[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 7.7.2010

KOM(2010)344 slutlig

2010/0197 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om införande av övergångsordningar för bilaterala investeringsavtal mellan medlemsstater och tredjeländer

MOTIVERING

1. BAKGRUND

I fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) fastställs att Europeiska unionen har exklusiv befogenhet när det gäller utländska direktinvesteringar som ett led i den gemensamma handelspolitiken (artikel 207.1 och artikel 3.1 e). I enlighet med artikel 2.1 i EUF-fördraget är det endast unionen som får lagstifta och anta rättsligt bindande akter på ett område som unionen tilldelats exklusiv befogenhet för.

Innan EUF-fördraget trädde i kraft hade medlemsstaterna ingått fler än 1 000 bilaterala investeringsavtal med tredjeländer, som helt eller delvis rörde utländska direktinvesteringar. Avtalen utgörs till exempel av bilaterala investeringsavtal som bland annat ger garantier för investeringsvillkoren i medlemsstaterna och tredjeländerna i form av särskilda åtaganden som är bindande enligt folkrätten.

Även om avtalen förblir bindande för medlemsstaterna enligt folkrätten bör förekomsten av medlemsstaternas investeringsavtal och de därmed förbundna åtagandena ses i ljuset av EU:s exklusiva befogenhet när det gäller utländska direktinvesteringar efter EUF-fördragets ikraftträdande.

Eftersom det saknas en tydlig övergångsordning i EUF-fördraget som klargör ställningen för medlemsstaternas avtal kommer detta förslag till rådets och Europaparlamentets förordning att tillåta att alla de investeringsavtal som nu är i kraft mellan medlemsstater och tredjeländer kan fortsätta att tillämpas. Förslaget som sådant ger en tydlig garanti för rättslig säkerhet när det gäller investerarnas villkor.

Detta tillvägagångssätt som avspeglar ett framåtblickande sätt att hantera EUF-fördragets ikraftträdande, i likhet med införandet av den gemensamma handelspolitiken på 1960-talet[1], gör det möjligt att gradvis utforma och utveckla en EU-investeringspolitik som fungerar lika för alla investerare och investeringar.

Som ett erkännande av att medlemsstaterna eventuellt måste eller anser det nödvändigt att ändra investeringsavtalen, i synnerhet för att de ska bli förenliga med åtagandena enligt fördraget, fastställs det också i detta förslag en ram och villkor för bemyndigande till medlemsstater att inleda förhandlingar med tredjeländer för att ändra ett befintligt bilateralt investeringsavtal. Ramarna har också skapats för att medlemsstaterna, på vissa villkor som fastställs i detta förslag, ska kunna förhandla och ingå nya bilaterala investeringsavtal med tredjeländer. Eftersom unionen har exklusiv befogenhet när det gäller utländska direktinvesteringar och det gradvis kommer att tas fram en investeringspolitik för unionen, måste det förfarande som fastställs i detta förslag betraktas som en exceptionell övergångsåtgärd.

Denna förordning behandlar endast övergångsaspekterna av förvaltningen av EU:s nya befogenhet när det gäller investering. Mål, kriterier och innehåll i EU:s nya investeringspolitik, som kommer att tas fram på grundval av den nya exklusiva befogenheten när det gäller utländska direktinvesteringar, tas inte upp i denna förordning utan behandlas i ett separat meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet som antas samtidigt som detta förslag till förordning.

2. ALTERNATIV OCH SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER

Med hänsyn till ärendets natur har kommissionen utvärderat ett antal alternativ för att nå det mål som beskrivs ovan, dock utan att göra en formell konsekvensanalys. Den 25 januari 2010 hölls ett möte i Bryssel med experter från medlemsstaterna för att diskutera ställningen för bilaterala investeringsavtal som ingåtts mellan medlemsstaterna och tredjeländer.

Man kan diskutera i vilken omfattning medlemsstaternas investeringsavtal är oförenliga med EU-lagstiftningen. Kommissionen anser att all sådan rättslig osäkerhet vad gäller avtalens ställning och giltighetstid som kan vara till förfång för EU-investeringar och EU-investerares verksamhet utomlands eller utländska investeringar och investerare i medlemsstaterna bör undvikas. Sådan osäkerhet går verkligen stick i stäv med de centrala grunderna för investeringsskydd, dvs. att ge rättslig säkerhet för värdlandets uppförande. Mot bakgrund av den situation som har uppstått sedan EUF-fördraget trädde i kraft är därför snabb och beslutsam handling att föredra framför overksamhet eller försenad reaktion.

