Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om gödselmedel

(framlagt av kommissionen)

INNEHÅLL

MOTIVERING

1. Allmänna kommentarer

1.1. Syfte

1.2. Berörda direktiv

1.3. Metoder och struktur

1.3.1. SLIM-rekommendationer

1.3.2. Struktur

1.4. Kadmium

1.4.1. Problemet

1.4.2. Strategi

2. Särskilda anmärkningar

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om gödselmedel

BILAGA I - Förteckning över typer av EG-gödselmedel

A. Oorganiska enkla gödselmedel som innehåller primära makronäringsämnen

A.1. N-gödselmedel

A.2. P-Gödselmedel

A.3. K-Gödselmedel

B. Oorganiska sammansatta gödselmedel som innehåller primära

makronäringsämnen

B.1. NPK-gödselmedel

B.2. NP-gödselmedel

B.3. NK-gödselmedel

B.4. PK-gödselmedel

C. Oorganiska flytande gödselmedel

C.1. Enkla flytande gödselmedel

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel

D. Oorganiska gödselmedel som innehåller sekundära makronäringsämnen

E. Oorganiska gödselmedel som innehåller mikronäringsämnen

E.1. Gödselmedel med ett mikronäringsämne

E.1.1. Bor

E.1.2. Kobolt

E.1.3. Koppar

E.1.4 Järn

E.1.5. Mangan

E.1.6. Molybden

E.1.7. Zink

E.2. Minsta halt av mikronäringsämnen

E.3. Förteckning över tillåtna organiska kelat- och komplexbildare för mikronäringsämnen

BILAGA II - Toleranser

1. Oorganiska enkla gödselmedel som innehåller primäramakronäringsämnen absolut värde i massprocent, uttryckt som n, p2o5, k2o, mgo, cl

2. Oorganiska sammansatta gödselmedel som innehåller primära

makronäringsämnen

3. Sekundära näringsämnen i gödselmedel

4. Mikronäringsämnen i gödselmedel

BILAGA III - Tekniska bestämmelser om ammoniumnitratgödselmedel med hög

kvävehalt

1. Egenskaper hos och gränsvärden för enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt

2. Beskrivning av detonationssäkerhetsprovet för ammonuimnitratgödselmedel med hög kvävehalt

3. Metoder för att kontrollera överensstämmelsen med degränsvärden som anges i bilaga iii-1 och iii-2

4. Bestämning av detonationssäkerhet

BILAGA IV - Provtagnings- och analysmetoder

A. PROVTAGNINGSMETOD FÖR GÖDSELMEDEL

1. ÄNDAMÅL OCH RÄCKVIDD

2. ANSVARIGA TJÄNSTEMÄN

3. DEFINITIONER

4. Utrustning

5. KVANTITATIVA KRAV

6. ANVISNINGAR OM UTTAGNING, BEREDNING OCH FÖRPACKNING AV

PROVEN

7. FÖRPACKNING AV SLUTLIGA PROV

8. PROVNINGSPROTOKOLL

9. PROVENS DESTINATION

B. ANALYSMETODER FÖR GÖDSELMEDEL

ALLMÄNNA ANMÄRKNINGAR

ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OM METODER FÖR ANALYS AV GÖDSELMEDEL

Metod 1 - PROVBEREDNING FÖR ANALYS

Metod 2 - KVÄVE

Metod 2.1 - Bestämning av kväve som ammoniak

Metod 2.2 - BESTÄMNING AV KVÄVE SOM NITRAT OCH AMMONIAK

Metod 2.2.1 - BESTÄMNING AV KVÄVE SOM NITRAT OCH AMMONIAK ENLIGT ULSCH

Metod 2.2.2 - BESTÄMNING AV KVÄVE SOM NITRAT OCH AMMONIAK ENLIGT ARND

Metod 2.2.3 - BESTÄMNING AV KVÄVE SOM NITRAT OCH AMMONIAK ENLIGT DEVARDA

Metod 2.3 - BESTÄMNING AV KVÄVE TOTALT

Metod 2.3.1 - BESTÄMNING AV DEN TOTALA FÖREKOMSTEN AV KVÄVE I NITRATFRI KALCIUMCYANAMID

Metod 2.3.2 - BESTÄMNING AV TOTAL FÖREKOMST AV KVÄVE I KALCIUMCYANAMID SOM INNEHÅLLER NITRATER

Metod 2.3.3 - BESTÄMNING AV TOTAL FÖREKOMST AV KVÄVE I UREA

Metod 2.4 - BESTÄMNING AV KVÄVE SOM CYANAMID

Metod 2.5 - SPEKTROFOTOMETRISK BESTÄMNING AV BIURET I UREA

Metod 2.6 - bestämning av olika former av kväve i samma prov

Metod 2.6.1 - bestämning av olika former av kvävei samma prov av gödselmedel som innehåller kväve som nitrat, ammoniak, urea och cyanamid

Metod 2.6.2 - bestämning av olika former av kvävei gödselmedel innehållande kväveenbart som nitrat, ammoniak och urea

Metod 3 - FOSFOR

Metod 3.1 - Extraktion

Metod 3.1.1 - extraktion av fosfor som är löslig i mineralsyror

Metod 3.1.2 - EXTRAKTION AV FOSFOR SOM ÄR LÖSLIG I 2-PROCENTIG MYRSYRA (20 g per liter)

Metod 3.1.3 - extraktion av fosfor som är löslig i 2-procentig citronsyra

(20 g per liter)

Metod 3.1.4 - extraktion av fosforsom är löslig i neutralt ammoniumcitrat

Metod 3.1.5 - EXTRAKTION MED ALKALISKT AMMONIUMCITRAT

Metod 3.1.5.1 - Extraktion av löslig fosfor enligt Petermann vid 65 °C

Metod 3.1.5.2 - Extraktion av löslig fosfor enligt petermann vid rumstemperatur

Metod 3.1.5.3 - Extraktion av löslig fosfor Joulies alkaliska lösning av ammoniumcitrat

Metod 3.1.6 - EXTRAKTION AV VATTENLÖSLIG FOSFOR

Metod 3.2 - BESTÄMNING AV EXTRAHERAD FOSFOR (Gravimetrisk metod med användning av kinolinmolybdofosfat)

Metod 4 - KALIUM

Metod 4.1 - BESTÄMNING AV HALTEN VATTENLÖSLIGT KALIUM

Metod 5.

Metod 6 - KLOR

Metod 6.1 - BESTÄMNING AV klorider när organiska material saknas

Metod 7 - MALNINGSFINHET

Metod 7.1 - BESTÄMNING AV MALNINGSFINHET (TORR METOD)

Metod 7.2 - BESTÄMNING AV malninGsfinhethos mjuka råfosfater

Metod 8 - SEKUNDÄRA MAKRONÄRINGSÄMNEN

Metod 8.1 - EXTRAKTION AV TOTALt kalcium,totalt magnesium, totalt natrium och totalt fosfori form av sulfater

Metod 8.2 - EXTRAKTION AV TOTALt svavel, i olika former

Metod 8.3 - EXTRAKTION AV VATTENLÖSLIGT kalciummagnesium, natrium och svavel (i form av sulfater)

Metod 8.4 - EXTRAKTION AV VATTENLÖSLIGt svaveldå svavel förekommer I olika former

Metod 8.5 - EXTRAKTION OCH BESTÄMNING AV SVAVEL I GRUNDÄMNESFORM

Metod 8.6 - BESTÄMNING AV EXTRAHERAT KALCIUM EFTER UTFÄLLNINGSOM OXALAT OCH TITRERING MED KALIUMPERMANGANAT

Metod 8.7 - BESTÄMNING AV magnesium genom atomabsorptionsspektrometri

Metod 8.8 - BESTÄMNING AV MAGNESIUM MED KOMPLEXOMETRI

Metod 8.9 - BESTÄMNING AV SULFATER

Metod 8.10 - BESTÄMNING AV EXTRAHERAT NATRIUM

Metod 9 - MIKRONÄRINGSÄMNEN I HALTER UPP TILL 10 %

Metod 9.1 - EXTRAKTION AV DEN TOTALA HALTEN AV MIKRONÄRINGSÄMNEN

Metod 9.2 - EXTRAKTION AV VATTENLÖSLIGA MIKRONÄRINGSÄMNEN

Metod 9.3 - borttagande av organiska föreningar från extrakt av gödselmedel

Metod 9.4 - BESTÄMNING AV MIKRONÄRINGSÄMNEN I EXTRAKT AV GÖDSELMEDEL MED HJÄLP AV ATOMABSORPTIONS-SPEKTROMETRI (ALLMÄNT FÖRFARANDE)

Metod 9.5 - spektrometrisk bestämning av borhalten i extraktav gödselmedel med hjälp av azometin-h

Metod 9.6 - bestämning av kobolthalten i extrakt av gödselmedelmed hjälp av atomabsorptionsspektrometri

Metod 9.7 - bestämning av kopparhalten i extrakt av gödselmedelmed hjälp av atomabsorptionsspektrometri

Metod 9.8 - bestämning av järnhalten i extrakt av gödselmedelmed hjälp av atomabsorptionsspektrometri

Metod 9.9 - bestämning av halten av mangan i extrakt av gödselmedelmed hjälp av atomabsorptionsspektrometri

Metod 9.10 - bestämning av molybden i extrakt av gödselmedelmed hjälp av spektrometri av ett komplex med ammoniumtiocyanat

Metod 9.11 - bestämning av halten av zink i extrakt av gödselmedelmed hjälp av atomabsorptionsspektrometri

Metod 10 - Mikronäringsämneni halter på över 10 %

Metod 10.1 - EXTRAKTION AV DEN TOTALA HALTEN AV MIKRONÄRINGSÄMNEN

Metod 10.2 - EXTRAKTION AV VATTENLÖSLIGA MIKRONÄRINGSÄMNEN

Metod 10.3 - borttagande av organiska föreningar från extrakt av gödselmedel

Metod 10.4 - bestämning av mikronäringsämnen i extrakt av gödselmedel genom atomabsorptionsspektometri (allmänt förfarande)

Metod 10.5 - spektrometrisk bestämning av borhalten i extraktmed hjälp av acidimetrisk titrering

Metod 10.6 - bestämning av kobolthalten i extrakt av gödselmedelmed

hjälp av gravimetrisk metod med 1-nitroso-2-naftol

Metod 10.7 - bestämning av kopparhalten i extrakt av gödselmedelmed hjälp av titreranalys

Metod 10.8 - bestämning av järnhalten i extrakt av gödselmedelmed hjälp av atomabsorptionsspektrometri

Metod 10.9 - bestämning av halten av mangan i extrakt av gödselmedelmed hjälp av titrering

Metod 10.10 - bestämning av molybden i extrakt av gödselmedelmed hjälp av gravimetrisk metod med 8-hydroxykinolin

Metod 10.11 - bestämning av halten av zink i extrakt av gödselmedelmed hjälp av atomabsorptionsspektrometri

BILAGA V

A. Förteckning över dokument som tillverkare eller deras företrädare skall konsultera vid utarbetandet av ett tekniskt underlag för en ny gödselmedelstyp, som de önskar få upptagna i bilaga I till denna förordning

B. Normer för officiell ackreditering av de laboratorier, som är kompetenta och godkända att leverera de tjänster, som är nödvändiga för kontroll av eg-gödselmedels överensstämmelse med denna förordning och dess bilagor.

KONSEKVENSANALYS - FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAGEN, SÄRSKILT SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG

MOTIVERING

1. Allmänna kommentarer

1.1. Syfte

För att skapa ett Europa nära medborgarna fäster kommissionen stor vikt vid att förenkla och förtydliga gemenskapslagstiftningen, så att den blir klarare och mer tillgänglig för vanliga medborgare, och därvid ger dem nya möjligheter att använda sig av de särskilda rättigheter som denna lagstiftning ger dem.

Detta syfte kan inte uppnås så länge som många bestämmelser, som har ändrats flera gånger fortfarande inte finns samlade utan måste sökas dels i den ursprungliga rättsakten, dels i senare ändringsrättsakter. Detta leder till att det krävs ett betydande forskningsarbete med jämförelser mellan många olika rättsakter för att man skall kunna fastställa vilka de gällande reglerna är.

Därför är det nödvändigt att göra en konsolidering av de bestämmelser som ofta har ändrats, om gemenskapslagstiftningen skall bli klar och allmänt tillgänglig.

1.2. Berörda direktiv

Det bifogade förslaget från kommissionen är en omarbetning av rådets och kommissionens direktiv om tillnärmning mellan medlemsstaternas lagstiftning om gödselmedel. Följande direktiv kommer därmed att integreras i en enda rättsakt:

- Rådets direktiv 76/116/EEG av den 18 december 1975 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gödselmedel.

- Rådets direktiv 80/876/EEG av den 15 juli 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

- Kommissionens direktiv 87/94/EEG av den 8 december 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om förfaranden för kontroll av egenskaper, gränsvärden och detonationssäkerhet hos enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

- Kommissionens direktiv 77/535/EEG av den 22 juni 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provtagnings- och analysmetoder för gödselmedel.

Även olika ändringar och anpassningar till den tekniska utvecklingen integreras i denna rättsakt (se bilaga VI till den konsloliderade rättsakten).

