Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om en översyn av Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en hållbar utveckling kallat 'Mot en hållbar utveckling'"

(96/C 212/01)

Den 28 mars 1996 beslutade rådet att begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande enligt Romfördragets artikel 130s om ovannämnda förslag.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor fick i uppgift att bereda ärendet och antog sitt yttrande den 7 maj 1996. Föredragande var Klaus Boisserée.

Vid sin 336:e plenarsession den 29-30 maj 1996 (sammanträdet den 29 maj 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 108 röster för, 2 röster emot och med 4 nedlagda röster.

1. Underlag för utarbetande av ett yttrande

1.1. Den 28 mars 1996 översände ministerrådet förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut i ovannämnda ärende med begäran om yttrande. Utkastet skall behandlas genom medbestämmandeförfarandet mellan rådet och parlamentet enligt artikel 189b i Romfördraget.

1.2. Den 1 februari 1993 godkände ministerrådet huvuddragen i det femte åtgärdsprogrammet för miljöpolitik och åtgärder syftande till en varaktig och miljöriktig utveckling. Programmet löper till och med år 2000, men man skall avlägga en delrapport "i halvtid". I anslutning till denna delrapport föreligger en rad yttranden, speciellt rapporterna från kommissionen av den 10 januari 1996 (dok. KOM(95) 624) och Europeiska miljöbyrån av november 1995 (Report for the Review of the Fifth Environmental Action Programme).

1.3. Ekonomiska och sociala kommittén avgav sitt yttrande över det femte åtgärdsprogrammet (kommissionsförslaget) den 1 juli 1992 (). Delrapporten behandlades av ESK i ett yttrande den 25 oktober 1995 (ENV/403).

2. Åtgärdsplanen för en hållbar och miljöanpassad utveckling

2.1. Förslaget till rådets och parlamentets beslut innehåller en åtgärdsplan som bygger på de olika instansernas delrapporter. Under det femte åtgärdsprogrammets löptid och fortsättningsvis bör man etablera riktlinjer för Europeiska unionens miljöpolitiska arbete, och samtidigt skall man ställa upp hållpunkter för att förbereda det sjätte åtgärdsprogrammets miljöskydd.

Genom det föreslagna beslutet bör miljöpolitiken få förstärkt legitimitet. Måttstocken för åtgärdsplanen blir vad som kan uppnås inom de närmaste åren (särskilt under den sittande kommissionens ämbetsperiod) i miljöpolitiskt hänseende.

2.2. Kommissionen betraktar följande fem sektorer som strategiska tyngdpunkter:

- Starkare genomslag för miljöaspekterna inom andra politikområden (speciellt jordbruk, transport, industri och turism).

- Utvidgning av de miljöpolitiska instrumenten (miljöansvar, skatter och avgifter, avtal mellan företagare och myndigheter).

- Bättre tillämpning av den europeiska miljörätten via förbättrade och förenklade bestämmelser och genom att allmänheten och organisationerna får tillgång till den juridiska apparaten.

- Att allmänheten uppmärksammas på miljöproblemen och på att det krävs ett trendbrott med avseende på livsstilen, både på personlig och samhällelig nivå.

- Förstärkning av miljöskyddets roll inom ramen för Europeiska unionens internationella verksamhet (unionens roll som föredöme inom miljöpolitiken på världsnivå).

Kommissionen anser dessutom att det är viktigt att förbättra det vetenskapliga underlaget för miljöskyddet, att främja industriell förnyelse och samverkan samt att lägga större vikt vid aktiviteter på lokal och regional nivå.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Kommissionens åtgärdsplan ligger till grund för beslutsförslaget och utgör en komplett sammanställning av åtgärderna på gemenskapsnivå. I detta avseende gör ESK en positiv bedömning av kommissionsförslaget, vilket också gäller valet av prioriterade åtgärder. Trots en principiellt positiv inställning vill ESK göra följande kompletteringsförslag och kritiska kommentarer.

3.2. Att kommissionen valt medbestämmandeförfarandet (som Europaparlamentet föreslog redan i samband med det femte åtgärdsprogrammet 1992) kan göra att beslutsförslaget får mer bindande verkan, vilket ESK ställer sig positiv till. Men det är tveksamt om kommissionens "åtgärdsprogram" är ett dokument som är tillräckligt konkret för att behandlas genom medbestämmandeförfarandet.

Medbestämmandeförfarandet lämpar sig för rättsligt bindande beslut. Den juridiska form man valt för handläggningen ställer alltså krav på dokumentets innehåll.

3.3. Kommissionen noterar att föreliggande åtgärdsplan skall formuleras så att den inte föregriper det "sjätte åtgärdsprogrammet", eftersom det femte programmet skall gälla till år 2000. ESK anser ändå att förslag och frågor som väcks i det femte åtgärdsprogrammets delrapport bör behandlas inom ramen för det beslutsförslag som nu lagts fram. Det handlar inte heller om något nytt program utan om en korrigering och komplettering av 1992 års program.

3.4. ESK efterlyser främst en bättre konkretisering av den presenterade åtgärdsplanen. Detta innebär att planens beslutspunkter måste kopplas till konkreta tids- och måluppgifter. Det femte åtgärdsprogrammet från 1992/1993 innehåller konkreta måttstockar och tidsplaner, men ESK krävde ändå ytterligare konkretiseringar (). Detsamma gäller i högsta grad föreliggande dokument, som visserligen kallas åtgärdsplan [i den tyska versionen] (till skillnad från 1992 års åtgärdsprogram), men det tar varken upp konsekvenserna av de enskilda beslutspunkterna - ens antydningsvis - eller någon tidsplan. ESK menar att sådana konkretiseringar är nödvändiga för alla berörda parters planeringsmöjligheter och med hänsyn till förslagets politiska struktur.

ESK:s yttranden om det femte åtgärdsprogrammet 1992 och 24-25 oktober 1995 () får anses gälla även vid bedömningen av föreliggande beslutsförslag.

3.5. Miljöpolitikens sociala dimension beaktas inte i tillräcklig utsträckning i förslaget från kommissionen. ESK har framfört sin uppfattning () i ett yttrande över kommissionens meddelande "Ekonomisk tillväxt och miljö - konsekvenser för den ekonomiska politiken" (dok. KOM(94) 465). De förslag som presenteras om avlastning av arbetskostnaderna vid införande av miljöskatter ("dubbel vinst" för miljö- och sysselsättningspolitiken) är aktuella i Europas nuvarande situation (med kraftigt ökad arbetslöshet). Man bör ta hänsyn till dem som bakgrund till de nya "ekonomiska styrmedlen med miljöpolitiska syften".

Samma tankegångar finns också i kapitel 10 i kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" (juni 1993). ESK har föreslagit att denna skall tas upp när det femte åtgärdsprogrammet förnyas.

Miljöpolitikens sociala dimension är av särskild betydelse på världsomspännande nivå. I sitt förslag nämner kommissionen just Förenta nationernas "Agenda 21" och den delrapport som planeras inom ramen för en speciell FN-session 1997. Europeiska kommissionen är också beredd att stödja arbetet inom den ansvariga FN-kommissionen, men ger inte ens någon antydan om detta initiativs innehåll och målinriktning.

3.6. I aktionsplanen saknas kopplingen till "Medborgarnas Europa" enligt Maastrichtfördragets krav. Medborgarna beskrivs bara som en målgrupp som skall göras medveten om frågor omkring en hållbar utveckling, och de ställs inför kravet att ändra sitt beteende. Det är säkert en träffande aspekt, men den duger inte som rollbeskrivning för den europeiska medborgaren på väg mot en "hållbar och miljöanpassad utveckling". Man nämner inget om att medborgarna och deras organisationer i högre grad måste bidra till att förnya och genomföra åtgärdsplanen. I sammanhanget kan också nämnas förslagshandläggning som väger in en medborgerlig rätt till en sund miljö. Här skulle kommissionens förslag om förbättrad tillgång till rättsmaskineriet kunna bli ett relevant underlag.

4. Integration av miljöaspekter i övrig politik (förslagets artikel 2)

4.1. Artikel 2, punkt 2.1

Ända sedan 80-talets början har kommissionen krävt att miljöpolitiska slutsatser skall föras in på jordbrukets område (det första konkreta exemplet finns i det fjärde miljöprogrammet från 1987) (). Framstegen är trots detta begränsade; därför bör insatserna vidareutvecklas. ESK rekommenderar politiska riktlinjer, planer och projekt som borgar för att denna väg följs konsekvent.

ESK önskar att man studerar om inte åtgärderna och programmen på jordbruksområdet kan bli en komponent i en framtida miljöprövning av politiska riktlinjer, planer och projekt.

Man måste åstadkomma denna integration innan det går att behandla de nya central- och östeuropeiska staternas inträdesansökningar. Här finns en avsevärd potential för jordbruksproduktion som skulle tillföras Europeiska unionen.

Kommittén anser att bästa sättet att främja miljövänlig drift är att skapa speciellt målinriktade incitament. Det ger jordbrukarna möjlighet att välja de metoder som lämpar sig bäst och är mest kostnadseffektiva för förhållandena på den egna gården. Resonemanget i kommissionens förslag tar inte tillräcklig hänsyn till att ett långsiktigt hållbart jord- och skogsbruk har en central nyckelposition för den hållbara utvecklingen (utveckling av förnybara energislag och råvaror, utjämnande funktion för stadsområden osv). Dessutom saknas aspekten att ett långsiktigt hållbart jordbruk inte är realistiskt utan att man så långt möjligt förhindrar miljöskador från externa källor.

4.2. Förslagets artikel 2, punkt 2.2

Förslagen om miljöpolitiska prioriteringar på transportområdet stöds av ESK, men man måste konkretisera dem, framför allt beträffande tidsaspekten. Om man skall kunna bedöma detta avsnitt i åtgärdsplanen måste kommissionen ange hur främjandet av miljövänligare energislag skall gå till (exempelvis genom stöd till kollektivtrafik).

Det är särskilt befogat att konkretisera de föreslagna skärpningarna av utsläppsgränsvärdena och bränslenormerna.

4.3. Artikel 2, punkt 2.3

Beträffande integrationen av miljöpolitiken på energiområdet har ESK intagit följande ståndpunkt, 14-15 september 1994 (punkt 6.3.6.4 i yttrandet på eget initiativ om gemenskapens energipolitik):

"Miljö- och energipolitiken måste gå hand i hand. I denna anda bör man främja energipolitiska åtgärder som bidrar till att miljöpolitiska målsättningar uppfylls, särskilt kravet på rationellt energiutnyttjande eller förnybara energislag. Man måste undvika orimligt miljöskadliga insatser. Miljöpolitiken skall konstrueras så att effekterna av varje åtgärd på gemenskapens energipolitiska mål kan studeras. Slutligen krävs en analys av alternativa vägar att uppnå liknande resultat." ().

Vi hänvisar i detta sammanhang direkt till detta yttrande.

I samband med miljöpolitikens integrering på energiområdet nämner kommissionen också en "gemenskapsram för frivilliga avtal". Det frivilliga avtalet är värt att stödja som ett "nytt miljöpolitiskt styrmedel". Som ESK krävde redan i sitt yttrande "Miljö och gemensam inre marknad" den 31 december 1990 () bör man ta hänsyn till att frivilliga avtal förutsätter en rättslig ram om miljöskyddsmålen skall uppfyllas. Dessutom måste det bli möjligt att kontrollera att avtalets bestämmelser om förfaringssätt och beslutsgång efterlevs och att det harmonierar med europeisk och nationell konkurrenslagstiftning. Det krävs speciella förberedelser med avseende på avtalens giltighetstid. Först och främst måste man undvika att det uppstår ett rättslöst läge när sådana avtal sägs upp.

4.4. Artikel 2, punkt 2.4

I fråga om integreringen av miljöpolitiken på industriområdet påminner ESK om det nedsmutsnings- och utsläppsregister som ingick i det tidigare miljöprogrammet och numera - enligt direktivet om integrerad nedsmutsningskontroll - begränsas till bara en del av de anläggningar som orsakar utsläpp.

De planerade stimulansåtgärderna till "insatser" som stöder ekologisk industri måste konkretiseras i åtgärdsplanen innan man kan bedöma förslaget.

I sin delrapport [yttrandet av den 24-25 oktober 1995 ()] framhöll ESK den dubbelriktade kopplingen mellan miljöpolitiken på industriområdet och arbetsmarknadsparternas roll. Detta resonemang upprepas med avseende på "åtgärdsplanen". Det gäller inte bara den så kallade arbetsmiljön utan också arbetstagarnas och deras sammanslutningars medinflytande i miljöpolitiska beslut, genom tillsättning av miljöskyddsombud i relation till företagens storlek ().

Samma sak gäller befintliga organ i varje företag, med vilka företagsledningen bör samarbeta i största möjliga utsträckning. Dessa organ skall även erbjudas insyn och tillgång till nödvändig information för att kunna utföra sina uppgifter.

Integrerat miljöskydd förutsätter en företagsledning som engagerar de anställda i beslutsgången. Aktionsplanen bör därför åtföljas av förstärkta åtgärder för att göra arbetstagarna kvalificerade för denna roll.

4.5. Artikel 2, punkt 2.5

De rapporter och informationskampanjer som planeras kommer inte att lösa den kritiska motsättningen mellan miljöpolitiken och turismen, eftersom subsidiaritetsprincipen drar upp snäva gränser för gemenskapsåtgärder. Stödinstrumentet "innovativ verksamhet" bör emellertid kopplas till att EU ställer budgetmedel till förfogande för lösningsmodeller som kan utgöra förebild för andra. Kommittén hänvisar till kommissionens meddelande av den 5 februari 1996 (dok. KOM(96) 29), avsnittet om turism och miljö (). ESK har för övrigt än en gång krävt att turistbranschens infrastrukturprojekt genomgår miljöprövning. Det ligger i linje med ESK:s önskemål att miljöprövningen utvidgas till att omfatta infrastrukturåtgärder.

5. Utveckling av fler styrmedel (artikel 3)

5.1. Kommittén stöder utvecklingen av marknadsbaserade (ekonomiska) styrmedel som omnämns i kommissionens förslag (punkt 3.1), särskilt då man tillmötesgår de förslag som ESK upprepat (). Detta yttrande, som i grund och botten ställer sig positivt till kommissionens förslag, innehåller även en begäran att man konkretiserar flertalet styrmedel som omnämns i denna artikel.

- Förslaget att införa "miljöavgifter" eller att uppmuntra till "skattereformer" för att förbättra miljön är inte lätta att förverkliga, särskilt när man beaktar den institutionella ram som Romfördraget utgör. Det krävs ett konkret underlag när man fattar beslut om handlingsprogrammet, särskilt då det rör som om ett relativt kortfristigt program.

- Kommittén ger även sitt principiella stöd när det gäller begreppet "miljöansvar" som ett ekonomiskt styrmedel i miljöpolitiken. Med hänsyn till de förarbeten som gjorts sedan flera år tillbaka och Europarådets konvention i denna fråga, förutsätter handlingsplanen en mer detaljerad förklaring av begreppet "miljöansvar" (t ex miljöansvar oberoende av skuld, omvänd bevisbörda, etc) ().

Dessutom behöver man göra avgränsningar i tillämpningsområdet, begreppet "miljöskador" m m, samt föreskriva en koppling av ansvaret till möjligheterna att inrätta lämpliga försäkringsmodeller.

- När det gäller de frivilliga avtalen hänvisas till ovanstående synpunkter (punkt 4.3 i yttrandet).

5.2. Utarbetandet av bedömningen av planers och programs miljökonsekvenser, som nämns i punkt 3.2, är av särskilt intresse för ESK. Detta styckes ordalydelse bör dock granskas ännu en gång. När det gäller "metoder" och "hjälpmedel" omnämns vid sidan om planer och program även projekt. Tidigare talade man om "politiska åtgärder". ESK anser att det är viktigt att motsvarande bestämmelser gäller för EU-organen och att de utformas så att de tar hänsyn till målsättningen att förenkla förvaltningsförfarandet. Man bör dessutom kontrollera möjligheten att underkasta förslag till EU:s lagstiftning en bedömning av miljökonsekvenserna. Detta bör åtminstone vara möjligt inom kommissonen, som ju är den enda institutionen med initiativrätt.

5.3. Kommittén välkomnar den omnämnda utvidgningen av systemet för miljöstyrning och miljörevision till andra verksamhetsområden än tillverkningsindustrin, vilket har varit ett av ESK:s förslag.

Kommittén anser att kriterierna för att bedöma om gemenskapens politik och dess finansiering är förenlig med miljön är en mycket viktig åtgärd för den nya miljöpolitiken. Detsamma gäller främjandet av en hållbar utveckling med hjälp av gemenskapens finansiella styrmedel. Man skall dock alltid beakta principen att förorenaren skall betala.

Integrationen av miljöpolitiken på andra politiska områden omfattar även frågan om att inbegripa de miljöpolitiska målen i de olika bestämmelserna och direktiven när det gäller tilldelningen av medel ur gemenskapens strukturfonder. Detta innebär inte bara att de specifika åtgärderna skall ingå i en bedömning av miljökonsekvenserna utan även att man skall granska programmen och deras villkor.

5.4. ESK accepterar i princip kommissionens ståndpunkt att de industriella och tekniska normerna skall bli mer avgörande på lagstiftningsområdet. De socio-ekonomiska organisationerna bör dock få delta i förfarandet för att fastställa normer i större utsträckning för att man skall kunna använda dessa normer inom ramen för gemenskapens miljöpolitiska styrmedel, oberoende av enskilda intresseyttringar. ESK föreslår:

- att en framtida standard i högre grad skall väga in aspekter med koppling till hållbara miljövillkor och att förfarandet när den utarbetas ger möjligheter till insyn;

- att man även skall använda byggnormer och stadsplaneringsnormer - när sådana finns tillgängliga - som miljöpolitiska styrmedel för en hållbar och miljövänlig utveckling.

I sin delrapport om det femte åtgärdsprogrammet () (punkt 4.3.4) kräver ESK att gemenskapens föreskrifter om offentlig upphandling ändras så att de även inbegriper miljöpolitiska krav. Det förfarande som nu föreslås bör ta hänsyn till den översyn av bestämmelserna som kommissionen har påtalat (punkt 3.2.e).

6. Genomförande och tillämpning av lagstiftning (artikel 4)

- För att förbättra det rättsliga ramverket (artikel 4 a i kommissionens förslag) föreslår kommissionen ett förenklat lagstiftningsförfarande och administrativt förfarande. Kommittén tillstyrker detta förslag men vill ånyo hänvisa till miljölagstiftningens konkreta skyddsfunktion för de berörda medborgarna. Detta innebär att samtliga offentliga organ (på alla nivåer) ansvarar för miljöskydd och för att värna om miljön. Med detta som utgångspunkt kan man därefter fastställa gränser för en avreglering. Ekonomisk tillväxt utan miljöhänsyn är inte godtagbar ur samhällssynpunkt (punkt 4.2.3 i ESK:s delrapport om det femte åtgärdsprogrammet, som antogs den 24-25 oktober 1995).

- När det gäller frågan att förbättra möjligheterna att väcka talan hänvisas till synpunkterna under punkt 3.6 ovan.

- Frågan om att införa en gemenskapslagstiftning som omfattar sanktioner gentemot de medborgare som inte respekterar miljölagstiftningen är juridiskt problematisk, för att inte säga omöjlig. Medlemsstaterna kan dock uppmanas att införa sådana sanktioner och att sörja för att dylika bestämmelser tillämpas. De sanktioner som godkänns av Maastrichtfördraget och som riktar sig mot medlemsstater som inte har överfört EG-rätten till den nationella lagstiftningen tas naturligtvis inte upp här.

7. Ökat medvetande (artikel 5)

I samband med det ökade medvetandet om en hållbar och miljövänlig utveckling och vikten av att främja beteendeförändringar överallt i samhället, något som kommissionen påpekar, vill kommittén hänvisa till de icke-statliga organisationernas medlarroll. Kommissionens förslag bör kompletteras i detta hänseende. De olika frågorna som omfattas av detta program för ökat medvetande kan hämtas från

- kapitel 10 i vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" och

- ESK:s yttrande om det femte åtgärdsprogrammet (den 1 juli 1992) ().

ESK tillstyrker kommissionens förslag i övrigt men vill föreslå att det införs ett internt program för ökat medvetande, som riktar sig till Europeiska unionens tjänstemän.

8. Internationellt samarbete (artikel 6)

Till kommissionens förslag vill ESK endast tillfoga de ståndpunkter som redan uttrycks i yttrandena från juli 1992 och oktober 1995. Kommittén vill i synnerhet peka på den strängare miljölagstiftning som tillämpas i Finland, Sverige och Österrike. Inom ramen för åtgärdsplanen bör man eftersträva:

- att överföra bättre och säkrare miljöskyddsföreskrifter från dessa länder till EU:s regelverk;

- att överväga en förlängning av tidsfristen på fyra år som tillämpas för miljöbestämmelserna, om detta visar sig vara nödvändigt efter en översyn av situationen.

9. Förbättring av grunden för miljöpolitiken (artikel 7)

ESK accepterar den grund för miljöpolitken som kommissionen framhåller ("tillförlitliga och jämförbara fakta, statistik och indikatorer" och "sund vetenskaplig information") liksom utarbetandet av metoder för att bedöma kostnadseffektiviteten och cost/benefit-analysen. Man bör i denna fråga hänvisa till försiktighetsprincipen som föreskrivs i Romfördragets artikel 130r. Det kan även vara nödvändigt att vidta åtgärder på detta område, även om man inte nått fram till en hundraprocentig vetenskaplig säkerhet.

Kommittén välkomnar kommissionens förslag att fastställa miljöindikatorer och att bedöma företagens eller näringslivets finanser som en aspekt av miljöpolitiken. Dessa förslag stämmer väl överens med ESK:s yttrande om "delrapporten". Miljöforskningen måste bibehålla sin speciella roll, och övriga forskningsprojekt bör ta hänsyn till miljöaspekterna.

10. Hållbara produktions- och konsumtionsmönster (artikel 8)

ESK kommer att med stort intresse följa utvecklingen av styrinstrument och åtgärder för att främja miljömedvetenhet och beteendeförändringar. Kommittén vill påminna om yttrandena om det femte åtgärdsprogrammet () och om "delrapporten" (). Kommittén ser även här en bekräftelse av kapitel 10 i vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning".

11. Delat ansvar och partnerskap (artikel 9)

ESK anser att de åtgärder som nämns för att stärka ett delat ansvar och partnerskap även berör de icke-statliga organisationer som har åtagit sig att värna om miljön. Dessa organisationers och andra socio-ekonomiska grupperingars deltagande har exempelvis gett upphov till mycket goda resultat i förberedelsearbetet med "satellitbestämmelser" som är kopplade till direktivet om luftkvalitet () och rådgivningsforum för en europeisk miljömärkning ().

12. Främjande av lokala och regionala initiativ (artikel 10)

De olika angreppssätten för att förbättra miljön i städerna är av särskilt intresse. ESK vet att det finns en rad program och åtgärder för att stödja kommunerna och deras sammanhållning i kommissionens olika generaldirektorat. ESK föreslår att man omgrupperar, eller åtminstone samordnar, dessa åtgärder som är mer eller mindre inriktade på att främja miljön i städerna.

Enligt ESK bör man inte begränsa sig till att utveckla potentialen för den fysiska planeringen, utan man bör även koncentrera sig på styrmedel som representerar en stadsplanering med miljöhänsyn.

Främjandet av regionala initiativ omfattar även åtgärder som riktas mot bergsområden å ena sidan och åtgärder som syftar till att förhindra en fortsatt ökenutbredning i södra Europa å andra sidan.

ESK välkomnar förslaget att uppmuntra lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ som nämns i sista strecksatsen. Kommittén undrar dock om inte dessa endast skall omfatta "bevarande av naturområden".

Kommittén föreslår att de gränsöverskridande regionala program som redan finns eller håller på att inrättas i gemenskapens olika regioner för att samordna en hållbar och miljövänlig utveckling över gränserna bör inlemmas i handlingsplanen. Dessa gränsöverskridande program bör dessutom kunna omfatta stater som inte tillhör Europeiska unionen men som har samma miljöproblem som EU:s medlemsstater.

13. Miljöfrågor (artikel 11)

Kommittén stöder kommissionens förslag, som till viss del redan tillämpas (exempelvis kvalitetsmålen för vissa föroreningar enligt förslagets artikel 11.2). Kommittén har vid flera tillfällen fört fram de nu på nytt aktualiserade idéerna om förvaltning av vattenresurser och avfallshantering. ESK välkomnar kommissionens planerade åtgärder för utvärdering och övervakning av luftkvaliteten, särskilt lösningsmodellerna som avser försurning.

Handlingsplanen för miljöfrågor bör kompletteras med åtgärder för markskydd, framför allt när det gäller en begränsning av tungmetaller i marken.

ESK anser även att kommissionens bullerbekämpningsprogram förtjänar högre prioritet.

Bryssel den 29 maj 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 287, 4. 12. 1992.

() Punkt 2.5 i yttrandet om åtgärdsprogrammet från den 1 juli 1992, EGT nr C 287, 4. 11. 1992.

() ESK:s rapport om "delbokslutet" från det femte åtgärdsprogrammet, som också innehåller förslag om "framskrivning" av programmet, EGT nr C 18, 22. 1. 1996.

() EGT nr C 155, 21. 6. 1995.

() EGT nr C 328, 7. 12. 1987.

() EGT nr C 393, 31. 12. 1994.

() EGT nr C 332, 31. 12. 1990.

() EGT nr C 18, 22. 1. 1996.

() Se punkt 4.2.5, första strecksatsen, i ESK:s yttrande om delrapporten för det femte åtgärdsprogrammet för miljöpolitik, EGT nr C 18, 22. 1. 1996.

() [Bara sammanfattningsvis översatt till svenska.]

() Se särskilt yttrandet "Miljön och den gemensamma inre marknaden" av den 31. 12. 1990 (EGT nr C 332).

() Se ESK:s yttranden (KOM(89) 282) - ansvar för avfall - EGT nr C 112, 7. 5. 1990, och (KOM(93) 47) - grönbok om sanering av miljöskador - EGT nr C 133, 16. 5. 1994.

() EGT nr C 18, 22. 1. 1996.

() EGT nr C 287, 4. 11. 1992.

() EGT nr C 287, 4. 11. 1992.

() EGT nr C 18, 22. 1. 1996.

() EGT nr C 216, 6. 7. 1994 (första förslag); EGT nr C 238, 13. 9. 1995 (ändrat förslag).

() EGT nr L 99, 11. 4. 1992.