SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/109

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Övergrepp mot äldre”

(2008/C 44/24)

Den 16 maj 2007 rådfrågade kommissionen med en skrivelse från dess vice ordförande, Margot Wallström, i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om: ”Övergrepp mot äldre”.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 2 oktober 2007. Föredragande var Renate Heinisch.

Vid sin 439:e plenarsession den 24–25 oktober 2007 (sammanträdet den 24 oktober 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 144 röster för och 3 nedlagda röster:

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Enligt artikel 25 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (som godkändes i Nice den 7 december 2000) skall EU erkänna och respektera äldre människors rätt att leva ett värdigt och oberoende liv och att delta i samhälls- och kulturlivet. I Europa ökar andelen personer i åldern 65 år och äldre avsevärt. Att bemöta denna demografiska förändring på ett positivt sätt och att inte uppfatta fenomenet hög ålder som vare sig en belastning för samhället eller ett hot för individen är en utmaning inför framtiden.

1.2 Till denna utmaning hör också att man måste ta itu med de övergrepp som äldre människor utsätts för, ett mycket åsidosatt ämne som fortfarande bagatelliseras och förträngs. Riskerna är särskilt stora för de äldre som är beroende av vård och/eller som är isolerade i hemmet eller befinner sig på en vårdinstitution. EESK uppmanar därför EU:s ordförandeskap att uttryckligen ta sig an temat övergrepp mot äldre, framför allt i vårdsituationer. Detta riktar sig till rådets ordförandeskap, kommissionen och medlemsstaternas regeringar.

1.3 Huvudansvaret för att förhindra att äldre utsätts för övergrepp vilar på medlemsstaterna. Eftersom problemet dock existerar i alla medlemsstater anser EESK att det behövs en strategi som omfattar hela Europa. — Med tanke på att misshandel av äldre människor är ett brott mot de mänskliga rättigheterna och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna uppmanar EESK kommissionen att på grundval av de avtalsbestämmelser som finns utarbeta en omfattande strategi för att förhindra sådana övergrepp. — En EU-omfattande studie om övergrepp mot äldre, framför allt i vårdsituationer behövs som kan ligga till grund för denna strategi för hela Europa. En inventering bör vid sidan om kvantitativa uppgifter om utbredningen också innehålla information om vilka olika former av övergrepp som förekommer, orsakerna till dem och riskfaktorerna. Den bör omfatta både vård i hemmet och institutionell vård. — I denna studie bör man ställa riskens omfattning för äldre, deras rättsliga situation och möjligheterna till hjälp och stöd i relation till de villkor som gäller för övergrepp mot barn. — I studien bör också läget redovisas vad avser genomförandet av EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna i syfte att skydda de äldre i medlemsstaterna. Detta riktar sig till Europaparlamentet, kommissionen, generaldirektoratet för sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter.

1.4 Åtgärder för att förhindra övergrepp mot äldre, framför allt i vårdsituationer, kan endast få rätt effekt om de vidtas på rätt nationell nivå. Varje medlemsstat måste därför inom ramen för en strategi för hela Europa utarbeta en handlingsplan för hur sådana övergrepp ska förebyggas och hur de nödvändiga medlen ska ställas till förfogande i medlemsstaterna. I de nationella handlingsplanerna bör man framför allt ta hänsyn till följande: — Man måste undanröja de tabun som finns kring övergrepp mot äldre genom att informera allmänheten (genom informations- och upplysningskampanjer) om vårdarnas och patienternas situation. — Man bör anta ramdirektiv och rättsprinciper som ligger i linje med EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. — Man måste utarbeta nationella rapporter om förebyggande av övergrepp mot äldre som vårdas i hemmet eller på vårdinstitutioner. I dessa rapporter bör man redovisa om det i medlemsstaterna finns bindande (minimi)normer för vården, om det finns institutionaliserade kontrollformer och vilka resultaten är av dessa bestämmelser för skyddet av äldre vid vård i hemmet och institutionell vård. — Man måste förbättra informationen till alla aktörer och institutioner som är direkt involverade i vårdsituationen och stärka deras kompetens samt samarbetet dem emellan, t.ex. genom lämplig utbildning och initiativ för särskilt berörda yrkesgrupper såsom sjukvårdspersonal, vårdpersonal och polis samt genom att ge de anställda möjligheter till att anmäla missförhållanden. — Man måste skapa ett heltäckande nätverk av lättillgängliga rådgivare med tystnadsplikt för att på ett tidigt stadium åtgärda bristen på information om vårdsituationen för alla (potentiellt) berörda. — Man måste skapa möjligheter till avlastning för anhörigvårdarna och kontakt- och stödmöjligheter för vårdpersonalen. — Man måste skapa nätverk för samarbete, utbildning och systematiskt informationsutbyte för alla aktörer och institutioner som är direkt involverade i vårdsituationen. Detta riktar sig till medlemsstaterna.

