RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TREDJE RAPPORTEN OM GENOMFÖRANDE I MEDLEMSSTATERNA AV DIREKTIV 92/3/EURATOM AV DEN 3 FEBRUARI 1992 OM ÖVERVAKNING OCH KONTROLL AV TRANSPORT AV RADIOAKTIVT AVFALL MELLAN MEDLEMSSTATER SAMT TILL OCH FRÅN GEMENSKAPEN (1996-1998)

INNEHÅLL

INLEDNING OCH KORT ÖVERSIKT

Del A - Information om genomförandet av direktiv 92/3/euratom (artikel 18 första stycket)

1. Formellt genomförande av direktivet

2. Förklaringar av medlemsstaterna

2.1. Behöriga myndigheter

2.2. Accepterande av det automatiska förfarandet vad avser godkännande

3. Information om transporter av radioaktivt avfall

4. Information om medlemsstaterna särskilda villkor vid sändning

5. Information om betydande fall av vägran att ge samtycke

6. Problem i samband med användning av det standarddokument som fastställs i kommissionens beslut 93/552/Euratom

Del B - Information om situationen vad avser transporter inom enskilda medlemsstaters

INLEDNING OCH KORT ÖVERSIKT

I rådets direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992 [1] om transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstaterna samt till och från gemenskapen införs ett system för administrativ övervakning och kontroll av sådana transporter, som skall komplettera kraven i direktivet om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning [2].

[1] EGT L 35, 12.2.1992.

[2] Rådets direktiv 96/29/Euratom, som ersätter rådets direktiv 80/836/Euratom (EGT L 246, 17.9.1980), ändrat genom 84/467/Euratom (EGT L 265, 5.10. 1984).

I artikel 18 i direktivet krävs att medlemsstaterna skall överlämna rapporter om genomförandet av direktivet till kommissionen och att dessa rapporter skall kompletteras med information om situationen vad avser transporter inom deras respektive territorier. På grundval av dessa rapporter från medlemsstaterna skall kommissionen utarbeta en sammanfattande rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén.

Detta är kommissionens tredje rapport enligt artikel 18 i direktivet. Den har sammanställts på grundval av bidragen från medlemsstaterna och i samråd med den rådgivande kommitté som inrättats enligt artikel 19 i direktivet. Rapporten avser perioden 1996-1998. De två första rapporten gjordes 1995 och 1998 [3].

[3] KOM(95) 192 slutlig och KOM(1998) 778 slutlig

Den allmänna situationen inom Europeiska unionen avseende hanteringen av radioaktivt avfall och transport av radioaktivt material har granskats av kommissionen i följande meddelanden:

- Meddelande och fjärde rapporten om den nuvarande situationen och utsikterna för hanteringen av radioaktivt avfall i Europeiska gemenskapen [4].

[4] KOM(1998) 799 slutlig

- Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om säker transport av radioaktivt material i Europeiska unionen [5].

[5] KOM(1998) 155 slutlig.

***********

Av den information som erhållits från medlemsstaterna framgår följande:

- Direktivet tillämpas i alla medlemsstater.

- Antalet gränsöverskridande transporter av radioaktivt avfall är relativt litet. Under den period som omfattas av denna rapport meddelade medlemsstaterna att de utfärdat 63 tillstånd. En del tillstånd avser flera transporter som skall utföras under en tidsperiod som kan vara längre än den period som avses i denna rapport. Under den här perioden har det också genomförts transporter, för vilka tillstånd givits under föregående period.

- Direktivet säkerställer i tillfredsställande grad att gränsöverskridande transporter av radioaktivt avfall endast sker med förhandssamtycke från de behöriga myndigheterna i alla berörda medlemsstater.

- De svårigheter som kommissionen förutsåg i sin första rapport om genomförandet av direktivet, beträffande nationella allmänna förbud mot import av radioaktivt avfall från medlemsstaterna och skäl till att neka enskilda transporter, har börjat visa sig. Frågan behöver utredas ytterligare.

- I artikel 14 i direktivet framhålls den rätt en medlemsstat, som tar emot avfall för behandling, har att efter behandlingen skicka tillbaka avfallet till dess ursprungsland. En medlemsstat påpekar att det finns svårigheter med att utöva denna rätt.

- Medlemsstaterna har identifierat några praktiska problem. Oftast lyckades de behöriga myndigheterna lösa dessa, tack vare sin ökade erfarenhet av att tillämpa direktivet. Den rådgivande kommitté som inrättats enligt artikel 19 i direktivet har emellertid föreslagit att man skall överväga möjligheten att bitvis se över det standarddokument som fastställs i kommissionens beslut från 1993 [6].

[6] Kommissionens beslut av den 1 oktober 1993 om det standarddokument för tillsyn och kontroll av transporter av radioaktivt avfall som avses i rådets direktiv 92/3/Euratom (93/552/Euratom)EGT L 268, 29.10.1993, s. 83

- Konsekvenserna av ikraftträdandet av 1997 års gemensamma konvention om säkerheten vid hanteringen av använt kärnbränsle och säkerheten vid hanteringen av radioaktivt avfall (Joint Convention on the Safety of Spent Fuel Management and on the Safety of Radioactive Waste Management) behöver analyseras.

******

Vad gäller transporterna inom enskilda medlemsstaters territorium noterar kommissionen att de befintliga nationella bestämmelserna, särskilt bestämmelserna för genomförande av direktivet om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning [7], tillåter att de nationella behöriga myndigheterna övervakar transporter av radioaktivt avfall på sitt territorium.

[7] Rådets direktiv 96/29/Euratom, som ersätter rådets direktiv 80/836/Euratom (EGT L 246, 17.9.1980), ändrat genom 84/467/Euratom (EGT L 265, 5.10.1984).

*****

Under den period som rapporten omfattar rapporterades inte några olyckor som ledde till att allmänheten utsattes för exponering av betydelse ur strålskyddssynpunkt, eller till betydande utsläpp av radioaktiva ämnen i omgivningen i samband med nationell eller gränsöverskridande transport av radioaktivt avfall.

Del A - Information om genomförandet av direktiv 92/3/euratom (artikel 18 första stycket)

1. Formellt genomförande av direktivet

Enligt artikel 21 i direktivet skall medlemsstaterna sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 1994. Nedan följer en förteckning över de nationella bestämmelser som genomför direktivet.

Belgien

Direktivet har genomförts genom Arrêté royal du 2 octobre 1997 modifiant l'arrêté royal du 28 février 1963 portant règlement général de la protection de la population et des travailleurs contre le danger des radiations ionisantes et portant mise en vigueur partielle de la loi du 15 avril 1994 relative à la protection de la population et de l'environnement contre les dangers résultant des rayonnements ionisants et relative à l'Agence fédérale de Contrôle nucléaire (kunglig förordning av den 2 oktober 1997 om ändring av kunglig förordning av den 28 februari 1963 om allmänna regler för skydd av befolkningen och arbetstagarna mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning och om delvis genomförande av lagen av den 15 april 1994 om skydd av befolkningen och miljön mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning och om det federala organet för kärnkontroll), offentliggjord i Moniteur Belge den 23 oktober 1997.

Danmark

Direktivet har genomförts genom offentliggörande av den nationella hälsovårdsstyrelsens beslut nr 969 av den 13 december 1993 om internationell transport av radioaktivt avfall.

