(10)Resultaten från utredningen av e-handelsbranschen visar att e-handelns tillväxt under det senaste årtiondet har haft en betydande inverkan på företagens distributionsstrategier och på kundbeteendet.

(8)Denna rapport åtföljs av ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar slutlig rapport om utredningen av e-handelsbranschen (nedan kallad slutrapporten). Slutrapporten innehåller en sammanfattning av de viktigaste resultaten från utredningen av e-handelsbranschen och de synpunkter som lämnats in av intressenterna under det offentliga samrådet. Slutrapporten är uppdelad i två separata avsnitt: Det första avsnittet handlar om e-handel med konsumentvaror, medan det andra inriktas på e-handel med digitalt innehåll.

(5)För att genomföra utredningen av e-handelsbranschen skickades begäran om information (nedan kallat frågeformuläret) ut till aktörerna mellan juni 2015 och mars 2016. 1 051 detaljhandlare (nedan kallade detaljhandlare), 37 marknadsplatser, 89 leverantörer av prisjämförelseverktyg, 17 leverantörer av betalningssystem, 259 tillverkare, 248 leverantörer av digitalt innehåll, 9 företag som erbjuder virtuella privata nätverk och IP-routingtjänster, och 30 stora grupper och värdtjänstoperatörer från de 28 medlemsstaterna besvarade frågeformulären. Respondenterna lämnade in sammanlagt 2 605 avtal om distribution av konsumentvaror och 6 426 licensavtal om distribution av digitalt innehåll.

(4)E-handelns snabba utveckling påverkar både konsumenter och företag. Utredningen av e-handelsbranschen gav kommissionen möjlighet att få en överblick av de rådande marknadstrenderna och samla in uppgifter om konkurrenshinder i samband med e-handelns tillväxt. Kommissionen kunde också skapa sig en förståelse av förekomsten av vissa affärsmetoder och deras förutsättningar och fastställa prioriteringar för genomförandet av EU:s konkurrensregler.

(3)E-handeln i EU har ökat stadigt under de senaste åren. I dag är EU en av de största e-handelsmarknaderna i världen. Procentandelen personer i åldern 16–74 år som har beställt varor eller tjänster via internet har ökat för varje år, från 30 % år 2007 till 55 % år 2016.

(2)I strategin för en digital inre marknad beskriver kommissionen ett antal centrala åtgärder inom de tre pelarna som den planerar att vidta för att inrätta en ”digital inre marknad”. En av pelarna handlar om att säkerställa bättre tillgång för konsumenter och företag till varor och tjänster via e-handel i EU.

(19)Resultaten av utredningen av e-handelsbranschen visar att de viktigaste konkurrensfaktorerna på marknaderna för digitalt innehåll är tillgång till relevanta rättigheter. Onlinesändning av upphovsrättsskyddat digitalt innehåll kräver att leverantören förvärvar rättigheterna för att kunna marknadsföra innehållet på ett lagligt sätt, vilket vanligen innefattar rätten att överföra innehållet via internet-, bredbands- eller kabeltekniker, och ge användarna möjlighet att strömma eller ladda ned innehållet via en mottagningsanordning. Komplexa licensmetoder har utvecklats med tiden. Anledningen till det är att rättsinnehavarna vill utnyttja sina rättigheter fullständigt och att leverantörer av digitalt innehåll vill upprätthålla sin konkurrenskraft genom att tillhandahålla attraktivt innehåll som tillgodoser konsumentefterfrågan och avspeglar den kulturella mångfalden inom EU.

(18)Onlinesändning ger lägre överföringskostnader per användare jämfört med andra överföringstekniker, såsom markbunden överföring. Den är också mer flexibel och skalbar än andra överföringstekniker, såsom satellitöverföring. Tack vare onlinesändning kan leverantörer av digitalt innehåll dessutom skapa användargränssnitt som användarna på ett smidigt sätt kan få tillgång till via flera anordningar och som är lätta att anpassa.

(17)De uppgifter som samlades in under utredningen visar att onlinesändning (dvs. konsumenternas möjlighet att få tillgång till digitalt innehåll online) har medfört att sätten att få tillgång till och konsumera digitalt innehåll har förändrats, vilket i sin tur ger nya affärsmöjligheter för både etablerade och nya aktörer. Onlinesändning stimulerar innovation och experimenterande på marknaderna för digitalt innehåll, vilket skapar nya utbud av tjänster och affärsmodeller.

