B4-0966/98/rev

Resolution om förberedelserna för mötet mellan stats- och regeringscheferna i oktober 1998 om Europeiska unionens politiska framtid

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådet i Cardiff den 15-16 juni 1998,

- med beaktande av skrivelsen från Kohl och Chirac av den 5 juni 1998,

- med beaktande av sin resolution av den 19 november 1997 om Amsterdamfördraget ((EGT C 371, 8.12.1997, s. 99.)) (KONF 4007/97 - C4-0538/97), och av följande skäl:

A. Mötet mellan stats- och regeringscheferna i oktober 1998 har i uppdrag att på nytt ta upp diskussionen om Europeiska unionens framtida utveckling i syfte att föra unionen närmare medborgarna genom att förstärka den demokratiska legitimiteten och förverkliga subsidiaritetsprincipen.

B. Medborgarnas stöd kan bara vinnas i framtiden om den europeiska integrationen blir trovärdig för medborgarna genom att erbjuda dem direkta och verkliga rättigheter i ett europeiskt område med frihet och säkerhet.

C. De allvarliga ekonomiska kriser som destabiliserar finansmarknaderna och därmed världsekonomin, innebär att Europeiska unionen måste spela en större politisk roll som är bättre anpassad till unionens nya ekonomiska och monetära tyngd.

D. För att Europeiska unionen skall ha en politisk framtid måste unionen

- framträda på den internationella scenen som något annat än en tillfällig ensemble av mer eller mindre dissonanta stämmor,

- gå längre än fullbordandet av den inre marknaden och införandet av den gemensamma valutan, mot en verklig politisk union,

- genomföra utvidgningen till länderna i Central- och Östeuropa samt Malta och Cypern med framgång, vilken inte enbart innebär en öppning mot nya marknader, utan också måste förkroppsliga vårt «gemensamma öde»,

- förfoga över lämpliga befogenheter i förhållande till sitt ansvar.

Europeiska unionens politiska framtid

1. Parlamentet bekräftar med eftertryck

- att unionens historiska och ekonomiska tyngd innebär att den måste spela en avgörande politisk roll dels i arbetet för att upprätthålla freden och den internationella stabiliteten genom att bedriva en verklig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, dels i arbetet för den ekonomiska och sociala utvecklingen genom att delta i de stora, internationella ekonomiska och finansiella sammanhangen,

- att unionens förmåga att ständigt föra Europas folk ständigt närmare varandra förutsätter att man, utöver den inre markanden och den gemensamma valutan, utvecklar den europeiska sociala modellen med ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, full sysselsättning och sund miljö som de europeiska medborgarna kan ha direkt glädje av samt förstärker erkända grundläggande rättigheter och förbättrar förfaranden och strukturer för rättsligt samarbete och polissamarbete, och

- att en lyckad utvidgning, som är en historisk nödvändighet och som måste drivas på med beslutsamhet, kräver konkreta insatser som präglas av solidaritet och bibehållen sammanhållning mellan gamla och nya medlemsstater,

2. betonar att ingen del i denna utveckling kan genomföras utan den institutionella reform som Amsterdamfördraget, trots påtagliga framsteg, inte möjliggjort,

3. konstaterar att den framtida finansieringen av Europeiska unionen är en fråga som måste behandlas i förhållande till det i fördraget fastställda målet om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning; fördömer därför teorin om ett så kallat rättvist återflöde av de egna resurserna; anser att man bör beakta samtliga fördelar, budgetmässiga och icke budgetmässiga, som följer av medverkan i den europeiska integrationen,

4. anser, med tanke på vad EMU kommer att innebära för institutionerna och medlemsstaterna, att samordningen av den ekonomiska politiken och den demokratiska kontrollen av den ekonomiska och monetära politiken utgör en viktig fråga i samband med det institutionella reformarbetet,

5. betonar att det när EMU inrättats kommer att krävas nya ur synlighets- och effektivitetssynpunkt tillfredsställande lösningar på frågan om EU:s ekonomiska och monetära representation på den internationella arenan; önskar särskilt att man vid Europeiska rådets möte i Wien i december kan komma överens om en enda representation för EMU:s medlemsländer i internationella instanser såsom G7-gruppen,

6. anser följaktligen att en av de viktigaste punkterna på dagordningen för mötet mellan stats- och regeringscheferna i oktober 1998 måste vara frågan om förhållandet mellan målen för integrationen och de institutionella och ekonomiska medel som behövs för att uppnå dessa mål,

7. delar den önskan som uttrycks i slutsatserna från Europeiska rådet i Cardiff att förstärka unionens demokratiska legitimitet och att fördjupa diskussionen om subsidiaritetsprincipens tillämpning; påminner emellertid om att Europeiska unionen måste ge sig i kast med en generell institutionell reform,

Respekt för subsidiaritetsprincipen

8. anser att subsidiariteten och solidariteten, i ett institutionellt system som fortfarande är under utveckling, är ett viktigt kriterium för organisationen av demokratin och utövandet av befogenheterna för att förverkliga fördragets mål,

9. anser att en välavvägd tillämpning av subsidiaritet och solidaritet bör syfta till att uppnå en synergieffekt mellan de olika politiska nivåerna för att bidra till utvecklingen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen,

10. varnar Europeiska rådet för frestelsen att utnyttja subsidiariteten som en ursäkt för att återföra gemenskapspolitik till nationell nivå; hävdar att om bristande respekt för subsidiaritetsprincipen har förekommit i institutionernas verksamhet, ligger ansvaret hos alla medlemsstater och institutioner som deltar i lagstiftningsprocessen,

11. betonar att oron för övercentralisering i Europeiska unionen är starkt överdriven eftersom unionen endast kan agera på de områden som fastställs i fördragen, och dessutom i enlighet med subsidiaritetsprincipen och med medverkan av nationella ministrar i beslutsfattandet; konstaterar att endast tre procent av alla offentliga utgifter kanaliseras genom EU:s budget och att kommissionen har en personalstyrka som är mindre än förvaltningarna i de flesta stora städer,

12. konstaterar att det finns ett antal lämpliga lösningar kan tillämpas i enlighet med de befintliga fördragen, till exempel

- att utöka samarbetet med de nationella parlamenten,

- att snabbt vidarebefordra kommissionens förslag till de nationella parlamenten, så som föreskrivs i protokollet om de nationella parlamentens roll,

- att institutionerna strikt tillämpar det interinstitutionella avtalet om institutionernas genomförande av subsidiaritetsprincipen, och

- att institutionerna och medlemsstaterna väcker talan vid domstolen om det uppkommer en tvist om eventuella kränkningar av subsidiaritetsprincipen,

13. påpekar emellertid att ett antal fördragsändringar borde komplettera denna strävan efter att förbättra genomförandet av subsidiaritetsprincipen, till exempel

- fastställande av en rangordning mellan rättsakter av konstitutionell, lagstiftande och exekutiv karaktär,

- tydligare fördelning av befogenheterna mellan lagstiftande (parlamentet och rådet) och verkställande (kommissionen) institutioner, och

- en ökad samstämmighet och samordning av sysselsättningspolitiken och en samordning av den ekonomiska politiken, för att främja en anda av solidaritet och samarbete kring målsättningar som rör sociala aspekter och en gemensam utveckling,

- effektivisering och påskyndande av den rättsliga kontrollen i subsidiaritetsfrågor,

14. förespråkar att huvudansvaret för införandet av gemenskapsrätten i medlemsstaternas lagstiftning skall ligga hos medlemsstaterna och att förstärkning bör ske av att kommissionens och domstolens kontroll av att detta införande sker fullständigt och i rätt tid,

15. åtar sig att, i enlighet med andan i protokoll 13 till Amsterdamfördraget, upprätthålla en politisk dialog och ett nära samarbete med de nationella parlamenten och med berörda regionala instanser, beträffande genomförandet av subsidiaritetsprincipen enligt varje enskild medlemsstats konstitutionella förhållanden,

16. stöder inte tanken på att inrätta ytterligare en institution eller ett organ med ansvar för subsidiariteten eftersom detta skulle innebära en onödig komplikation av ett institutionellt system som redan tillåter att förslag till EU-lagstiftning behandlas av nationella ministrar i rådet, direktvalda ledamöter i parlamentet, regionala och lokala företrädare i Regionkommittén samt arbetsmarknadens parter och andra grupperingar inom Ekonomiska och sociala kommittén,

Förstärkning av den demokratiska legitimiteten och effektiviteten

17. påpekar först och främst att de nationella parlamentens demokratiska kontroll av nationella instanser är en viktig beståndsdel i den europeiska demokratiska processen,

18. anser att förstärkningen av gemenskapsinstitutionernas demokratiska legitimitet bör bygga på

- ett råd som i sin lagstiftande roll håller offentliga överläggningar, fattar beslut med kvalificerad majoritet och offentliggör protokollen från de avslutande sammanträdena,

- en kommission som verkligen är ansvarig inför Europaparlamentet och som fungerar på ett öppet sätt,

- ett Europaparlament som är medbeslutande om alla rättsakter av lagstiftningskaraktär och i budgetärenden, som verkligen utövar sin behörighet att kontrollera kommissionen och som ger sitt samtycke till rättsakter av konstitutionell karaktär och till internationella avtal,

- en domstol som är mer lättillgänglig för medborgarna och vars domsrätt utsträcks till att omfatta unionens samtliga befogenhetsområden, särskilt rättsliga och inrikes frågor,

- en regionkommitté och en ekonomisk och social kommitté som företräder de lokala församlingarna och de ekonomiska och sociala intressena, och som verkligen har Europaparlamentets öra,

19. betonar att uppkomsten av politiska partier på Europanivå på ett avgörande sätt kommer att bidra till att stärka unionens demokratiska legitimitet,

20. erinrar om att en förstärkning av europeiska medborgarskapets innebörd är avgörande för att medborgarna skall kunna stödja det europeiska projektet; stöder utarbetandet av en förklaring om de europeiska medborgarnas rättigheter,

21. anser att institutionernas verksamhet skulle kunna effektiviseras genom att

för rådet

- omvandla rådet för allmänna frågor till ett verkligt råd för samordning och styrning av de europeiska politiska riktlinjerna, och inrätta ett råd med ansvar för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor,

- vid nästa fördragsändring ge högsta prioritet åt en utvidgning av tillämpningen av omröstning med kvalificerad majoritet till att omfatta alla rättsakter och nomineringar, vilket är en mycket viktigare fråga än röstviktning eller rotation av rådets ordförandeskap,

för kommissionen

- förstärka dess politiska befogenheter, vilket är oundgängligt,

- bekräfta att dess viktigaste roll är den som politisk initiativtagare,

- respektera principerna för verkligt oberoende och kollegialsystemet,

- omstrukturera kommissionen för att göra tydligare åtskillnad mellan uppgifterna som initiativtagare och administratör och övervakare,

- garantera en större politisk representativitet, i synnerhet vad gäller ordföranden,

- systematiskt kontrollera att lagstiftningsåtgärderna står i proportion till de eftersträvade målen,

för domstolen

- inrätta mekanismer som gör det möjligt att fatta snabba beslut med hjälp av påskyndade förfaranden, särskilt i frågor som rör institutionernas och medlemsstaternas respekt för fördragen,

för Europaparlamentet

- tydligt prioritera parlamentets lagstiftnings-, budget- och kontrollansvar i enlighet med vad som följer av Amsterdamfördraget,

- inrätta en oberoende expertresurs,

- se till att det pågår ett ständigt samarbete med de nationella parlamenten,

- anta en enhetlig stadga för Europaparlamentets ledamöter, vilket för övrigt är en oundgänglig förutsättning för att parlamentets skall fungera bättre,

22. anser att unionens utrikespolitiska trovärdighet kräver att den europeiska försvarsdimensionen organiseras bättre; uppmanar stats- och regeringscheferna att lägga fast grunden för en integrering av VEU:s behörigheter i Europeiska unionen,

23. uppmanar till att förberedelsen av nästa fördragsöversyn sker genom gemenskapsmetoden och med Europaparlamentets fulla deltagande; uppmanar Europeiska rådet att anmoda kommissionen att lägga fram ett förslag till ändring av fördragen, vilket på grundval av sin ovannämnda resolution av den 19 november 1997 skall debatteras i Europaparlamentet och de nationella parlamenten, i syfte att lägga fram ett gemensamt förslag för medlemsstaternas regeringar som dessa kan diskutera och i förekommande fall anta,

24. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådets ordförande, medlemsstaternas regeringar och parlament, kommissionen och övriga gemenskapsinstitutioner.