Tyskland

Direktivet har genomförts genom Atomrechtliche Abfallverbringungsverordnung (förordning om transport av radioaktivt avfall) av den 27 juli 1998, som offentliggjordes i BGBl I av den 31 juli 1998 och som trädde i kraft den 1 augusti 1998.

Grekland

Direktivet har genomförts genom presidentförordning nr 22 (författningssamling nr 20/A/26.2.1997) om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan Grekland och de övriga medlemsstaterna samt till och från gemenskapen.

Spanien

Direktivet genomfördes den 27 november 1994 genom real decreto (kunglig förordning) 2088/1994 av den 20 oktober, som offentliggjordes i Boletin Oficial del Estado (författningssamling) av den 26 november 1994.

Frankrike

Direktivet genomfördes den 1 december 1994 genom decrée 94-853 av den 22 september 1994 och arrêté av samma datum (offentliggjorda i den franska författningssamlingen den 2 oktober 1994).

Irland

Direktivet genomfördes den 15 september 1994 genom European Communities (Supervision and Control of Certain Shipments of Radioactive Waste) Regulations 1994, Statutory Instrument (statlig förordning) nr 276, 1994.

Italien

Direktivet har genomförts genom decreto legislativo (regeringsförordning) nr 230 av den 17 mars 1995, offentliggjord i Gazzetta ufficiale della Repubblica Italiana (författningssamling) nr 136 av den 13 juni 1995.

Luxemburg

Direktivet genomfördes den 16 april 1994 genom règlement grand-ducal relatif au transfert transfrontalier de déchêts radioactifs (förordning om gränsöverskridande transport av radioaktivt avfall), offentliggjord i författningssamlingen (Mémorial) A-nr 31 av den 25 april 1994.

Nederländerna

Direktivet har genomförts genom Besluit in-, uit- en doorvoer van radioactieve afvalstoffen av den 17 november 1993, Staatsblad 626 (förordning om import, export och transitering av radioaktivt avfall), offentliggjord i författningssamling nr 626 av den 12 december 1993.

Österrike

Direktivet har genomförts genom Radioaktive Abfälle - Verbringungsverordnung - Rabf - VV (förordning om transport av radioaktivt avfall), offentliggjord i Bundesgesetzblatt für die Republik Österreich (Österrikisk författningssamling) nr 44/1997.

Portugal

Direktivet har genomförts genom decreto-lei (förordning) nr 138/96 av den 14 augusti 1996, offentliggjord i Diário da República nr 188/96 av den 14 augusti 1996 (författningssamling).

Finland

Direktivet har genomförts genom:

(1) Säteilylaki (strålskyddslagen) 592/91 av den 27.03.91, ändrad genom lag 1102/92 av den 27.11.92 och genom lag 1334/94 av den 22 december 1994.

(2) Säteilyasetus (strålskyddsförordningen) 1512/91 av den 20 december 1991, ändrad genom förordning 1598/94 av den 31.12.94.

(3) Ydinenergialaki (kärnenergilagen) 990/87 av den 11 december 1987, ändrad genom lag 1420/94 av den 29 november 1994.

(4) Ydinenergiaasetus (kärnenergiförordningen) 161/88 av den 12 februari 1988, ändrad genom förordning 278/93 av den 26 mars 1993 och genom förordning 473/96 av den 20 juni 1996.

Sverige

Direktivet har genomförts genom:

(1) Ändringar i strålskyddslagen (1988:220) 20 a och 24, som trädde i kraft den 1 juli 1995.

(2) Ändring i lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet ( 5 a andra stycket), som trädde i kraft den 1 juli 1995.

(3) Ändring i lagen (1991:34) om strategiska produkter ( 4), som trädde i kraft den 1 juli 1995.

(4) Statens strålskyddsinstituts föreskrifter (SSI FS 1995:4) om kontroll vid in- och utförsel av radioaktivt avfall, som trädde i kraft den 17 januari 1996.

Förenade kungariket

Direktivet genomförs genom Statutory Instrument (statlig förordning) 1993 N°3031, Atomic Energy and Radioactive Substances, the Transfrontier Shipment of Radioactive Waste Regulations 1993 - offentliggjord den 2 december 1993.

2. Förklaringar av medlemsstaterna

Enligt artikel 17 i direktivet skall medlemsstaterna till kommissionen överlämna

- namn och adress till de myndigheter som är behöriga att sätta i kraft bestämmelserna i direktivet,

- eventuellt meddelande om att de inte accepterar det automatiska förfarandet vad avser godkännande enligt artikel 6.4 i direktivet (klausul om tyst godkännande).

2.1. Behöriga myndigheter

Belgien

(FR) Ministère des Affaires Sociales, de la Santé publique et de l'Environnement Service de la Protection contre les Radiations Ionisantes (SPRI) Rue Ravenstein 36 1000 Bruxelles

(NL) Ministerie van Sociale Zaken, Volksgezondheid en Leefmilieu Dienst voor Bescherming tegen Ioniserende Stralingen (DBIS) Ravensteinstraat 36 1000 Brussel Tfn +32 2 289 21 11 eller 289 21 81 Fax +32 2 289 21 12 eller 289 21 82

Danmark

Statens Institut for Strålehygiejne Knapholm 7 2730 Herlev Tfn +45 44 54 34 54 Fax +45 44 54 34 50 E-post: sis@sis.dk

Tyskland

Bundesausfuhramt (BAFA) Referat 313 Frankfurterstrasse 29-35 65760 ESCHBORN Tfn +49 6196 908398/908564 Fax +49 6196 908888

Grekland

Greek Atomic Energy Commission Agia Paraskevi 153 10 ATEN Tfn +30 1 650 67 71 Fax +30 1 650 67 48

Spanien

Dirección General de la Energía Paseo de la Castellana, 160 28046 MADRID Tfn +34 91 349 45 51 Fax +34 91 457 80 66

Frankrike

Ministère de l'économie, des finances et de l'industrie Direction générale de l'énergie et des matières premières Service des affaires nucléaires 101, rue de Grenelle 75353 PARIS Cedex 07 Tfn +33 1 43 19 33 06 Fax +33 1 43 19 25 00

Irland

Radiological Protection Institute of Ireland (RPII) 3 Clonskeagh Square - Clonskeagh Road DUBLIN 14 Tfn +353 1 269 77 66 Fax +353 1 269 97 37

E-post: rpii@rpii.ie

Italien

(a) Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato Direzione Generale Energia e Risorse Minerarie Divisione XIII Via Molise, 2 00187 ROMA

(b) Prefekt eller borgmästare eller annan lokal myndighet som är behörig myndighet i området.

(c) ANPA (Agenzia Nazionale per la Protezione dell'Ambiente) Via Vitaliano Brancati, 48 00144 ROMA Tfn +39 06 50 07 1 Fax +39 06 50 07 2941

Luxemburg

Ministère de la Santé Direction de la Santé Division de la Radioprotection Villa Louvigny Allée Marconi L - 2120 LUXEMBOURG Tfn +352 478 56 70 - 72/77/78 Fax +352 45 75 21 Telex 69553 RADPR Lu

Nederländerna

Ministerie van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer Directoraat-Generaal Milieubeheer Directie Stoffen, Veiligheid, Straling / IPC 655 Afdeling Externe Veiligheid (Ministeriet för bostäder, fysisk planering och miljö Generaldirektoratet för miljöskydd Direktoratet för kemikalier, säkerhet och strålskydd / intern postkod 655 Avdelningen för utomhussäkerhet) Rijnstraat 8, postbus 30945 NL-2500 GX DEN HAAG Tfn +31 70 339 49 65 Fax +31 70 339 12 97

Österrike

Enligt den ansvarsfördelning som anges i Strahlenschutzgesetz (strålskyddslagen), offentliggjord i Bundesgesetzblatt BGBl (Österrikes författningssamling) nr 227/1969, är de respektive ansvarsområdena och de relevanta behöriga myndigheterna följande:

- Medicin: Bundeskanzleramt-Sektion VI (avdelning VI i österrikiska statsrådsberedningen). Genom en "subsidiaritetsklausul" är detta ministerium också ansvarigt för alla frågor som inte uttryckligen har tilldelats ett annat organ.

- Handel och industri, gruvdrift: Bundesministerium für wirtschaftliche Angelegenheiten (närings- och handelsministeriet).

- Forskning och transport: Bundesministerium für Wissenschaft und Verkehr (ministeriet för vetenskap och kommunikation).

- Utbildningssystemet: Bundesministerium für Unterricht und kulturelle Angelegenheiten (ministeriet för utbildning och kultur).

- Provning av militär utrustning: Bundesministerium für Landesverteidigung (försvarsministeriet).

Dessutom finns det också en vertikal ansvarsfördelning enligt vilken ett visst ansvar för verkställandet av strålskyddslagen, genom en delegering av den federala makten, tilldelas relevanta administrativa organ på distriktsnivå (distriktsmyndigheter eller kommunalfullmäktige i städer med egen lagstiftning) och de regionala förvaltningscheferna. De särskilda ansvarsområden som myndigheterna tilldelats fastställs i avsnitt 41 i strålskyddslagen.

Den myndighet som skall kontaktas vid transport till Österrike och som antingen handlägger ansökan själv eller vid behov förmedlar den direkt till den behöriga myndigheten är emellertid följande:

Bundeskanzleramt Sektion VI Radetzkystrasse 2 A-1031 Wien Tfn +43 1 711 72, anknytning 4127 Fax +43 1 718 65 95

Portugal

Enligt den ansvarsfördelning som fastställs i lag nr 138/96, som offentliggjordes i den portugisiska författningssamlingen den 14 augusti 1996 och som genomför direktiv 92/3/Euroatom i Portugal, är den behöriga myndigheten följande:

Instituto Tecnológico e Nuclear E.N. 10, Apart. 21 P-2686-953 Sacavem Tfn +351 1 955 00 21 Fax +351 1 994 19 95

Finland

Säteilyturvakestus/Strålsäkerhetscentralen (STUK) P.O. Box 14 FIN-00881 Helsingfors Tfn +358 9 75 98 81 Fax +358 9 75 98 85 00 Telex 122691 STUK FI

Sverige

Statens strålskyddsinstitut, SSI, är behörig myndighet för överföring av radioaktivt avfall, utom sådant kärnavfall som utgör högaktivt avfall från upparbetning eller kärnämne som inte skall användas på nytt.

Statens strålskyddsinstitut S-17116 STOCKHOLM

Tfn +46 8 729 71 00 Fax +46 8 729 71 08

Statens kärnkraftsinspektion, SKI, är behörig myndighet för överföring av radioaktivt avfall som utgör högaktivt avfall från upparbetning och kärnämne som inte skall användas på nytt.

Statens kärnkraftsinspektion S-10658 STOCKHOLM Tfn +46 8 698 84 00 Fax +46 8 661 90 86

Förenade kungariket

England och Wales: The Environment Agency Rio House Aztec West Almondsbury Bristol UK-BS32 4UD Tfn +44 1454 624 098 Fax +44 1454 624 319

Skottland: The Scottish Environment Protection Agency Erskim Court The Castle Business Park Stirling UK-FK9 4TR Tfn +44 1786 45 77 00 Fax +44 1786 44 80 40

Nordirland: Chief Radiochemical Inspector The Industrial Pollution and Radiochemical Inspectorate Calvert House Department of the Environment for Northern Ireland Environment and Heritage Service Calvert House 23 Castle Place Belfast UK-BT1 1 FY Tfn +44 1232 25 47 33 Fax +44 1232 25 47 00

2.2. Accepterande av det automatiska förfarandet vad avser godkännande

Belgien, Danmark, Grekland, Frankrike, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Portugal, Finland, Sverige och Förenade kungariket har informerat kommissionen om att de inte accepterar det automatiska förfarandet.

Tyskland, Spanien och Irland har uppgett att de accepterar detta förfarande. Spanien kommer dock att förlänga de tidsperioder som fastställs i artikel 6 i direktivet om det erfordras att generaldirektoratet för energi skall inhämta en rapport från ett eller flera andra organ innan det fattar sitt beslut, i vilket fall Europeiska kommissionen och den sökande skall informeras om denna förlängning.

3. Information om transporter av radioaktivt avfall

Följande information avser perioden 1996-1998.

Tillstånd för transport av radioaktivt avfall har utfärdats av Belgien (9 tillstånd), Danmark (1 tillstånd), Tyskland (23 tillstånd, av vilka 19 har använts), Frankrike (12 tillstånd), Österrike (1 tillstånd), Portugal (1 tillstånd), Sverige (19 tillstånd) och Förenade kungariket (1 tillstånd). En del tillstånd avser flera transporter som skall utföras under en tidsperiod som kan vara längre än den period som omfattas av denna rapport. Information om sådana transporter finns i tabell 1.

Under perioden 1996-1998 genomfördes några transporter för vilka tillstånd givits under föregående period. Information om dessa transporter finns i tabell 2.

I några fall har de grekiska myndigheterna använt standarddokumentet för att sända tillbaka slutna strålkällor för översyn till leverantörerna.

4. Information om medlemsstaterna särskilda villkor vid sändning

Belgien kräver att alla som har att göra med transport av radioaktivt avfall skall uppfylla de belgiska bestämmelserna vad gäller innehav, transport, import och transitering av radioaktiva ämnen.

I den franska förordningen om genomförande av direktivet specificeras att iakttagande av själva förordningen inte skall påverka någon annan relevant fransk lagbestämmelse, särskilt när det gäller skydd och kontroll av radioaktiva ämnen, transport av farligt gods och strålskydd.

I samförstånd med avsändarna har Statens strålskyddsinstitut som villkor för transport till Sverige av brännbart radioaktivt avfall angivit viktbegränsningar, för att inte överskrida de svenska förbränningsanläggningarnas kapacitet. Vidare krävs att förpackningarna ska vara i överensstämmelse med villkoren i tillståndet för drift av förbränningsanläggningen. Efter behandligen skall aska och icke brännbara rester återsändas till ursprungslandet inom två år.

5. Information om betydande fall av vägran att ge samtycke

Frankrike påpekar att de haft vissa svårigheter med att sända tillbaka förglasat kärnbränsleavfall från upparbetning av bestrålat kärnbränsle till den ursprungliga medlemsstaten. I vissa fall tillåter de franska myndigheterna en avfallstransport med en total aktivitet som är betydligt lägre än vad operatören begärt, efter samråd med den medlemsstat som skall ta emot det avfall som sänds tillbaka. I vissa fall har de tillåtna transporterna inte kunnat genomföras. Svårigheterna står inte i direkt samband med det förfarande som anges i direktivet, men Frankrike hävdar att de innebär en stor inskränkning i de rättigheterna som medlemsstaterna har enligt artikel 14 i direktivet.

Irland påpekar att Förenade kungariket vägrat godkänna en transport av radioaktivt avfall, i form av Bactec-flaskor med kol-14 från ett godkänt sjukhus i Irland, med hänvisning till sina allmänna principer.