1.3. Metoder och struktur

1.3.1. SLIM-rekommendationer

I sin slutrapport av den 27 oktober 1997 framlade kommissionens SLIM II-arbetsgrupp några rekommendationer om vad en förenkling av gödselmedelslagstiftningen borde omfatta. Dessa har tillsammans med andra relevanta punkter diskuterats ingående i kommissionens arbetsgrupp om gödselmedel (hädanefter: arbetsgruppen), där experter från medlemsstaterna och industrin redogjorde för sina synpunkter under sammanlagt 13 dagars möten mellan mars 1998 och december 2000. Dessa rekommendationer måste genomföras utifrån vetenskapliga, juridiska och pragmatiska hänsyn. SLIM-gruppens rekommendationer har beaktats i synnerhet på följande områden:

a) Inrättande av en särskild grupp som skall bistå kommissionen med råd. För att uppnå största möjliga flexibilitet föreslås att organisationen av detta överlåts till kommissionens arbetsgrupp om gödselmedel, som kan lösa problemen från fall till fall. Artikel 32 i den konsoliderade rättsakten innehåller upplysningar om vilket förfarande som skall följas vid inlämning till kommissionen av förslag rörande gödselmedel.

b) Kriterier för beslut om nya gödselmedelstyper (inkl. organiska). Se artikel 14.

c) Krav för gödselmedelstyper som skall tillfogas förteckningen. Se artikel 14.

d) Krav för blandningar av gödselmedel med hänsyn till kompatibilitet. Detta ingår implicit i artikel 14.

e) Krav för peer review av ansökningar rörande gödselmedelstyper som kan utgöra en fara för hälsa och säkerhet. Detta ingår implicit i artikel 14. Arbetsgruppen har enats om att besluta från fall till fall om att begära peer review av förslag.

f) Villkor för att tillföra nya gödselmedelsgrupper. Arbetsgruppen har enats om att gödselmedelstyper i nya gödselmedelsgrupper (exempelvis organiska gödselmedel) skall behandlas först efter det att denna konsoliderade rättsakt antagits, och artikel 14 innehåller bestämmelser om nödvändigheten av att definiera testmetoderna.

g) Kontroller genom nätverk av godkända laboratorier och genom rapporter. Bestämmelserna återfinns i artikel 30 och skäl 9.

h) Studiegrupp om kadmium. Denna grupp inrättades oberoende av arbetet med konsolidering av rättsakterna inom ramen för arbetsgruppen för gödselmedel, för att skapa möjligheter till konsultationer och diskussioner med medlemsstater och berörda parter. Jfr med övergångsbestämmelserna i artikel 33.

i) Gödselmedelsblandningar. Jfr med artikel 9a, sista strecksatsen. Tekniska bestämmelser för identifiering av näringsämnen skall tillämpas.

1.3.2. Struktur

Den konsoliderade rättsakten har strukturerats så att alla tekniska specifikationer i största möjliga utsträckning tagits bort från själva lagtexten, och istället placerats i bilagorna. En överordnad princip för själva lagtexten är därmed att den hållits så allmän som möjligt. Otvivelaktigt skulle en konsolidering enligt den "nya metoden" ha gjort texten ännu lättare. Men detta var inte vad SLIM-gruppen rekommenderade, och det tycks heller inte som om det för närvarande finns tillräckligt med samförstånd när det gäller alla nödvändiga standarder för analys. Bestämmelser [artikel 29.4] har dock infogats för att stimulera till att utföra framtida anpassningar till den tekniska utvecklingen enligt den nya metoden.

I detta förslag har allmänna bestämmelser avskiljts från särbestämmelser. De sistnämnda är ordnade efter de viktigaste gödselmedelsgrupper som lagstiftningen för närvarande omfattar. Detta gör det förhållandevis enkelt att använda lagstiftningen och eventuellt att lägga till andra gödselmedelsgrupper (exempelvis organiska gödselmedel) utan att återigen behöva omstrukturera hela rättsakten.

De tekniska bilagorna har satts samman på grundval av ursprungsdirektiven och har omordnats. Arbetsgruppen har reviderat bilagorna och infört några smärre ändringar. I synnerhet har man lämnat de tekniska specifikationerna om näringsinnehåll oförändrade och alla toleransnivåer har förts in i bilagorna. Man var enig om att en mer detaljerad översyn av de särskilda tekniska kraven i bilagorna skulle behövas i framtiden, så att de kan uppdateras i enlighet med den nyaste analystekniken för gödselmedel. Vissa medlemsstaters erfarenheter av nationell lagstiftning om gödselmedel visade att detta skulle kräva flera år. Därför bestämdes att detta arbete skulle avskiljas från arbetet med den konsoliderade rättsakten.

Den typ av rättsakt man valt är en förordning. Skälet till detta är att denna lagstiftning har varit och kommer att bli föremål för många anpassningar till den tekniska utvecklingen. En förordning pålägger dessutom tillverkarna direkta krav som skall uppfyllas samtidigt och på samma sätt i hela gemenskapen. Det betyder att den underlättar medlemsstaternas och de ekonomiska aktörernas uppgifter och främjar en enhetlig tillämpning på den inre marknaden.

1.4. Kadmium

1.4.1. Problemet

Oavsiktlig kadmiumhalt i minerala gödselmedel är ett problem, särskilt i Österrike, Finland och Sverige, som vid sitt tillträde till gemenskapen fick tillåtelse att behålla restriktioner fram till den 31 december 2001 när det gäller utsläppande på marknaden av EG-gödselmedel med en kadmiumhalt som ligger över de nationella gränsvärdena. På gemenskapsnivån finns inga gränsvärden, och gödselmedelslagstiftningen är därför för närvarande inte fullt harmoniserad. Kommissionen åtog sig 1998 att lösa detta problem före utgången av 2001 och har tillsammans med medlemsstaterna inlett och genomfört ett riskbedömningsprogram för kadmium i gödselmedel.

1.4.2. Strategi

När riskbedömningsprogrammet är avslutat kommer kommissionen att framlägga ett förslag om vilka åtgärder som eventuellt bör vidtas på gemenskapsnivå.

Kadmiumfrågan behandlas därför inte i samband med denna omarbetning, utan den är begränsad till den mer tekniska process som det innebär att omarbeta existerande bestämmelser. Därför bör det vara möjligt att anta förordningen snabbt. Det är desto mer nödvändigt som den innehåller bestämmelser om en övergångsperiod på två år, inom vilken problemet med kadmium kan lösas. Senare kommer en liknande översyn att utföras när det gäller andra förorenande ämnen, som skulle kunna få skadliga effekter på människors, djurs eller växters hälsa eller på miljön.

2. Särskilda anmärkningar

Den konsoliderade rättsaktens struktur framgår av innehållsförteckningen.

Stora delar av texten har övertagits direkt från de gamla direktiven, men har ställts upp på ett sätt som passar in i strukturen. Alla artiklar i de gamla direktiven har använts, utom i de fall då de överlappar varandra. När så har varit möjligt har ordalydelsen i de gamla direktiven övertagits.

Artikel 2 För de viktigaste termerna har definitioner införts; de flesta är sådana som används av CEN, och några har ändrats på rekommendation från arbetsgruppen av experter.

Artikel 3 Beteckningen "EG-gödselmedel" är förbehållen sådana gödselmedel som uppfyller bestämmelserna i denna förordning.

Artikel 4 Vikt har lagts vid att det klart och tydligt skall framgå vilket ansvar som åligger den person som släpper ut gödselmedlet på marknaden.

Artikel 5 I denna artikel betonas principen om den fria rörligheten på den inre marknaden.

Artikel 6 Artiklar från de gamla direktiven, där allmänna krav för deklarationer för alla typer av näringsämnen fastställs, har integrerats i denna artikel.

Artiklarna 7-12 Märknings- och förpackningskrav har övertagits i nästan helt oförändrat skick från de gamla direktiven.

Artikel 13 Denna artikel berör toleranser för det deklarerade näringsämnesinnehållet. I bilaga II till denna förordning görs det klart att toleranserna enbart skall förstås som negativa värden. I punkt 2 specificeras tillverkarnas förpliktelser. Punkt 3 kommer från den tekniska bilagan III i direktiv 76/116/EEG.

Artikel 14 I denna artikel definieras de allmänna krav som en gödselmedelstyp måste uppfylla för att kunna upptas i bilaga I, och där införs även explicit idén att ange analysmetoder i ett förslag.

Artikel 15 Denna skyddsklausul har hittills endast ingått i direktiv 80/876/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt. Den gäller nu för hela EG-gödselmedelslagstiftningen.

Artiklarna 16-19 Bestämmelser om räckvidd, deklaration och identifikation har tagits med i dessa artiklar för de specifika gödselmedelstyper som anges. Bestämmelserna har övertagits direkt från de gamla direktiven med förändringar i syfte att förenkla och förtydliga texten.

Artiklarna 20, 21 På samma sätt som i artiklarna 16-19 definieras särskilda krav för dessa särskilda gödselmedelstyper.

Artiklarna 22, 23 Ibid.

Artikel 24 Som i föregående direktiv.

Artiklarna 25-28 Räckvidden har utvidgats från enkla till sammansatta ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt, som en anpassning till den nya situationen på marknaden. Enligt den tidigare lagstiftningen skulle sammansättningar inte utsättas för detonationsprov, vilket skapade ett kryphål som medlemsstaterna av säkerhetsskäl önskade täppa till.

Följaktligen kan nu medlemsstaterna kräva detonationsprov även för ammonium nitratgödselmedel med hög kvävehalt. Om ett EG-gödselmedel uppfyller kraven i detonationsproven i bilaga III till denna förordning, bör det omfattas av mindre stränga nationella bestämmelser, särskilt när det gäller lagring och förvaring.

Artikel 29 I denna artikel om överensstämmelsebestämmelser finns bestämmelser om att man i största möjliga mån bör använda europeiska standarder för anpassning till den tekniska utvecklingen när det gäller analysmetoder, varmed de nya metoderna införs för framtida lagstiftning inom denna sektor.

Artikel 30 Denna artikel är ny och innehåller bättre bestämmelser om analys och provning. SLIM-gruppen och medlemsstaterna ansåg att det fanns behov av ett kvalitetssäkringssystem för laboratorier. Eftersom situationen varierar mellan medlemsstaterna har även en övergångsbestämmelse införts (se artikel 34).

Artikel 31 Bestämmelser om hur ansökningar om upptagande av en ny gödselmedelstyp i bilaga I skall göras.

Artikel 32 Det relevanta kommittéförfarandet enligt rådets beslut 1999/468/EEG.

Artiklarna 33, 34 Övergångsbestämmelser, dels från existerande direktiv, dels som anges i artikel 30. De undantag för Österrike, Finland och Sverige som nämns i artikel 33 har förlängts till den 31 december 2004 så att gemenskapen skall få tid att besluta om åtgärder när det gäller kadmium.

Artiklarna 35-38 Slutbestämmelser

2001/0212 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om gödselmedel

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] EGT C

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [2],

[2] EGT C

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [3], och

[3] EGT C

av följande skäl:

(1) Det har upprepade gånger gjorts väsentliga ändringar i rådets direktiv 76/116/EEG av den 18 december 1975 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om gödselmedel [4], senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/97/EG [5], rådets direktiv 80/876/EEG av den 15 juli 1980 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt [6], senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/63/EG [7], kommissionens direktiv 87/94/EEG av den 8 december 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om förfaranden för kontroll av egenskaper, gränsvärden och detonationssäkerhet hos enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt [8], senast ändrat genom direktiv 88/126/EEG [9] och kommissionens direktiv 77/535/EEG av den 22 juni 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om provtagnings- och analysmetoder för gödselmedel [10], senast ändrat genom direktiv 95/8/EG [11]. I enlighet med kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet "Förenklad lagstiftning på den inre marknaden (SLIM)" [12] och "Handlingsplan för den inre marknaden" [13] bör dessa direktiv upphävas och ersättas av en enda rättsakt för att större klarhet skall uppnås på området.

[4] EGT L 24, 30.1.1976, s. 21.

[5] EGT L 18, 23.1.1999, s. 60.

[6] EGT L 250, 23.9.1980, s. 7.

[7] EGT L 335, 6.12.1997, s. 15.

[8] EGT L 38, 7.2.1987, s. 1.

[9] EGT L 63, 9.3.1988, s. 12.

[10] EGT L 213, 22.8.1977, s. 1.

[11] EGT L 86, 20.4. 1995, s. 41.

[12] KOM(96) 204 slutlig.

[13] CSE(97) 1 slutlig.

(2) Gemenskapens lagstiftning om gödselmedel har ett mycket tekniskt innehåll. En förordning är därför ett ändamålsenligt rättsligt instrument, eftersom tillverkare och importörer därigenom direkt kan åläggas precisa krav som skall tillämpas samtidigt och på samma sätt i hela gemenskapen.

(3) I varje medlemsstat finns tvingande bestämmelser enligt vilka gödselmedel skall kunna uppvisa vissa tekniska egenskaper. Dessa bestämmelser skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna, särskilt i fråga om sammansättningen och definitionen av olika typer av gödselmedel, beteckningarna på dessa typer och deras identifiering och förpackning. Olikheterna skapar hinder för handeln inom gemenskapen. De bör därför harmoniseras.

(4) Eftersom målen för den planerade åtgärden, nämligen att säkerställa den inre marknaden för gödselmedel, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna om det inte finns några gemensamma tekniska kriterier och därför, på grund av åtgärdens omfattning bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, får gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. Enligt proportionalitetsprincipen som anges i denna artikel går förordningen inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(5) Det är nödvändigt att på gemenskapsnivå fastställa bestämmelser om EG-gödselmedlens beteckning, definition och sammansättning.

(6) Vidare bör det fastställas gemenskapsregler för hur dessa gödselmedel skall identifieras och märkas samt för hur förpackningar skall förslutas.

(7) Ett förfarande bör inrättas på gemenskapsnivå som skall följas om en medlemsstat anser det nödvändigt att begränsa utsläppandet på marknaden av EG-gödselmedel.

(8) Produktionen av gödselmedel kan uppvisa vissa variationer beroende på tillverkningsteknik eller råvaror. Metoderna för provtagning och analys kan också variera. Det är därför nödvändigt att tillåta toleranser för det deklarerade innehållet av näringsämnen. I jordbrukets intresse är det tillrådligt att hålla dessa toleranser inom snäva gränser.