1.5 EESK anser absolut att det behövs ett nationellt och EU-omfattande utbyte rörande förfaranden och modeller för ”god praxis” för att man ska kunna säkra kvaliteten och utveckla normer inom vården. Detta riktar sig till medlemsstaterna och European Crime Prevention Network (EUCPN).

2. Motivering:

2.1 Ålder och risk för övergrepp

2.1.1 I befolkningsprognoserna utgår man från att andelen personer som är 65 år eller äldre kommer att öka avsevärt i Europa (med 58 miljoner eller 77 %) fram till år 2050. Antalet personer i de högsta åldrarna (80 år och äldre) kommer att öka mest av alla. Denna utveckling får konsekvenser för det dagliga livet på många områden och ställer politiken inför särskilda utmaningar på nästan alla områden.

2.1.2 Den demografiska utvecklingen är inte det enda skälet till att det blir alltmer akut att man tar itu med frågan om övergrepp mot äldre. Detta är ett mycket åsidosatt ämne som fortfarande bagatelliseras och förträngs. Det finns därför inte heller tillräckligt med eller endast ofullständiga empiriska uppgifter.

2.1.3 Risken för våld är enligt brottsstatistiken visserligen betydligt lägre för män och kvinnor i åldern 60 år eller äldre än för yngre åldrar. I brottsofferundersökningar rapporterar äldre personer också mer sällan om erfarenheter av våld än yngre. Brottsstatistik och offerundersökningar lämpar sig emellertid inte särskilt väl när det gäller att fånga upp och förtydliga de specifika riskerna för våld mot äldre.

2.1.4 Detta gäller framför allt riskerna för övergrepp mot äldre personer i den sociala närmiljön, övergrepp som begås av personer som de känner, som de har förtroende för och som de möjligtvis också är beroende av. Inom vetenskap, politik och praxis har man under de senaste årtiondena ”upptäckt” att detta är ett område där det förekommer våld i mycket stor utsträckning. I första hand har man emellertid diskuterat övergrepp mot kvinnor och barn (1) och endast sällan övergrepp mot äldre.

2.1.5 Med våld mot äldre avses enligt en definition från ”Action on Elder Abuse”, som Världshälsoorganisationen (WHO) anammat och som slagit igenom inom forskning och politik, en enstaka eller upprepad handling, eller frånvaro av önskvärd handling som förorsakar skada eller risker för en äldre person (2).

