1.Inledning

Den 21 juni 2019 kommer EU:s ledare att träffas i Bryssel för att stämma av framstegen på ett område som är centralt för det europeiska projektet och som har haft avgörande betydelse för EU:s svar på den ekonomiska, finansiella och sociala krisen efter 2007, nämligen en fördjupad och mer rättvis ekonomisk och monetär union.

När den globala krisen drabbade EU och euroområdet för tio år sedan stod Europa snart inför en snabbt försämrad ekonomisk och social situation, den allvarligaste sedan andra världskriget. Finanskrisen utvecklade sig snabbt i euroområdet till en ekonomisk kris och till en statsskuldkris. EU stod inför två stora utmaningar. Man var för det första på kort sikt tvungen att skydda stabiliteten och integriteten i euroområdet och ta itu med ekonomiska och sociala störningar av aldrig tidigare skådad omfattning. För det andra var man tvungen att utforma och sätta igång långtgående åtgärder för att minska sårbarheten i det gemensamma valutaområdets struktur för att säkerställa att det fungerar på längre sikt.

Stora framsteg har gjorts på båda områdena sedan dess. Den europeiska ekonomin växer nu för sjunde året i rad och väntas fortsätta att växa nästa år. Sysselsättningen är rekordhög och arbetslösheten rekordlåg. Medlemsstaternas ekonomier håller återigen på att konvergera. Euroområdets övergripande stabilitet och integritet har stärkts, en bankunion har inrättats och euroområdets struktur har förbättrats betydligt. Bakom dessa framsteg ligger ett starkt ledarskap och kraftfulla beslut. De fem ordförandenas rapport från juni 2015 gav stark styrning åt arbetet.En fördjupning av den ekonomiska och monetära unionen var också en av de tio prioriteringar som kommissionen fastställde i början av sin mandatperiod.

Bild 1: Fakta och siffror för EU och euroområdet

Euron þ75 % av medborgarna är positiva till euron 2019, jämfört med 67 % när nuvarande kommission tillträdde. þUngefär 60 länder i världen antingen använder euron, kommer att använda den eller knyter sin valuta till den. Det ekonomiska läget þ13,4 miljoner jobb har skapats i EU sedan Junckerkommissionen tillträdde. þArbetslösheten i EU, som låg på 6,4 % i april 2019, är den lägsta sedan början av 2000-talet, då harmoniserade uppgifter började noteras för alla EU:s medlemsstater. þUngdomsarbetslösheten i EU minskade från 21,7 % 2014 till 14,2 % i april 2019. þEU:s ekonomi har haft sju år av oavbruten tillväxt. þLönerna sjönk i krisens efterdyningar men har sedan ökat, särskilt från och med 2017. Lön per anställd har ökat med cirka 10 % i både EU och euroområdet mellan 2014 och 2019.

Efter krisen fanns en stark reformvilja, men den politiska drivkraften för att fullborda den ekonomiska och monetära unionen har avtagit något i och med att den ekonomiska situationen har blivit mer gynnsam. Det finns därför, trots tydliga förbättringar, fortfarande stora luckor i den ekonomiska och monetära unionens struktur, som i slutändan inverkar negativt på eurons internationella attraktionskraft och EU:s förmåga att skapa arbetstillfällen, ekonomisk tillväxt, social rättvisa och makroekonomisk stabilitet. Efter omfattande samrådlade kommissionen i december 2017 fram en färdplan och ett antal förslag för att fylla de återstående luckorna .

Vid eurotoppmötet i juni 2018 (i inkluderande format med 27 medlemsstater) gav EU:s ledare Eurogruppen i uppdrag att arbeta med ett antal punkter med sikte på en överenskommelse vid eurotoppmötet i december 2018. Detta var ett försök från ledarnas sida att blåsa nytt liv i arbetet på ett antal viktiga områden, särskilt i) att införa en säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden, för vilken en principöverenskommelse hade nåtts redan 2012, ii) att stärka rollen för den europeiska stabilitetsmekanismen, iii) att bestämma nästa steg mot att inrätta ett europeiskt insättningsgarantisystem, iv) att dra upp linjerna för ett budgetinstrument för konvergens och konkurrenskraft i euroområdet som en del av EU-budgeten och v) att gå vidare med arbetet med att stärka eurons internationella roll. Vissa framsteg har gjorts, men det återstår fortfarande arbete på samtliga områden.

Det har nu gått ungefär fyra år sedan de fem ordförandenas rapport. I detta meddelande redovisas framstegen mot en fördjupad och mer rättvis ekonomisk och monetär union, mot bakgrund av den allmänna ekonomiska situation som råder. Euroområdets ihållande ekonomiska återhämtning har på senare tid visat vissa tecken på svagheter, som förvärras av en mer komplex geopolitisk situation och spänningar i handelsförbindelserna. Penningpolitiska åtgärder har utnyttjats kraftigt för att främja tillväxt under de senaste åren. Finanspolitiken har ändrat riktning och ger nu ett visst stöd i euroområdet som helhet, men länder med hög skuldsättning har begränsat handlingsutrymme. Våra ekonomiers förmåga att stå emot en kris och gå vidare, och skapa ökade inkomster och social rättvisa på lång sikt, bygger i stor utsträckning på sund nationell politik, stabila nationella institutioner, motståndskraftiga inhemska ekonomiska och sociala strukturer och de offentliga finansernas kvalitet.

Eftersom ekonomierna, särskilt inom euroområdet som står för 85 % av bruttonationalprodukten i EU-27, dessutom är så nära sammanflätade kommer deras förmåga till blomstring och ny tillväxt i slutändan också bero på hur motståndskraftig EU:s ekonomiska och monetära union är. Den ekonomiska och monetära unionens framtid är därför inte bara en angelägenhet för de länder som deltar fullt ut, utan även för EU som helhet, och i synnerhet för de länder som planerar att anta euron som valuta.

En utvärdering av vad som har uppnåtts är ett sätt att gemensamt fokusera sitt tänkande. Det är välkänt att det finns känsliga frågor och olika åsikter om hur man ska gå vidare med den ekonomiska och monetära unionen, men detta bör inte hindra oss från att kompromissa. De resultat som under de senaste tio åren har uppnåtts genom hårt arbete står på spel. Det är dags att bryta upp inlåsta positioner och blåsa nytt liv i vår gemensamma strävan.

2.Utgångsläget

En av de första kraftfulla åtgärderna i efterdyningarna av finanskrisen och skuldkrisen var att utrusta euroområdet med krishanteringsmekanismer för att ge stöd till länder som inte längre kunde låna till hållbara räntor på marknaderna. Via den europeiska stabilitetsmekanismen kan finansiellt stöd nu ges till medlemsstater i euroområdet som har eller hotas av allvarliga finansieringsproblem, med en kapacitet på 500 miljarder euro.

För det andra har grundläggande delar av bankunionen införts för att stärka den finansiella sektorn, minska kopplingen mellan banker och statsfinanser, begränsa statliga räddningsaktioner och komma till rätta med störningar på grund av olikheter i nationell reglering och tillsyn. Genom det enhetliga regelverket för banker har man en gemensam uppsättning tillsynsregler för tillämpning i hela EU. Det lägger också grunden för den inre marknaden för bankverksamhet. Den gemensamma tillsynsmekanismen övervakar de mest betydande bankerna i bankunionen. Om en betydande bank hamnar på obestånd och det ligger i allmänhetens intresse att den försätts i resolution, ska detta ske centralt genom den gemensamma resolutionsmekanismen enligt enhetliga regler.

För det tredje har framsteg gjorts med kapitalmarknadsunionen som bidrar till det finansiella systemets motståndskraft och till minskade risker genom privat riskdelning. Kapitalmarknadsunionen gör det lättare för företag att få tillgång till kapital, och för enskilda att investera och diversifiera sina sparmedel på nya sätt. Ett effektivt regelverk för insolvens behövs för ett flexibelt och tillväxtfrämjande företagsklimat och är därmed ett centralt inslag i en väl fungerande ekonomisk och monetär union. EU har under de senaste åren gjort betydande framsteg med att förbättra insolvensreglerna. Bland annat nådde Europaparlamentet och rådet nyligen en politisk överenskommelse om ett direktiv som kommer att ge företagare möjlighet till en nystart i händelse av konkurs. Direktivet kommer också att leda till effektivare omstrukturerings- och insolvensförfaranden.

För det fjärde har EU stärkt sin makroekonomiska och finanspolitiska övervakning av medlemsstaterna avsevärt genom förfarandet vid makroekonomiska obalanser, genom förbättrade nationella finanspolitiska ramverk och genom en reform av stabilitets- och tillväxtpakten, dvs. de regler som har tagits fram för att säkerställa att medlemsstaterna tillämpar en sund finanspolitik. Alla dessa nya inslag har vävts in i den europeiska planeringsterminen som är EU:s process för samordning av den ekonomiska politiken. Två punkter förtjänar att lyftas fram: medlemsstaterna är nu skyldiga att lämna in sina utkast till budgetplaner för en bedömning på EU-nivå innan de antas nationellt, och den politiska samordningen sträcker sig utanför de enskilda medlemsstaterna genom att man även tittar på aspekter som rör euroområdet som helhet.

De viktigaste institutionella och förfarandemässiga innovationerna har kompletterats med ytterligare, mer målinriktade, förbättringar av styrningsramen. Den europeiska planeringsterminen har moderniserats och parallellt med samordningen och övervakningen av medlemsstaternas nationella ekonomiska politik ägnas nu större uppmärksamhet åt utmaningarna i euroområdet som helhet och åt att främja ekonomisk och social konvergens. Kommissionen har gett vägledning om hur flexibiliteten inom ramen för stabilitets- och tillväxtpaktens regler kan användas för att främja ekonomisk tillväxt och underlätta reformer och investeringar, så att man uppnår en bättre balans mellan stabiliseringsbehov och hållbarhetsbehov i medlemsstaterna. Man uppskattar att det extra manöverutrymme som möjliggörs av denna flexibilitet har ökat EU:s bruttonationalprodukt med 0,8 % under de senaste fyra åren och lett till omkring 1,5 miljoner nya arbetstillfällen. Investeringsplanen för Europa (den så kallade Junckerplanen) lanserades som ett komplement till de europeiska struktur- och investeringsfonderna. De 400 miljarder euro som mobiliserats genom det nya instrumentet beräknas ha ökat EU:s bruttonationalprodukt med 0,6 % och skapat 750 000 nya arbetstillfällen.

Kommissionen har också lyft fram sociala hänsyn genom att föreslå en europeisk pelare för sociala rättigheter som har vunnit stöd hos de övriga EU-institutionerna samt genom att integrera sociala prioriteringar i den europeiska planeringsterminen. Kommissionen har även i samråd med medlemsstaterna utvecklat ramar för riktmärkning som stöd för ökad konvergens på ett antal sysselsättnings- och socialpolitiska områden. För att ge underlag och stöd till nationella reformprocesser har rådet antagit en rekommendation till medlemsstaterna i euroområdet om att inrätta nationella produktivitetsnämnder. Kommissionen har även inrättat en stödtjänst för strukturreformer för att samla expertis från hela Europa och erbjuda tekniskt stöd till medlemsstaterna.

Under de första månaderna av sitt mandat tvingades Junckerkommissionen hantera en ny kris när Grekland misslyckades med att slutföra sitt andra ekonomiska anpassningsprogram och risken för ett ”Grexit” var överhängande under flera veckor. Kommissionen bidrog till att möjliggöra ett nytt program för stabilitetsstöd som godkändes vid toppmötet i juli 2015. Kommissionen har också tagit fram ett program för att hjälpa Grekland att stabilisera sin ekonomi och maximera användningen av EU-medel för att främja sysselsättning, tillväxt och investeringar. EU mobiliserade upp till 35 miljarder euro till Grekland genom olika finansieringsprogram under perioden 2014–2020, vilket ledde till att landets bruttonationalprodukt ökade med uppskattningsvis 2 %. Vid en kritisk tidpunkt i juli 2015 bidrog kommissionen genom ett kortfristigt lån till att mobilisera 7 miljarder euro i bryggfinansiering från den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen, vilket förhindrade att Grekland tvingades lämna euroområdet mot sin vilja. I augusti 2018 avslutade Grekland framgångsrikt sitt treåriga stabilitetsstödprogram. Landet hade då fått totalt 61,9 miljarder euro i lån för att genomföra sitt mest omfattande reformprogram någonsin. Grekland befäste därmed sin centrala plats i EU och euroområdet och gjorde det möjligt för EU att lämna det sista av krisen bakom sig.