Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Sysselsättning, konkurrenskraft och ekonomins globalisering"

(97/C 158/06)

Den 28 mars 1996 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Sysselsättning, konkurrenskraft och ekonomins globalisering".

Sektionen för ekonomiska, finansiella och monetära frågor, som varit ansvarig för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 14 februari 1997. Föredragande var Ursula Konitzer.

Ekonomiska och sociala kommittén antog följande yttrande vid sin 344:e plenarsession den 19-20 mars 1997 (sammanträdet den 19 mars 1997) med 104 röster för, 27 mot och 11 nedlagda.

Sammanfattning

Globalisering innebär en långtgående internationellt organiserad sammanflätning av varu- och tjänsteproduktion som grundar sig på tekniska nyheter och framsteg på transport- och kommunikationsområdet, med stöd av en internationell finansmarknad som möjliggör sekundsnabba finansiella transaktioner och som är mycket större än de reella ekonomiska flödena, kompletterad med en världsomfattande avveckling av handelshinder, världsomspännande organisationer (WTO) och regionala sammanslutningar.

Utvecklingen har naturligtvis en kulturell betydelse, men innebär framför allt en internationell diversifiering av varu- och tjänsteproduktionen. Den ständiga jakten på kortfristiga vinstmöjligheter på den globaliserade valuta- och obligationsmarknaden åtföljs av en risk för turbulens som hotar de nationella betalningssystemen och den realekonomiska stabiliteten.

Globaliseringen leder till en speciell förändring i fråga om konkurrensen mellan olika företag: det blir i allt mindre utsträckning företagen, som måste vara konkurrenskraftiga på en given ort, utan alltmer orterna själva, som sinsemellan kämpar om det internationellt rörliga kapitalet. Ett sysselsättningsmål måste vara att göra regionerna attraktiva, attrahera investeringar och att skapa arbetstillfällen genom en ökning av kapaciteten.

Vad betyder då detta för Europa? Globaliseringen innebär en utmaning som främst måste anses vara positiv. Den bör dock åtföljas av en internationell strategi som både EU och alla aktörer i medlemsstaterna bidrar till. Det kan nämligen inte uteslutas att globaliseringen får olika konsekvenser i olika områden. Å ena sidan verkar de politiska institutionerna på lokal, regional eller nationell nivå, och de saknar en världsomspännande kommunikationsstruktur. Å andra sidan verkar de transnationella företagen globalt tack vare allt lägre transaktionskostnader. Vad värre är, de som bjuder ut arbetskraften förblir inom sin begränsade aktionsradie (regionala eller lokala löneförhandlingar), medan de som efterfrågar arbetskraften fattar beslut på grundval av en världsomspännande totalkalkyl. Problemet består alltså i att undvika att konkurrensen mellan olika lokaliseringsorter blir så skarp att lägre lönenivåer och överdrivna nedskärningar i de statliga utgifterna leder till minskad köpkraft och efterfrågan, stagnation, recession och därmed en högre arbetslöshet. För att undvika ny protektionism och isolering behövs en konkurrenspolitik som anpassas över nationsgränserna och som skapar motsvarigheter till nationella bestämmelser som kartellförbud, konsument- och miljöskydd samt regler för de sociala förpliktelser som är kopplade till kapitalägande. Kommittén kräver också grundläggande minimistandarder för mänskliga rättigheter, arbets- och miljörätt, internationella organisationer med näringslivspolitiska befogenheter och internationellt fungerande kollektivförhandlingsstrukturer och former för den sociala dialogen. Eftersom Europa har mest att förlora på en fortgående samhällsekonomisk tillbakagång måste initiativ till internationellt samarbete utgå från Europa. Vissa företag har redan visat den rätta vägen. Det "multilaterala investeringsavtal" som nu är föremål för förhandlingar i OECD, är ett skäl till ytterligare initiativ från Europeiska kommissionen.

Det görs försök att kvantifiera globaliseringen. I de flesta sektorer talas det visserligen om globalisering, men begreppet förekommer oftare inom vissa sektorer. Även om de gränsöverskridande investeringarna har ökat snabbare än den totala kapitalbildningen under de senaste åren, kan man inte tala om en skadlig export av arbetsplatser från i-länderna till u-länderna.

Globaliseringen bär alltså inte ansvaret för de problem som finns i dagens Europa. Det är bättre att fråga sig "vilka komparativa fördelar är Europa utrustat med och vilka produkter och tjänster kan Europa erbjuda på världsmarknaden?". Kommittén anger här uttryckligen den europeiska välfärdsmodellen som en komparativ fördel. Det sociala trygghetssystemet bör till exempel inte enbart betraktas som en kostnadsfaktor. Välfärdsmodellen skapar socialt samförstånd, social sammanhållning och harmoni och därigenom också stabilitet i samhällslivet, vilket anses vara en betydande lokaliseringsfördel för Europa. Detta bör man ta hänsyn till i tillväxtstrategierna.

Beträffande konkurrensen från låglöneländerna har kommittén en entydig uppfattning. Dessa länder handlar mer av oss än vi av dem. Man måste utforma den inomeuropeiska strukturomvandlingen genom en aktiv sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik. Den arbetskraft med låg produktivitet som friställs genom utflyttning av produktionsprocesserna i Europa måste utbildas och aktiveras för att kunna anställas inom områden där Europa har komparativa konkurrensfördelar.

Kommittén anser vidare att det inte är ändamålsenligt med kraftiga ingripanden i lönepolitiken, det vill säga lägre löner för att skapa fler arbetsplatser. Man kan inte heller förvänta sig några positiva resultat av försämringar av de sociala förmånerna. I stället bör man vara uppmärksam på de spänningar som uppkommer av detta och inse att de systematiska försämringar av arbetstagarnas och fackföreningarnas rättigheter som några medlemsstater har genomfört endast bidrar till ökade spänningar. Ibland får alltså kortsiktiga konkurrensfördelar en negativ inverkan på produktiviteten. Välfärdsmodellen är alltså en av de inre tillväxtkrafter som Europa måste utnyttja bättre, tillsammans med förbättrade ramvillkor för små och medelstora företag och utbyggnad av infrastrukturen (transeuropeiska nät). Till detta kommer avskaffandet av föråldrade byråkratiska hinder och större vilja att bidra med riskkapital. Dessutom bör humankapitalet utnyttjas bättre för att främja nya varor och tjänster och på sikt öppna nya marknader. Därför förordas en dynamisk innovationsstrategi. Det är synnerligen viktigt med en bättre företagsledning och med ökat deltagande från arbetstagarnas sida i innovationsprocessen. Kommittén betonar slutligen att genomförandet av den inre marknaden, den påbörjade ekonomiska och monetära unionen och den europeiska välfärdsmodellen är de bästa grundförutsättningarna för Europas inträde i nästa århundrade.

Inledande kommentarer

Det går inte en dag utan att globaliseringen diskuteras och det finns knappast något ämne som bättre lämpar sig för debatt i media. Vissa debattörer låter ekonomins globalisering bli syndabock för alla våra aktuella problem, från sysselsättningskrisen och den sociala nedrustningen till miljö- och fördelningsproblem, ja till och med statens skuldsättning. Andra skulle helst se att begreppet ströks ur den politiska vokabulären och ser det endast som en ursäkt för politiskt motiverade frambesvärjelser av undergångs- och skräckscenarier.

Detta yttrande på eget initiativ från Ekonomiska och sociala kommittén håller sig på en medelväg. Ekonomiska och sociala kommittén tar fenomenet på allvar, visar både på globaliseringens fördelar och på dess faror och understryker behovet av ett ökat internationellt samarbete. Därefter ges globaliseringsprocessen rätt proportioner vad utvecklingens kvantitativa omfattning anbelangar. En globaliseringsprocess kan förvisso konstateras utifrån observerade data, men vi lever ännu inte i en fullständigt globaliserad ekonomi. I ljuset av denna insikt förespråkar Ekonomiska och sociala kommittén en lämplig konkurrenspolitik för den europeiska ekonomin.

Ekonomiska och sociala kommittén anser att intensiteten i den aktuella politiska debatten om globaliseringsfenomenet främst förklaras av det faktum att man ännu inte lyckats lösa Europeiska unionens sysselsättningsproblem. Detta yttrande på eget initiativ syftar därför särskilt till att utreda sambanden mellan globalisering, konkurrenskraft och sysselsättning.

1. Ekonomisk-teoretisk grundval

1.1. Globaliseringsprocessen

1.1.1. Vår värld står inför tekniska, ekonomiska och sociala utmaningar av nytt slag.

1.1.2. Tekniska innovationer öppnar oanade möjligheter för mänskligheten. Allt snabbare kan man nå världens mest avlägsna delar. Numera tar det t.ex. endast tre timmar att med överljudsplan ta sig från Paris eller London till New York. Det blir allt billigare att transportera varor och människor tvärs över jorden. Datorer, mikrochips och satelliter har revolutionerat kommunikationen. En nyhet kan sändas från vilken godtycklig plats som helst på jorden till vilken annan godtycklig plats som helst på några sekunder. Kommunikationen mellan världens mest avlägsna delar kostar allt mindre. För företag blir det i allt högre grad tekniskt möjligt och billigare att gå utanför nationella gränser.

1.1.3. Denna tekniska utveckling kompletteras av händelser på den världspolitiska arenan. Även den konsekventa omvandlingen av GATT till WTO, den därmed sammanhängande världsomfattande avvecklingen av handelshinder och sammanslagningen av nationalstater till ekonomiskt integrerade områden (EU, NAFTA och ASEAN) gör det lättare för företag att agera över nationella gränser.

1.1.4. Den tekniska utvecklingen och den internationella liberaliseringen av handeln har en effekt gemensam: Kostnaderna för internationell handel minskar. I takt med att dessa internationella transaktionskostnader minskar blir det geografiska avståndet mindre betydelsefullt och nationella gränser förlorar sin ekonomiska innebörd. Den europeiska inre marknaden är ett exempel på denna utveckling.

1.1.5. Den första effekten av denna tendens blir sannolikt en höjning av den allmänna levnadsstandarden. Tack vare de minskade transaktionskostnaderna kan den internationella arbetsfördelningen förbättras. Mervärdesskapande led kan i tilltagande grad fördelas så över världen att bästa möjliga förutsättningar säkerställs för varje tillverkningsprocess.

1.1.6. Effekterna kan liksom tidigare bli mycket olika mellan olika sektorer. Förenklat uttryckt: Regioner med god infrastruktur, välutbildad arbetskraft och hög social sammanhållning specialiserar sig till exempel på högteknologiska produkter, tjänster inom informations- och kommunikationssektorn, forskningsintensiv produktion och kommunikationsorienterad tillverkning. Områden som inte förfogar över dessa resurser kommer snarare att dra till sig t.ex. enkla tillverkningsprocesser och råmaterialframställning. Även om detta alltid har varit grundvalen för internationell handel håller den internationella arbetsfördelningen på att få ett nytt kännetecken: Det blir i ökande utsträckning möjligt att dela upp de olika stegen i produktionen av en vara respektive tjänst mellan olika delar av världen.

1.1.7. Denna form av internationell arbetsfördelning genomförs effektivast av internationellt verksamma företag som kan ha enheter för produktion och distribution placerade i andra länder än det där företagsledningen sitter. Dessa företag, som uppstår på grund av de minskade transaktionskostnaderna, har möjlighet att förlägga produktions-, handels- och tjänsteverksamheter till just den plats på jorden där förutsättningarna är bäst. Ekonomins globalisering kännetecknas därmed av en övergång från horisontella handelsbaserade internationella förbindelser mellan enskilda ekonomier till vertikala produktionsbaserade internationella kontakter som upprättas av transnationella företag (). För att beskriva denna globala integration av produktionen har uttryck som "global sourcing", "global village", och "global fabrik" myntats.

1.1.8. Denna utveckling stöds av en globaliserad finansmarknad. Med hjälp av den nya kommunikationstekniken utnyttjas varje kortfristig placeringsmöjlighet över hela världen samma sekund som den uppstår, och omsättningen är flera gånger större än de realekonomiska flödena. Förutom de traditionella bankerna bestämmer i allt högre grad fondbolag handeln. I samband med att mycket mer komplexa finansiella "derivatinnovationer" införs, främjas riskabla fristående finansflöden som saknar koppling till realekonomiska händelser. Den ständiga jakten på kortfristiga vinstmöjligheter på den globaliserade valuta- och obligationsmarknaden åtföljs av en risk för turbulens som hotar de nationella betalningssystemen och den realekonomiska stabiliteten.

1.1.9. Globaliseringsprocessen har naturligtvis andra aspekter, t.ex. företagsinterna processers övergång från hierarkiska strukturer till mer decentraliserade beslutsvägar eller en närmare integrering av olika kulturella strömningar även på det sociala området. Den internationella diversifieringen av varu- och tjänsteproduktion förblir dock utvecklingens främsta kännetecken i ekonomiskt hänseende.

1.1.10. Sammantaget gäller att globalisering genererad av transnationella företag medför en minskning av världens totala kostnad i vidaste mening för att producera den varukorg som världen efterfrågar. Detta är en positiv utveckling för mänskligheten. Globaliseringsprocessen kan och bör därför inte motarbetas. I sina policy-rekommendationer kommer Ekonomiska och sociala kommittén emellertid att diskutera hur man skall göra det möjligt för alla berörda dra nytta av denna utveckling.