2.1.6 Med de uppgifter vi har kan vi sluta oss till att övergrepp mot äldre är ett vanligt och delvis massivt fenomen som med vissa undantag dock sker i det fördolda (3). En representativ undersökning som genomfördes i England, Skottland, Wales och Nordirland 2006 omfattade mer än 2 000 personer som var i åldern 66 år eller äldre och levde i privata hushåll (inklusive äldreboende) (4). Denna undersökning gav följande vid handen: Sammanlagt 2,6 % av de tillfrågade rapporterade att de under de senaste tolv månaderna blivit utsatta för övergrepp av en familjemedlem, en vän eller en vårdare. Om man tar med övergrepp som begåtts av grannar och bekanta ökar andelen till 4 %. Den vanligaste formen av övergrepp var försummelse, därefter ekonomiskt utnyttjande, psykiska och fysiska övergrepp och – den minst vanliga – sexuella övergrepp. Det är vanligare att kvinnor rapporterar om övergrepp än män. Dessa resultat är jämförbara med resultat från andra samhällen i västvärlden och motsvarar andra resultat avseende förekomsten av våld i hemmet. En studie om Spanien från 2004 ger vid handen att det nästan är lika vanligt med övergrepp mot äldre som med övergrepp mot barn.

2.2 Övergrepp mot äldre i vårdsituationer

2.2.1 Begreppet ”vård” ges här en bred tolkning och sträcker sig från hjälp och stöd i hemmet till (stationär) intensivvård.

2.2.2 Riskerna är särskilt stora för de äldre som är beroende av vård och/eller som är isolerade i hemmet eller befinner sig på vårdinstitution. Deras situation, de särskilda risker som de utsätts för och möjligheterna till förebyggande och ingripande står därför i centrum för det förberedande yttrandet.

2.2.3 Med undantag för de allra högsta åldrarna är det fortfarande en minoritet av de äldre som är i behov av vård: I slutet av 2003 var i Tyskland 1,6 % av alla 60–64-åriga, 9,8 % av de 75–79-åriga och så mycket som 60,4 % av de 90–94-åriga i behov av vård (5). Enligt beräkningar kommer det inte bara att finnas fler äldre (se ovan) utan framför allt också fler bräckliga och vårdbehövande. Man förväntar sig att antalet vårdbehövande kommer att öka med 116-136 % och att antalet personer på vårdhem till och med kommer att öka med 138-160 %. Framför allt i de högsta åldrarna (80 år och uppåt) kommer de risker som hjälp- och vårdbehoven leder till att öka (6).

2.2.4 Med övergrepp mot äldre avses inom gerontologin inte bara fysiska övergrepp mot vårdbehövande utan alla handlingar och all underlåtenhet att handla som får graverande negativa konsekvenser för de äldres livssituation och psykiska hälsa (7). Här följer några exempel på sådana övergrepp (8): — Direkt fysiskt våld (att slå, skaka eller nypa någon, att använda fysiska tvångsåtgärder, mekanisk fixering, att beröva någon fysiska hjälpmedel m.m.). — Indirekt fysiskt våld (att ge någon medicin utan att detta är befogat, t.ex. lugnande medel). — Sexuellt utnyttjande (bristande respekt för gränserna för individens intimitet, intima kontakter som inte sker i samförstånd m.m.). — Känslomässigt eller psykiskt våld (verbal aggression, bristande respekt eller negligering, känslomässig kyla, social isolering, hot om fysiskt eller annat våld eller annan negativ behandling, utskällningar, förnedring m.m.) — Ekonomiskt eller annat materiellt utnyttjande (från att egenmäktigt förfoga över annans egendom, sälja fastigheter utan medgivande, övertala eller tvinga någon till penninggåvor, stjäla pengar och värdeföremål till att utöva utpressning i syfte att vinna ekonomiska fördelar, att utnyttja äldre som målgrupp för oseriösa affärer m.m.). — Försummelse (alltifrån att underlåta att ge någon nödvändig hjälp i vardagen, hygienisk och allmän vård, framför allt att beröva någon tillgång till näring och vätska, till att vålla liggsår (dekubitus) genom bristfällig vård vid sängliggande m.m.). — Hot om att överge den äldre eller lämna honom eller henne på ett hem. — Anmälan som försöksdeltagare utan medgivande eller mot den äldres vilja.

