EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 19.05.1999 
KOM(1999) 230 slutlig 
MEDDELANDE FRÄN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
Förberedelser inför genomförandet av 
Kyotoprotokollet 
Kommissionens meddelande till rådet och parlamentet 
"Förberedelser inför genomförandet av Kyotoprotokollet" 
Beslutsfattarnas sammanfattning 
Nu när EU samt många andra parter har undertecknat Kyotoprotokollet är det första målet att 
det snabbt skall träda i kraft. För att förverkliga detta mål bör EU använda alla sina resurser 
för att se till att protokollet snabbt ratificeras av så många parter som möjligt för att det skall 
träda i kraft snarast möjligt. Samtidigt bör EU:s genomförande av åtagandena från Kyoto 
börja förberedas. 
Det är sant att koldioxidutsläppen i EU år 2000 kan komma att vara i stort sett lika stora som 
de var 1990, i enlighet med Förenta Nationernas ramkonvention om klimatförändring 
(UNFCCC). Kommissionen konstaterar emellertid med oro att utsläppen av växthusgaser, 
som minskade under de första åren av 1990-talet, återigen har ökat sedan mitten av årtiondet. 
För att bromsa denna trend anses det nödvändigt med åtgärder inom följande områden: 
1. En förstärkning av både nationella och gemensamma och samordnade strategier kommer 
att vara nödvändig för att åstadkomma en minskning av utsläppen i enlighet med det 
åtagande som man kom överens om i Kyoto om en total minskning av utsläppen av 
växthusgaser med 8 % år 2012 jämfört med nivån 1990. Åtgärder måste vidtas nu om 
medlemsstaterna och EU skall ha någon chans att uppnå detta mål, särskilt med hänsyn till 
tidsintervallet mellan politiska beslut och de åtföljande minskningarna av utsläpp. 
Dessutom är det nödvändigt att agera snabbt för att upprätthålla EU:s trovärdighet på den 
internationella arenan. 
2. Huvudansvaret för att ta fram lämpliga strategier och åtgärder ligger hos medlemsstaterna. 
Ett snabbt antagande och genomförande av de planerade strategierna och åtgärderna måste 
säkerställas för att åstadkomma påvisbara framsteg vad gäller minskningar av utsläpp till 
år 2005, vilket krävs i Kyotoprotokollet. Utan denna uppföljning är medlemsstaternas 
nuvarande planeringar inte realistiska. 
3. Åtgärder som genomförs på gemenskapsnivå är ett viktigt komplement till nationella 
initiativ. Framstegen vad gäller detta har varit alltför långsamma. Kommissionen 
uppmanar de olika rådsformationerna att snabba upp beslutsprocessen med tanke på 
toppmötet i Helsingfors och att börja integrera klimatfrågorna i alla politiska områden 
genom att så snart som möjligt fatta beslut om föreslagna åtgärder som kan bidra till att 
minska utsläppen av växthusgaser. I synnerhet finns det ett brådskande behov för beslut 
om förslag inom områdena beskattning, energi och transport. 
4. Kommissionen uppmanar Ekonfinrådet att prioritera antagande av förslaget om ett 
direktiv om en skatt på energiprodukter. Dessutom bör medlemsstaterna utveckla lämpliga 
skatter för energieffektivitet och minska utsläppen av växthusgaser. 
5. Kommissionen anser att effektiva och långtgående miljööverenskommelser kan utgöra en 
grund för betydande minskningar av utsläppen i särskilda industrisektorer. Industriella 
branschsammanslutningar som har ett genuint intresse av eventuella 
miljööverenskommelser inbjuds att ange den exakta omfattningen och villkoren för sina 
åtagande före utgången av 1999. Sådana överenskommelser bör slutas så snart som 
möjligt för att utvärdera påvisbara framsteg till år 2005. 
6. Tillförlitliga och aktiva övervaknings- och kontrollsystem är nödvändiga för att utvärdera 
framstegen och de utgör därför en viktig del av förberedelserna för att genomföra 
Kyotoprotokollet. Kommissionen har åtagit sig att i samarbete med medlemsstaterna 
använda det ändrade beslutet1 som en övervakningsmekanism av utsläppen av 
växthusgaser i gemenskapen, för att på ett lämpligt sätt mäta och analysera framstegen 
eller bristen på framsteg med att minska utsläppen samt för att anta strategier och åtgärder 
på nationell nivå eller gemenskapsnivå. På motsvarande sätt bör gemenskapen spela en 
aktiv roll på det internationella planet vad gäller övervakningen av utsläpp och strategier 
för att minska utsläppen hos samtliga parter till protokollet. 
7. De mekanismer som anges i Kyotoprotokollet och som möjliggör flexibilitet avseende det 
sätt som parterna uppnår sina mål för minskning av utsläppen skall utvecklas ytterligare. 
Kommissionen avser att under år 2000 organisera ett brett samråd med alla aktörer på 
grundval av en grönbok om konsekvenserna av utsläppshandel i EU. Om det är lämpligt 
kan man räkna med att ett system för handel med utsläpp i gemenskapen upprättas till år 
2005. 
8. Kommissionen uttrycker sitt intresse av att uppmuntra proj ek trelat er ade 
utsläppsminskningar genom investeringar och tekniköverföring och inbjuder EIB och 
EBRD att undersöka konkreta sätt på hur man kan bidra till att åtagandena i Kyoto 
uppnås. I detta sammanhang kan man tänka sig möjligheten att skapa särskilda 
kreditmöjligheter. 
9. Användningen av offentligt utvecklingsbistånd och offentliga medel för att finansiera 
klimatrelaterade projekt i utvecklingsländer, särskilt mot bakgrund av en rättvis fördelning 
av projekten mellan de olika regionerna, måste också övervägas. I detta sammanhang kan 
en uppförandekod tas fram med ett aktivt engagemang från utvecklingsländerna. 
10. Kommissionen uppmanar höga EU-företrädare att använda sina möten med berörda parter, 
särskilt mötet i juni med G8:s statschefer, för att kraftigt argumentera för trovärdiga och 
långtgående nationella åtgärdsplaner. Dessutom är det av yttersta vikt att 
utvecklingsländerna engageras på ett lämpligt sätt i de långsiktiga initiativen för 
bekämpning av klimatförändring. Härvid bör särskild uppmärksamhet ges 
utvecklingsländernas särskilda behov och frågor vid förberedandet av femte och sjätte 
konferensen för parterna till UNFCCC. 
11. Utvidgningen av EU innebär en möjlighet att förstärka den institutionella och tekniska 
kapaciteten hos kandidatländerna, att skapa uppmärksamhet om klimatförändringarna hos 
aktörerna och allmänheten i centraleuropeiska och östeuropeiska länder samt att 
säkerställa en hållbar tillväxt samtidigt som utsläppen av växthusgaser hålls under 
kontroll. 
Rådets beslut 1999/296/EG, EGT L 117, 5.5.1999, s. 35. 
1. Inledning 
FN:s ramkonvention om klimatförändring (UNFCCC) antogs 1992 och har sedan dess 
undertecknats och ratificerats av omkring 160 parter, bland annat av gemenskapen och dess 
medlemsstater. I december 1997 i Kyoto antog parterna ett protokoll, som det nu är aktuellt 
att ratificera. I det här meddelandet beskrivs hur det är möjligt att förbereda genomförandet av 
Kyotoprotokollet i EU och uppfylla de skyldigheter som följer av det. 
Meddelandet utgör kommissionens bidrag till toppmötet i Köln i enlighet med slutsatserna 
från Europeiska rådet i Wien i december 1998 vilka lyder som följer: "En av de största 
utmaningarna på miljöområdet under de närmaste årtiondena är klimatförändringarna. Arbetet 
med gemensamma och samordnade handlingsprogram samt åtgärder inom gemenskapen bör 
intensifieras, med beaktande av att nationella åtgärder är det viktigaste medlet för att uppfylla 
åtagandena från Kyoto. Europeiska rådet välkomnar handlingsplanen från Buenos Aires och 
understryker vikten av att den genomförs, så att Kyotoprotokollet snart kan ratificeras. 
Europeiska rådet i Köln bör överväga en övergripande EU-strategi för klimatpolitiken på 
grundval av en rapport från kommissionen". 
EU har alltid haft höga ambitioner i förhandlingarna om klimatförändringen. Utöver dessa 
ambitioner krävs det också konkret handling och påtagliga resultat. Vid en bedömning av 
nuläget är slutsatserna inte särskilt positiva. Utsläppen är återigen på väg uppåt. Det måste 
därför göras mer för att bryta denna trend och för att EU skall ha en chans att uppfylla sina 
åtaganden. Detta kräver ytterligare insatser och större ansträngningar på alla fronter och 
nivåer. Politikerna ställs inför svåra beslut som kan komma att påverka vår ekonomi och vårt 
samhälle, men det är beslut som måste fattas. Även medborgarna kommer att påverkas av 
sådana politiska beslut och det måste därför göras klart för dem hur viktig och brådskande 
denna fråga är. 
EU kan inte dra sig undan nu när vi har nått den tidpunkt när det är dags att sätta handling 
bakom orden. För att EU skall kunna bibehålla sin ledande roll är det nödvändigt att tänka 
igenom vad som måste göras för att gemenskapen och medlemsstaterna skall kunna 
genomföra Kyotoprotokollet så snart som möjligt. EU kan därigenom bli mer trovärdigt i de 
internationella förhandlingarna och ge andra parter en tydlig signal om att de bör följa efter. 
De villkor som fastställs i Kyotoprotokollet för dess ikraftträdande utgör en garanti för att 
EU:s konkurrenskraft inte kommer att hämmas. 
"Förberedelser inför genomförandet" innebär att vi "sopar rent framför vår egen dörr" och 
vidtar nödvändiga åtgärder för att möjliggöra att bestämmelserna i Kyotoprotokollet tillämpas 
fullt ut. Efterlevnadsfrågor sedda i ett brett politiskt och praktiskt perspektiv utgör ett viktigt 
led i dessa förberedelser. Den politiska dimensionen gäller hur gemenskapen och dess 
medlemsstater under perioden 2008-2012 skall kunna uppfylla sina åtaganden att minska 
utsläppen av växthusgaser med 8 % jämfört med 1990 års nivåer och vara beredda på 
ytterligare minskningar efter 2012. Den praktiska dimensionen gäller hur man skall kunna 
inrätta ett övergripande övervakningssystem för att främja och följa upp genomförande­
processen. 
Grundliga förberedelser kan underlätta ett tidigt genomförande av Kyotoprotokollet. Det krävs 
därför en klarare bild av vilka krav vi måste uppfylla och hur, särskilt vad gäller de s.k. 
Kyotomekanismerna. Dessa frågor kommer att klarna i och med genomförandet av den 
handlingsplan som antogs vid parternas femte konferens i Buenos Aires i november 1999 och 
som skall ha slutförts till parternas sjätte konferens i november år 2000. 
2. Kyotomålet 
Vid det första gemensamma rådsmötet för energi- och miljöministrarna i oktober 1990 
föreslogs att koldioxidutsläppen i EG som helhet fram till år 2000 skulle stabiliseras på 1990 
års nivåer. I klimatkonventionen ställs liknande krav på de parter som är upptagna i bilaga I. 
Gemenskapens energirelaterade koldioxidutsläpp väntas fram till år 2000 komma i närheten 
av eller återgå till 1990 års nivå. Denna positiva utveckling beror bland annat på den 
ekonomiska återuppbyggnaden i de nya tyska delstaterna, på övergången från fossila bränslen 
till naturgas i medlemsstaterna (särskilt i Förenade kungariket), på en måttlig ekonomisk 
tillväxttakt under 1990-talet och på strategier inom energi- och industrisektorerna. 
Utan snabba och konsekventa insatser är det emellertid inte troligt att stabiliseringen av 
utsläppen på 1990 års nivå blir permanent. Observationer visar att koldioxidutsläppen sedan 
1994 åter är på väg uppåt. Detta gäller både för gemenskapen som helhet och för flertalet 
medlemsstater (se bilaga 1). Om ingenting görs för att förhindra denna utveckling kommer det 
inte att vara möjligt att uppfylla kravet i artikel 3.2 i Kyotoprotokollet, dvs. att göra 
"påvisbara framsteg" fram till 2005, och EU kommer inte att kunna uppfylla sitt åtagande om 
en utsläppsminskning på 8 %. 
Diagram 1 
Utsläpp av växthusgaser i EU -1990-2012 
(observerade data och prognoser) 
108% 
107% 
106% 
105% 
§ 104% 
• ~ 103% 
100% 
99% 
98% 
97% 
96% 
95% 
94% 
93% 
92% Referesscenario för C02 (uppskattningar) 
(källa: Capros NTUA 1999) 
Medlemsstaternas prognoser 
(C02 med åtgärder) 
Påvisbar förbättring som 
skall uppnås Åtagandet trän Kyoto 
-X 
-observerade data för tre gaser: C02+CH4+N20 (1 %= 42Mton C02-ekv.) 
observerade data för C02 (1%=34MtonC02) källa : EEA 
OBS: Eftersom det finns en koppling mellan utsläppen av växt­
husgaser och den ekonomiska aktiviteten beror uppskattningen 
av utsläppen under de kommande åren på den ekonomiska 
tillväxten. Den tekniska utvecklingen kan också bli annorlunda 
än beräknat och bidrar därmed till osäkerheten vid uppskattning 
av framtida utsläpp. 
För att vända denna trend krävs ökade ansträngningar. Medlemsstaterna har gjort 
utsläppsprognoser för de kommande åren i vilka hänsyn har tagits till planerade åtgärder (se 
diagram 1). Dessa åtgärder måste emellertid fortfarande antas, vilket utan tvekan kommer att 
kräva en stark politisk vilja både från medlemsstaternas och gemenskapens sida. Det kan 
dessutom gå flera år innan ett politiskt beslut om en viss åtgärd resulterar i en utsläpps-
minskning. 
Alla sektorer måste bidra eftersom nästan all ekonomisk verksamhet ger upphov till utsläpp 
av växthusgaser, särskilt energi-, transport-, industri- och jordbrukssektorerna samt hushållen. 
Om inte ytterligare åtgärder vidtas väntas EU:s totala utsläpp av växthusgaser fram till 2010 
öka med omkring 6 % jämfört med 1990. När dessa uppskattningar enligt referensscenariot2 
("oförändrade villkor") jämförs med EU:s Kyotomål framgår det att det skulle krävas en näst 
intill fördubblad minskning på 14 % (ca 600 miljoner ton C02-ekvivalenter). Under en lång 
period med stark ekonomisk tillväxt i kombination med historiskt låga energipriser kan denna 
siffra komma att bli betydligt högre3. 
Skillnaderna mellan olika berörda sektorer är markanta4. Transportsektorns koldioxidutsläpp 
väntas öka med 22 % till år 2000 och med 39 % till 2010 jämfört med 1990 års nivå, men det 
successiva genomförandet av ACEA-avtalet kommer att minska dessa siffror med flera 
procentenheter. Industrins koldioxidutsläpp väntas däremot minska med 15 % mellan 1990 
och 2010. Hushållens och tjänstesektorns koldioxidutsläpp väntas förbli stabila under de 
närmaste åren. Trots en kraftigt ökad efterfrågan på elektricitet och värme är det möjligt att 
den kraft- och värmeproducerande sektorns koldioxidutsläpp kommer att ligga kvar på 1990 
års nivå fram till 2010. Strukturförändringar inom den kraftproducerande sektorn (exempelvis 
stängning av kärnkraftverk) kan emellertid leda till att koldioxidutsläppen ökar igen efter 
2010. 
Sedan 1994 är utsläppen av växthusgaser i EU på väg uppåt igen. Trots att koldioxid­
utsläppen kan komma att ligga på 1990 års nivåer år 2000 krävs ytterligare insatser för att 
åstadkomma en stabil nedåtgående trend som närmar sig Kyotomålet. Om EU skall kunna 
uppfylla sina åtaganden är det nödvändigt att vidta åtgärder inom alla sektorer och på alla 
fronter och nivåer. 
3. Strategier och åtgärder samt integration 
Strategier och åtgärder genomförs i första hand på nationell nivå. Medlemsstaterna har av 
denna anledning utarbetat och, med hänsyn till genomförandet av Kyotoprotokollet, reviderat 
sina nationella klimatförändringsstrategier vilka beskrivs i deras respektive meddelanden till 
UNFCCC. 
Medlemsstaterna har emellertid klargjort att det är viktigt för dem att ytterligare åtgärder 
vidtas på gemenskapsnivå, inte bara för att de skall kunna uppfylla sina åtaganden från Kyoto, 
Referensscenariot för energirelaterade koldioxidutsläpp (NTUA, februari 1999) grundas på följande årliga 
tillväxttakt: befolkning 0,2 %, BNP 2,5 % och kolintensitet -0,3 %. 
Om hänsyn tas till inflationen ligger oljepriserna idag på samma nivå som på 1960-talet. 
EEA:s rapport från 1999 om miljöns tillstånd. 
utan också för att de skall kunna agera i enlighet med avtalet från juni 19985 om hur utsläpps­
minskningarna skall fördelas inom EU. Av denna anledning har rådet vid flera tillfällen begärt 
att kommissionen skall avlägga rapport om de framsteg som gjorts i fråga om gemensamma 
och samordnade strategier och åtgärder. Det här meddelandet är därför i första hand inriktat på 
förslag till strategier och åtgärder på gemenskapsnivå, medan nationella genomförande­
åtgärder kommer att behandlas i en rapport från EEA som grundar sig på medlemsstaternas 
meddelanden. 
Vid toppmötena i Cardiff och Wien framhöll statscheferna klimatförändringen som det mest 
uppenbara exemplet på att det är nödvändigt att integrera miljöhänsyn i andra politiska 
områden. En stor del av de möjliga utsläppsminskningarna måste åstadkommas genom 
åtgärder inom bland annat energi-, transport-, jordbruks- och industriområdet. Det är viktigt 
att insistera på en samordnad lösning och att låta* respektive beslutsfattare ta sitt ansvar. 
Hittills har man emellertid avvaktat med viktiga beslut, särskilt inom energi- och transport­
sektorn, och vad gäller skatter. Om gemenskapen vill uppfylla sina åtaganden från Kyoto 
måste vi göra något åt denna situation. 
3.1 Framsteg beträffande gemensamma och samordnade åtgärder 
Kommissionen har redan utarbetat en rad åtgärdsförslag och många av dem svarar mot de 
prioriteter som fastställts av rådet6.1 bilaga 3 finns en utförlig redogörelse för de framsteg som 
gjorts fram till dags dato. Vad gäller vissa av de gemensamma och samordnade strategierna 
och åtgärderna har kommissionen lagt fram konkreta förslag, men sedan ställts inför ett 
dödläge i rådet (t.ex. förslaget om beskattning av energiprodukter). Vad gäller andra förslag 
har de resurser som rådet avsatt varit långt ifrån tillräckliga för att kunna genomföra program 
som Save II och Altener II på ett tillfredsställande sätt. 
För att förbättra dessa nedslående resultat krävs betydligt bättre samordning mellan olika 
rådskonstellationer. Två kompletterande lösningar är tänkbara för att komma till rätta med 
denna situation: 
• Den integrationsprocess som inleddes i Cardiff, och som kommer att drivas vidare vid 
toppmötet i Helsingfors, leder till en bättre integration av miljöfrågorna i till exempel 
energi-, transport-, jordbruks-, industri- och konsumentpolitiken. Som ett led i denna 
process är det viktigt att även i fortsättningen fästa särskild vikt vid klimatproblemen. 
• Informationsutbytet och övervakningen av genomförda eller planerade åtgärder behöver 
förbättras, både på nationell nivå och gemenskapsnivå, som en del av det ändrade 
övervakningsbeslutet7 (se avsnitt 4). 
Avsnitt 3.2 och 3.3 handlar om integration med avseende på politiska styrmedel. På sektors­
nivå bör följande viktiga frågor uppmärksammas: 
• Energi: Gemenskapens åtagande att minska utsläppen av växthusgaser kan inte uppfyllas 
om vi fortsätter som tidigare ("referensscenariot") utan att ändra energipolitiken eller vidta 
5 Rådets slutsatser av den 17 juni 1998. 
6 Rådets slutsatser av den 23 mars 1998, EGT - 17.6.1998. 
7 Rådets beslut 1999/296/EG, EGT L 117, 5.5.1999, s. 35. 
• 
• 
8 åtgärder för att internalisera de externa kostnaderna för energiproduktion och energi­
konsumtion8. Kommissionen har föreslagit en rad kompletterande åtgärder på gemen-
skapsivå, exempelvis 
- främjande av energieffektivisering och energisparande, 
- ökad produktion och användning av renare energikällor: kommissionen har förespråkat 
en fördubbling av de förnybara energikällornas andel av EU:s energiförbrukning till 
12% fram till 20109, 
- minskad påverkan på miljön i samband med produktion och användning av energi. 
Av bilaga 3 framgår vilka andra initiativ kommissionen har tagit i detta avseende. 
Transport: Kommissionen har hävdat att de nuvarande transportmönstren måste för­
ändras och har utarbetat en strategi för att halvera utsläppsökningarna'0. Framsteg har 
gjorts i och med miljöavtalet med ACEA11 men resultaten av bilarnas förbättrade bränsle­
effektivitet urvattnas av den ökade efterfrågan på transporter. Vad gäller godstransport har 
kommissionen föreslagit nya regler för järnvägstransport för att ge detta transportmedel ny 
livskraft. I och med ett förslag till nytt direktiv om avgifter och skatter för tunga 
godsfordon har det nyligen också gjorts betydande framsteg vad gäller rättvis och effektiv 
prissättning inom transportområdet. Kommissionen har också lagt fram ett förslag om 
kombinerad transport12, som utgör en uppföljning av meddelandet om intermodal gods­
transport13. 
Industri: Inom industrin finns potential att minska utsläppen av växthusgaser. Framsteg 
har redan gjorts med att öka energieffektiviteten till exempel genom frivilliga initiativ. 
Andra intressanta instrument som ger näringslivet incitament att eftersträva Kyotomålet är 
ytterligare främjande av EMAS och energimärkning. Integrationen av miljöaspekter i 
europeisk och internationell standardisering och industrins genomförande av "eko-
effektivitetsstrategier" kan utgöra ytterligare incitament. 
Hushåll: Hushållen spelar en väsentlig roll när det gäller att minska koldioxidutsläppen. 
Energisnåla produkter, energimärkning och konsumentupplysning kan bidra till stora 
energibesparingar. Energisparande i byggnader kan medföra betydande minskningar av 
koldioxidutsläppen. 
Såsom anges i kommissionens meddelande "Att förstärka integrationen av miljön i gemenskapens 
energipolitik", KOM(1998) 571 slutlig. 
KOM(97) 599, "Energi för framtiden: förnybara energikällor - Vitbok för en gemenskapsstrategi och 
handlingsplan". 
Meddelande om koldioxidutsläpp inom transportsektorn - Utveckling av en gemenskapsstrategi, 
KOM(1998) 204 slutlig, 31.3.1998. 
Den gemensamma transportpolitiken - Hållbar rörlighet: ett framtidsperspektiv, K01vl(1998) 716 slutlig, 
21.12.1998. 
ACEA är den organisation som företräder den europeiska bilindustrin. Uppnåendet av ACEA:s mål för 
koldioxidutsläppen från alla nya bilar som säljs i EU i kombination med stödåtgärder väntas kunna bidra till 
ungefär 15 % av de totala utsläppsminskningar som krävs av EU enligt Kyotoprotokollet. 
Förslag till rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 92/106/EEG om gemensamma regler för vissa 
former av kombinerad transport av gods mellan medlemsstaterna, KOM (1998) 414 slutlig. 
KOM(97) 243 slutlig. 
Jordbruk: Flera prioriteringar har redan fastställts14. Vad gäller utsläppen av metan bör 
uppmärksamheten i första hand inriktas på avfallshantering (gödsel) och utveckling av ny 
teknik. I fråga om dikväveoxid bör ansträngningar göras för att minska kväveanvänd­
ningen, och för att förbättra jordbruksmetoder och gödselhantering. Dessa frågor måste ses 
i samband med Agenda 2000, som ger medlemsstaterna och regionerna ett nödvändigt 
instrument för att i större utsträckning integrera hänsynstagande till miljön i övrig politik. 
Det är därför viktigt att medlemsstaterna aktivt använder de möjligheter som jordbruks-
och glesbygdsbestämmelserna i Agenda 2000 erbjuder när det gäller att skydda miljön. 
Förändrad markanvändning och skogsbruk: Detta meddelande behandlar inte frågan 
om avlägsnande av växthusgaser genom sänkor som en följd av förändrad markanvänd­
ning och skogsbruk. Inga konkreta förslag kan läggas fram i detta avseende förrän den 
mellanstatliga klimatpanelen (IPCC - Intergovernmental Panel on Climate Change) lägger 
fram sin rapport om markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk (i mitten 
av år 2000). Såsom framhålls i meddelandet om en skogsbruksstrategi för Europeiska 
unionen'3 anser kommissionen att denna fråga är av största vikt för EU, särskilt vad gäller 
skogsbruksverksamhet, och fortsätter delta i de pågående diskussionerna på detta område. 
Strukturfonder: Bestämmelser om strukturfonderna och finansiella ramar för dessa 
antogs vid toppmötet i Berlin. Miljökraven har i stor utsträckning integrerats i dessa 
bestämmelser, och skydd och förbättring av miljön har blivit en del av strukturfondernas 
mål och uppgifter. Integrationsaspekterna - utvidgat partnerskap, miljökonsekvens­
bedömningar, överensstämmelse med miljölagstiftning och miljöpolitik - har förstärkts. 
Instrument som differentiering av stöd på grundval av miljöintressen har också förstärkts. 
Vad gäller de finansiella ramarna har strukturfonderna tilldelats 195 miljarder euro och 
Sammanhållningsfonden 18 miljarder euro. Detta kommer också att göra det lättare för 
unionen att uppfylla sina åtaganden, till exempel de åtaganden den gjorde i Kyoto 
beträffande klimatförändringen.I6 
Fjärde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (FoTU) (1994-1998) 
omfattade flera särskilda program som var avsedda att öka kunskaperna om naturliga och 
sociala processer i samband med klimatförändringen eller att utveckla teknik för att 
minska sådana utsläpp av växthusgaser som beror på människors verksamhet. Inom Femte 
ramprogrammet, som omfattar perioden 1998-2002, kommer dessa forskningsinsatser att 
intensifieras ytterligare. I tabellen i bilaga 4 finns en översikt över FoTU-verksamhet i 
samband med klimatförändringen inom fjärde och femte ramprogrammen. 
Slutligen kommer teknisk innovation att spela en avgörande roll, särskilt med tanke på de 
ännu större utsläppsminskningar som kommer att behövas på längre sikt för att undvika den 
farliga klimatförändringen. Vad beträffar industrianläggningar, till exempel, kommer tekniska 
framsteg att beaktas genom regelbunden översyn av de referensdokument som beskriver bästa 
tillgängliga teknik inom ramen för direktiv 96/61/EG. • 
14 KOM(1998) 353 slutlig, "Klimatförändringar - En strategi efter Kyoto". 
KOM(1998) 649 slutlig. 
Utkast till vägledning för program under perioden 2000-2006. 15 
16 
Integrationsprocessen måste inför Europeiska rådets möten i Köln och Helsingfors leda till en 
ökad samordning mellan olika rådskonstellationer. Medlemsstaternas nationella insatser 
skulle därmed kompletteras med utsläppsminskningar som följer av gemensamma och 
samordnade strategier och insatser. Det finns ett trängande behov av att fatta beslut om förslag 
inom energi- och transportområdet. 
3.2 Skatteincitament 
Skattepolitiken är ett instrument som lämpar sig mycket väl för att främja integration och 
ECOFIN-rådet spelar därför en nyckelroll när det gäller att anta åtgärder för att minska 
utsläppen av växthusgaser. 
Energibeskattning är ett av de viktigaste av alla gemensamma och samordnade instrument. 
Kommissionen har gjort vad som ankommer på den. Under 1990-talet har tre olika förslag 
lagts fram till rådet. Från att ha drivit en linje med inriktning på en koldioxid-/energiskatt med 
höga skattesatser och en hög grad av harmonisering, har kommissionen nu intagit en mer 
pragmatisk hållning och förespråkar i stället en skatt på energiprodukter som innebär en 
utvidgning av det befintliga punktskattesystemet och en successiv ökning av skattenivåerna. 
Detta förslag är mycket viktigt med tanke på att energipriserna är låga för närvarande och att 
prognoserna pekar på fortsatt låga priser. 
Förslaget om beskattning av energiprodukter skulle göra det möjligt för medlemsstaterna att 
beskatta flygbränsle för inrikesflygningar och för flygningar inom gemenskapen genom 
bilaterala överenskommelser med berörda medlemsstater. I internationella sammanhang har 
kommissionen åtagit sig att verka för en beskattning av flygbränsle "så snart den 
internationella rättsliga situationen medger att gemenskapen tar ut sådana skatter av alla 
transportbolag, inbegripet dem i tredje land"17. Man bör emellertid också noga undersöka 
möjligheterna att använda andra ekonomiska styrmedel, som differentierade vägtullar. 
Erfarenheten har visat, särskilt i samband med avvecklingen av blyad bensin, att även en liten 
skatteskillnad på ett effektivt sätt kan bidra till att miljömålen uppnås. Mot bakgrund av denna 
positiva erfarenhet ges medlemsstaterna i förslaget om beskattning av energiprodukter ökade 
möjligheter att differentiera skatterna av miljöskäl. Differentierade skatter (utöver gemen­
skapens miniminivåer) skulle kunna uttas i förhållande till olika bränslens kolhalt. 
Differentierad beskattning skulle också kunna övervägas, om än i begränsad omfattning, i 
fråga om mervärdesskatt. Enligt gemenskapens bestämmelser om mervärdesskatt har 
medlemsstaterna redan nu rätt att belägga vissa varor och tjänster med lägre mervärdesskatt, 
bland annat leverans, uppförande, renovering och ombyggnation av bostäder som utgör ett led 
i socialpolitiska åtgärder18. Möjligheten att tillämpa lägre momssatser för isoleringsprodukter 
som levereras inom ramen för denna bestämmelse är ett konkret exempel på en åtgärd som 
skulle kunna bidra till minskad energiförbrukning. 
Förslaget om beskattning av energiprodukter ger medlemsstaterna möjlighet att bevilja vissa 
lättnader för företag som gör investeringar för att öka energieffektiviteten. De kan 
17 Rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om skattebefrielse eller skattenedsättning, 
KOM(96) 549 slutlig av den 14 november 1996 (punkt 2.14, s. 11). 
Rådets direktiv 77/388/EEG - Sjätte momsdirektivet, bilaga H, kategori 9. 
tidigarelägga investeringar i utrustning som sparar energi på längre sikt. Liknande skatte­
lättnader kan också tillämpas på direkta skatter. Det är i första hand medlemsstaternas sak att 
besluta om skattelättnader, inom de gränser som fastställts i riktlinjerna för användning av 
statligt stöd för miljöändamål. Dessa riktlinjer skall för övrigt ses över under 1999. 
Kommissionen anmodar rådet att anta kommissionens förslag till direktiv om beskattning av 
energiprodukter. Medlemsstaterna bör utveckla skatteincitament inom ramen för den flexibili­
tet som den inre marknaden och konkurrensreglerna erbjuder. Riktlinjerna för användning av 
statligt stöd för miljöändamål skall ses över under 1999. 
3.3 Miljöavtal 
Kommissionen ställer sig positiv till användningen av ändamålsenliga miljöavtal med 
industrin19. Avtalen skulle kunna utgöra en viktig del i det åtgärdspaket som kommer att vara 
nödvändigt för att göra "påvisbara framsteg" till 2005 och skulle kunna vara ett sätt för 
industrin att bidra till detta arbete. Det finns helt klart utrymme för att minska utsläppen av 
växthusgaser genom frivilliga initiativ från industrins sida i stället för att tillgripa lagstiftning, 
och detta på sätt som är kostnadseffektiva och som kan skräddarsys för speciella situationer. 
Miljöavtal kan vara ett alternativ både på nationell nivå och gemenskapsnivå. I många fall kan 
den nationella nivån vara att föredra och användning av detta instrument bör uppmuntras 
under förutsättning att avtalen överensstämmer med gemenskapens konkurrensregler och 
regler för den inre marknaden. 
På gemenskapsnivå erhålls värdefull erfarenhet särskilt genom ACEA:s åtagande att minska 
koldioxidutsläppen från nya personbilar. Detta har visat att genomförandet av EU-omfattande 
miljöavtal är en krävande uppgift både för myndigheterna och för den berörda industrin. Med 
stöd av denna och andra erfarenheter skulle kommissionen kunna utarbeta riktlinjer om 
miljöavtal under 1999. 
När man beslutar huruvida miljöavtal bör uppmuntras eller ej är det viktigt att beakta avtalens 
särskilda fördelar jämfört med alternativ som lagstiftning och ekonomiska styrmedel, 
fastställandet av mätbara mål, täckningen av olika sektorer, berörda parters inblandning, 
objektiv bedömning av framsteg, bestämmelser om sanktioner vid bristande efterlevnad samt 
överensstämmelse med existerande instrument och lagstiftning. Det är också viktigt att 
diskutera hur rådet och parlamentet kan delta i detta arbete och hur man rent allmänt kan 
garantera största möjliga insyn i avtalsförhandlingarna. 
Miljöavtalen kan omfatta såväl produkter från en viss industri som tillverkningsprocsser, och 
målsättningen med avtalen måste vara betydligt mer långtgående än utvecklingen enligt 
referensscenariot. Det har ofta diskuterats huruvida man bör fastställa relativa eller absoluta 
mål20. Relativa mål innebär att man fastställer utsläppsmål för varje produktions- eller 
tillverkningsenhet (t.ex. energiförbrukning i förhållande till tillverkad mängd). Ett absolut mål 
kan uttryckas i ton koldioxidekvivalenter och har fördelen att det överensstämmer både med 
gemenskapens åtaganden i enlighet med Kyotoprotokollet och med Ryotomekanismerna (se 
avsnitt 5) eller handel med utsläppsrättigheter på det nationella planet. 
19 KOM(96) 561, Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om miljöavtal. 
20 Se även KOM (96) 561, punkt 20. 
10 
Många industrier har klargjort att de är intresserade av ett eventuellt EU-omfattande avtal. De 
förberedande diskussionerna med dem och med andra berörda europeiska organisationer 
kommer att fortsätta. Andra industriförbund som är intresserade av miljöavtal ombeds 
inkomma med förslag på konkreta mål före utgången av 1999, så att kommissionen kan 
utvärdera förslagen och eventuellt ingå sådana avtal före utgången av år 2000. Det är viktigt 
att så snart som möjligt ingå miljöavtal för att senast 2005 kunna bedöma vilka framsteg som 
gjorts för att minska utsläppen som ett bidrag till den övergripande målsättningen om 
"påvisbara framsteg" som skall ha uppnåtts vid denna tidpunkt. 
Berörda industriförbund kan anmäla sitt intresse för framtida miljöavtal genom att före 
utgången av 1999 ange vilka åtaganden de är beredda att göra. Målsättningen är att dessa avtal 
skall kunna ingås före den 31 december 2000. 
3.4 Förberedelser inför åtgärder beträffande de halogenerade gaser som omfattas av 
KyotoprotokoIIet 
Kyotoprotokollet omfattar tre grupper av halogenerade gaser som används inom industrin, 
nämligen fluorkolväten (HFC), perfluorkarboner (PFC) och svavelhexafluorid (SF6). De är 
syntetiskt framställda gaser som kraftigt bidrar till växthuseffekten21. SF6 och flertalet PFC 
har dessutom en ytterst lång uppehållstid i atmosfären, eftersom de bildas genom en i det 
närmaste irreversibel reaktion och därigenom ackumuleras i atmosfären. Uttryckt som 
koldioxidekvivalenter står de för 1-2 % av 1995 års utsläpp av växthusgaser i EU. Utsläppen 
av dessa gaser väntas emellertid öka kraftigt under de närmaste åren om inga åtgärder vidtas. 
1990 uppkom 100% av utsläppen av HFC som en biprodukt till HCFC-22, ett ämne som 
bryter ned ozonskiktet. De flesta tillverkarna av HCFC-22 i EU har emellertid beslutat att 
införa eller har redan infört förbränningsteknik som gör att utsläppen av HFC kan minskas 
med 99 %. HFC används emellertid också som ersättning för ämnen som bryter ned 
ozonskiktet och utsläppen av HFC har därför ökat kraftigt sedan 1990 som en följd av 
genomförandet av Montrealprotokollet22. Mot bakgrund av denna utveckling är det 
nödvändigt att inrätta ett regelverk inom EU som omfattar alla aspekter av tillverkning och 
användning. 
Utsläppen av PFC härrör huvudsakligen från produktion av primäraluminium och minskar 
snabbt tack vare tekniska förbättringar och minskad produktion av primäraluminium i 
Europa23. Eftersom PFC har en ytterst lång uppehållstid i atmosfären bör forskning och 
utveckling inriktas på att hitta ersättningsämnen så att utsläppen av PFC successivt kan 
minskas. 
SF6 är den gas som har den högsta globala uppvärmningspotentialen. Den används främst 
som isolergas i elektriska transmissions- och distributionssystem. Ämnet används också för 
21 De har mycket högre global uppvärmningspotential (GWP) än koldioxid. Deras uppehållstid i atmosfären 
kan vara så lång som 50 000 år, jämfört med 50-200 år för koldioxid och 12-15 år för metan. 
22 1995 svarade HFC för 1 % av EU:s utsläpp av växthusgaser. År 2010 väntas utsläppen från andra källor än 
tillverkning av HCFC-22 vara fem gånger högre än 1995. 
23 1990 uppgick utsläppen av PFC till 11 miljoner ton koldioxidekvivalenter och 1997 hade dessa utsläpp 
minskat med minst 55 %. 
11 
produktion av magnesiumgjutgods och för diverse andra användningsområden, till exempel i 
träningsskor, däck och för läckagedetektion. Utsläppen av SF6 ökar och denna ökning väntas 
fortsätta om inga åtgärder vidtas för att förhindra det. 1995 uppskattades utsläppen uppgå till 
14 miljoner ton koldioxidekvivalenter. Ett första uppenbart steg skulle kunna vara att 
avveckla användningen av SF6 i tillämpningar där det finns alternativ och att satsa på 
forskning och utveckling för att successivt minska utsläppen. 
Halvledarindustrin släpper också ut HFC, PFC och SF6 och det är en sektor vars utsläpp 
väntas öka i framtiden. Ett första mål skulle kunna vara att samla in data om utsläppen som 
kan utgöra grunden för ett förslag till rättslig ram för dessa utsläpp. 
Det är nödvändigt att vidta åtgärder med avseende på halogenerade gaser, särskilt med tanke 
på deras höga globala uppvärmningspotential och deras långa uppehållstider i atmosfären, och 
med tanke på att utsläppen troligen kommer att öka. Det behövs emellertid ett bättre fakta­
underlag. De berörda industrierna ombeds därför tillhandahålla data om sina utsläpp av HFC. 
PCF och SF6 för att det inom en snar framtid skall vara möjligt att utarbeta en ram för 
lagstiftning eller miljöavtal. 
3.5. Kostnadseffektiva begränsningsåtgärder 
En effektiv klimatstrategi måste innehålla en rad åtgärder som omfattar alla de sex gaserna. 
Vid utarbetande av ett åtgärdspaket är det viktigt att ta hänsyn till faktorer som minsknings­
potential och kostnader för begränsningsåtgärder inom olika politiska områden. Av tabell 1 
framgår att åtgärder inom gemenskapen skulle kunna räcka för att uppfylla åtagandet från 
Kyoto, dvs. utsläpp motsvarande uppskattningsvis 600 miljoner ton koldioxidekvivalenter24. 
Pågående analyser av de minskningskostnader som är förknippade med sådana strategier och 
åtgärder finns inte tillgängliga i någon större utsträckning, men tyder på att en tredjedel av 
denna minskningspotential skulle vara genomförbar till låga kostnader. Analyserna visar 
också att fördelningen av dessa kostnader kan variera kraftigt mellan olika ekonomiska 
verksamheter och geografiska områden. 
Detta är i linje med kommissionens meddelande "Klimatförändringar - en strategi efter Kyoto" 
(KOM(97)481 slutlig) i vilket anges att en minskning av koldioxidutsläppen med 15% fram till 2010 
skulle vara tekniskt och ekonomiskt genomförbar. 
12 
Tabell 1 Minskningspotential för årliga utsläpp av växthusgaser i EU (utifrån prognoser för 2010) och 
genomsnittlig kostnad 
(uppskattningar baserade på tillgängliga data) 
Utsläppsminskning i miljoner ton koldioxidekvivalenter 
Sektor/åtgärder 
Koldioxid 
• Transport 
• Tjänstesektorn och hushållen 
(energieffektivitet och isolering) 
• Industri (direkt energianvändning) 
• Kraftvärme (industri och fjärrvärme) 
• Förnybara energikällor för kraftproduk­
tion 
• Övergång från fossila till andra bränslen 
och ökad effektivitet inom kraftproduk­
tionen 
Koldioxid, totalt i EU 
Metan 
• Jordbruk (förbättrad gödselhantering) 
• Avfall (utvinning och fackling av deponi-
gas) 
• Energi (minskat gasläckage) 
Metan, totalt i EU 
Dikväveoxid 
• Jordbruk (minskad användning av och 
förbättrad hantering av gödsel) 
• Industri (användning av bästa tillgängliga 
teknik vid framställning av adipinsyra 
och salpetersyra) 
• Energi (förbränning) 
Dikväveoxid, totalt i EU 
Halogenerade gaser: 
• HFC. - Framställning av HCFC 22 
- Andra användningsområden 
• PFC (4) 
• SF6 (4) 
Halogenerade gaser, totalt i EU 
Alla växthusgaser, totalt i EU Låga 
kostnader (1) 
80(3) 
20 
5 
12 
20 
30 
167 
34 
23 
4 
61 
24 
86 
8 
118 
9 
3 
12 
358 Måttliga 
kostnader (2) 
70 
120 
45 
45 
90 
85 
455 
20 
60 
11 
91 
0* 
0* 
0* 
0* 
0* 
22 
4 
7 
33 
579 Totalt 
150 
140 
50 
57 
110 
115 
622 
54 
83 
15 
152 
24 
86 
8 
118 
9 
25 
4 
7 
45 
937 
(1) Låga kostnader: De årliga minskningskostnaderna understiger 5 euro per ton koldioxidekvivalenter (i nuvarande priser). 
Uppskattningen visar de genomsnittliga kostnader som skulle uppstå varje år mellan 1990 och 2010 och grundas på 
tekniska alternativ. 
(2) Måttliga kostnader: Samma som i fotnot 1 i intervallet 5-50 euro per ton koldioxidekvivalenter (i nuvarande priser). 
(3) Denna siffra omfattar ACEA-avtalet som uppskattas till 60 miljoner ton. 
(4) En första uppskattning (måste kontrolleras). 
0* Innebär att det kan finnas en viss minskningspotential utöver lågkostnadströskeln. 
Källor: 
Koldioxid: Capros (NTUA) 1999 
Andra gaser: Rapporter till kommissionen från Ecofys, AEA, Coherence, March Consulting Group 
Av tabell 1 framgår också att flera åtgärder kan genomföras till låga nettokostnader, exempel­
vis vissa specifika åtgärder inom transportsektorn samt åtgärder med avseende på dikväveoxid 
från industriprocesser, förbättrad hantering och användning av gödsel, utvinning av deponi-
gas, minskning av gasläckage samt kraftproduktion. Det är mest rationellt att börja med de 
områden där det är möjligt att vidta åtgärder till begränsade kostnader. 
Det är visserligen tekniskt möjligt att uppfylla alla åtaganden enligt Kyotoprotokollet genom 
olika strategier och åtgärder, men kostnaderna för olika åtgärder varierar kraftigt. Det är 
nödvändigt att snarast intensifiera ansträngningarna inom de områden där kostnaderna är 
lägst. 
4. Övervakning - ett viktigt led i förberedelsearbetet 
4.1 Mot en ratificering av Kyotoprotokollet 
Såväl Europeiska gemenskapen som dess 15 medlemsstater är parter till UNFCCC. Inom 
ramen för Kyotoprotokollet har ett utsläppsmål på -8 % fastställts för gemenskapen och för de 
enskilda medlemsstaterna. 
I samband med gemenskapens ratificering av Kyotoprotokollet skall det avtal som reglerar 
utsläppsminskningarnas fördelning i gemenskapen anmälas i enlighet med artikel 4 i proto­
kollet. Avtalet blir därmed rättsligt bindande inom ramen för protokollet och medlemsstaterna 
blir juridiskt skyldiga att uppfylla de utsläppsmål som fastställs i avtalet i stället för det 
officiella mål på -8 % som anges i protokollet. Det vore därför önskvärt om gemenskapen och 
medlemsstaterna kunde ratificera protokollet samtidigt. 
Gemenskapen bär ansvaret för att det övergripande målet på -8 % uppnås. Om en eller flera 
medlemsstater brister i uppfyllandet av sina förpliktelser skulle emellertid detta sannolikt 
påverka resultaten för gemenskapen som helhet. Med tanke på detta "solidariska ansvar" vore 
det logiskt om avtalet om utsläppsminskningarnas fördelning fick formen av en rättsakt på 
gemenskapsnivå. En sådan rättsakt skulle kunna reglera förhållandet mellan medlemsstaterna, 
och mellan gemenskapen och medlemsstaterna i händelse av bristande efterlevnad och skulle 
bland annat kunna omfatta ett rättsligt förfarande vid EG-domstolen. 
Kommissionen har fått i uppgift att utarbeta ett förslag till gemenskapens ratificering av 
protokollet. I detta sammanhang bör medlemsstaterna och kommissionen komma överens om 
14 
en tidsplan och ett preliminärt datum för en samtidig ratificering, med hänsyn tagen till de 
olika nationella förfarandena för ratificering av internationella avtal. Vid sidan av protokollets 
regler om bristande efterlevnad bör ett särskilt gemenskapssystem inrättas för både föregående 
och efterföljande övervakning av efterlevnaden (se 4.2), och det är också nödvändigt att 
fastställa eventuella sanktioner och åtgärder i fall av bristande efterlevnad. 
Syftet med ratificeringsstrategin bör vara att gemenskapen, på grundval av ett förslag från 
kommissionen, och medlemsstaterna samtidigt skall ratificera Kyotoprotokollet. Strategin bör 
också omfatta ett internt system för kontroll av efterlevnad. 
4.2. Behovet av en noggrann övervakning av utsläppen - i tid 
En aktiv övervakning av utsläppen är av största vikt för att i tid erhålla information om 
huruvida kommissionen närmar sig målet att minska utsläppen med 8 %. För att skapa sig en 
fullständig bild av situationen i gemenskapen är det väsentligt att få en överblick över 
framstegen, både när det gäller nationella åtgärder och gemensamma eller samordnade 
strategier och åtgärder. 
Beslut 93/389/EEG om en övervakningsmekanism för utsläpp av koldioxid och andra växt­
husgaser i gemenskapen har nyligen ändrats25 i syfte att förstärka gemenskapens nuvarande 
övervakningsmekanism så att den omfattar alla växthusgaser som inte regleras i 
Montrealprotokollet. Den omfattar emellertid fortfarande inte Kyotomekanismerna och man 
bör därför överväga ytterligare ändringar av beslutet efter genomförandet av handlingsplanen 
från Buenos Aires. Det ändrade beslutet utgör ett förnyat åtagande från kommissionens och 
medlemsstaternas sida att genomföra en aktiv övervakning. 
Medlemsstaterna kan också med stöd av befintlig gemenskapslagstiftning integrera klimat­
dimensionen i sin övriga politik. Direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och 
begränsa föroreningar26 (det s.k. IPPC-direktivet) är särskilt viktigt i detta sammanhang. 
Direktivet gäller främst stora anläggningar inom en rad sektorer (se bilaga I till direktivet), 
bland annat stora förbränningsanläggningar. Ungefär hälften av alla källor till utsläpp av 
växthusgaser återfinns inom dessa sektorer. Anläggningar som omfattas av direktivet är 
föremål för ett tillståndsförfarande som innebär att behöriga myndigheter fastställer 
gränsvärden för viktiga föroreningar på grundval av bästa tillgängliga teknik. 
Det informationsutbyte som kommissionen organiserar mellan medlemsstaterna och industrin 
om bästa tillgängliga teknik kommer att resultera i offentliggörandet av referensdokument för 
varje sektor som beskriver bästa tillgängliga teknik. Medlemsstaterna är skyldiga att beakta 
denna information när de fastställer villkor för tillstånd. I direktivet föreskrivs också att 
kommissionen vart tredje år skall offentliggöra en förteckning över huvudsakliga utsläpp och 
källorna till dessa på grundval av de uppgifter som medlemsstaterna lämnat. Allt detta 
kommer att leda till bättre kunskaper om utsläppsfaktorer och energiförbrukningsmönster, 
vilket kommer att vara till nytta dels när man fastställer krav för nya anläggningar med 
beaktande av klimatförändringsaspekten, och dels för att få värdefull information i samband 
med miljöavtal och handel med utsläppsrättigheter. 
25 Rådets beslut 1999/296/EG, EGT L 117, 5.5.1999, s. 35. 
26 Direktiv 96/61/EG. 
IPPC-direktivet omfattar emellertid inte diffusa utsläppskällor som transport-, tjänste- och 
jordbrukssektorerna samt hushållen. För dessa sektorer skulle vägledande mål kunna 
fastställas på grundval av informationen i tabell 1. Detta skulle avsevärt underlätta de olika 
rådskonstellationernas fastställande av politiska målsättningar, särskilt inom transport-, 
jordbruks- och industrisektorerna, som ett led i den integrationsprocess som nämnts i avsnitt 
3.1. 
I internationella sammanhang skulle EU kunna överväga att förbättra möjligheterna att 
övervaka den globala miljön. Det är särskilt viktigt att vidareutveckla övervakningssystem 
som är avpassade efter förändringar med avseende på kolkällor och sänkor. Informations­
teknik som nät av matplatser och satellitobservationssystem är en värdefull informationskälla 
som kan utnyttjas för att övervaka och kontrollera genomförandet av åtagandena enligt Kyoto-
protokollet. Den höga kompetens som finns i Europa inom teknik och vetenskap skulle kunna 
utgöra en god grund för en sådan utvidgad övervakningsroll. 
Det krävs fortsatta ansträngningar för att utveckla övervakningsmekanismen så att den blir en 
integrerad del i gemenskapens system för kontroll av efterlevnad. Medlemsstaterna kan i 
samband med genomförandet av IPPC-direktivet med början den 30 oktober 1999 passa på att 
utveckla klimatdimensionen i sin tillståndspolitik. 
5. Förberedelser inför genomförandet av Kyotomekanismerna 
Regler och villkor för Kyotomekanismerna skall utarbetas i enlighet med handlingsplanen 
från Buenos Aires. EU har för var och en av mekanismerna lagt fram förslag till UNFCCC. I 
detta avsnitt behandlas ett antal viktiga frågor rörande den framtida användningen av dessa 
mekanismer i gemenskapen, dock utan avsikt att förekomma resultatet av de internationella 
förhandlingarna. 
5.1 De flexibla mekanismerna - ett nytt inslag i EU:s miljöpolitik 
Kyotoprotokollet omfattar en uppsättning ekonomiska styrmedel som medger viss flexibilitet 
i genomförandet av de utsläppsminskningar som fastställs för var och en av de parter som är 
upptagna i bilaga B. I de internationella förhandlingarna kallas de för "Kyotomekanismer" och 
består av internationell handel med utsläppsrättigheter, gemensamt genomförande och 
mekanismen för ren utveckling. Den förstnämnda mekanismen avser handel med tilldelade 
utsläppsmängder (handel med tillstånd), medan den sistnämnda mekanismen avser överföring 
av tillgodohavanden som intjänats genom projekt för att minska utsläppen i andra länder 
(handel med tillgodohavanden). 
Kyotomekanismerna skiljer sig markant från det sätt på vilket Europeiska gemenskapen och 
dess medlemsstater har organiserat sin miljöpolitik under de senaste decennierna. Miljö­
politiken har grundats på tekniska normer (till exempel bästa tillgängliga teknik), lagstadgade 
utsläppsbegränsningar och, på senare tid, på ekonomiska styrmedel som skatter och avgifter 
samt miljöavtal. Man har hittills nästan inga erfarenheter av instrument som Kyoto­
mekanismerna i gemenskapen. Den politiska utmaning som vi nu står inför består därför i att 
utveckla nya flexibla instrument inom europeisk miljöpolitik, dock utan att underminera 
tidigare landvinningar. 
Det finns därför ett trängande behov av en seriös debatt om handel med utsläppsrättigheter 
och projektmekanismer i gemenskapen. För det första kan bristande kunskaper om hur dessa 
mekanismer fungerar vara en av orsakerna till en viss tveksamhet. För det andra kommer en 
förbättrad förståelse att underlätta de pågående förhandlingarna inom UNFCCC. En seriös 
debatt kan också bidra till att det vid utarbetandet av regler och riktlinjer för Kyoto-
mekanismerna tas hänsyn till de särskilda förhållanden som råder i EU. 
5.2 Hänsynstagande till gemenskapsdimensionen vid handel med utsläppsrättigheter 
Mekanismen för internationell handel med utsläppsrättigheter enligt Kyotoprotokollet 
kommer inte att börja tillämpas förrän 2008. Den bästa förberedelsen för gemenskapen och 
dess medlemsstater kan vara att under mellantiden vinna egen erfarenhet av handel med 
utsläppsrättigheter. I kommissionens meddelande från juni 1998 föreslogs 2005 som mål­
datum. 
För att underlätta denna process skulle kommissionen år 2000 kunna organisera ett 
omfattande samråd med alla berörda parter, medlemsstaterna, näringslivet och icke-statliga 
organisationer på grundval av en grönbok med förslag till olika alternativa strategier. Detta 
skulle vara en väl vald tidpunkt eftersom många privata företag redan håller på att utarbeta 
pilotsystem. Vissa medlemsstater överväger också att inrätta nationella system för handel med 
utsläppsrättigheter och kommissionen har redan fått ett antal frågor om detta. I grönboken 
skulle man också kunna överväga huruvida det vore lämpligt med en pilotfas för europeisk 
handel med utsläppsrättigheter, och på vilka villkor en sådan pilotfas är önskvärd. Om två 
eller flera medlemsstater är beredda och villiga att delta, utan att detta inverkar negativt på 
övriga medlemsstater, skulle det vara möjligt att driva denna fråga vidare. 
Ytterligare ett skäl för ett omfattande samråd och för att överväga pilotprojekt är att de 
pågående förhandlingarna inom ramen för handlingsplanen från Buenos Aires sannolikt inte 
kommer att mynna ut i några närmare detaljer om regler och riktlinjer för internationell handel 
med utsläppsrättigheter. Det är troligare att förhandlingarna resulterar i en ram inom vilken 
parterna till protokollet kommer att uppfylla sina internationella skyldigheter genom nationell 
lagstiftning. 
Den inre marknaden och den ännu mer långtgående integrationen inom EMU är inte förenlig 
med medlemsstaternas mycket varierande grad av genomförande av Kyotomekanismerna. 
Detta skulle i ännu högre grad bli fallet i en utökad gemenskap med 20 eller fler medlems­
stater som alla är parter till Kyotoprotokollet. Gemenskapen bör därför anpassa vissa av sina 
traditionella instrument för att säkerställa att den inre marknaden fungerar tillfredsställande. I 
detta sammanhang skulle en eventuell grönbok också kunna innehålla en omfattande 
utvärdering av handel med utsläppsrättigheter och användningen av detta instrument, vilket 
Europaparlamentet begärt. 
En grönbok måste utan tvekan behandla följande två grundläggande frågor: 
• Privata företags deltagande 
Frågan huruvida privata företag skall ha rätt att delta i ett system för handel med utsläpps­
rättigheter är av största vikt. Deras deltagande skulle visserligen öka kostnadseffektiviteten 
men alla deltagare måste godta att ett absolut tak fastställs för deras utsläpp, vilket kan liknas 
vid ett miljöavtal med ett absolut mål. 
Om privata företag tillåts delta i systemet väcks frågan hur man skall organisera tilldelningen 
av utsläppsrättigheter i inledningsskedet. Om medlemsstaterna använder olika kriterier skulle 
detta kunna leda till problem i konkurrenshänseende. Om en medlemsstat köper utsläpps­
tillstånd på den öppna marknaden och sedan, gratis eller utan att ställa några villkor, ger dem 
till vissa inhemska företag kan detta ses som en form av statligt stöd och måste som sådant 
överensstämma med gemenskapens konkurrensregler. 
Enligt de nuvarande bestämmelserna skall statligt stöd på förhand godkännas av kommissio­
nen. Det förefaller i detta sammanhang rimligt att tilldelningen av utsläppsrättigheter 
åtminstone skall ske öppet, inte skall leda till någon snedvridning och skall grundas på en 
objektiv måttstock som tar hänsyn till redan gjorda insatser27. 
• Överensstämmelse med EU:s nuvarande miljöpolitik 
EU:s inställning att medlemsstaterna i första hand bör agera självständigt i internationella 
frågor får betydande konsekvenser när det gäller utformningen av ett lämpligt system för 
handeln med utsläppsrättigheter. 
Ett sådant system bör omfatta alla företag som släpper ut föroreningar28. I praktiken skulle 
emellertid handeln i inledningsskedet begränsas till ett fåtal nyckelsektorer. Andra och 
lämpligare instrument skulle kunna utvecklas för att hantera diffusa utsläpp från hushåll och 
transporter. Detta innebär att det skulle behövas en kombination av olika instrument, vilket 
redan är fallet idag. Den viktigaste frågan är vilken typ av instrument som skulle lämpa sig 
bäst för olika förorenare. 
Alternativt skulle ett system för handel med utsläppsrättigheter kunna omfatta energi­
producenter såsom kolgruvor samt olje- och gasleverantörer29. De skulle vara skyldiga att 
köpa rättigheter som täcker de utsläpp som deras produkter ger upphov till när de förbrukas. I 
sitt ursprungliga förslag om en koWenergiskatt föreslog kommissionen ett liknande system, 
men eftersom det rörde sig om ett nytt och omfattande system stötte det på betydande tekniska 
och politiska problem. 
Fördelen med respektive alternativ skulle kunna undersökas närmare i grönboken. I nuläget 
förefaller emellertid det förstnämnda systemet vara mer i linje med ett försiktigare stegvist 
införande30. I praktiken skulle ett system för handel med utsläppsrättigheter alltså inlednings­
vis inriktas på de stora förorenarna eller på en enskild ekonomisk sektor. Analogt skulle man 
börja med den viktigaste gasen, nämligen koldioxid, för att sedan successivt utvidga systemet 
till fler sektorer och gaser. Nästa steg i utvecklingen av ett sådant system skulle bero på vilka 
sektorer och gaser som erbjuder tillräckliga garantier för en väl fungerande ordning för 
uppföljning, övervakning och kontroll av efterlevnad. 
27 
30 Detta skulle kunna baseras på det arbete rörande bästa tillgängliga teknik som utförts av IPTS i Sevilla inom 
ramen för IPPC-direktivet. 
Ett sådant system brukar kallas ett "downstream trading system". 
Ett sådant system brukar kallas ett "upstream trading system". 
KOM(1998)353 slutlig. 
Kommissionen överväger för närvarande att år 2000 organisera ett omfattande samråd med 
alla berörda parter på grundval av en grönbok i vilken man överväger inrättandet av ett system 
för handel med utsläppsrättigheter i gemenskapen senast 2005. 
5.3. Projektbaserade mekanismer (AU, JI och CDM) 
Till skillnad från den internationella handeln med utsläppsrättigheter kan mekanismen för ren 
utveckling (CDM - Clean Development Mechanism) komma att inrättas från och med år 
2000, medan projekt för gemensamt genomförande (Joint Implementation - JI) kan inledas 
men inte resultera i några tillgodohavanden förrän efter 2008. De praktiska erfarenheterna på 
detta område är begränsade och har erhållits under pilotfasen som består i "aktiviteter som 
genomförs gemensamt" (AIJ - Activities Implemented Jointly). 
Finansinstituten bör spela en mer framträdande roll när det gäller att dra igång projekt och 
andra initiativ, bland annat genom att bevilja lån på förmånliga villkor till den privata sektorn 
för CDM- och Jl-projekt. Ett aktivt samarbete inom detta område bör upprättas, särskilt med 
internationella finansinstitut som Europeiska investeringsbanken (EIB), Europeiska banken 
för återuppbyggnad och utveckling (EBRD) och Världsbanken. Kommissionen och EIB bör 
utveckla demia diskussion för att i tid kunna avgöra hur det är möjligt att bidra till genom­
förandet av Kyotoprotokollet. 
Tre frågor förefaller vara av avgörande betydelse för de projektbaserade mekanismerna: 
projekttyp och projektförutsättningar samt värdet av tillgodohavanden (utsläppsminsknings-
enheter): 
• Vad gäller projekttypen har EU stött ståndpunkten att det i första hand är utvecklings­
ländernas sak att avgöra vad som är "hållbar utveckling" för dem. För att kunna tidigare-
lägga starten för vissa typer av projekt skulle ett begränsat antal projektkategorier kunna 
definieras, särskilt inom området elproduktion från förnybara energikällor och kraftvärme. 
Sådana projekt skulle mycket väl kunna dras igång med ett begränsat risktagande från 
investerarnas sida innan alla regler för CDM och riktlinjer för gemensamt genomförande 
har fått sin slutliga utformning. 
• Den andra frågan gäller fastställande av projektförutsättningar. Kunskaperna på detta 
område är begränsade, även mot bakgrund av de projekt som genomförts under pilotfasen 
för AIJ. Fastställandet av förutsättningar får inte bli så betungande att projektets 
transaktionskostnader överskrider värdet av erhållna tillgodohavanden. I annat fall 
kommer inga projekt att genomföras. För att de totala fördelarna för miljön inte skall 
undergrävas gäller emellertid också det omvända förhållandet, dvs. att man vid 
fastställande av projektförutsättningar inte får överskatta utsläppsminskningarna. 
• Värdet av utsläppsrättigheter och tillgodohavanden är en viktig faktor för att JI- och 
CDM-projekt skall bli framgångsrika. Om de erhållna tillgodohavandena inte tillskrivs ett 
betydande värde skulle de inte påverka det kommersiella beslutsfattandet och således inte 
lyckas uppbringa tillräckligt privat kapital. Detta visar hur viktigt det är att inte tillåta 
alltför långtgående mål eller alltför generösa förutsättningar som leder till ett överskott på 
billiga rättigheter i systemet för handel med utsläppsrättigheter. 
19 
Åtgärder på ett tidigt stadium bör uppmuntras som en signal till industrin att inte vänta med 
investeringar som leder till att utsläppen begränsas. Det fortsatta genomförandet av projekt 
inom ramen för "aktiviteter som genomförs gemensamt" bör ske på ett sådant sätt att projekt 
som uppfyller de grundläggande kraven för CDM och JI retroaktivt skulle kunna till­
godoräknas utsläppsminskningar från år 2000. Det är också nödvändigt att finna en tillfreds­
ställande lösning så att ingen av de tre mekanismerna missgynnas i förhållande till de andra 
genom särskilda avgifter eller administrativa kostnader. 
Syftet med CDM är att genom privata investeringar uppbringa betydande nya och extra 
finansiella resurser för utvecklingsprojekt. Därför bör officiellt utvecklingsbistånd i princip 
inte användas för att få tillgodohavanden för minskade utsläpp i samband med CDM-projekt, 
eftersom detta skulle strida mot additionalitetsprincipen. Officiellt utvecklingsbistånd kan 
emellertid spela en viktig roll i CDM-projektens förberedelsefas och för att skapa en attraktiv 
miljö som omfattar kompetensuppbyggnad, utbildning, inrättande av en lämplig institutionell 
ram m.m. 
Dessutom behöver man inte automatiskt utesluta officiellt utvecklingsbistånd till CDM-
projekt, under förutsättning att den del av tillgodohavandena som motsvarar det officiella 
utvecklingsbiståndets andel av projektets finansiering "återinvesteras" i samma projekt eller i 
vart fall används för andra utvecklingsändamål. 
Vissa särskilt intressanta projektkategorier som skulle kunna generera ytterligare 
miljömässiga och sociala fördelar, till exempel förnybara energikällor, ny teknik under 
utveckling och projekt som gynnar fattiga, kan medföra relativt höga kostnader som inte alltid 
uppvägs av de tillgodohavanden som utsläppsminskningarna berättigar till. I dessa fall kan det 
vara motiverat med samfinansiering från den privata sektorn och genom officiellt 
utvecklingsbistånd, men det är nödvändigt att utarbeta klara riktlinjer för detta i form av en 
uppförandekod. En sådan uppförandekod skulle också kunna behandla några av de frågor som 
väcks av många utvecklingsländer, exempelvis regional balans i CDM-projekt, syd-syd-
samarbete och investeringar i offentlig infrastruktur. 
Inom gemenskapen kan det strida mot reglerna om statligt stöd om både privata företag och 
regeringar deltar i sådana projekt. Om en regering köper tillgodohavanden från privata företag 
till priser som överstiger marknadspriserna kan detta vara att betrakta som statligt stöd, 
oberoende av om regeringen har deltagit i projektets finansiering. Det är emellertid svårt att 
fastställa ett marknadspris i de fall där det ännu inte finns någon marknad. Gemenskapens 
riktlinjer om statligt stöd för miljöskydd, vilka kommer att ses över under 1999, kommer i 
största möjliga mån att behandla dessa projektrelaterade frågor. 
För utvecklingsländer är det av avgörande betydelse att CDM drar till sig betydande utländska 
och inhemska privata investeringar. Tidiga uppskattningar tyder på att de ytterligare 
investeringarna kan komma att uppgå till hela 5-16 miljarder euro per år31. Ett sådant avsevärt 
belopp skulle bli upp till tre gånger så stort som gemenskapens offentliga utvecklingsbistånd 
1997. 
3\ D. Austin et al. "Opportunities for financing sustainable development via the CDM", 7.11.98 (samman­
fattning av resultaten av de modellberäkningar som gjorts av OECD, G-cubed, SGM och EPPA); Vrolijk 
"The potential size of the CDM", 14.4.1999. 
20 
5.4 Klimatförändringen och Världshandelsorganisationen (WTO) 
Förhållandet mellan åtgärder som vidtas för att begränsa klimatförändringen och WTO bör ses 
i ett större sammanhang, nämligen hur åtgärder på miljöområdet förhåller sig till det multi­
laterala handelssystemet. Fri handel och miljöskydd är två önskvärda målsättningar som bör 
gå hand i hand. WHO erkänner uttryckligen att handel och ekonomisk verksamhet bör 
bedrivas med hänsyn till målet om hållbar utveckling och hittills har inga tvister uppstått 
beträffande handelsåtgärder som vidtagits inom ramen för ett multilateralt miljöavtal. EU 
stödjer idén att handelsåtgärder som vidtas i enlighet med ett multilateralt miljöavtal under 
vissa förutsättningar bör åtnjuta särskild behandling enligt WTO:s bestämmelser. 
Kyotoprotokollet omfattar inga direkta handelsåtgärder, men beroende på hur strategier och 
åtgärder samt Kyotomekanismerna genomförs kan de väcka frågeställningar om överens­
stämmelsen med WTO-avtalet som är svåra att bedöma i nuläget. 
WTO-reglernas eventuella påverkan på genomförandet av Kyotoprotokollet bör emellertid bli 
föremål för fortsatt diskussion i de internationella klimatförhandlingarna, och mer generellt 
när det blir tal om förhållandet mellan handel och miljö i den nya förhandlingsrundan. 
Handlingsplanen från Buenos Aires omfattar sådana frågor som öppenhet och insyn, 
konkurrenskraft, diskriminering och frågor om snedvridning av konkurrensen. Parterna skulle 
dessutom kunna överväga att införa en klausul enligt vilken eventuella tvister mellan parter 
till Kyotoprotokollet skall lösas genom det system för tvistelösning som anges i Kyoto­
protokollet32 hellre än inom WTO. 
Man bör undersöka hur kommissionen och EIB rent konkret kan bidra till att åtagandena från 
Kyoto uppfylls genom att uppmuntra projektrelaterade utsläppsminskningar. Användningen 
av offentligt utvecklingsbistånd för att finansiera klimatrelaterade projekt kan komma att 
behandlas i kommissionens riktlinjer om miljöskydd 1999. En uppförandekod kommer att 
utarbetas med aktiv medverkan från utvecklingsländerna. Förhållandet mellan åtgärder som 
vidtas för att genomföra Kyotoprotokollet och WTO:s regler bör behandlas i de internationella 
klimatförhandlingarna och vid diskussioner om sambandet mellan handel och miljö i den nya 
förhandlingsrundan. 
6. Internationella förbindelser och förberedelser inför parternas femte möte 
6.1 Utvecklingsländer 
För att möjliggöra en effektiv insats mot klimatförändringen är det, med tanke på den enorma 
utsläppsökning som väntas i utvecklingsländerna, av största vikt att dessa länder deltar i detta 
arbete. Industriländernas åtgärder för att begränsa utsläppen av växthusgaser skulle neutrali­
seras om utsläppen ökade i utvecklingsländerna på grund av ekonomisk tillväxt och 
befolkningstillväxt. 
Av förståeliga skäl motsätter sig utvecklingsländerna alla försök att begränsa deras 
ekonomiska utveckling. En dialog om utvecklingsländernas roll i kampen mot klimat-
Artikel 19 KP i Kyotoprotokollet, artikel 14 UNFCCC. 
21 
förändringen måste därför bygga på jämställdhetsprincipen och på ett gemensamt men 
differentierat ansvar. En sådan dialog skulle inte bara omfatta regeringar utan alla berörda 
parter (miljögrupper, industri, vetenskapsmän och finansinstitut) från norr och söder. EU 
stödjer till fullo tanken att industriländerna måste gå i spetsen för att nå en lösning på detta 
problem. Resultaten av en sådan dialog skulle börja märkas tidigast efter 2012. dit de 
nuvarande åtagandena sträcker sig. 
För att övertyga utvecklingsländer som inte är upptagna i bilaga I att delta i en öppen och 
konstruktiv debatt måste EU:s medlemsstater och andra industriländer göra "påvisbara 
framsteg" fram till 2005. Gemenskapen och dess medlemsstater bör sammanställa en översikt 
över alla områden inom vilka de redan ger utvecklingsländerna bistånd för att komma till rätta 
med klimatförändringen (t.ex. tekniköverföring, finansiellt stöd för anpassning och 
begränsningsåtgärder, medvetandehöj ande åtgärder, kompetensutveckling samt övervakning 
och rapportering). De bör också analysera hur de kan förbättra sin effektivitet.33 
Kommissionen håller för närvarande på att se över förfarandena för miljökonsekvens­
bedömningar. För att säkerställa att gemenskapens stöd är "klimatvänligt" kommer 
kommissionen uttryckligen att integrera klimatförändringsaspekterna i sina nya förfaranden 
vid de avdelningar som handlägger internationella frågor som utvecklingsstrategier, 
länderprogram och projektstöd. 
Eventuella ytterligare förbättringar skulle kunna bestå i finansiering av särskilda klimat-
relaterade initiativ inom ramen för den pågående, omarbetningen av Lomékonventionen och av 
andra budgetposter som rör utvecklingsbistånd. Klimatförändringsfrågor bör också behandlas 
som en del av de normala samråden om fastställande och utformning av samarbetsprogram 
med utvecklingsländer. 
6.2 Utvidgningen 
Alla kandidatländer utom Cypern har åtagit sig att minska utsläppen av växthusgaser enligt 
Kyotoprotokollet34. Beroende på omstruktureringen av kandidatländernas ekonomier har de 
flesta av dem utsläpp som ligger klart under de fastställda målen och de torde inte ha någon 
svårighet att nå dessa. Beroende på den höga energiintensiteten i kandidatländerna har 
emellertid dessa länder, jämfört med de nuvarande medlemsstaterna, relativt stora möjligheter 
att genomföra ytterligare utsläppsminskningar. 
Kandidatländernas behov av att anpassa sina energimarknader och industrier till gemen­
skapens regler och miljönormer kommer att bli en drivkraft för nya investeringar. I detta 
sammanhang måste gemenskapen vidta åtgärder för att stödja dessa länder i deras utveckling 
av sin institutionella och tekniska kapacitet och för att uppmärksamma berörda parter och 
allmänheten i dessa länder på denna viktiga fråga. Gemenskapen måste också i sina egna 
34 Kommissionen har beställt en undersökning för att få en sådan översikt samt förslag till förbättringar, 
särskilt inom området energisamarbete och när det gäller att skapa en gynnsam miljö för den privata sektorn 
så att den tar sitt ansvar för tekniköverföringen. Det skulle vara till hjälp om medlemsstaterna tillhandahöll 
en liknande översikt över sina åtgärder, särskilt med tanke på att det utvecklingsbistånd som handhas av 
kommissionen endast står för 17 % av EU:s totala utvecklingsbistånd. 
Polen och Ungern har ett mål på -6 % medan de andra kandidatländerna har samma mål som gemenskapen, 
dvs. -8 %. De har emellertid möjlighet att välja ett annat basår än 1990. 
22 
samarbetsprogram, och där den deltar tillsammans med andra internationella bidragsgivare 
såsom EBRD, EIB och Världsbanken, vidta åtgärder för att säkerställa att detta unika tillfälle 
till ekonomisk omvandling tar hänsyn till och kompletterar klimatmålen. 
Gemensamt genomförande är en Kyotomekanism som är till ömsesidig fördel både för 
kandidatländerna och EG. Det är nödvändigt att tillsammans med EIB och andra 
internationella finansinstitut bedöma hur man kan få loss privat kapital för investeringar i 
"klimatvänlig" teknik, särskilt genom kompetensutveckling och gemensamt genomförande. 
Samarbetet behöver intensifieras för att säkerställa att kandidatländerna kan ta ansvar för 
efterlevnad, övervakning och deltagande i Kyotomekanismerna. 
6.3 Förberedelser inför parternas femte konferens 
Handlingsplanen från Buenos Aires är inriktad på parternas sjätte konferens. Beslut om 
planens olika delar kommer därför inte att fattas förrän tidigast i slutet av år 2000. Det är 
emellertid nödvändigt att redan inför parternas femte konferens fastställa ett antal klara 
prioriteringar för att detta möte skall vara framgångsrikt och leda till konkreta resultat. 
Det vore lämpligt att inrikta parternas femte möte på frågor som stimulerar utvecklings­
ländernas aktiva medverkan, till exempel tekniköverföring, CDM, kompetensutveckling 
genom offentligt utvecklingsbistånd osv. Processen bör styras på högsta politiska nivå, inom 
ramen för utökade byråmöten, och det är också på denna nivå som man bör komma överens 
om prioriteringar. 
EU bör utnyttja sina internationella förbindelser för att snarast ratificera påskynda ratificering 
av så många parter som möjligt. På grund av klimatförändringsproblemets natur är det särskilt 
viktigt att utvecklingsländerna deltar. Parternas femte konferens är det första tillfället i detta 
avseende. 
O) 
a 
W) en 
JZ 
K 
> 
a p. 
:C3 
03 
s G O C 
SUJJ 
•8 ä > 
1 3\>1 
O C 
•S ^ ON S 
>: °ca r= /P *-• ,>- \C <«-< 
N? 
C ° 00 
•ä <* c£ -5 
32 S ^ c 
O i—I -.a 
f> »ca —! /O 
O »I 
Os i -w 
o, O "ös 
i2 o > 
<2 ~ -* 
5 u 
O i VH 
^ U a) 
a, 
. c/i o 
^> 3 £ o 
>-< 
a, f5 
"i rH O^ O^ "ir-IM-l,/'00K».|;i,|>NO^i I C«~ 
*29 00 vo m r-m m 
'•* » © n. 3 vo 
00 w 2 O 
CM rfr o O VO m ^ N VO ON 0\ (S| vo <^ 
^T in ,rn CN VO ^ of <N ^ ^ v© ^T CN £ ~ 
O t~- CN O fl Os t-» m 
m ro rf -H rn (-^ O *C £N 
S^^^^^t-^ CN ^1 
2 oC 2 
O CN ro r^ «ri •'vt-
^J t- r-m c^ o t^ 
vo r- S ^ CN oo ~ —. 
CN •O Q v^ O rf Jp 
° ^o CN r- f> a^ 
m i_! 
CN t- t-- ^ °^ ^ ro m 
^ t- rsT ^-T <N fO 00^ MD ©^ V£J 
O" rt ~ o" —<' CN O 
o 
T3 
£ PL, teOÄÄ > >> Ä" H E o 
Q. 
O 
tu 
,:5 
J3 
a. o 
tu 
> 
ca 
.c 
CB 
U u u 
CL. 
C 
O 
Os 
I o o 
OS 
o 
c ti > 
ca 
O 
3 
O 
J3 -O c • _ <u 
:« ~ 
Ii 
T3 P. 
+ u§; 
G c os 
C5 ca — 
.-M u — 
Q» Q.'C 
SO Q. 
+ U DÖ B B •-•« 3 c: 
o • w ^ 
« = Q 
Ä.A 
Bilaga 1 
De sex växthusgasernas relativa betydelse inom EU 1990 
- i C02-ekvivalenter 
PFC 
SF6 
N20 
CH4 
C02 iiiiiniiinrm HFC 
Energi 
Industriprocesser 
Jordbruk 
Avfall 
/>i Jordbruk 
Industriprocesser 
Industriell förbränning 
Förbränning (bostäder) 
Transport 
Förbränning inom energisektorn och förädlingsindustrin 
&5 
Bilaga 3 
Gemensamma och samordnade strategier och åtgärder — Lägesrapport 
Anmärkningar 
• När det gäller gemensamma strategier och åtgärder har rådet (miljö) vid flera tillfällen 
hänvisat både till sina egna och andra rådskonstellationers slutsatser (se punkt 10 i 
rådets (miljö) slutsatser från mars 1999 för närmare hänvisningar). I dessa slutsatser 
märks en betydande överlappning vad beträffar de gemensamma strategier och åtgärder 
som anses väsentliga för att lösa klimatförändringsproblemet. Den mest fullständiga 
och väldefinierade förteckningen över gemensamma strategier och åtgärder ingår i 
rådets (miljö) slutsatser av den 16-17 juni 1998. Nedanstående tabell baseras på denna 
förteckning. 
• / tabellen nedan är punkt 1-10 gemensamma strategier och åtgärder, medan punkt 
11-16 är samordnade åtgärder. För punkt 17 är såväl gemensamma som samordnade 
åtgärder relevanta. Gemensamma strategier och åtgärder avser insatser på gemenskaps­
nivå som genomförs av alla medlemsstater, vanligen i form av ett direktiv eller annan 
rättsakt. Samordnade strategier och åtgärder är insatser som förstärker de nationella 
åtgärderna genom att dessa samordnas på gemenskapsnivå. 
a& 
5». 
:« 
ISJO •w 
-a; 
St, 
•K» 
55 
> 
^ 
Bä u 
Q 
os :-< O 
E-
°< B 
to 22 >> ^f 
CA m 
CA «•£? .S os 
C Os 
M — 
ra fe' 
« O CD oo 
ra CA 
U 3 E > 
.s « 
c — ^ o 
.£ o 
E s 
Cl ^ o. o. cL o • :2 o o is, >*> fe 
3 ^ S CA bfl ses 
> c 
:re 
•—1 
»C3 
o. 
u 
ca 
> 
ra CD 
CD ti 
>- O 
CD O. 
C— CA 
ÖJ) C 
:ra ra 
J fe £ .S 
CD -. t s 
O N© 
Q. o"-
2 T 
to O 
-o — 
O CD t50 TJ 
ra g OO ra 
.3 LO 
« E Cl) 
ex a, :fl 
3 
-n 
X 
o 
•n 
o M cl» TI 
Cl) 
s t; 
o a. en 
C 
ra *-
ÖJ) 5 
CD • 
bfl H3 t> 
ta -o 
s i 
II 
—' o» jg 
P £ p 
<" o S 
ij Ji O 
C O 'O 
%** 
c -S »ra 
=ra *-, > 
ifc 5 M ra 
•*- S u, c 
S »ra w •* 
NJ .3 W CD -a tu 
*-< 
i» Su 
> <-> 
« ° :c5 
= ss 
5 a. 2 
P- ra £ o 
T3 
O 
> 
> 
ra 
60 
_P 'c o. a. 
O ra 
bi) 
C 
O 
C 
CD 
O o • a. 
ra 
CA ;ra <u x> 
g i) 
ra -Q 
C+H °ra 
ra >> . 
cfe M 
CD ~ o. — Q. « 
:ra .3 
3 
TJ 
'x O 
c/i 
z u 
Ä 
O u 
i-
^: 
Q: 
b. < 
r ) < -a 
CD 
E 
en 
> 
ra O 
'-=? 
s •5 
o ^ 
_— ra 
to 
00 
O O 
«N 
+-' 
P 
m i— o;j 
^ •+3 
fl J4 
CO 
C 
E 
LH 
ra 
X5 
c o 
CD 
Q. 
x ra o r= 
!•§ 
o o 
> 9, ra Q. 
c °ra 
c * 
^ c 
c/) CD 
c a. 
/—^ c/i 
< 3 O 
Q. 
1_ ° 
CD b" 
Lm — 
o ra •o -a •C p 
^ ö -a c 
o — öfl j; 
« o 
"> 'K 
CD *J 
a. — o ra i- T3 3 O CD c 
(N m 
•* •* 
(N (N 
^•^ /—s 
r~- r-~ O C\ c 
p C :fl 
CO 
c/> 
O. 
> •^ 
cL CD 
Ä 
O 
o 
'> 
:ra 
i ! 
O ^o ^-^ in 
o 
s s s o o w ^ O 
^ 
• 
-a 
o 
-a 
o u *> ra hn 
c 
c 
J*! 
C/1 
C 
'*" 0) 
f o 
Q. 
CO 
C ra 
T) 
O 
ÖiJ 
C 
oes 
C4-^ 
P 
CD 
D. 
Q. o0 
'—- ^ °ra 
CQ 3 o, M ta ra ra B o JS fl c p 
-n 
> ra 
"ra > 
-a 
p i-
ÖJJ 
»ra a, o 
-^ 
CD 
p 
E o h ra <H 
fl blj 
:ra 
00 ti 
c ra 
'5 c 
t-
3 CD 
c o 
co oo 
':R 
-o 
CD 
E 
CD 
T) 
C 
_ra 
CD 
•o TJ 
CD 
s -*-* 
C 
CD 
B 
'J> 
C/1 
C 
o en 
rafl3£ 
ra ra g 
•n »ra O 
C c/l k> 
3 s •-
ra.S " 
c " -: 
3 __ 
O. CD 
1- -^ :o -r: (ti C fl ra 
CD ju 
co bf) co 
.23 a) c 
p *" :2 
e ra ^ 
kS '2 >> 
^d 3 C »ra a. 
p 
CD 
> -a 
ra -a 
.3 <fe 
-§ = 
CD c/1 
l- ^—' 
3 ^2 
bi) g 
T3 l-c C X) 3 bfl 
fe >-> 
M 
>^ 
> 
ra 
bJD 
C 
1 p 
ra J> 
03 cfe ra 
,ra 
ra 
C/1 
b 
CD 
.C 
~ 
T3 
•O 
CA 
ra 
CO 
C 1 
x: 
c 
CD ^ •J3 
ra 
T3 
_CD 
CO 
fl n .-ra > 
Cl) 
VI 
C :ra 
-Q CJ 
O 
o 
^1 
CD 
ra 
c 
CD 
-o p 
o 
nr> 
ofl 
bl) 
ra ra xi bf) 
KS 
-o 
r-
_CD 
C 
;ca 
T3 
CD 
bn 
c 
:ra 
LO 
CD CA 
;ra 
> 
C 
CD 
O, 
Q. 
iS 
LO 
r 
ra 
CD 
^j 
ra 
"5 ca 
CO °cä 
»ra > 
." 
TI 
o 
X) 
t/1 
u »ra 
»ra 
Q. 
ra bli 
JD 
rä 
r-^ 
a. 
Q. 3 
a C/5 
u tu 
ON 
o ON 
r^ 
ro OJ 
CD ca 
CD 
3 
3 
O 
-^ 
T3 
O 
CO 
+_. 
.2P 
ra 
do CD 
bf) 
C/1 
n tu 
ra 
LO 
ca 
<s p 
o o 
en 
r-
s 
Cl» 
CO 
3 
:ra 
xl 
fl 
c/1 
CO 
& 
> ra on 
n 
•p 
Cl» 
.> ,n 3 
CO 
c 
CD 
en »ca 
> 
3 
;3 
c o 
re 
»A 
Q. 
t-' 
CO 
E 
•fe 
CD 
'x 
CD 2 CO •^ ^: 
3 
T3 
O 
a, 
o bD v 
ra 
C/1 
^ ;•? 
t\j 
• ~p 
~ 
^ 
•~, w C 
CVO 
i— 
= 
o cä 
LO 
3 
:<J 
(1) 
•^ 
fl 
V, 
r^i 
O 
o 
1 
<* 
c> cd 
u CD 
O 
'~ 
CD 
> 
X) 
^3 
LO 
> 
en 
.—. 
^i. 
r-
,;z 
> 
LO 
CO 
CD 
O 
5 CD 
3 
O 
Q. 
b0 
CD 
C 
CD 
> 
on 
,3 
£; 
ca 
CD 
-Q 
P 
O 
ÖJ) 
LO 
:0 
u 
rZ! ty 
3 m 
ca 
re 
ra 
C/1 
3 
S-J 
ra 
3 
CD 
(^ CD 
a ,ra 
ra 
C/1 
> ra ra ^ 
_c 
> 
CO 
CO 
O 
CJ 
3 
CO 3 
:ra 
X) 
_cd 
CA 
'K > 
ra 
cl» 
c o 
53 
> .o ^ LO P 
ra 
CA 
CD 
3 
•fi 
CD 
> X) 
c/1 
re 
3 
ra 
-3 
O 
o ÖJ) 
CD 
CD 
fl 
J^ 
CA 
x; 
O 
Cl) 
LO 
LO 
fl» 
j—; 
ra -v; CA 3. 
c^-
(D 
c 
CD 
ca 
CD 
J-
£ 
! c C) 
CA ÖJI 
-5 
;re > 
3 ra 
CD 
c CD 
3? 
> 
.i •* 
c: en 
CL) 73 
ro .g 
.E s/ 
c kad öki 
siteten. 
3 § 
S I 
-ro 
00 •ro 
Q, 
<u 
L. 
1 
03 
,—v E :ro 
e 
ro L» 
i— met. 
utredninga 
IT: C CI effektivite 
: Il-progra 
insatser oi Energi 
- Save 
- Pilot 
3 s bes 
7/EG 
II) Rådet 
96/73 
(Save 
> effekti 
ning mjande av 
rgianvänd 
•.ro <u 
t. c 
ti, <u > 
ro _ 
o 
<N 
c 
3 
L» 
."s 
C 
<D 
o 
o. CA 
_3 
CD 
ro 
jra 
CL) 
-a 
c 
3 
£ o 
c/l 
s— 
CL) 
-o 
i— 
:ro oo 
CD 
> 
'en 
3 
>_J~ 
CD 
<+— 
CD 
'5b 
L-
a> c 
<D 1 
'5b U 
CD 
C 
<D 
CD 
"O 
C 
ro 
L-ro > 
3 
c 
ro ro o c 
CD 
-o 
eb 
'c 
fS 
c/1 
_ro 
> 
ro 
T3 
C ro 
L-
E o c 
CD 
00 ^ 
'5 
CD 
en 
C 
CD 
00 
ro 
T3 
-a 
CD 
E 
c 
CD 00 
'E 
3 
L~ 
X) 
i-H 
£ 
> 
5 
LH 
•3 
L~ 
:ro 
en 
£ ro 
C/1 
00 
C 
'S 
t— 
:ro 
E 
'5b 
t-
CD 
C 
CD 
E o 
> 
Si 
CD 
LH 
T3 
E 
ro 
Oi 
1 oo 
c-»" 
r^ 
OS 
os" 
00 
Os 
CO 
IT) 
as 
<N 
I/-1 
OS 
CN 
•*? 
Os 4—t 
ro 
S-H 
T3 c :ro E 
o 
c 
.o 
en 
en 
•3 £P 
cn ro 
'Q S2 
1 <*5 
, 
00 
c 
'u 
CD 
C 
_ro 
Q. 
_ro 
"CD c 
-4—< 
ro 
v-E o 
> 
CD _L-
T3 
'-LJ 
00 . 
-2 CD 
en T3 
:0 2 
b CD 
i E 
0\ 
SO 
t--
Os 
o en 
ro 
c :ro > 
c CD 
.2 
c 
CD 
o 
Q. 
ro 
en 
s 
O 
C 
O 
CD 
C 
CD 
Q c 
<D 
-o 
> 
ro 
00 
'•4-* oro 
00 
a. 
Q. 
3 o 
o rsi 
c 
_o 
-t-* 
_3 
O 
en 
CD 
LH 
C 
CD 
LH 
ro .c 
CD -o oro 
Oi 
1 
1 
c 
CD 
Q. 
ro 
en 
C 
CD 
E 
CD 
00 
ro 
.en 
'53 
B. 
O 
L-
3 
m 
oc 
C 
'C 
CD 
en 
CD 
'É? 
CD 
C 
1 
OO 
OS 
Os 
^ 
o C3S 
Os 
c 
CD 
00 
_c 'E .*, 
3 
LH 
X 
LH 
c§ 
Sb 
LH 
CD 
C 
CD 
ro 
5 
"en 
> :ro 
LH 
0) 
'> 
CL-
<D 
'5b 
u. 
CD 
C 
CD 
E 
o 
öb 
c 
'E T3 
C :ro > c ro 
'5b 
LH 
CD C CD 
"CD 
n _o 
ro 
LH 
LH 
-8 
'5b 
CD 
t-, 
t/1 
c 
SO 
rsi ro 
LH 
.o 
v-
LH 
.ro 
CD 
•C ro > 
00 
G 
'£ 
00 
SS 
S 
"ro 
en 
c _ro 
"5. 
en 00 
_g 
T3 
-C 
C cu 
ro T3 
CO 
E 
c 
CD 
4—» 
CD 
-4—» 
c+-
CD 
'5b 
LH 
CD C CD 
0\ 
OS 
Os 
CD 
•o C 
3 
E 
ro 
>LH 
en 
ro 
00 
00 
:« O 
ro c 
CD o 
en 
en 
C 
CD 
LH 
CLH 
CD 
LH 
T3 
CD 
E 
t; 
a 
E :ro 
•3-O 
oro 
a. 
LH ro 
00 
B 
'sr, 
ro a. 
en 
CD 
X) en 
'o 
CD 
s 
1 
•4--* 
CU 
.2 
Ct-H 
CD 
'S> 
CD 
C tu 
1 
(N 
OS 
OS 
•^^ 
LH 
O 
C 
C ro Q. 
CD 
;ro > 
E o ^—" CD 
.> 
Si CD 
LH 
Q 
i 
a 
t« 
CN 
g; 
rsi 
OS 
J3 
u O 
en 
LH 
CD 
S3 o. 
& 
> 
ro 
00 
.g 
g 
X) LH 
O 
tu > 
ro -o •—i 
;o 
c 
CD 
s 
o 
en 
LH 
»ro 
o 
tN 
w 
ro 
'B 
CD 
"CD 
LH 
ro 
E 
CD 
O 
c 
ro •o 
c ro en 
CD 
LH 
a. ro 
en 
'5 
CD -t-» 
en 
60 
a 
fl 
to 
s •*-• 
3 s o en 
00 
'_S 
en 
3 
LH 
3 
"rö »ro o. 
> 
ro 
ro 
:ro 
en 
i 
_3 
-C 
CJ 
O 
CD 
LH ro 
T3 
CD 
LH 
<D 
X 
c CD 
> 
ro 
> 
OS 
OS 
CL, 
o« 
M en 
">s 
E o 
CD 
_> 
.2 CD 
LH 
Q 
1 
a 
w 
vo' os 
c o 
s 
3 
LH 
en 
C 
O 
Si 
O 
o CD 
LH ro 
T3 c ;ro > c ro 
_3 
"en 
LH 
a 
-a -a 
CD 
en > 
ro LH 
:ro 
L» 
ro ÖO 
c 
'S 
00 
00 
i2 c ro 
e/1 
00 
c 
'C 
CD C 
_o 
T3 
C 
O 
M c 
c 'S 
CD "^ 
> g 
<D 5 
ro c 
oro c tvidgas s 
mfattar a 
3 O 
CD 
t*-1 CD 
s §• 
• — T3 
.> C 
HU ro 
•^ •£ 
,CU o 
ta ° m minsta energii 
•apparater och vi 
°> illiga avtal 
askiner, T 
> E 
U. :ro 
•n 
ÄB 
>o C CO CD :cd 
2 <S w 
CO CD L-c -a ^ ta .. c" 
F ~ E o rvi 
ert 
F 01 
•n <u -n 
r ca 
& 
^ o c 
oo -a •ca -« 
2 « ^ ca 
^ £ 
i s 
JX B 
-! 
.SP-g c 
I"- s 
•S, O :cd 
ö? M-
—- > -t-^ 
£5 ca 3 oo a. 
_S^ CO 
e = 
j- .^ 
;0 CD 
<*- 3 
S— — 
cd t/i c 
cl) 
CO 
> > JÄ 
CU f/1 
ca 
c w 
oo 
= o 
5 3 ? O 
W O 
'c "O 
O .« O. -o <U CD 
Q J= «2 tu 
o c ^> ca • a 
fe £> 
"3 CD C 'C 
CD "-•a ö > a. 
2 J2 
CD u. 
* .2, c 
"" , 
— w r= -a 
•" 00 oo >, ca x 
T, co S2 -o o c 
c*- ca £ o 
ÖB bh ' 
C C o o o 
<N 
-§-§3 1 c c o •= 
"2^2 60 00 
,3 
c ca > E o o -a 
ca 
> 
U 
I 
M o fe O Os J2 
— o ca •_ *- <u • CD X) 
•> £ • 5 <C 
S. 2 
CD ^t 
CO < — 
I-s ._ ca 
•« -J? 
O c i_ !^ 
ca CD 
60 x> 
.E i-
oo "*-oo r-~ 
:ca o "c ° re <N *- J- c 
£? v ÖJO 
cC» X hn 
C O ca oo c 
01) 
tca 
£3 > 
cd 
<u -O 
C 
ca 
oo C3 ^* C 
ca 
,Ö» 
ic5 
X5 
C 
tu ca 
60 c 
:ca 
CD 
Q 
ca <u C 
00 3 
« •£• 
CD c 
"3 »ra 
°ca •*-• .o? 