6. Problem i samband med användning av det standarddokument som fastställs i kommissionens beslut 93/552/Euratom [8]

[8] Kommissionens beslut av den 1 oktober 1993 om det standarddokument för tillsyn och kontroll av transporter av radioaktivt avfall som avses i rådets direktiv 92/3/Euratom (93/552/Euratom) (EGT L 268, 29.10.1993, s. 83).

Tyskland påpekar följande problem:

- Lång svarstid från vissa medlemsstater.

- Den osäkerhet som är resultatet av uteblivet svar från medlemsstater som vägrar acceptera det automatiska förfarandet.

- Olika tolkningar av definitionen av avfall, dvs. om kontaminerade restprodukter skall återanvändas.

Frankrike framhåller att kommunikationen med hjälp av standarddokumentet oftast blir bättre då användarna har mer erfarenhet av det. Ibland gick det lättare genom att man använde e-post vid sidan av de formella administrativa förfarandet.

Sverige uppger att problem huvudsakligen har förekommit vad gäller tolkningen av vad som avses ingå i begreppet radioaktivt avfall. Detta gäller speciellt uttrycket "för vilka det inte finns någon användning". Beträffande metaller som avses att smältas är det inte alltid möjligt före smältning, provtagning av det smälta materialet och mätning att avgöra om delar av materialet kan återanvändas eller ej. Sverige betraktar normalt denna typ av material som avfall. I det fall den smälta produkten visar sig innehålla tillräckligt låga aktivitetskoncentrationer kan svenska myndigheter besluta att undanta materialet från att klassas som radioaktivt avfall och alltså tillåta återanvändning. Detta förfarande har visat sig ge problem vid tillämpning av direktiv 92/3, då andra länder har annan tolkning.

Vidare anser SSI att det behövs anvisningar för hur aktivitetskoncentrationen skall beräknas. Vilken grad av homogenitet skall krävas- Gäller gränsvärdet för aktivitetskoncentrationen för hela eller del av partiet- Hur bestäms aktivitetskoncentrationen på ytkontaminerat material, där ofta vissa delar har en betydligt högre kontamination än andra-

Instruktionerna i direktivet och standarddokumentet för översändande av de olika delarna av standarddokumentet mellan berörda parter är oklart och i vissa fall motsägelsefullt formulerade.

Förenade kungariket påpekar att det saknas regler för vilket språk som skall användas. Ibland har de fått vänta länge på de kopior av avsnitt 4 och 5 i standarddokumentet som skall översändas efter att en transport genomförts.

Finland anser att standarddokumentet är onödigt komplicerat.

TABELL 1: Information om transporter av radioaktivt avfall inom ramen för direktiv 92/3/Euratom för vilka tillstånd givits 1996-1998

>Plats för tabell>

TABELL 2: Transporter för vilka tillstånd givits 1994-1995 och som inte utförts för slutet av 1995

>Plats för tabell>

Del B - Information om situationen vad avser transporter inom enskilda medlemsstaters

allmänt

I artikel 18 andra stycket i direktivet fastställs att medlemsstaterna skall komplettera sina rapporter om genomförandet av direktivet med information om situationen vad avser transporter inom deras respektive territorier. Följande information har tillhandahållits av medlemsstaterna för sammanställningen av denna rapport för perioden 1996-1998.

Under den period som rapporten omfattar rapporterades inte några olyckor som ledde till att allmänheten utsattes för exponering av betydelse ur strålskyddssynpunkt, eller till betydande utsläpp av radioaktiva ämnen i omgivningen i samband med transport av radioaktivt avfall.

Belgien

* Myndigheter som ger tillstånd till transporter inom landet

Tillstånd för att genomföra transporter utfärdas av Dienst voor Bescherming tegen Ioniserende Stralingen (DBIS) van het Ministerie van Sociale Zaken, Volksgezondheid en Leefmilieu/Service de Protection contre les rayonnements ionisants du Ministère des Affaires Sociale, de la Santé Publique et de l'Environnement (enheten för skydd mot joniserande strålning vid ministeriet för sociala frågor, folkhälsa och miljö). Transporttillstånden utfärdas direkt till transportören.

Ansvarig för hanteringen av radioaktivt avfall i Belgien är Organisme National des Déchets Radioactifs et des matières Fissiles/Nationale Instelling voor het Beheer van Radioactief Afval en Splijtstoffen ONDRAF/NIRAS (nationellt organ för radioaktivt avfall och anrikade klyvbara ämnen). NIRAS/ONDRAF ger transportören i uppdrag att genomföra transporten. Sådan transport får genomföras endast efter uttryckligt godkännande från NIRAS/ONDRAF.

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet

Transporterna regleras genom den kungliga förordningen av den 30 mars 1981 om inrättande av det nationella organet för radioaktivt avfall och anrikade klyvbara ämnen och om dess verksamhet, ändrad genom kunglig förordning av den 16 oktober 1991.

* Organisationer som genomför transporterna

I enlighet med den ovan nämnda kungliga förordningen ansvarar NIRAS/ONDRAF för att organisera transporten av radioaktivt avfall från de enskilda producenternas anläggningar. I förordningen fastställs att denna uppgift kan genomföras av producenterna direkt eller genom entreprenörer. Transporterna av radioaktivt avfall under 1996-1998 gavs i uppdrag till TRANSNUBEL och till TRANSRAD.

* Använda transportsätt

Alla transporter genomfördes på väg, och i de flesta fall användes ISO-behållare som mätte 20 eller 40 fot, tillsammans med lämpliga förpackningar av typ A och B.

För ändamålet avsedda behållare (TNB 167, TNB 178) användes för avfall med hög dosrat.

* Slag av avfall som transporterades inom landet

Icke konditionerat avfall:

- Fast och flytande låg-, medel- eller högaktivt avfall (alfa, beta, gamma).

- Avfall från nedmontering.

- Oanvända strålkällor.

Konditionerat avfall:

- Avfall som härrör från konditionering av ovan nämnda icke konditionerat avfall. Avfall som konditionerats i kärnkraftverken i Doel och Tihange. Det konditionerade avfallet gjuts in i bitumen- eller betongbehållare.

* Information om transporter inom landet

År 1996 genomfördes 316 transporter av sammanlagt 1450 m³ avfall med en total aktivitet av 20,2 PBq.

År 1997 genomfördes 274 transporter av sammanlagt 1350 m³ avfall med en total aktivitet av 0,91 PBq.

År 1998 genomfördes 282 transporter av sammanlagt 1220 m³ avfall med en total aktivitet av 0,58 PBq.

Danmark

* Allmän information

Endast avfall från medicin-, industri- eller forskningsrelaterad användning av radionuklider föranleder nationella transporter av radioaktivt avfall. Den enda plats i Danmark där radioaktivt avfall kan lagras är Risø nationella laboratorium, där låg- och medelaktivt avfall har mellanlagrats sedan slutet av 1950-talet. Denna lagring kommer att fortsätta till dess beslut har fattats om slutförvaring av radioaktivt avfall i Danmark. Allt avfall som inte kan deponeras eller lämnas att sönderfalla där det produceras måste alltså transporteras till Risø för lagring. (Endast för slutna strålkällor har innehavaren även möjlighet att återlämna dem till tillverkaren).