Icke-bindande instrument, som en förklaring eller ett uttalande från kommissionen eller kollegiet om bilaterala investeringsavtals ställning och giltighetstid skulle inte skapa den rättsliga säkerhet som krävs för att garantera de berörda avtalen. Därför är en rättsakt är att föredra.

Genom detta förslag upprätthålls en oförändrad situation och det erbjuds en övergångslösning som innebär att de bilaterala investeringsavtal som ingåtts mellan medlemsstaterna och tredjeländer får fortsätta att tillämpas. Den största effekten med detta förslag är att undvika ett mycket negativt resultat, dvs. en potentiell urholkning av de rättigheter och fördelar som investerare och investeringar har enligt internationella investeringsavtal. I detta avseende är effekterna av overksamhet att betrakta som mycket större än effekterna av den här åtgärden, som är neutral eftersom den behåller situationen oförändrad.

Det bemyndigande som ges i detta förslag åsidosätter varken EU:s framtida investeringspolitik, eller tillåter att de avtal som omfattas motverkar utövandet av unionens befogenhet. Bemyndigandet enligt detta förslag kan därför återkallas i enlighet med de förfaranden som anges i förslaget. Förfarandet beaktar också medlemsstaternas åtagande att undanröja varje oförenlighet med EUF-fördraget som kan finnas i de befintliga avtalen, så som de identifierats av Europeiska unionens domstol.

3. RÄTTSLIGA ASPEKTER

Syftet med detta förslag är att tillåta fortsatt tillämpning av internationella investeringsavtal som ingåtts mellan medlemsstaterna och tredjeländer, och att fastställa villkor och förfaranden för medlemsstaternas förhandlingar och ingående av sådana avtal.

Kapitel I fastställer förordningens syfte och tillämpningsområde. Enligt artikel 1 ska förordningen omfatta avtal om investering mellan medlemsstater och tredjeländer.

Kapitel II föreskriver att befintliga bilaterala avtal som medlemsstaterna har ingått med tredjeländer ska ha rätt att förbli i kraft.

Enligt artikel 2 ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om alla avtal som de vill fortsätta att tillämpa enligt bestämmelserna och villkoren i förordningen. Avtal som har ingåtts men som ännu ej trätt i kraft omfattas också av artikel 2.

Genom artikel 3 ges bemyndigande att från förordningens ikraftträdande fortsätta att tillämpa alla sådana befintliga investeringsavtal mellan medlemsstater och tredjeländer som medlemsstaterna har anmält. Detta bemyndigande påverkar inte medlemsstaternas åtaganden enligt unionslagstiftningen[2].

Enligt artikel 4 ska alla anmälda avtal offentliggöras en gång per år i EUT så att alla berörda parter känner till det exakta tillämpningsområdet för den rättsliga täckning som ges genom förordningen.

Enligt artikel 5 ska avtal som har anmälts ses över. Vid översynen identifieras kvantitativa och kvalitativa aspekter av gällande avtal samt de eventuella hinder som avtalen skulle kunna utgöra för genomförandet av den gemensamma handelspolitiken. Kommissionen kommer i synnerhet att bedöma om avtalen eller bestämmelserna i dem står i strid med unionslagstiftningen, om de motverkar förhandlingar eller investeringsavtal mellan unionen och tredjeländer, eller undergräver unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitiken. Senast fem år efter denna förordnings ikraftträdande ska kommissionen lägga fram en rapport baserad på översynen av avtalen samt eventuella rekommendationer om att inte fortsätta tillämpa bestämmelserna i kapitel II eller om ändring av dem.

Artikel 6 innehåller bestämmelser om möjligheterna att återkalla det bemyndigande som getts enligt kapitlet. Det kan bli nödvändigt att återkalla bemyndigandet för ett eller flera avtal med ett visst tredjeland om avtalen står i strid med unionslagstiftningen. Bemyndigandet kan dessutom återkallas om ett avtal helt eller delvis överlappar ett avtal som redan är i kraft mellan unionen och det berörda tredjelandet och denna överlappning inte regleras i det nya avtalet. Detta kan bli fallet om till exempel unionen ingår ett frihandelsavtal med ett tredjeland som innehåller bestämmelser om investeringar och sex medlemsstater redan har ingått avtal med liknande bestämmelser om investeringar. Om det avtal som ingåtts mellan EU och det tredjelandet inte innehåller bestämmelser om att de sex medlemsstaternas avtal ska ersättas ska artikel 6 tillämpas. Kommissionen har i ett meddelande som antas samtidigt med det här förslaget lagt fram sina synpunkter på den investeringspolitik som den har för avsikt att följa, och med vilka länder den inledningsvis har för avsikt att förhandla fram investeringsavtal. Bemyndigandet för ett eller flera avtal kan slutligen även återkallas om ett avtal undergräver unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitiken (till exempel om förekomsten av avtal motverkar ett tredjelands vilja att förhandla med unionen), eller om rådet inte har fattat ett beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar om investering inom ett år från det att kommissionen har lämnat en rekommendation enligt artikel 218.3 i fördraget. Artikel 6 föreskriver samråd mellan kommissionen och medlemsstaten/medlemsstaterna i fråga för att hantera frågor som eventullt skulle kunna leda till att ett bemyndigande återkallas.

Kapitel III innehåller bestämmelser om ändring av befintliga avtal och ingående av nya avtal. Det föreslagna förfarandet har inspirerats av befogandemekanismen i förordning (EG) nr 662/2009 av den 13 juli 2009 om införande av ett förfarande för förhandling och ingående av avtal mellan medlemsstater och tredjeländer om särskilda frågor avseende tillämplig lag för avtalsförpliktelser och utomobligatoriska förpliktelser och förordning (EG) nr 664/2009 av den 7 juli 2009 om införande av ett förfarande för förhandling och ingående av avtal mellan medlemsstater och tredjeländer om domstols behörighet, erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål, mål om föräldraansvar och mål om underhållsskyldighet, samt avseende tillämplig lag i mål om underhållsskyldighet [3] .

Artikel 7 innehåller de allmänna ramar enligt vilka medlemsstaterna får ingå eller ändra bilaterala investeringsavtal.

Enligt artikel 8 ska en medlemsstats avsikt att ändra ett befintligt eller ingå ett nytt bilateralt avtal med ett tredjeland anmälas till kommissionen. Medlemsstaterna ska tillhandahålla all relevant dokumentation om omförhandlingen eller framförhandlingen av ett avtal och denna ska kunna göras tillgänglig för andra medlemsstater och Europaparlamentet med förbehåll för krav på konfidentialitet.

Artikel 9 anger de grunder på vilka kommissionen inte tillåter att medlemsstaterna inleder formella förhandlingar, nämligen att en medlemsstats initiativ skulle kunna motverka målen med EU:s förhandlingar eller EU:s politik. Kommissionen får begära att en medlemsstat i en förhandling inkluderar klausuler om till exempel a) uppsägning av avtalet om det senare ingås ett avtal med unionen, eller unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, med samma tredjeland, å andra sidan (se till exempel uppsägnings- eller ersättningsklausuler i artikel 5 i förordning 662/2009), b) överföringsbestämmelser eller c) mest gynnad nationsbehandling för att se till att alla EU-investerare behandlas lika i det berörda tredjelandet.

Enligt artikel 10 ska medlemsstaterna hålla kommissionen informerad om (om)förhandlingar som har bemyndigats. Dessutom kan kommissionen begära att få delta som observatör vid förhandlingarna om investering mellan medlemsstaten och tredjelandet, för att garantera full öppenhet och insyn och förenlighet med unionens investeringspolitik.

Artikel 11 handlar om hur förhandlingsprocessen avslutas och föreskriver förfarandet för och de villkor som gäller för att medlemsstaterna ska kunna bemyndigas att underteckna och ingå ett avtal. Förutom anmälan av avtalet, som ska göras till kommissionen innan det undertecknas, bedömer kommissionen huruvida avtalet undergräver förestående eller pågående EU-förhandlingar om investeringar eller står i strid med åtaganden enligt EU-lagstiftningen, inbegripet de i tredje delen kapitel 4 i avdelning V i EUF-fördraget.

