[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 21.2.2006

KOM(2006) 72 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Kommissionens andra rapport på grundval av artikel 6 i rådets rambeslut av den 26 juni 2001 om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel till och vinning av brott. {SEK(2006) 219}

1. INLEDNING

Denna andra rapport från kommissionen utgör en fortsättning på kommissionens rapport av den 5 april 2004[1] som upprättades på grundval av artikel 6 i rådets rambeslut av den 26 juni 2001[2] om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel till och vinning av brott. Vid sitt möte den 25 och den 26 oktober 2004 uppmärksammade rådet kommissionens rapport och uppmanade de medlemsstater som ännu inte helt och hållet rättat sig efter rambeslutet att göra detta snarast möjligt och att lämna uppgifter om de framsteg som gjorts. Rådet uttalade sig positivt om en andra utvärderingsrapport och bad de nya medlemsstaterna, som givetvis inte ingick i den första utvärderingen, att lämna relevanta uppgifter rörande införlivandet av texten i deras respektive nationella lagstiftning.

Trots att sista dag för inlämnande av uppgifter fastställts till den 31 december 2004 var inte alla medlemsstater i stånd att svara inom den beviljade fristen. Kommissionen sände en skriftlig påminnelse den 4 mars 2005, vilken kompletterades i juni med en sista påminnelse med elektronisk post, så att det i slutet av juli 2005 bara var en ny medlemsstat (Malta) som inte hade lämnat uppgifter till kommissionen. De två enda medlemsstater (Portugal och Österrike) som inte hade lämnat några uppgifter i tid för den första utvärderingen lämnade omfattande uppgifter under mellantiden. Kommissionen beklagar dock de bristfälliga uppgifterna från vissa medlemsstater som hade bedömts ha rättat sig efter rambeslutet i vissa stycken eller som inte hade lämnat tillräckliga uppgifter för att kommissionen skulle kunna genomföra sitt analysuppdrag. De uppgifter som Grekland lämnat är särskilt ofullständiga. Endast Förenade kungariket, Italien, Sverige och Tyskland lämnade kompletterande förklaringar som byggde på påpekandena i den första rapporten.

Den här rapporten handlar i mycket stor utsträckning om de medlemsstater som inte omfattades av den första rapporten. När det gäller de medlemsstater som ingick i den första rapporten och som sedan dess inkommit med förtydliganden ger den här rapporten en konsoliderad bild av deras situation. Endast de svar som inkom till kommissionen före den 30 juli 2005 har beaktats.

Av skäl som har att göra med maximistorleken på de dokument som kan komma i fråga för översättning till Europeiska unionens alla språk återfinns endast en kortfattad redogörelse för svaren enligt artiklarna 2, 3 och 4 i detta dokument[3].

2. ANALYS AV NATIONELLA ÅTGÄRDER SOM VIDTAGITS FÖR EFTERLEVNAD AV RAMBESLUTET

2.1 Artikel 1: Reservationer mot 1990 års konvention

2.1.1 Artikel 1 a: Reservationer mot artikel 2 i 1990 års konvention

Vid den första utvärderingen underströk kommissionen att tre stater (Grekland, Luxemburg och Sverige) inte uppfyllde bestämmelserna i artikel 1 a. Sverige lämnade kompletterande uppgifter i skrivelser av den 30 augusti 2004 och 29 juni 2005. I lagen av den 19 maj 2005, som trädde i kraft den 1 juli 2005, ändras strafflagen på så sätt att förfarandet för förverkande utvidgas till att omfatta andra överträdelser som kan bestraffas med fängelse i minst ett år. Reservationen fortsätter att gälla förverkande av vinning av skattebrott, men rambeslutet tillåter ett sådant undantag.

Nio av de tio nya medlemsstaterna uppfyller bestämmelserna i artikel 1 a. Malta har begränsat tillämpningen av artikel 2 till lagöverträdelser som anses utgöra brott enligt den maltesiska lagen genom en förklaring som lämnades den 19 november 1999.

2.1.2 Artikel 1 b: Reservationer mot artikel 6 i 1990 års konvention

Fyra stater (Grekland, Luxemburg, Portugal och Österrike) ansågs vid den första utvärderingen ha gjort reservationer som stred mot artikel 1 b.

Portugal lämnade uppgifter om att en ändring av den portugisiska strafflagen kommer att medföra att underliggande brott innefattar alla brott som bestraffas med minst sex månaders och högst fem års fängelse.