2.2.5 Övergrepp mot äldre kan ske både i hemmet och vid institutionell vård. Det finns inga tillförlitliga uppgifter om hur utbrett det är med våldshandlingar mot vårdbehövande i Europa. Gråzonen för försumlighet, övergrepp och våld inom vården bedöms överlag vara stor, men inblicken i den är bara fragmentarisk.

2.2.5.1 När det gäller vård i hemmet uppskattas i befintliga studier andelen vårdförhållanden med inslag av våld mot de vårdbehövande till mellan 5 och 25 % (9).

2.2.5.2 I en tysk studie (10) om övergrepp mot och vanskötsel av boende på ålderdomshem och vårdhem uppgav mer än 70 % av de tillfrågade bland vårdpersonalen att de själva begått eller underlåtit handlingar eller sett andra i vårdpersonalen göra sig skyldiga till sådant som är att klassificera som våldsamt eller opassande (11).

2.3 Att identifiera övergrepp i vårdsituationer

2.3.1 I praktiken är det ofta svårt att identifiera övergrepp. Följande viktiga orsaker till detta bör nämnas: den starka känsla av skam som offren känner, deras beroende av hjälp, vård och uppmärksamhet från de personer som utsätter dem för övergrepp och den oro för hämnd eller en försämring av situationen som detta leder till, en faktisk oförmåga att uttala sig om de upplevda övergreppen, en oförmåga som beror på sjukdom, särskilt i fall där hjärnans funktioner försvagats, och osäkerhet kring hur misstankar om övergrepp ska hanteras.

2.4 Om situationen vid vård i hemmet

2.4.1 Den privata bostaden är fortfarande den plats där en övervägande majoritet av alla äldre människor tillbringar sin vardag. I många europeiska länder vårdas äldre vårdbehövande i hemmet. I Tyskland utgör de ungefär två tredjedelar. Där lever endast 7 % av dem som är 65 år eller äldre på vårdhem. Vård inom familjen ges i första hand av make eller maka, i andra hand av döttrar och svärdöttrar. Även om majoriteten av dessa vårdsituationer är fria från övergrepp, så förekommer det ibland (se punkt 2.2.5.1).

2.4.2 Vård i hemmet medför många slags bördor, framför allt också för hälsan för dem som ger vården, för deras välbefinnande och deras sociala kontakter. Familjerna måste delvis finna sig i stora inskränkningar för att kunna vårda äldre anhöriga. Problemet förvärras av att de inte är tillräckligt förberedda på vårdsituationen och att de inte får tillräckligt med stöd under vårdtiden. Vård av dementa äldre personer innebär särskilda svårigheter.

2.4.3 Övergrepp vid vård i hemmet beror dock inte bara på att de som ger vården är överbelastade utan på ett stort antal riskfaktorer, bland annat hur bra förhållandet till den vårdade var innan vårdbehovet uppstod, om den vårdade är beroende av beroendeframkallande medel och har psykiska störningar, om han eller hon har en känsla av social isolering och brist på socialt stöd, men också om han eller hon själv beter sig aggressivt (12).

2.5 Om situationen inom den institutionella vården

2.5.1 För närvarande vårdas visserligen bara en liten del av de äldre personer som är i behov av vård på institutioner, men man räknar med en kraftig ökning av antalet personer på vårdhemmen, framför allt i de allra högsta åldrarna (se punkt 2.2.3). Redan i dag kan man urskilja en trend bort från anhörigvård i hemmet i riktning mot vård på stationära vårdinstitutioner eller genom hemtjänst.

2.5.2 På en majoritet av vårdhemmen förekommer inte övergrepp. Detta gäller framför allt de vårdhem som medlemsstaterna godkänner och kontrollerar och som noggrant följer de i landet gällande hälsobestämmelserna.

2.5.3 Vissa vårdhem har emellertid ett dåligt rykte. Det finns visserligen knappast några systematiska undersökningar kring övergrepp på vårdinstitutionerna. Ändå ger granskningar som bl.a. utförts av sjukförsäkringsbolagens läkartjänster klart vid handen att missförhållanden på vårdhem inte är någon enstaka företeelse (13).