Enligt danska bestämmelser måste inte avfallsproducenten amäla dessa transporter. Risø måste föra register över alla emottagna avfallstransporter, men det är endast de årliga mängderna som behöver anmälas till myndigheterna. Vad gäller producenterna likställs dessa transporter med andra förfaranden rörande radionuklider, vilket i detta sammanhang innebär att varje person som har licens att inneha, använda, lagra eller transportera radioaktiva ämnen ansvarar för att allt radioaktivt avfall som härrör från den verksamhet som tillståndet avser, hanteras och deponeras på ett säkert sätt.

* Information om transporter inom landet

I tabellen sammanfattas informationen om det avfall som levererats till Risø under åren 1996-1998.

>Plats för tabell>

Tyskland

* Allmän information

Radioaktivt avfall kommer för närvarande från följande källor:

- Drift och avveckling av kärnkraftverk och anläggningar inom kärnbränslecykeln.

- Kärnforskningscentrum.

- Användning av radioisotoper inom industri, forskning (universiteten) och medicin.

Radioaktivt avfall som härrör från kärnkraftverk och från anläggningar som arbetar med kärnbränslecykeln samlas in, förbehandlas och konditioneras huvudsakligen på platsen. Vid kärnforskningscentrumen behandlas och lagras radioaktivt avfall på platsen.

* Myndighet som ger tillstånd till transport inom landet

Enligt de nationella bestämmelserna är behörig myndighet för järnvägstransport av radioaktivt avfall Eisenbahnbundesamt - EBA (järnvägsverket). Tillstånd för vägtransport av radioaktivt avfall ges av behöriga myndigheter på delstatsnivå. För transport av radioaktivt avfall som innehåller radioaktiva ämnen, till exempel använt bränsle, ges tillstånd av Bundesamt für Strahlenschutz - BfS (Strålskyddsverket).

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet

Vid transport av radioaktivt avfall måste transportföreskrifterna och lagbestämmelserna om radioaktivt material följas. Dessa inbegriper Gesetz über die Beförderung gefährlicher Güter (lag om transport av farligt gods), Atomgesetz - AtG (kärnenergilagen) och därtill hörande förordningar så som Gefahrgutverordnung Strasse - GGVS (förordning om transport av farligt gods på väg), Gefahrgutverordnung Eisenbahn - GGVE (förordning om transport av farligt gods på järnväg), Strahlenschutzverordnung - StrlSchV (förordning om strålskydd) etc.

* Organisationer som genomför transporterna

Transporten av radioaktivt avfall från kärnkraftverk och anläggningar inom kärnbränslecykeln genomförs uteslutande av Deutsche Bahn AG. Transporten skedde huvudsakligen på järnväg medan vägtransport användes endast för anläggningar som saknade järnvägsförbindelse. Vägtransporter genomfördes av olika transportföretag.

* Transportsätt

Transporterna genomfördes huvudsakligen på järnväg men också på väg.

* Viktigaste deponerings- och lagringsplatser

Endlager für radioaktive Abfälle Morsleben - ERAM (slutförvar i Morsleben) användes endast för låg- och medelaktivt avfall med kort halveringstid, med koncentrationer av alfastrålande ämnen upp till 0,4 GBq/m³. Placeringen av radioaktivt avfall stoppades genom domslut i september 1998. Under perioden 1971-1998 placerades där 36 753 m³ radioaktivt avfall och 6617 använda slutna strålkällor. Under 1996 transporterades 5 471 m³ radioaktivt avfall till Morsleben, 1997 var det 6 081 m³ och 1998 5 077 m³.

Centraliserade anläggningar för mellanlagring finns i Gorleben, Ahaus, Lubmin och Mitterteich Decentraliserade anläggningar för mellanlagring drivs på plats av de flesta avfallsproducenter. För delstaternas räkning drivs insamlingsställen för radioaktivt avfall från industri, universitet och medicin, dvs. från små avfallsproducenter.

* Slag av transporterat avfall

Det radioaktiva avfall som transporterades inom Tyskland bestod till största delen av fast eller solidifierat låg- och medelaktivt bränsle.

Det transporterade avfallets egenskaper beror på ursprung, typ, förbehandling och konditionering. Vanliga avfallsformer är solidifierade vätskor och koncentrat, kontaminerade och aktiverade material, rester från förbränning, torkat slam, hartser osv.

Information om transporter inom landet

Under 1996-1998 transporterades följande låg- och medelaktiva avfall till Morsleben:

>Plats för tabell>

Spanien

* Allmän information

Använt bränsle från kärnkraftverken lagras i kylbassänger på platsen och transporteras därför inte, utom när det gäller Vandellós I, varifrån använt kärnbränsle sänds till Frankrike för upparbetning och därför inte är avfall enligt vad som avses i direktivet. Den sista transporten ägde rum i slutet av 1994.

Vad gäller medel- och lågaktivt avfall har Empresa Nacional de Residuos Radiactivos S.A. - ENRESA (nationellt organ för radioaktivt avfall) ingått kontrakt med producenterna i kärnenergianläggningarna och andra anläggningar som använder radioaktiva ämnen. Producenterna måste uppfylla vissa kriterier för godkännande avseende avfallet som är fastställda av ENRESA och godkända av regeringen. ENRESA kontrollerar själv att kriterierna uppfylls.

* Myndighet som ger tillstånd till transport inom landet

Tillstånd för transporter av radioaktivt avfall inom Spanien ges av Dirección General de la Energía (generaldirektoratet för energi) vid industri- och energiministeriet, när sådant behövs.

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet

Följande förordningar gäller dessa transporter:

- Lag 25/1964 om kärnenergi.

- Kunglig förordning 1749/1984 om lufttransporter.

- Kunglig förordning 879/1989 om järnvägstransporter.

- Kunglig förordning 2088/1994, genomförande av rådets direktiv 92/3/Euratom.

- Kunglig förordning 2115/1998 om vägtransporter.

- Kunglig förordning 2225/1998, ändring av kunglig förordning 879/1989.

* Organisationer som genomför transporterna

Transporter av radioaktivt avfall i Spanien genomförs av ENRESA, det spanska organet för hantering av radioaktivt avfall, antingen av företaget självt eller av specialiserade företag på entreprenad.

* Använda transportsätt

Radioaktivt avfall fraktas på väg inom Spanien. De spanska myndigheterna får varje månad en förteckning över de transporter som skall genomföras, med uppgift om datum samt om avfallets egenskaper, ursprung och mängd. Alla olyckor som inträffar under transporten måste också rapporteras.

* Viktigaste deponerings- och lagringsanläggningar

Den viktigaste deponeringsanläggningen i Spanien är El Cabril, som är ett markförvar för låg- och medelaktivt avfall och i drift sedan 1992.

* Slag av transporterat avfall

Det avfall som transporteras till El Cabril är låg- och medelaktivt, vilket uppfyller de kriterier som fastställts av ENRESA och godkänts av de spanska myndigheterna. ENRESA har avtal med avfallsproducenterna, både de med radioaktiva anläggningar (små producenter) och de med kärnenergianläggningar. Vid slutet av 1998 hade 500 radioaktiva anläggningar, spridda över hela Spanien, avtal med ENRESA för bortforsling av avfall. Avfallet från kärnenergianläggningar kom från nio kärnkraftverk i drift och ett under nedläggning, en anläggning för bränsletillverkning och ett forskningscentrum.

Det avfall som transporteras till El Cabril från radioaktiva anläggningar är fast avfall, vätskor, organiskt avfall och använda slutna strålkällor. Avfallet från kärnenergianläggningar består av konsoliderat avfall och av kompakterat avfall.

