Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, i överensstämmelse med Kyotoprotokollets projektmekanismer {SEK(2003) 785 }

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Allmänna anmärkningar

1.1 Förslagets politiska bakgrund

Gemensamt genomförande (JI) och mekanismen för ren utveckling (CDM), tillsammans med internationell handel med utsläppsrätter, är innovativa instrument som införs genom Kyotoprotokollet [1]. Genom att utnyttja möjligheter till minskning av växthusgasutsläppen i andra länder till lägre kostnader än hemma med hjälp av dessa s.k. flexibla Kyotomekanismer kan parterna uppnå en del av sina Kyotomål. Tanken är att det i ett globalt perspektiv är av mindre betydelse var utsläppsminskningarna äger rum, förutsatt att verkliga minskningar uppnås. Regler, villkor och riktlinjer för genomförandet av Kyotoprotokollets mekanismer bestämdes vid sjunde konferensen för parterna till UNFCCC (COP7, november 2001) och utgör del av de s.k. Marrakechavtalen.

[1] Kyotoprotokollet, som antogs 1997, kompletterar och stärker de åtaganden som gjorts inom ramen för FN:s ramkonvention om klimatförändringen (UNFCCC).

Detta förslag kommer att främja JI och CDM genom att ge företagen ytterligare incitament för deltagande i sådana mekanismer. På så sätt främjas tekniköverföring till industriländer som Ryssland och till utvecklingsländer, samtidigt som det minskar kostnaderna för uppnåendet av åtagandena inom ramen för unionens system för handel med utsläppsrätter enligt direktiv 2003/.../EG. Förslaget är en kraftfull signal till övriga parter till Kyotoprotokollet om att gemenskapen har engagerat sig helt i de flexibla Kyotomekanismerna och de fördelar dessa medför för gemenskapen och andra parter. Samtidigt har industriländerna ett ansvar för att minska sina utsläpp av växthusgaser genom åtgärder i det egna landet, med tanke på deras historiska utsläppsnivåer och på att de för närvarande släpper ut betydligt mer sådana gaser per capita än utvecklingsländerna. Detta är i linje med subsidiaritetsprincipen, eftersom industriländerna skall göra stora insatser hemma för att uppnå sina utsläppsminskningsåtaganden och endast utnyttja Kyotoprotokollets mekanismer för att uppfylla en del av dessa åtaganden. Denna princip är också fastlagd i Marrakechavtalen, och även EU har alltid förvarat den. Det är viktigt att EU fortsätter att leda kampen mot klimatförändringen, exempelvis genom att tillämpa principen om supplementaritet i praktiken. I detta förslag försöker man finna en balans mellan främjandet av JI och CDM å ena sidan och strävan efter att de skall komplettera utsläppsminskningar i det egna landet å andra sidan. Därvid tar man hänsyn till att denna åtgärd inte räcker för att garantera supplementaritet, eftersom den inte har något inflytande på hur medlemsstaterna kan komma att använda de flexibla Kyotomekanismerna, dvs. JI, CDM samt handel med utsläppsrätter mellan protokollparter. Gemenskapen har emellertid ett särskilt ansvar när det gäller de egna rättsliga instrumenten.

1.2. Kyotoprotokollets projektbaserade mekanismer - gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling

Gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling är "projektbaserade" och gör det möjligt att samla på sig tillgodohavanden om projekten uppnår utsläppsminskningar utöver vad som skulle ha uppkommit utan projektet (grundscenariet). Projekten måste leda till faktiska, mätbara och långsiktiga bidrag till kampen mot klimatförändringarna, och främja uppnåendet av värdländernas mål för hållbar utveckling, exempelvis genom överföring av miljöskonande teknik. Gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling skiljer sig genom att de äger rum i länder med olika åtaganden och därför omfattas av olika projektcykelkrav enligt Marrakechavtalen.

Projekt för gemensamt genomförande (JI) kommer att tillämpas i industriländer eller länder med övergångsekonomi (bilaga I, parter till UNFCCC). Sådana projekt omfattar minst två länder som har godtagit ett utsläppsmål, dvs. vars utsläpp begränsas. Utsläppsminskningar från JI-projekt kallas för utsläppsminskningsenheter (ERU - emission reduction units) och utfärdas av det land där projektet genomförs (värdlandet). Genomförandet av ett JI-projekt innebär att man överför ERU från ett land till ett annat, men den sammanlagda mängden utsläpp som tillåts i de berörda länderna ändras inte (en nollsumme-åtgärd, "zero sum operation"). Värdlandet har fördel av att överföra så lite av den tilldelade mängden enheter som möjligt, medan investerarlandet har fördela av att erhålla så många sådana enheter som möjligt. Det förväntas att de båda länderna kommer att komma fram till en rättvis balans. En sådan balans skulle innebära att det krävs mindre stränga kontrollförfaranden inom ramen för Marrakechavtalen. JI förväntas fungera som effektiva verktyg för överföring av avancerad miljöskonande teknik, inte minst i Ryssland, som har en stor potential för JI-investeringar inom sin energisektor.

JI-projekt kan också genomföras mellan två medlemsstater i Europeiska unionen. I sådana fall är miljövinsterna i fråga om växthusgasutsläppen en nollsumma inom gemenskapen. Samspelet mellan gemenskapens system för handel med utsläppsrätter och sådana potentiella projekt kommer att bli allt viktigare.

I Kyotoprotokollet föreskrivs det att CDM-projekt skall genomföras i utvecklingsländer (icke-bilaga I-parter till UNFCCC, utan kvantitativa mål för utsläppsminskningar). Bilaga I-parter har möjlighet att använda CDM-tillgodohavanden för att balansera ut ökningar i de inhemska utsläppen under en åtagandeperiod. Därför behövs det en ytterligare säkerhetsnivå för att kontrollera att de tillgodohavanden som förvärvas genom CDM-åtgärder är giltiga och fastställa deras mängd. Denna skillnad speglas i Marrakechavtalen. CDM-genomförandet övervakas av ett UNFCCC-organ, CDM-styrelsen, som har ansvar för utfärdandet av CDM-tillgodohavandena, de s.k. certifierade utsläppsminskningarna (CER, certified emission reductions). CDM förväntas vara ett utmärkt instrument för överförandet av avancerad, miljöskonande teknik till utvecklingsländer, samtidigt som de får hjälp med att uppnå sina mål för hållbar utveckling, t.ex. minskad fattigdom och sektorsrelaterad ekonomisk reform.

Parterna har ansvar för att deras Kyotoåtaganden uppfylls, men det är i första hand den privata sektorn som förväntas genomföra JI och CDM. Hittills har den privata sektorn ställt sig tvekande till JI och CDM, eftersom det varit oklart om Kyotoprotokollet skulle träda i kraft. 110 parter, dvs. mer än två tredjedelar av världens befolkning, har ratificerat Kyotoprotokollet, men JI och CDM kommer inte att bli verklighet innan protokollet träder i kraft. Andra, mindre betydelsefulla faktorer som fått den privata sektorn att tveka har bland annat varit potentiella överföringskostnader och risker med tidigt genomförande av JI och CDM, samt avsaknad av kapacitet och institutioner för urval och godkännande av projekt i många potentiella värdländer. Dessutom är det sannolikt att den privata sektorns engagemang i JI och CDM, bortsett från en köparmarknad för regeringar, kommer att förbli begränsat så länge företagen inte är skyldiga att minska sina växthusgasutsläpp i det egna landet.

1.3. Koppling av JI och CDM till gemenskapens system för handel med utsläppsrätter i syfte att minska kostnaderna för begränsning av växthusgasutsläppen inom EU och samtidigt bidra till global hållbar utveckling.

Den 18 mars 2003 antog rådet en gemensam ståndpunkt [2] om ett direktiv som skall möjliggöra ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser i gemenskapen så att sådana utsläpp kan minskas på ett kostnadseffektivt sätt inom EU. Direktivet väntas kunna antas slutgiltigt under 2003.

[2] Rådets dokument 15792/02.

Systemet innebär att direkta utsläpp av växthusgaser kommer att omfattas av rättsliga ramar som begränsar den sammanlagda utsläppsmängden. Från och med 2005 kommer systemet att innebära att alla som släpper ut stora mängder av koldioxid (el- och värmekraftverk samt energiintensiv industri) måste anpassa sina anläggningars utsläpp till de utsläppsrätter de fått tilldelade inom ramen för nationella tilldelningsplaner. Gemenskapssystemet ger dem som driver anläggningarna mer flexibilitet för att antingen investera i teknik för att minska utsläppen eller förskaffa sig EU-utsläppsrätter på marknaden för att täcka sina utsläpp, beroende på vad som är billigast. Gemenskapssystemet kommer att bidra till ett kostnadseffektivt uppfyllande av EU:s åtaganden inom ramen för Kyotoprotokollet [3]. I den gemensamma ståndpunkten föreskrivs ingenting om införandet av JI- eller CDM-tillgodohavanden.

[3] EG och dess medlemsstater är parter till UNFCCC. EG ratificerade Kyotoprotokollet i enlighet med rådets beslut 2002/358/EG av den 25 april 2002 om godkännande, på Europeiska gemenskapens vägnar, av Kyotoprotokollet till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar, och gemensamt fullgörande av åtaganden inom ramen för detta (EGT L 130, 15.5.2002, s. 1). EG:s ratificering av Kyotoprotokollet ägde rum den 31 maj 2002, och unionen har åtagit sig att före 2008-2012 minska sina utsläpp av växthusgaser med 8 % jämfört med 1990 års nivåer.

Detta förslag syftar därför i första hand till att garantera att JI- och CDM-tillgodohavanden erkänns som likvärdiga med EU:s utsläppsrätter när verksamhetsutövare använder dem inom ramen för gemenskapens system för att uppfylla sina skyldigheter. Kopplingen kommer att ge fler möjligheter till efterlevnad inom ramen för gemenskapssystemet, vilket skulle minska anläggningarnas kostnader. Samtidigt skulle kopplingen medföra att fler utsläppsrätter för växthusgaser blev tillgängliga på den europeiska marknaden, vilket skulle minska deras marknadspris. Det beräknas att de årliga efterlevnadskostnaderna under perioden 2008-2012 för de anläggningar som berörs i ett utvidgat EU skulle minskas med över 20 %. Om priserna för utsläppsrätter i ett utvidgat EU kopplas till tillgodohavandesystemet som det anges i förslaget, beräknas de kunna minskas med cirka hälften.

Förslaget kommer att främja efterfrågan efter JI-tillgodohavanden, inte minst från Ryssland, med tanke på den stora potentialen för projekt som finns där. Dessutom kommer det att leda till ökade investeringar från EU-företag och utveckling och överföring av avancerad, miljöskonsam teknik och kunskap. Genom att främja efterfrågan efter CDM-tillgodohavanden kommer förslaget också att bidra till överföring av miljöskonande teknik och kunskap, vilket kan vara till hjälp för utvecklingsländer som fungerar som värd åt CDM-projekt när de vill uppnå sina mål för hållbar utveckling. Slutligen kommer det att bidra till kampen mot klimatförändringen genom genomförande av Kyotoprotokollet och UNFCCC.

Förslaget är grundat på artikel 175.1 i fördraget, eftersom det har som huvudsyfte att främja insatser för att minska utsläppen av växthusgaser på ett kostnadseffektivt sätt och samtidigt bidra till hållbar utveckling på global nivå, och för att det innebär en ändring av direktivet om handel med utsläppsrätter, som också grundas på den artikeln.

Kopplingen av JI och CDM till handeln med utsläppsrätter har ingående diskuterats och analyserats av de olika berörda parterna i det europeiska klimatförändringsprogrammet (ECCP). Detta förslag bygger på resultaten av dessa diskussioner och analyser. Bland annat betonade ECCP:s arbetsgrupp om JI och CDM (2002) att det är önskvärt att koppla dessa instrument till gemenskapens system för handel med utsläppsrätter, under förutsättning att detta inte leder till att miljöfördelarna med handeln med utsläppsrätter ifrågasätts, och på villkor att Kyotoprotokollet och Marrakechavtalen respekteras.

genom förslaget skapas dessutom synergier med europeiska forskning under gemenskapens FoTU-ramprogram. Den europeiska forskningen främjar teknik som kan användas i kampen mot klimatförändringen, och överföring av sådan teknik till industri- och utvecklingsländer kommer att främjas genom JI och CDM.

1.4. Förslagets form och struktur.

Eftersom det viktigaste målet är att JI- och CDM-tillgodohavanden skall erkännas så att de kan användas inom ramen för gemenskapens system för handel med utsläppsrätter avser förslaget ett direktiv om ändring av direktiv 2003/.../EG om inrättandet av gemenskapssystemet. I förslaget införs de viktigaste villkoren för detta, samtidigt som systemets uppbyggnad, enkelhet och miljöfördelar bibehålls. Genom att förslaget konsoliderar befintlig lagstiftning är det det mest samstämmiga medlet för uppnående av de strategiska målen till låga genomförandekostnader.

Kopplingen av JI och CDM till gemenskapssystemet förutsätter att man skapar en förbindelse mellan de båda ramarna. JI och CDM är projektspecifika och grundas på ett grundscenario med tillgodohavanden, där de uppnådda utsläppsminskningarna kontrolleras i efterhand. Gemenskapssystemet å sin sida är ett system för minskning av växthusgasutsläpp genom begränsning och handel, grundat på att berörda anläggningar på förhand tilldelas utsläppsrätter. I detta förslag tas det hänsyn till att de båda ramarna skiljer sig från varandra i många hänseenden (olika berörda institutioner för utfärdande av utsläppsrätter och tillgodohavanden, olika tidsscheman för genomförandet, olika beräkningsenheter osv.).

Utgångspunkten är att JI- och CDM-tillgodohavandena erkänns som likvärdiga med EU:s utsläppsrätter ur miljösynpunkt och i ekonomiskt hänseende. Följaktligen innebär förslaget ingen ändring av de projektcykler genom vilka JI- och CDM-tillgodohavanden utfärdas. Det innebär att förslaget är baserat på förtroende till Kyotosystemet och de behöriga myndigheterna, i synnerhet CDM-styrelsen och den övervakningskommitté som upprättas genom artikel 6. I förslaget har en del säkerhetsåtgärder införts beträffande vad som kan kopplas och hur detta skall gå till för att genomföra Marrakechavtalen och bibehålla gemenskapssystemets miljöfördelar.

Genom förslaget införs också en rad internationellt erkända principer, kriterier och projektkrav i gemenskapslagstiftningen, vilket garanterar att de respekteras i alla projekt som godkäns av gemenskapen och dess medlemsstater. Det är viktigt att se till att dessa krav kan genomdrivas med hjälp av gemenskapslagstiftningen för att man skall kunna garantera att gemenskapen och dess medlemsstater uppfyller sina skyldigheter och eftersom sådana JI- och CDM-tillgodohavanden förmodligen kommer att utgöra huvuddelen av alla tillgodohavanden som används inom ramen för gemenskapssystemet.

2. Erkännandeförfarandet: omvandling av JI- och CDM-tillgodohavanden till utsläppsrätter

Förslaget utgår ifrån att medlemsstaterna omvandlar JI- och CDM-tillgodohavanden, dvs. ERU respektive CER, till utsläppsrätter, som är beräkningsenheten inom gemenskapens system. Om de behöriga myndigheterna begär det kan verksamhetsutövare erhålla utsläppsrätter som omvandlats från CER och ERU och som de antingen har själva har genererat eller inhandlat på marknaden [4]. Omvandlingen skall göras genom att medlemsstaten utfärdar utsläppsrätter i utbyte mot de CER eller ERU som den berörda verksamhetsutövaren förfogar över i det nationella registret. De utsläppsrätter som utfärdas på detta sätt skulle läggas till de utsläppsrätter som tilldelats verksamhetsutövaren inom ramen för de nationella tilldelningsplanerna i gemenskapssystemet. Verksamhetsutövarna kommer att kunna omvandla JI- och CDM-tillgodohavanden i alla medlemsstater som tillåter sådan omvandling.

[4] Om en medlemsstat tilldelar ERU eller CER till en verksamhetsutövare utan att ta betalt enligt marknadsvärdet kan detta utgöra statligt stöd och skulle förutsätta anmälan till kommissionen.

Omvandlingen av CER och ERU till utsläppsrätter har en rad fördelar, både för medlemsstaternas myndigheter och för de företag som deltar i gemenskapssystemet. Det ger de företag som deltar i systemet för handel med utsläppsrätter säkerheten att de kommer att kunna använda de utsläppsrätter som omvandlats från CER eller ERU på samma sätt som alla övriga utsläppsrätter som de ursprungligen erhållit eller senare skaffat sig för att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapssystemet. Eftersom det inte finns några andra begränsningar vad gäller användning eller lagring av sådana enheter innebär det att företagens tillgångar kan användas fritt inom ramen för gemenskapens system för handel med utsläppsrätter. Det ger också större säkerhet vad gäller vilka tillgodohavanden som godkänns som överensstämmande, och minskar överföringskostnaderna genom att förfarandena förenklas.

I direktiv 2003/.../EG fastställs det tydligt och klart (i skäl 9) att överföringar av utsläppsrätter från och med 2008 kommer att medföra motsvarande justeringar av tilldelade mängder (Assigned Amount Units, AAU) inom ramen för Kyotoprotokollet. Detta kommer att regleras i en förordning om nationella register som kommer att antas i enlighet med artikel 19 i det direktivet. Omvandlingen av CER och ERU till utsläppsrätter som är kopplade till de tilldelade mängderna (AAU) kommer att göra det lättare för medlemsstaterna att respektera Kyotoprotokollets begränsningar av användning och överföring av JI- och CDM-tillgodohavanden (högst 2,5 % av en parts tilldelade mängd får överföras till perioden 2013-2017 [5]).

[5] Beslut 16/CP.7 och 17/CP.7.

3. Villkor för godkännande av JI- och CDM-tillgodohavanden

Enligt förslaget skal de behöriga myndigheterna kunna omvandla CER och ERU från projektverksamhet som uppfyller följande villkor:

3.1. Kvantitativa villkor

Även om det skulle kunna medföra ekonomiska fördelar att ge obegränsad tillgång till JI- och CDM-tillgodohavanden skulle det samtidigt kunna hota miljöfördelarna med gemenskapens system för handel med utsläppsrätter. En koppling till JI och CDM möjliggör ökade utsläpp i sektorer som omfattas av systemet och kommer att påverka utsläppen från de anläggningar som använder sådana tillgodohavanden. Genom att på detta sätt lägga ut utsläppsminskningar på "entreprenad" utanför EU mister man de sekundära miljöfördelarna med minskade utsläpp av växthusgaser, till exempel minskade utsläpp av svavel och kväveoxid. Dessutom faller incitamentet för initiativ till utsläppsminskningar inom EU bort. Genom att det driver ned marknadspriset kan detta också försena den tekniska utvecklingen av den mest lovande tekniken för utsläppsminskning inom EU, som emellertid kommer att behövas i kampen mot klimatförändringen på medellång och lång sikt.

Sådana tvivel har beaktats i Kyotoprotokollet, där det fastställs att "de förvärvade utsläppsminskningsenheterna skall vara supplementära till nationella åtgärder för att uppfylla åtagandena" [6] och att "parter (...) [får] utnyttja certifierade utsläppsminskningar som härrör från sådana projektaktiviteter som bidrag till att fullgöra en del av deras (...) åtaganden om begränsning" [7]. Även i Marrakechavtalen föreskrivs det att användningen av dessa mekanismer skall vara supplementär till inhemska åtgärder [8]. Utvecklingsländerna vill att industriländerna vidtar kraftfulla åtgärder för att minska sina utsläpp i de egna länderna, och kommer, även om de är intresserade av investeringar inom ramen för CDM, att vara ovilliga att ta på sig mer i kampen mot klimatförändringen så länge industriländerna inte tar stora steg för att minska sina egna utsläpp.

[6] Artikel 6.1 d i Kyotoprotokollet, avseende JI.

[7] Artikel 12.3 b i Kyotoprotokollet, avseende CDM.

[8] Beslut 15/CP.7: "Principles, nature and scope of the mechanisms pursuant to Articles 6, 12 and 17 of the Kyoto Protocol".

Gemenskapen och dess medlemsstater har visserligen på det internationella planet kommit överens om att "de förvärvade utsläppsminskningsenheterna skall vara supplementära till nationella åtgärder", men gemenskapssystemet skapar en EU-övergripande marknad där utsläppsrätter kan köpas och säljas utan inskränkningar. Därför kan medlemsstaterna inte fatta egna beslut om vilka tillgodohavanden de vill erkänna inom ramen för gemenskapssystemet. Därför måste man noga övervaka vilken mängd av JI- och CDM-tillgodohavanden som omvandlas för användning i gemenskapssystemet, och även införa en bestämmelse om översyn i detta förslag, så att man vid behov kan kontrollera att Marrakechavtalen respekteras. Detta kan nämligen inte göras av de enskilda medlemsstaterna när det gäller gemenskapssystemet. I förslaget föreskrivs därför att en översyn automatiskt skall äga rum så snart antalet CER och ERU som omvandlas för användning i gemenskapssystemet når upp till 6 % av den sammanlagda mängden utsläppsrätter som tilldelats av medlemsstaterna. I detta fall får kommissionen undersöka om en maximinivå på exempelvis 8 % av det sammanlagda antalet utsläppsrätter bör införas för resten av perioden, i syfte att garantera supplementaritet för gemenskapssystemet enligt Kyotoprotokollet, och för att bibehålla gemenskapssystemets allmänna mål att uppnå utsläppsminskningar inom EU. Införandet av sådana kvantitativa bestämmelser skulle beslutas av den kommitté som utför uppgifter inom ramen för direktiv 2003/.../EG, eftersom det är nödvändigt att sådana beslut i praktiken fattas under den pågående handelsperioden.

Denna övervakningsbestämmelse begränsar för närvarande inte mängden omvandlade tillgodohavanden, bortsett från att tillgodohavanden från kolsänkor (se avsnitt 3.2 nedan) undantas. Bestämmelsern gör det därför möjligt för verksamhetsutövare som omfattas av gemenskapens system för handel med utsläppsrätter att dra full fördel av att JI och CDM kopplas till gemenskapssystemet. Dessa fördelar uppskattas motsvara en halvering av priserna på utsläppsrätter från 26 euro utan koppling till under 13 euro, och en årlig kostnadsbesparing på 700 miljoner euro för anlägggningar som omfattas av gemenskapssystemet i ett utvidgat EU. Utsläppen från dessa anläggningar skulle tillåtas öka med omkring 111 miljoner ton koldioxidekvivalenter jämfört med grundscenariot utan koppling.

Detta förslag reglerar inte medlemsstaternas eller enskilda privatpersoners användning av JI eller CDM för åtaganden utanför gemenskapssystemet, och det förblir medlemsstaternas ansvar att se till att dessa områden kompletterar varandra. Därför föreskrivs det i kommissionens nyligen framlagda förslag till ett beslut om en övervakningsmekanism för utsläpp av växthusgaser inom gemenskapen och genomförande av Kyotoprotokollet [9] att medlemsstaterna skall rapportera på vilket sätt deras användning av JI och CDM är supplementär till åtgärder i de egna länderna. Förslaget hindrar inte heller företag inom den privata sektorn i EU från att generera, inneha eller överföra CER och ERU utöver den kvantitativa gräns som satts. CER och ERU som inte omvandlats till EU-utsläppsrätter behåller sitt handelsvärde som instrument för medlemsstater och andra parter att uppnå Kyotomålen.

[9] KOM(2003) 51 slutlig.

Eftersom överföringen inte begränsas genom detta förslag, kommer de JI- och CDM-tillgodohavanden som används i gemenskapssystemet uppskattningsvis att uppgå till 7 % av de ursprungligen tilldelade utsläppsrätterna för perioden 2008-2012. Gränsen på 6 % av den sammanlagda mängden utsläppsrätter, som skulle utlösa översynsförfarandet, beräknas motsvara ungefär 2 % av EU:s utsläpp under basåret. Detta skulle utgöra mer än en fjärdedel av de sammanlagda minskningar som EU måste uppnå för att uppfylla sina Kyotomål. Den maximala nivå på 8 % som kommissionen skulle kunna överväga när utlösningströskeln har nåtts motsvarar uppskattningsvis 2,7 % av EU:s utsläpp under basåret, eller en tredjedel av gemenskapens utsläppsmål enligt Kyotoprotokollet. Övervakning kommer att genomföras enligt förordningen om nationella register när CER och ERU omvandlas till EU-utsläppsrätter, och allmänhetens tillgång till information om vilka mängder som omvandlats i medlemsstaterna kommer att garanteras på lämpligt sätt [10]. Med tanke på att medlemsstaterna får använda de flexibla mekanismerna enligt Kyotoprotokollet utöver omvandlingen av JI- och CDM-tillgodohavanden enligt detta förslag, anses dessa trösklar vara nödvändiga för att säkerställa att de flexibla mekanismerna är supplementära i förhållande till de inhemska insatserna för att minska utsläppen inom EU.

[10] Se särskilt artikel 20.3 i direktiv 2003/.../EG.

3.2. Kvalitativa villkor:

* Hur man undviker att räkna utsläpp som omfattas både av gemenskapens system för handel med utsläppsrätter och av utsläppsminskningar från projektaktiviteter flera gånger

Eftersom det upprättas rättsliga ramar för direkta utsläpp från viss verksamhet, som gör att den sammanlagda mängden utsläpp begränsas, medför gemenskapens system för handel med utsläppsrätter ingen risk för "dubbelberäkning". Till följd av att el- och värmesektorn täcks på ett harmoniserat och samstämmigt sätt kan medlemsstaterna inte ge utsläppsrätter till anläggningar som producerar el från kolfria källor eller till anläggningar som förbrukar el, värme eller ånga (indirekta utsläppskällor).

Vid kopplingen av projekttillgodohavanden till gemenskapens handelssystem kan fördubblingar uppstå. Om ERU utfärdas till följd av utsläppsminskningar som uppnåtts genom projekt inom gemenskapen leder detta emellertid också direkt eller indirekt till en minskning eller begränsning av utsläppen från någon anläggning som omfattas av gemenskapens system för handel med utsläppsrätter. Både ur miljösynpunkt och ur ekonomiskt hänseende är det viktigt att undvika dubbelberäkningar. Generering av ERU frigör utsläppsrätter, men innebär samtidigt att den allmänna begränsningen blir mindre strikt, eftersom ERU som omvandlas till utsläppsrätter ger innehavaren möjligheter att öka utsläppen med motsvarande mängd som minskats med hjälp av JI. Ekonomiskt sett skulle dubbelberäkningar snedvrida konkurrensen på den avreglerade europeiska elmarknaden. Medan befintliga kolfria källor inte skulle få några utsläppsrätter i samband med den ursprungliga tilldelningen inom ramen för de nationella tilldelningsplanerna kan nya investeringar i kolfria källor inte heller tilldelas ERU som kan omvandlas till utsläppsrätter.

Dubbelberäkningar bör förbjudas enligt principen att varje ton utsläpp endast får räknas en gång och att det på samma sätt endast får belönas en gång om utsläppen minskas med samma mängd. Därför kan en anläggning som omfattas av gemenskapssystemet inte samtidigt vara behörig för JI. Detta problem kommer sannolikt att uppstå med JI-projekt som genomförs inom anslutningsländernas energiförsörjnings- och energiefterfrågesektorer.

För att undvika dubbelberäkningar föreskrivs det i förslaget att inga ERU skall utfärdas för minskningar som direkt eller indirekt påverkar utsläpp vid anläggningar som omfattas av direktiv 2003/.../EG. I artikel 6 i Kyotoprotokollet föreskrivs det att JI-projekt skall godkännas av berörda parter. Kravet att medlemsstater inte skall godkänna projekt som kan leda till dubbelberäkning av utsläpp är förenligt med denna artikel i Kyotoprotokollet. Dubbelberäkning av utsläpp skulle innebära att det blev svårare för den berörda medlemsstaten att uppnå sina Kyotomål. Det är viktigt att lösa denna fråga på gemenskapsnivå för att bevara handelssystemets miljöfördelar och se till att det grundas på en korrekt beräkning av utsläpp, och för att undvika snedvridningar av handeln (t.ex. på EU:s avreglerade elmarknad). I förslaget uppmanas den kommitté som utför uppgifter inom ramen för direktiv 2003/.../EG att utveckla riktlinjer för undvikande av dubbelberäkning.

* Tillfälliga undantag för JI-verksamhet i anslutningsländerna

Kommissionen noterar de ansträngningar som vissa medlemsstater och kandidatländer gjort för att genomföra JI på ett tidigt stadium. Många anslutningsländer kommer att bli EU-medlemmar den 1 maj 2004, och då kommer gemenskapssystemet att ingå i gemenskapens regelverk. Förslaget ger möjlighet att tillfälligt undanta JI-verksamhet som normalt sett skulle omfattas av direktiv 2003/.../EG om handel med utsläppsrätter om den godtagits senast den 31 december 2004 eller, om detta infaller senare, datumet för ett lands anslutning till EU. Sådana JI-projekt skulle då tillåtas fortsätta som JI-projekt och generera ERU fram till den 31 december 2012. För att undvika dubbelberäkning av utsläpp föreskrivs det emellertid i förslaget att inga utsläppsrätter skall tilldelas inom ramen för den nationella tilldelningsplanen för utsläppsminskningar från sådan projektverksamhet.

Huvudorsaken är att "omvandlingen" av ett pågående JI-projekt till en anläggning som omfattas av handel med utsläppsrätter kan leda till rättsliga och avtalsmässiga problem både för investeraren och värdlandet, om de har gjort bilaterala överenskommelser för införskaffande och överföring av ERU. Inom ramen för gemenskapssystemet är det den medlemsstat i vilken anläggningen är belägen som har ansvar för tilldelning av utsläppsrätter till verksamhetsutövaren. Därför är det också värdlandet för ett pågående JI-projekt som måste besluta huruvida denna verksamhet tillfälligt kan undantas från systemet för handel med utsläppsrätter. Det skulle kunna besluta att inte undanta projektet och tilldela utsläppsrätter utgående från det grundscenario som ursprungligen utarbetats för JI-projektet.

* Undantag, för viss verksamhet, från möjligheten att omvandla tillgodohavanden till utsläppsrätter inom ramen för gemenskapssystemet

Detta förslag berör inte medlemsstaternas eller privatpersoners användning av JI- eller CDM-tillgodohavanden för att uppfylla åtaganden utanför gemenskapens system för handel med utsläppsrätter. Genom gemenskapssystemet skapas en EU-övergripande marknad där utsläppsrätter kan köpas och säljas fritt, vilket innebär att medlemsstaterna inte längre kan fatta enskilda beslut om vilka tillgodohavanden de vill erkänna. Därför behövs ett gemensamt tillvägagångssätt för projektverksamhet inom ramen för gemenskapssystemet.

I förslaget utesluts både JI- och CDM-tillgodohavanden från omvandling till utsläppsrätter för användning inom ramen för gemenskapssystemet om de inte härstammar från projekt som uppnår permanenta utsläppsminskningar från punktkällor (direkta utsläppskällor) och kan leda till betydande effekter på den biologiska mångfalden. I Marrakechavtalen (beslut 16/CP.7 och 17/CP.7) fastställs det att bilaga I-parter skall avstå från att använda CER och ERU som genererats vid kärnkraftsanläggningar för att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 3.1 i Kyotoprotokollet. I artikel 3.1 ingår en rättsligt bindande skyldighet för bilaga I-parter att se till att deras utsläpp inte överstiger utsläppsgränserna och att de respekterar de minskningsåtaganden som fastställs i bilaga B till Kyotoprotokollet. Dessutom fastställs ett gemensamt mål för alla bilaga I-parter att sträva efter att minska sina sammanlagda utsläpp med minst 5 % under 1990 års nivå under perioden 2008-2012. Detta gemensamma mål ingick ursprungligen i en särskild artikel, men infördes i artikel 3.1 på ett senare stadium i förhandlingarna. I Kyotoprotokollets artikel 3.1 fastställs tydliga och rättsligt bindande skyldigheter för bilaga I-parter, även för perioden efter 2012. Detta visas också i artikel 3.9 i Kyotoprotokollet, där det fastställs att bilaga B skall ändras för att införa skyldigheter för de följande åtagandeperioderna enligt artikel 3.1. Detta innebär att bilaga I-parternas skyldighet att avstå från användningen av CER och ERU som genererats vid kärnkraftsanläggningar har fastställts fram till 2012, vilket tyder på att denna skyldighet kan komma att bibehållas även under de följande perioderna.

JI- och CDM-tillgodohavanden som genereras genom markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk (LULUCF) utesluts också från omvandling till utsläppsrätter. LULUCF-verksamhet innebär endast en tillfällig lagring av kolet, som senare släpps ut i atmosfären igen. Sådan verksamhet omfattas inte av gemenskapens system för handel med utsläppsrätter, där man strävar efter permanenta minskningar från utsläppskällor. Gemenskapens system för handel med utsläppsrätter är främst tänkt som teknisk drivfjäder för långsiktiga utsläppsminskningar från energi- och industrisektorerna. Att godkänna tillgodohavanden från LULUCF-verksamhet vore inte förenligt med den linje som rådet och Europaparlamentet valt för handel med utsläppsrätter. Dessutom finns det fortfarande en rad oklarheter i fråga om hur man skall beräkna och övervaka bortskaffandet av utsläpp genom kolsänkor inom ramen för Kyotoprotokollet, både för JI och CDM, och både på lands- och projektnivå. Det är inte heller klart hur man skulle kunna förena det faktum att kolet i LULUCF-åtgärder endast binds tillfälligt med handel med utsläppsrätter på enhetsnivå, eftersom man i så fall skulle vara tvungen att tillskriva senare utsläpp av växthusgaser till dem som erhållit tillgodohavanden tack vare den ursprungliga bindningen av kolet i kolsänkor. För närvarande förhandlar man om villkor för införandet av skogsplantering och återplantering av skog inom ramen för CDM. Inget internationellt beslut kommer att fattas förrän tidigast vid den nionde partskonferensen för UNFCCC (i december 2003). Mot bakgrund av tillämpningen av dessa villkor kommer kommissionen att överväga om och i så fall hur krediter från LULUCF-åtgärder skulle kunna användas vid handel med utsläppsrätter på enhetsnivå inom gemenskapssystemet. Dessutom bör JI och CDM leda till tekniköverföring, bland annat genom att de främjar ny, renare teknik och förbättrad energieffektivitet. Skogsplantering och återplantering av skog däremot leder inte till överföring eller utveckling av teknik. Kolsänkeprojekt förväntas bli billigare än projekt för tekniköverföring. Det skulle därför inverka negativt på tekniköverföringen till andra industriländer och till utvecklingsländerna om man lät tillgodohavanden från kolsänkor omvandlas. Sådan tekniköverföring är emellertid en förutsättning för att JI och CDM skall vara framgångsrika och att det långsiktiga målet att stabilisera de globala utsläppsnivåerna av växthusgaser skall kunna uppnås.

Med beaktande av de bestämmelser som gäller i gemenskapen avseende dubbelberäkning av JI-projekt ger förslaget möjlighet att omvandla JI- och CDM-tillgodohavanden från vattenkraftverk. Medlemsstaterna och andra industriländer bör emellertid ta hänsyn till miljö- och samhällseffekter för de projekt i vilka de medverkar eller som genomförs av rättssubjekt som de har bemyndigat att delta. Därigenom bör man kunna undvika projekt som ger upphov till negativa miljö- och samhällseffekter, exempelvis energiproduktion vid stora vattenkraftverk, i enlighet med vad som visats av Världskommissionen för dammar (World Commission on Dams). [11] Vid den översyn av gemenskapens system för handel med utsläppsrätter som kommer att äga rum 2006 bör det undersökas i vilken omfattning stora vattenkraftprojekt som kan får negativa effekter på miljö och samhälle har inletts.

[11] Se slutrapport från Världskommissionen för dammar: Dams and Development: A New Framework for Decision-Making, offentliggjord i november 2000.

3.3. Tidsscheman och deras följder

JI- och CDM-tillgodohavanden godtas för användning i gemenskapens system för handel med utsläppsrätter från och med 2008, vilket innebär att dessa båda projektmekanismer behandlas på lika villkor. Enligt artikel 12.20 i Kyotoprotokollet om CDM kan CER som erhållits före första åtagandeperioden (2008-2012) användas för att hjälpa till att uppnå överensstämmelse under första åtagandeperioden. Alternativet att i EG-lagstiftning fastställa att CDM-tillgodohavanden kan användas före 2008 skulle därför inte vara förenligt med Kyotoprotokollet. Garantin att CDM-tillgodohavanden som genererats tidigare kommer att godtas efter 2008 för uppfyllandet av skyldigheterna inom EG-systemet ger emellertid en extra drivkraft åt CDM i ett tidigt stadium och kan därför förväntas leda till minskade överföringskostnader och lägre risker för investeringar i CDM-projekt.

Vad gäller JI-tillgodohavanden fastställs det i Marrakechavtalen [12] att ERU endast skall utfärdas för en tillgodohavandeperiod som inleds efter början av år 2008. Detta innebär att JI-tillgodohavanden inte kommer att förekomma före 2008. Möjligheten att omvandla ERU till utsläppsrätter under perioden 2005-2007 ingår därför inte i förslaget, av den enkla anledningen att inga ERU kommer att finnas tillgängliga före 2008.

[12] Beslut 16/CP.7, "Guidelines for the implementation of Article of the Kyoto protocol".

4. Kopplingar till befintlig EG-miljölagstiftning och till EU:s strategi för hållbar utveckling

4.1. Kravet att beakta gemenskapens regelverk vid upprättandet av grundscenarier för projektverksamhet i länder som slutit anslutningsfördrag med EU

Enligt Kyotoprotokollet skall JI och CDM uppnå ytterligare minskningar utöver vad som skulle uppnås utan dem, och i Marrakechavtalen fastställs det att ett grundscenario bör utarbetas som tar hänsyn till relevanta nationella strategier och förhållanden, exempelvis reforminitiativ i olika sektorer, lokal tillgång till bränsle, elsektorns expansionsplaner eller den ekonomiska situationen i projektsektorn [13]. Om ett land som fungerar som värd för ett JI- eller CDM-projekt i sin lagstiftning har detaljerade krav som påverkar utsläppen av växthusgaser bör denna lagstiftning till fullo beaktas vid utarbetandet av grundscenarier. Anslutningsländer är skyldiga att anpassa sina nationella lagar och andra författningar till EG:s hela lagstiftning, det s.k. regelverket, senast till anslutningen, med undantag för vissa övergångslösningar som överenskoms i anslutningsförhandlingarna och fastställs i anslutningsfördraget. Krav i EG-lagstiftningen skall ses som ett element i grundscenariet för JI-projekt som genomförs i sådana länder.

[13] Beslut 16/CP.7. "Guidelines for the implementation of Article of the Kyoto protocol": "The baseline (...) is the scenario that reasonably represents the anthropogenic emissions by sources (...) that would occur in the absence of the proposed project. A baseline shall cover emissions from all gases, sectors and source categories listed in Annex A to the Kyoto protocol (...) within the project boundary." (Grundscenariet (...) är ett scenario som rimligtvis kan anses visa de antropogena utsläppen från källor (...) som skulle uppkomma om det föreslagna projektet inte genomfördes. Ett grundscenario skall täcka utsläpp av alla gaser, sektorer och källkategorier i bilaga A till Kyotoprotokollet (...) inom projektets ramar.)

4.2. Krav om att miljö- och samhällseffekter av projekt i vilka medlemsstaterna är inblandade skall beaktas

I Marrakechavtalen bekräftas det att det är värdlandets sak att avgöra huruvida JI- och CDM-projekt är till hjälp när landet försöker uppnå sina mål för hållbar utveckling. Det är medlemsstaternas uppgift att godta JI- och CDM-projekt i vilka de själva eller rättssubjekt från deras land är inblandade.

I förslaget fastställs det att medlemsstaterna skall ta hänsyn till miljö- och samhällseffekter för de projekt i vilka de medverkar eller som genomförs av rättssubjekt som de har bemyndigat att delta. Detta är ett allmänt krav som gäller både för projektförberedelser (innan projekten antas) och projektgenomförande (när utsläppsminskningarna övervakas och kontrolleras). Kravet är förenligt med Marrakechavtalen, som ger medlemsstaterna stor frihet att avgöra huruvida samhälleliga eller miljörelaterade aspekter av CDM- och JI-projekt bör beaktas innan de beslutar om godkännande av projekt. Genom att ta hänsyn till ekonomiska, samhälleliga och miljörelaterade effekter i godkännandeförfarandet kan man se till att JI- och CDM-projekt faktiskt bidrar till en hållbar utveckling. Eftersom deltagandet i JI och CDM är frivilligt omfattar förslaget en uppmuntran till den privata sektorn att ta ökat miljö- och samhällsansvar och förbättra sin redovisning av sådana aspekter i enlighet med den genomförandeplan som fastställts vid världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg.

4.3. Allmänhetens tillgång till information om JI- och CDM-projektverksamhet

I enlighet med direktiv 2003/4/EG om allmänhetens tillgång till miljöinformation, bestämmelserna i Århuskonventionen och kraven om information till allmänheten i Marrakechavtalen (bland annat genom nationella register [14]) skall detta förslag garantera att information om projektverksamheten även blir tillgänglig för allmänheten. Denna regel gäller för projekt utanför gemenskapen där privatföretag deltar, eftersom detta deltagande sker på medlemsstatens ansvar.

[14] Se särskilt avsnitt E i bilagan till beslutsutkastet -/CMP.1 om regler för redovisning av tilldelade mängder enligt artikel 7.4 i Kyotoprotokollet.

4.4. Miljökonsekvensbedömning av nationella strategier och program för genomförande av JI/CDM

I förslaget fastställs det att medlemsstaterna skall bedöma de miljökonsekvenser som kan uppkomma till följd av deras nationella strategier och program för genomförande av JI-/CDM-projekt, och konsultera allmänheten innan projekten antas. Genom denna bestämmelse genomförs både Århuskonventionen och direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (strategisk miljöbedömning för planer och program).

4.5. Möjlighet för EMAS-inspektörer att kontrollera utsläppsminskningar från JI-projektverksamhet inom gemenskapen

Endast utsedda operativa organ som bemyndigats av CDM-styrelsen kan validera projekt eller kontrollera och certifiera utsläppsminskningar inom ramen för CDM.

Enligt det påskyndade förfarandet för JI (när värdparten uppfyller alla deltagandekrav i avsnitt D i beslut 16/CP.7) kan parter i bilaga I besluta vem de vill utse för kontroller av utsläppsminskningar.

Förslaget ger medlemsstaterna möjlighet att utse miljöinspektörer som är verksamma inom EMAS för att kontrollera utsläppsminskningar från JI-verksamhet i gemenskapen med hjälp av ett påskyndat förfarande. Fördelen är att man på så sätt kan utnyttja befintliga ackrediteringsorgan och -förfaranden som införts i enlighet med artikel 4 i förordning (EEG) nr 761/2001 [15] av den 19 mars 2001. EMAS miljöinspektörer skulle emellertid behöva visa att de, förutom goda kunskaper om klimatförändringsfrågor, har lämplig sakkunskap och kunskap om vad som gäller för JI-projektcykeln.

[15] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 761/2001 av den 19 mars 2001 om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (EMAS). Se ackrediteringsbestämmelser i bilaga V.

5. Samordning med medlemsstaternas nationella utsedda myndigheter för genomförande av JI och CDM

I syfte att främja bättre genomförande rekommenderas det i förslaget att den behöriga myndigheten för genomförande av direktivet om handel med utsläppsrätter 2003/..../EG [16] och den utsedda nationella myndigheten för genomförande av JI- och CDM-projekt i enlighet med Marrakechavtalen [17] skall samordnas fullständigt.

[16] Artikel 18.

[17] Beslut 16/CP.7, artikel 20 a och beslut 17/CP.7, artikel 29.

6. Projekt för förnybara energikällor

Ett viktigt alternativ för att minska växthusgasutsläppen från el- och värmeproduktionen är att ersätta konventionella fossila bränslen med förnybara energikällor.

I gemenskapens system för handel med utsläppsrätter tas förnybara energikällor inte upp uttryckligen, eftersom de inte leder till koldioxidutsläpp. Förnybara energikällor har fördelen att inga utsläppsrätter behöver begäras eller lämnas in för produktion av el och värme, medan sådana utsläppsrätter medför ökade alternativkostnader för producenter som använder fossila bränslen som kol, olja eller naturgas. Dessa ökade alternativkostnader kommer att avspegla sig i marknadspriset för el och värme, och ge de producenter som använder förnybara energikällor marknadsfördelar.

Det förväntas att många projekt för förnybara energikällor kommer att föreslås som Kyotoprojektverksamhet, särskilt inom ramen för CDM. Sådana projekt kommer att bidra kraftigt till minskningen av klimatförändringen och kan hjälpa vissa länder att anpassa sig till klimatförändringens negativa följder. Det finns stora möjligheter att skapa synergier med kampen mot fattigdomen. Likaså kan det vara värt att notera att parterna till UNFCCC nyligen (vid åttonde partskonferensen i Delhi, Indien) antog förenklade regler för småskaliga CDM-projekt, inbegripet projekt för förnybara energikällor med en högsta effektkapacitet på 15 megawatt. Detta kommer att underlätta genomförandet av projekt för förnybara energikällor inom ramen för CDM, samtidigt som överföringskostnaderna minskas.

Däremot kommer anläggningar för förnybara energikällor som kan påverka utsläppen från anläggningar som omfattas av gemenskapens system för handel med utsläppsrätter inte att vara behöriga inom ramen för JI i EU, på grund av bestämmelserna om dubbelberäkning.

2003/0173 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 2003/.../EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, i överensstämmelse med Kyotoprotokollets projektmekanismer (Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [18],

[18] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [19],

[19] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [20],

[20] EGT C [...], [...], s. [...].

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [21], och

[21] EGT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) I Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/.../EG [22] införs ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen som skall främja en minskning av växthusgasutsläpp på ett kostnadseffektivt och ekonomiskt sätt, utgående från insikten att de globala växthusgasutsläppen på lång sikt kommer att behöva minskas med cirka 70 % jämfört med 1990 års nivåer. Det syftar till att uppfylla gemenskapens och dess medlemsstaters åtaganden att minska de antropogena växthusgasutsläppen inom ramen för Kyotoprotokollet, som godkändes genom rådets beslut 2002/358/EG av den 25 april 2002 om godkännande, på Europeiska gemenskapens vägnar, av Kyotoprotokollet till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar, och gemensamt fullgörande av åtaganden inom ramen för detta [23].

[22] EGT C [...], [...], s. [...].

[23] EGT L 130, 15.5.2002, s. 1.

(2) I direktiv 2003/.../EG fastställs det att godkännandet av tillgodohavanden från projektbaserade mekanismer för uppfyllande av skyldigheter från och med 2005 kommer att göra det möjligt att minska växthusgasutsläppen på ett mer kostnadseffektivt sätt; detta skall uppnås genom en koppling av de projektbaserade mekanismerna i Kyotoprotokollet, t.ex. gemensamt genomförande (JI) och mekanismen för ren utveckling (CDM), med gemenskapens system för handel med utsläppsrätter (nedan kallat "gemenskapssystemet").

(3) En koppling mellan de projektbaserade mekanismerna i Kyotoprotokollet och gemenskapssystemet ger verksamhetsutövarna möjlighet att använda utsläppstillgodohavanden som genererats genom projektverksamhet enligt artiklarna 6 och 12 i Kyotoprotokollet för att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 12.3 direktiv 2003/.../EG. Kopplingen kommer att ge fler möjligheter till efterlevnad inom ramen för gemenskapssystemet, vilket skulle minska anläggningarnas sammanlagda efterlevnadskostnader inom ramen för Kyotoprotokollet och öka tillgången till utsläppsrätter på gemenskapsmarknaden. Genom att efterfrågan efter tillgodohavanden från gemensamt genomförande främjas kommer gemenskapsföretag att investera i utvecklingen och överföringen av avancerad miljöteknik och -kunskap. Efterfrågan efter tillgodohavanden från mekanismen för ren utveckling kommer också att stimuleras, vilket innebär att utvecklingsländer som fungerar som värd åt projekt för mekanismen för ren utveckling kommer att få hjälp med att uppnå sina mål för hållbar utveckling.

(4) Tillgodohavanden från Kyotoprotokollets projektbaserade mekanismer kommer först att uppstå när Kyotoprotokollet träder i kraft. Utöver användningen av Kyotoprotokollets projektbaserade mekanismer i gemenskapen och dess medlemsstater samt genom företag och enskilda personer utanför gemenskapssystemet bör dessa mekanismer kopplas till gemenskapssystemet på ett sätt som är förenligt med Kyotoprotokollet och senare beslut som fattas inom ramen för protokollet, men också med gemenskapssystemets mål och struktur och bestämmelserna i direktiv 2003/.../EG.

(5) Utsläppstillgodohavanden som genererats genom Kyotoprotokollets projektbaserade verksamhet bör omvandlas till utsläppsrätter enligt direktiv 2003/.../EG så att en och samma måttenhet kan användas på gemenskapens markand för utsläppsrätter för växthusgaser, varigenom man också erkänner att Kyotoprotokollets utsläppstillgodohavanden och gemenskapens utsläppsrätter är likvärdiga.

(6) Antalet utsläppstillgodohavanden från Kyotoprotokollets projektbaserade verksamhet som omvandlas till utsläppsrätter bör övervakas, och en översyn bör planeras för att se till att gemenskapens och dess medlemsstaters åtaganden enligt Kyotoprotokollet och senare beslut som fattas inom ramen för detta avseende gemenskapssystemet kan genomföras, samt så att gemenskapssystemets övergripande mål att uppnå utsläppsminskningar bibehålls.

(7) I enlighet med Kyotoprotokollet och senare beslut inom ramen för detta bör utsläppstillgodohavanden från projektverksamhet som omfattar kärnkraftsanläggningar inte användas för uppfyllandet av åtagandena enligt Kyotoprotokollet. Utsläppstillgodohavanden som uppkommer genom markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk bör inte omvandlas till utsläppsrätter enligt detta direktiv eftersom de inte leder till permanenta utsläppsminskningar från källor.

(8) För att undvika dubbelberäkning bör utsläppsminskningsenheter inte utfärdas för minskningar som genererats genom projektverksamhet inom gemenskapen som samtidigt leder till minskningar eller begränsningar av utsläpp från anläggningar som omfattas av direktiv 2003/.../EG.

(9) I enlighet med anslutningsfördragen bör gemenskapens regelverk beaktas vid fastställandet av grundscenarier för projektverksamhet som genomförs i länder som ansluter sig till unionen. Ett tillfälligt undantag bör emellertid tillåtas för pågående projekt för gemensamt genomförande som godkänts fram till den 31 december 2004 eller, om detta infaller senare, till det datum då det berörda landet ansluter sig till unionen, vilket kan medföra att utsläppsminskningsenheter utfärdas fram till den 31 december 2012 förutsatt att inga utsläppsrätter tilldelas i de nationella tilldelningsplanerna för utsläppsminskningar till följd av den berörda projektverksamheten.

(10) Det är medlemsstaternas uppgift att på förhand godkänna Kyotoprotokollets projektverksamhet. När de överväger huruvida sådana projekt skall godkännas bör medlemsstaterna kontrollera att projektverksamheten leder till extra utsläppsminskningar och medför faktiska, mätbara och långsiktiga fördelar i form av lindring av klimatförändringen, och att de samtidigt bidrar till uppnåendet av värdlandets mål för hållbar utveckling, exempelvis genom att miljöteknik överförs i enlighet med Kyotoprotokollet och eventuella senare beslut som fattats inom ramen för detta, och till att tillgodose vändandets specifika utvecklingsbehov och -mål samt till bekämpning av fattigdomen.

(11) I enlighet med Europeiska unionens strategi för hållbar utveckling [24] föreskrivs det i detta direktiv att man bör beakta miljö- och samhällseffekter av verksamhet inom ramen för gemensamt genomförande eller mekanismen för ren utveckling när projekten förbereds och genomförs, så att projekten i praktiken bidrar till en hållbar utveckling.

[24] KOM(2001) 264 slutlig.

(12) I enlighet med UNFCCC, Kyotoprotokollet och andra, senare beslut som antas för genomförandet av dessa, bör kommissionen och medlemsstaterna främja kapacitetsutveckling i utvecklingsländer och länder med övergångsekonomi för att hjälpa dem att till fullo utnyttja gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling så att de kompletterar deras strategier för en hållbar utveckling.

(13) Eftersom deltagandet i projekt för gemensamt genomförande och för mekanismen för ren utveckling är frivilligt bör företagens miljö- och samhällsansvar och deras redovisning av sådana aspekter utvecklas i enlighet med punkt 17 i genomförandeplanen från världstoppmötet för hållbar utveckling [25]. I detta sammanhang bör företagen uppmuntras att förbättra samhälls- och miljöprestandan för verksamheter i vilka de deltar och som har att göra med gemensamt genomförande eller mekanismen för ren utveckling.

[25] Inför referens.

(14) Allmänheten bör ha tillgång till information om projektverksamhet och rådfrågas på förhand när det utvecklas nationella program för genomförandet av projekt för gemensamt genomförande och för mekanismen för ren utveckling.

(15) Medlemsstaternas nationella program för genomförandet av projekt för gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling bör ta hänsyn till relevant gemenskapspolitik, bland annat gemenskapens samarbete för ekonomisk utveckling och bistånd, och vara förenliga med gemenskapens bestämmelser om konkurrens och offentlig upphandling.

(16) Därför bör direktiv 2003/.../EG ändras i enlighet med detta.

(17) De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [26].

[26] EGT L 198, 17.7.1999, s. 23.

(18) Eftersom målet för den föreslagna åtgärden, skapandet av en koppling mellan Kyotoprotokollets projektbaserade mekanismer och gemenskapssystemet, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av de enskilda medlemsstaterna, och målet därför, på grund av de föreslagna åtgärdernas omfång och effekter bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Ändringar av direktiv 2003/.../EG

Direktiv 2003/.../EG ändras på följande sätt:

1. I artikel 3 skall följande punkter läggas till:

(k) bilaga I-part: en part som ingår i förteckningen i bilaga I till UNFCCC och som har ratificerat Kyotoprotokollet i enlighet med artikel 1.7 i Kyotoprotokollet,

(l) projektverksamhet: projektverksamhet som godkänts av minst en bilaga I-part i enlighet med artikel 6 eller artikel 12 i Kyotoprotokollet och de beslut som antas inom ramen för detta,

(m) utsläppsminskningsenhet (ERU): en räkneenhet som utfärdas i enlighet med artikel 6 i Kyotoprotokollet och de beslut som antas inom ramen för detta,

(n) certifierad utsläppsminskning (CER): en räkneenhet som utfärdas i enlighet med artikel 12 i Kyotoprotokollet och de beslut som antas inom ramen för detta.

2. Följande artiklar skall införas efter artikel 11:

"

Artikel 11a

Omvandling av CER och ERU från projektverksamhet för användning inom ramen för gemenskapssystemet

1. Efter det att Kyotoprotokollet trätt i kraft och i enlighet med punkt 2 och 3 i denna artikel kan medlemsstaterna på begäran av en verksamhetsutövare omvandla certifierade utsläppsminskningar (CER) och utsläppsminskningsenheter (ERU) från projektverksamhet till utsläppsrätter som kan användas i gemenskapssystemet inom varje enskild period som avses i artikel 11.2 i detta direktiv. Detta skall göras genom att medlemsstaten utfärdar en utsläppsrätt i utbyte för varje CER eller ERU som den berörda verksamhetsutövaren förfogar över i medlemsstatens nationella register.

2. Så snart antalet CER och ERU från projektverksamhet som omvandlas för användning i gemenskapssystemet når upp till 6 % av den sammanlagda mängden utsläppsrätter som tilldelats av medlemsstaterna skall kommissionen omedelbart genomföra en översyn. I ljuset av denna översyn får kommissionen överväga huruvida man i enlighet med det förfarande som anges i artikel 23.2 bör införa en maximigräns på exempelvis 8 % av den sammanlagda mängden utsläppsrätter som utfärdats av medlemsstaterna för den berörda perioden.

3. Alla CER och ERU kan omvandlas för användning i gemenskapssystemet, med undantag för sådana som härstammar från följande typer av projektverksamhet:

(a) Kärnkraftsanläggnignar i enlighet med bestämmelserna i Kyotoprotokollet och i senare beslut inom ramen för detta.

(b) Markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk.

Artikel 11b Projektverksamhet

1. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att grundscenarierna för projektverksamhet enligt definitioner i senare beslut inom ramen för Kyotoprotokollet, om de genomförs i länder som slutit anslutningsfördrag med unionen, är till fullo förenliga med gemenskapens regelverk, inbegripet de tillfälliga undantag som fastställs i anslutningsfördraget.

2. Utom i de fall som avses i punkt 3 skall medlemsstater som fungerar som värd åt projektverksamhet se till att inga ERU utfärdas för minskningar eller begränsningar av växthusgasutsläpp från anläggningar som täcks av detta direktiv.

3. Fram till och med den 31 december 2012 kan utsläppsminskningar till följd av projektverksamhet som omfattas av detta direktiv och som godkänts senast den 31 december 2004 eller, om detta infaller senare, senast den dag då det berörda landet ansluter sig till unionen, leda till utfärdandet av ERU. För sådan projektverksamhet skall inga utsläppsrätter utfärdas avseende utsläppsminskningar som uppkommer genom denna verksamhet.

4. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att projektens miljö- och samhällskonsekvenser beaktas vid förberedandet och genomförandet av projektverksamhet i vilken de deltar eller tillåter privata eller offentliga företag att delta och som äger rum utanför gemenskapen. de skal också se till att sådana projekt utvecklas och genomförs på ett sätt som bidrar till hållbar utveckling och till värdländernas särskilda utvecklingsbehov och -mål.

5. När de överväger godkännandet av projektverksamhet i enlighet med artiklarna 6 och 12 i Kyotoprotokollet och beslut som fattats inom ramen för detta skall medlemsstaterna se till att projektverksamheten leder till

(a) faktiska, mätbara och långsiktiga fördelar i fråga om lindring av klimatförändringen,

(b) minskade utsläpp utöver vad som skulle uppnås om den föreslagna projektverksamheten inte ägde rum,

(c) överföring av miljöskonande teknik och kunskap.

6. Bestämmelser om genomförandet av punkterna 1-5 skall antas i enlighet med artikel 23.2.

"

3. I artikel 17 skall följande punkt läggas till:

"Information om projektverksamhet i vilken en medlemsstat deltar eller tillåter privata eller offentliga företag att delta, och som innehas av den behöriga myndigheten skall av denna myndighet göras tillgänglig för allmänheten i enlighet med de begränsningar som anges i artikel 3.3 och artikel 4 i direktiv 2003/4/EG."

4. Följande artikel skall införas efter artikel 17:

"Artikel 17a Strategisk miljöbedömning för nationella program för genomförande av projekt för gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling

Medlemsstaterna skall bedöma de miljökonsekvenser som kan uppkomma till följd av deras nationella strategier och program för genomförande av projekt, och skall konsultera allmänheten innan dessa antas, i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG [27], särskilt artikel 6 i detta."

[27] Direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan.

5. I artikel 18 skall följande punkt läggas till:

"Medlemsstaterna skall särskilt se till att deras utsedda kontaktpunkter för godkännande av projekt enligt artikel 6.1 a i Kyotoprotokollet samordnas med deras utsedda nationella myndighet för genomförandet av artikel 12 i Kyotoprotokollet, respektive med de myndigheter som utsetts i enlighet med senare beslut som fattats inom ramen för Kyotoprotokollet."

6. I punkt 3 i artikel 19 skall följande mening läggas till:

"Den förordningen skall också omfatta bestämmelser om omvandlingen av CER och ERU för användning i gemenskapssystemet samt om övervakning av det omfång i vilket omvandlingen sker."

7. Artikel 21 skall ändras på följande sätt:

(a) I punkt 1 skall andra meningen ersättas med följande:

"Denna rapport skall särskilt belysa de arrangemang som gjorts för utfärdande av utsläppsrätter, omvandling av ERU och CER för användning i gemenskapssystemet, förandet av register, tillämpning av riktlinjerna för övervakning och rapportering, kontroll och andra frågor som rör direktivets efterlevnad och eventuella skattemässiga bestämmelser avseende utsläppsrätterna."

(b) Punkt 3 skall ersättas med följande:

"3. Kommissionen skall organisera informationsutbyte mellan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna avseende utvecklingen av frågor rörande tilldelning, omvandling av ERU och CER för användning i gemenskapssystemet, förandet av register, rapportering, kontroll och efterlevnad."

8. Följande artikel skall införas efter artikel 21:

"Artikel 21a

I enlighet med UNFCCC, Kyotoprotokollet och andra, senare beslut som antas för genomförandet av dessa, skall kommissionen och medlemsstaterna försöka främja kapacitetsutveckling i utvecklingsländer och länder med övergångsekonomi för att hjälpa dem att till fullo utnyttja gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling så att de kompletterar deras strategier för en hållbar utveckling, samt även underlätta rättssubjekt medverkan i utveckling och genomförande av projekt för gemensamt genomförande och för mekanismen för ren utveckling.

9. Artikel 30 skall ändras på följande sätt:

(a) I stycke 2 skall följande punkt läggas till:

"(k) projektmekanismernas inverkan på värdländerna, och i synnerhet på dessas utvecklingsmål, exempelvis huruvida det har införts JI- eller CDM-projekt för stora vattenkraftverk med negativa effekter på miljö och samhälle,"

(b) Stycke 3 utgår.

10 I bilaga V skall följande punkt läggas till:

"(13) Inspektörer som ackrediterats i enlighet med det förfarande och de kriterier som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 761/2001 om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (EMAS) och som har den sakkunskap och erfarenhet som krävs ifråga om lindringsåtgärder för utsläpp av växthusgaser kan fungera som inspektörer för projektverksamhet som kan genomföras inom ramen för gemensamt genomförande i gemenskapen."

Artikel 2 Genomförande

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra förordningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast 30 september 2004. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna om detta.

Artikel 3.

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.

Artikel 4.

Målgrupp

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande