna för kreditavtalet utgöra den sammanlagda kreditkostnaden. Den effektiva räntan och den sammanlagda utlåningsräntan skall beräknas på alla åtaganden som konsumenten har gjort.

Kapitel VIIFullgörande av avtalet om ställande av säkerhet

Artikel 23 Fullgörande av avtalet om ställande av säkerhet

1. Den som ställer en säkerhet får ingå ett avtal om ställande av säkerhet som garanterar återbetalning enligt ett kreditavtal med obestämd löptid för en period på högst tre år. Efter att denna period har löpt ut, får den period som säkerheten ställts för förlängas endast genom ett uttryckligt medgivande av den som ställt säkerheten.

2. Kreditgivaren får vidta åtgärder mot den som ställt en säkerhet endast i de fall då en konsument inte har fullgjort sina skyldigheter att återbetala krediten inom tre månader efter det att ett betalningskrav har lämnats.

3. Det belopp som säkerheten skall täcka får bara avse den obetalda skulden av det sammanlagda kreditbeloppet och alla andra utestående skulder i enlighet med kreditavtalet, exklusive eventuella andra ersättningar eller straffavgifter som anges i kreditavtalet.

Kapitel XKreditavtal som inte fullgörs

Artikel 24 Betalningskrav och verkställighet

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att

a) kreditgivare och deras ombud samt alla personer som blir nya fordringsägare till följd av ett kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet, inte vidtar oproportionerliga åtgärder för att utkräva sina fordringar när sådana avtal inte fullgörs,

b) kreditgivaren inte får kräva omedelbar betalning av de delbetalningar som skall göras eller göra gällande en uttrycklig bestämmelse om att avtalet hävs, om inget betalningskrav först har skickats som uppmanar konsumenten eller den som ställt säkerheten att fullgöra sina avtalsenliga skyldigheter inom skälig tid eller att begära en ny avbetalningsplan,

c) kreditgivaren får hålla inne kreditutnyttjanden endast om kreditgivaren motiverar sitt beslut och utan dröjsmål underrättar konsumenten om beslutet,

d) konsumenten och den som ställt en säkerhet, i de fall då de inte har fullgjort sina skyldigheter eller vid förtidsbetalning, har rätt att på sin första begäran och utan dröjsmål få en kostnadsfri och specificerad avräkning för att de skall kunna kontrollera de avgifter och räntor som begärs.

2. Det betalningskrav som avses i punkt 1 b skall inte behövas

a) vid uppenbara bedrägerier som kreditgivaren eller den nya fordringsägaren skall ha styrkt,

b) när konsumenten avyttrar den finansierade varan innan det sammanlagda kreditbeloppet har återbetalats eller använder varan för ett ändamål som strider mot bestämmelserna i kreditavtalet, och kreditgivaren eller den nya fordringsägaren har en förmånsrätt, äganderätt eller ett äganderättsförbehåll avseende den finansierade varan, under förutsättning att konsumenten informerades om förmånsrätten, äganderätten eller äganderättsförbehållet innan avtalet ingicks.

Artikel 26 Återtagande av varor

Medlemsstaterna skall fastställa de villkor som skall gälla för återtagande av varor inom ramen för kreditavtal som ingås för köp av varor. Om konsumenten inte har lämnat sitt uttryckliga medgivande när kreditgivaren återtar varan och konsumenten redan gjort betalningar som motsvarar en tredjedel av det sammanlagda kreditbeloppet, skall den finansierade varan bara kunna återtas genom ett rättsligt förfarande.

Medlemsstaterna skall också se till att den avräkning som görs mellan parterna när kreditgivaren återtar varan sker på ett sådant sätt att återtagandet av varan inte medför någon otillbörlig vinst.