(II)Ökad användning av ”selektiva distributionssystem”, där tillverkarna fastställer de kriterier som detaljhandlarna måste uppfylla för att få vara med i distributionsnätet och all försäljning till icke-auktoriserade detaljhandlare är förbjuden. Tillverkarna bekräftar uttryckligen att de använder selektiva distributionssystem som en reaktion på den ökade e-handeln eftersom de då kan kontrollera sina distributionsnät bättre, särskilt när det gäller kvaliteten på distributionen, men även priserna. Resultaten av utredningen av e-handelsbranschen visar att både antalet selektiva distributionsavtal och användningen av urvalskriterier har ökat betydligt under de senaste tio åren.

(I)Till följd av tillväxten inom e-handeln har många tillverkare under de tio senaste åren börjat sälja sina produkter direkt till kunderna via online-butiker, vilket innebär att de alltmer konkurrerar med sina egna oberoende distributörer.

(14)För det fjärde gör alternativa distributionsmodeller på nätet, såsom nätmarknadsplatser, att det är lättare för detaljhandlarna att nå ut till kunderna. Små detaljhandlare behöver inga stora investeringar och insatser för att göra sig synliga och sälja produkter via tredjepartsplattformar till en stor kundbas i flera medlemsstater. Detta kan dock stå i konflikt med tillverkarnas distributions- och märkesstrategier.

(31)Rekommendationer om ett återförsäljningspris till en detaljhandlare eller krav på att detaljhandlaren iakttar ett högsta återförsäljningspris undantas från gruppundantagsförordningen om det tröskelvärde som anges i den förordningen inte överskrids och under förutsättning att rekommendationen inte utgör ett fast eller lägsta försäljningspris som har sin grund i hotelser, påtryckning eller förmåner. Rekommendationer om priser anses vara viktiga för att förmedla kvalitet och varumärkets ställning.

Andel detaljhandlare på nätet med avtalsmässiga begränsningar, per typ av begränsning

ii) Begränsningar för försäljning på e-marknadsplatser

(38)Frågan om i vilken utsträckning begränsningar av detaljhandlarnas möjligheter att sälja via e-marknadsplatser (”marknadsplatsbegränsningar” eller ”plattformsförbud”) kan ge upphov till farhågor när det gäller EU:s konkurrensregler har uppmärksammats betydligt under de senaste åren i vissa medlemsstater. En begäran om förhandsavgörande i denna fråga behandlas för närvarande av EU-domstolen. Ett av syftena med utredningen av e-handelsbranschen var att skapa en bättre förståelse för förekomsten av och egenskaperna hos marknadsplatsbegränsningar samt hur viktiga marknadsplatser är som försäljningskanal för detaljhandlare och tillverkare.

(39)Resultatet av utredningen visar en relativt splittrad bild:

i) Över 90 % av de detaljhandlare som svarade använder sina egna nätbutiker när de säljer via internet. Av de svarande detaljhandlarna säljer 31 % både via egna nätbutiker och på marknadsplatser, medan endast 4 % endast säljer via marknadsplatser på internet. Egna nätbutiker är därför fortfarande den viktigaste nätförsäljningskanalen för detaljhandlarna, men användningen av marknadsplatser har ökat med tiden.

ii) Marknadsplatser spelar en viktigare roll i vissa medlemsstater, som Tyskland (62 % av de svarande detaljhandlarna använder marknadsplatser), Förenade kungariket (43 %) och Polen (36 %), jämfört med andra medlemsstater som Italien (13 %) och Belgien (4 %).

iii) Marknadsplatser är en viktigare försäljningskanal för mindre och medelstora detaljhandlare, och mindre viktiga för större detaljhandlare. Resultaten visar att mindre detaljhandlare tenderar att göra en större andel av sin försäljning via marknadsplatser än de större detaljhandlarna.

(40)Bland detaljhandlarna uppger 18 % att de har avtal med sina leverantörer som innehåller marknadsplatsbegränsningar. De medlemsstater som har de största andelarna detaljhandlare som möter marknadsplatsbegränsningar är Tyskland (32 %) och Frankrike (21 %). De marknadsplatsbegränsningar som framkommer i utredningen av e-handelsbranschen sträcker sig från absoluta förbud till begränsningar av försäljning på marknadsplatser som inte uppfyller vissa kvalitetskriterier. Begränsningar av användningen av marknadsplatser förekommer främst i selektiva distributionsavtal. De rör oftast märkesvaror, men är inte begränsade till lyxvaror, komplexa varor eller tekniska varor.