2.5.3.1 Man konstaterar skador från och brister i vården – t.ex. i tillhandahållandet av mat och dryck, att psykofarmaka skrivs ut i alltför höga doser, graverande brister i hanteringen av mediciner och frihetsberövande åtgärder.

2.5.4 På illa skötta vårdhem finner man i stället för en klientrorienterad inställning ofta försumlighet och likgiltighet. Ett strikt tidsschema står ofta i konflikt med de boendes självbestämmande och självständighet.

2.5.5 Tidsbrist och vårdpersonalens överbelastning leder inte bara till att de vårdbehövande blir lidande utan skapar även missnöje bland vårdpersonalen. Det faktum att människor lämnar vårdyrket i förtid och bristen på kvalificerade arbetssökande förvärrar personalsituationen på vårdhemmen. För närvarande kan man knappast konstatera några ansträngningar för att främja äldrevården och göra den mer attraktiv.

2.6 EESK:s analys och förslag

2.6.1 Att äldre utsätts för övergrepp är oacceptabelt oavsett var eller i vilken utsträckning det förekommer, något som man inte längre kan bortse ifrån. Kommittén uppmanar rådets ordförandeskap, Europeiska kommissionen och de nationella regeringarna att vidta åtgärder för att ta itu med orsakerna till övergrepp, så att den äldre befolkningen skyddas vare sig de bor kvar hemma eller befinner sig på en institution.

2.6.2 EESK:s förslag rör framför allt följande aspekter:

2.6.2.1 Människorättsaspekter

— Enligt artikel 25 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (som godkändes i Nice den 7 december 2000) ska EU erkänna och respektera äldre människors rätt att leva ett värdigt och oberoende liv och att delta i samhälls- och kulturlivet.

— För att uppnå detta anser EESK att de äldre i grund och botten måste betraktas på ett nytt sätt. Man bör ägna fenomenet åldersdiskriminering större uppmärksamhet, då detta ofta är orsaken till att äldre vårdbehövande utsätts för övergrepp. Utmaningen borde vara att integrera de äldre i samhället och se vården av dem som en gemensam uppgift.

— EESK betonar att äldre människor har rätt att leva var de än väljer utan risk för att fara illa samt att åldersdiskriminering är oacceptabelt. Stadgan om grundläggande rättigheter ska tillämpas för att skydda äldre människor oavsett vilken form för boende de lever i.

— EESK betonar vikten av att äldre människor ska kunna välja var de önskar leva i förhållande till omfattningen av det stöd de behöver. EESK uppmanar därför de nationella regeringarna att utveckla olika boenden och hjälpmedel som är lämpliga för personer som lever hemma eller i skyddat boende, i äldrevården eller långtidsvården.

— Äldre människor måste kunna anmäla incidenter eller farhågor och garanteras skydd när de gör sådana anmälningar. Detta gäller även anhöriga eller andra vårdare som måste ha kanaler genom vilka de kan anmäla sina farhågor utan risk för att någon hämnas på deras anhöriga eller att det får konsekvenser för deras egen position eller anställningstrygghet. Det måste finnas ett förtroende för att alla anmälningar tas hand om på ett taktfullt och effektivt sätt.

2.6.2.2 Förbättring av informationsläget och forskningsbehov

— Kommittén föreslår att det genomförs fortsatt fördjupad forskning i hela EU för att bedöma omfattningen av övergrepp mot äldre där följande beaktas: — att man fastställer hur ofta övergrepp mot äldre i allmänhet förekommer och vilken typ av övergrepp hemma eller på en institution det handlar om — att man fastställer orsakerna till övergrepp med särskild tonvikt på de påfrestningar som de vårdande anhöriga har upplevt och det stöd de får — att man fastställer i vilken utsträckning stadgan om grundläggande rättigheter tillämpas för att skydda äldre människor — att man fastställer i vilken utsträckning medlemsstaterna har lämpliga normer för äldrevården samt hur dessa normer övervakas och kontrolleras.