Österrike begränsar genom en reservation de underliggande brottens räckvidd till att omfatta brott som enligt den österrikiska strafflagen kan medföra ett straff på mer än tre års fängelse. Österrike anser att man uppfyller ordalydelsen i artikel 1 b, eftersom man anser att Österrike är ett land som tillämpar ett system med minimala straffsatser. Dessa minimala straffsatser tillämpas på överträdelser som kan bestraffas med frihetsberövande i minst fem år. Men det finns även överträdelser som kan medföra straff på högst tre år (och minst ett år) för vilka det inte tillämpas minimala straffsatser. Sådana överträdelser ingår för närvarande inte i tillämpningsområdet för artikel 6 i 1990 års konvention på grund av Österrikes reservation, vilket gör att denna strider mot texten i artikel 1 b.

Grekland har förklarat att ett lagförslag som för närvarande är föremål för samråd kommer att undanröja de reservationer mot artiklarna 2 och 6 som ingår i lag nr 2655/1998. Genom detta lagförslag kommer det att skapas tre kategorier av förbrott till penningtvätten. Förutom att lagförslaget kommer att innehålla en särskild förteckning över brott kommer det att ges en kompletterande definition av underliggande brott som inbegriper brott som bestraffas med fängelse (tröskeln ännu inte fastställd) och förseelser som bestraffas med fängelse, för vilka tröskeln ännu inte heller är fastställd. De skall också ha lett till en vinning vars belopp överstiger ett tröskelvärde som för närvarande inte är bestämt. Det är inte möjligt att på detta stadium avgöra om detta lagförslag leder till att de invändningar som framfördes i den första rapporten slutgiltigt hävs.

Eftersom det inte har inkommit några kompletterande uppgifter är det inte möjligt att bedöma om Luxemburg har rättat sig efter de kritiska anmärkningar som framfördes efter den första utvärderingen.

Åtta av de tio nya medlemsstaterna tycks uppfylla bestämmelserna i artikel 1 b. Malta har emellertid genom en förklaring av den 19 november 1999 begränsat tillämpningen av artikel 6.1 till lagöverträdelser som anses utgöra brott enligt den maltesiska lagen. Ungern har genom en förklaring av den 2 mars 2000 begränsat tillämpningen av artikel 6.1 till de underliggande brott som nämns i den ungerska strafflagen.

2.2 Artikel 2: Påföljder

Det påpekades i den första utvärderingen att de elva länder som hade inkommit med uppgifter uppfyllde bestämmelserna i artikel 2. Enligt lagstiftningen i Danmark, Finland och Sverige utdöms emellertid ett straff enligt bestämmelserna i artikel 2 endast vid grova eller synnerligen grova fall av penningtvätt. Vid det grundläggande brottet utdöms fortfarande ett lägre straff än det som föreskrivs i rambeslutet.

Sverige ville framhålla att det inte fanns någon egentlig skillnad mellan det svenska systemet och de gällande systemen i flertalet andra länder, eftersom straffen alltid utdöms med hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är. Detta gäller oavsett om förhållandet mellan överträdelsens allvar och straffet är klart angivet, som är fallet i Sverige, eller inte, som är fallet när det gäller rättsväsendet i de övriga europeiska länderna där domaren har större frihet att fastställa straffet i förhållande till den handling som begåtts. Det svenska svaret innehåller således en rad kompletterande förklaringar som stöder påståendet om att Sverige uppfyller bestämmelserna i artikel 2. Utöver att jämföra de straffsatser som gäller för de olika länderna skulle man endast genom en grundlig undersökning av rättspraxis kunna jämföra hur stränga de olika europeiska rättsväsendena i verkligheten är när det gäller penningtvätt, men detta faller utanför syftet med denna utvärdering. Österrike har även hävdat att man måste ta hänsyn till hur enhetliga rättsväsendena är för att kunna motivera en straffskala som inspirerats av liknande resonemang.

Det bör emellertid påpekas att en gradering av straffen skulle kunna få oväntade och oönskade effekter för genomförandet av rambeslut 2005/212/RIF. När det gäller överträdelser i samband med penningtvätt gäller de utökade befogenheter för förverkande som avses i artikel 3 om överträdelsen begås inom ramen för en kriminell organisation och bestraffas med frihetsberövande i minst fyra år.

Det skulle således vara lämpligt att sörja för att penningtvätt i organiserad form alltid likställdes med ”särskilt grov eller vanemässig” (Danmark) penningtvätt eller ”omfattande och yrkesmässig” penningtvätt (Finland)[4]. Mera generellt kan man fråga sig om brottet ringa penningtvätt skall särskiljas från brottet synnerligen grov penningtvätt[5] vid tillämpningen av bestämmelserna i rambeslut 2005/212/RIF.

Grekland har inte inkommit med några skriftliga uppgifter som gör att man kan bedöma tillämpningen av artikel 2.

Beträffande de nio nya medlemsstater som lämnat uppgifter kan det nämnas följande:

– I den ungerska lagstiftningen görs det automatiskt undantag för lagföring av personer som avslöjar eller börjar avslöja sådana uppgifter om penningtvätt som inte tidigare är kända av polismyndigheterna. Undantaget förefaller överdrivet generöst, eftersom även en person som gjort sig skyldig till penningtvätt kan vara fräck nog att avslöja sin egen verksamhet för polisen i avsikt att utnyttja undantaget. Å andra sidan bör det påpekas att enligt den ungerska lagstiftningen begår en person endast penningtvättsbrott inom ramen för sin yrkesverksamhet, vilket förefaller vara en otillbörligt snäv definition.

– Enligt det lagförslag som Tjeckiens regering antog den 9 juni 2004 höjs maximistraffet för det grundläggande brottet från två till fyra år, men det införs en bestämmelse som vid kumulering av straff innebär att straffet för det underliggande brottet tar överhanden om det straff som utdömts för det underliggande brottet är lindrigare än det straff som utdömts för penningtvättsbrottet. Även om det är svårt att utvärdera den faktiska vidden av denna åtgärd förefaller det som om Tjeckien borde ändra på denna detalj i lagförslaget så att lagstiftningen i framtiden blir helt och hållet överensstämmande.

2.3 Artikel 3: Förverkande av värdet

Vid den första utvärderingen hade man kommit fram till att förverkande av värdet var möjligt i olika utsträckning men åtminstone som ett alternativ (även om det ibland är begränsat till speciella fall eller vissa typer av brott eller tillgångar). Så var fallet i de interna förfarandena i elva medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Finland, Sverige och Förenade kungariket) och i åtminstone nio medlemsstater (Belgien, Danmark, Frankrike, Irland, Italien, Nederländerna, Finland, Sverige och Förenade kungariket och förmodligen Tyskland) när det gäller utländska framställningar.

Luxemburg och Spanien angav vid den första utvärderingen att länderna höll på att utarbeta lagstiftning som skulle komplettera deras respektive nationella bestämmelser i syfte att uppfylla bestämmelserna i artikel 3, men det har inte rapporterats hur långt man har kommit i lagstiftningsarbetet.

Grekland har förklarat att landet uppfyller bestämmelserna i artikel 3 utan att dock ha tillhandahållit texter som visar detta.

2.3.1 Interna förfaranden

De uppgifter som insamlats under den andra omgången visar att förfarandet för förverkande av värdet är mycket utbrett, åtminstone när det är omöjligt att förverka vinningen av brottet. Italien, Portugal, Litauen, Polen, Cypern, Tjeckien, Slovakien, Slovenien och Ungern förefaller således att uppfylla bestämmelserna i artikel 3 när det gäller de interna förfarandena. Enligt artikel 20 i den österrikiska strafflagen skall personer som haft vinning av brott eller haft vinning för att begå brott dömas för otillbörlig vinning till böter som motsvarar denna. Dessa böter tas inte ut om förtjänsten inte överstiger 21 802 euro, vilket är betydligt högre än tröskelvärdet i artikel 3. De uppgifter som Litauen lämnat förefaller inte omfatta möjligheten till förverkande av värdet.

2.3.2 Externa förfaranden

Det kan erinras om att alla medlemsstater har ratificerat Europarådets konvention nr 141, som förpliktigar parterna att anta erforderliga åtgärder så att de kan tillgodose utländska framställningar om förverkande av belopp som motsvarar värdet av vinningen av brottet.

I den första utvärderingsrapporten påpekades det att vissa förklaringar som en del medlemsstater lämnat var tämligen vaga. De uppgifter som insamlades i slutet av den andra omgången var visserligen värdefulla men leder till ett liknande omdöme. Det tyska ändringsförslaget skiljer sig från mängden genom att det skulle kunna klargöra Tysklands situation när det gäller artikel 3.

2.4 Artikel 4: Behandling av framställningar om ömsesidig hjälp

Enligt denna artikel skall framställningar om ömsesidig hjälp från andra medlemsstater som avser identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av tillgångar behandlas med samma prioritet som dessa åtgärder har i inhemska förfaranden.