* Information om transporter inom landet

Under 1996 var det sammanlagda antalet transporter inom landet av avfall från kärnenergianläggningar 264, med en volym av 1 966 m3 och en aktivitet av 19 400 GBq. År 1997 genomfördes sammanlagt 265 transporter, med en total volym av 1 939 m³ och en total aktivitet av 28 200 GBq. År 1998 genomfördes sammanlagt 238 transporter inom landet, med en volym av 1955 m³ och en aktivitet av 21 900 GBq.

Under 1996 var det sammanlagda antalet transporter inom landet av avfall från radioaktiva anläggningar 50, med en volym av 137 m3 och en aktivitet av 50 900 GBq. År 1997 genomfördes sammanlagt 60 transporter, med en total volym av 153 m³ och en total aktivitet av 565 000 GBq. År 1998 genomfördes sammanlagt 47 transporter inom landet, med en volym av 129 m³ och en aktivitet av 246 000 GBq. Den ökade aktiviteten under denna period jämfört med den föregående tvåårsperioden beror på transporter av slutna strålkällor med Co 60 och Cs 137.

Frankrike

* Allmän information

Ansvaret för transporterna av radioaktivt material ligger antingen hos avfallsproducenten eller hos Agence Nationale pour la Gestion des Déchets Radioactifs - ANDRA (nationellt organ för hantering av radioaktivt avfall), som bl.a. har i uppgift att driva lagringsanläggningar ovan marken (lagringsanläggningen i Aube).

Producenterna delas upp i två kategorier:

- Stora producenter, t.ex. företag som arbetar med de olika stadierna i kärnbränslecykeln (EDF, COGEMA, CEA osv.). Varje år transporteras ungefär 30 000-40 000 förpackningar med en total volym av omkring 13 000-21 000 m³. Avfallet transporteras antingen på väg eller på järnväg.

- Små producenter (sjukhus, forskningscentrum), cirka 800 sammanlagt. Årligen produceras cirka 300 m3 avfall, vilket motsvarar ungefär 1000 förpackningar.

Det låg- och medelaktiva avfall som transporteras till lagringsanläggningarna består av teknologiskt avfall (handskar, plast, metalldelar etc.) och avfall från bränslebehandlingen (jonbyteshartser, filter etc.). Det placeras i metallfat, betongbehållare eller metallbehållare. Förpackningarna förbereds av producenterna i enlighet med specifikationer som utformats av ANDRA. Dessa specifikationer, i vilka säkerhetsbestämmelserna för lagringen och driften av anläggningarna beaktas, är kända av den nationella säkerhetsmyndigheten, dvs. direktoratet för kärnenergisäkerhet.

För att försäkra sig om att förpackningarna uppfyller specifikationerna genomför ANDRA både kontroller under tillverkningen och en rigorös provning (förstörande eller oförstörande provning) efter leverans till lagringsanläggningarna.

Alla avfallstransportörer skall årligen godkännas av ANDRA. Detta godkännande avser både personalen och transportfordonen. Dessutom görs regelbundet slumpvisa kontroller för att kontrollera att transportörerna följer samtliga bestämmelser.

Sedan 1994 är Aube den enda lagringsanläggning som drivs aktivt.

* Information om transporter inom landet

Nedanstående tabeller innehåller en sammanställning av de transporter som genomfördes inom Frankrike åren 1996-1998.

>Plats för tabell>

Grekland

Grekland har inga anläggningar för deponering av radioaktivt avfall. Inga transporter inom landet ägde rum under den period som rapporten.

Irland

* Myndigheter som ger tillstånd till transporter inom landet

Tillstånd för transport av radioaktivt avfall i Irland utfärdas av Radiological Protection Institute of Ireland - RPII (irländska strålskyddsinstitutet).

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet

Alla transporter av radioaktiva ämnen inom Irland regleras i Radiological Protection Act (strålskyddslagen) från 1991, General Control of Radioactive Substances, Nuclear Devices and Irradiating Apparatus Order (beslut om allmän kontroll av radioaktiva ämnen, kärnteknisk utrustning och strålapparatur) från 1993 och i statlig förordning nr 151 från 1993.

* Organisationer som är ansvariga för genomförandet av transporterna

I irländsk lag föreskrivs att det krävs licens från RPII för verksamhet som inbegriper transport av radioaktiva ämnen. Licensinnehavarna är ansvariga för att transportera allt radioaktivt avfall de producerar.

* Vilka transportsätt används-

I Irland genomförs transporter av radioaktivt avfall enbart på väg.

* Vilka är de viktigaste deponerings- eller förvaringsanläggningarna i landet-

De licensinnehavare som deponerade avfall innehållande radioaktiva ämnen under perioden 1996-1998 höll sig under de gränsvärden för radionuklider som anges i statlig förordning 151 från 1993. De irländska lagringsanläggningar för radioaktivt avfall ägs av innehavarna av det radioaktiva avfallet. För närvarande har Irland ingen nationell lagringsanläggning för radioaktivt avfall.

* Slag av transporterat avfall

Det radioaktiva avfall som transporteras i Irland är lågaktivt vattenhaltigt och fast avfall innehållande jod-125. Det fasta avfallet består av engångsartiklar från laboratorier, som plastbehållare och handskar.

* Information om transporter inom landet

- Antalet transporter av radioaktivt avfall inom landet under 1996-1998 var 15 (fem per år).

- Volymen av de 15 transporterna var ungefär 5 m3.

- Aktiviteten av de 15 transporterna var mindre än 1 GBq.

Italien

* Myndigheter som ger tillstånd till transporter inom landet

Tillstånd för transporter av radioaktivt avfall på det italienska territoriet utfärdas antingen av Ministero dell'Industria, del Commercio e dell'Artigianato, Direzione Generale Energia e Risorse Minerarie (ministeriet för industri, handel och hantverk, generalstyrelsen för energi och gruvresurser) eller av de lokala myndigheterna, beroende på avfallets egenskaper.

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet

Transporterna regleras i decreto legislativo nr 230 av den 17 mars 1995 och i Guida Tecnica (teknisk handbok) nr 26 som är utgiven av Agenzia nazionale per le Protezione dell'Ambiente - ANPA (nationellt organ för miljöskydd).

* Organisationer som genomför transporterna

Transporterna genomförs av de organisationer som är ansvariga för driften av lagringsanläggningarna, som finns över hela landet, och av transportörer som har licens för transport av radioaktiva ämnen.

* Slag av transporterat avfall och information om transporter inom landet

I Italien består transporterna huvudsakligen av följande tre slag av avfall:

- Lågaktivt avfall från kärnbränslecykeln (cementerad aska). Under den period som rapporten omfattar tog Italien emot fyra sådana transporter för vilka tillstånd givits av de belgiska, tyska och österrikiska myndigheterna.

- Oanvända slutna strålkällor med kobolt-60 och cesium-137.

- Lågaktivt avfall från medicinsk diagnostik, industri och forskning.

* Information om transporter inom landet

Kobolt-60, Cesium-137 och andra oanvända slutna strålkällor

- 1996 genomfördes en transport av en sjukhusapparat innehållande en Cs-137-källa med en aktivitet av 35 900 GBq.

- 1997 genomfördes tre transporter av utrustning från industri och sjukhus innehållande källor med Co-60 och Ra-Be, med en aktivitet av 17 450 GBq.

- 1998 genomfördes inga transporter av oanvända strålkällor inom landet.

