Kryssningar är vattenvägstrafik som bedrivs enbart i nöjes- eller rekreationssyfte, kompletterad med inkvartering och andra tjänster och som varar mer än två övernattningar ombord. Under 2013 uppgick antalet kryssningsresenärer till nästan sju miljoner, vilket motsvarar cirka 3,5 % av marknaden. Kryssningsbranschen utgör en del av lyxsegmentet i den maritima sektorn. Fartygen har en fullständig hotellinfrastruktur, tillhandahåller fritidsaktiviteter och tar ofta passagerarna tillbaka till avgångshamnen.

Kommersiell passagerartransport är passagerartransporttjänster mellan hamnar enligt en offentliggjord tidtabell. Sådana transporter utgör 96,5 % av marknaden för passagerartransporter till sjöss. Under 2013 utnyttjade 193 miljoner passagerare färjor och annan regelbunden linjetrafik till sjöss. Intensiv passagerartrafik till sjöss är nödvändig för att medlemsstaternas skärgårdar, öar och avlägsna regioner/yttersta randområden ska kunna ingå i EU:s sociala och ekonomiska struktur. I vissa fall (t.ex. när det gäller små öar utan flygförbindelser) finns det inget alternativ till sjötransporter, och medborgarna måste resa med fartyg, oavsett vilka villkor transportören erbjuder.

Rapporten grundar sig delvis på kvantitativa och kvalitativa bidrag från de nationella myndigheternas rapporter om tillsyn av förordningen under perioden 2013–2014 och samråd med berörda parter som företräder passagerare och branschen på europeisk nivå.

Vid en försening på mer än 90 minuter, eller då en passagerartransport eller kryssning ställs in, har passagerarna rätt till proportionell och lämplig assistans utan kostnad. Detta kan inbegripa snacks, måltider, förfriskningar och i förekommande fall inkvartering. De måste också få möjlighet att välja mellan

c) Omedelbar och proportionell assistans vid trafikstörningar

Passagerare har rätt till relevant information före och under resan (särskilt vid trafikstörningar), bland annat information om sina rättigheter och kontaktuppgifter till nationella tillsynsorgan.

Passagerare som reser med fartyg inom en paketresa åtnjuter ytterligare rättigheter enligt det nyligen antagna direktivet (EU) 2015/2302 om paketresor och sammanlänkade researrangemang.

Följande EU-lagstiftning reglerar också flera aspekter av tillgänglighet till fartyg för personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet: direktiv 2009/45/EG om säkerhetsbestämmelser och säkerhetsnormer för passagerarfartyg, direktiv 1999/35/EG om ett system med obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro-ro-passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik och direktiv 98/41/EG om registrering av personer som färdas ombord på passagerarfartyg som ankommer till eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater.

En stor del av vattenvägstransporterna av passagerare är gränsöverskridande, antingen genom att passagerarna utnyttjar gränsöverskridande trafik eller genom att de utnyttjar inhemsk trafik utanför den egna medlemsstaten. För att skydda intressena för dessa passagerare innehåller förordning (EG) nr 2006/2004 om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för tillsyn av konsumentskyddslagstiftningen en lämplig ram för nationella tillsynsorgans samarbete sinsemellan och försvar av passagerarnas kollektiva intresse i ett gränsöverskridande sammanhang.

3. Medlemsstaternas tillämpning av förordningen

Enligt förordningen måste medlemsstaterna utse nationella tillsynsorgan som ska kontrollera att förordningen efterlevs och fastställa effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner i sin nationella lagstiftning för att bestraffa operatörer som bryter mot förordningen.

Utseende av tillsynsorgan

De flesta, men inte alla, medlemsstater har utsett nationella tillsynsorgan som tidigare ansvarade för passagerares rättigheter i fråga om andra transportsätt. De nationella tillsynsmyndigheterna är antingen transportmyndigheter eller konsumentskyddsmyndigheter. Vissa medlemsstater utser flera tillsynsorgan, i allmänhet en konsumentskyddsmyndighet som ansvarar för hantering av klagomål och en transportmyndighet som ansvarar för andra frågor (inspektioner, sanktioner och fartygs och hamnterminalers tillgänglighet för passagerare med funktionsnedsättning). I de flesta medlemsstater har de nationella tillsynsorganen utsetts enbart på nationell nivå, men i ett fåtal medlemsstater spelar regionala myndigheter en viktig roll för att kontrollera att förordningen efterlevs.

Hantering av klagomål

Passagerare kan lämna klagomål om upplevda överträdelser av förordningen till transportören, hamnterminaloperatören eller direkt till tillsynsmyndigheten.

I förordningen föreskrivs inte någon kronologisk ordning för ingivandet av klagomål, men det är tillåtet för medlemsstaterna att fastställa att passagerare först ska lämna sitt klagomål till transportören eller hamnterminaloperatören, och att det nationella tillsynsorganet endast fungerar som överklagandeinstans om passageraren är missnöjd med svaret. Totalt 21 medlemsstater valde detta alternativ, vilket har fördelen att tillsynsmyndigheterna kan behandla klagomålen på ett snabbare och effektivare sätt, eftersom de redan från början har tillgång till skriftväxlingen mellan klaganden och transportören/terminaloperatören, och därmed en mer omfattande översikt över fallet ur båda parternas synvinkel.

Det finns ingen offentligt tillgänglig statistik över hur många klagomål som passagerarna lämnade in till transportörer eller terminaloperatörer under 2013 och 2014. Sådana uppgifter skulle vara till nytta för att bedöma förordningens tillämpning, men transportörer och terminaloperatörer är inte tvungna att samla in sådan information och lämna den till de nationella tillsynsorganen.

Vi vet dock att de nationella tillsynsorganen har hanterat mycket få klagomål (se tabellen nedan). Det finns flera skäl till detta. Framförallt är förordningen relativt ny och många passagerare kanske inte har full kännedom om sina rättigheter. I de flesta medlemsstater måste passagerarna dessutom först lämna sina klagomål till transportören eller terminaloperatören, som verkar lösa de flesta av dem på ett tillfredsställande sätt, vilket innebär att klagomålen inte förs vidare till de nationella tillsynsorganen.

Sanktioner

De flesta medlemsstaters nationella lagstiftning föreskriver ett system med sanktioner grundat enbart på böter, men vissa tillsynsmyndigheter kan också återkalla ett tillstånd om operatören avsiktligt och systematiskt bryter mot förordningen.

Tillsynsmyndigheterna har utdömt väldigt få sanktioner sedan förordningen började tillämpas (se tabellen nedan). De flesta anser att operatörerna är angelägna om att följa bestämmelserna, korrigera överträdelser och lösa klagomål innan det blir nödvändigt att utdöma sanktioner.

Tabell – Antal klagomål som hanterats och sanktioner som utdömts av de nationella tillsynsorganen

Medlemsstat Antal klagomål som hanterats Antal sanktioner 2013 2014 2013 2014 Österrike Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Belgien Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Bulgarien - - - - Kroatien 0 0 0 0 Cypern - - - - Tjeckien Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Danmark 1 2 0 0 Estland 1 1 0 0 Finland 10 6 Ej tillgängligt Ej tillgängligt Frankrike Ej tillgängligt 0 Ej tillgängligt 0 Tyskland 4 10 0 0 Grekland 64 45 11 7 Ungern 0 0 0 0 Irland 3 0 0 0 Italien Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Lettland 0 0 0 0 Litauen 0 0 0 0 Luxemburg Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Ej tillgängligt Malta 1 3 0 0 Nederländerna 0 0 0 0 Polen Ej tillgängligt 0 Ej tillgängligt 0 Portugal Ej tillgängligt 0 Ej tillgängligt 0 Rumänien Ej tillgängligt 0 Ej tillgängligt 0 Slovakien 0 0 0 0 Slovenien 0 0 0 0 Spanien 501 419 21 39 Sverige 1 27 Ej tillgängligt 0 Förenade kungariket 14 11 0 0

Annan tillsyns- och kommunikationsverksamhet