(9) Officiella kontroller av EG-gödselmedlens överensstämmelse med kraven i denna förordning på kvalitet och sammansättning bör utföras av kompetenta laboratorier.

(10) Ammoniumnitrat är huvudbeståndsdel i en mängd produkter, av vilka några är avsedda att användas som gödselmedel och andra som sprängämnen. Med hänsyn till de speciella egenskaperna hos ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt och kraven rörande allmän säkerhet, hälsa och arbetarskydd är det nödvändigt att fastställa ytterligare gemenskapsregler för EG-gödselmedel av denna typ.

(11) Vissa av dessa produkter kan vara farliga och skulle under vissa omständigheter kunna användas för andra ändamål än de är avsedda för. Detta kan medföra risker för människor och egendom. Medlemsstaterna bör därför inte hindras från att vidta lämpliga åtgärder som hindrar sådan användning.

(12) Med hänsyn till den allmänna säkerheten är det särskilt viktigt att på gemenskapsnivå fastställa de egenskaper som särskiljer EG-ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt från ammoniumnitrattyper som används vid tillverkning av produkter som används som sprängmedel.

(13) För att det skall kunna säkerställas att enkla EG-ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt är ofarliga, bör de ha vissa egenskaper. Medlemsstaterna bör kunna kräva att sådana gödselmedel genomgår ett detonationsprov före eller efter utsläppandet på marknaden. Om ett EG-gödselmedel uppfyller kraven för detonationsprovet, bör det omfattas av mindre stränga nationella bestämmelser , särskilt när det gäller lagring.

(14) Det är nödvändigt att fastställa regler för metoderna för slutna termiska cykler, även om det inte nödvändigtvis är möjligt att simulera alla de förhållanden som kan uppstå under transport och förvaring.

(15) Gödselmedel kan förorenas av ämnen som kan utgöra en potentiell risk för människors och djurs hälsa och för miljön. Frågan om ofrivilligt kadmiuminnehåll i mineralgödselmedel är det första exemplet på sådana ämnen, som kommissionen kommer att behandla. När så är lämpligt kommer en liknande översyn att göras för andra förorenande ämnen.

(16) Det är lämpligt att inrätta ett förfarande som skall följas av alla tillverkare eller dessas företrädare när de vill få en ny gödselmedelstyp upptagen i bilaga I för att kunna märka den med beteckningen "EG-GÖDSELMEDEL". Detta förfarande bör omfatta insändande av ett tekniskt underlag till en myndighet i medlemsstaten som därefter förmedlar detta vidare.

(17) De åtgärder som behövs för genomförandet av denna förordning utgör åtgärder med allmän räckvidd enligt artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [14], och de bör antas enligt det föreskrivande förfarandet i artikel 5 i nämnda beslut.

[14] EGT L 184, 17.7. 1999, s. 23.

(18) Medlemsstaterna bör fastställa påföljder för överträdelser av bestämmelserna i denna förordning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

AVDELNING I Allmänna bestämmelser

Kapitel I Tillämpningsområde och definitioner

Artikel 1

Denna förordning skall tillämpas på produkter som släpps ut på marknaden som gödselmedel under beteckningen "EG-gödselmedel".

Artikel 2

I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

a) gödselmedel: material vars främsta funktion är att förse växter med näring.

b) primära makronäringsämnen: grundämnena kväve, fosfor och kalium.

c) sekundära makronäringsämnen: grundämnena kalcium, magnesium, natrium och svavel.

d) mikronäringsämnen: grundämnena bor, kobolt, koppar, järn, mangan, molybden och zink, vilka är viktiga för växternas tillväxt, men i små mängder jämfört med primära och sekundära makronäringsämnen.

e) oorganiskt gödselmedel: ett gödselämne vari de deklarerade näringsämnena är mineraler som framställts genom fysiska och/eller kemiska industriprocesser. Kalciumcyanamid samt urea och dess kondensations- och associationsprodukter kan genom överenskommelse klassificeras som oorganiska gödselmedel.

f) kelaterat mikronäringsämne: ett mikronäringsämne som är bundet vid en av de organiska molekyler som förtecknas i avsnitt E.3.1 i bilaga I.

g) komplexförenat mikronäringsämne: ett mikronäringsämne som är bundet vid en av de molekyler som förtecknas i avsnitt E.3.2 i bilaga I.

h) gödselmedelstyp: gödselmedel med en gemensam typbeteckning enligt vad som anges i bilaga I.

i) enkelt gödselmedel: ett kväve-, fosfat- eller kaliumgödselmedel som endast innehåller ett av de primära makronäringsämnen som kan deklareras.

j) sammansatt gödselmedel: ett gödselmedel som innehåller minst två av de primära makronäringsämnen som kan deklareras och som fås kemiskt eller genom blandning eller genom en kombination av båda.

k) komplexförenat gödselmedel: ett sammmansatt gödselmedel, som fås genom kemisk reaktion eller genom lösning eller som fått fast form genom granulering och som innehåller minst två av de primära makronäringsämnen som kan deklareras. I fast form innehåller varje korn alla näringsämnen i den sammansättning som deklarerats.

l) blandat gödselmedel: ett gödselmedel som fås genom torrblandning av flera gödselmedel, utan någon kemisk reaktion.

m) bladgödselmedel: ett gödselmedel avsett för bestrykning av bladen på grödan, som därigenom upptar näringen.

n) flytande gödselmedel: gödselmedel i suspenderad eller upplöst form.

o) upplöst gödselmedel: ett flytande gödselmedel, som inte innehåller några fasta partiklar.

p) suspenderat gödselmedel: ett tvåfasgödselmedel i vilket fasta partiklar hålls suspenderade i den flytande fasen.

q) deklaration: angivande av mängden näringsämnen eller deras oxider, inbegripet deras form och löslighet, som garanteras inom specificerade toleranser.

r) deklarerad halt: halten av ett näringsämne eller dess oxid, vilket enligt gemenskapens lagstiftning kan eller skall anges på en etikett eller ett dokument som hör till ett EG-gödselmedel.

s) tolerans: den tillåtna avvikelsen för det uppmätta värdet av ett näringsämne i förhållande till det angivna värdet.

t) harmoniserad europeisk standard: standard från Europeiska standardiseringsorganisationen (European Committee for Standardisation, CEN), som gemenskapen har erkänt officiellt och till vilka en hänvisning har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

u) förpackning: en förseglingsbar behållare som används för förvaring, skydd, hantering och distribution av gödselmedel, och som innehåller högst 1 000 kg.

v) lösvikt: gödselmedel som inte förpackats såsom föreskrivs i denna förordning.

w) utsläppande på marknaden: tillhandahållande, mot betalning eller gratis, eller lagring för tillhandahållande. Införsel av ett gödselmedel till gemenskapens tullområde skall enligt denna förordning anses utgöra utsläppande på marknaden.

x) tillverkare: den fysiska eller juridiska person, inbegripet importörer, som släpper ut ett gödselmedel på marknaden.

Kapitel ii Utsläppande på marknaden

Artikel 3

Ett gödselmedel som tillhör en gödselmedelstyp som förtecknas i bilaga I och som överensstämmer med villkoren i denna förordning får betecknas "EG-gödselmedel".

Tillverkaren får inte använda beteckningen "EG-gödselmedel" för gödselmedel som inte överensstämmer med denna förordning.

Artikel 4

Tillverkaren skall vara etablerad inom gemenskapen och skall ha ansvaret för att EG-gödselmedel överensstämmer med bestämmelserna i denna förordning.

Artikel 5

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 15 och annan gemenskapslagstiftning får medlemsstaterna inte på grunder som rör sammansättning, identifiering, märkning eller förpackning, eller andra bestämmelser i denna förordning förbjuda, begränsa eller hindra utsläppande på marknaden av gödselmedel som är märkt med beteckningen "EG-gödselmedel" och som uppfyller bestämmelserna i denna förordning.

2. Gödselmedel som är märkt med beteckningen "EG-gödselmedel" i enlighet med denna förordning skall ha fri rörlighet inom gemenskapen.

Artikel 6

1. För att uppfylla kraven i artikel 9 får medlemsstaterna föreskriva att halten av kväve, fosfor och kalium i gödselmedel som släppts ut på deras marknad skall redovisas på följande sätt:

a) Kväve endast i grundämnesform (N).

b) Fosfor och kalium endast i grundämnesform (P, K).

c) Fosfor och kalium endast i oxidform (P2O5, K2O).

d) Fosfor och kalium i både grundämnes- och oxidform samtidigt.

Om en medlemsstat utnyttjar möjligheten att föreskriva att halten av fosfor och kalium skall uttryckas i grundämnesformen, skall alla hänvisningar till oxidformen som förekommer i bilagorna utläsas som om de rörde grundämnesformen, varvid de numeriska värdena skall omvandlas enligt följande faktorer:

a) Fosfor (P) = Fosforpentoxid (P2O5) x 0,436

b) Kalium (K) = Kaliumoxid (K2O) x 0,830

2. Medlemsstaterna får föreskriva att halten av kalcium, magnesium, natrium och svavel i gödselmedel som innehåller sekundära makronäringsämnen och, om villkoren i artikel 17 är uppfyllda, i gödselmedel som innehåller primära makronäringsämnen, som släpps på marknaden i gemenskapen skall uttryckas

a) i oxidformen (CaO, MgO, Na2O, SO3),

b) eller i grundämnesformen (Ca, Mg, Na, S),

c) eller i båda dessa former.

Vid omvandling av halten av kalciumoxid, magnesiumoxid, natriumoxid och svaveltrioxid till kalcium-, magnesium-, natrium- respektive svavelhalt skall följande faktorer användas:

a) Kalcium (Ca) = Kalciumoxid (CaO) x 0,715

b) Magnesium (Mg) = Magnesiumoxid (MgO) x 0,603

c) Natrium (Na) = Natriumoxid (Na2O) x 0,742

d) Svavel (S) = Svaveltrioxid (SO3) x 0,400

För det beräknade oxid- eller grundämnesinnehållet skall det angivna värdet avrundas till närmaste decimal.

3. Medlemsstaterna kan inte hindra en tillverkare från att använda beteckningen "EG-gödselmedel" för båda de former som anges i punkterna 1 och 2.

4. Halten av ett eller flera av mikronäringsämnena bor, kobolt, koppar, järn, mangan, molybden eller zink i de EG-gödselmedel som förtecknas i avsnitten A, B, C och D i bilaga I skall deklareras om följande två villkor är uppfyllda:

a) Mikronäringsämnena har tillsatts i minst de minimimängder som anges i avsnitt E.2.2 och E.2.3 i bilaga I.

b) EG-gödselmedlet uppfyller fortfarande kraven i avsnitten A, B, C och D i bilaga I.

5. Om mikronäringsämnena är normala beståndsdelar i de råmaterial som är avsedda att tillföra gödselmedlet både primära (N, P, K) och sekundära makronäringsämnen (Ca, Mg, Na, S), får mikronäringsämnena deklareras, förutsatt att de förekommer i minst de minimimängder som anges i avsnitt E.2.2 och E.2.3 i bilaga I.

6. Halten av mikronäringsämnen skall deklareras på följande sätt:

a) För gödselmedel som tillhör de gödselmedelstyper som förtecknas i avsnitt E.1 i bilaga I i enlighet med de krav som anges i kolumn 6 i det avsnittet.

b) För blandningar av sådana gödselmedel som anges i a) och som innehåller minst två olika mikronäringsämnen och uppfyller kraven i avsnitt E.2.1 i bilaga I samt för gödselmedel som tillhör de gödselmedelstyper som förtecknas i avsnitten A, B, C och D i bilaga I genom angivande av

i) den totala halten uttryckt i massprocent av gödselmedlet,

ii) den vattenlösliga halten, uttryckt i massprocent av gödselmedlet om den lösliga andelen utgör minst hälften av den totala halten.

Om ett mikronäringsämne är helt vattenlösligt skall endast den vattenlösliga halten deklareras.

Om ett mikronäringsämne är kemiskt bundet till en organisk molekyl skall halten i gödselmedlet deklareras omedelbart efter den vattenlösliga halten, i massprocent av produkten, följt av ett av uttrycken "kelaterad av" eller "i komplexförening med" med namnet på den organiska molekylen enligt avsnitt E.3 i bilaga I. Den organiska molekylens namn kan ersättas med dess initialer.

Artikel 7

1. Tillverkarna skall förse EG-gödselmedel med de identifieringsmärkningar som förtecknas i artikel 9.

2. Om gödselmedlen är förpackade skall märkningen finnas på förpackningarna eller på tillhörande etiketter. För gödselmedel i lös vikt skall samma märkning finnas på de medföljande handlingarna.

Artikel 8

Medlemsstaterna får inom sina respektive territorier, utan att det verkar som ett handelshinder och under tillverkarens ansvar, kräva att det för gödselmedlet finns anvisningar om dosering och de användningsvillkor som lämpar sig för den jord och de växtodlingsförhållanden där gödselmedlet används. Informationen skall vara klart skild från de obligatoriska uppgifterna enligt artiklarna 9, 19, 21 och 23.

Artikel 9

1. Utan att det påverkar tillämpningen av andra gemenskapsbestämmelser skall endast följande föreskrivna märkningar som gäller gödselmedel tillåtas på förpackningar, etiketter och medföljande handlingar enligt artikel 7:

a) Obligatorisk identifieringsmärkning

- Ordet "EG-GÖDSELMEDEL" med versaler.

- Den tilläggsmärkning som anges i artiklarna 19, 21 eller 23.

- Näringsämnena skall anges både med ord och med de rätta kemiska symbolerna, t.ex. kväve (N), fosfor (P), fosforpentoxid (P2O5), kalium (K), kaliumoxid (K2O), kalcium (Ca), kalciumoxid (CaO), magnesium (Mg), magnesiumoxid (MgO), natrium (Na), natriumoxid Na2O), svavel (S), svaveltrioxid (SO3), bor (B), koppar (Cu), kobolt (Co), järn (Fe), mangan (Mn), molybden (Mo), zink (Zn).

- Om alla eller en del av de mikronäringsämnen som ingår i gödselmedlet är kemiskt bundna till en organisk molekyl, skall namnet på detta mikronäringsämne åtföljas av en av följande bestämningar:

i) "kelaterat av..." (namnet på kelatbildaren eller en förkortning av namnet enligt avsnitt E.3.1 i bilaga I).

ii) "i komplexförening med..." (namnet på komplexbildaren enligt avsnitt E.3.2 i bilaga I.).

- Mikronäringsämnena i gödselmedlet förtecknade i alfabetisk ordning efter deras kemiska symbol: B, Co, Cu, Fe, Mn, Mo, Zn.

- Mängdangivelser för flytande gödselmedel uttryckt i massa. Mängdangivelser för flytande gödselmedel uttryckt i volym eller massa i förhållande till volym (kilogram per hektoliter eller gram per liter) är valfria.

- Netto- eller bruttomassa, och för flytande gödselmedel valfritt även netto- eller bruttovolymen.

- Om bruttomassan/bruttovolymen anges, skall tareringsmassan/tarerings volymen anges bredvid denna.

- Namn eller firmanamn eller varumärke och tillverkarens adress.

- För blandade gödselmedel skall ordet "blandning" tillfogas efter typbeteckningen.

b) Tilläggsmärkning

- Enligt bilaga I.

- Särskilda anvisningar om användning, förvaring och hantering av gödselmedlet.

- Tillverkarens eget märke, produktens varumärke och dess handelsbeteckning.

De egenskaper som anges i b) får inte strida mot dem som anges i a) och skall vara klart skilda från dessa.

2. Alla märkningar enligt punkt 1 skall vara klart avskilda från varje annat meddelande på förpackningar, etiketter och medföljande handlingar.

3. Flytande gödselmedel får endast släppas ut på marknaden om de åtföljs av lämpliga tilläggsanvisningar. Dessa anvisningar skall särskilt ange lagringstemperatur och åtgärder för att förhindra olyckor vid lagring.

Artikel 10

1. Etiketter eller märkning som trycks på förpackningen och som innehåller de uppgifter som anges i artikel 9 skall vara placerade på en framträdande plats. Tillhörande etiketter skall hållas på plats med hjälp av det system som används för att försegla förpackningen. Om detta består av en försegling, skall denna vara försedd med tillverkarens namn eller märke.

2. Märkning enligt punkt 1 skall vara tydligt läsbar och outplånlig.

3. I de fall som avses i artikel 7.2 skall ett exemplar av de handlingar som innehåller identifieringsmärkningen bifogas varorna och hållas tillgängliga för kontroll.

Artikel 11

En medlemsstat får kräva att etiketter, märkningar på förpackningar och medföljande dokument inom statens territorium åtminstone avfattas på dess nationella språk.

Artikel 12

Förpackningen till förpackade EG-gödselmedel skall vara försluten på ett sådant sätt eller med en sådan anordning att förslutningen, förseglingen på denna eller själva förpackningen förstörs utan att kunna återställas när förpackningen öppnas. Ventilsäckar får användas.

Artikel 13

1. Den deklarerade halten av näringsämnen i EG-gödselmedel skall överensstämma med de toleransgränser som anges i bilaga II.

2. En tillverkare får inte systematiskt utnyttja de toleranser som anges i bilaga II.

3. Inga toleranser skall medges vad beträffar de minimi- och maximihalter som anges i bilaga I.

Artikel 14

En gödselmedelstyp får upptas i bilaga I endast om

a) den vid normal användning inte negativt påverkar människors, djurs eller växters hälsa eller miljön,

b) den tillför näringsämnen på ett effektivt sätt,

c) det finns lämpliga provtagnings- och analysmetoder och, om det behövs, provningsmetoder.

Artikel 15

1. Om en medlemsstat har skälig anledning att misstänka att ett visst EG-gödselmedel som uppfyller kraven i denna förordning trots det utgör en säkerhetsrisk eller är hälsofarligt för människor eller djur eller utgör en miljörisk, får den tillfälligt förbjuda utsläppande på marknaden av detta gödselmedel inom sitt territorium eller kräva att det uppfyller särskilda villkor. Den skall omedelbart underrätta de övriga medlemsstaterna och kommissionen om beslutet och skälen för detta.

2. Kommissionen skall, inom sex veckor från mottagandet av informationen, rådgöra med medlemsstaterna och vid behov fortast möjligt även med den relevanta tekniska eller vetenskapliga kommittén hos kommissionen. Kommissionen skall underrätta medlemsstaterna om den berörda kommitténs slutsatser.

3. Efter samråd med medlemsstaterna, eller vid behov med den relevanta tekniska eller vetenskapliga kommittén hos kommissionen, skall ett beslut fattas i frågan inom 90 dagar i enlighet med förfarandet i artikel 32.2.

4. Åtgärder som består i att utsläppandet på marknaden av EG-gödselmedel förbjuds, begränsas eller hindras, kan om de vidtas med hänsyn till den allmänna säkerheten inte hindras med stöd av bestämmelserna i denna förordning.

AVDELNING II bestämmelser för särskilda typer av gödselmedel

Kapitel I Oorganiska gödselmedel som innehåller primära makronäringsämnen

Artikel 16

Detta kapitel skall tillämpas på oorganiska gödselmedel, som är fasta eller flytande, eller enkla eller sammansatta, som innehåller primära makronäringsämnen, inklusive sådana gödselmedel som innehåller sekundära makronäringsämnen eller mikronäringsämnen, med den minsta halt av näringsämnen som fastställs i avsnitten A, B, C, E.2.2 eller E.2.3 i bilaga I.

Artikel 17

1. En deklaration av kalcium-, magnesium-, natrium- och svavelhalten för det sekundära näringsinnehållet i EG-gödselmedel som tillhör de gödselmedelstypet som finns upptagna i avsnitten A, B och C i bilaga I får göras om EG-gödselmedlet fortfarande uppfyller kraven i dessa avsnitt och om dessa grundämnen förekommer i minst följande mängder:

a) 2 % kalciumoxid (CaO), dvs. 1,4 % Ca,

b) 2 % magnesiumoxid (MgO), dvs. 1,2 % Mg,

c) 3 % natriumoxid (Na2O), dvs. 2,2 % Na,

d) 5 % svaveltrioxid (SO3), dvs. 2 % S.

I sådana fall skall typbeteckningen kompletteras med den tilläggsmärkning som anges i artikel 19.2 ii.

2. Om inget annat anges i bilaga I skall kalciumhalten deklareras endast om den är vattenlöslig.

Artikel 18

Halten av kalcium, magnesium, natrium och svavel i de gödselmedel som förtecknas i avsnitten A, B och C i bilaga I skall deklareras på ett av följande sätt:

a) Den totala halten uttryckt i massprocent av gödselmedlet.

b) Den totala halten och den vattenlösliga halten, uttryckt i massprocent av gödselmedlet, om den lösliga halten utgör minst en fjärdedel av den totala halten.

c) Om ett ämne är helt vattenlösligt skall endast den vattenlösliga halten i massprocent deklareras.

Artikel 19

1. Utöver de obligatoriska identifieringsmärkningar som anges i artikel 9.1 a skall även de angivelser som fastställs i punkterna 2, 3 och 4 i denna artikel finnas med.

2. Beteckning på gödselmedelstypen skall anges i enlighet med bilaga I och, inom parentes, omedelbart efter de primära makronäringsämnenas kemiska symboler, kemiska symboler för de deklarerade sekundära makronäringsämnen som ingår i gödselmedlet.

Halten av näringsämnen skall anges genom

i) de tal som anger halten av primära makronäringsämnen och som, för sammansatta gödselmedel, skall anges i den ordning som framgår av typbeteckningen,

ii) de tal, inom parentes, som anger halten för de deklarerade sekundära makronäringsämnena, åtföljda av

- orden "med mikronäringsämnen" om det finns ett innehåll av mikronäringsämnen som kan deklareras, eller

- ordet "med" följt av namnet eller namnen på de mikronäringsämnen som finns i gödselmedlet, eller av deras kemiska beteckning.

Endast de tal som anger halten av primära och sekundära makronäringsämnen skall anges efter typbeteckningen.

3. Den halt av primära och sekundära makronäringsämnen som kan deklareras skall anges i massprocent, som heltal eller vid behov med en decimal.

För sammansatta gödselmedel skall de primära makronäringsämnena anges i följande ordning: N, P2O5 och/eller P, K2O och/eller K, och för sekundära makronärings ämnen i följande ordning: CaO och/eller Ca, MgO och/eller Mg, Na2O och/eller Na, SO3 och/eller S.

Den halt av mikronäringsämnen som kan deklareras skall anges i massprocent såsom anges i avsnitten E.2.2 och E.2.3 i bilaga I.

4. Näringsämnenas form och löslighet skall också uttryckas i massprocent av gödselmedlet utom där det i bilaga I uttryckligen föreskrivs att denna halt skall uttryckas på annat sätt.

Halten skall anges med en decimal utom när det gäller mikronäringsämnen, där halten skall anges på det sätt som framgår av avsnitten E.2.2 och E.2.3 i bilaga I.

Kapitel II Oorganiska gödselmedel som innehåller sekundära makronäringsämnen

Artikel 20

Detta kapitel skall tillämpas på oorganiska gödselmedel som är fasta eller flytande, som innehåller sekundära makronäringsämnen, inklusive sådana gödselmedel som innehåller mikronäringsämnen, med den minsta halt av näringsämnen som fastställs i avsnitten D, E.2.2 och E.2.3 i bilaga I.

Artikel 21

1. Utöver de obligatoriska identifieringsmärkningar som anges i artikel 9.1.a, skall även de angivelser som fastställs i punkterna 2, 3 och 4 i denna artikel finnas med.

2. Beteckning på gödselmedelstypen skall anges i enlighet med avsnitt D i bilaga I.

Näringsinnehållet skall anges med tal, som anger halten av de deklarerade sekundära makronäringsämnena, följda av

i) orden "med mikronäringsämnen," om det finns ett innehåll av mikronäringsämnen som kan deklareras, eller

ii) ordet "med" följt av namnet eller namnen på de mikronäringsämnen som förekommer i gödselmedlet, eller av deras kemiska beteckningar.

Endast de tal som anger halten av sekundära makronäringsämnen skall anges efter typbeteckningen.

3. Den halt av sekundära makronäringsämnen som kan deklareras skall anges i massprocent i heltal eller, vid behov, med en decimal.

För sammansatta gödselmedel skall ordningen vara

CaO och/eller Ca, MgO och/eller Mg, Na2O och/eller Na, SO3 och/eller S.

Den halt av mikronäringsämnen som kan deklareras skall uttryckas i massprocent såsom anges i avsnitten E.2.2 och E.2.3 i bilaga I.

4. Näringsämnenas form och löslighet skall också uttryckas i massprocent av gödselmedlet, utom där det i bilaga I uttryckligen föreskrivs att denna halt skall uttryckas på annat sätt.

Halten skall anges med en decimal utom när det gäller mikronäringsämnen, där halten skall anges på det sätt som framgår av avsnitten E.2.2 och E.2.3 i bilaga I.

Kapitel III Oorganiska gödselmedel som innehåller mikronäringsämnen

Artikel 22

Detta kapitel skall tillämpas på oorganiska gödselmedel, som är fasta eller flytande, som innehåller mikronäringsämnen, med den minsta halt av näringsämnen som fastställs i avsnitten E.1 och E.2.1 i bilaga I.

Artikel 23

1. Utöver de obligatoriska identifieringsmärkningar som anges i artikel 9.1.a, skall även de angivelser som fastställs i punkterna 2, 3, 4 och 5 i denna artikel finnas med.

2. Beteckningen på gödselmedelstypen skall antingen anges

a) i enlighet med avsnitt E.1 i bilaga I, eller

b) med typbeteckningen "Blandning av mikronäringsämnen" följt av namnen på de mikronäringsämnen som förekommer eller deras kemiska beteckningar.

3. Den halt av mikronäringsämnen som kan deklareras skall anges i massprocent, som heltal eller vid behov med en decimal för gödselmedel som endast innehåller ett mikronäringsämne (avsnitt E.1 i bilaga I).

Om gödselmedel innehåller flera mikronäringsämnen får antalet decimaler för ett visst ämne anges på det sätt som följer av avsnitt E.2.1 i bilaga I.

4. Näringsämnenas form och löslighet skall uttryckas i massprocent av gödselmedlet, utom i de fall där det i bilaga I uttryckligen föreskrivs att halten skall uttryckas på annat sätt.

Antalet decimaler i tal som anger halten av mikronäringsämnen för blandningar av mikronäringsämnen skall anges enligt avsnitt E.2.1 i bilaga I.

5. Etiketten och de medföljande dokumenten skall under de obligatoriska eller frivilliga deklarationerna vara försedda med följande angivelser rörande de produkter som förtecknas i avsnitten E.1 och E.2.1 i bilaga I:

"Får bara användas om det finns ett konstaterat behov. Överskrid inte lämplig dosering."

Artikel 24

EG-gödselmedel som omfattas av bestämmelserna i detta kapitel skall vara förpackade.

Kapitel IV Ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt

Artikel 25

I detta kapitel avses med ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt, enkla eller sammansatta ammoniumnitratbaserade produkter som framställts för användning som gödselmedel och som innehåller mer än 28 massprocent kväve i förhållande till ammoniumnitrat.