Artikel 27 Indrivning

1. Fysiska eller juridiska personer som genom sin huvudsakliga verksamhet eller biverksamhet och utanför rättsliga förfaranden driver in fordringar som följer av kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet, eller som medverkar i sådan verksamhet, får inte i någon som helst direkt eller indirekt form begära ersättning av konsumenten eller den som ställt säkerheten för sin verksamhet, utom i de fall då ersättningen uttryckligen har avtalats i kreditavtalet eller avtalet om ställande av säkerhet.

2. När det gäller indrivning av fordringar som följer av ett kreditavtal eller avtal om ställande av säkerhet skall följande vara förbjudet:

a) Skrivelser som genom sin utformning felaktigt ger intryck av att det handlar om ett dokument från en rättslig myndighet eller en skuldsaneringsmyndighet.

b) Alla skriftliga meddelanden som innehåller felaktig information om följderna av betalningsförsummelser.

c) Otillåtet återtagande av varor utan rättsligt förfarande eller utan det uttryckliga medgivande som avses i artikel 26.

d) Varje uppgift på ett kuvert varav det framgår att korrespondensen avser återkrav av en fordran.

e) Indrivning av avgifter som inte anges i kreditavtalet eller avtalet om ställande av säkerhet.

f) Varje åtgärd som vidtas gentemot grannar, familj eller arbetsgivare till konsumenten eller den som ställt säkerheten, bland annat all vidarebefordran av eller begäran om information om betalningsförmågan hos konsumenten eller den som ställt en säkerhet, utan att det påverkar tillämpningen av de åtgärder som vidtas inom ramen för lagstadgade utmätningsförfaranden i den form som är fastställd i medlemsstaterna.

g) Fysiska eller psykiska trakasserier gentemot konsumenten eller den som ställt en säkerhet.

h) Indrivning av en preskriberad skuld.

KAPITEL VI REGISTRERING OCH KONTROLL AV KREDITGIVARE OCH K K REDITFÖRMEDLARE OCH DERAS STÄLLNING

ARTIKEL 28 19 RegistreringKontroll av kreditgivare och kreditförmedlare

1. Medlemsstaterna skall se till att kreditgivare och kreditförmedlare registrerar sig.

Skyldigheten att registrera sig skall inte gälla de kreditförmedlare som står under en kreditgivares eller en annan kreditförmedlares ansvar, enligt bestämmelserna för deras egen registrering. Detta ansvar skall anges i den affärslokal där den kreditförmedlare som är undantagen från registreringskravet är verksam.

2. Medlemsstaterna skall se till att kreditgivarnas och kreditförmedlarnas verksamhet regleras i lag eller övervakas av ett organ eller en myndighet som är oberoende av finansiella institutioner.

a) se till att kreditgivarnas och kreditförmedlarnas verksamhet kontrolleras eller övervakas av en institution eller myndighet,

b) inrätta lämpliga organ som kan ta emot klagomål som rör kreditavtal och avtal om ställande av säkerhet och villkoren för krediten och säkerheten samt lämna relevant information eller rådgivning till konsumenter och dem som ställer en säkerhet i dessa avseenden.

3. Medlemsstaterna får föreskriva att den registrering som avses i punkt 1 första stycket i denna artikel inte är nödvändig när kreditgivaren eller kreditförmedlaren är ett sådant kreditinstitut som avses i artikel 1.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG[19] och har auktoriserats enligt bestämmelserna i detta direktiv.

När en kreditgivare eller kreditförmedlare dels är registrerad enligt punkt 1 första stycket i denna artikel, dels är auktoriserad enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG och den senare auktorisationen därefter dras in, skall den behöriga myndighet som har registrerat kreditgivaren eller kreditförmedlaren informeras om detta. Denna myndighet skall besluta om kreditgivaren eller kreditförmedlaren får fortsätta att bevilja krediter eller verka som förmedlare för beviljande av krediter eller om kreditgivarens eller kreditförmedlarens registrering skall dras in.

Artikel 29 20 Kreditförmedlarnas skyldigheter

Medlemsstaterna skall säkerställa att kreditförmedlarna

a) såväl i sin marknadsföring som i al