Enligt artikel 12 ska bemyndiganden som gjorts enligt kapitel III i förordningen ses över. Genom att se över de kvantitativa och kvalitativa aspekterna av de bemyndigade förhandlingarna och avtalen kommer kommissionen att bedöma huruvida det är lämpligt att fortsätta tillämpa bestämmelserna i kapitel III. Rapporten och eventuella rekommendationer om att sluta tillämpa bestämmelserna i kapitlet eller att ändra dessa bestämmelser ska lämnas in senast fem år efter förordningens ikraftträdande.

Kapitel IV fastställer vissa krav när det gäller medlemsstaternas uppförande i samband med de avtal som omfattas av denna förordning.

Enligt artikel 13 ska medlemsstaterna lämna information om de möten som kommer att hållas inom ramen för de avtal som omfattas. Medlemsstaterna ska dessutom underrätta kommissionen om eventuella framställningar om tvistlösning som gjorts mot dem inom ramen för deras avtal så snart som de blir varse sådana framställningar och samarbeta med kommissionen när det gäller aktiveringen av tvisten – som de kan göra mot en annan tredjelandspart i avtalet – eller samrådsmekanismer enligt ett avtal.

Enligt artikel 14 får medlemsstaterna ange om någon del av den information de tillhandahåller enligt artiklarna 8 och 11 är att betrakta som konfidentiell och om den kan delges andra medlemsstater.

Genom artikel 15 inrättas en ny kommitté som ska biträda kommissionen vid förvaltningen av förordningen och det fastställs enligt vilket förfarande denna kommitté ska arbeta. Denna bestämmelse kan revideras så att den blir förenlig med den förordning som ska antas enligt artikel 291 i EUF-fördraget om kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[4]. Om detta förslag antas innan förordningen om kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter träder i kraft förutser kommissionen att det uppdateras automatiskt och hänvisar till den förordning som antagits enligt artikel 291[5].

Enligt artikel 16 ska förordningen träda i kraft 20 dagar efter det att den har offentliggjorts, vilket betyder att kapitel II gäller för avtal i kraft före den dagen.

4. BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget påverkar inte unionens budget.

2010/0197 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om införande av övergångsordningar för bilaterala investeringsavtal mellan medlemsstater och tredjeländer

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 207.2,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,

efter översändande av utkastet till rättsakt till de nationella parlamenten,

i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och

av följande skäl:

(1) Sedan Lissabonfördraget trätt i kraft ingår utländska direktinvesteringar i förteckningen över områden som omfattas av den gemensamma handelspolitiken. Enligt artikel 3.1 e i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat fördraget ) har unionen exklusiv befogenhet när det gäller den gemensamma handelspolitiken. Endast unionen får därför lagstifta och anta rättsligt bindande akter på det området. Medlemsstaterna får göra detta endast efter bemyndigande från unionen enligt artikel 2.1 i fördraget.

(2) I tredje delen avdelning IV kapitel 4 i fördraget fastställs dessutom gemensamma regler för kapitalrörelser mellan medlemsstaterna och tredjeländer, inbegripet kapitalrörelser som gäller investeringar. De reglerna kan påverkas av internationella avtal om utländska investeringar som ingåtts av medlemsstaterna.

(3) När Lissabonfördraget trädde i kraft fortsatte unionens medlemsstater att tillämpa ett stort antal bilaterala avtal om investeringar med tredjeländer. Fördraget innehåller inte några uttryckliga övergångsbestämmelser för sådana avtal som nu har blivit unionens exklusiva befogenhet. Vissa av de avtalen kan dessutom innehålla bestämmelser som påverkar de gemensamma reglerna för kapitalrörelser enligt tredje delen avdelning IV kapitel 4 i fördraget.

(4) Även om bilaterala avtal förblir bindande för medlemsstaterna enligt folkrätten och successivt kommer att ersättas av nya unionsavtal på samma område kräver villkoren för deras fortsatta existens och inbördes förhållande med unionens investeringspolitik, i synnerhet den gemensamma handelspolitiken, att de förvaltas korrekt. Detta förhållande kommer att utvecklas i takt med att unionen utövar sin befogenhet.

(5) Bilaterala avtal som specificerar och garanterar investeringsvillkoren bör fortsätta att tillämpas i EU-investerarnas intresse och med hänsyn till deras investeringar i tredjeländer och de medlemsstater som är hemvist åt utländska investerare och investeringar.

(6) I denna förordning fastställs de villkor enligt vilka medlemsstaterna bör bemyndigas att fortsätta tillämpa eller bemyndigas att ingå internationella investeringsavtal.