Det betonades i den första utvärderingen att kommissionen inte hade fått tillräckligt med uppgifter från medlemsstaterna för att kunna anse att denna bestämmelse hade blivit specifikt införlivad.

De uppgifter som inkommit sedan dess rör i allmänhet tillämpningen av Europarådets konvention från 1990 (Cypern, Tjeckien och Slovenien), rättsakter som anger villkoren för att framställningar från utlandet skall kunna godtas (Österrike, Cypern, Sverige, Estland och Ungern) eller interna riktlinjer för de rättsliga myndigheterna för att dessa framställningar (Tyskland och Portugal) skall kunna godtas. Utan att ifrågasätta innehållet i de uppgifter som lämnats nöjer sig kommissionen med att göra samma anmärkning, eftersom det är uppenbart att det för en effektiv utvärdering av artikelns genomförande krävs utvärderingsmetoder av annat slag.

De nya bestämmelserna i rådets rambeslut 2003/577/RIF av den 22 juli 2003, som medlemsstaterna skulle ha uppfyllt före den 2 augusti 2005, är indirekt inriktade på en bättre tillämpning av artikel 4[6]. Det arbete som pågår rörande principen om ömsesidigt erkännande av förverkandebeslut går i samma riktning. Ett snabbt antagande av detta senaste rambeslut skulle otvivelaktigt innebära ett betydande framsteg.

2.5 Artikel 7: Territoriellt tillämpningsområde

Enligt artikel 7 träder rambeslutet i kraft i Gibraltar så snart som Europarådets konvention från 1990 börjar gälla där. Förenade kungariket har påpekat att detta villkor inte är uppfyllt och att det inte pågår några förberedelser för att åtgärda detta.

3. SLUTSATS

Läget när det gäller införlivandet av de särskilda bestämmelserna är för närvarande följande:

Artikel 1 a: Grekland, Luxemburg och Malta blir sannolikt tvungna att omformulera sina reservationer mot artikel 2 i 1990 års konvention.

Artikel 1 b: Österrike, Grekland och Luxemburg tycks fortfarande inte uppfylla de nödvändiga villkoren. Bland de nya medlemsstaterna tycks reservationerna från Malta och Ungern inte heller uppfylla kraven.

Artikel 2: Alla de medlemsstater som svarat uppfyller bestämmelserna i denna artikel. Följande tre anmärkningar är dock på sin plats:

- Tjeckien skulle dock kunna ändra en bestämmelse i ett lagförslag på området så att detta blir helt och hållet överensstämmande.

- Ungern skulle kunna tvingas att omformulera den bestämmelse som automatiskt gör undantag för dem som avslöjar penningtvätt liksom definitionen av brottet penningtvätt.

- Maximistraff i enlighet med artikel 2 utdöms endast om domstolen finner att det rör sig om penningtvätt av synnerligen grovt slag (Österrike, Danmark, Finland, Sverige, Tjeckien och Slovakien).

Artikel 3: I de interna förfarandena i de flesta medlemsstaterna förefaller förverkande av värdet vara möjligt i varierande utsträckning men åtminstone som alternativ åtgärd (även om det ibland är begränsat till särskilda fall eller vissa typer av brott eller egendom) . Det enda undantaget är Lettland som inte förefaller att ha ett sådant förfarande. I Österrike gäller förfarandet för förverkande endast om tröskelvärdet i artikel 3 överskrids. När det gäller utländska framställningar har det inkommit mycket få ytterligare uppgifter som komplement till den diagnos som ställdes i samband med den första utvärderingen. De nya medlemsstater som lämnat uppgifter i ärendet gör i allmänhet gällande att de följer internationella överenskommelser på området.

Artikel 4: Kommissionen anser sig fortfarande inte ha erhållit tillräckligt med information för att kunna anse att just denna bestämmelse har införlivats. Kommissionen anser att genomförandet av denna artikel kommer att underlättas om de pågående projekten för ömsesidigt erkännande av förverkandebeslut slutförs så snart som möjligt.

Artikel 7: Förenade kungariket har fortfarande inte införlivat denna bestämmelse.

[1] KOM(2004)230, 5.4.2004.

[2] EGT L 182, 5.7.2001, s. 1.

[3] En mera detaljerad redogörelse återfinns i bifogade SEK-dokument.

[4] Nämnt som exempel.

[5] Eller, i Österrikes fall, återvinning genom tredje part av tillgångar tillhörande kriminella organisationer eller terroristorganisationer.

[6] Dokument 14622/04 COPEN 135, 17.12.2004 och 14622/04 COR 1 COPEN 135, 17.1. 2005.