A4-0169/98

Resolution om om unionens roll i världen: genomförandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 1997

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel J 7 i Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av artikel 92.4 och artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av sin resolution av den 12 juni 1997 ((EGT C 200, 30.6.1997, s. 148.)) om framsteg som gjorts för att genomföra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (januari till december 1996),

- med beaktande av Amsterdamfördraget och den resolution av den 19 november 1997 om Amsterdamfördraget (CONF 4007/97 - C4-0538/97) ((EGT C 371, 8.12.1997, s. 99.)),

- med beaktande av det interinstitutionella avtalet mellan parlamentet och rådet om bestämmelser som gäller finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken ((EGT C 286, 22.9.1997, s. 80.)),

- efter att ha hörts av rådet angående rådets dokument, som lades fram för parlamentet den 30 mars 1998, om de viktigaste aspekterna och de grundläggande valen när det gäller GUSP inbegripet dess konsekvenser för gemenskapens budget (7087/98 - C4-0216/98),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor och yttrandet från utskottet för utveckling och samarbete (A4-0169/98), och med beaktande av följande skäl:

A. Europaparlamentet bör i enlighet med andra stycket i artikel J 7 i Fördraget om Europeiska unionen hålla en årlig debatt om de framsteg som har gjorts för att genomföra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

B. Man måste ta hänsyn till de målsättningar för denna politik som slås fast i artikel J 1 i Fördraget om Europeiska unionen och till det som står i artikel C om konsekvens i unionens relationer med omvärlden och rådets och kommissionens ansvar för denna konsekvens.

C. Parlamentet beaktar det sätt på vilket Europeiska rådet och rådet har använt de instrument som föreskrivs i Fördraget om Europeiska unionen, i synnerhet gemensamma åtgärder och ståndpunkter, samt det som står i artikel J 4.1 om en framtida gemensam säkerhetspolitik.

D. De verkliga instrumenten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, nämligen gemensamma åtgärder och gemensamma ståndpunkter, kommer fortfarande inte särskilt ofta till användning, fastän de behövs som stöd till de många förklaringarna som utfärdas av rådet.

E. Beaktansvärda utmaningar har uppkommit och nya kriser har uppstått och detta ställer krav på att EU skall handla mera kraftfullt och effektivt på konfliktförebyggandets område och vid lösandet av konflikter på fredlig väg.

F. Nya ansträngningar bör göras så att Europeiska unionens externa åtgärder görs mera synliga.

G. Understryker att Europeiska unionens externa relationer bör stå i överensstämmelse med de värden som unionen bygger på, och de bör syfta till att befästa demokratin, öka respekten för de mänskliga rättigheterna och för minoriteternas rättigheter och verka till förmån för rättssäkerhet.

H. Det finns nu ett interinstitutionellt avtal om finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, men ännu inget om parlamentets rätt vare sig att informeras eller rådfrågas vilket är särskilt allvarligt när det gäller internationella förhandlingar, inbegripet förhandlingar om bi- och multilaterala handelsavtal.

I. Europaparlamentet måste fortlöpande kritiskt ompröva sin egen roll och sitt agerande i samband med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken för att maximera sitt inflytande och utöka den demokratiska kontrollen över denna politik.

1. Parlamentet anser att utvecklingen när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken har gjort framsteg jämfört med föregående år, något som framgår av att demokratin befästs i Central- och Östeuropa samt av partnerskapsavtalet med Ryssland, men den kritik som framfördes i sin ovannämnda resolution av den 12 juni 1997 är fortfarande i stor utsträckning giltig,

2. anser att följande fortfarande är fallet:

a) allmänheten har inte i tillräcklig utsträckning varseblivit framsteg när det gäller utvecklingen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken,

b) ingen interinstitutionell överenskommelse angående parlamentets rätt att informeras och rådfrågas har kommit till stånd,

c) kommissionen har fortfarande inte till fullo utnyttjat sin rätt att lägga fram förslag till rådet,

d) framstegen när det gäller att utveckla en gemensam säkerhetspolitik, samordna försvarspolitiken, utveckla en verklig gemensam politik på vapenområdet och att inlemma VEU i Europeiska unionen har förblivit obetydliga,

e) en bristande överensstämmelse mellan Europeiska unionens utrikespolitik och dess handelsverksamhet kvarstår,

3. påminner om att rådets presidium, på grund av den interinstitutionella överenskommelsen om bestämmelser som gäller finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, är skyldigt att en gång om året höra Europaparlamentet angående ett av rådet upprättat dokument om de viktigaste aspekterna och de grundläggande valen när det gäller GUSP, inbegripet de finansiella konsekvenserna för gemenskapens budget,

4. beklagar att den första rapporten av detta slag som lagts fram av rådets presidium kännetecknas av ett praktiskt taget uteslutande historiskt och beskrivande perspektiv, och varken innehåller en analys av effektiviteten hos GUSP under de föregående åren eller faktiskt anger grundläggande val som skall göras i framtiden; uppmanar rådet att se till att nästa års rapport utvidgas till att omfatta dessa frågor fullt ut,

5. avser att fullt ut behandla de finansiella konsekvenserna av de viktigaste aspekterna och de grundläggande valen när det gäller GUSP i det ad hoc-förfarande för samråd som inrättats enligt den interinstitutionella överenskommelsen,

6. anser att lämpliga förfaranden för behandling av bland annat följande frågor måste fastställas, och fastläggas i den nya versionen av parlamentets arbetsordning, som nu revideras, för att de krav som följer av Amsterdamfördragets ikraftträdande skall kunna uppfyllas:

a) åtagandet av rådets agerande ordförande ((PE 226.288 och protokollet av den 11.3.1998, del I.4.)) på rådets vägnar om att hålla parlamentet fullständigt underrättat (genom både rådet och kommissionen) om de viktigaste aspekterna och de grundläggande valen när det gäller partnerskap för anslutning som upprättats med länder som ansökt om medlemskap i Europeiska unionen samt själva anslutningsförhandlingarna, att höra parlamentet angående förändringar av partnerskapen och att beakta parlamentets synpunkter när beslut fattas,

b) mer omfattande och flexibel tillämpning av medlingsförfarandet enligt den gemensamma förklaringen av den 4 mars 1975 som kan tillämpas på sådana gemenskapsrättsakter av allmän räckvidd som har beaktansvärda finansiella följdverkningar,

c) en ännu inte ingången interinstitutionell överenskommelse som anger att parlamentet skall höras när det gäller alla internationella avtal och övriga allmänna rättsakter som baseras på Euratomfördraget,

d) parlamentets delaktighet i beslut som gäller sanktioner som skall vidtas vid kränkningar av de mänskliga rättigheterna i tredje land,

7. anser att det fullständiga genomförandet av Amsterdamfördraget bör åtgärda några av dessa kritiska anmärkningar genom inrättandet av enhet för åtgärdsplanering och tidig varning och genom den höge representantens ämbete vilket kommer att i högre grad synliggöra GUSP, samt genom att låta en del utrikespolitiska beslut ske genom majoritetsbeslut,

8. uppmanar rådet och medlemsstaterna att uppbåda erforderlig politisk vilja att använda och vidareutveckla de instrument som erbjuds såväl av EU-fördraget som av Amsterdamfördraget för att uppnå en verkligt gemensam utrikes- och säkerhetspolitik,

9. inser att GUSP i sin nuvarande form begränsar Europas möjlighet att utöva det inflytande som dess politiska, ekonomiska och kulturella betydelse berättigar till,

10. anser att det råder ett akut behov av att inrätta en gemensam europeisk diplomati i ordets egentliga bemärkelse, genom att kommissionens representationer omvandlas till verkliga diplomatiska beskickningar för unionen i de länder där flertalet av Euroepiska unionens medlemsstater inte har någon egen representation,

11. uppmanar rådet och kommissionen att låta de mänskliga rättigheterna fortsätta utgöra ett framträdande inslag inom Europeiska unionens GUSP,

12. understryker att klausuler om mänskliga rättigheter och demokrati bör tas med i alla överenskommelser med tredje part, för att bidra till skyddet av demokratin och de grundläggande friheterna,

13. påpekar att åtgärder inom ramen för GUSP har tenderat att ges en snäv inriktning och att GUSP-instrumenten tycks vara olämpliga för att definiera övergripande politiska strategier när det gäller globalt betydelsefulla problemområden som fattigdom och miljö,

14. uppmanar Europeiska unionen att genast i samråd med VEU och Nato överenskomma om alla praktiska detaljer så att det i framtiden skall bli möjligt att snabbt och effektivt göra bruk av de tillbudsstående instrumenten, inberäknat de förenade multinationella insatsstyrkorna (GFIM/CJTF),

15. betonar att genom att endast emellanåt förse parlamentet med vissa utrikespolitiska informationer uppfyller kommissionen och rådet långt ifrån sina förpliktelser enligt fördragen och sina förpliktelser gentemot unionens medborgare och kräver på nytt att en formell rådfrågning av parlamentet skall göras angående alla grundläggande beslut när det gäller utrikespolitiken,

16. välkomnar det faktum att en uppförandekodex för vapenexport godkänts av rådet, men anser det viktigt att den, så snart som möjligt, förvandlas till en gemensam åtgärd och att den möjliggör granskning av Europaparlamentet på grundval av den konsoliderade årliga rapporten till rådet om genomförandet av denna kodex,

17. betonar att det tagit initiativet att direkt göra ett uttalande inför förhandlingarna om ett multilateralt avtal om investeringar utan att invänta att avtalet sluts och anser att det här rör sig om ett precedensfall som bör leda till efterföljd, uppmanar rådet och kommissionen att följa parlamentets rekommendationer,

18. gör anspråk på parlamentets rätt att i samband med förhandlingar om bi- och multilaterala avtal avge ett utförligt yttrande för att vägleda kommissionen i enlighet med artikel 228.2 sista stycket såsom ändrad i Amsterdamfördraget, hänvisar till precedensfall i detta hänseende och kräver att parlamentet i fortsättningen alltid skall vara delaktigt när det gäller dessa ärenden,

19. finner att parlamentet måste utveckla den mångfald av mekanismer för utövande av inflytande som står till dess förfogande såsom: rekommendationer, ett genomtänkt utnyttjande av utfrågningar, utdelandet av Sacharovpriset och inbjudningar att tala i kammaren; uppmärksammar att en verklig utveckling av parlamentets diplomati såsom Europaparlamentets nyligen genomförda delegationsbesök i Algeriet, eller den delegation som i samarbete med OSSE:s parlamentariska församlingar och Europarådet utsändes till Albanien i januari 1998 påtagligt kan bidra till att öka effektiviteten i unionens utrikespolitik och uppmanar därför till bättre samordning och samarbete mellan rådet, kommissionen och parlamentet för uppnå största möjliga utbyte härav,

20. beklagar den bristande ambitionen när det gäller att utforma en övergripande politik genom en gemensam ståndpunkt angående Balkanstaterna, vilket har inneburit att Europeiska unionens politiska inflytande, har varit starkt begränsat i förhållande till Förenta staternas; trots de betydande ekonomiska bidragen till återuppbyggnaden av Bosnien-Herzegovina efter kriget uppmanar till en förstärkning av Europeiska kommissionens representationskontor i Bosnien-Herzegovina,

21. beklagar att det saknats adekvata initiativ om Kosovo från Europeiska unionens sida under 1997, då det inte gjordes några verkliga ansträngningar, vare sig för att föreslå förtroendeskapande åtgärder eller för att uppnå att förhandlingar inleddes mellan partnerna,

22. beklagar att varken Europeiska unionen eller VEU förmådde att fatta beslut om att sända EUROFOR och EUROMARFOR till Albanien och uppmärksammar att avspänning i området uppnåddes tack vare insatser av ett antal olika medlemsstater under ledning av Italien, som ledde en styrka från flera nationer (operation Alba),

23. beklagar att de viktiga impulser för medelhavspolitiken som gavs av rådet i Cannes och genom Barcelonakonferensen har bromsats upp av den brist på framsteg som kännetecknar fredsprocessen i Mellanöstern och uppmanar till ett kraftfullt initiativ från rådets sida när det gäller att på nytt blåsa liv i Barcelonaprocessen,

24. stödjer EU:s särskilda sändebuds insatser i Mellanöstern och anser att Europeiska unionens politiska roll bör motsvara unionens ekonomiska betydelse; anser att en framgångsrik politik från Europeiska unionens sida i området kräver en verklig dialog med Förenta staterna,

25. välkomnar antagandet av en gemensam ståndpunkt angående förebyggande och lösning av konflikter i Afrika men understryker att detta endast är ett första steg när det gäller att samarbeta effektivt med de afrikanska staterna för att lösa aktuella problem som de i området kring de stora sjöarna i Afrika,

26. anser att det vara mycket allvarligt att man på den indiska subkontinenten håller fast vid kärnvapenupprustning, vilket hotar den internationella stabiliteten; och beklagar att bristen på en verklig gemensam säkerhetspolitik från europeiska unionens sida hindrar unionen att spela en politisk roll vid upprättandet av en dialog om strategisk jämvikt mellan länderna i regionen,

27. beklagar avsaknaden av en gemensam politik angående mänskliga rättigheter i Kina, ett område på vilket inga betydelsefulla framsteg gjorts, vilket tydligt framgår av Europeiska unionens misslyckande att ena sig kring en gemensam hållning vid sammanträdet för FN:s kommission för mänskliga rättigheter i Genève,

28. hälsar med tillfredsställelse den viktiga roll som unionen spelat vid de konferenser som hållits på ministernivå med olika latinamerikanska länder i samband med San José-dialogen och av Riogruppen och uttrycker sitt fulla stöd till utvecklingen av toppmötet mellan europeiska och latinamerikanska stats- och regeringschefer vilket skall hållas 1999, upprepar sitt önskemål om att införa ett övergripande handlingsprogram för Latinamerika, i enlighet med den ökande betydelse och det växande inflytande som detta geografiska område kommer att få,

29. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen och rådet.