Denna gödselmedelstyp kan innehålla oorganiska eller overksamma ämnen.

Inget av de ämnen som används för att framställa denna gödselmedelstyp får öka medlets värmekänslighet eller detonationskänslighet.

Artikel 26

1. Tillverkarna skall säkerställa att enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt överensstämmer med bestämmelserna i avsnitt 1 i bilaga III.

2. Kontroll, analys och provning i samband med offentliga kontroller av enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt som det finns bestämmelser om i detta kapitel, skall utföras i enlighet med de metoder som beskrivs i avsnitt 3 i bilaga III.

Artikel 27

1. Utan att det påverkar tillämpningen av de åtgärder som avses i artikel 26 får medlemsstaterna kräva ytterligare kontroller av EG-ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt. Sådana kontroller kan utföras antingen innan gödselmedlen släpps ut på marknaden inom deras territorium eller efter det att de släppts ut på marknaden eller under båda dessa stadier.

För dessa kontroller får endast det prov som beskrivs i avsnitt 2 i bilaga III användas.

2. EG-gödselmedel som uppfyller kraven i detta kapitel och som, om en medlemsstat kräver det, klarar det detonationssäkerhetsprov som beskrivs i avsnitt 3 (metod 1, punkt 3) och 4 i bilaga III skall inte omfattas av nationella bestämmelser som gäller för mindre säkra gödselmedel och lagring av dessa.

Artikel 28

Enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt får endast tillhandahållas slutanvändaren i förpackad form.

AVdelning III Överensstämmelsebedömning aV gödselmedel

Artikel 29

1. Medlemsstaterna kan kräva att gödselmedel som släppts ut på marknaden med märkningen "EG-GÖDSELMEDEL" skall genomgå officiella kontrollåtgärder för att deras överensstämmelse med denna förordning skall kunna kontrolleras. Dessa kontrollåtgärder får inte tvinga tillverkarna att åter utföra provningar som redan har utförts av laboratorier som uppfyller villkoren i artikel 30, om dessa provningar har visat att gödselmedlet i fråga överensstämmer med bestämmelserna.

2. Medlemsstaterna skall säkerställa att provtagning och analys för officiella kontroller av EG-gödselmedel som tillhör gödselmedelstyper som förtecknas i bilaga I, utförs i enlighet med de metoder som beskrivs i bilaga IV.

3. Efterlevnaden av denna förordning, i fråga om överensstämmelse med olika gödselmedelstyper och i fråga om överensstämmelse med det deklarerade innehållet av näringsämnen och/eller den halt som kan deklareras uttryckt som former och löslighet av dessa näringsämnen, får vid officiella kontroller endast fastslås med användning av sådana provtagnings- och analysmetoder som fastställs i enlighet med bilaga IV och med beaktande av de toleranser som anges i bilaga II.

4. Anpassning av provtagnings- och analysmetoder till den tekniska utvecklingen skall ske enligt förfarandet i artikel 32.2 och skall om det är möjligt göras med användning av harmoniserade europeiska standarder.

Artikel 30

1. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om de laboratorier inom deras territorier som har kompetens och är godkända för att tillhandahålla de tjänster som behövs för att kontrollerna att EG-gödselmedel överensstämmer med kraven i denna förordning

2. Medlemsstaterna skall påvisa de i punkt 1 avsedda anmälda laboratoriernas kompetens antingen genom ackreditering i enlighet med de standarder som anges i bilaga V, eller genom att intyga att de överensstämmer med kraven i rådets direktiv 87/18/EEG [15].

[15] EGT L 15, 17.1. 1987, s. 29.

3. Kommissionen skall offentliggöra en förteckning över anmälda laboratorier i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

4. Om en medlemsstat har välgrundad anledning att anta att ett anmält laboratorium inte har den kompetens som anges i punkt 2 i denna artikel, skall den ta upp frågan i den kommitté som avses i artikel 32.1. Artikel 15.2 skall gälla i tillämpliga delar.

AVDElning IV slutbestämmelser

Kapitel I Anpassning av bilagorna

Artikel 31

1. Upptagandet av en ny gödselmedelstyp i bilaga I till denna förordning skall ske i enlighet med förfarandet i artikel 32.2. Enligt detta förfarande skall ett tekniskt underlag lämnas in till en medlemsstats myndighet, som skall förmedla ärendet vidare till den kommitté som avses i artikel 32.1.

2. En tillverkare eller dennes företrädare som önskar få en ny gödselmedelstyp upptagen i bilaga I och som därför skall ta fram ett tekniskt underlag, skall göra det med beaktande av de tekniska handlingar som avses i bilaga V.

3. De ändringar som behövs för att anpassa bilagorna till den tekniska utvecklingen skall antas enligt det förfarande som avses i artikel 32.2.

Artikel 32

1. Kommissionen skall biträdas av en kommitté som skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha en företrädare för kommissionen som ordförande.

2. När hänvisning sker till denna punkt, skall det föreskrivande förfarandet i artikel 5 i beslut 1999/468/EG tillämpas, varvid bestämmelserna i artiklarna 7 och 8 i det beslutet skall iakttas.

3. Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall fastställas till tre månader.

Kapitel II Övergångsbestämmelser

Artikel 33

1. Trots vad som sägs i artikel 5 får Österrike, Finland och Sverige fram till den 31 december 2004 förbjuda utsläppande på marknaden på sina territorier av gödselmedel som innehåller kadmium i koncentrationer som överstiger de koncentrationer som gällde nationellt vid tidpunkten för anslutningen.

2. Kommissionen skall senast den 30 juni 2002 i samråd med medlemsstaterna och berörda parter på nytt granska behovet av att fastställa bestämmelser på gemenskapsnivå om kadmiuminnehåll i gödselmedel.

Artikel 34

1. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 30.2 får medlemsstaterna under en övergångsperiod fram till den 31 december 2006 fortsätta att tillämpa sina nationella bestämmelser när det gäller godkännande av behöriga laboratorier som skall tillhandahålla de tjänster som behövs för att kontrolla att EG-gödselmedel överensstämmer med kraven i denna förordning.

2. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om dessa laboratorier, och lämna närmare upplysningar om sina system för godkännande.

Kapitel 3 Slutbestämmelser

Artikel 35

Direktiv 76/116/EEG, 77/535/EEG, 80/876/EEG och 87/94/EEG skall upphöra att gälla.

Artikel 36

Medlemsstaterna skall fastställa bestämmelser om påföljder för överträdelser av bestämmelserna i denna förordning och skall vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa att de följs. Påföljderna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om dessa bestämmelser senast den 31 december 2003 och alla senare ändringar som gäller dem så snart som möjligt.

Artikel 37

Kommissionen skall senast den 31 december 2006 göra en översyn av det sätt på vilket deklarationer skall göras enligt artikel 6, i syfte att föreslå ett gemensamt, sammanhängande system för deklarationer i hela gemenskapen.

Artikel 38

Denna förordning träder i kraft den sextionde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdat i Bryssel

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

BILAGA I Förteckning över typer av EG-gödselmedel

A. Oorganiska enkla gödselmedel som innehåller primära makronäringsämnen

A.1. N-gödselmedel

>Plats för tabell>

A.2. P-Gödselmedel

När en partikelstorlek anges som krav för primärbeståndsdelarna i ett gödselmedel som säljs i granulerad form (gödselmedel 1, 3, 4, 5, 6 och 7), skall denna fastställas med lämplig analysmetod

>Plats för tabell>

A.3. K-Gödselmedel

>Plats för tabell>

B. Oorganiska sammansatta gödselmedel som innehåller primära makronäringsämnen

B.1. NPK-gödselmedel

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

B.1. NPK-gödselmedel (fortsättning)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

B.2. NP-gödselmedel

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

B.2. NP-gödselmedel (fortsättning)

>Plats för tabell>

B.3. NK-gödselmedel

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

B.3. NK-gödselmedel (fortsättning)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

B.4. PK-gödselmedel

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C. Oorganiska flytande gödselmedel

C.1. Enkla flytande gödselmedel

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel (fortsättning)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel (fortsättning)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel (fortsättning)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel (fortsättning)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel (fortsättning

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel (fortsättning

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

C.2. Sammansatta flytande gödselmedel (fortsättning

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

D. Oorganiska gödselmedel som innehåller sekundära makronäringsämnen

>Plats för tabell>

E. Oorganiska gödselmedel som innehåller mikronäringsämnen

Förklaring: Följande anmärkningar gäller hela del E:

Anmärkning 1: En kelatbildare får betecknas med sina initialer enligt beskrivningen i E.3

Anmärkning 2: Om produkten inte kvarlämnar något fast restmaterial efter att ha lösts upp i vatten får den beskrivas som "för upplösning"

Anmärkning 3: Om ett mikronäringsämne förekommer såsom kelat, skall det pH-område inom vilket kelatet har godtagbar stabilitet anges.

E.1. Gödselmedel med ett mikronäringsämne

E.1.1. Bor

>Plats för tabell>

E.1.2. Kobolt

>Plats för tabell>

E.1.3. Koppar

>Plats för tabell>

E.1.4 Järn

>Plats för tabell>

E.1.5. Mangan

>Plats för tabell>

E.1.6. Molybden

>Plats för tabell>

E.1.7. Zink

>Plats för tabell>

E.2. Minsta halt av mikronäringsämnen

E.2.1. Fasta eller flytande blandningar av gödselmedel som innehåller mikronäringsämnen

>Plats för tabell>

Minimihalt av mikronäringsämnen i blandning i fast form: 5 % massprocent av gödselmedlet.

Minimihalt av mikronäringsämnen i flytande blandning: 2 % massprocent av gödselmedlet.

E.2.2. EEG-gödselmedel innehållande primära makronäringsämnen och/eller sekundära makronäringsämnen med mikronäringsämnen för spridning på marken

>Plats för tabell>

E.2.3. EEG-gödselmedel innehållande primära makronäringsämnen och/eller sekundära makronäringsämnen med mikronäringsämnen för sprutning av blad

>Plats för tabell>

E.3. Förteckning över tillåtna organiska kelat- och komplexbildare för mikronäringsämnen

Godkända produkter

E.3.1. Kelatbildare:

Syror eller salter av natrium, kalium eller ammonium i kombination med:

>Plats för tabell>

E.3.2. Komplexbildare

En förteckning skall sammanställas

BILAGA II Toleranser

Avvikelserna som anges i denna bilaga är negativa värden uttryckta i massprocent.

Som avvikelse från angiven halt av näringsämne i de olika typerna av EG-gödselmedel tillåts följande toleranser:

1. OORGANISKA ENKLA GÖDSELMEDEL SOM INNEHÅLLER PRIMÄRA MAKRONÄRINGSÄMNEN ABSOLUT VÄRDE I MASSPROCENT, UTTRYCKT SOM N, P2O5, K2O, MgO, Cl

1.1. Kvävegödselmedel

>Plats för tabell>

1.2. Fosforgödselmedel

>Plats för tabell>

1.3. Kaliumgödselmedel

>Plats för tabell>

1.4. Övriga beståndsdelar

>Plats för tabell>

2. OORGANISKA SAMMANSATTA GÖDSELMEDEL SOM INNEHÅLLER PRIMÄRA MAKRONÄRINGSÄMNEN

2.1. Näringsämnen

>Plats för tabell>

2.2. Totala negativa avvikelser från det uppgivna värdet

>Plats för tabell>

3. SEKUNDÄRA NÄRINGSÄMNEN I GÖDSELMEDEL

De avvikelser som medges från deklarerad halt av kalcium, magnesium, natrium och svavel är en fjärdedel av den deklarerade halten av dessa ämnen och högst 0,9 % i absoluta tal för CaO, MgO, Na2O och SO3, dvs. 0,64 för Ca, 0,55 för Mg, 0,67 för Na och 0,36 för S.

4. MIKRONÄRINGSÄMNEN I GÖDSELMEDEL

Följande avvikelser tillåts för deklarerad halt av mikronäringsämnen:

- 0,4 % i absoluta tal för en halt över 2 %.

- En femtedel av deklarerat värde för en halt under eller lika med 2 %.

Den avvikelse som medges från deklarerad halt av olika former av kväve eller deklarerade lösligheter av fosforpentoxid är en tiondel av hela halten av det berörda näringsämnet och högst 2 massprocent, förutsatt att hela halten av näringsämnet håller sig inom de gränser som anges i bilaga I och som gäller enligt ovan fastställda toleranser.

BILAGA III Tekniska bestämmelser om ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt

1. EGENSKAPER HOS OCH GRÄNSVÄRDEN FÖR ENKLA AMMONIUMNITRATGÖDSELMEDEL MED HÖG KVÄVEHALT

1.1. Porositet (oljebindningsförmåga)

Sedan gödselmedlet utsatts för två termiska cykler vid en temperatur mellan 25 och 50 °C, och i enlighet med bestämmelserna i del 2 i avsnitt 3 i denna bilaga, får det inte kvarhålla mer än 4 massprocent olja..

1.2. Brännbara beståndsdelar

Massprocenten brännbart material, mätt som kolhalt, får inte överskrida 0,2 % för gödselmedel med en kvävehalt på minst 31,5 massprocent och får inte överskrida 0,4 % för gödselmedel med en kvävehalt högre än 28 % men lägre än 31,5 massprocent.

1.3. pH

En lösning med 10 g gödselmedel i 100 ml vatten skall ha ett pH-värde på minst 4,5.

1.4. Analys av partikelstorlek

Massprocenten brännbart material, mätt som kolhalt, får inte överskrida 0,2 % för gödselmedel med en kvävehalt på minst 31,5 massprocent och får inte överskrida 0,4 % för gödselmedel med en kvävehalt högre än 28 % men lägre än 31,5 massprocent.

1.5. Klor

Maximal klorhalt: 0,02 massprocent.

1.6. Tungmetaller

Tungmetaller bör inte tillsättas avsiktligt, och eventuella spår som kan vara en följd av produktionsprocessen bör inte överskrida den gräns som kommittén har fastställt.

Maximal kopparhalt: 10 mg/kg.

För övriga tungmetaller finns inga fastställda gränsvärden.

2. BESKRIVNING AV DETONATIONSSÄKERHETSPROVET FÖR AMMONUIMNITRATGÖDSELMEDEL MED HÖG KVÄVEHALT

Provningen skall utföras på ett representativt prov av gödselmedlet. Innan detonationssäkerheten provas skall provets hela massa utsättas för termiska cykler 5 gånger i enlighet med bestämmelserna i del 3 i avsnitt 3 i denna bilaga.

Gödselmedlet skall genomgå detonationssäkerhetsprovet i ett horisontellt stålrör under följande betingelser:

- Sömlöst stålrör

- Rörets längd: minst 1000 mm

- Nominell ytterdiameter: minst 114 mm

- Nominell väggtjocklek: minst 5 mm

- Booster (initieringsförstärkarladdning): typ och vikt skall vara sådana att det detonationstryck som provet utsätts för är det högsta möjliga, så att man kan fastställa dess känslighet för överföring av detonationer.

- Testtemperatur: 15-25 °C,

- Witnesscylindrar av bly för registrering av detonationskraften: diameter 50 mm och höjd 100 mm

Dessa cylindrar placeras med 150 mm mellanrum så att de bär upp röret horisontellt. Provet skall utföras två gånger. Provet anses avgörande om vid båda provningarna en eller flera av stödcylindrarna deformeras mindre än 5 %.

3. METODER FÖR ATT KONTROLLERA ÖVERENSSTÄMMELSEN MED DE GRÄNSVÄRDEN SOM ANGES I BILAGA III-1 och III-2

Metod 1 Metoder för belastning med termiska cykler

1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandena för belastning med termiska cykler innan enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt utsätts för provning av oljebindningsförmåga och detonationssäkerhet.

Med de metoder för slutna termiska cykler som beskrivs i detta avsnitt anses det möjligt att på ett tillfredsställande vis simulera de villkor som det skall tas hänsyn till i samband med tillämpningen av avdelning II, kapitel IV, även om det inte nödvändigtvis går att simulera alla de förhållanden som kan uppstå under transport och förvaring.

2. Termiska cykler enligt bilaga III-1

2.1. Tillämpningsområde

Detta förfarande gäller cyklisk värmebelastning innan gödselmedlets oljebindningsförmåga har fastställs.

2.2. Princip och definition

Provet uppvärms i en Erlenmeyerkolv från normal temperatur till 50 °C och hålls kvar vid denna temperatur i två timmar (50 °C-fasen). Det får svalna till en temperatur på 25 °C och hålls kvar vid denna temperatur i två timmar (25 °C-fasen). Dessa båda faser bildar tillsammans en termisk belastningscykel. Sedan provet har utsatts för två sådana cykler hålls temperaturen kvar vid 20(± 3) °C för bestämning av oljebindningsförmågan.

2.3. Utrustning

Normal laboratorieutrustning, i synnerhet

- vattenbad som med termostat hålls vid 25 (± 1) respektive 50 (± 1) °C,

- Erlenmeyerkolvar på 150 ml.

2.4. Förfarande

Lägg varje prov på 70 (± 5) g i en Erlenmeyerkolv, som sedan försluts med en propp.

Flytta varje kolv varannan timme från 50-badet till 25-badet och tvärtom.

Håll vattnet i varje bad vid konstant temperatur och håll det i ständig rörelse genom snabb omrörning för att säkerställa att vattennivån ligger ovanför provets nivå. Skydda proppen mot kondensation med en hätta av skumgummi.

3. Termiska cykler enligt bilaga III-2

3.1. Tillämpningsområde

Detta förfarande gäller termisk belastning före detonationssäkerhetsprovet.

3.2. Princip och definition

Provet får ligga i en vattentät låda, där det värms upp från rumstemperatur till 50 °C och hålls kvar vid denna temperatur i en timme (50 °C-fasen). Sedan får provet svalna tills det kommer ner till en temperatur av 25 °C, där det hålls kvar i en timme (25 °C-fasen). Dessa båda faser på 50 °C och 25 °C bildar tillsammans en termisk cykel. Efter erforderligt antal cykler hålls provet kvar vid en temperatur av 20 (± 3) °C i avvaktan på detonationssäkerhetsprovet.

3.3. Utrustning

- Ett termostaterat vattenbad vars temperatur kan regleras i intervallet 20 - 51 °C med en minsta uppvärmnings- och svalningshastighet på 10 °C/timme, eller två vattenbad, varav det ena hålls vid temperaturen 20 °C och det andra vid 51 °C. Vattnet i baden skall ständigt röras om, och baden skall ha så stor volym att ordentlig vattencirkulation är möjlig.

- En helt vattentät låda av rostfritt stål, försedd med en centralt monterad temperaturgivare. Lådans ytterbredd skall vara 45 ± 2 mm och väggtjockleken 1,5 mm (se fig. 1). Lådans höjd och längd kan väljas med hänsyn till vattenbadets dimensioner, t.ex. längd 600 mm, höjd 400 mm.

3.4. Förfarande

Placera lådan i vattenbadet. Värm vattnet till 51 ºC och mät temperaturen i mitten av provet. Kyl vattnet i en timme efter det att temperaturen i mitten når 50 ºC. En timme efter det att temperaturen i mitten kommit ner till 25 ºC skall uppvärmningen för nästa cykel påbörjas. Om två vattenbad används skall lådan överföras till det andra badet efter varje uppvärmnings- eller nedkylningsperiod.

Figur 1

>Hänvisning till>

cover = lock wing nut = vingmutter O-ring = O-ring box = låda bolt = bult

Metod 2 Bestämning av oljebindningsförmågan

1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandet för bestämning av oljebindningsförmågan i enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

Metoden gäller för både prillade och granulerade gödselmedel som inte innehåller oljelösliga ämnen.

2. Definition

Gödselmedlets oljebindningsförmåga: Den mängd olja som hålls kvar av gödselmedlet, fastställt under angivna driftsvillkor och uttryckt som procent av massan.

3. Princip

Provet dränks fullständigt i gasolja under angiven period, varefter överskottsolja får rinna av under angivna betingelser. Mätning av provets massökning.

4. Reagens

Gasolja

Viskositet max.: 5 mPas vid 40 °C

Densitet: 0,8 till 0,85 g/ml vid 20 °C

Svavelhalt: <= 1,0 massprocent

Aska: <= 0,1 massprocent

5. Utrustning

Vanlig laboratorieutrustning samt följande:

5.1. En våg som kan väga med en noggrannhet på 0,01 g.

5.2. Flera bägare på 500 ml.

5.3. En tratt av plastmaterial, helst med en cylindrisk vägg upptill, diameter ca 200 mm.

5.4. En provsikt, maskvidd 0,5 mm, som passar till tratten (5.3).

Anmärkning: Trattens och siktens storlek skall vara sådan att endast ett fåtal korn kan ligga ovanpå varandra, så att oljan lätt kan rinna av.

5.5. Filtrerpapper, snabbfiltrerande, kräppat, mjukt, vikt 150 g/m2.

5.6. Läskpapper (laboratoriekvalitet)

6. Förfarande

6.1. Två bestämningar utförs i snabb följd på olika delar av samma prov.

6.2. Avlägsna partiklar som är mindre än 0,5 mm med hjälp av sikten (5.4). Väg upp ca 50 g av provet (noggrannhet 0,01 g) och placera det i bägaren (5.2). Tillsätt så mycket gasolja (6.4) att kornen täcks helt och rör om omsorgsfullt för att säkerställa att kornens ytor blir helt fuktade. Täck över bägaren med ett urglas och låt stå i en timme vid 25 (± 2) °C.

6.3. Filtrera bägarens hela innehåll genom tratten (5.3) med sikten isatt (5.4). Låt den andel som hålls kvar av sikten vara kvar där i en timme, så att större delen av den överflödiga oljan får rinna av.

6.4. Lägg två ark filtrerpapper (5.5) (ca. 500 ( 500 mm) ovanpå varandra på ett jämnt underlag, vik båda filtrerpapperens fyra kanter, som skall vara ca 40 mm breda, uppåt så att kornen inte kan rulla undan. Placera två skikt läskpapper (5.6) i mitten av filtrerpapperna. Häll innehållet i sikten (5.4) över läskpapperen och sprid ut kornen jämnt med en mjuk pensel. Lyft ena sidan av läskpapperen efter två minuter, så att kornen överförs till filtrerpapperen därunder och sprid ut dem jämnt på dessa med penseln. Lägg på ytterligare ett ark filtrerpapper på samma sätt med kanterna uppåtvikta ovanpå provet och rulla kornen mellan filtrerpapperen med cirkelrörelser under lätt tryck. Gör ett kort uppehåll efter åtta cirkelrörelser och lyft därvid motsatta kanter av filtrerpapperen, varvid de korn som rullat ut mot kanterna skall föras tillbaka till mitten. Gör detta på följande sätt: Gör fyra fullständiga cirkelrörelser, först medurs, sedan moturs. Rulla sedan tillbaka kornen till mitten enligt beskrivningen ovan. Denna procedur skall utföras tre gånger (24 cirkelrörelser, kanterna lyfts två gånger). Sätt försiktigt in ett nytt ark filtrerpapper mellan det nedre arket och det övre, och låt kornen rulla över på det nya arket genom att lyfta kanterna på det övre arket. Täck över kornen med det nya arket filtrerpapper och upprepa samma procedur som beskrivs ovan. Ta sedan omedelbart ut kornen i en tarerad skål och väg om dem med en noggrannhet på 0,01 g för att fastställa vikten av den gasolja som blivit kvar i kornen.

6.5. Ny rullning och omvägning

Om mängden kvarhållen gasolja i provet visar sig vara större än 2,00 g, placeras provet på en ny uppsättning filtrerpapper. Upprepa rullningen och lyft hörnen enligt avsnitt 6.4 (två gånger åtta cirkelrörelser, en lyftning). Väg sedan om provet.

7. Redovisning av resultaten

7.1. Beräkningsmetod och formel

För varje bestämning (6.1), uttryckt i procent av det siktade provets massa, erhålls oljebindningen genom ekvationen

>Plats för tabell>

där:

m1 = den siktade provandelens massa i gram (6.2) och

m2 = massan i provandelen enligt avsnitt 6.4 resp. 6.5 som resultat av den sista vägningen, i gram

Ta medelvärdet av de två separata bestämningarna som resultat.

Metod 3 Bestämning av brännbara beståndsdelar

1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandet för bestämning av det brännbara innehållet i enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

2. Princip

Den koldioxid som alstras av oorganiska fyllnadsmaterial avlägsnas i förväg genom syrabehandling. De organiska föreningarna oxideras med en blandning av kromsyra och svavelsyra. Den koldioxid som bildas absorberas i en bariumhydroxidlösning. Utfällningen löses upp i saltsyra och mäts genom återtitrering med natriumhydroxidlösning.

3. Reagens

3.1. Kromtrioxid Cr2O3 av analyskvalitet.

3.2. Svavelsyra, 60 volymprocent: Häll 360 ml vatten i en enliters bägare och tillsätt försiktigt 640 ml svavelsyra (d20=1,83 g/ml).

3.3. Silvernitrat: lösning 0,1 mol/l.

3.4. Bariumhydroxid

Väg upp 15 g bariumhydroxid (Ba(OH)2 . 8H2O) och lös upp den helt i varmt vatten. Låt svalna och överför till en enliterskolv. Fyll på vatten till märket och blanda. Filtrera genom veckat filtrerpapper.

3.5. Saltsyra: standardlösning 0,1 mol/l.

3.6. Natriumhydroxid: standardlösning 0,1 mol/l.

3.7. Bromfenolblått: lösning på 0,4 g per liter vatten.

3.8. Fenolftalein: lösning på 2 g per liter etanol (60 % volym).

3.9. Natronkalk: partikelstorlek mellan ca 1,0 och 1,5 mm.

3.10. Demineraliserat vatten, kokt för eliminering av koldioxid.

4. Utrustning

4.1. Vanlig laboratorieutrustning, i synnerhet

- en glasfilterdegel: kapacitet 15 ml, plattans diameter 20 mm, totalhöjd 50 mm, porositet 4 (pordiameter 5 - 15 µm),

- en 600-ml bägare.

4.2. Kvävgas under tryck.

4.3. Utrustning som består av följande delar och som om möjligt skall vara monterad med kulslipningar (se fig. 2).

4.3.1. Absorptionsrör A ca 200 mm långt och 30 mm i diameter, fyllt med natronkalk (3.9) som hålls på plats av glasfiberproppar.

4.3.2. Reaktionskolv B, kapacitet 500 ml, med sidoarm och rund botten.

4.3.3. En fraktionskolonn typ Vigreux, ca 150 mm lång (C').

4.3.4. Kylare med dubbla kondensytor C, 200 mm lång.

4.3.5. Drechselflaska D, som fungerar som uppfångare av överskottssyra som eventuellt destilleras över.

4.3.6. Isbad E för kylning av Drechselflaskan.

4.3.7. Två absorptionskärl F1 och F2, diameter 32 till 35 mm, vars gasspridare består av en 10 mm tjock platta av sintrat glas med låg porositet.

4.3.8. Sugpump och sugregulator g bestående av ett T-rör vars fria arm är ansluten till ett tunt kapillärrör med en kort gummislang med skruvklämma.

Användning av kokande kromsyrelösning i en apparat med undertryck medför risker och kräver lämpliga försiktighetsmått.

5. Förfarande

5.1. Prov för analys

Väg upp ca 10 g ammoniumnitrat med en noggrannhet på 0,001 g.

