Yttrande från Regionkommittén om:

- "Förslag till rådets förordning (EG) om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget", och - "Regionalt och kommunalt spelrum när det gäller den ekonomiska politiken och EU:s kontroll av statligt stöd"

(1999/C 93/10)

BAKGRUND

- "Förslag till rådets förordning (EG) om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget" (KOM(1998) 73 slutlig - 98/0060 CNS) ().

- Regionkommitténs presidiums beslut av den 13 maj 1998, i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget, att utarbeta ett yttrande i ärendet och ge utskott 6 "Sysselsättning, ekonomisk politik, inre marknaden, industri, småföretag" ansvaret för det förberedande arbetet.

- Det utkast till yttrande (CdR 284/98 rév 2) som antogs av utskott 6 den 30 november 1998 (föredragande: Edmund Stoiber och Pedro Sanz Alonso).

- Regionkommitténs synpunkter på problemen i anslutning till regionalpolitiken och konkurrenspolitiken i yttrandet om "Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om regionalpolitiken och konkurrenspolitiken: Stärkt koncentration och överensstämmelse" (CdR 236/98 fin) ().

- Att bedriva ekonomisk politik på regional nivå hör till de viktigaste uppgifterna för Europeiska unionens regioner och kommuner.

- Konkurrenspolitik och en rättvis konkurrens innebär lika förutsättningar och bättre möjligheter för alla.

- Därigenom begränsas definitionsmässigt den ekonomisk-politiska handlingsfriheten för de nationella, regionala och lokala nivåerna.

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 27:e plenarsession den 13-14 januari 1999 (sammanträdet den 14 januari) följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Resumé

1.1.1. Kommissionen lanserade 1996 ett initiativ för att utforma nya riktlinjer för de statliga stödåtgärder som grundar sig på artikel 94 i EG-fördraget:

1.1.2. "Rådet får med kvalificerad majoritet på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet anta de förordningar som behövs för tillämpningen av artiklarna 92 och 93 och får särskilt fastställa villkoren för tillämpningen av artikel 93.3 och vilka slag av stödåtgärder som skall vara undantagna från detta förfarande."

1.1.3. Rådet ställde sig positivt till initiativet och uppmanade kommissionen att lägga fram förslag i avsikt att förenkla och effektivisera kontrollen av det statliga stödet.

1.1.4. Föreliggande förslag till förordning syftar till att öka öppenheten och rättssäkerheten, genom att kodifiera och klargöra procedurreglerna för statligt stöd. Det bör dessutom påpekas att kommissionens meddelanden om konkurrenslagstiftningen och statligt stöd, som inte har något juridiskt värde, inte alltid bidrar till att göra det enklare för de lokala aktörerna att förstå gemenskapens lagstiftning på området.

1.1.5. De enda rättsliga bestämmelser som hittills funnits om statligt stöd är de i artikel 93 i EG-fördraget. Utifrån EG-domstolens verksamhet och rättspraxis har det dock efter hand utvecklats en samling bestämmelser, men dessa är på grund av sin osammanhängande karaktär inte tillräckligt överskådliga.

1.1.6. Samtidigt verkar kommissionen för nya bestämmelser i avsikt att fastställa stödkategorier som är undantagna från dess kontrollsystem (som huvudsakligen grundar sig på anmälningsskyldigheten innan stödet beviljas och bestämmelsen om genomförandeförbud). ReK kan följaktligen inte enbart koncentrera sig på procedurfrågor utan måste också behandla grundläggande frågor som direkt påverkar regionerna i EU.

1.1.7. Denna nya ansats innebär att kommittén särskilt bör uppmärksamma direktiven om statligt regionalstöd. I dessa direktiv anges de nya undantagen för kontroll av statligt stöd som betalas ut till vissa bestämda regioner och som direkt syftar till att stärka dessa regioners utveckling.

1.1.8. Den planerade täckningen för strukturfonderna under den nya period som föreslås i Agenda 2000 (en befolkningstäckning på 35-40 %) måste dessutom samordnas med befolkningstäckningen för de framtida statliga regionala stödområden som följer av dessa direktiv. Kommissionsledamot Karel Van Miert förväntas 1999 godkänna ett tak på 42,7 % av befolkningen. Denna beräkning grundar sig på uppgifter från oktober 1997 och kommer att ses över 1999.