(7) I denna förordning fastställs de villkor enligt vilka medlemsstaterna bör bemyndigas att ändra eller ingå internationella investeringsavtal.

(8) Eftersom bemyndigandet att fortsätta tillämpa, ändra eller ingå avtal, som omfattas av denna förordning, ges inom ett område som omfattas av unionens exklusiva befogenhet bör det betraktas som en exceptionell åtgärd. Bemyndigandet ges utan att det påverkar tillämpningen av artikel 258 i fördraget när det gäller medlemsstaternas underlåtenhet att fullgöra skyldigheter enligt fördragen, utom sådana skyldigheter som avser oförenligheter som beror på fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna.

(9) Medlemsstaterna är skyldiga[6] att vidta de åtgärder som krävs för att undanröja oförenligheter i förhållande till den unionslagstiftning som finns i de bilaterala investeringsavtal som ingåtts mellan medlemsstaterna och tredjeland.

(10) Kommissionen bör kunna återkalla bemyndigandet om ett avtal står i strid med unionslagstiftningen, förutom oförenligheter som beror på fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna. Bemyndigandet bör också få återkallas om ett avtal som redan är i kraft mellan unionen och ett tredjeland innehåller bestämmelser om investeringar liknande dem i en medlemsstats avtal. För att säkerställa att medlemsstaters avtal inte undergräver utvecklingen och genomförandet av unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitikens autonoma åtgärder, får bemyndiganden återkallas. Slutligen bör bemyndigandet också kunna återkallas om rådet inte fattar ett beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar om investering inom ett år från det att kommissionen har lämnat en rekommendation enligt artikel 218.3 i fördraget.

(11) Bemyndigandet att ändra eller ingå avtal som ingår i denna förordning ger särskilt medlemsstaterna lov att behandla oförenligheter mellan deras internationella investeringsavtal och unionslagstiftningen, förutom oförenligheter som beror på fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna, som behandlas i denna förordning.

(12) Senast fem år efter denna förordnings ikraftträdande bör kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av kapitlen II och III i denna förordning. Rapporten bör bland annat se över behovet av fortsatt tillämpning av dessa kapitel. Om det i rapporten rekommenderas att bestämmelserna i dessa kapitel inte bör fortsätta att tillämpas eller att de bör ändras, bör rapporten åtföljas av ett lämpligt lagstiftningsförslag. Bilaterala avtal som medlemsstaterna har ingått med tredjeländer förblir bindande för parterna i enlighet med allmän folkrätt såvida de inte ersätts med ett unionsavtal om investeringar eller sägs upp på annat sätt.

(13) Avtal som bemyndigas enligt denna förordning eller bemyndigande att inleda förhandlingar för att ändra ett befintligt eller ingå ett nytt bilateralt avtal med ett tredjeland bör inte i något fall utgöra ett hinder för genomförandet av unionens investeringspolitik, särskilt inte den gemensamma handelspolitiken.

(14) Europaparlamentet, rådet och kommissionen bör se till att all information som anges som konfidentiell behandlas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar[7].

(15) Investeringsavtal mellan medlemsstater bör inte omfattas av denna förordning.

(16) Det är nödvändigt att fastställa regler för att säkerställa att de avtal som fortsätter att tillämpas enligt denna förordning förblir operationella, inbegripet i fråga om tvistlösning, samtidigt som unionens exklusiva befogenhet respekteras.

(17) De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra denna förordning bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I

Tillämpningsområde

Artikel 1

Syfte och tillämpningsområde

Genom denna förordning fastställs de villkor, bestämmelser och förfarande enligt vilka medlemsstaterna ska bemyndigas att fortsätta tillämpa, ändra eller ingå bilaterala investeringsavtal med tredjeländer.

KAPITEL II

Bemyndigande att fortsätta tillämpa gällande avtal

Artikel 2

Anmälan till kommissionen

Inom trettio dagar från denna förordnings ikraftträdande ska medlemsstaterna till kommissionen anmäla alla bilaterala investeringsavtal med tredjeländer som ingåtts före denna förordnings ikraftträdande, och som de antingen önskar fortsätta att tillämpa eller fortsätta tillåta enligt detta kapitel. Anmälan ska innehålla en kopia av de bilaterala avtalen.