Lågaktivt avfall från medicinsk verksamhet, industri och forskning

- 1996: volym 670 m³ och aktivitet 3 390 GBq.

- 1997: volym 620 m³ och aktivitet 5 020 GBq.

- 1998: volym 580 m³ och aktivitet 3 485 GBq.

* Viktigaste deponerings- och lagringsanläggningar

Avfallet transporteras oftast till några få insamlingscentraler som drivs av företag som Nucleco (Rom), Protex (Forli), Cemerad (Taranto) och Campoverde (Milano).

* Använda transportsätt

Transporterna genomförs vanligen med järnväg för avfall från kärnbränslecykeln och med vägtransport för annat avfall.

Luxemburg

Luxemburg har inga anläggningar för behandling, konditionering eller slutförvaring av radioaktivt avfall. Därför ägde inga transporter rum inom landet under den period som rapporten omfattar.

Nederländerna

* Myndighet som ger tillstånd till transport inom landet

Tillstånd för transporter inom landet utfärdas av Ministerie van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer (ministerium för bostäder, fysisk planering och miljö).

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet

Transporterna regleras i Kernenergie-wet, Besluit vervoer splijtstoffen, ertsen en radioactieve stoffen (Staatsblad 1969, 405) (kärnenergilagen, beslut om transport av klyvbara ämnen, malmer och radioaktiva ämnen) och i förordning av den 31 augusti 1987 om inrättande av COVRA som insamlingsorgan (Staatscourant 176).

* Organisation som ansvarar för genomförandet av transporterna

Centrale Organisatie voor Radioactief Afval - COVRA (central organisation för radioaktivt avfall) ansvarar för genomförandet av transporterna.

* Använda transportsätt

Transporterna genomförs med vägtransport.

* Viktigaste deponerings- och lagringsanläggningar

Den viktigaste platsen för deponering och lagring är Spanjeweg 1 (kajnummer 8601), Industrieterrein Vlissingen-Oost.

* Slag av transporterat avfall

Det i Nederländerna transporterade avfallet är i allmänhet icke konditionerat avfall från laboratorier och sjukhus samt konditionerat avfall från kärnkraftverk.

* Information om transporter inom landet

Transporterna inom Nederländerna sammanfattas i följande tabell:

>Plats för tabell>

Österrike

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet - Viktigaste platser för deponering eller lagring

Hanteringen och deponeringen av radioaktivt avfall i Österrike regleras av femte avsnittet i del III ( 89-92) av Strahlenschutzverordning (förordning om strålskydd), BGBR. nr 47/1972. I enlighet med en förordning från det tidigare ministeriet för hälsa och miljöskydd av den 16 april 1982 transporteras radioaktivt avfall till Seibersdorfs forskningscentrum (ÖFZS) för lagring och konditionering, om inte avfallet är att betrakta som icke radioaktivt eller om det kan släppas ut i vattendrag.

* Information om transporter inom landet

Under 1996-1998 transporterades följande låg- och medelaktiva avfall till Seibersdorf:

>Plats för tabell>

Mer än hälften av avfallet kom från medicinsk verksamhet. Återstoden kom från industri, forskning, IAEA:s laboratorier och från Seibersdorf självt.

Portugal

* Myndighet som ger tillstånd till transport inom landet

Behöriga myndigheter för transporter av radioaktivt avfall inom landet är generaldirektoratet för hälsa vid hälsovårdsministeriet och Kärntekniska och tekniska institutet vid ministeriet för vetenskap och teknik, för använda slutna strålkällor.

* Nationella lagar och förordningar om transport inom landet

Övervakning och kontroll fastställs i decreto-lei nr 348/89 av den 12 oktober 1989 om grundläggande skyddsåtgärder för all verksamhet som innebär strålningsrisk, inbegripet transport av allt radioaktivt material, samt förordning nr 9/90 av den 19 april 1990 som införlivar direktiv 80/836/Euratom i portugisisk lag.

* Organisationer som genomför transporterna

Alla transporter genomfördes av avdelningen för strålskydd och säkerhet (DPRSN) vid kärntekniska och tekniska institutet, förutom använda slutna strålkällor som användarna transporterade själva efter att ha begärt tillstånd.

* Använda transportsätt

Alla transporter var vägtransporter.

* Viktigaste deponerings- och lagringsanläggningar

Avfall som inte kunde deponeras, förbrännas eller lämnas att sönderfalla på produktionsplatsen transporterades till DPRSN där en anläggning för mellanlagring av radioaktivt avfall har varit i drift sedan 1960-talet. För slutna strålkällor kan innehavaren även ha möjlighet att återlämna dem till tillverkaren. Mellanlagringen kommer att fortsätta till dess beslut har fattats om slutförvaringen av radioaktivt avfall.

* Slag av transporterat avfall

I Portugal är det endast användningen av radioisotoper inom industri, medicin och forskning som föranleder transporter av radioaktivt avfall inom landet.

* Information om transporter inom landet

Under 1996-1997:

(a) 140 transporter inom landet

(b) 12 m³ uttryckt i konditionerat avfall

(c) 1400 GBq

Under 1998:

(a) 60 transporter inom landet

(b) 5 m³ uttryckt i konditionerat avfall

(c) 20 GBq

Finland

* Myndighet som ger tillstånd till transporter inom landet

Strålsäkerhetscentralen (STUK)

* Nationella lagar och förordningar om transporter inom landet

Strålskyddsförordningen och strålskyddslagen

Kärnenergilagen och kärnenergiförordningen

Lagen om transport av farligt gods

* Organisation som ansvarar för genomförandet av transporterna

Strålsäkerhetscentralen (STUK)

* Använda transportsätt

Transporterna genomförs med vägtransport.

* Viktigaste deponerings- och lagringsanläggningar

Anläggningen i Olkiluoto

Allt material från den "gamla" avfallsanläggningen i Helsingfors flyttades till Olkiluoto under 1997.

* Slag av transporterat avfall

Slutna strålkäller från utrustning, gammalt industriellt och medicinskt avfall (inklusive tritium, radium m.m.).

* Information om transporter inom landet

Två avfallstransporter genomfördes under 1997. Inga transporter genomfördes 1996 och 1998.

Avfallets volym var ungefär 35 m3, inklusive förpackningar.

Aktiviteten hos det transporterade avfallet var ungefär 32 000 GBq.

Sverige

* Myndighet som godkänner inhemska sändningar

Statens strålskyddsinstitut, SSI, ger tillstånd för transport av radioaktivt avfall som inte utgör högaktivt avfall från upparbetning eller kärnämne som inte skall användas på nytt.

Statens kärnkraftinspektion, SKI, ger tillstånd för transport av radioaktivt avfall som utgör högaktivt avfall från upparbetning och kärnämne som inte skall användas på nytt.

* Nationella lagar och förordningar om transporter inom landet

Strålskyddslagen

Lagen om kärnteknisk verksamhet

* Organisationer som är ansvariga för genomförandet av transporter inom landet

Generellt ansvarar avsändande anläggning för avfallssändningar. Huvuddelen av de inhemska avfallstransporterna i Sverige sker från kärnkraftverken och Studsvik och mottagare är avfallsanläggningarna i SFR vid Forsmark (slutförvar för låg- och medelaktivt avfall), Studsvik (behandlingsanläggningar) och CLAB i Oskarshamn (mellanförvar för använt kärnbränsle och visst medel- och högaktivt radioaktivt avfall). Samtliga dessa avsändare och mottagare är belägna vid den svenska kusten. Transporterna genomförs av Svensk kärnbränslehantering AB (SKB), ett företag som ägs gemensamt av de svenska kärnkraftföretagen, och sker till största delen med ett speciellt transportsystem bestående av specialbyggda transportbehållare, fordon och specialfartyget m/s Sigyn.