1.2. Konkurrenskraft och sysselsättning

1.2.1. Parallellt med den globalisering som beskrivits håller begreppet konkurrenskraft på att förändras. Tidigare gällde att en nation, en region eller en ort var internationellt konkurrenskraftig om de inhemska företagen var kapabla att på världsmarknaden bjuda ut produkter inom vissa sektorer till konkurrenskraftiga priser. Därvid utnyttjades de ekonomiska resurserna, särskilt arbetskraften, fullt ut. Detta medförde att de regioner där företagen var etablerade blomstrade.

1.2.2. I takt med att globaliseringen fortskrider luckras emellertid sambandet mellan en ekonomi och dess "inhemska" företag upp. En regions välmåga är idag allt mindre beroende av att dess företag, som nu är etablerade över hela världen, är konkurrenskraftiga. Istället är det lokaliseringsorten som sådan som konkurrerar med andra lägen i världen. De transnationella företagen förlorar allt mer kontakten med sina "inhemska" lokaliseringsorter, eftersom de har möjlighet att investera i hela världen. Regionerna konkurrerar om detta internationellt rörliga kapital.

1.2.3. Mot bakgrund av detta är en lokaliseringsort internationellt konkurrenskraftig om den lyckas skapa förutsättningar som gör det möjligt att locka produktion till den egna regionen. Hela ekonomiska, välfärds- och miljömässiga system konkurrerar därmed om det internationellt rörliga kapitalet. När arbetslösheten är hög och stigande måste målet vara att göra regionerna attraktiva för att dra till sig investeringar så att arbetstillfällen skapas genom den kapacitetsökning som följer.

1.2.4. Vad är då avgörande för investeringsbeslutet? Med tanke på målet "Sysselsättning i vår region" gäller det att särskilja två motstridiga motiv bakom företagets beslut. För det första kan företagsekonomiska överväganden göra det nödvändigt för ett transnationellt företag att förlägga produktionen nära den marknad där varorna skall avsättas. Många direktinvesteringar genomförs då i syfte att vara närvarande i området. I den mån närhet till marknaden inte är avgörande för framgång får emellertid ett annat motiv betydelse för lokaliseringsbeslutet, nämligen effektivitet och lönsamhet i vidaste mening när det gäller produktion, transport och handel. Till slut kommer den ort att väljas för varuproduktionen eller ett steg i produktionen där produkten eller tjänsten kan erhållas med största möjliga lönsamhet. Kapitalet letar, så att säga, upp den bästa värdorten.

1.2.5. Medan det första motivet medför att det alltid i den egna regionen kommer att finnas en viss mängd investeringar från transnationellt verksamma företag som efterfrågar närheten till marknaden, har det andra motivet nära samband med en regions konkurrenskraft. I takt med att globaliseringen fortskrider måste nämligen sådana förutsättningar skapas för den lokala produktionen att transnationella företag i den egna regionen uppnår minst samma lönsamhet som på andra potentiella etableringsorter, där de, på grund av den globaliseringstendens som beskrivits, lika gärna skulle kunna investera. Vilka förutsättningar som åstadkommer detta kommer att diskuteras ingående i detta yttrande. Här skall endast konstateras att en mängd faktorer inverkar. Även hur dessa faktorer samverkar är av betydelse, eftersom de är starkt ömsesidigt beroende.

2. En globalt inriktad europeisk politik

2.1. Allmänna möjligheter och risker

2.1.1. Globaliseringen är en av historien framdriven utveckling som kan innebära en möjlighet för alla berörda, om den åtföljs av positiva politiska beslut. Det behövs en medveten strategi gentemot globaliseringen, som alla aktörer, både på europeisk nivå och medlemsstatsnivå, skall bidra till att utforma. "En globalt inriktad europeisk politik" i form av ett starkare internationellt samarbete, ingår i denna strategi. För det andra föreslår Ekonomiska och sociala kommittén en politik för konkurrenskraft som står i samklang med Europas historiska rötter och det gemensamma kulturarvet.

I detta avsnitt kommer först och främst att redogöras för Ekonomiska och sociala kommitténs uppfattning att ett transnationellt politiskt initiativ är absolut nödvändigt. I kapitel 4 studeras frågan om hur regionen Europa kan möta den utmaning som globaliseringen utgör med en varaktig strategi för den europeiska ekonomins konkurrenskraft.

2.1.2. Ekonomiska och sociala kommitténs rekommendationer om en globalt inriktad politik är grundade på farhågan att globaliseringen kommer att ske asymmetriskt. I takt med tilltagande globalisering integreras företagens politik på global nivå, vilket för med sig den nuvarande formen av konkurrens mellan etableringsorter. Däremot är den ekonomiska politiken fortfarande i hög grad nationellt inriktad. Befintliga överstatliga organisationer har främst bidragit till att minska transaktionskostnaderna för företagens internationella diversifiering. Däremot har man försummat att samtidigt samordna det ekonomisk-politiska regelverket för denna process internationellt (t.ex. från konkurrenssynpunkt). De ekonomisk-politiska institutioner som finns har fortfarande i hög grad endast möjlighet att agera regionalt eller nationellt. När det gäller att skapa utbudsförutsättningar, dvs. utformningen av de olika systemen vad gäller skatt, miljöskydd och välfärd, samt regleringen relationen mellan arbetsmarknadens parter, möter de transnationella företagen ekonomisk-politiska institutioner som inte förfogar över en motsvarande världsomspännande organisations- och kommunikationsstruktur. Detsamma gäller för arbetskraften. Problemet är inte att löneförhandlingar genomförs på regional eller lokal nivå. Istället visar sig asymmetrin i att de som bjuder ut arbetskraften förblir inom sin begränsade aktionsradie, medan de som efterfrågar arbetskraften fattar beslut på grundval av en världsomspännande totalkalkyl.

2.1.3. Denna asymmetri som kännetecknar globaliseringen medför en stor fara: Istället för en ökad konkurrens mellan företagen om konsumenternas gunst, vilket globaliserade marknader skulle förväntas generera, blir det tydligt hur globala aktörer kan skaffa sig eller öka sin marknadsmakt. I och med det begränsas emellertid konkurrensmekanismen, denna grund för varje marknadsekonomiskt system. Därav den oro som ofta uttrycks för en så kallad "kapplöpning ner i avgrunden".

Följande scenario är tänkbart: För att konkurrera om etableringen av produktionsprocesser bjuder de enskilda regionerna under varandra för att erbjuda de transnationella företagen de (kortsiktigt!) bästa utbudsförutsättningarna. Näringslivet, staten, delstater och regioner försöker genom att dämpa lönerna, liksom sociala och miljörelaterade kostnader, göra sitt område mer konkurrenskraftigt. Lägre löner och dramatiskt minskade statsutgifter innebär emellertid samtidigt inkomstminskningar, lägre köpkraft och minskad efterfrågan. Detta leder till stagnation, lågkonjunktur och arbetslöshet. På sikt försämras den sociala och materiella infrastrukturen allt mer, vilket i sin tur negativt återverkar på konkurrenskraften. Detta används för att motivera ytterligare neddragningar. Gamla krav på isolering och protektionism kommer åter att vinna politisk terräng. I takt med att globaliseringen fortskrider kommer inte alla att kunna dra nytta av frihandeln i samma utsträckning. Inte globaliseringen i sig, men dess asymmetriska utveckling, medför alltså en harmonisering i nedåtgående riktning av välfärds- och miljömässiga villkor. Att döma av erfarenheterna hittills är detta fortfarande ett teoretiskt scenario. Ekonomiska och sociala kommittén är emellertid bekymrad över att regionerna ger sig in i denna underbudskonkurrens.

2.1.4. En långsiktig europeisk politik för internationell konkurrenskraft syftar till att vända denna nedåtgående spiral genom sin transnationella inriktning. Det slutliga målet bör vara att inrätta internationella motsvarigheter till nationella bestämmelser om förbud mot kartellbildning, konsument- och miljöskydd och kapitalets sociala ansvar. Världsomfattande grundläggande miniminormer för mänskliga rättigheter, arbets- och miljörätt måste fastställas. De internationella organisationerna kommer att utrustas med de ekonomisk-politiska befogenheter som är motiverade. Internationellt kommer handlingskraftiga strukturer för kollektiva förhandlingar och former för den sociala dialogen att byggas upp, för att man återigen skall uppnå balans i förhandlingarna på arbetsmarknaden.

2.1.5. Ett sådant transnationellt ekonomisk-politiskt initiativ borde komma från Europa. Europa är en region med en hög social skyddsnivå. Det betyder att man har mycket att förlora på en nedåtgående spiral. Dessutom har Europa mer än fyrtio års erfarenhet av den utformningen av den inre marknaden och den social- och miljöpolitiska ramlagstiftningen i samband med den. Europa borde därför inte minst av självbevarelsedrift snarast kontakta andra internationella handelsblock och verka för en internationell samordning av den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken under beaktande av subsidiaritetsprincipen.

2.1.6. Dessutom råder i Europa en allmän insikt om att "möjligheterna till en långsiktig ekonomisk utveckling är direkt avhängiga av att bevarandet av miljön och en hållbar utveckling för varje land erkänns som ett mycket centralt nationellt och internationellt mål" (). För att undvika miljödumping bör Europa gå i spetsen för ansträngningarna att upprätta en internationell ram för fastställande av miljönormer och i detta hänseende hjälpa de länder där dessa normsystem ännu inte är så utvecklade. Ekonomiska och sociala kommittén stöder i detta sammanhang en konsekvent tillämpning av Agenda 21, som antogs av 170 länder vid FN:s miljö- och utvecklingskonferens i Rio de Janeiro (juni 1992). Agenda 21 innehåller konkreta handlingsprogram för det 21:a århundradet, både för industri- och utvecklingsländer, samt fastställer överenskommelser om bl.a. fattigdomsbekämpning, handel och miljö, avfalls-, kemikalie-, klimat och energipolitik, samt industri- och utvecklingsländernas finansiella och teknologiska samarbete.

2.1.7. Ekonomiska och sociala kommittén är övertygad om att ett sådant internationellt initiativ skulle skapa en känsla av uppvaknande hos samtliga aktörer. Den nuvarande känslan av maktlöshet och hjälplöshet inför de problem som måste lösas, t.ex. sysselsättningskrisen, uppkommer delvis ur det faktum att man för närvarande försöker bemöta den världsomfattande globaliseringsprocessen med isolerade nationella eller regionala strategier. Enligt kommitténs uppfattning är däremot ett starkare internationellt samarbete ett lämpligt medel för att undvika att globaliseringen ger oönskade effekter.

2.1.8. Därför välkomnar Ekonomiska och sociala kommittén att några framsynta företag redan har börjat bygga upp världsomfattande informations- och kommunikationsstrukturer för arbetstagarrepresentanterna. Som positiva exempel kan National Westminster Bank, London och Volkswagen AG, Wolfsburg, nämnas. I detta sammanhang vill Ekonomiska och sociala kommittén betona fackföreningarnas speciella roll när det gäller att bygga upp en internationell solidaritet mellan arbetstagarna och hänvisar till Europaparlamentets resolution ().

2.1.9. Världsekonomin står inför stora problem och utmaningar. Det finns en ökande medvetenhet om att "Bretton Woods-institutionerna" och det nuvarande FN-systemet inte räcker till för att möta globaliseringens utmaningar. Framför allt saknas samordning. Ett konkret förslag till reform har lagts fram av "Kommissionen för global ledning" (). Det går ut på att ett "ekonomiskt säkerhetsråd" inrättas inom FN:s ram och att Bretton Woods-institutionerna reformeras, bland annat så att röstreglerna bättre motsvarar dagens ekonomiska realiteter.

Det ekonomiska säkerhetsrådets ansvar skulle omfatta ekonomiska och sociala frågor samt miljön. Det skulle inrättas som ett parallellorgan till säkerhetsrådet, men med en annan sammansättning. Det skulle vara mer representativt än G7 och Bretton Woods-institutionerna. Det skulle ha en rådgivande funktion. En huvuduppgift skulle vara att säkerställa att IMF, Världsbanken och WTO agerar politiskt konsistent.

Ekonomiska och sociala kommittén stöder dessa tankar och vill gärna föra dem vidare.

2.2. OECD:s multilaterala avtal om investeringar: ett belysande exempel

2.2.1. Ekonomiska och sociala kommitténs krav på internationellt överenskomna ekonomisk-politiska bestämmelser bör uppfyllas, t.ex. inom ramen för pågående förhandlingar om multilaterala avtal inom OECD eller WTO.

2.2.2. Ett aktuellt exempel är MIA, Multilateral Investment Agreement, som förhandlas fram inom OECD. I insikt om att gränsöverskridande investeringar är drivkraften bakom globaliseringen krävde OECD-ministrarna i maj förra året att dessa förhandlingar skulle inledas. Avtalets mål är huvudsakligen att underlätta gränsöverskridande investeringar genom skyddsklausuler och procedurbestämmelser för att driva globaliseringen framåt ().

2.2.3. Mot bakgrund av anmärkningarna i tidigare avsnitt anser Ekonomiska och sociala kommittén att grundläggande anställnings-, trygghets- och miljöbestämmelser måste ingå i detta avtal, om den globala utvecklingen inte skall bli ännu mer asymmetrisk. Avregleringen som sådan av de gränsöverskridande investeringsflödena åstadkoms enbart att det blir lättare för företagen att slippa ifrån den begränsning de nationella gränserna utgör och diversifiera internationellt. Inget garanterar att den förväntade effekten på välfärden också faktiskt uppkommer genom avregleringen. Å andra sidan skulle MIA kunna tjäna som exempel på en effektiv ekonomisk-politisk styrning av globaliseringen, särskilt genom att de investeringsbestämmelser som fastställs ges en social inriktning ().