2.6.2.3 Att undanröja tabun och att informera

— Kommittén uppmanar de nationella regeringarna att vidta åtgärder för att öka medvetenheten om övergrepp mot äldre genom nationella mediekampanjer med praktiskt stöd av statliga organ och frivilligorganisationer, så att tabut om dessa övergrepp kan brytas oavsett var de förekommer.

— Kommittén är medveten om att media kan spela en betydelsefull roll i arbetet med att öka allmänhetens medvetenhet och betonar att de bör inta en välgrundad och konstruktiv ståndpunkt i frågan.

2.6.2.4 Information, upplysning, utbildning och förebyggande arbete

— Kommittén uppmanar de nationella regeringarna att vidta åtgärder för att — förbättra den information om övergrepp mot äldre som finns tillgänglig för äldre människor och deras anhöriga — säkerställa att personer som arbetar som vårdare tryggt kan anmäla incidenter om övergrepp mot äldre och att de får tillräckligt med råd och stöd — säkerställa att all personal inom sjukvården, vården och polisen får adekvat utbildning om hur övergrepp kan upptäckas och vilka verktyg man kan använda för att hantera sådana övergrepp — säkerställa att nätverk för hälso- och sjukvården samt socialtjänsten får möjlighet att erbjuda akutmottagningscentrum, stödgrupper samt oberoende och konfidentiell rådgivning per telefon — säkerställa att vårdande anhöriga får tillräckligt med information om en sjukdoms symtom och utveckling, som t.ex. demens, för att säkerställa en större förståelse för hur mycket vård som kan behövas samt att erbjuda tillräckligt stöd, inklusive utbildning — säkerställa att vårdande anhöriga har tillgång till lämplig dagvård, avlastningsvård och medicinskt stöd för att minska påfrestningarna vid eventuell vård dygnet runt — säkerställa att familjemedlemmar stöttas för att ta ledigt från arbetet för att ta hand om sina anhöriga utan att deras chanser på arbetsmarknaden försämras och att detta bör tillämpas likadant för såväl män som kvinnor.

— Varor och tjänster på informations- och kommunikationsteknikområdet (IKT) kommer att ge många äldre möjlighet att bo kvar längre där de helst vill vara, med bevarad självständighet och hög levnadsstandard. IKT kan hjälpa dem att klara ärenden i det dagliga livet, och IKT-hjälpmedel kan vid behov också användas för att övervaka de äldres hälsa och aktivitet, och därmed minska behovet av institutionell vård. IKT kommer att innebära ökad säkerhet för äldre, och ge dem tillgång till sociala och medicinska tjänster och larmtjänster. På detta vis kan man sörja för att de kan fortsätta att leva ett i hög grad självständigt och värdigt liv.

2.6.2.5 Bildande av nätverk

— Kommittén uppmanar de nationella regeringarna att etablera nätverk av olika organ för att säkerställa samarbete, utbildning och löpande informationsutbyte (14).

2.6.2.6 Institutionaliserad kontroll av vården

— Ekonomiska och sociala kommittén uppmanar medlemsstaterna att etablera kontroll- och inspektionstjänster på hög nivå för att säkerställa en hög kvalitet på tjänsterna för äldre. Dessa tjänster ska utgå från klara och tydliga normer för vården som är tillgängliga för allmänheten. Sådana organ ska vara befogade att ange vilka åtgärder som bör vidtas och offentliggöra resultaten för allmänheten.

2.6.2.7 Att öka upptäckten av övergrepp

— Kommittén betonar vikten av att på ett diskret sätt förbättra möjligheterna att upptäcka övergrepp mot äldre med hjälp av lämpliga organ, vare sig det gäller personer som bor hemma eller på institutioner. Det måste finnas förtroende för att åtgärder kommer att vidtas mot alla anmälda övergrepp och att detta leder till förändring. Polis och domstol ska kunna involveras i denna process.