5.2. Borttagande av karbonater

Placera provet i reaktionskolven B. Tillsätt 100 ml H2SO4 (3.2). Kornen löses upp på ungefär 10 minuter vid rumstemperatur. Montera apparaten enligt figuren: Anslut en ände av absorptionsröret (A) till kvävetillförseln (4.2) via ett returblockerat flöde innehållande 5 till 6 mm kvicksilver och låt den andra änden av röret sticka in i reaktionskärlet. Installera Vigreux-kolonnen (C') och kylaren (C) med tillförsel av kylvatten. Justera kvävgasen till ett lagom flöde genom lösningen, koka upp lösningen och forsätt kokningen i två minuter. Efter denna tid bör ingen ytterligare skumbildning förekomma. Om bubblor som kan upptäckas bildas skall uppvärmningen fortsätta i 30 minuter. Låt lösningen svalna i minst 20 minuter med bibehållet kvävgasflöde.

Montera resten av utrustningen enligt anvisningarna i diagrammet genom att ansluta kondensröret till Drechselflaskan (D) och flaskan till absorptionskärlen F1 och F2. Kvävgasen måste fortsätta att strömma genom lösningen under detta arbete. Tillsätt snabbt 50 ml bariumhydroxidlösning (3.4) i vart och ett av absorbptionskärlen (F1 och F2).

Låt kvävegasen bubbla igenom i ungefär 10 minuter. Lösningen måste förbli klar i absorptionskärlen. Om detta inte är fallet skall karbonatutdrivningen justeras.

5.3. Oxidation och absorption

Dra ut kvävetillförselröret och tillsätt snabbt 20 g kromtrioxid (3.1) och 6 ml silvernitratlösning (3.3) via reaktionskärlets (B) sidoarm. Anslut apparaten till pumpen och justera kväveflödet, så att det uppstår ett jämnt flöde av gasbubblor genom absorptionskärlen F1 och F2 med gasspridare av sintrat glas.

Värm upp reaktionskolven (B) tills vätskan kokar och håll den kokande i en och en halv timme [16]. Eventuellt måste sugregleringsventilen (G) justeras för att styra kväveflödet, eftersom det bariumkarbonat som fälls ut under provet kan blockera plattorna av sintrat glas. Resultatet är godtagbart om bariumhydroxidlösningen i absorptionskärlet F2 förblir klar. I annat fall måste provet upprepas. Stoppa uppvärmningen och ta isär utrustningen. Tvätta vart och ett av kärlen både invändigt och utvändigt för att få bort bariumhydroxiden och samla upp sköljvattnet i resp. absorptionskärl. Placera gasspridarna, den ena efter den andra, i en bägare på 600 ml, som sedan kommer att användas för bestämningen.

[16] En och en halv timmes reaktionstid räcker för de flesta organiska ämnen i närvaro av silvernitrat som katalysator.

Filtrera snabbt innehållet i absorptionskärlet F2 under vakuum och därefter i absorp- tionskärlet F1 med hjälp av glasfilterdegeln. Samla upp fällningen genom att skölja absorptionskärlen med vatten (3.10) och tvätta degeln med 50 ml av samma vatten. Placera degeln i 600 ml-bägaren och tillsätt ungefär 100 ml vatten (3.10). Tillsätt 50 ml kokt vatten i vart och ett av absorptionskärlen och släpp kvävgasen genom spridarna i fem minuter. För ihop vattnet med det från bägaren. Upprepa detta en gång för att säkerställa att spridarna blir ordentligt sköljda.

5.4. Mätning av karbonat från organiskt material

Tillsätt fem droppar fenolftalein (3.8) till bägarens innehåll. Lösningen färgas röd. Titrera med saltsyra (3.5) tills det nätt och jämnt blir en skär nyans. Rör lösningen omsorgsfullt i degeln för att kontrollera att den skära färgen inte kommer tillbaka. Tillsätt fem droppar bromfenolblått (3.7) och titrera med saltsyra (3.5) tills lösningen gulfärgas. Tillsätt ytterligare 10 ml saltsyra.

Värm upp lösningen till kokpunkten och fortsätt koka högst en minut. Kontrollera omsorgsfullt att ingen fällning blir kvar i vätskan.

Låt svalna och återtitrera med natriumhydroxidlösningen (3.6).

6. Blindtest

Utför ett blindtest med samma förfarande och samma mängder av alla reagenser.

7. Redovisning av resultaten

Halten av brännbara beståndsdelar (C) uttryckt som kol i procent av provets massa erhålls med formeln:

>Plats för tabell>

där:

E = testandelens massa i gram,

V1 = den totala mängden saltsyra på 0,1 mol/l i ml tillsatt efter det att fenolftaleinet har ändrat färg och

V2 = mängden natriumhydroxidlösning på 0,1 mol/l i ml som används för återtitrering.

Figur 2

>Hänvisning till>

Figure = Figur A = Absorbtionskärl fyllt med natronkalk B = Reaktionskolv C' = Vigreux-kolonn, längd 150 mm C = Kylare med dubbla kondensytor, längd 200 mm D = Drechselflaska, 250 ml E = Isbad F1 och F2 = Absorptionskärl, diameter 32 till 35 mm, monterade med kulslipningar. Gasspridare med 10 mm platta av sintrat glas med låg porositet. G = Sugregleringsventil Nitrogen supply = kvävetillförsel to suction pump = till sugpump

Metod 4 Bestämning av pH-värdet

1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandet för mätning av pH-värdet i en lösning av enkelt ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

2. Princip

Mätning av pH-värdet i en ammoniumnitratlösning med pH-mätare.

3. Reagens

Destillerat eller demineraliserat vatten, fritt från koldioxid.

3.1. Buffertlösning med pH-värdet 6,88 vid 20 ºC

Lös 3,40 ± 0,01 g kaliumdivätefosfat (KH2PO4) i ca 400 ml vatten. Lös sedan 3,55 ± 0,01 g dinatriumvätefosfat (Na2HPO4) i ca 400 ml vatten. Överför de båda lösningarna utan förlust till en mätkolv på 1000 ml. Fyll på vatten till märket och blanda. Förvara lösningen lufttätt.

3.2. Buffertlösning med pH-värdet 4,00 vid 20 ºC

Lös upp 10,21 ± 0,01 g kaliumväteftalat (KHC8O4H4) i vatten. Överför utan förlust till en mätkolv på 1000 ml. Fyll på vatten till märket och blanda.

Förvara lösningen lufttätt.

3.3. Kommersiellt tillgängliga standardlösningar för pH-värden får användas.

4. Utrustning

pH-mätare försedd med glas- och kalomelelektroder eller motsvarande, känslighet 0,05 pH-enheter.

5. Förfarande

5.1. Kalibrering av pH-mätaren

Kalibrera pH-mätaren (4) vid temperaturen 20 (± 1) ºC med buffertlösningarna (3.1), (3.2) eller (3.3). Släpp fram ett svagt kväveflöde till lösningens yta och bibehåll det under provet.

5.2. Bestämning

Häll 100,0 ml vatten på 10 ± 0,01 g av provet i en bägare på 250 ml. Avlägsna olösligt material genom filtrering, dekantering eller centrifugering av vätskan. Mät den klara lösningens pH-värde vid temperaturen 20 (± 1) ºC med samma procedur som används för kalibrering av mätaren.

6. Redovisning av resultaten

Uttryck resultatet i pH-värde avrundat till en decimal och ange temperaturen vid avläsningen.

Metod 5 Bestämning av partikelstorlek

1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandet för provsiktning av enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

2. Princip

Sikta provet genom en kombination av tre siktar, antingen för hand eller med skakapparat. Notera den massa som hålls kvar av varje sikt och beräkna procentandelen material som passerar igenom de angivna siktarna.

3. Utrustning

3.1. Provsiktar av trådväv, diameter 200 mm med maskstorlek 2,0, 1,0 resp. 0,5 mm av standardstorlek. Ett lock och ett mottagande kärl för de tre siktarna.

3.2. En våg med en noggrannhet på 0,1 g.

3.3. En skakapparat (om sådan finns) som skakar provet både vertikalt och horisontellt.

4. Förfarande

4.1. Dela in provet i representativa delar på ca 100 g.

4.2. Väg en av dessa delar till närmaste 0,1 g.

4.3. Placera siktkombinationen i följande ordning: mottagningskärl, 0,5 mm, 1 mm, 2 mm och placera det vägda provet på den översta sikten. Sätt på locket över siktarna.

4.4. Skaka för hand eller med skakapparat med både vertikala och horisontella rörelser. Knacka då och då på siktarna vid manuell siktning. Fortsätt med detta i 10 minuter eller tills mindre än 0,1 g passerar genom varje sikt på en minut.

4.5. Ta av siktarna en i taget och ta hand om det material som samlats upp, borsta försiktigt från baksidan med en mjuk pensel om det behövs.

4.6. Väg (noggrannhet 0,1 g) det kvarhållna materialet på varje sikt samt det som samlats upp under siktarna.

5. Bedömning av resultaten

5.1. Uttryck varje andels massa i procent av summan av andelarnas massor (inte av den invägda massan).

Beräkna procentandelen i det mottagande kärlet (dvs. < 0,5 mm): A %.

Beräkna procentandelen som samlats på sikten 0,5 mm: B %.

Beräkna procentandelen som passerat igenom 1,0 mm, dvs. (A + B) %.

Summan av andelarnas massor skall ligga inom 2 % av den ursprungliga massan.

5.2. Minst två separata analyser bör utföras, varvid de olika resultaten för A inte bör avvika med mer än 1,0 % absolut från varandra, och för B inte med mer än 1,5 %. Upprepa provet om så inte är fallet.

6. Redovisning av resultaten

Redovisa genomsnittet för de båda värdena för A och för A + B.

Metod 6 Bestämning av klorhalten (som kloridjon)

1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandet för bestämning av klorhalten (som kloridjon) i enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

2. Princip

Kloridjoner upplösta i vatten bestäms genom potentiometrisk titrering med silvernitrat i sur lösning.

3. Reagens

Destillerat eller demineraliserat vatten som är fritt från kloridjoner.

3.1. Aceton.

3.2. Koncentrerad salpetersyra (densitet vid 20C = 1,40 g/ml).

3.3. Silvernitrat: standardlösning 0,1 mol/l. Förvara lösningen i en brun glasflaska.

3.4. Silvernitrat 0,004 mol/l/, standardlösning - bered lösningen omedelbart före användning.

3.5. Kaliumklorid 0,1 mol/l, standardreferenslösning. Väg 3,7276 g kaliumklorid av analyskvalitet (noggrannhet 0,1 mg), som tidigare har torkats i en timme i en ugn vid 130 ºC och fått svalna till rumstemperatur i exsickator. Lös i lite vatten, överför lösningen utan förlust till en standardkolv på 500 ml, späd till märket och blanda.

3.6. Kaliumklorid 0,004M-standardreferenslösning - bered lösningen omedelbart före användning.

4. Utrustning

4.1. En potentiometer med indikatorelektrod av silver och kalomelelektrod som referens, känslighet 2 mV med mätområde -500 till +500 mV.

4.2. En brygga innehållande en mättad kaliumnitratlösning, ansluten till kalomelelektroden (4.1) och försedd med porösa proppar i vardera änden.

4.3. En magnetomrörare med teflonbelagd stav.

4.4. En mikrobyrett med fin spets och skalstreck på 0,01 ml.

5. Förfarande

5.1. Ställning av silvernitratlösningen

Överför 5,00 ml och 10,00 ml standardreferenslösning av kaliumklorid (3.6) till två låga bägare av lämplig storlek (t.ex. 250 ml). Utför följande titrering på innehållet i varje bägare.

Tillsätt 5 ml salpetersyra (3.2), 120 ml aceton (3.1) och så mycket vatten att den totala mängden blir ungefär 150 ml. Placera magnetomrörarens (4.3) stav i bägaren och sätt igång omrörningen. Doppa ner silverelektroden (4.1) och bryggans (4.2) fria ände i lösningen. Anslut elektroderna till potentiometern (4.1) och anteckna startpotentialens värde efter att först ha verifierat apparatens nollinställning.

Titrera med mikrobyrett (4.4) efter att först ha tillsatt 4 resp. 9 ml av silvernitratlösningen motsvarande den normerade referenslösning av kaliumklorid som används. Fortsätt att tillsätta 0,1 ml i taget för 0,004 mol/l-lösningarna och 0,05 ml för lösningarna på 0,1 mol/l. Vänta tills potentialen hunnit stabiliseras efter varje sådant tillskott.

Anteckna de tillsatta volymerna och motsvarande värden för potentialen i de första två spalterna av en tabell.

I tabellens tredje spalt antecknas de stegvisa tillskotten (Ä1E) till potentialen E. I den fjärde spalten antecknas skillnaderna (Ä2E) positiva eller negativa, mellan potentialtillskotten (Ä1E). Slutet av titreringen motsvarar den tillsats på 0,1 eller 0,05 ml (V1) av silvernitratlösningen, som ger maximalvärdet på Ä1E.

För att beräkna den exakta volymen (Veq) av silvernitratlösningen motsvarande slutet av reaktionen används formeln:

>Plats för tabell>

där:

V0 = är den totala volymen i ml av silvernitrat lösningen omedelbart lägre än den volym som ger största steget i (1E,

V1 = sista tillsatsen av silvernitratlösning (0,1 eller 0,05 ml) i ml,

b = sista positiva värdet av (2E,

B = summan av absolutvärdena av det sista positiva värdet av Ä2E och det första negativa värdet på Ä2E (se exemplet i tabell 1).

5.2. Blindtest

Utför ett blindtest och ta hänsyn till detta vid beräkning av slutresultatet.

Resultatet V4 av blindtestet på reagensmedlen erhålls i ml med formeln

V4 = 2V3 - V2

där:

V2 = värdet i ml av den exakta volym (Veq) av silvernitratlösningen som motsvarar titreringen av 10 ml av den normerade referenslösning av kaliumklorid som används,

V3 = värdet i ml av den exakta volym (Veq) av silvernitratlösningen som motsvarar titreringen av 5 ml av den normerade referenslösning av kaliumklorid som används.

5.3. Kontrolltest

Blindtestet kan samtidigt fungera som kontroll på att utrustningen fungerar som den skall och att testförfarandet används rätt.

5.4. Bestämning

Ta en del av provet i storleksordningen 10-20 g och väg det med en noggrannhet på 0,01 g. Överför kvantitativt till en 250 ml-bägare. Tillsätt 20 ml vatten, 5 ml salpetersyra (3.2) och 120 ml aceton (3.1) samt så mycket vatten att det totalt blir 150 ml.

Sätt ner magnetomrörarens (4.3) stav i bägaren, placera bägaren på omröraren och sätt igång omrörning. Doppa ner silverelektroden (4.1) och bryggans (4.2) fria ände i lösningen, anslut elektroderna till potentiometern (4.1) och anteckna startpotentialens värde efter att först ha verifierat apparatens nollinställning.

Titrera med silvernitratlösningen genom tillsatser på 0,1 ml från mikrobyretten (4.4). Vänta tills potentialen hunnit stabiliseras efter varje sådant tillskott.

Fortsätt titreringen enligt beskrivningen i 5.1, med början vid fjärde stycket: "Anteckna de tillsatta volymerna och motsvarande värden för potentialen i de första två spalterna av en tabell."

6. Redovisning av resultaten

Redovisa resultaten av analysen som procenthalt klor i det prov som mottagits för analys. Beräkna klorhalten (Cl) i procent med formeln:

>Plats för tabell>

där:

T är molariteten för den silvernitratlösning som använts,

V4 är resultatet av blindtestet (5.2) i ml,

V5 är värdet av Veq motsvarande bestämningen i ml, och

m är det invägda provets massa i gram.

Tabell 1 Exempel

>Plats för tabell>

Metod 7 Bestämning av koppar

1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandet för bestämning av kopparhalten i enkla ammoniumnitrathaltiga gödselmedel med hög kvävehalt.

2. Princip

Provet löses i utspädd saltsyra och kopparhalten bestäms med atomabsorptionsspektrofotometri.

3. Reagens

3.1. Saltsyra (densitet vid 20 ºC = 1,18 g/ml).

3.2. Saltsyralösning, 6 mol/l.

3.3. Saltsyralösning, 0,5 mol/l.

3.4. Ammoniumnitrat.

3.5. Väteperoxid, 30 % (massa/volym).

3.6. Kopparlösning (stamlösning) [17]: Väg 1 g rent koppar med noggrannhet på 0,001 g, lös 25 ml 6 mol/l saltsyrelösning (3.2), tillsätt 5 ml väteperoxid (3.5) stegvis och späd med vatten så att det blir en liter. 1 ml av denna lösning innehåller 1000 µg koppar (Cu).

[17] Kommersiellt tillgänglig kopparlösning får användas.

3.6.1. Kopparlösning (utspädd): Späd 10 ml av stamlösningen (3.6) till 100 ml med vatten och ml av den då erhållna lösningen till 100 ml med vatten, varvid 1 ml av den slutliga lösningen innehåller 10 ìg koppar (Cu).

Bered denna lösning omedelbart före användning.

4. Utrustning

Atomabsorptionsspektrofotometer med kopparlampa (324,8 nm).

5. Förfarande

5.1. Beredning av lösningen för analys.

Väg 25 g av provet med en noggrannhet på 0,001 g och placera det i en 400 ml-bägare, tillsätt försiktigt 20 ml saltsyra (3.1) (en kraftig reaktion uppstår genom utveckling av koldioxid).Tillsätt mer saltsyra om detta behövs.Vänta tills skumbildningen har upphört och låt lösningen avdunsta helt och hållet i ett ångbad under omrörning med en glasstav då och då. Tillsätt 15 ml 6 mol/l saltsyra (3.2) och 120 ml vatten. Rör med glasstaven, som skall stå kvar i bägaren och täck över bägaren med ett urglas.Låt lösningen koka varsamt tills upplösningen är fullständig och låt den svalna.

Överför lösningen kvantitativt till en 250-ml mätkolv genom att tvätta bägaren en gång med 5 ml 6 mol/l saltsyra (3.2) och 2 gånger med 5 ml kokande vatten, fyll på 0,5 mol/l saltsyra (3.3) till märket och blanda omsorgsfullt.

Filtrera genom ett kopparfritt filtrerpapper [18], och kasta bort de första 50 ml.

[18] Whatman 541 eller motsvarande.

5.2. Blindlösning

Bered en blindlösning från vilken endast provet utelämnas och ta hänsyn till denna vid beräkning av slutresultaten.

5.3. Bestämning

5.3.1. Beredning av provet och blindlösningarna

Späd provlösningen (5.1) och blindlösningen (5.2) med 0,5M saltsyrelösning (3.3) till en kopparkoncentration som ligger inom spektrofotometerns optimala mätområde. Utspädning behövs normalt inte.

5.3.2. Beredning av kalibreringslösningar

Bered minst fem standardlösningar motsvarande spektrofotometerns optimala mätområde (0 till 5,0 mg/1 Cu) genom att späda ut standardlösningen (3.6.1) med 0,5M saltsyrelösning (3.3). Tillsätt ammoniumnitrat (3.4) för att få en koncentration på 10 massprocent innan lösningen späds ut till märket.

5.4. Mätning

Ställ in spektrofotometern (4) på våglängden 324,8 nm. Använd en oxiderande acetylenlåga. Spruta i tur och ordning in kalibreringslösningen (5.3.2), provlösningen och blindlösningen (5.3.1), varje lösning tre gånger, och tvätta instrumentet omsorgsfullt med destillerat vatten mellan varje insprutning. Rita upp kalibreringskurvan med de genomsnittliga absorbanserna för varje standardmått längs ordinatan och motsvarande kopparkoncentrationer i ìg/ml längs abskissan.

Bestäm kopparhalten i det slutliga provet och blindlösningarna genom att jämföra med kalibreringskurvan.

6. Redovisning av resultaten

Beräkna kopparhalten i provet med hänsyn tagen till provets vikt, de spädningar som gjorts under analysen och blindlösningens värde. Uttryck resultatet som mg Cu/kg.

4. BESTÄMNING AV DETONATIONSSÄKERHET

4.1. Räckvidd och tillämpningsområde

I detta dokument anges förfarandet för bestämning av detonationssäkerheten hos enkla ammoniumnitratgödselmedel med hög kvävehalt.

4.2. Princip

Provet läggs in i ett stålrör och utsätts för en detonationschock från en explosiv initieringsförstärkarladdning (s.k. booster). Detonationens utbredning bestäms på grundval av sammantryckningen av de blycylindrar på vilka röret är horisontellt upplagt under provningen.

4.3. Material

4.3.1. Sprängdeg innehållande 83 till 86 % pentrit (PETN, s.k. nitropenta)

Densitet: 1500 till 1600 kg/m3

Detonationshastighet: 7300 till 7700 m/s

Vikt: 500 ± 1 gram

4.3.2. Sju längder böjlig detonationsstubin med icke-metallisk hylsa

Påfyllningsvikt: 11 till 13 g/m

Längden på varje stubin: 400 ± 2 mm

4.3.3. Kompakterad pellet av sekundärt sprängmedel, med urtag för sprängkapseln

Sprängämne: hexogen/vax 95/5, tetryl eller liknande sekundärt sprängämne, med eller utan grafittillsats.

Densitet: 1500 till 1600 kg/m3

Diameter: 19 till 21 mm

Höjd: 19 till 23 mm

Centralt urtag för sprängkapseln: diameter 7-7,3 mm, djup 12 mm

4.3.4. Sömlöst rör enligt ISO 65 - 1981 - Heavy Standard, med nominella dimensioner DN 100 (4'')

Ytterdiameter: 113,1 till 115,0 mm

Väggtjocklek: 5,0 till 6,5 mm

Längd: 1 005 (± 2) mm.

4.3.5. Bottenplatta

Material: stål av god svetsbar kvalitet

Dimensioner: 160 ( 160 mm

Tjocklek: 5 till 6 mm

4.3.6. Sex blycylindrar

Diameter: 50 (± 1) mm

Höjd: 100 till 101 mm

Material: raffinerat bly, renhet minst 99,5 %

4.3.7. Stålblock

Längd: minst 1000 m

Bredd: minst 150 mm

Höjd: minst 150 mm

Vikt: minst 300 kg om blocket inte har något fast underlag

4.3.8. Cylinder av plast eller kartong för boostern

Väggtjocklek: 1,5 till 2,5 mm

Diameter: 92 till 96 mm

Höjd: 64 till 67 mm

4.3.9. Sprängkapsel (elektrisk eller icke-elektrisk) med initieringskraft 8 till 10

4.3.10. Träplatta

Diameter: 92 till 96 mm. Diametern skall stämma överens med stålrörets innerdiameter (4.3.8).

Tjocklek: 20 mm

4.3.11. Trästav med samma dimensioner som sprängkapseln (3.9)

4.3.12. Knappnålar (maximilängd 20 mm) och häftpistol

4.4. Förfarande

4.4.1. Beredning av boosterladdning för insättning i stålröret

Det finns två olika sätt att tända sprängämnet i initieringsförstärkarladdningen (boosterladdningen), beroende på vilken utrustning som finns att tillgå.

4.4.1.1. Sjupunkts momentantändning

Boosterladdningen bereds för användning enligt Fig. 1.

4.4.1.1.1.Borra hål i träplattan (4.3.10), genom dels mittpunkten, dels sex punkter som är symmetriskt fördelade runt en koncentrisk cirkel, 55 mm i diameter. Hålen skall löpa parallellt med plattans mittaxel. Deras diameter måste vara 6 till 7 mm (se avsnitt A-B i figur 1), beroende på stubinens diameter (4.3.2).

4.4.1.1.2.Skär till sju längder böjlig detonationsstubin (4.3.2), var och en 400 mm lång, och se därvid till att inget sprängämne går förlorat i någon av ändarna genom att skära ett skarpt snitt och sedan omedelbart försegla änden med tejp. Tryck in var och en av de sju stubinlängderna i de sju hålen i träplattan (4.3.10) tills ändarna sticker ut några centimeter på andra sidan av plattan. Sätt sedan i en liten knappnål (3.12) på tvären genom stubinernas hylsa 5-6 mm från vardera änden och lägg på tejp runt stubinen i en 2 cm bred remsa omedelbart intill nålen. Dra sedan ut den långa delen av varje stubinlängd, så att nålen kommer i kontakt med träplattan.

4.4.1.1.3.Forma sprängdegen (4.3.1) till en cylinder med diameter 92-96 mm, beroende på papp- eller plastcylinderns diameter (4.3.8). Ställ denna upprätt på ett jämnt underlag och sätt in den tillformade sprängdegen. Lägg sedan träplattan [19] med de sju längderna detonationsstubin ovanpå cylindern och tryck ner den mot sprängdegen. Justera cylinderns höjd (64 till 67 mm), så att dess överkant inte sticker upp ovanför träplattans nivå. Sätt sedan fast cylindern på träplattan med häftklammer längs hela omkretsen.

[19] Plattans diameter skall alltid motsvara cylinderns innerdiameter.

4.4.1.1.4.Placera de lediga ändarna av de sju detonationsstubinerna kring trästavens (4.3.11) omkrets, så att deras ändar är i nivå med ett plan som ligger vinkelrätt mot staven. Fixera dem med tejp som ett knippe kring staven [20].

[20] Obs: När de sex perifera stubinlängderna är spända efter monteringen måste mittstubinen förbli något slak.

4.4.1.2. Central tändning med en kompakterad pellet.

Boosterladdningen bereds för användning enligt Fig. 2.

4.4.1.2.1.Beredning av en kompakterad pellet.

Vidtag nödvändiga säkerhetsåtgärder, placera 10 g sekundärt sprängämne (4.3.3) i en form med innerdiameter mellan 19 och 21 mm och tryck ihop den så att den får rätt form och täthet.

(Förhållandet diameter/höjd skall vara ungefär 1:1.)

Mitt i formens botten sitter ett stift, 12 mm högt och med diametern 7,0 till 7,3 mm (beroende på sprängkapselns diameter), som bildar ett cylindriskt urtag i den kompakterade pelleten för att ge plats för sprängkapseln.

4.4.1.2.2.Beredning av boosterladdningen

Placera sprängdegen i cylindern (4.3.8) med denna stående upprätt på ett jämnt underlag och tryck ned den med ett träblock så att sprängdegen får en cylindrisk form med ett urtag i mitten. Sätt in den kompakterade pelleten i detta urtag. Täck över den cylinderformade sprängdegen, som innehåller pelleten, med en träplatta försedd med ett mitthål med diametern 7,0 till 7,3 mm, avsett för sprängkapseln. Fixera träplattan och cylindern tillsammans med tejp som läggs i kors. Se till att hålet i plattan och urtaget i pelleten stämmer överens genom att sticka in trästaven.

4.4.2. Beredning av stålrör för detonationstestning

Vid stålrörets ena ände (4.3.4) borras två diametralt motsatta hål, diameter 4 mm, vinkelrätt in genom rörets vägg 4 mm från kanten.

Stumsvetsa bottenplattan (4.3.5) till den motsatta änden av röret, så att den räta vinkeln mellan bottenplattan och rörväggen helt fylls ut med svetsmetall runt rörets hela omkrets.

4.4.3. Fyllning och laddning av stålröret

Se figur 1 och 2