1.1.9. Ett mål som måste eftersträvas är balans mellan regionalpolitiken och konkurrenspolitiken. Regionerna måste vaksamt följa utformningen av de regler som kommer att bilda den rättsliga och ekonomisk ram som reglerar deras insatser för att främja sin egen utveckling och industriella struktur.

Ovanstående utgör bakgrunden till föreliggande yttrande.

1.2. Kontroll av statligt stöd - väsentligt för regioner och kommuner

1.2.1. Med tanke på den bekymmersamma sysselsättningssituationen, de utmaningar som globaliseringen innebär för den regionala konkurrenskraften och den ökande inomeuropeiska konkurrensen i "Euroland" är de europeiska regionerna mer än någonsin pressade att förbättra grundförutsättningarna för näringslivet. De försöker därvid uppnå målsättningarna att skapa arbetstillfällen, att förbättra regionens konkurrenskraft och att främja tillväxten.

1.2.2. En uppgift för den ekonomiska politiken på samtliga nivåer - europeisk, nationell, regional och kommunal - är att främja ekonomisk och social sammanhållning. Till skillnad från Europeiska unionens strukturpolitik, som är inriktad på den europeiska sammanhållningen, försöker man med nationell och regional ekonomisk politik att utjämna skillnader i utvecklingsnivå inom respektive områden. Invånarna i eftersatta områden förväntar sig med rätta att den politiska ledningen på nationell och regional nivå skall ta ansvar för utvecklingen inom landet eller regionen.

1.2.3. Regionkommittén stöder en rättvis konkurrens mellan regioner och företag på EU:s inre marknad. Ett viktig förutsättning för att uppnå detta är effektiv kontroll av det statliga stödet. Därför är sådant statligt stöd i princip förbjudet som riskerar att snedvrida konkurrensen och få negativ inverkan på handeln mellan medlemsstaterna. Undantag kan emellertid beviljas av kommissionen i enlighet med bestämmelserna i EG-fördraget (kontroll av statligt stöd). Utan motsvarande godkännande kan således regionala och kommunala organ i princip inte bevilja något företagsstöd över huvud taget. De lokala och regionala myndigheterna får sällan tillräcklig information om det ekonomiska stödets förenlighet med gemenskapens lagstiftning. De kontroller som utförs av de myndigheter på nationell eller regional nivå som beslutar om ett stöd är lagligt enligt gemenskapens regelverk utgör inte alltid en tillräckligt juridisk säkerhet för de lokala och regionala myndigheterna.

1.2.4. De politiskt ansvariga i regionerna och kommunerna hamnar därför ofta i en svår situation. Å ena sidan vill de leva upp till sitt ansvar, motsvara medborgarnas förväntningar och stimulera den ekonomiska utvecklingen med offentliga stödmedel. Å andra sidan måste de samtidigt ta hänsyn till gemenskapslagstiftningen och se till att den genomförs.

1.2.5. Kommissionens beslut om huruvida stödåtgärder är lagstridiga eller inte får långtgående konsekvenser för företagen och deras anställda. Kommissionens beslut är ibland rentav avgörande för det ekonomiska välbefinnandet i hela regioner, landsdelar, städer och kommuner. Det är därför helt naturligt att Regionkommittén som företrädare för de kommunala och regionala organen ägnar stödpolitiken särskild uppmärksamhet.

1.2.6. Europeiska kommissionen har lagt fram förslag på följande tre områden avseende reformeringen av stödlagstiftningen:

- Förfarande vid godkännande av stöd (Förslag till rådets förordning (EG) om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget av den 18 februari 1998).

- Nya bestämmelser om regionalstöd (Meddelande från kommissionen: Riktlinjer för statligt stöd för regionala ändamål av den 16 december 1997).

- Överensstämmelse mellan EU:s stödområden och de nationella (Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om regionalpolitiken och konkurrenspolitiken av den 16 december 1997).

I och med denna översyn kommer väsentliga delar av de gemenskapsrättsliga villkoren för den ekonomiska politiken på regional nivå att omformas. I synnerhet kommer procedurreglerna att skärpas, antalet områden som omfattas av regionalstöd kommer att reduceras och kontrollen av statligt stöd kommer att utvidgas till EU:s strukturpolitik.

2. Den regionala och kommunala näringspolitiken behöver rejält spelrum

2.1. ReK stöder en rättvis konkurrens mellan regionerna och företagen på den inre marknaden i Europa. En effektiv kontroll av statligt stöd är nödvändig för att förhindra en "stöd-kapplöpning" inom Europeiska unionen. Samtidigt vill dock ReK understryka att det också måste finnas ett tillräckligt spelrum för den regionala näringspolitiken.

2.2. Globaliseringen av marknaderna, informationssamhällets fortskridande och den tilltagande hastighet med vilken tekniskt utbyte sker ställer Europa inför en enorm utmaning. Den europeiska ekonomiska modellen måste visa sitt värde i den världsomfattande konkurrensen. En viktig beståndsdel av denna, vid sidan av den sociala och miljömässiga dimensionen, är den regionala balansen i den ekonomiska utvecklingen. De europeiska medborgarna kräver med rätta av politiken i kommuner, regioner, medlemsstater och Europeiska unionen att de skall få lika del av det ekonomiska välståndet.

2.3. Den inre marknaden är visserligen ett gränslöst men inget enhetligt ekonomiskt område. Skillnaderna i välfärd och sysselsättning är enorma. 1995 låg BNP per capita (i fasta priser) i de fem starkaste regionerna på 160-190 % av gemenskapssnittet, i de svagaste på 43-50 %. Arbetslösheten var i de svagaste regionerna ungefär 30 % och i de starkaste 4 %. Också inom medlemsstaterna och inom regionerna var skillnaderna stora: skillnaderna i BNP per capita uppgick till exempel i de största medlemsstaterna Frankrike, Italien och Storbritannien till upp till 100 %, i Spanien nästan till 75 % och i Tyskland till och med till cirka 200 %.

2.4. Därför förblir det en viktig uppgift för regioner och medlemsstater att genom statliga medel sörja för den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom regioner och medlemsstater. För detta bör omfattande spelrum ges i ramarna för europeisk stödkontroll. I själva verket rör det sig om att skapa en utjämnande balans mellan konkurrens och regionalpolitik.

2.5. För att stärka den europeiska ekonomins totala konkurrenskraft är det nödvändigt att i alla regioner förbättra villkoren för en effektiv ekonomi. Inte bara de mest missgynnade regionerna måste företrädesvis stärkas, utan alla regioner, även om de är mer utvecklade än övriga. Med tanke på detta måste man föra en ekonomisk politik på regional och kommunal nivå som är anpassad till stödregionernas utvecklingsmöjligheter och de eftersträvade målen. Hänsyn måste också tas till att regionerna har olika utgångsläge. I ekonomiskt starka EU-regioner måste målet med regionalpolitiken och den lokala politiken vara att bibehålla förutsättningarna för konkurrenskraft. I ekonomiskt svagare regioner är den centrala målsättningen snarare att komma till rätta med de strukturella nackdelar och brister i fråga om infrastruktur som bromsar upp utvecklingen. I sådana regioner måste man dessutom skapa gynnsamma förutsättningar för lokala företag, för att på så vis lösa problemet med en allmän misshushållning med resurser.

2.6. Den europeiska stödpolitiken bör inte bara verka för en utjämning av den ekonomiska nivån mot gemenskapsgenomsnittet, utan måste verka för en allmänt höjd nivå. Om detta inte lyckas kommer konkurrenskraften på världsmarknaderna att försvagas.

2.7. Just för att kunna förbättra Europas konkurrenskraft på världsmarknaderna måste man samtidigt också ha som mål att minska skillnaderna i ekonomisk utvecklingsnivå mellan de mest eftersatta eller avlägset belägna regionerna och EU-genomsnittet. Man måste också sträva efter att upprätthålla den självbärande ekonomiska styrkan i de ekonomiskt starkare regionerna. De europeiska regionerna och kommunerna är liksom Regionkommittén väl medvetna om att det inte går att uppnå en verklig konkurrenskraft på världsmarknaderna, och att gemenskapens institutioner inte heller har någon riktigt solid grund att stå på, om slutresultatet av den politik som förs av EU, medlemsstaterna och regionerna blir att utvecklingsklyftan mellan mer utvecklade och mindre gynnade regioner fortsätter att öka.

2.8. I samband med regionalt stöd anser Regionkommittén att det är viktigt att konstatera att det inte handlar om subventioner till konkursmässiga företag eller om att bevara företag som inte bär sig. Regionalt stöd tjänar till att utveckla regionernas ekonomiska potential. Det är inriktat på framtidsbranscher, främjar förnyelse, driver på strukturomvandlingen och stärker den internationella konkurrenskraften. Även det företagsinriktade stödet kan genomgående betecknas som en framtidsinvestering.

2.9. Den europeiska strukturpolitiken är av naturliga skäl inriktad på skillnaderna i utveckling på inre marknadens nivå. I motsats till detta är det nationella och regionala stödet inriktat på att utjämna möjligheterna inom medlemsstaterna och regionerna. Den nya kartan över stödberättigade områden bör utformas på grundval av skillnader i regional utveckling inom Europeiska unionen. Inom denna referensram bör emellertid kommissionen låta medlemsstaterna välja vilka regioner som skall vara berättigade till stöd enligt en fastställd maximal täckningsgrad. Vad gäller EU:s kontroll av statligt stöd bör man vara medveten om att det nationella och regionala stödet i första hand tjänar den nationella och regionala sammanhållningen, utan förfång för den europeiska sammanhållningen.

2.10. Den lokala politiska erfarenheten visar att medborgarna i eftersatta områden jämför sig främst med områden inom regionen eller landet och inte med andra europeiska områden. Regionkommittén måste som politiskt organ bestående av företrädare för lokala och regionala intressen se till att de situationer som uppstår på grund av stödkontrollen noggrant kan förklaras för företag och allmänhet. Det är viktigt att hålla detta i minnet när utvärderingskriterierna för de nationella och regionala stödåtgärderna skall fastställas. Generellt sett har skapandet av den inre marknaden och en rättvis konkurrens lett till en allmän välståndsökning i Europeiska unionen. Fördelarna är inte alltid uppenbara för medborgarna, och inte alla medborgare kan dra lika stor nytta av de möjligheter den inre marknaden erbjuder. När man fastställer kriterier för bedömning av nationellt och regionalt stöd måste emellertid en stödåtgärds övergripande fördelar beaktas.

2.11. Det är inte bara en ekonomisk nödvändighet för regionerna ta vara på tillfället att med egna medel göra det lättare att utnyttja utvecklingsmöjligheterna. Det är även viktigt med hänvisning till regionens identitet, dess självbestämmande och - allt efter situationen i landet i fråga - dess autonomi.

2.12. Regionkommittén vill påpeka den stora betydelse tillståndsförfarandena för stödet har för de ekonomiska åtgärderna i regioner och kommuner. Därför måste stödproceduren vara effektiv, obyråkratisk och utformad så att den kan genomföras på så kort tid som möjligt.

3. Reformförslagen inskränker regionernas och kommunernas spelrum alltför mycket

3.1. Regionkommittén konstaterar att kommissionens reformförslag kan komma att förskjuta förhållandet mellan regionalpolitik och konkurrens ensidigt till regionalpolitikens nackdel. Regionkommittén anser att en väl avvägd balans mellan regionalpolitik och konkurrens bör upprätthållas med dessa förslag och vad gäller förfarandet bör förslagen innebära en förkortning av beslutstiden då det är möjligt.

3.2. Regionkommittén välkomnar till att börja med kommissionens avsikt att skapa större klarhet kring de rättsliga villkoren för tillämpning av artikel 93 i EG-fördraget genom att skapa en rättslig grund i form av en EG-förordning. Procedurförordningen skapar mer klarhet för alla som arbetar med stödförfarandet.

3.3. Med tanke på vikten av avreglering och sparsamhet med regleringar bör förordningen inskränka sig till de viktigaste hörnpelarna. Regleringen går enligt kommittén för långt i omfattning och djup. Verkställandet skall även i fortsättningen styras av medlemsstaternas nationella lagar. Det behöver inte regleras i EU-rätten i fråga om förvaltningsförfarande och förvaltningsprocessrätt.

3.4. Den tvåmånadersfrist som kommissionen föreslår för beslut om huruvida stödåtgärder är förenliga med den gemensamma marknaden leder - för vissa förfaranden som hittills haft förkortade handläggningstider - till en försening som inte kan försvaras. Dessutom gör man det svårare att tillgripa förfarandet med godkännande genom "positiv tystnad" som man hittills kunnat dra nytta av. Tidsfristen för kommissionens beslut vid förhandsgranskning bör vara den som gäller för det hittillsvarande s.k. påskyndade förfarandet, som måste genomföras inom 20 arbetsdagar, och inte den tvåmånadersfrist som kommissionen föreslår. För att den regionala ekonomiska strukturen i enskilda fall skall bevaras med offentligt stöd, och särskilt vad gäller enskilda stödåtgärder som skall meddelas från fall till fall, måste detta beslut fattas och genomföras snabbt. Annars riskerar man att skada den lokala ekonomin eller att skapa osäkerhet kring investerings- eller innovationsinitiativ.

3.5. Kommissionens planerade befogenhet att kunna kräva preliminär återbetalning av stöd som betalats ut utan formellt tillstånd till dess att stödets förenlighet med bestämmelserna utretts, anser Regionkommittén vara olämpligt. Man kan endast kräva återbetalning av mottagaren om stödet verkligen är rättsstridigt, men inte för att det föreligger formella brister.

3.6. Regionkommittén motsätter sig förslaget att återkrav av stöd inte längre skall kunna uppskjutas genom åtgärder enligt nationell lagstiftning. Här är det fråga om nationella förvaltningsförfaranden som inte skall harmoniseras på europeisk nivå. Att utesluta möjligheten till uppskjutande genom nationell lagstiftning griper in i medlemsstaternas traditionella rättsskyddssystem och kan i vissa medlemsstater inte bringas i överensstämmelse med rättssystemets funktion. Regeln är också onödig eftersom den ekonomiska fördelen undanröjs genom att återkravet innefattar ränta.

3.7. Kommissionen gör dessutom anspråk på rätten att beträda företags mark och lokaler, begära muntliga förklaringar på ort och ställe och granska affärshandlingar för att på ort och ställe kunna kontrollera beslut om stöd. Nationella myndigheter kan vara närvarande endast på begäran av kommissionen. De skall dock bidra med handräckning.

3.8. Regionkommittén anser att det är nödvändigt att acceptera den ansvarsfördelning som existerar mellan kommissionen, medlemsstaterna och regionerna i kommissionens kontrollarbete, med fortsatt iakttagande av subsidiaritetsprincipen.

3.9. De befogenheter som kommissionen eftersträvar kan eventuellt stå i strid med känsliga grundläggande rättigheter som är skyddade av de nationella författningarna. Det skulle vara oacceptabelt om kommissionen skulle ha rätt att göra husrannsakan, något som de nationella myndigheterna endast får göra efter en domares beslut. För den berörde medborgaren skulle detta vara fullständigt obegripligt.

3.10. Kommissionens förslag innebär därför underförstått att behörigheten väger över till kommissionens fördel, när den lika väl skulle kunna grunda sig på den beprövade principen om samarbete med medlemsstaterna. Det är viktigt att respektera den nationella lagstiftningen och förfarandena i varje medlemsstat vad gäller hemmets okränkbarhet för juridiska personer.

3.11. ReK anser att skyldigheten enligt artikel 19 att anmäla även stöd som inte behöver godkännas är oacceptabel och fordrar ett ökat utrymme för anmälningsbefriat stöd i enlighet med minimiregeln och för omstruktureringsstöd till företag.

3.12. Regionkommittén välkomnar kommissionens avsikt att i riktlinjerna för det regionala stödet i framtiden överlåta urvalet av stödområden till medlemsstaterna inom ramen för ett bestämt belopp. Detta är i linje med subsidiaritetsprincipen. Medlemsstaterna och deras regioner är själva bäst skickade att bedöma vilka områden inom staten som skall ges nationellt stöd. De lokala och regionala myndigheter som beviljar berättigat ekonomiskt stöd bör således involveras i arbetet med att välja ut de områden som skall få regionalt stöd.

3.13. Däremot anser Regionkommittén att en fortsatt minskning av områdena är förfelad. Kommissionens så kallade anpassningsåtgärder för att fastställa den regionala områdestäckningen för stöd är inte genomblickbara och leder i vissa fall till resultat som motsägs av de objektiva sakförhållandena. Kommittén ser vidare inga tvingande skäl att ytterligare minska det regionala stödet. Tvärtom kräver den höga arbetslösheten inom EU och det europeiska näringslivets minskande konkurrenskraft ett starkt engagemang från medlemsstaterna och regionerna för att undanröja strukturella brister. Att skära ned det regionala stödet skulle strida mot målet att bekämpa arbetslösheten, vilket gäller för hela Europa.

3.14. Att ytterligare minska regionernas ekonomiska handlingsutrymme just nu skulle sända fel signaler till de missgynnade regioner och kommuner som av all kraft kämpar för att utnyttja de regionala ekonomiska möjligheterna. Regionkommittén anser att regionerna även i framtiden måste ha möjligheten att fastställa viktiga ekonomiska prioriteringar.

3.15. Med de successiva nedskärningarna av stödet tar Europeiska kommissionen inte hänsyn till ett antal viktiga tendenser som kommer att få en avgörande effekt på regionalstödet:

- Begränsningarna av de områden som är stödberättigade genom EU minskar i vilket fall som helst möjligheterna till stöd avsevärt. Regionkommittén välkomnar ansträngningen att i så stor utsträckning som möjligt samordna konkurrenspolitiken och strukturpolitiken. På grund av de olika målsättningarna är det dock svårt - till och med omöjligt - att uppnå en fullständig överensstämmelse. De regionala skillnaderna inom EU och inom medlemsstaterna kräver att det finns utrymme för en viss flexibilitet.

- Strukturförändringarna i Europeiska unionen medför nya utmaningar för vissa regioner. Exempelvis står de regioner som gränsar till de öst- och centraleuropeiska kandidatländerna, inför enorma problem. Om dessa länder blir medlemmar i EU är det möjligt att de när det gäller industrilokalisering kommer att konkurrera med områden vars lönenivå ligger på en bråkdel av EU-genomsnittet och vars miljöregler och sociala normer befinner sig på en lägre nivå än EU. BNP per capita i kandidatländerna utgör inte mer än ungefär en tredjedel av EU-genomsnittet. Till detta kommer att läggas en stor skillnad i stöd eftersom kandidatländerna direkt skall bli mål 1-områden. Här, men även i flera andra av EU:s regioner, är det nödvändigt med nationellt och regionalt stöd till strukturomvandlingen.

- Detta gäller också för nationellt och regionalt stöd till särskilda områden som i hög grad är präglade av sina befolkningsmässiga och geografiska förhållanden (bergig terräng, isolering), som exempelvis bergsområden, öar, gränsområden och glesbygder. Dessa områden kräver särskilda insatser som i första hand de direkt ansvariga myndigheterna kan ge, och först i andra hand de harmoniserade systemen.

- Slutligen innebär inte ökningen av antalet stödberättigade regioner till följd av de central- och östeuropeiska ländernas EU-anslutning att man måste minska antalet områden som får nationellt stöd. Att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen på nationell och regional nivå har inget samband med behovet av att främja sammanhållningen i kandidatländerna.

3.16. Regionkommittén motsätter sig därför en minskning av antalet områden som skall kunna erhålla nationellt stöd och understryker att också den senaste utvecklingen tyder på att skillnaderna ökar mellan regionerna. Samtidigt erkänner kommittén att man på gemenskapsnivå måste enas om gränser för det nationella stödet och förespråkar en välavvägd EU-strategi på detta område.

3.17. I Regionkommitténs yttrande om "Meddelande från kommissionen till medlemsstaterna om regionalpolitiken och konkurrenspolitiken: Stärkt koncentration och överensstämmelse" påpekar Regionkommittén att EU:s stödinstrument ibland tjänar andra syften än verksamheten på nationell och regional nivå. Därför är det i vissa fall motiverat att använda olika instrument i olika områden.

3.18. Kravet på överensstämmelse medför också indirekt att nationellt stöd måste riktas till sådana områden som uppfyller EU:s stödkriterier. Om en medlemsstat inte vill förlora EU-medel måste den nämligen fastställa sådana områden som stödberättigade som också uppfyller EU:s kriterier. EU beviljar nämligen stöd endast till områden som omfattas av nationellt stöd. EU-kriterierna avgör därför i slutänden vilka områden som görs stödberättigade på nationell nivå. Detta står i skarp motsättning till subsidiaritetsprincipen och det lovvärda målet i de nya riktlinjerna att medlemsstaterna själva avgör vilka regioner som skall vara stödberättigade.

3.19. Vid första anblicken kan kravet på överensstämmelse verka möjligt att uppfylla utan problem, om man endast jämför siffrorna för EU som helhet: I 46,7 % av områdena skall nationellt stöd och i 35-40 % av områdena strukturfondsinvesteringar tillåtas. Från ett regionalt perspektiv framträder emellertid stora skillnader. I många regioner, i synnerhet sådana med mycket landsbygd, är de områden som är berättigade till EU-stöd mer än dubbelt så omfattande som de som är berättigade till nationellt stöd. Kravet på överensstämmelse skulle medföra att dessa områden skulle uteslutas från allt EU-stöd, utan att ett enda stödkriterium skulle bedömas.

3.20. Regionkommittén anser därför att den överensstämmelse som kommissionen eftersträvar gör att det krävs att det nationellt stödberättigade området görs tillräckligt stort. Dessutom måste marginalen på 2 % för områden som inte uppfyller kravet på överensstämmelse höjas betydligt.

4. Slutsatser

Regionkommittén betonar att det behövs ett effektivt system för kontroll av statligt stöd på den inre marknaden och välkomnar kommissionens avsikt att skapa större klarhet och rättslig säkerhet kring förfarandet för tillämpning av artikel 93 i EG-fördraget genom en rättslig grund i form av en EG-förordning. Regionkommittén vill dock framhålla följande:

1) ReK anser att förslaget till reform av stödkontrollen kan komma att rubba balansen mellan regionalpolitiken och konkurrenspolitiken. Regionkommittén anser att en sådan balans är nödvändig för att höja sysselsättningsgraden och stärka konkurrenskraften. För att dessa mål skall kunna uppnås bör förfaringssättet vara översiktligt och tydligt formulerat.

2) ReK anser att den föreslagna förordningen går för långt och är för detaljerad. En förbättrad rättssäkerhet innebär att kommissionen inte får gå utöver de befogenheter som den uttryckligen har tilldelats.

3) ReK är av uppfattningen att eftersom känsliga grundläggande rättigheter berörs är det oacceptabelt att kommissionen skall ha rätt att göra husrannsakan, något som inte ens nationella myndigheter har befogenhet att göra i detta fall.

4) ReK anser att den tvåmånadersfrist som kommissionen föreslår för beslut om att bevilja stöd kan - i vissa fall som hittills haft kortare handläggningstider - leda till en försening som inte kan försvaras.

5) ReK anser att inte att kommissionen bör ha befogenhet att kräva preliminär återbetalning av stöd som betalats ut utan formellt tillstånd till dess att stödets förenlighet med bestämmelserna utretts.

6) ReK motsätter sig förslaget att återkrav av stöd inte längre skall kunna uppskjutas genom överklagande i enlighet med nationell lagstiftning. Här är det fråga om nationella förvaltningsförfaranden som inte skall harmoniseras på europeisk nivå.

7) ReK anser att det är nödvändigt att:

- avskaffa kravet att hittillsvarande minimistöd skall räknas in i treårsperioden samt öka det anmälningsbefriade stödet i enlighet med minimiregeln,

- ge ökat utrymme åt säkerheter, räddningsstöd och omstruktureringsstöd.

8) ReK välkomnar kommissionens avsikt att i riktlinjerna för det regionala stödet i framtiden överlåta urvalet av stödområden till medlemsstaterna inom ramen för ett bestämt belopp. ReK ifrågasätter dock behovet av ytterligare minskning av områdestäckningen, eftersom skillnaderna de senaste åren inom medlemsstaterna och regionerna snarare har ökat än minskat. Kommittén förespråkar möjligheten att stödja den statistiskt svagare hälften av EU:s regioner med nationella eller regionala medel.

9) Rek instämmer i att det måste finnas fortsatt utrymme för gemenskapsstöd till regioner som inte är upptagna i nationella förteckningar över stödområden och välkomnar förslaget att områden som för närvarande omfattas av artiklarna 92.3 a och 92.3 c och som inte längre är berättigade till nationellt stöd skall få tillgång till statligt stöd under en övergångsperiod. I linje med kommissionens strävan efter överensstämmelse bör övergångsbestämmelserna på EU-strukturfondsområdet stämma med övergångsbestämmelserna på stödlagstiftningsområdet. De regioner som inte längre omfattas av områdestäckningen enligt artikel 92.3 a skall påföras utöver de nationella befolkningstaken. De får dock under inga omständigheter påverka en medlemsstats befolkningstak som enligt kommissionens förslag skall sänkas

10) ReK stödjer i linje med subsidiaritetsprincipen kommissionens strävan att undvika inkonsekvenser som leder till att områden som uppfyller kraven för strukturfondsstöd automatiskt utesluts från de nationella regionala stödsystemen.

11) ReK vill framhålla att kommissionens föreslagna marginal på 2 % för områden som inte uppfyller kravet på överensstämmelse mellan EU och nationella stödområden måste utökas betydligt.

Bryssel den 14 januari 1999.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() EGT C 116, 16.4.1998, s. 13.

() EGT C 51, 22.2.1999, s. 16.