Bryssel den 24 oktober 2007. Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Dimitris DIMITRIADIS

(1) Se EESK:s initiativyttrande av den 16 mars 2006 om ”Våld mot kvinnor i hemmet” (EUT C 110, 9.5.2006) och tilläggsyttrandet av den 14.12.2006 om ”Barn som indirekta offer för våld i hemmet” (EUT C 325, 30.12.2006). Föredragande för båda yttrandena var Renate Heinisch.

(2) Torontodeklarationen om globalt förebyggande av övergrepp mot äldre: ”Elder Abuse is a single or repeated act, or lack of appropriate action, occurring within any relationship where there is an expectation of trust which causes harm or distress to an older person. It can be of various forms: physical, psychological/emotional, sexual, financial or simply reflect intentional or unintentional neglect”. (WHO 2002) (http://www.who.int/ageing/projects/elder_abuse/alc_toronto_declaration_en.pdf.); Action on Elder Abuse (www.elderabuse.org.uk).

(3) Vid ett internationellt symposium som genomfördes i Köln i maj 2006 under kommissionsledamot (sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter) Vladimír Špidlas beskydd rapporterades det om en omfattning av mellan 5 och 20 % för ”våld mot äldre” i de olika staterna (Rapport om symposiet Gewalt und Vernachlässigung gegenüber alten Menschen in häuslicher und institutioneller Pflege i: forum kriminalprävention 4/2006 och 1/2007).

(4) UK Study of Abuse und Neglect of Older People (juni 2007)

(www.natcen.ac.uk)

(5) Statistisches Bundesamt (2005): Pflegestatistik 2003 – Deutschlandergebnisse. Wiesbaden.

(6) Landespräventionsrat Nordrhein-Westfalen (2006): Gefahren für alte Menschen in der Pflege.

(7) Denna definition ligger i linje med Torontodeklarationen om globalt förebyggande av övergrepp mot äldre (WHO 2002, se fotnot 2).

(8) Landespräventionsrat Nordrhein-Westfalen (se fotnot 6), Toronto-deklarationen (se fotnot 2) och den brittiska studien (se fotnot 4).

(9) Görgen, Thomas (2005a): Nahraumgewalt im Alter. Opferrisiken und Optionen für gewaltpräventives Handeln. forum kriminalprävention 3/2005, s. 13–16. Uppgifter om enskilda europeiska länder återfinns i Walentich/Wilms/Walter (2005): Gewalt gegen ältere Menschen in der häuslichen und institutionellen Pflege. Bewährungshilfe 2/2005, s. 166–182.

(10) Görgen, Thomas (2005b): ”As if I just didn't exist” – Elder abuse and neglect in nursing homes. I: M. Cain & A. Wahidin (eds): Ageing, crime and society.

(11) Uppgifter om hur vanligt det är med enskilda våldsfenomen såsom begränsad rörelsefrihet eller missbruk av psykofarmaka finns hos Rolf Hirsch (2005): Aspekte zur Gewalt gegen alte Menschen in Deutschland. Bewährungshilfe 2/2005, s. 149–165.

(12) Görgen 2005a (se fotnot 9).

(13) Av den andra rapporten om läkartjänster från de tyska sjukförsäkringskassornas centralorganisationer om kvaliteten på den öppna och slutna vården från 2007 framgår det att 10 % av de undersökta patienterna på vårdhem uppvisade tecken på försämrad hälsa p.g.a. undermålig vård

(http://presseportal.de/pm/57869).

(14) Ett exempel på detta står att läsa i broschyren om Bonninitativen mot övergrepp mot äldre, ”Bonner Initiative gegen Gewalt im Alter – Handeln statt Misshandeln e.V.” som är utgiven i ”Alte Menschen in Not – Wir können helfen” (2006), Bonn. Information om detta och andra initiativ finns också på webbsidan för International Network for the Prevention of Elder Abuse (www.inpea.net).