Artikel 3

Bemyndigande att fortsätta tillämpa gällande avtal

Trots unionens befogenheter när det gäller investering och utan att medlemsstaternas övriga skyldigheter enligt unionslagstiftningen påverkas får medlemsstaterna enligt artikel 2.1 i fördraget fortsätta att tillämpa de bilaterala investeringsavtal som har anmälts enligt artikel 2 i den här förordningen.

Artikel 4

Offentliggörande

1. Var tolfte månad ska kommissionen i Europeiska unionens officiella tidning offentliggöra en förteckning över de avtal som har anmälts enligt artikel 2 eller artikel 11.7.

2. Det första offentliggörandet av den förteckning över avtal som avses i punkt 1 ska göras senast tre månader efter tidsfristen för anmälningarna enligt artikel 2.

Artikel 5

Översyn

1. Kommissionen ska se över de avtal som har anmälts enligt artikel 2 och vid denna översyn i synnerhet bedöma huruvida avtalen

a) står i strid med unionslagstiftningen, förutom oförenligheter som beror på fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna, eller

b) överlappar, helt eller delvis, ett avtal som redan är i kraft mellan unionen och det berörda tredjelandet och denna överlappning inte regleras i det nya avtalet, eller

c) utgör ett hinder för utvecklingen och genomförandet av unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitiken.

2. Det får hållas samråd mellan kommissionen och den anmälande medlemsstaten, antingen på medlemsstatens begäran eller på kommissionens initiativ, för att underlätta den översyn som avses i punkt 1.

3. Senast fem år efter denna förordnings ikraftträdande ska kommissionen lämna en rapport om tillämpningen av detta kapitel till Europaparlamentet och rådet med en översyn av behovet av fortsatt tillämpning av detta kapitel baserad på den översyn som avses i punkt 1.

4. Om det i den rapport som avses i punkt 3 rekommenderas att bestämmelserna i detta kapitel ska sluta att tillämpas eller att de ska ändras, ska rapporten åtföljas av ett lämpligt lagstiftningsförslag.

Artikel 6

Återkallande av bemyndigande

1. Det bemyndigande som avses i artikel 3 får återkallas om

a) ett avtal står i strid med unionslagstiftningen, förutom oförenligheter som beror på fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna, eller

b) ett avtal, helt eller delvis, överlappar ett avtal som redan är i kraft mellan unionen och det berörda tredjelandet och denna överlappning inte regleras i det nya avtalet, eller

c) ett avtal utgör ett hinder för utvecklingen och genomförandet av unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitiken, eller

d) rådet inte har fattat ett beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar om ett avtal som, helt eller delvis, överlappar ett avtal som anmälts enligt artikel 2 inom ett år från det att kommissionen har lämnat en rekommendation enligt artikel 218.3 i fördraget.

2. Om kommissionen anser att det finns skäl att återkalla det bemyndigande som ges enligt artikel 3 ska den lämna ett motiverat yttrande till den berörda medlemsstaten om de åtgärder som måste vidtas för att kraven i punkt 1 ska kunna uppfyllas. Det ska hållas samråd mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten.

3. Om de samråd som avses i punkt 2 inte löser problemet ska kommissionen återkalla bemyndigandet för avtalet i fråga. Kommissionen ska fatta ett beslut om återkallandet av bemyndigandet i enlighet med förfarandet i artikel 15.2. Beslutet ska innehålla ett krav på att medlemsstaten vidtar lämpliga åtgärder och om så behövs säger upp avtalet i fråga.

4. Om ett bemyndigande återkallas ska kommissionen avföra avtalet från den förteckning som avses i artikel 4.

KAPITEL III

Bemyndigande att ändra eller ingå avtal

Artikel 7

Bemyndigande att ändra eller ingå avtal

Med förbehåll för villkoren i artiklarna 8–12 ska en medlemsstat ha rätt att inleda förhandlingar för att ändra ett befintligt avtal eller ingå ett ny avtal om investering med ett tredjeland.

Artikel 8

Anmälan till kommissionen

1. En medlemsstat som avser att inleda förhandlingar i syfte att ändra ett befintligt avtal eller ingå ett nytt avtal om investering med ett tredjeland ska anmäla detta skriftligen till kommissionen.

2. Anmälan ska innehålla relevant dokumentation och uppgifter om vilka bestämmelser som kommer att tas upp vid förhandlingarna, syftet med förhandlingarna samt all annan relevant information. Om det rör sig om ändring av ett befintligt avtal ska anmälan innehålla uppgifter om vilka bestämmelser som kommer att omförhandlas.

3. Kommissionen ska göra anmälan och, på begäran, den åtföljande dokumentationen tillgänglig för medlemsstaterna med förbehåll för de krav på konfidentialitet som ställs i artikel 14.

4. Den anmälan som avses i punkt 1 ska översändas minst fem kalendermånader innan de formella förhandlingarna inleds med det berörda tredjelandet.

5. Om den information som medlemsstaten lämnat in är otillräcklig för att bemyndiga inledandet av formella förhandlingar enligt artikel 9 får kommissionen begära ytterligare information.

Artikel 9

Bemyndigande att inleda formella förhandlingar

1. Kommissionen ska ge sitt bemyndigande till att inleda formella förhandlingar såvida den inte anser att detta skulle

a) stå i strid med unionslagstiftningen, utom de oförenligheter som beror på fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna, eller

b) motverka syftena med de förhandlingar som pågår eller är nära förestående mellan unionen och det berörda tredjelandet, eller

c) utgör ett hinder för utvecklingen och genomförandet av unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitiken.

2. Som en del av det bemyndigande som avses i punkt 1 får kommissionen begära att medlemsstaten inför särskilda klausuler i förhandlingarna.

3. Beslut om det bemyndigande som avses i punkt 1 ska fattas i enlighet med förfarandet i artikel 15.2. Kommissionen ska fatta sitt beslut inom 90 dagar från mottagandet av den anmälan som avses i artikel 8. Om det krävs ytterligare information för att fatta ett beslut ska de 90 dagarna börja löpa från mottagandet av den informationen.

Artikel 10

Kommissionens deltagande i förhandlingarna

Kommissionen ska hållas underrättad om framsteg och resultat under de olika skedena av förhandlingarna och får begära att delta i förhandlingarna om investering mellan medlemsstaten och tredjelandet.

Artikel 11

Bemyndigande att underteckna och ingå ett avtal

1. Innan ett avtal undertecknas ska den berörda medlemsstaten underrätta kommissionen om utgången av förhandlingarna och översända avtalstexten till kommissionen.

2. Den anmälningsplikt som föreskrivs i punkt 1 ska inbegripa avtal som förhandlats fram före denna förordnings ikraftträdande, men som ännu inte ingåtts och därför inte omfattas av den anmälningsplikt som föreskrivs i artikel 2.

3. Efter mottagandet av denna anmälan ska kommissionen bedöma om det framförhandlade avtalet

a) står i strid med unionslagstiftningen, utom de oförenligheter som beror på fördelningen av befogenheter mellan unionen och medlemsstaterna, eller

b) motverkar syftena med de förhandlingar som pågår eller är nära förestående mellan unionen och det berörda tredjelandet, eller

c) utgör ett hinder för utvecklingen och genomförandet av unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitiken, eller

d) eventuellt står i strid med kraven i artikel 9.2.

4. Finner kommissionen att förhandlingarna har resulterat i ett avtal som inte uppfyller kraven i punkt 3 ska medlemsstaten inte bemyndigas att underteckna och ingå avtalet.

5. Finner kommissionen att förhandlingarna har resulterat i ett avtal som uppfyller kraven i punkt 3 ska medlemsstaten bemyndigas att underteckna och ingå avtalet.

6. Beslut enligt punkterna 4 och 5 ska fattas i enlighet med förfarandet i artikel 15.2. Kommissionen ska fatta sitt beslut inom 90 dagar från mottagandet av de anmälningar som avses i punkterna 1 och 2. Om det krävs ytterligare information för att fatta beslutet ska de 90 dagarna börja löpa från mottagandet av den informationen.

7. Om ett bemyndigande ges enligt punkt 5 ska den berörda medlemsstaten underrätta kommissionen om ingåendet och ikraftträdandet av avtalet.

Artikel 12

Översyn

1. Senast fem år efter denna förordnings ikraftträdande ska kommissionen lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta kapitel som ska se över behovet av fortsatt tillämpning av kapitlet.

2. Den rapport som avses i punkt 1 ska innehålla en översyn av de bemyndiganden som begärts och beviljats enligt detta kapitel.

3. Om det i den rapport som avses i punkt 1 rekommenderas att bestämmelserna i detta kapitel inte ska fortsätta att tillämpas eller att bestämmelserna i detta kapitel ska ändras, ska rapporten åtföljas av ett lämpligt lagstiftningsförslag.

KAPITEL IV

Slutbestämmelser

Artikel 13

Medlemsstaternas uppträdande när det gäller avtal med ett tredjeland

1. För alla avtal som omfattas av denna förordning ska den berörda medlemsstaten utan onödigt dröjsmål underrätta kommissionen om alla möten som kommer att äga rum enligt bestämmelserna i avtalet. Kommissionen ska tillhandahållas dagordningen och all relevant information som gör det möjligt att förstå de ämnen som ska diskuteras. Kommissionen får begära ytterligare information från den berörda medlemsstaten. Om ett ämne som ska diskuteras kan påverka genomförandet av unionens investeringspolitik, inbegripet i synnerhet den gemensamma handelspolitiken, kan kommissionen begära att den berörda medlemsstaten intar en särskild ståndpunkt.

2. För alla avtal som omfattas av denna förordning ska den berörda medlemsstaten utan onödigt dröjsmål underrätta kommissionen om den har fått några framställningar om att en viss åtgärd är oförenlig med avtalet. Medlemsstaten ska också omedelbart underrätta kommissionen om det inkommit någon begäran om tvistlösning inom ramen för avtalet så snart medlemsstaten blir varse begäran. Medlemsstaten och kommissionen ska samarbeta fullt ut och vidta alla de åtgärder som krävs för att säkerställa ett effektivt försvar som, i lämpliga fall, kan inbegripa att kommissionen deltar i förfarandet.

3. För alla avtal som omfattas av denna förordning ska den berörda medlemsstaten nå enighet med kommissionen innan eventuella relevanta tvistlösningsmekanismer som anges i avtalet aktiveras och, om kommissionen så begär, aktivera sådana mekanismer. Mekanismerna ska inbegripa samråd med den andra avtalsparten och tvistlösning om det föreskrivs i avtalet. Medlemsstaten och kommissionen ska samarbeta fullt ut när det gäller att genomföra förfarandena i samband med relevanta mekanismer vilket, i lämpliga fall, kan inbegripa att kommissionen deltar i de relevanta förfarandena.

Artikel 14

Konfidentialitet

Medlemsstaterna får i samband med att de i enlighet med artiklarna 8 och 11 underrättar kommissionen om förhandlingar och förhandlingsresultaten ange om någon del av den information som tillhandahålls ska betraktas som konfidentiell och om den kan delas med andra medlemsstater.

Artikel 15

Kommittéförfarande

1. Kommissionen ska biträdas av rådgivande kommittén för förvaltningen av övergångsordningar om internationella investeringsavtal.

2. När det hänvisas till denna punkt ska artiklarna 3 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.

Artikel 16

Ikraftträdande

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den […]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

[1] Rådets beslut av den 9 oktober 1961 om standardisering av giltighetstiden för handelsavtal med tredje land och rådets beslut av den 16 december 1969 om gradvis standardisering av avtal om handelsförbindelser mellan medlemsstater och tredje land och om förhandlingar om gemenskapsavtal.

[2] För senaste rättspraxis se Europeiska unionens domstols domar i mål C-205/06 och C-249/06 av den 3 mars 2009 och C-118/07 av den 19 november 2009, i vilka Europeiska unionens domstol fann att särskilda bestämmelser i bilaterala investeringsavtal som ingåtts av Österrike, Sverige och Finland var oförenliga med EG-fördraget och att de berörda medlemsstaterna inte hade vidtagit de åtgärder som krävdes för att undanröja oförenligheterna. Samma eller liknande klausuler finns i andra bilaterala investeringsavtal som ingåtts antingen före eller efter anslutningen till unionen. I sina domar har EU-domstolen uppmanat kommissionen att agera medlare i dessa frågor.

[3] EUT L 200/52, 31 juli 2009, s. 25 och s. 46.

[4] Se förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter, KOM(2010) 83 slutlig av den 9 mars 2010.

[5] Se artikel 10 i ovan nämnda kommissionsförslag.

[6] För senaste rättspraxis se Europeiska unionens domstols domar i mål C-205/06, kommissionen mot Österrike, C-249/06, kommissionen mot Sverige och C-118/07, kommissionen mot Finland.

[7] EGT L 145, 31.5.2001, s. 43.