* Transportsätt

Transport av konditionerat avfall från Ringhalsverket, Barsebäcksverket, Oskarshamnsverket och Studsvik transporteras med båt (m/s Sigyn) till SFR i Forsmark. Från Forsmarkverket går motsvarande transporter med bil till SFR.

Transport av vissa komponenter med hög specifik aktivitet med båt från kärnkraftverken till mellanlagret CLAB i Oskarshamn.

Tyngre komponenter från kärnkraftverk till smältanläggningen i Studsvik antingen med båd (m/s Sigyn) eller med bil.

Brännbart avfall från kärnkraftverken och andra anläggningar, t.ex. sjukhus, universitet, med bil till Studsvik.

Dessutom transporteras använt kärnbränsle med fartyg (m/s Sigyn) till mellanlagret i CLAB, Oskarshamn. Dessa transporter har inte tagits med i denna redogörelse.

* Viktigaste deponerings- och lagringsanläggningar

De viktigaste anläggningarna i Sverige för lagring av radioaktivt avfall är CLAB, Oskarshamn för mellanlagring av använt kärnbränsle och vissa medel- eller högaktiva komponenter, samt SFR i Forsmark som är slutlager för konditionerat låg- och medelaktivt avfall från kärntekninsk verksamhet, medicinsk verksamhet samt forskning).

I Studsvik lagras radioaktivt avfall i samband med behandling.

* Vilket slags avfall transporteras-

Det flesta och största avfalltransporterna inom landet utgörs av konditionerat radioaktivt avfall från kärnteknisk verksamhet som sänds till slutförvar.

Dessutom förekommer transporter av brännbart material (skyddskläder, skoskydd, handskar, trasor mm) som sänds till förbränning samt utrustningar och komponenter med inducerad eller lös aktivitet som skall rengöras och/eller smältas.

Radioaktivt avfall från medicinsk, forsknings- och teknisk verksamhet utgörs huvudsakligen av kasserade strålkällor men även brännbart avfall förekommer.

* Information om inhemska sändningar

Nedanstående tabell innehåller en sammanställning av transporter inom Sverige till SFR åren 1996-1998.

>Plats för tabell>

Förenade kungariket

* Myndighet som ger tillstånd till transporter inom landet

I Förenade kungariket har följande myndigheter för närvarande befogenhet att ge tillstånd för transport av radioaktivt avfall inom landet:

Environment Agency för transporter i England och Wales.

Scottish Environment Protection Agency för transporter i Skottland, och

Chief Radiochemical Inspector, Industrial Pollution and Radiochemical Inspectorate, Environment and Heritage Service för Nordirland.

Under en del av rapportperioden var de behöriga myndigheterna Her Majesty's Inspectorate of Pollution för England och Wales, Her Majesty's Industrial Pollution Inspectorate för Skottland och Alkali and Radiochemical Inspectorate of the Department of the Environment för Nordirland.

* Nationella lagar och förordningar om transporter inom landet

Insamlingen och deponeringen av radioaktivt avfall i Förenade kungariket regleras i Radioactive Substances Act 1993 (RSA 93), dvs. lagen om radioaktiva ämnen från 1993. Enligt vad som föreskrivs i RSA 93 skall en överföring av radioaktivt avfall från någon anläggning (kärnkraftsindustri eller annat) behandlas som en "deponering" från den anläggningen. Tillstånd kan utfärdas specifikt för en särskild deponering, eller omfatta ett antal deponeringar under en bestämd tidsperiod.

I besluten om undantag (sekundär lagstiftning) föreskrivs att bestämmelserna i RSA 93 avseende tillstånd för deponering av radioaktivt avfall inte skall tillämpas på vissa kategorier av avfall med mycket låg aktivitet. Detta är fallet om det radioaktiva avfallet i fråga är a) fast avfall, annat än en sluten strålkälla, som är väsentligen olösligt i vatten och vars aktivitet när det blir avfall inte överstiger 0,4 Bqg-1, b) en organisk vätska som är radioaktiv endast på grund av innehåll av kol-14 eller tritium (eller båda) och vars aktivitet när den blir avfall inte överstiger 4 Bqml-1 eller c) gas som innehåller en eller flera radionuklider, av vilka ingen har en halveringstid som överstiger 100 sekunder. Dessutom är visst annat avfall, genom besluten om undantag, befriat från det i RSA 93 angivna kravet på tillstånd.

* Organisationer som är ansvariga för genomförandet av transporterna

I Förenade kungariket finns inget organ som ensamt har ansvaret för transport av radioaktivt avfall. Ansvaret för avfallstransporten ligger hos avfallsproducenten, som kan använda lämpliga entreprenörer för denna uppgift.

Transporter av radioaktivt avfall i Förenade kungariket skall uppfylla villkoren i tillämpliga nationella bestämmelser samt handlingsreglerna för transport av radioaktivt material. Ansvaret för att se till att dessa krav uppfylls ligger hos miljö-, transport- och regionministeriet och för Nordirland hos Environment and Heritage Service.

* Använda transportsätt

Transporter av radioaktivt avfall i Förenade kungariket sker med väg- eller järnvägstransport.

* Viktigaste deponerings- och lagringsanläggningar

Den viktigaste deponeringsanläggningen för lågaktivt avfall i Förenade kungariket drivs av British Nuclear Fuels (BNFL) i Drigg, Cumbria.

Medelaktivt avfall lagras vanligen på den plats där det uppkommit eller i en central lagringsanläggning som drivs av United Kingdom Atomic Energy Authority (UKAEA) i Harwell, Oxfordshire. Det förekommer transporter av medelaktivt avfall från skottska anläggningar till lagring i Sellafield.

Dessutom driver Safequard International en anläggning för förpackning av avfall i Harwell. Detta företag förpackar radioaktivt avfall från ett antal producenter och sänder förpackningarna antingen till Drigg eller till UKAEA:s anläggning.

I Nordirland sänds lågaktivt avfall för det mesta till lokala deponier med särskilda säkerhetskrav. Några transporter av avfall med mycket låg aktivitet har förekommit, till deponier i England, Wales och Skottland. Inga uppgifter om antal och volym för dessa transporter har dock samlats in av de behöriga myndigheterna.

* Slag av transporterat avfall

Den största delen av det radioaktiva avfall som transporteras i Förenade kungariket är lågaktivt avfall från kärnkraftsindustrin. Mindre mängder avfall med låg och mycket låg aktivitet har transporterats från sjukhus, universitet, annan industri än kärnkraftsindustrin och från forskningsanläggningar. Avfallet är heterogent sammansatt och innehåller kontaminerade skyddskläder, byggsten, kliniskt avfall, aska från förbränningsugnar etc.

* Information om transporter inom landet

Nedanstående tabell innehåller en sammanställning av de transporter som genomfördes inom Förenade kungariket åren 1996-1998.

Tabell - Transporter inom Förenade kungariket 1996-1998

England och Wales (transporter av lågaktivt avfall till Drigg)

>Plats för tabell>

Skottland (transporter av lågaktivt avfall till Drigg)

>Plats för tabell>

Skottland (transporter av medelaktivt avfall till Sellafield)

>Plats för tabell>

Nordirland

>Plats för tabell>