3. Globaliseringens kvantitativa omfattning

3.1. Pläderingen ovan för ett bättre internationellt samarbete är det svar som behövs på tendensen till globalisering, så som den teoretiskt skisserades i första kapitlet. Där lyftes gränsöverskridande produktion av varor och tjänster fram som ett särskilt kännetecken för globaliseringen. I detta avsnitt skall vi försöka sätta siffror på omfattningen av denna internationella globaliseringsprocess för att kunna bedöma vilken sprängkraft denna debatt i praktiken har.

3.2. Företagens gränsöverskridande investeringar (eng. foreign direct investment, FDI) är en indikator för omfattningen av denna integration. Ett tilltagande flöde av gränsöverskridande direktinvesteringar påskyndar den internationella överföringen av kapital, teknik och know-how och lovar ytterligare integration i framtiden. FDI-beståndet däremot indikerar hur mycket kapital som redan finns i utlandet eller med andra ord hur långt integrationen av produktionen redan har gått. I allmänhet hänvisas härvid till utflöden eller bestånd av direktinvesteringar i utlandet (). I tabell 1 ställs dessa siffror mot andra indikatorer för världsekonomins internationalisering.

3.3. Indikatorerna visar att den globala integrationen ökat dramatiskt, särskilt mellan åren 1986 och 1990. Medan inkomsterna under denna tidsperiod steg med mindre än 11 % per år ökade exporten globalt med mer än 14 %. FDI-strömmarna växte emellertid ännu mer i omfattning. Mellan 1986 och 1990 ökade dessa med nästan 30 % per år. Kapitalbeståndet i utlandet växte med modiga 20 %, medan kapitalbeståndet totalt i världen endast ökade med cirka 10 %. I början av 90-talet minskade emellertid dessa siffror världen över beroende på den allmänna lågkonjunkturen. Även under denna period är dock tillväxttalen för FDI större än de för inkomsterna, handeln eller kapitalbildningen sammantaget.

3.4. Detta intryck bekräftas om man ser i vilken hög utsträckning de stora internationellt verksamma koncernerna är diversifierade. I tabell 2 återges en ögonblicksbild från 1993. Royal Dutch Shell på förstaplatsen har t.ex. två tredjedelar av sitt kapital, knappt hälften av sin omsättning och mer än 70 % av sina anställda i utlandet. Eftersom rangordningen i tabellen är gjord efter absoluta tal finns det t.o.m. ännu mer imponerande andelar av det här slaget längre ned i rangordningen.

3.5. I tabell 3 visas genom en jämförelse av in- och utgående investeringsflöden att den största integrationen äger rum mellan utvecklade länder, även om en ökning sker även totalt sett. De utvecklade länderna stod t.ex. 1994 för 60 % av inflödet av investeringar och för 85 % av direktinvesteringarna i utlandet. Det kan även utläsas att investeringsflödet till utvecklingsländerna visserligen är två till tre gånger större än flödet i andra riktningen, men andelen av den totala nivån är liten (cirka en tredjedel av det totala inflödet 1994). Den oro som ofta hörs från utvecklade länder att arbetstillfällen exporteras till utvecklingsländerna verkar mot bakgrund av dessa siffror vara överdriven.

3.6. Figur 1 visar en ögonblicksbild av det gränsöverskridande kapitalbeståndet inom triaden (EU-USA-Japan). Det framgår att Europas integration med USA har gått mycket längre än den med Japan. Det framgår emellertid även att ingen som helst obalans vad gäller kapitalbestånd råder - vare sig i förhållande till Japan eller till USA.

3.7. Figur 2 visar i siffror vilken betydelse utländska kapitalflöden har för de totala inhemska investeringarna. En mer realistisk bild framträder vad gäller den påstådda omfattningen av globaliseringen. Till och med under högkonjunkturåren 1989 och 1990 skedde i utvecklade ekonomier endast något mer än 5 % av den totala kapitalbildningen med hjälp av bidrag från utlandet. Nästan 95 % av kapitalbildningen kan alltså hänföras till inhemska investeringar av landets egna företag ().

3.8. Facit är att globalisering i betydelsen världsomfattande integration av produktionen uppvisar en kraftig tillväxt. Om man vill kan man se detta som en tendens till internationalisering av ekonomin. En nyktrare analys visar emellertid att oron för en kraftig förskjutning av arbetstillfällen när allt kommer omkring är ogrundad (). Det stämmer inte att produktionsenheter ensidigt förskjuts till utvecklingsländer, inte heller att andra utvecklade delar av världen uteslutande är attraktiva.

4. Den europeiska ekonomins konkurrenskraft

4.1. Inledande synpunkter

4.1.1. Den kvantitativa analysen visade att globalisering är en process som pågår sedan många år, men vars omfattning kan överblickas. Den regionala politiken har därmed som tidigare ett betydande handlingsutrymme, vilket bör utnyttjas. Bortfallet av de internationella transaktionskostnaderna är en process som långsamt fortskrider och som inte inverkar på alla sektorer på samma sätt. Härvidlag är det ett spektrum från internationellt perfekt integrerade marknader (t.ex. valutamarknaderna) till näringsgrenar som är helt skyddade från internationell konkurrens (t.ex. delar av tjänstesektorn).

4.1.2. Många av de problem som Europa står inför skulle se likadana ut utan den globaliseringstendens som beskrivits eller är helt och hållet hemmagjorda. Det finns liksom tidigare en europeisk ekonomi (till skillnad mot de transnationella företagen) och det måste fastställas med vilka produkter europeiska företag framgångsrikt kan delta i den internationella handeln.

Detta leder till frågan om vilka komparativa fördelar Europa åtnjuter. I sina försök att besvara denna fråga kommer Ekonomiska och sociala kommitténs i sina policy-rekommendationer att kräva att dessa fördelar förstärks.

4.1.3. Allmänt sett är fördelarna främst arbetskraftens utbildningsnivå och dessutom en väl utbyggd materiell och social infrastruktur. Framväxten av dessa komparativa fördelar har ett nära samband med den europeiska välfärdsmodellen. Ekonomiska och sociala kommittén är övertygad om att en dynamisk vidareutveckling av den europeiska välfärdsmodellens sysselsättningsfrämjande inslag, med hänsyn tagen till den sociala sammanhållningen, är en ovillkorlig förutsättning för en strategi för konkurrenskraft för den europeiska ekonomin (). I detta sammanhang får den ekonomiska politiken inte inskränka sig till att betrakta välfärdssystemets organisation och institutioner endast som kostnadsfaktorer i samband med den internationella konkurrenskraften. Insikt om den sociala inramningen som förutsättning för att skapa och förverkliga en så mångsidig potential som möjligt är tvärtom av avgörande betydelse. Detta är desto mer betydelsefullt då de utvecklade ekonomierna befinner sig i ett övergångsskede från industrisamhället till informations-, tjänste- och kultursamhället. Från ekonomisk synpunkt är alltså den europeiska välfärdsmodellen - respektive den därmed sammanhängande starka sammanhållningen, lugnet på arbetsmarknaden och den stabilitet som följer av detta - en specifikt europeisk produktivitetsfaktor, och därmed en lokaliseringsfördel, som det gäller att konsekvent utnyttja. Att vidareutveckla välfärdssystemet är därför en slags investering i vidaste bemärkelse. Det möjliggör uppbyggnads-, reformerings- och moderniseringsprocesser i ekonomin och ett friktionsfritt genomförande av den ekonomiska strukturomvandlingen.

4.2. Konkurrens med låglöneländer

4.2.1. Den potential som förknippas med en välutbildad arbetskraft och ett väl utbyggt socialt välfärdssystem kan inte utan vidare omvandlas till en motsvarande hög produktivitet i alla sektorer. Det handlar här om sektorer som inom ramen för den internationella arbetsdelningen i allt högre grad etableras i låglöneländer. Med detta synsätt blir föreställningen att "låglöneländer stjäl våra jobb" felaktig. De internationella investeringsströmmarna till och från utvecklingsländerna befinner sig inte i obalans, vilket redan påpekats. Dessutom ligger Europas handelsbalans gentemot dessa länder på plus. Detta innebär i grund och botten att exportinkomsterna i dessa länder omvandlas till inre tillväxt och därmed en högre lokal efterfrågan. Den europeiska ekonomin reagerar sedan på ett konkurrenskraftigt sätt på denna situation med att exportera för att möta efterfrågan, man omvandlar alltså efterfrågan till europeisk produktion.

4.2.2. En policy-rekommendation i ämnet måste efterlysa att den nödvändiga strukturomvandling som skall genomföras inom Europa, grundas på aktiv sysselsättnings- och arbetsmarknadspolitik. Den lågproduktiva del av den europeiska arbetskraften som frigörs genom överföringen av produktion måste, genom att förbättra arbetskraftens kompetens, integreras i andra sektorer där Europa har relativa konkurrensfördelar. Den makroekonomiska tillväxt som följer av strukturomvandlingen kommer att möjliggöra nya arbetstillfällen i tjänstesektorn och i de sektorer som producerar varor som inte kan omsättas på den internationella marknaden. I den utsträckning som internationell handel främjar tillväxten kommer denna sektor att bidra till en balanserad arbetsmarknad.

4.3. Priskonkurrens inom Triaden - EU, NAFTA, ASEAN ()

4.3.1. Företagen i i-länderna utsätts i många ekonomiska sektorer för hård konkurrens om världsmarknadsandelar. Som en följd av detta fokuserar analysen av den europeiska ekonomins konkurrenskraft på priskonkurrenskraft. Enkelt uttryckt åtnjuter de utvecklade ekonomierna likartade fördelar och riktar därför sitt utbud mot samma globala marknader. Det finns således behov av en europeisk ekonomisk strategi som gör det möjligt att å ena sidan skaffa marknadsandelar i den rådande konkurrensen och, å andra sidan, kunna reagera flexibelt på nya marknadsmöjligheter i en mycket dynamisk omgivning.

4.3.2. Kommissionen har definierat konkurrenskraft på följande sätt: Ett land är konkurrenskraftigt om dess produktivitetsökning är minst lika hög som dess partnerländer med jämförbar utvecklingsnivå, och om det kan upprätthålla en extern ekonomisk balans i en öppen marknadsekonomi och med en hög sysselsättningsgrad. Bilagan visar att Europa uppfyller alla nämnda kriterier, utom en hög sysselsättningsgrad (se tabell 5). Med en betalningsbalans i jämvikt (också tabell 5) uppvisar Europa en produktivitetsökning i klass med Japan och högre än USA (tabell 6).

4.3.3. För att även uppnå en hög sysselsättningsgrad diskuteras ofta en större spridning på löneskalan, som syftar till att ge sektorer med lägre produktivitet ekonomisk bärkraft. Kommittén anser att detta skulle kunna skapa "en imponerande förbättring" av arbetslöshetssiffrorna, men det skulle inte leda till en motsvarande förbättring av de berördas levnadsstandard. Om denna typ av ökad sysselsättning inte åtföljs av ytterligare bidrag till lågavlönade byter problemet bara skepnad. Istället för den sociala utmaningen "fattigdom som ett resultat av arbetslöshet" är det problem man nu måste ägna sig åt "fattigdom trots sysselsättning". Tabell 7 visar också att reallönekostnaderna per enhet sedan 1975 har sjunkit stadigt i EU, medan de i USA legat kvar på ungefär samma nivå och i Japan faktiskt har stigit markant. Precis som har framförts på annat håll (), anser Ekonomiska och sociala kommittén att det inte är ändamålsenligt att överbelasta lönepolitiken.

4.3.4. Kortsiktiga kostnadsminskningar som bygger på ytterligare drastiska nedskärningar i det sociala skyddsnätet i dess vidaste bemärkelse skapar inte varaktigt ökad konkurrenskraft. Istället ställer det frågan huruvida ekonomins produktivitet inte sjunker som en följd av de ökade sociala spänningarna. Denna tendens har förstärkts av att arbetstagarnas rättigheter konsekvent har underminerats och av att fackföreningarnas ställning har försvagats i vissa medlemsländer. Detta har särskilt som konsekvens att möjligheterna att på ett kontrollerat sätt reglera tvister har minskat, vilket ESK ser som ett hot mot det demokratiska systemet. Kommittén sluter sig därför till att politik som skapar fattigdom i samhället bidrar till konkurrenskraften i Europa lika lite som själva arbetslösheten. Kortsiktiga konkurrensfördelar som vinns genom att ytterligare montera ner det sociala välfärdssystemet och ett ökat lönetryck hämmar ekonomins produktivitet och innebär konkurrensnackdelar, på grund av sådana åtgärders övergripande sociala konsekvenser.

4.3.5. Ekonomiska och sociala kommittén rekommenderar en diametralt motsatt strategi. En hållbar och miljöanpassad europeisk konkurrenkraftsstrategi bör satsa på inre tillväxtkrafter. En dynamisk vidareutveckling av den europeiska samhällsmodellen som åtföljs av en kompetensutveckling av arbetskraften kommer att skapa stabilare förutsättningar för att utnyttja den inre marknadens potential. Den fortsatta utbyggnaden av infrastrukturen, som till exempel de transeuropeiska näten, kommer att skapa ett klimat där i synnerhet de små och medelstora företagen kan bidra till sysselsättningen. Tillhandahållandet av riskkapital främjar pionjärandan inom företagandet, tekniska framsteg och innovationer. Dessa inre tillväxtfaktorer kommer att göra det möjligt för Europa att höja den totala produktiviteten utan att öka kostnaderna, med påföljande konkurrenskraftsvinster och positiva effekter på sysselsättningen. De förväntade tillväxtvinsterna kommer också att innebära att arbetskraftsbesparande tekniska framsteg inte kommer att medföra högre arbetslöshet.

4.3.6. Ekonomiska och sociala kommittén ser också politiska möjligheter att höja marknadseffektiviteten inom EU. Föråldrade byråkratiska hinder och procedurer som i onödan hämmar marknadens flexibilitet bör avskaffas. Trots insatser som nyligen gjorts är finansieringsmöjligheterna för nyföretagande fortfarande otillräckliga. Med hänsyn tagen till de skatte- och penningpolitiska kraven måste det till nya incitament som lockar fram riskkapital.

4.3.7. I samband med detta vill ESK uppmana företag att göra större ansträngningar för att mobilisera latenta produktivitetsreserver hos sina anställda. Den europeiska ekonomins totala konkurrenskraft kan förbättras om de anställdas kompetens utnyttjas på ett effektivt sätt inom företaget genom att man skapar strukturer för deltagande och dialog i samband med att man avskaffar föråldrade hierarkier och inför nya företagsledningsmetoder. Detta är en förutsättning för att man helt skall kunna utnyttja den europeiska samhällsmodellens potential (), som beskrivits ovan.

4.4. Från priskonkurrens till idékonkurrens

4.4.1. De kommentarer som hittills gjorts fokuserar på hur den europeiska priskonkurrenskraften kan befästas i de befintliga ekonomiska sektorerna. Ett utvecklat ekonomiskt systems effektivitet visar sig emellertid särskilt genom dess förmåga att öppna nya marknader. Europa står följaktligen inför utmaningen hur man skall utnyttja sin arbetskraft för att utveckla nya varor och problemlösningsmetoder, samt producera och exportera varor och tjänster av högre kvalitet.

4.4.2. I den utsträckning den europeiska ekonomin lyckas omvandla FoU-resultat till produkt- och processinnovationer, kommer den att åtnjuta hög avkastning innan priskonkurrensen tar fart som en följd av ökade produktionsmöjligheter. Denna avkastning öppnar möjligheter till en hög levnadsstandard och större investeringar som, i sin tur, kan lägga grunden till nya innovationer. Forskningsanslag och innovationer kan emellertid inte forceras fram. Till skillnad från den standardiserade produktionen av varor eller tjänster där man, med en given teknik, kan sluta sig till en sannolik produktion utifrån insatsfaktorernas nivå och struktur, avgörs en ekonomis innovationsförmåga till stor del av abstrakta omätbara faktorer och samverkan dem emellan. Därför riktar detta yttrande in sig på ett slags konkurrenskraft där "omgivningen" struktureras på ett sätt som skapar ett gynnsamt klimat för innovationer.

4.4.3. Kommissionens grönbok om innovation () visade att det uppenbarligen är något fel på det europeiska innovationsklimatet. De statistiska uppgifter som granskas visar att även om Europa kan uppvisa mycket goda vetenskapliga resultat, finns det fortfarande mycket att göra när det gäller att omvandla FoU-resultat till industriell eller kommersiell produktion. Denna brist går hand i hand med nivåerna på FoU-anslagen, som redan är låga i förhållande till USA och Japan.

4.4.4. Ekonomiska och sociala kommittén bedömer att det råder en allvarlig brist på konkurrenskraft och att det finns ett omedelbart behov av politiska åtgärder på detta område. Kommittén anser att kommissionens dokument håller mycket hög klass och stöder förbehållslöst den policy-rekommendation som görs där ():

"Europa måste agera med beslutsamhet. Unionen måste satsa på intelligens och investera i immateriella tillgångar. Utbildningen och det livslånga lärandet, kreativiteten, utnyttjandet av forskningsresultat och förmågan att förutse tekniska och kommersiella trender - allt detta måste förbättras. Det finns också behov av att förbättra företagsledningsmetoderna, företagens öppenhet mot omvärlden samt arbetstagarnas deltagande i innovationsprocessen, för att utnyttja all kompetens. Slutligen måste ett klimat som är gynnsamt för innovationer skapas när det gäller finansieringsområdet (riskkapital, aktiemarknader), patent- och immaterialrätten, konkurrensbestämmelser och standarder." ()

4.4.5. Ekonomiska och sociala kommittén vill påpeka att den politik som kommissionen föreslår för att uppnå konkurrenskraft genom innovationer inte står i konflikt med den priskonkurrenspolitik som beskrivs i föregående kapitel. Det nämnda kommissionsförslaget och Ekonomiska och sociala kommitténs förslag om priskonkurrensen bidrar istället till en omfattande och sammanhängande strategi för de europeiska företagens konkurrenskraft.

5. Framtidsutsikter

5.1. Europa bör se framåt. Globaliseringen är önskvärd och den erbjuder möjligheter för alla. Vad som nu behövs är dock en ny sorts internationellt initiativ inom den ekonomiska och sociala politiken för att begränsa globaliseringens risker och fördela dess frukter på ett rättvisare sätt. När det gäller företag som är verksamma globalt är det praktiskt nödvändigt att skapa förutsättningar för politiska beslut inom ramen för handlingskraftiga internationella organ. Att erkänna detta kräver mod av alla aktörer eftersom det också innebär att en omorientering måste ske. Gamla lösningar fungerar inte längre: redan nu ropas det efter skyddsåtgärder. Ekonomiska och sociala kommittén motsätter sig bestämt sådana. En ny sorts internationellt samarbete är ingen utopi. Det är en vision, och ESK har visat några ansatsmöjligheter för att förverkliga den. Alla aktörer uppmanas att på sina respektive verksamhetsområden aktivt främja ett brett internationellt samarbete.

5.2. Europa står stabilt på vägen in i nästa århundrade. Dess fördelar omfattar å ena sidan genomförandet av den inre marknaden och den planerade EMU och, å andra sidan, det sociala skyddsnät som uppnåtts genom mycket hårt arbete. Inget av dessa projekt får misslyckas. Förutom den ekonomiska integrationen, måste den sociala integrationen i en konkurrenskraftig ekonomi också gynnas. Marginalisering och diskriminering är tecken på svagt ledarskap, medan social sammanhållning och samtligas deltagande och engagemang istället bidrar till en stark ekonomi och ett sunt samhälle. "En förutsättning för ett nytt uppsving är ett samhälle som drivs framåt av medborgare som är medvetna om sitt ansvar, ett samhälle som färgas av solidaritet gentemot dem med vilka de bildar lokala och nationella samhällen - samhällen som är fyllda av historia och samhörighet" ().

Bryssel den 19 mars 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Se FN:s World Investment Report 1993, från sid. 161, för argument i denna riktning. Det är inte nödvändigtvis de stora företagskoncernerna som avses med transnationella företag. Just tack vare minskningen av transaktionskostnaderna är det i ökad utsträckning möjligt även för små och medelstora företag att verka internationellt.

() Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om handel och miljö, dok. KOM(96) 54 slutlig.

() Europaparlamentet, Beslut om respekten för de mänskliga rättigheterna i EU 1994, särskilt punkterna om förenings- och mötesfrihet.

() "Our Global Neighbourhood" (Commission on Global Governance), London 1995.

() Jämför ESK:s initiativyttrande om "Enhetliga regler för direktinvesteringar" för ett utförligt erkännande av dessa förhandlingar, föredragande: Vasco Cal. EGT nr C 153, 28.5.1996.

() I detta hänseende kan hänvisas till ILO-konventionen. Kommittén har redan studerat frågan vid flera tillfällen. När det gäller sociala klausuler, jämför yttrandet om "Den internationella handelns världsomspännande utmaning: En marknadsstrategi för Europeiska unionen", föredragande: Jan Jacob van Dijk, särskilt punkt 5. EGT nr C 56, 24.2.1997. När det gäller multilaterala miljö avtal, jämför initiativyttrandet om internationell handel och miljö, föredragande: Joop Koopman, EGT nr C 56, 24.2.1997.

() I nationalräkenskaperna skall teoretiskt sett ingående och utgående flöden och stockar av direktinvesteringar gå jämnt ut för världen som helhet. Differenser uppkommer dock pga olikheter i datainsamlingen.

() I tabell 4 visas som ett komplement till detta utrikeshandelns storlek i förhållande till bruttonationalprodukten (BNP). Överraskande nog visar det sig att exporten till och importen från länder utanför Europa under de senaste trettio åren konstant hållit sig omkring tio procent av BNP.

() I en nyligen offentliggjord undersökning kommer ILO (FN-organet International Labour Organization) till resultatet att endast 5-6 % av sysselsättningen världen över direkt eller indirekt är beroende av transnationella företag och slutsatsen dras att "No doubt this overall contribution of MNEs to employment seems hardly significant at the present", ur "World Employment 1995: An ILO Report, Genève 1995, sid. 45. Nästan 50 % av världens arbetstagare är emellertid sysselsatta inom jordbruket. Om man bara utgår från sysselsättningen inom industri- och tjänstesektorerna dubblas alltså talet till 10 %-12 %".

() Detta formuleras i artikel B i EG-fördraget på följande sätt: "att främja väl avvägda och varaktiga ekonomiska och sociala framsteg ... genom att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen".

() Benämningen "Triaden" används i detta sammanhang främst av FN:s konferens om handels och utveckling (Unctad).

() Se yttrandet om den ekonomiska årsrapporten 1996, föredragande Ursula Konitzer, punkterna 3.3.1 till 3.3.3, EGT nr C 204, 15.7.1996.

() Se också ESK:s yttrande om "Nya teknologiers inverkan på sysselsättningssituationen", EGT nr C 66, 3.3.1997, s. 78.

() Europeiska unionens bulletin, bilaga 5/95, som bygger på dok. KOM(95) 688 slutlig, 20.12.1995.

() Se också ESK:s yttrande om grönboken om innovation, föredragande Ulla Sirkeinen, medföredragande Ursula Konitzer, EGT nr C 212, 22.7.1996.

() Europeiska unionens bulletin, bilaga 5/95.

() Från inledningen till vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, Europeiska kommissionen 1993.

BILAGA 1 till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Figur 1: Triad-medlemmarnas FDI-bestånd och deras fördelning (Billions of dollars)

Figur 2: Förhållandet mellan FDI-flöden och bruttoinvesteringar i anläggningstillgångar

BILAGA 2 till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag, som fick minst 25 % av de avgivna rösterna vid voteringen om yttrandet, avslogs under debattens gång:

Punkt 2.1.3

Ändra texten så att den får följande lydelse:

"Den asymmetri som kännetecknar globaliseringen ger anledning till oro. Lika väl som en ökad konkurrens mellan företagen om konsumenternas gunst, vilket globaliserade marknader kan generera till nytta för alla parter, blir det tydligt hur globala aktörer kan öka sina marknadsandelar och sitt inflytande på de olika marknaderna. Konkurrensprocessen kan i och med detta få oönskade effekter. Följande scenario är tänkbart: För att dra till sig ytterligare investeringar i produktion försöker varje region erbjuda det mest attraktiva lokaliseringsalternativet för transnationella företag. Varje region har stort intresse av att erbjuda investerarna mer fördelaktiga utbudsförutsättningar än andra regioner. Det innebär att institutionerna i varje region försöker förbättra sin regions konkurrenskraft som investeringsalternativ, något som indirekt skapar ett tryck på lönernas konkurrenskraft och håller sociala kostnader och miljökostnader nere. Det är inte själva globaliseringen som är problemet, utan snarare dess asymmetriska konsekvenser som förbättrar avkastningen på investeringarna genom att skapa ett konkurrenstryck på arbetsmarknaden och på sociala och miljömässiga villkor. Många regioner inom EU har dragit nytta av investeringar som företagen gjort som ett led i sin globala strategi. Ändå finns det en ökande oro för att existerande fördelar för det lokala området skall försvinna. Ekonomiska och sociala kommittén är bekymrad över att regionerna eventuellt kan frestas att bjuda under varandra av konkurrensskäl."

Motivering

Att grunda diskussionen på en mer allmänt accepterad analys av effekterna av senare trender i globaliseringen och att minska risken för att utsättas för kritiken att den samlade reaktion som förutses i detta yttrande är överdriven.

Resultat av omröstning

För: 45, emot: 63, nedlagda: 15.

Punkt 2.1.4

Ändra punkten till följande:

"En långsiktig europeisk politik för internationell konkurrenskraft syftar till att minska dessa farhågor. Svårigheterna med att skapa en överenskommelse är helt uppenbara. Världsomfattande normer, antingen det gäller konsumentskydd, arbets- eller miljörätt, är svårare att komma överens om och genomföra än normer på nationell nivå eller på EU- nivå."

Motivering

Att grunda diskussionen på en mer allmänt accepterad analys av effekterna av senare trender i globaliseringen och att minska risken för att utsättas för kritiken att den samlade reaktion som förutses i detta yttrande är överdriven.

Resultat av omröstning

För: 41, emot: 66, nedlagda: 11.