(41)De uppgifter som framkommit i utredningen tyder på att marknadsplatsernas betydelse som försäljningskanal varierar avsevärt beroende på detaljhandlarnas storlek, berörd medlemsstat och berörda produktkategorier. Resultaten visar att marknadsplatsförbud vanligen inte innebär ett faktiskt förbud mot försäljning på nätet eller en begränsning av användningen av internet som försäljningskanal, oavsett berörd marknad. Resultaten visar också att de eventuella motiveringar och effektivitetsvinster som rapporteras av tillverkarna varierar från en produkt till en annan.

(42)Utan att det påverkar det pågående förhandsavgörandet tyder resultaten av utredningen av e-handelsbranschen därför på att (absoluta) marknadsplatsförbud inte bör anses utgöra en allvarlig begränsning i den mening som avses i artikel 4 b och 4 c i gruppundantagsförordningen.

(43)Detta betyder inte att absoluta marknadsplatsförbud generellt är förenliga med EU:s konkurrensregler. Kommissionen eller en nationell konkurrensmyndighet kan besluta att dra tillbaka det skydd som ges genom gruppundantagsförordningen i särskilda fall om detta är motiverat av marknadssituationen.

iii) Geografiska begränsningar för att sälja och göra reklam på internet

(44)Gränsöverskridande e-handel kan bidra till integrationen av EU:s inre marknad, eftersom det blir lättare för konsumenterna att köpa produkter från andra medlemsstater via internet i stället för att köpa produkter över gränser i vanliga butiker.

(45)Konsumenterna kan ofta inte göra gränsöverskridande köp på nätet eftersom detaljhandlarna vägrar att sälja till kunder utomlands, till exempel genom att blockera åtkomsten till webbplatser, omdirigera konsumenterna till webbplatser som inriktas på andra medlemsstater eller helt enkelt vägra att leverera över gränser eller godta gränsöverskridande betalningar. Dessa åtgärder kallas geoblockering. Geoblockering kan skiljas från ”geofiltreringsåtgärder”, dvs. kommersiella metoder varigenom detaljhandlare på nätet ger konsumenterna möjlighet att få tillgång till och köpa produkter eller tjänster över gränserna, men erbjuder olika villkor om kunden finns i en annan medlemsstat.

(46)Resultaten av utredningen av e-handelsbranschen visar att de flesta tillverkare distribuerar sina produkter i minst 21 medlemsstater, medan endast en begränsad andel (4 %) endast tillhandahåller sina produkter i en enda medlemsstat.

(47)Produkterna säljs vanligen inom EU, men 36 % av de detaljhandlare som svarade uppgav att de inte bedriver gränsöverskridande försäljning inom minst en av de produktkategorier där de är aktiva. Av detaljhandlarna samlar 38 % in information om var kunden finns för att vidta geoblockeringsåtgärder. Geoblockering innebär vanligen att detaljisten vägrar att leverera varor till konsumenter i andra medlemsstater, följt av vägran att godta betalning från sådana kunder.

(48)Geoblockeringsåtgärder som grundas på ensidiga beslut från icke-dominerande företag omfattas inte av artikel 101 i EUF-fördraget, medan geoblockeringsåtgärder som baseras på avtal eller samordnade förfaranden mellan olika företag däremot kan omfattas av den artikeln. EU-domstolen har vid upprepade tillfällen slagit fast att avtal eller samordnade förfaranden som avskärmar de nationella marknaderna vid de nationella gränserna eller försvårar integrationen av de nationella marknaderna, och särskilt avtal som innebär ett förbud för eller en begränsning av parallellexporten, utgör avtal som har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 101.1 i EUF-fördraget.

(49)De flesta geoblockeringsåtgärder i samband med konsumentvaror är följden av enskilda affärsbeslut av detaljhandlare att inte sälja över gränserna. Över 11 % av detaljhandlarna uppgav dock att de har infört avtalsmässiga begränsningar av gränsöverskridande försäljning inom minst en av de produktkategorier där de är aktiva.

(50)Vissa av dessa territoriella begränsningar kan skapa konkurrensproblem.

(51)För det första anses avtalsmässiga begränsningar av det territorium inom vilket en distributör kan sälja de relevanta varorna vanligen utgöra en allvarlig begränsning enligt gruppundantagsförordningen, med endast ett begränsat antal undantag.

(52)I detta sammanhang görs åtskillnad mellan aktiva och passiva försäljningsbegränsningar i gruppundantagsförordningen. Aktiva försäljningsbegränsningar är tillåtna i den mån de rör försäljning i ett område som leverantören har förbehållit sig själv eller som leverantören exklusivt har tilldelat en annan distributör, medan passiva försäljningsbegränsningar ger totalt territoriellt skydd och vanligen är förbjudna. Inom ett selektivt distributionssystem får varken aktiv eller passiv försäljning till slutanvändarna begränsas.