B T5 
= 2 
p 1-
J <£ 
r- fc S2 £ E 2 2 o c « £ ca 
=- ts 
<u ca CD 
> 
a> ca 
.b t: cd 
> 
OT B 
B ^ > 
ca _ 
o co 
1^2 
ÖO 5; cd td 
1—1 I . C a) Os <C t; os 7 = as 
i « —-•a 
ä 
0J3 i 
ocd co 
3 CO 
> co 
•^ c^* 
1) -^ 
c E 
-2 1 
-a oo os 
u o os 
»5 •-. Os o 
o 
. •* 
O cd 
§ E (N B 
cd M 
*° s 
c 5 a> D-
00 u C/3 
C O 
ä B 
.C o 
<Ä ön -Q 
.K W) ra 
öfl .S -o 
u. :ca /O 
c — t 
1J ~ o 
ca *^ co 00 
co :ca ,„ 
iS -o S 
« ra fe 
^ <u 
co -13 
r- C co 
c « u 
•in CO CD 
i cS E —• — •"? •3 — *^ ciS °« i^ 
:cd 
0C 
> 
cd 
> 
cd 
00 
a 
CD 
C 
O C 
a, <u 
<U '3 
-a g > 
ca 
_D co 
X) ,cd cd O 
3 O 
w oj 
oo o 
X) 
J4 cd 
CO J^ 
'SÖ M 
O 00 
Q) cd 
> oo • s 
o 
00 
•^ O 3 C cd »^ 
u, (N 
<U _ 
•^^ 3T. 
ca ~ 
E^ 
S o -S "~> 
b§ 
X (N 
"O i_ 
«J .cd 
c ^e 
'Sb^ 
o os 
O in <u ^ "O 
^-v ca 
SO 3 0 0) 
S£ 
^ <s 
JC 00 
1 cd JA to 
0) 
•^ 3 O O 
> k 
ca ocd -± ca 
§ "g .a 
S £ Q. 
°2 »ca c/5 
2 "* -c 
E Co ° 
E r-, -a 
co O! cd 3 s—' ~ 
<U -o '—' 
g cN „• 
a> in JJ 
00 rn .-^ 
co ^—* 3 
-^^ CTS ca •B o ÖO IS o = 
a! ö^ B « •K -S o 5 
.*! c" 
_ L« £ ca 
o -= 
ÖO S 
C CL» 
3 
B 
cd 
4-* 
CD 
E 
ca -a 
B 
:c3 
> 
T3 
O 
B 
00 
3 
'S 
(1> 
-o > 
„sr! <u W 
22 
to 
:cd 
O 
ca 
00 
B 
•n 
B 
•.a 
> 
3 
ca 
-o 
rrt 
o 1 
c 
a> 
E o 
^3 
CO 
X 
cd 
a. CD 
-n r ca 
v 
m <i) 
X 
-n 
CJ 
E 
in c 
k. ID CO 
> 
>k-
CD -^ ~ ^ 0) 
+-' 
cd 
.2P 
B 
:cd 
_00 
cd 
•M 
X 
> ca ' CD 
> 
CD 
-a 
U 
a. (X 
c 
<u >ca ra 
:cd 
X 
r~ "C\J 
"o <" 
O J* 
c 'E 
CD _s^ k 3 
CJ E 
co 3 
ca 3 oo .E 
c/l r-
3 •-
£ E 
X t-' 
O CD 
oo -a 
E 3: ^ hn 
•3 r3 00 .51' 
S *- B Ti 
J3 3 
to ^ 
2P c 
ca :ca 
J X! B B 
co _00 
,P = > r= 
cd *J 
r- CO 
^ CO 
9- ;ra 
:ra u. 
3 X ro v-
& 
B 
cd 
P. 
CO 
Ofl 
3 
-a 
u ca B 
0) 
Q. 
Q. 
to 
3 
B 
*—> <D X E > 
B 
cl) 
Q. 
a. 
2 
3 
> 
ca 00 
B 
CO 
n 
s ^ 
0 
CJ 
CD 
fil 
— Jad 
:cd 
co 
Tj" 
X 
O 
CD 
> 
:cd 
> M 
T) ^ B 
O 
•n 
u 
CJ 
O 
0 
E 
O Q, 
y 
d-
CD 
> ca 
CD -a 
3 
3. 
co CD 
x?-° ca -a 
^ 0) 
p cl) 
CO 
00 
ca 
T3 
3 
> 
ca 
3 
CD 
Q. 
a. 
:cd 
ÄS 
60 c 
»03 
O 
60 c »ra 
<u 
ttJ 'SS •a 
c OT > c ra 
w -^ o 
os 
o« 
E 
•4—* 
s T3 
ffl 1 • ^ 
60 
OJ 
C 
aj 
03 
O 
>, c '_ <y 
> 
03 C OJ 
C 
'S (N 
H 
a 
3 
Q. o u 
c o 
o o 
60 _g '5 -y c 
OJ 
"03 
_> '> 
CD C/3 o 
0O 03 
CD jo — 
=03 "O -w 
S c 
c; °o3 
:ta its 03 
> 
03 --
CD c o 
60 tu — 
c a. o 
£ 
03 O 
Q. 
03 4-1 ^ 
CD <- +-• 
T3 
C 
03 
en o3 
.1 X 
£ o 
° '5b 
60 <D 
.S to 
c is CD 
c tu 
1— 
o3 
XI 
c 03 
» S P 
S M O 
C g tL. 
< Q. I £ 3° 
• 2."-a 
gr w 
03 i_ is « -o <g 
co . a * 
bh •% £ o3 
r- C '•03 -*— 
E o-fi > -^ ;o *+3 
13 ^ -^ 
C ,— <LJ 
| 8fc CD 03 
03 ^ 
»p 
en c+^ 
5 >-
-C 03 
03 £ 
C O 
CD -, 
ap 
:o3 o CD 
en 
X> en £ £ 03 
-O 
>, 
C 
o 
Q. 
co 
C 
03 
8 O 60 
CD 3 I t: bti 
-^ CD 
CD C 
•-= 03 
2 s 
5 E 
*- 03 
SP C 
-S § 
l-, g 
o ö 
u, ÖB .2 Ö 
!'& Q. g 
CD CD C CD 
60 _ 
C 03 
«03 J= 
E § 
2 c 
JK «-> 
CD 
p i* 
CL <ö 
03 g 
to O 
O CD 
tu, 60 CD 
DO 
•a 
3 . o co 
Ci- -a 
SP 2 
C CD 
o03 JO 
00 U 
E £ 
o ^-, 
eog 
<= O (N i 03 _ 
-o o. ra g E « 2 § -o 
•^ ^ >, > . c 
•S .£ ^ c - .2, 
CO C 3^ 
b i> B 
a -2 * 
g o. c 
2 "> 03 
C 00 
O -3 (B :03 
'50 
tD 
s 
<D 3 
C 
C 03 
Q. 
CO 
T3 
CD > 03 
CD 
-a 
5 
— W 
CO 
CO 
03 'C 
CO 
3 
( J 
^C 
T3 
CD 
O 
CO 
3 M (O 
Q öO 
^ 
CO 
60 
O 
^ ti 
CO 
CD •o 
r 
03 
> 
03 O 
O 
O 
(N 
m 
> 
> 
CTJ 
CD TTJ 
n 
o(Tl 
^C 
> 
o 
-C 
Q. 
Q. . 
3 CD 
-a 
»03 ramme 
om gei 
60 " 
8 £ 
& S 
•" 03 
E-i 
CD g 
03 i-J 
SP E— S o Q. 
03 
03 
CO 
E 
O C 
O 
-y 
o 
CO 
+ 
CD 
CO 
CO 
611 CO 
3 '3b 
i— 
CD 
C 
CD 
o 
r, 
CD 
.2 
to > 
O 
c 
03 
_y 
n 
^ CD CD -o 
:03 
01 
C 
CD .g H (^ 
'> I I 03 
X> 
o C 
g S 
E -
2 CD 
^< =: 
Q -r-
c 
003 
60 
C co 
CD 03 
E ^ 
60 O. 03 CD 
« "g •>> « 
e" ^ 
C to 
=2 e 
12 «3 •§ 
c Ä 
03 60 
O. CD 
CO r-
60 § 
• S 03 C 
(1> 
1~ 
•M 
E 
w O 
O 
O, (N 
> 
60 
C 
C 
-y 3 —; 
E 
cfc 
s? 
"O 03 e x> 2 >^ 
J3 c "g cg 
° O '50"° 
2 l 
03 L* 
fa O 
:03 
I ^ CO 
C C 
tD ocO 
03 M-
^ 03 
C :0 
•U _ 
^ * 
CD _^ 
60 « 03 o3 
60 M C .£ 'C c 
-a 60 
C. 60 
:c0 OT 
C C 
CD 03 
~- co £ ÖO 
O 3 
" g 
cj5 "*-
— 03 
ocO O 
60 tS .£ E 
CD O 
:03 > 
> 'S <C ^ 
03 CD 
U '-o CD 
'> 
CD 
'5b 
33 
'c 
co « 
S, CD 
ca > 
o O 
CO *-. 
Q. 
CD 
3 
(O 
CD 
OJ (N 
>/1 
m 
so as o 
O 00 
C3N 
CDS 
O ^ 
C 
o03 
cfa 
u 60 
03 
u. 
-a 
15 > tO 
60 
C 
1-H 
CD 
E 
X 
ni s (D 
E 
CD u. 
E o _c 
4-» 
CD 
E 
03 
co 
CD 
> 
1 
p 
ti, »CO 
c 
4-J 
CO 
i2 
tD 
E 
E 
C0 
60 O i* 
CL 
E 
03 
k. t-o c 
CD 
ÖO 
C _u 
£ 
CO 
60 
C 
T3 
•S 
:ra 
to 
£ 
^ T3 
C 
_03 
-O 
s-T 
CD 
'c 
-y CD 
x: 
o o 
t— 
CD •a o 
a3 
£ 
03 
->> 
C •CO 
O. 
CD 
T3 
C 
CD 
CD 
> 
03 
-n CD 
E 
to 
c c ta 03 
i— 
03 
X> 
C 
c2 
."ä > 
c+— 
CD 
'5b 
(D 
C 
CD 60 
C 
c -o 'n o. 
CO 
CO 
ta 
CD 
-a 
o 
O 
:03 
'5b 
CD 
C 
CD -a c _to 
CD 
CD 
-t—» »ca 
O. 
1 ä 
E eo 
el T3 
03 
••o 
4- 03 
.SP 03 T3 
o E 
ta :ta 
E E .£ 
g" i 
ra JJ 2 ET ÖO 5 £ <D T! CD 
to -a •*• 
E?:o3 :o1 > 60 
(J-C 
03 CD CO 
O 
L* 
-n u w bl) 
o< > 
(0 611 
C 
C 
•o 
c i(Tt 
•> 
c 
03 
30 
— -*-1 h rrt 
cfc 
ert 
ca 
> 
»fl .£ 
'c 
:0 
^r 1 
O 
u 
c o 
1 o 
oo 
ca 
o 
O 
O °C3 
<u c 
.01) 
^ 
m 
•a 
3 
> 
T! 
-C 
uT 
CD 
C JU na > 
CD Öl) 
•o1 
P 
m 
bi) 
n 'E 
JX 
ert 
C 
£ 
ca 
OJ) 
5 
n 
tu ert 
ca 
OX) 
OJ 
i-
O 
Ö-, 
K 
£ o 
Sä s « 
C eD —. 
E.rr :ca 
_ <-> -c 
2 .£ E Öl) i- c3 O Cl. ert 
r> "* fe 
c = <u •-ca 
c 
'£P 
ca 
E £ o ca 
öl) 
°ca 
ca 5 
s £ 
— ca 
ca <s ca 
^ 
b o c 
o ^ O) i-
<1> -a ca 
c 
ert 
o -^ B <2 £ 
1/1 r« W 
S S -a 
_CU :ca ^ 
g .£ £ 
£ — <u 
e * "2 
v- ^> c 
U IS 3 C CD 
CD 
a. > 
|5 
.£ ,« -o '--c ca ÖO 
•^ 1) 
CD g 
C/5 <L> CL) ca 
> 
ca o 
ca i: 
01) cu 
=3 "^ 
•r -ca 
.2 a. t*3 cu 
!«•§ 
S- CD 
'c » 
*- > 2 
•s « E 
?nt3 0) 
r 
(K 
ra 
e 
rea 
c .* e rrt i-Öfl 
C 
c tt :rrt 
ert ert 
\— a. 
> 
3 
(!) C+-
n) 
-C 
C) 
O 
^ 
U Di 
I I 
O o 
X> X> c c 
O O 
s- i-
o a o o . 
^ °ca 
c > 
u '£ 
ca -y 
CO 
g £ 
C a) 
Ml? 
°ca 
a. 
2 a) Sä -o 
- & 
CU «£ 
c eL 
ÖX) Ä 
03 3 »ca 
> 
c 
CD 
t* 
»ca 
Q. 
O W W 
<L) 
> 
ca 
c 
>> i— 
cu 
> O S -a 
60 g 
o -t: 
ca * 
ta 3 ' 
-o >_ 
r- <u 
.£ T3 
4- C 
_ea 3 
£ '5b 
ca CD "> la 
fe ii J 55 IL) 01) 
O c 
in O 
• — Crt 
£ fe 
£ T3 
^ 2 
ert 
>, •4—» 
« 
£ 
b/) 
ra 
u 
•4—' 
LO 
t: o o. 
ert 
C 
rrt ^r 
<N 
r~ 
CTN 
2 O 
^ 
en 
fl) 
—' O ca 
ert 
cu 
-a 
c 
£ 
o 
£ c ca 
bl) °ca 
C4— 
CD 
<JS 
CD ca 
<a J3 
O 
<D -o 
<D 
£ t 
o 
Q. 
C ca =ca 
c 
c rrt 
öl) 
oca 
cfc 
<C 
CD 
ca 
o 
c 
(D 
T3 
ca 
ID 
ca CL) 
"O 
C 
ca 
J* 
w 
<D 
T3 
CD 
£ 
1) 
•c 
o 
D. 
C 
l-~ OJ -a c ca 
ert C :rrt 
OJ) 
-O 
ert 
ca 
c 
(D 
:0 
£ £ 
o 
•c 
o Q. 
ca 
oca 
Q. 
CS 
ID 
> > 
•H 
-Ä 
a> 
N o 
r2 O 
rt! •^ 
Mil 
c 
ä 
c 
:rrt > ri 
ca 
hJl 
L« 
<D ^ 
••a 
rrt C 
bl) 
01) 
X) 
tl> 
•o 
ca 
el) 
> O 
n CU u 
tu a. 
U 
LL, 
0D > 
eu ra 
-° c 
C <D 
ca o. 
>~ s-
o =ca 
^ ert 
^ -té oo S .£ -c 
•*-• r- O oo e o 
3^. 
o it o 
Q. O -** O 
;•> 
o 
B 
°S5 
O. 
oj 
•O 
s 
> 
•o cu 
01 
X 
o 
U 
ca 
S _ B 
B « 
. u 
•C M 3? £ 
E: c C £ i -3 
"2 * tö 
00 
c -S J2 x 
Q, :cö 
M > 
g B .2 t> 
00 00 
£ -a 
-C X) o ^ ca 
ca 
£" CÖ 
c 
3 a* c cu 
I •+-• 
(U <u > 00 :cB "O > 3 M X> 
"O Jö 
ÖB ca 
oo 60 
c 
1 ^ =5 CU 0) > 
KS 
is! 
ca ca 
C 
00 
_g 
't-
T3 
:ca 
o 
_ca 
ta 
X> X :ca 
:c3 > > Q. 
• > & 
•o o c 
+J ;: w 
<L> cx> 1— 
•O 0) _ 
oca -0 S 
O. > oo ca 
c X> 
c .2 
£ °ö 
:ca _: 
cu c 
xi — CU J= 
;5 -O 
11 3 <U ca 
00 o 
u; -v 
<U ert 
1/1 _e 01 "TI 
8 8 
S •* 
S- 2 
ca x> 
x: O 
-^ : 
- oca 
O. ,3 -^ = 
i) ca £ 
S'S2 ca 
<u y ca > £ > x; -y 
> 5 ^ 
g?! a 
.S O ert 
c •—, 3 
C c x: ra °s? 5 -^ et: .£ ^ ^~ :5 °-'x te 3 o£ ca <xi 
> 2. 
ca — 
oo 'ta~ 
c rs 
a > 
g o 
:cS c 
tS « 
CD X! 
X) ^ 
£ °ea <u 
*s 
CU 
tö 
XI a. o, c 
£ > 
•5 c 
c M 
• - g. tu .a 
e D« X> — 
> Öfl 
2 'c 
E "O 
3 :2 
•S *- 72 — tu ca 
-o o, 
•S '-) ,:P D G H U 
c o 'X^ 
E 
o ' ' ^ tu 'o1 
Q. 
t (N 
I I 
J tN 
SB 
ca 
X: 
o SJj 
JS 
u 
IS 
E 61) 
C 
— "O 
B :ea k. cu 
Crt 
3 
<u 
3 
rrt C 
2 c tt £ 3 O CU 
!~ 
tu 
C 
~ tu 
E 'ö1 
oo o. 
I I M ca c r: 
'— CU 
c '.a M ca CU c 
tÄ > 
oo ca 
.S tu 
c -o 
•^ S 
ca ca 
> oo ca 
>1 
x> 
B t; oi 
:0 T3 
ca tu cu 
Q. O i-
3 W 
ca 
00 
o 
ta ra 
oo oo 
k> cu 
o -p % 60 
E §; 
^ -e^» •—»i -ca 
D 3 
o 
tu 
cu c o 
"-71 
E 
0 
1—1 
*-* tu 
'ö1 
a. 
0 
0 
^^ <U 
-0 C cu oca 00 »ca 
O, 
0 
00 M 
"ö" 
o. 
I I I 
a 
B 
cu 
:0 
MJ 
s u 
e 
B 
E 
>-, OS tj 
0 
Bl) 
B 
B 
-i 
ca 
tu 
«* 
:0 
••^s 
B 6X 
_E 
'5 
e« — 
O 
:0 
E 
A!L 
1 
o 
o 
i4 
; 
c 
~—' 
n 
E 
3 
H 
(T| 
J* 
oo 
OJ 
c3 
CO 
> 
ca 
60 
C 
'c F 
"O 
oj > ca 
u oj 
n 
LO 
3 
ca 
^ CO 
'_: E 
ca 
c2 
'tv? 
E 
en 
n 
m 
i) 
E ca 
ii» 
Q. 
OJ o 
rrl 
C 
OJ 
OJ 
JJ 
SJ 
£ 
ca 
;-n -C 
> 
ca 
CO 
c 
< 
OJ 
CO ca 00 
3 
_n 
:c3 
> Ja* 
E 
c 
O 
ci) 
O 
o 
o 
> ca 
0) 
T) 
n ca 
rt 
CO 
CO 
ca 
UH 
OJ 
00 
OJ 
la 
ca 
ti 
3 > 
ca 
c 
CLI 
rrl 
CO 
öl 
SJ 
u 
n 
:c3 
J= 
o 
OJ 
CO 
C 
OJ 
> J* 
c 
O 
J*! :ca 
J^ 
"5b 
OJ 
C 
oj 
ca i-
ca x> 
£ .2 
5 -2 
ca ^ 
00 "5 
.S 2 
3 & 
O :ca 
£ E 
DÄ 
I I > 
ca 
tu •a c ca 
c •*-» 
3 
C 
ö £ 
S-H 3^ 
ca °ca 
å <$. ca 
60 
O 
O 
X 
> ca 
00 
c 'V, 
(\> ca 
E 
f/1 
00 c •tn 
01) 
3 
> 
tu O 
X h 
03 5 
tu O 
CQ Ml -O OJ 
11 
<s ij 
CO <fU c SS E '5ö O Ii --. OJ 
X c 
_j. OJ 
o -ca 
•o 
3= B 3 8 
£? -
OJ 
C 
OJ 
ca ca -o tu 
s 
OJ 
•o >~. :cä 
00 
•4—» 
I I 
3 
O 
tu 
1-
OJ c 
o J3> 
s o 
^^ -4-* 
J*! 
cu 
'ET 
o. 
(N 
CN OJ 
C 
_o 
C 
cN 
'-~ OJ 
T3 
n 
ca 
X) ca 
<s _3 
•4—* 
J*i OJ 
'Ö1 
O. 
o 
^-* CJS 
trf 
TU 
tg _3 
"co 
n ca 
CO 
•M 
C 
ri , , 
J* 
'c? t-
O. 
0) 
-r> c 
OJ •ca 
00 »ca 
Q. 
I I I 3 O 
OJ 
OJ 
C 
O 
•^ 
E 
o E 
S 
ca 
00 
o 
Q. 
tu 
3 
O -2 CU 
"o' C 
o 
3 
C 
a. o 
o o cu 
-o -n 
c 
x 
c 
I I 
OJ 
-O 
5 "Se 
j* ea TJ 
•2 -o ,g 
o E •© 
S M — 
i .s s 
w e o "K 
•D £ M E 
O o o!S '— 
[/; •_ C -i 
u 
i'? ._H 
00 
CU 
C OJ 
"33 a o 
ca 
« 00 
c c 
TJ 
c 
:ca 
n ca :ca 
bl) 
<u 
C OJ 
ra 
tn 
X 
6 
O 
Un C 
OJ 
CO 
c :c3 
X 
ra 
CO 
ro O 
UH 
et 
n 
33 
te 
DC 
4> 
te. 
•s -c 
3 ä 
r e 
i= £ -L d, 
•r. S •* s OJ) 
'5 
£ 
-a 
OJ x tu 
s S "2 bB 
ro co 
£ 3 
to & 
O tj 
> > « > 
OJ) «* 
.S c 
— <u 
j* a. 
o a. 
^ vi 
D 3 03 = 
.SP ££ 
O. J2 
co -H 
U -
r° > 
U. ca 
o _© 
c/1 co 
U ca 
O M tu C 
o. E 
cs co 
^j tu 
ra "g 
CU »ro 
fe ro 
.2 •? 
e?i 
u et; 
tu t* 
> 2 
OJ) <+-
£ sa 
S S • 
> a D P, 3 
I I 
£ « 1 
- ••£ .5 W 3 
Xj "K :c3 
> > 
ta 
c u a. 
Q. 
••a 
> 
cs 
_c 
'c 
o 
— c 
t- H 
°"«2 
Z 5 
t/1 "" 
u T" 
•2 J c ca o ^ 
c tu 
60 
§ .s 
o is 
O CO o 
O S o 
X 
*—j ra 
a. 
3 
OJ) 
g 
'S 
S :c3 
tu 
-O 
03 
> XS 
o 
o •*-» 
<u OJ) 
TJ 
3 
X 
03 
tu 
T3 
J-T 
ti) to 
03 
OJ) 
CO 
3 
X! 
:cB 
> 
> 
co tu -o 
C 
<u 
03 
£ 
CO 
s 
cs to :c3 
OJ) 
ä 
tu 
CO 
i-
X 
P 
a 
> 
CS 
OJ) 
c cs 
a 
Ml 
-cs 
c/) 
c 
<ä 
IS 
> 
cs 
o C 
> « 
DO O 
C 
:cS 
to 
> 
Of) 
C 
XI 
I-H 
£ o c tu 
OJ) t-i 
m 
e 
LH 
tu •a 
o tu 
£ 
cs 
OJ) 
c 
'3 
co c tu 
tu £ 
to O 
O OJ) 
^i . 
oj x 
CS <u 
tu 
OJ) 
B 
'C 
T3 
C 
:C0 
LH 
:0 
E 
0J) 
.S -^ 
c 'S 
co Ö 
CO -^ö cs <u 
§".2 
cs X 03 
XI 
O 
c o 
Q. 
S O 
Q. 
O 
CS CO 
2 g 
5-§ 
I I 
I CU 
OJ) o 
c — o 2 °S) 2 «°a - 2; 
2 g co 2 g-o 
u O CO 53 x |H :tj VJ — >-• v; QJ .u 
__ 't- OJ) E * OJ) C O 
c .£ o c .£ x. 52 o m 
I I W C N BJ C Q. O 
BD-OJj 
_o 
'£ 
u "O 
3 E 
'£ St 
al? OJ) 
tu 
X . 
s-
^ • 
a> > 
*- :0 
5 E 
^ s 
tu O 
co c; 
*T3 OJ 
CS OJ) 
£ c 
to cu 
> 'C 
co -a 
É?i 
— JO 
^ t+^ 
o ta c tu 
c: _^ 
tu 3 
to T3 
P^ O 
co l-
'Sfl-S-
i— a> 
s > 
tu t^ 
_ •- OJ) 
co t- C 
3 -2 c D. 
Q. 
:o3 
> £ > 5 £ o. 
iS •— Ä -T" O 
O 
OJ 
"O b 
to o 
-^ =J 
co :c0 
S -^ 
I E3 
E S 
c to 
OJ) .2 x 
c _g >> 
'E 3 C 
•r-i ~a JO 
:S s « :tS • 
-5b' 
F3 Jai 
cö 'p 
X ~ 
C *5 J4 ~ 
•03 
D. 
O -o 
03 .•u 
•B -a » 
03 CO to 
t- r~ C 
OJ) i: tu 
o S c 
£tS-2 
i i l i 
3 
tu 
tu C 
O 
tis r-~ -or v :0 
to n 03 
ro l« 
:0 <+-. 
C LU C 
tu 
-o 
OJ) o> 
C t^ 
oCO o 
OJ) — 
p « 
g 5 
OJ) c 
.£ o 
I I 
00 
in ^ 
-i -: 
OJ O 
E £ 
•S X! 
2 c 
MA 
1) ^ o 
s is 
<u •=".* 
« M'M 
B OJ •" U- a = ._ OJ cs: 
3A 
> 
co c o so 
<a 
'& res J, 
-^ £: co 
ÖB 
C 
C 
T3 
C 
•'CO > 
CO 
C 3 
-O 
."2 '5b 
o 
o 
c -o o 
Q. 
o 
o 
60 
e 
'5 
c 
'_> 
3 
_r ob CO 
c/) 
'5 
0) 
ca c 
bO . C 
-C 
o O s-
= a 
SÄ 
.2 c •5 -* ca <u 
QÄ t-:0 
t+-
o> > :0 
bO 
i. 
C a> 
C <1> 
> C3 
bO 
oo 5 C 
3 -g 
* £ •a o 
> f° 
cö »~ Ö 
<U 
bo 
_Ö 
T3 
1= 
••a 
<£. « CS 
3 
fl> n o 
—i 
F, 
i^-
•^r 
VI ^ 
O C ro 
on 
•n 
<+-
C 
UJ -o 
bfl o' 
c o »co o\ 60 — 
E £ 
9 « 
bfl S 
.S o C (N 
vi 
^ -^ 
_-.- Os 
^J c^ 
« c> 
-J -: 
t- rn 
O ^ 
-C 13 
ex L. CO 
3 C 
5 1 § 3 60 
C 
'5 
S 
O 
-o bfl 
C 
o. 
v: tö 
_C3 
"33 C 
O 
•O '5 
00 _. 
OJ tn 
.5 c 
£•5 
3 o ;o 'öb 
<u "co 
£ S ••o — 
tu .* 
s o 
B o 
CD 
o 
'3 
§ "S 
* 3 
'C as 
ca « D otO 
<= 3 
•a -j? 
CO • 
CD 
> 
2 £ 
§1 
ä" (B O C — o a. -J3 
•o 
L. 
o •~^ ^i 
B O s 
-i OI 
w s o 
-*•-
CS 
'— CD Vi .a o 
u g b 
CD 
** •o 
ut •— 
CD 
O 1-
3 B O 
B '-
tji. • 
!^ 
o-. ~ 
O» -
vi.-»-
3 CO 
to -a -a 
O 
P 
C 
o 
S o a o 
bO 
C 
35 
o 
•— 
-*-> c 
01 
u 
bl 
e 
c 
J* 
en 
<2 
w £ 
£ 
CS 
B 
O 
£ 
O 
1 
b 
01 
"O 
L. 
:cs 
C/J 
•« 
w 
.2 
O) 
L. 
Q 
0> 
£ 
£ 
es 
bX o — 
o. 
B 
CtJ 
O) 
•fcj 
£ 
Ol 
U. 01 
o 
o 
-4^ 
o 
O. 
O 
•*-> O 
* 
-B 
u 
o 
B 
O) 
M 
B 
k. 
T3 
B 
MS 
i_ 
:0 
c; 
CS 
£ 
u 
•o 
£ 
T3 
B 
•O 
£ 
CCS 
C/J 
2 
'o1 
c-c/i 
_CS 
B 
es 
cu 
£ o 
c/1 
L. 
o w »cs 
'-
c 
M o 
s-
a 
£ es 
s-
Ol 
vi 
61 
_B 
'C 
.— c/l 
B 
55 
B 
•— 
B 
.Si 'o' u. a 
U 
b, 
u 
O) 
•o 
°CS 
1-
£ o 
c/1 
M 
_C 
'B 
-i 
C/1 
o 
CU 
-cs 
£ o 
£ 
O u. _CU 
"o -a 
o 
£ 
CB 
C 
O 
'bö CU 
DS 
O 
3 
CU 
i-
CU 
C 
£ 
t--
1 
t-
ju 
o 
en 
O 
UH 
CU 
ca 
XS o o 
CU 
en 
ca 
00 
en 
3 
-C 
* 
> 
CU x: i-ca 
XI 
53 x: 
-a ca 
O 
Global skogs- och brandöver­
vakning. 
Informationssystem. 
o 
3 
CU 
v-
CU 
c 
£ 
OO 
1 
< 
00 
CU 
-a 
£ o 
c o 
<2 £ 
£ iS 
OJ cö 
•+-* _D 
^° 
c/5 bO 
Grön bokföring, teknisk 
bedömning, beslutsverktyg för 
samlad bedömning. 
o 
3 
CU 
u CU c _o 
'£ 
"T, 
<?8 
Oj £/) 
1~ 
CU 
si 
CU 
CU 
en 
ca 
:0 
s 
> 
cd c o 
ea 
u-
00 
CU 
C! 
X3 u. 
ca 
x> 
«5 
X! 
•o 
ca 
J* 
O 
Rumsliga aspekter på mark­
användning; övervakning. 
o 
3 
CU 
u-
CU 
C 
O 
13/i 
£ 
o 
-a-
< 
Ti 
• 
en 
bi) 
C 
'S 
•a å > c ca 
-*! 
ca 
£ 
• 
en 
C 
•2 ^ 
42 g 
> -a 
Energiscenarier, fornybara 
energisystem, energisparande 
teknik. 
o 
t-H 
3 
CU 
>~ 
CU c o 
£ 
v© 
•o 
<N 
cvö <=> y± t-~ os oo —i t-- i i t i 
& W W 3 W 
CU 
c 
CU 
u-
ca 
XI >* 
E 
O 
UU< 
r, o 
Cu en 
C 
ca 
43 
X! 
CJ 
o 
•g) 
CD 
C w •g 
CU > « ca 
'C 
CU 
la 
£ 
ca 
o 
3 
CU 
l~ 
CU c o 
•"71 
£ 
0 
O- 00 
SS < < 
c 
3 
-0 
0 
u« 
Q. 
ca 
5 bh 
a 
'C 
_cu 
bn 
CU 
u xs 0 
0 
"c 
CU 
> 
ca 
i* 
CU 
c2 
W 
0 
LH 
3 
CU 
1-. 
CU 
c 
£ 
CN" 
0 
1 
V) 
H 
Xi 
.SP 
0 
O 
tt O 
a. 
en 
C 
C3 
H 
Karakterisering av utsläpp, 
validering av teknik för att 
minska utsläppen. 
O u. 3 CU 
1^ 
CU 
Ci 
0 
£ 
CN 
rn 
T S 2 
Cu 
Cu 
4S 
en 
3 
> 
ca 
bfi 
C 
'c 
en 
3 
:c0 
i^ 
00 
CU 
aa 
36 
ISSN 1024-4506 
KOM(1999) 230 slutlig 
DOKUMENTS 
SV 06 11 14 15 
Katalognummer : CB-CO-99-253-SV-C 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg