EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 09.10.1996 
KOM(96) 485 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
Sysselsättning i 
EUROPA 
1996 

Sammanfattnin, och kommentarer — Med arbetslösheten som utmaning 
Sammanfattning och kommentarer — Med arbetslösheten 
som utmaning 
I rapporten Sysselsättningen i Europa 1996 presenteras 
de aktuella utvecklingarna och trenderna vad gäller syssel­
sättningen och arbetsmarknaden i Europeiska unionen. I 
rapporten analyseras den nuvarande situationen och 
sammanfattas en mängd olika politiska frågor som man bör 
ta itu med för att sysselsättningsproblemet skall kunna lösas. 
Trender 
- År 1995 var antalet sysselsatta 148 miljoner, vilket är 
1,1 miljoner fler än 1994. Trots detta var 4 miljoner färre 
personer sysselsatta än 4 år tidigare. 
- Sysselsättningsgraden är 60%, vilket är lägre än för 
20 år sedan, och den har sjunkit betydligt sedan den se­
naste toppen 1991 då den utgjorde 63%. 
- Arbetslösheten är ihärdigt hög. I mitten av 1996 var i 
medeltal 10,7% arbetslösa, vilket bara är något under 
toppen på 11,3% som nåddes i april 1994. 
- Arbetslösheten bland ungdomar är fortfarande dubbelt 
så hög som bland vuxna. I medeltal är ungdomsarbets­
lösheten över 20%. 
- Andelen långtidsarbetslösa ökade under 1995 från 48% 
av samtliga arbetslösa till mer än 50%. Andelen perso­
ner som varit arbetslösa i över två år ökade från 27% till 
över 30%. 
- Kvinnorna har svarat för hela tillväxten i arbetskraften 
under de senaste 20 åren och deras förvärvsgrad ligger 
för närvarande på 70% i unionen som helhet. 
- Arbetslösheten bland kvinnor, som i juli 1996 låg på 
12,5%, har inte påverkats av återhämtningen utan är 
fortfarande högre än bland männen i alla utom två med­
lemsstater. 
- Förvärvsarbetets karaktär håller på att förändras. Anta­
let personer som arbetar på nätter och veckoslut har 
ökar så gott som överallt. De flesta nya arbetstillfällen 
som har skapats på 1990-talet har varit deltidsarbeten. 
De tillfälliga arbetena svarade för hela ökningen i syssel 
sättningen bland männen och för knappt hälften av 
ökningen bland kvinnorna. 
- Under perioden 1988-95 har de förlorade arbetstillfälle­
na i stora företag i medeltal varje år till stor del upp­
vägts av att små och medelstora företag skapat nya ar­
betstillfällen. Företag med färre än 100 anställda har 
skapat nya arbetstillfällen i en takt om 259 000 per år, 
medan företag med fler än 100 anställda har förlorat 
222 250 arbetstillfällen per år. 
- Den största nettoökningen av arbetstillfällen skedde 
inom tjänstesektorn, medan sysselsättningen fortsatte 
att minska inom jordbruket och industrin. - Den återhämtning av tillväxten som började 1994 
avstannade så gott som helt i slutet av 1995, i huvudsak 
till följd av effekterna av den negativa utvecklingen på 
finansmarknaderna. Trots detta förväntas tillväxten 
börja igen inom loppet av detta år och öka under 
hela 1997. 
Områden för politiska insatser 
Medlemsstaterna verkar ha litet handlingsutrymme i 
kampen mot arbetslöshet och marginalisering och det finns 
få alternativ. Traditionell efterfrågestyrning genom offentliga 
underskott har inte visat sig vara effektiv när det gäller att 
uppnå en hållbar tillväxt och en lösning på de strukturella 
problemen i de europeiska ekonomierna. 
Därför måste man fortsätta med en stabilitetsinriktad makro-
ekonomisk politik som förbättrar förtroendet för de 
finansiella marknaderna och hos konsumenterna. Pessimism 
i fråga om den tekniska utvecklingen, rädsla för en global 
liberalisering av handeln och en inställning att sko sig på 
andras bekostnad bör inte få leda till okoordinerade, isolerade 
insatser. 
En sysselsättningsfrämjande tillväxt bör grundas på en offen­
siv strategi för att främja ökad efterfrågan i stället för på en 
defensiv strategi som grundar sig på att man delar på de 
befintliga arbetena. Denna tillväxt bör drivas fram genom 
insatser som ökar innovationstakten och därmed breddar 
möjligheterna till att skapa nya arbetstillfällen och befästa 
befintliga arbetstillfällen. Detta kan endast åstadkommas 
genom en fyrdelad investeringsledd politik som består av 
följande: 
- investering i den fysiska produktionskapaciteten, 
- investering i mänskliga resurser, 
- investering i en företagarvänlig miljö, 
- investering i kunskaper och färdigheter. 
Dessutom måste reformerna inom produktions- och syssel­
sättningssystemen bidra till att möjliggöra en effektiv funk­
tion genom att inrikta sig på strukturella stelheter på 
produkt-, tjänste- och arbetsmarknaden. 
Samtidigt måste man ha klart för sig att reformerna bör ta 
hänsyn till principer som solidaritet och social rättvisa. 
Att kombinera effektivitet, anpassningsbarhet och trygg­
het bör ses som en styrka i det europeiska sättet att orga­
nisera produktionen och jämlikheten. Erfarenheterna i 
flera europeiska länder har visat att det är möjligt att 
bekämpa fattigdom och marginalisering genom att erbjuda 
skyddsnät för dem som inte kan anpassa sig till marknads­
krafterna, samtidigt som man uppmuntrar till aktivt 
sökande av arbete och arbetstagare, vilket gynnar både 
flexibiliteten och tryggheten. 
- -3 
Sammanfattning och kommentarer — Med arbetslösa > M som utmaning 
Att skapandet av arbetstillfällen sker olika snabbt i USA 
och Europa beror på en mängd olika faktorer, bl.a. olika 
tillväxttakt inom produktionen, olikheter i sysselsätt­
ningstrenderna i olika branscher, större lönespridning i 
USA och skillnader i regleringsgraden på marknader för 
varor och tjänster. För höga indirekta arbetskraftskostna­
der har lett till snedvridningar i Europa till nackdel för 
lågavlönade, lågutbildade grupper. Denna snedvridning 
måste rättas till utan att byta ökad lönespridning mot ökad 
fattigdom. 
- Det finns avsevärda belägg för att de europeiska 
arbetsmarknaderna blir allt mer flexibla vad gäller 
organisationen av arbetet, regleringarna och arbetsti­
den. Ändå utnyttjas inte den sysselsättningspotential 
som denna ökade flexibilitet innebär. Det centrala i poli 
tiken bör vara strävan att fortsätta utvecklingen mot 
större flexibilitet, men med ny tonvikt på trygghet i 
förhållande till sysselsättning på den större arbetsmark 
nåden i syfte att säkerställa balansen mellan flexibilitet 
och trygghet. 
- Kompetensnivån hos den europeiska arbetskraften är 
en avgörande faktor i de framtida arbetstillfällenas po­
tentiella utveckling. Den utmaning som den nya tekni­
kens framfart innebär kräver ett omedelbart gensvar 
vad gäller att öka arbetskraftens kompetens. Ett språng 
krävs i fråga om investeringar i utbildning för att höja 
den allmänna utbildnings- och fardighetsnivän. Fortbild­
ningsprogram som grundar sig på partnerskap mellan 
myndigheter och företag behövs för att kunna hantera 
kraven på fortsatta strukturella förändringar. 
- Ytterligare tonvikt måste läggas på utbildning för ar­
betslösa för att förhindra att de förlorar kompetens och 
för att ge dem bättre tillgång till arbetstillfällen. En 
oproportionerlig andel av de arbetslösa har ingen eller 
en föråldrad utbildning och många äldre arbetstagare 
lämnar arbetskraften av samma skäl. 
- Ungdomar löper mycket större risk än vuxna att bli ar­
betslösa, trots att siffrorna i fråga är mindre än för tio år 
sedan eftersom allt fler ungdomar deltar i utbildning. En 
balanserad politik för ungdomar skall inbegripa insatser 
på utbudssidan för att förbereda ungdomarna för arbets­
livet och insatser på efterfrågesidan för att förbättra 
arbetsmarknadens funktion för ungdomarna. Aktiva ar­
betsmarknadspolitiska insatser bör koncentreras till ti­
diga, målinriktade åtgärder som knyter samman arbets­
livserfarenhet och utbildning. 
- Långtidsarbetslösheten är den svårbearbetade bestånds­
delen i problemet med arbetslösheten i Europa. Lång­
tidsarbetslösheten ökade åter 1995 till över 50% av de 
arbetslösa. De politiska insatserna måste inriktas inte 
bara på reintegrering av långtidsarbetslösa utan i ännu 
högre grad på förebyggandet av långtidsarbetslöshet ge­
nom att ge varje arbetssökande möjlighet till arbetsliv­
serfarenhet eller utbildning innan de uppnår tröskeln 
till långtidsarbetslöshet. 
- De offentliga arbetsförmedlingarna har en central roll 
vid genomförandet av dessa tidiga insatser. I medlems­staternas fleråriga program, som avtalats med 
Europeiska rådet, bör detta tas i beaktande. Tidiga 
åtgärder av detta slag bör inbegripa lämplig övervak­
ning av de personer som är mest utsatta, tillräckliga 
rådgivningstjänster och tillgång till ett lämpligt urval 
aktiva åtgärder. 
- Kvinnorna svarar för en allt större andel av unionens ar­
betskraft och en betydande del av de nya arbetstillfällen 
som skapas. Trots att jämställdhet till viss del har upp­
nåtts är den fortfarande ofullständig. Politikens huvu­
dinriktning bör även i fortsättningen vara att sätta lika 
möjligheter för kvinnor och män i centrum, samtidigt 
som kvinnors särskilda behov beaktas, dvs. behovet att 
kombinera arbetslivet och ansvaret for hemmet. De 
politiska insatserna bör inriktas på att avskaffa diskri­
mineringen av kvinnor på arbetsmarknaden liksom de 
svårigheter som hindrar dem från att förbättra sina 
karriärmöjligheter på arbetsmarknaden. Både kvinnor 
och män bör uppmuntras att göra okonventionella 
yrkesval för att på detta sätt bryta ner yrkesmässig 
segregation. 
- Sysselsättningsstrategin uppmanar medlemsstaterna 
att ge aktiva åtgärder en viktigare roll i arbetsmark­
nadspolitiken. Detta krav är tudelat: att förändra 
passiva arbetsmarknadsutgifter till aktiv politik och att 
stärka förebyggande åtgärder inom ramen för en aktiv 
politik. En strategi som denna är helt förenlig 
med målen med budgetkonsolidering och stabila växel­
kurser. 
- Det finns tecken som tyder på att man håller på att nå 
framsteg då det gäller att övergå till en mer aktiv ar­
betsmarknadspolitik. Ytterligare framsteg kräver större 
ansträngningar vad gäller inriktningen på arbetsmark­
nadspolitiken, en granskning av förmånssystemets inci­
tamentseffekter och ett erkännande av den offentliga ar­
betsförmedlingens centrala ställning. 
Politiska utmaningar: 
från osäkerhet till förtroende 
För att sysselsättningsstrategin skall ha framgång 
krävs sålunda koncentrerade ansträngningar från 
samtliga medlemsstater och unionen på följande tre 
områden: 
- en ny avvägning mellan makroekonomisk och struktu­
rell politik 
- en balanserad syn på effektivitet och rättvisa 
- en balanserad syn på alla berörda parters deltagande 
Mycket har redan uppnåtts men ändå återstår mycket att 
göra. En fortsättning av den europeiska sysselsätt­
ningsstrategin ger de största möjligheterna till verkliga 
framsteg då det gäller att sörja för fler och bättre arbets­
tillfällen och för att höja levnadsstandarden för alla euro­
peiska medborgare. 
-4 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar 
och strategier 
Med ledning av de målsättningar och prioriteringar som 
uppställts i sysselsättningsstrategin analyseras i rapporten 
Sysselsättningen i Europa 1996 aktuell utveckling och 
trender vad gäller sysselsättningen och arbetsmarknaden i 
unionen. Av förra årets rapport framgick att man hade en 
försiktigt positiv inställning och att man hoppades att den 
begynnande produktionsuppgången i unionen skulle leda 
till att antalet arbetstillfällen skulle öka, även om effekterna 
på arbetslösheten totalt sett skulle bli små. I årets rapport 
bekräftas denna inställning, men det poängteras även att 
den europeiska arbetsmarknadens struktur måste förbättras 
samtidigt som åtgärder som gör det möjligt for den totala 
produktionen att återhämta sig måste vidtas. 
Den europeiska 
sysselsättnings­
strategin 
Den största grundläggande utma­
ningen för medlemsstaterna är 
fortfarande att höja sysselsätt­
ningsnivån i Europeiska unionen. 
Många förutsättningar för en håll­
bar tillväxt som genererar nya ar­
betstillfällen finns redan. Trots 
detta fmns inte alla nödvändiga 
förutsättningar och det arbetas 
heller inte hängivet på alla håll för 
att skapa dem. Det råder en osä­
kerhet, och en brist på tilltro, sam­
tidigt som de makroekonomiska 
förhållandena är stabilare än på 
många år. 
Den grundläggande utmaningen 
vad gäller både den makroekono­
miska politiken och arbetsmark­nadspolitiken är fortfarande den­
samma — att bekämpa problemen 
med låg sysselsättningsgrad och 
hög arbetslöshet. Ända sedan den 
första oljekrisen fram till de mone­
tära kriserna 1992-1993, när ar­
betslösheten tredubblades från 5 
till 15 miljoner, har både makroeko­
nomiska faktorer och strukturella 
särdrag bidragit till att Europas ar­
betsmarknad har utvecklats så 
dåligt. 
Detta är orsaken till att unionens 
medlemsstater sedan Europeiska 
rådet i Essen i december 1994 har 
satsat på en europeisk sysselsätt­
ningsstrategi som grundar sig på en 
rad åtgärder för att stimulera sys-
selsättningsskapande tillväxt, soci­
al solidaritet och lika behandling 
samt på särskilda insatser för att 
göra det möjligt för de svagaste 
grupperna på arbetsmarknaden att 
finna ett arbete. Denna strategi måste vara väl 
genomtänkt och alla relevanta poli­
tiska riktlinjer, inklusive den 
makroekonomiska politiken och 
strukturpolitiken, måste förenas i 
kampen mot arbetslösheten. Den 
makroekonomiska komponenten i 
strategin innebär budgetkonsolide­
ring på medellång sikt och en lö­
neutveckling som beaktar att målet 
är monetär stabilitet och lönsamma 
investeringar. Löneutvecklingen 
bör också återspegla produktivitet 
som bestäms av färdighetsnivån-
och i viss grad skillnader mellan 
olika regioner och branscher. Detta 
jämnar vägen för lägre räntor och 
högre investeringar, vilket kommer 
att leda till högre tillväxt och syssel­
sättning. 
Kommissionen efterlyste i sitt 
meddelande av den 5 juni 1996 en 
"förtroendepakt" för sysselsätt­
ningen. Denna skulle föra den 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar •> h strategier 
europeiska sysselsättningsstrate­
gin ett steg vidare genom att mobi­
lisera alla de parter som är 
engagerade i processen för att ska­
pa arbetstillfällen, särskilt arbets­
marknadens parter. 
Den struktur- och arbetsmarknads­
politiska komponenten i den euro­
peiska sysselsättningsstrategin 
kräver nya kraftiga investeringar i 
mänskliga resurser, främst i form 
av utbildning och yrkesutbildning. 
Dessutom måste stöd bl.a. ges till 
mer flexibla organisationsformer, 
till initiativ på lokal och regional 
nivå, inbegripet de territoriella 
pakter som omnämns i "förtroende-
pakten", till en reducering av de 
indirekta arbetskraftskostnaderna 
för lågavlönade och lågutbildade ar­
betstagare och till effektivare ar­
betsmarknadspolitiska åtgärder. 
Särskilda insatser behövs för att 
integrera ungdomar på arbets­
marknaden, att förhindra långtids­
arbetslöshet och för att säkerställa 
lika möjligheter för kvinnor och 
män på arbetsmarknaden. 
Nedan granskas betydelsen av både 
de makroekonomiska och arbets-
marknadsrelaterade faktorerna 
inom ramen för ovannämnda stra­
tegi och dessutom fastställs de om­
råden på vilka det krävs ytterligare 
insatser. Avsikten med denna rap­
port är emellertid inte att lägga 
fram en uttömmande analys av alla 
olika faktorer som kan påverka sys­
selsättningen i Europa. I synnerhet 
tre faktorer som eventuellt kan ha 
viktiga följder för sysselsättningen, 
både nu och i framtiden, är värda en 
mer detaljerad analys i kommande 
rapporter, nämligen de små och 
medelstora företagens roll (se Sys­
selsättningen i Europa 1994), effek­
terna av globaliseringen och 
liberaliseringen av handeln samt 
den planerade utvidgningen av 
unionen. Makroeko nomisk 
stabilitet och tilltro 
Den kraftiga återhämtningen un­
der 1994 och första halvåret 1995 
ledde till goda förhoppningar om 
den europeiska ekonomins utveck­
ling med en tillväxtprognos på ca 
3% för åren 1995 och 1996. Detta 
ingav även förhoppningar om att 
arbetsmarknaden skulle förbätt­
ras. En återhämtning av detta slag 
och i detta tempo var precis vad 
den europeiska ekonomin behövde. 
På grundval av de makroekono­
miska strategier, som fastställts i 
de övergripande ekonomiska 
riktlinjerna, kunde detta ha ut­
vecklats till den hållbara, investe-
ringsledda tillväxt som så 
småningom skulle ha kunnat ska­
pa ny produktionskapacitet och 
därmed fler arbetstillfällen. Detta 
skulle sedan i sin tur ha kunnat 
leda till en gradvis minskning av 
arbetslösheten, vilket skulle ha 
kunnat underlätta de strukturella 
reformerna på arbetsmarknaden. 
En kartläggning av företagens in­
vesteringsplaner i slutet av 1994 
visade tydligt att dessa planerade 
stora investeringar inom den när­
maste framtiden. 
Sedan dess har dock tillväxttakten 
bromsats upp, vilket fått direkta 
följder för utvecklingen på arbets­
marknaden. Sysselsättningen öka­
de måttligt från mitten av 1994 till 
1995 då den var 0,8% och hade i 
början av 1996 så gott som avstan­
nat. 
Att utfallet blivit sämre än progno­
serna förutspådde beror främst på 
eftersläpande effekter av två 
negativa tilldragelser på finans­
marknaderna. Den första var den 
världsomfattande uppgången av 
den långa räntan under 1994. Den 
andra och viktigare tilldragelsen var oron på valutamarknaden un­
der våren 1995, när EG-valutornas 
växelkurser utsattes för stora för­
ändringar. Dessa två tilldragelser 
hängde samman med och återspeg­
lade trovärdighetsproblem eller un­
derlåtenhet att i tid tillämpa 
överenskomna konvergensbeslut i 
flera medlemsstater. 
Den bristande viljan att skära ned 
de strukturella budgetunderskot­
ten i samband med återhämtningen 
tycks ha haft en avgörande betydel­
se för uppgången av den långa rän­
tan (endast -0,2% av EU:s BNP 
under 1994 och -0,3% under 1995). 
Effekten var också mer uttalad i 
stater som ännu inte ansågs ha 
gjort tillräckligt för att konsolidera 
sina statsfinanser. 
Oron på valutamarknaden våren 
1995 hade påtagligt negativa effek­
ter på både de ekonomier vars valu­
ta apprecierat och de ekonomier 
vars valuta deprecierat. I den första 
gruppen sjönk vinsterna i företagen 
i export/import-sektorn, något som 
tillsammans med en relativt re­
striktiv penningpolitik ledde till en 
nedgång i den privata konsumtio­
nen. I stater vars valuta deprecierat 
ledde försöken att dämpa deprecie­
ringens effekter på inflationen till 
att konsumtionen dämpades av 
högre räntor (räntor som redan 
pressats upp på en hög nivå efter­
som riskpremien ökat) och minskad 
köpkraft hos konsumenterna, me­
dan uppgången för exporten i viss 
mån motverkades av en lägre till­
växt på de främsta exportmarkna­
derna. 
Denna situation, i kombination med 
förväntningarna att det kommer att 
behövas ytterligare ansträngningar 
för att komma tillrätta med budge­
tunderskotten, har lett till att både 
konsumenternas och investerarnas 
framtidstro sjunkit. 
-6'-
Med arbet slusheten aom utmaning — frågeställningar och strategier 
Tillväxten förväntas ta fart under 
andra halvan av året för att sedan 
öka under 1997 och 1998. Detta är 
en hypotes som bekräftas av ledan­
de indikatorer och utvecklingen 
överensstämmer väl med den pro­
gnos kommissionens avdelningar 
gjorde under våren. En gradvis ök­
ning från ca 1,5% under 1996 till 
ca 2,5% under 1997 förväntas, nå­
got som kommer att skapa 0,2% 
nya arbetstillfällen under 1996 
och 0,6% nya arbetstillfällen un­
der 1997. 
Behovet av åtgärder 
De negativa effekter som den 
makroekonomiska utvecklingen 
på senare tid haft på sysselsätt­
ningen och arbetslösheten visar 
tydligt hur viktig en högre, hållbar 
tillväxttakt är i kampen mot 
arbetslösheten. Det har återigen 
visat sig att det finns ett akut be­
hov av att återställa en starkare 
tillväxttakt genom en omfördel­
ning av de olika politiska åtgärder­
na. Beroende på tidsperspektivet 
måste två förutsättningar uppfyl­
las för att detta skall kunna upp­
nås. 
På kort sikt: 
- Med tanke på lönernas, priser­
nas och lönsamhetens goda 
utveckling samtidigt som den 
internationella efterfrågan är 
stor, begränsas tillväxten inom 
produktion och sysselsättning i 
EU av bristen på förtroende, 
som lägger band på den in­
hemska efterfrågan. Med tanke 
på den senaste tidens framsteg 
vad gäller strävan till konver­
gens och den därav följande 
omfördelningen mellan de olika 
politiska åtgärderna har förut­
sättningar skapats för att den 
inhemska ekonomin skall kun­
na återhämta sig. Från politisk synpunkt bör ef­
terfrågan inte komma från bud­
get- eller loneexpansion utan 
genom att föilroendet återställs 
för att de övergripande ekono­
miska riktlinjerna skall kunna 
genomföras i sin helhet. Detta 
innebär att konsolideringen av 
skattesystemen fortgår, att en 
lämplig löneutveckling upprätt­
hålls inom hela EU, att de 
strukturella reformerna på­
skyndas och att ytterligare ut­
rymme bereds för en lättare 
penningpolitik. Budgetkonsoli­
deringen kommer att få positi­
va följder for näringslivet och 
för förtroendet bland konsu­
menterna endast om den full­
följs på ett trovärdigt sätt, dvs. 
genom att stöd av lägre ränte­
satser upprätthålls. 
Ett allvarligt hinder för tillväx­
ten på kort sikt skulle kunna 
vara en förnyad risk för oro på 
valutamarknaden. En sådan 
risk kan i princip uppstå i föl­
jande två fall: 
- Bristande tilltro till den 
nominella konvergenspolitik 
som bedrivs i vissa med­
lemsstater i avsikt att upp­
fylla kraven för EMU. Detta 
skulle bara leda till en upp­
repning av valutakrisen 
1995 och få negativa följder 
för både produktionen och 
arbetsmarknaden i alla län­
der. Risken för att detta 
skulle inträffa uppstår bara 
om de överenskomna kon­
vergenskriterierna frångås 
eller inte tillämpas i till­
räcklig omfattning. 
- Inga realistiska utsikter till 
att arbetstillfällen kommer 
att skapas i andra medlems­
stater. Detta skulle kunna 
bero på en fundamental svaghet i den nuvarande 
sysselsättnings- och till­
växtstrategin och särskilt i 
det sociala samförstånd som 
är en förutsättning för att 
åter skapa tillväxt. Endast 
en återhämtning i en makro-
ekonomiskt stabil omgiv­
ning, där man gradvis åter­
går till att skapa nya 
arbetstillfällen, kan säker­
ställa att strategin genom­
förs konsekvent. 
På medellång sikt: 
- En investeringsledd tillväxt 
kommer att leda till kapacitets­
utbyggnad, förutsatt att 
budgetkonsolideringen fortgår 
och så småningom leder till en 
balanserad budget och att 
stabilitetskonflikter kan undvi­
kas både på lönesidan och på 
varu- och tjänstemarknader. 
För att märkbart kunna sänka 
arbetslösheten krävs att den 
hållbara tillväxttakten är högre 
än under de två senaste decen­
nierna (2,2% i genomsnittlig 
årlig tillväxt). Om trenden 
i arbetsproduktivitet åren 
1974-1996 även i fortsättning­
en ligger stabilt kring 2% per år 
kommer bara den del av tillväx­
ten som överstiger 2% att gene­
rera nya arbetstillfällen. Med 
tanke på att den totala arbets­
kraften troligen ökar med ca 
0,6% per år, behövs det på me­
dellång sikt en tillväxttakt på 
3-3,5%; för att fortskridande 
minska arbetslösheten i rimlig 
takt (0,5-1% per år) och 
öka sysselsättningsgraden inom 
EU. Detta är viktigt bl.a. för att 
ta itu med de framtida problem 
som uppstår när skatteunderla­
get minskar, eftersom ålders­
strukturen är sådan att den ar­
betande delen av befolkningen 
blir allt mindre. 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar h strategier 
1 Årlig sysselsättningsförändring i unionen 1970-95 
årlig procentuell förändring 
T 2 
rIP 
• H -4,9 miljoner 
• arbetstillfällen 1991-S 
-1,2 miljoner 
arbetstillfällen 1975 "2.5 miljoner 
arbetstillfällen 1980-84 'I 
-2 
70 75 80 85 90 95 
2 Medlemsstaternas sysselsättningsgrader 1985 och 
1995 
100 r '/o av befolkningen i arbetsför ålder, 15-64 
T 100 - Med en lägre tillväxttakt kan 
man minska arbetslösheten en­
dast genom att öka arbetsinten­
siteten. Ett sätt att göra detta är 
att minska den takt i vilken ar­
betskraft ersätts med kapital. 
Detta skulle resultera i en 
minskning av tillväxten i arbet­
sproduktivitet om denna mäts 
som produktivitet per person. 
Att skapa arbetstillfällen genom 
lokala initiativ är ett sätt att till­
fredsställa nya behov och ytterli­
gare ett sätt att öka sysselsätt­
ningstillväxten. Ur detta 
perspektiv skulle en sänkning 
av de indirekta arbetskrafts­
kostnaderna för personer i den 
lägre delen av inkomstskalan 
också, såsom föreslagits i vitbo­
ken, kunna knytas till ett effek­
tivt skapande av arbetstillfällen. 
Att förena sänkningarna med 
att företagen skapar nettoar-
betstillfallen, där arbetsgivaren 
endast kan dra nytta av skatte­
förmånerna om ett nytt arbets­
tillfälle skapas, kan minska död­
viktskostnader och förhindra 
undanträngningseffekter (då en 
viss grupp av arbetstagare som 
är föremål för stöd rekryteras 
på bekostnad av andra). Europe­
iska unionen måste anta den ut­
maning som följer av globalise-
ringen och av att av de nyligen 
industrialiserade länderna in­
tegreras som fulländade aktörer 
i världsekonomin och handels­
systemet. A ena sidan kommer 
detta att öka konkurrensen, i 
huvudsak inom tillverkningsin­
dustrin men även inom tjänste­
sektorn, och strukturpolitiska 
stödinsatser krävs därför för att 
göra det möjligt för individer och 
företag att anpassa sig till för­
ändringen. Integreringen av de 
nya tillväxtekonomierna; sär­
skilt i Central och Östeuropa, 
kommer också att skapa ett be­
hov av strukturell anpassning 
Med arbeb ! -sheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
både vad gäller företagens stra­
tegier och på arbetsmarknaden. 
A andra sidan är denna struktu­
rella anpassning nödvändig för 
att de europeiska företagen skall 
kunna utnyttja de sysselsätt-
ningsmöjligher som tillgången 
till de nya marknaderna ger. 
Den främsta slutsatsen av den 
makroekonomiska analysen är att 
målsättningen att uppnå en högre 
tillväxttakt såsom beskrivs i de 
övergripande ekonomiska riktlin­
jerna måste ges högsta prioritet. 
Politiskt och socialt sett är det­
ta samtidigt också det mest 
gynnsamma sättet att uppnå en 
varaktig lösning av problemet med 
hög arbetslöshet inom EU. 
Strukturella reformer på produkt -
och arbetsmarknader kan bidra 
till detta, trots att de flesta struk­
turpolitiska åtgärder som bör 
utgöra ett komplement till den 
makroekonomiska strategin har 
som mål att stimulera endogena 
till växtkrafter, dvs. främst agera 
genom en ökning av produktivite­
ten inom EU-ekonomin och ge­
nom att möjliggöra bedrivandet 
av en hållbar makroekonomisk 
politik. Låg sysselsättning, 
hög arbetslöshet 
Inom unionen som helhet ökade 
sysselsättningen under 1995 för 
första gången sedan 1991, men det 
är fortfarande långt kvar innan 
man kan ersätta de arbetstillfällen 
som försvann 1991 till 1994 (Ta­
bell 1). I Europa försvann ungefär 
fem miljoner arbetstillfällen under 
denna tidsperiod. År 1995 var anta­
let sysselsatta ca fyra miljoner läg­
re än fyra år tidigare (en minskning 
med 2,5%). I Finland och Sverige 
var antalet sysselsatta ca 10% lägre 
än fyra år tidigare. Antalet syssel­
satta fortsatte 1995 att sjunka i vis­
sa medlemsstater, bl.a. i Italien, 
Portugal och Tyskland. Sysselsätt­
ningsgraden inom unionen, som 
bara utgör ca 60%, är betydligt läg­
re än den var för 20 år sedan och 
ligger klart lägre än motsvarande 
siffra i USA och Japan där syssel­
sättningsgraden ökat sedan mitten 
på 70-talet (Tabell 3). Sammanta­
get har medlemsstaterna faktiskt 
bara lyckats något bättre i strävan 
att skapa arbetstillfällen till alla 
sökande än efter den andra ol­
jeprischocken på 1980-talet, men si­tuationen varierar betydligt mellan 
de olika länderna (tabell 2). 
Arbetslösheten inom unionen var 
lägre under 1995 än under 1994. 
Arbetslösheten sjönk från sin hög­
sta nivå (11,3% i april 1994 till 
10,7% i juli 1995), men låg sedan 
kvar på denna nivå innan den bör­
jade stiga igen i november 1995 för 
att uppgå till 10,9% under våren och 
10, 8% i juli 1996. Endast fem av de 
femton medlemsstaterna har kun­
nat uppvisa en kontinuerligt sjun­
kande arbetslöshet sedan mitten av 
1995 och i åtta medlemsstater har 
arbetslösheten ökat (tabell 4), sär­
skilt i Tyskland (8,9%, vilket är en 
uppgång från 8,1% ett år tidigare). 
Arbetslösheten skulle ha ökat ännu 
mer om det genomsnittliga ar­
betskraftsdeltagandet inte fortsatt 
att minska under 1995 precis som 
under de föregående fyra åren. Den­
na minskning är koncentrerad till 
två grupper: unga män och kvinnor 
under 25 är och män i alla ålders­
grupper. Det minskade ar­
betskraftsdeltagandet bland unga 
motsvaras nästan helt av ett ökat 
antal personer som deltar i grund-
och vidareutbildning. Detta är re-
3 Sysselsättningsgrader 1973-95 
% av befolkningen, 15-64 
70 
60 Japan 
50 i i i i—i i__i i—_i—i—i i_ 80 
60 
50 Arbetslöshetstal 1973-95 
% av arbetskraften 
12 r 
H io 
• • * • ' 
1973 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 Q I I I I I 1—1 I I I > 
1973 1975 1977 1979 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 
9-
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar K h strategier 
sultatet både av det arbete med­
lemsstaterna lagt ned på att öka 
utbildningsnivån och av ungdomar­
nas egna beslut att skjuta upp in­
trädet på arbetsmarknaden vid en 
tidpunkt då antalet arbetstillfällen 
är begränsat. 
Utöver detta kommer antalet ung­
domar som kommer in på arbets­
marknaden förmodligen att sjunka 
ytterligare av demografiska orsa­
ker, vilket kommer att leda till att 
det finns avsevärt färre personer på 
arbetsmarknaden som innehar 
färska kunskaper och som skall er­
sätta det ökade antalet pensionärer 
i de övre åldersgrupperna. 
Den fortsatta trenden med förtids­
pensioneringar har fått en 
oproportionerlig effekt på ar­
betskraftsdeltagandet för män över 
50 år. Trots att den officiella pen­
sionsåldern i de flesta medlemssta­
terna är 65 år är endast en tredjedel 
av männen mellan 60 och 64 år 
inom unionen aktiva i arbetslivet, 
och motsvarande siffra för ålders­
gruppen 55-59 år är drygt två tred­
jedelar. Tråkigt nog kan man också 
notera att allt fler män mellan 25 
och 49 år lämnar arbetsmarkna­
den. 
Produktionstillväxt 
och sysselsättning 
Den förnyade ökningen av syssel­
sättningen under 1995 återspeglar 
BNPs ökning. Arbetsmarknaden 
reagerar på förändringar i produk­
tionen med en viss eftersläpning, 
vilket är orsaken till att sysselsätt­
ningen i unionen totalt sett kan för­
väntas öka under 1996 trots den 
blygsamma BNP-ökning som förut-
spåtts. Denna ökning kommer 
dock sannolikt att vara låg. BNP-
ökningen är resultatet av en kombi-
nation av ökad produktivitet (produktion per anställd) och ökad 
arbetsvolym (total sysselsättning). 
Under 1995 ökade produktiviteten 
med 1,7% och sysselsättningen med 
0,8%. Trots detta har BNP-ökning-
en lett till att sysselsättningen ökat 
mer i vissa länder än i andra. I 
Italien och Tyskland var ökningen 
av BNP under åren 1993-1995 un­
gefär som genomsnittet inom unio­
nen, men sysselsättningen sjönk. I 
andra medlemsstater som hade en 
liknande BNP-ökning (Belgien, 
Frankrike, Spanien, Storbritanni­
en och särskilt Nederländerna) öka­
de dock sysselsättningen. 
Behovet av att Öka den sysselsätt-
ningsskapande tillväxten är ett av 
de prioriterade målen i den europe­
iska sysselsättningsstrategin, vars 
syfte är att säkerställa att den pro­
duktionstillväxt som sker omvand­
las till nya arbetstillfällen. Med 
andra ord är den politiska målsätt­
ningen inom unionen inte enbart 
att säkerställa en BNP-ökning för 
dess egen skull utan även ett sätt 
att skapa nya arbetstillfällen så att 
arbete kan erbjudas både arbetslö­
sa och personer som överhuvudta­
get inte söker arbete, eftersom de 
inte anser det meningsfullt. Me­
ningen är inte att takten på produk­
tivitetstillväxten skall sjunka. 
Tvärtom är en hög produktivitets­
tillväxt en förutsättning för förbätt­
rad konkurrenskraft och ökad 
välfärd. Skapandet av arbetstillfäl­
len i små och medelstora företag är 
ett exempel på detta. Under perio­
den 1993 — 1995 sammanföll en 
ökning på 10% av omsättningen i 
små och medelstora företag med att 
sysselsättningen ökade med mer än 
5%, samtidigt som en lika stor ök­
ning av omsättningen bland stora 
företag endast bidrog med en ök­
ning på 3% i sysselsättningen. 
Den sysselsättningstillväxt som 
skett i unionen på senaste tiden, även i de länder som varit mest fram­
gångsrika när det gäller att omvand­
la tillväxt till nya arbetstillfällen, 
har varit klart lägre än den ökning 
som skett i USA, där BNP-ökningen 
bara var marginellt högre under pe­
rioden 1993 till 1995. Trots detta 
ökade antalet sysselsatta med i ge­
nomsnitt över 2% per år, medan ök­
ningen i Europa som helhet bara var 
marginell. Detta återspeglar delvis 
det faktum att USA har haft en lång­
varig produktionstillväxt sedan 
1991, medan den europeiska ekono­
min är i början av en återhämtning. 
I grunden återspeglar detta faktum 
dock den underliggande skillnaden i 
hur många nya arbetstillfällen som 
skapas vid en given BNP-ökning, och 
på lång sikt har USA lyckats bättre 
i detta avseende. 
Det har gjorts olika analyser av 
skillnaden i tillväxtens arbetsinten­
sitet, men olika meningar råder om 
den relativa vikt som skall fästas 
vid olika faktorer. Två faktorer har 
haft betydelse. Den första är det 
stora antal arbetstillfällen som un­
der lång tid försvunnit inom den 
europeiska jordbruksnäringen och 
tillverkningsindustrin. Antalet ar­
betstillfällen som försvunnit är be­
tydligt högre än motsvarande 
siffror i USA och kan förknippas 
med en högre produktionstillväxt i 
USA snarare än med lägre produk­
tivitetstillväxt, större konkurrens­
kraft och en dynamisk ekonomi. 
Den andra faktorn är det större an­
tal nya arbetstillfällen som skapats 
inom tjänstesektorn i USA där till­
växten i produktion (eller föräd­
lingsvärde) inte skilt sig särskilt 
mycket från Europa. Det är den sto­
ra sysselsättningstillväxten i rela­
tion till produktionen inom denna 
sektor som är grunden till att man 
i den amerikanska ekonomin som 
helhet har kunnat skapa så många 
nya arbetstillfällen. Det föreligger 
Med arbe! i- heten som utmaning — frågeställningar och strategier 
emellertid skillnader både i fråga 
om ökningen av sysselsättning 
inom tjänstesektorn och i fråga om 
den grad i vilken tjänsterna tillhan­
dahålls privat eller offentligt (se 
nedan). Denna sysselsättningstill­
växt är också förenad med låg ök­
ning av medellönen eller låg ökning 
av arbetskraftskostnaderna i all­
mänhet samt med en mångfald fak­
torer, t.ex. större lönespridning i 
den lägre delen av löneskalan, sär­
skilt under 1970- och 1980-talet, i 
kombination med en bättre funge­
rande marknad för tjänster. Denna 
flexibla löneskala i kombination 
med låg ersättning och begräns­
ningar i arbetslöshetsförsäkrings-
systemet tvingar många arbetslösa 
att arbeta till' vilken lön som helst, 
vilket är en viktig faktor som förkla­
rar skapandet av lågproduktiva ar­
betstillfällen inom tjänstesektorn 
i USA. 
Behovet av åtgärder 
Av dessa skäl finns det inget utrym­
me för att frångå strategin och ingen 
anledning till självbelåtenhet på 
grund av den lilla minskning av ar­
betslösheten som vi sett sedan 1994. 
Moderniseringen av Europa måste 
fortsätta och den potential som unio­
nen har måste utvecklas fullt ut. 
- Den inre marknaden skapar 
världens största ekonomi 
räknat i BNP och i köpkraft 
med 370 miljoner konsumenter. 
Harmoniseringen av lagstift­
ningen på olika områden och 
undanröjandet av hinder för 
handel och för produktionsfak­
torernas fria rörlighet vad gäl­
ler tjänster, offentlig upphand­
ling eller finansmarknader, har 
lett till att handeln ökat inom 
EU. Detta är följaktligen en 
faktor som har betydelse för 
den framtida moderniseringen 
av den europeiska ekonomin, tillväxten och sysselsättningen. 
Denna process måste fullföljas 
och förbättras och dess fördelar 
bör utnyttjas fullt ut. Det bris­
tande samarbetet mellan med­
lemsstaterna när det gäller 
beskattning, särskilt den indi­
rekta beskattningen som krä­
ver enhälliga beslut, verkar för 
närvarande vara ett av de 
största hindren för möjligheter­
na att förena en marknad och 
femton olika, ej samordnade 
marknader med olika beskatt­
ningssystem. Infrastrukturen i 
Europa måste också utvecklas 
för att svara mot den inre 
marknaden och omvandlas från 
ett lappverk av nationella nät­
verk till ett verkligt transeuro-
peiskt nätverk för transporter, 
energi och telekommunikation. 
Den gemensamma ekonomin 
kan, om den utnyttjas på rätt 
sätt, medföra stora tillväxtmöj­
ligheter och nya arbetstillfällen 
på ett sätt som de enskilda 
medlemsstaterna aldrig skulle 
kunna uppnå var för sig. 
Den europeiska monetära unio­
nen skall säkerställa förutsätt­
ningarna för fortsatt tillväxt 
och minskad arbetslöshet. Kon­
vergenskraven skall förbättra 
villkoren för en balanserad för­
delning av olika politiska insat­
ser. Den stabila makroekono­
miska ramen skall stimulera 
till investeringar och privat 
konsumtion. Vidare skall den 
monetära unionen ge möjlighe­
ter att fullt ut förverkliga den 
inre marknaden. Att skevheter-
na i valutakurserna slutgiltigt 
avskaffas skall öka såväl insy­
nen och öppenheten vad gäller 
priser som konkurrensen och 
effektiviteten. 
Moderniseringen av de europe­
iska sysselsättningssystemen måste fortsätta. Den gamla 
massproduktionen med övervä­
gande manlig arbetskraft 
med begränsade yrkeskunska­
per har försvunnit. Den moder­
na ekonomin är kunskapsbase­
rad och information och teknik 
spelar en avgörande roll när 
sättet att organisera arbetet 
förändras. Härigenom skapas 
en ekonomi som är baserad på 
människors kunskaper och 
mångsidighet. Varje år försvin­
ner minst 10% av alla arbets­
tillfällen och ersätts av nya 
arbetstillfällen på nya verksam­
hetsområden och i nya företag 
med krav på nya kunskaper. De 
snabba förändringarna av ar­
betsgivarnas krav har inte kun­
nat uppvägas av nödvändiga åt­
gärder på utbudssidan för att 
förbättra arbetskraftens kun­
skaper. Denna tudelade arbets­
marknad är en av orsakerna till 
problemen på den europeiska 
arbetsmarknaden. Den europe­
iska ekonomins långsiktiga 
konkurrensförmåga är därför 
beroende av nya, samordnade 
åtgärder där investeringar i 
mänskliga resurser, utbildning 
och vidareutbildning och i in­
tegrering av arbetslösa på ar­
betsmarknaden kommer att 
leda till en förbättring av kun­
skapsnivån och en flexiblare ar­
betsmarknad. 
Denna strukturförändring skulle 
kunna säkerställa en varaktig ök­
ning av sysselsättningen på medel­
lång och lång sikt. Detta bör 
kompletteras med en lämplig ut­
veckling av arbetskraftskostnader­
na. Dessutom bör tillräckliga 
arbetsmöjligheter erbjudas den del 
av arbetskraften av vilken man rim­
ligtvis inte kan begära att den skall 
bli högutbildad, särskilt inom tjäns­
tesektorn. I synnerhet detta kom­
mer att göra det möjligt för den 
11 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
europeiska ekonomin att anta ut­
maningarna och möjligheterna med 
den ökande globaliseringen och den 
ökande konkurrensen från de nya 
tillväxtekonomierna och de nyligen 
industrialiserade länderna, som 
inte bara inbegriper länder i Sydos­
tasien utan också länder i Central 
och Östeuropa. Tillgången till nya 
marknader innebär möjligheter 
som borde leda till att nya arbets­
tillfällen skapas. Utmaningen för 
Europa består i att utveckla nya 
områden för specialisering och ska­
pa sysselsättning mom nya sekto­
rer, i stället för att konkurrera inom 
sektorer där andra länder har lägre 
arbetskraftskostnader och där ökad 
globalisering av produktionen skul­
le kunna leda till ännu högre ar­
betslöshet inom unionen och till ett 
växande behov av protektionistiska 
åtgärder. 
Arbetstillfällen 
skapas och försvinner 
Mönstren för sysselsättningstill­
växten inom de olika sektorerna var 
ganska lika inom hela unionen un­
der 1995. Antalet arbetstillfällen 
ökade mest inom sektorerna före­
tagstjänster, hälsovård, utbildning, 
fritid och personliga tjänster samt 
miljö medan det, precis som tidiga­
re, försvann flest arbetstillfällen 
inom jordbruket och i de flesta 
medlemsstater även inom tillverk­
ningsindustrin (utom inom instru­
menttekniken, vilket delvis 
sammanhänger med det växande 
miljöskyddet). Detta är en fortsätt­
ning på en långsiktig trend som 
syns lika tydligt i USA och Japan. 
Intressant nog är det även där mer 
eller mindre inom samma sektorer 
som flest arbetstillfällen skapats 
och samma sak gäller för de sekto­
rer där sysselsättningen minskat 
eller de sektorer, där ingen större 
förändring skett. Däremot fmns det skillnader i hur stora förändringar­
na varit. 
Under den senaste konjunkturcy­
keln har sysselsättningen i de små 
och medelstora företagen stått sig 
väl. Från 1988 till 1990 ökade sys­
selsättningen allmänt i företag av 
alla storlekar, men ökningen var 
mer märkbar i de små och medel­
stora företagen. Från 1991 fortsatte 
sysselsättningen att öka i de myck­
et små företagen (med färre än 
10 anställda). I små företag (10-49) 
och medelstora företag (50-249) 
hölls sysselsättningen på samma 
nivå, medan sysselsättningen i de 
stora företagen började minska. 
Efter uppgången har emellertid 
sysselsättningen i stora företag 
återhämtat sig märkbart. 
Mellan 1980 och 1993 skapades 
18 miljoner nya arbetstillfällen 
inom tjänstesektorn i Europa, jäm­
fört med 22 miljoner i USA. Propor­
tionellt sett var ökningen av antalet 
nya arbetstillfällen en tredjedel 
större i USA än i Europa. Offentliga 
tjänster (hälsovård, sociala tjänster 
och utbildning) bidrog tillsammans 
med fritidssektorn till att syssel­
sättningen ökade med nästan 1% 
per år i USA medan motsvarande 
siffra i Europa och Japan var ca 
0,5% per år. I övrigt var det, såväl i 
Europa som i USA, bara sektorerna 
företagstjänster, distribution samt 
hotell- och restaurangbranschen 
som i absoluta tal skapade ett större 
antal nya arbetstillfällen. 
En större skillnad mellan Europa 
och USA, och i ännu högre grad 
jämfört med Japan, fanns inom in­
dustrin och jordbruket. I Europa 
minskade sysselsättningen inom 
dessa två sektorer med samman­
lagt 13 miljoner. I USA var minsk­
ningen strax under 2 miljoner och i 
Japan ökade sysselsättningen nå­
got inom dessa sektorer. Dessa skillnader beror i huvudsak på för­
ändringar i sysselsättningssituatio­
nen inom industrin, eftersom 
sysselsättningen inom jordbruket 
sjönk i alla tre ekonomierna — om 
än i olika grad. Kvantitativt sett var 
antalet förlorade arbetstillfällen i 
dessa båda sektorer av större vikt 
för den europeiska arbetsmarkna­
dens dåliga utveckling jämfört med 
USA än det att nya arbetstillfällen 
skapades i lägre takt inom tjänste­
sektorn. Om nya arbetstillfällen 
inom tjänstesektorn hade skapats i 
samma takt som i USA, skulle EU 
ha skapat ytterligare 7 miljoner ar­
betstillfällen samtidigt som till­
verkningsindustrin i praktiken 
förlorade 6 miljoner arbetstillfällen 
mer än i USA och jordbrukssektorn 
tillsammans med byggnadssektorn 
tillsammans förlorade ytterligare 
ca 4 miljoner arbetstillfällen. 
Att sysselsättningen utvecklats 
mycket bättre inom industrin i 
USA jämfört med tjänstesektorn, 
beror på snarare på en större pro­
duktionstillväxt än på en lägre pro­
duktivitetstillväxt. Den senare har 
faktiskt också varit högre än i 
Europa under de senaste 15 åren 
och har därigenom, med draghjälp 
från dollarn som devalverats kraf­
tigt mot andra valutor, bidragit till 
att öka amerikanska producenters 
konkurrensförmåga både på 
hemmamarknaden och på export­
marknaden och därmed också 
bidragit till ökningen av produk­
tionen. 
Inom tjänstesektorn däremot tycks 
produktionstillväxten ha varit i 
stort sett densamma i USA och 
Europa och det större antalet nya 
arbetstillfällen återspeglar i detta 
fall en mycket lägre tillväxt i pro­
duktiviteten i den förra, m.a.o. ett 
mer arbetsintensivt mönster i ut­
vecklingen. Detta tycks dock inte 
bara kunna förklaras med en lägre 
12 
Med arbct: !<< heten som utmaning — frågeställningar och strategier 
genomsnittlig ökning av lönerna i 
den amerikanska tjänstesektorn, 
eftersom reallöneökningen inom 
tjänstesektorn (+3,9% under perio­
den 1984-1994) inte varit så myck­
et lägre än i Europa (+4,7%). 
Orsaken kan också vara större lö­
nespridning, särskilt i den lägre de­
len av inkomstskalan under 1970-
och 1980-talet, då en betydande an­
del av de arbetstillfällen som skapa-
des inom den amerikanska 
tjänstesektorn var avsedda för låg­
avlönade arbetstagare. 
Under 1990-talet tycks dock tren­
den i USA ha brutits. När man un­
dersöker inom vilka sektorer de nya 
arbetstillfällena skapats, verkar 
det som om det är områden som 
ställer stora krav på kvalificerade 
arbetskraft. Det har faktiskt varit 
så att 68% av nettotillväxten av hel­
tidsarbete under perioden 1994— 
1996 skedde inom arbetskategorier 
med löner över genomsnittet. Dess­
utom låg 52% av sysselsättnings­
tillväxten inom de 30% som hör till 
toppskiktet. 
Denna utveckling har åtföljts av en 
förändring av politiken i USA där 
man nu i mycket större utsträck­
ning betonar behovet av att förbätt­
ra kvaliteten i arbetet, särskilt vad 
gäller lågkvalificerade yrken. Rege­
ringen försöker nu förbättra och 
utvidga yrkesutbildning och an-
ställningsbarhet. Denna konver­
gens i politiken som bedrivs 
återspeglades i slutsatserna från 
G7-mötet i Lille. 
Rörlighet mellan 
sektorer och omsättning 
av arbetstillfällen 
Både i Europa och USA tillkommer 
och försvinner varje år många ar­
betstillfällen. Denna omsättning är 
mycket högre än nettoförändringar­na i sysselsättnm^sstatistiken som 
normalt ägnas mest uppmärksam­
het. I genomsnitt hade en av åtta 
sysselsatta i unionen vid varje given 
tidpunkt antingen inget arbete alls 
eller ett arbete inom en annan sektor 
föregående år. Om man lägger till 
antalet som byter arbete inom sam­
ma sektor, får man fram en siffra 
som tyder på en årlig omsättning av 
arbetstillfällen på ca ett av sex, en 
siffra som tycks överensstämma 
med genomsnittet i USA. I vissa 
medlemsstater, t. ex. Spam en, Dan­
mark, Nederländerna eller Storbri­
tannien, är denna siffra ännu högre. 
Rörligheten mellan de olika sekto­
rerna har dock mycket litet samband 
med sysselsättningstillväxten eller 
med om sektorerna expanderar eller 
krymper. Viktigare tycks den kun­
skapsnivå vara som arbetstagaren 
måste ha för att utföra uppgiften och 
därmed hur mycket utbildning som 
behövs. Inom jordbruket är omsätt­
ningen på arbetstillfällen därför 
(räknat i antal sysselsatta) 20-25% 
per år, medan motsvarande siffra 
inom hotell- och restaurangbran­
schen är nästan 30%. Hos banker, 
försäkringsbolag och offentlig för­
valtning, där utbildningskraven i re­
gel är betydligt högre, är det däremot 
bara ca 9% av de sysselsatta varje år 
som är nya inom denna sektor. Detta 
återspeglar i viss mån svårigheterna 
för personer som byter yrke (i stället 
för att byta till liknande arbeten 
inom olika sektorer) i ett flertal län­
der, något som fortfarande tycks 
vara en orsak till inflexibilitet på 
arbetsmarknaden. Det kan emeller­
tid ifrågasättas om det ökade antalet 
tvåförsörjarhushåll är en faktor som 
begränsar den geografiska rörlighe­
ten. 
Behovet av åtgärder 
En jämförelse mellan de erfarenhe­
ter som gjorts i Europa och USA vad gäller skapandet av nya arbetstill­
fällen väcker flera frågor som inte 
kan besvaras på ett enkelt sätt. 
- USA har lyckats skapa fler ar-
betstillfallen och också en form 
av tillväxt som skapar fler nya 
arbetstillfällen. Orsakerna till 
detta och vilka slutsatser 
medlemsstaterna i Europeiska 
unionen skall dra av detta mås­
te diskuteras och det rör sig om 
sociala, politiska, kulturella och 
ekonomiska faktorer. Det fak­
tum att lönespridningen i den 
nedre delen av inkomstskalan 
är större i USA än i Europa är 
en viktig faktor, men även and­
ra faktorer, som t.ex. skillnaden 
i arbetskraftens rörlighet (av 
många olika skäl) och skillna­
den i regleringar på varu- och 
tjänstemarknaderna, har bety­
delse. Även om det är tveksamt 
om denna sorts differentiering 
av lönerna är förenlig med den 
europeiska sociala modellen, 
fmns det ändå en tilltagande 
enighet i synen på hur proble­
men skall lösas. Detta framgick 
av slutsatserna från G7-grup-
pens möte angående sysselsätt­
ningen, där man sade att man 
inte skall tvingas välja mellan 
ökad arbetslöshet eller större 
löneskillnader. Ändå finns det 
tveklöst ett behov av pragma­
tiska reformer för att undanröja 
eventuella felaktiga incitament 
för arbetssökande och få arbets­
marknader som fungerar bätt­
re. I detta sammanhang skulle 
en sänkning av de indirekta ar­
betskraftskostnaderna, särskilt 
för anställda med låga löner, 
kunna förbättra sysselsättning­
en. Effekterna skulle dock för­
modligen vara begränsade, vil­
ket gör det ännu viktigare att 
skapa förutsättningar för en 
tillväxt som är större än ök­
ningen av produktiviteten och 
13-
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar i . h strategier 
att ta itu med övriga faktorer 
som eventuellt kan hindra den 
europeiska ekonomins tillväxt­
möjligheter. 
Även om arbetsmarknadspoliti­
ken till stor del koncentrerar 
sig på tillväxtsektorerna i sig 
och på åtgärder för att stimule­
ra utvecklingen av nya initia­
tiv, så beror Europas misslyck­
ande när det gäller att uppnå 
en tillräckligt hög sysselsätt­
ningstillväxt på att de krym­
pande sektorerna har förlorat 
många arbetstillfällen. Dessa 
förluster beror till största delen 
inte på tekniska framsteg och 
automatisering, utan på en läg­
re ökning av produktionen. 
Detta visar på behovet att för­
bättra konkurrenskraften och 
skapa bättre förutsättningar på 
marknaderna. 
Omsättningen av arbetstillfäl­
len tyder inte på att arbets­
marknaderna är speciellt in-
flexibla, i alla fall inte i det 
avseendet att de i onödan hind­
rar arbetstagare att byta arbete 
mellan två sektorer. Siffrorna 
tyder dock på att lågutbildade 
arbetstagare står för en stor del 
av dessa byten och att det kan-
5 Förändring i deltids- och 
heltidssysselsättning 1987-95 
_% av total sysselsättning 
under basaret 
1967 1968 1969 1990 1991 1992 1993 1994 1995 ske är lättare för dem att byta 
mellan olika aktiviteter än vad 
det är för arbetstagare med 
högre och mer specialiserad ut­
bildning. 
Flexibilitet 
och trygghet 
Under de senaste åren har det i den 
allmänna debatten i allt större grad 
framförts den åsikten att de europe­
iska arbetsmarknaderna måste bli 
flexiblare och att detta skulle vara 
en strukturell förutsättning för 
ökad konkurrensförmåga och sys­
selsättningstillväxt. Vad denna 
flexibilitet egentligen innebär, hur 
den skall åstadkommas och om den 
verkligen är en förutsättning för 
tillväxt råder det dock delade me­
ningar om. Samtidigt finns det dock 
omfattande belägg för att de euro­
peiska arbetsmarknaderna blir allt 
flexiblare vad avser arbetets orga­
nisation, regelverk och arbetstids­
bestämmelser. 
Under de senaste åren har antalet 
personer som arbetar på nätter och 
veckoslut ökat i de flesta delarna av 
unionen, och trots att många helst 
inte gör det (en studie som nyligen 
utfördes bland arbetsgivare i fem 
länder visar att företagen har svårt 
att hitta personal som skall arbeta 
på lördagar) tyder detta på att man 
är på väg mot mer flexibla överens­
kommelser på arbetsmarknaderna. 
Samtidigt har veckoarbetstiden för 
de personer som arbetar heltid 
knappt förändrats överhuvudtaget 
under de senaste 10 åren och den 
har faktiskt ökat under perioden 
1990-1995. Nedgången i den ge­
nomsnittliga arbetade tiden, som 
kunnat iakttas i unionen under det 
senaste decenniet, beror delvis på 
att arbetstillfällen nu återfinns 
inom andra sektorer (särskilt bety­
delsefulla är de arbetstillfällen som gått förlorade inom jordbruket där 
man i allmänhet arbetar många 
timmar), men främst på att deltids­
arbetena blir allt fler . 
Faktum är att flertalet av de nyska­
pade arbetstillfällena i början av 
1990-talet var deltidsarbeten, både 
för kvinnor och för män, och att 
denna trend höll i sig under 1995 
(Figur 5). Ca 71% av de nyskapade 
arbetstillfällena för män och ca 85% 
av arbetstillfällena för kvinnor var 
deltidsarbeten. Detta tyder på att 
arbetsmarknaderna håller på att 
bli mer flexibla, men även att an­
ställningsvillkoren för deltidsan­
ställda ofta är sämre än för 
heltidsanställda. Dessutom har den 
relativt låga ökningen av antalet 
heltidsarbeten för män förmodligen 
bidragit till att dessa lämnat ar­
betsmarknaden. Den största upp­
gången av deltidsarbete bland män 
har skett i den aktiva åldersgrup­
pen där det ökat med 50% under 
perioden 1990-1995. En stor del av 
dessa män har tagit deltidsarbete, 
eftersom de inte kunnat hitta något 
heltidsarbete. 
På samma sätt var en stor andel av 
de arbetstillfällen som skapades 
under 1995 tillfälliga arbeten. De 
tillfälliga arbetena stod för hela sys­
selsättningstillväxten bland män­
nen i unionen och knappt hälften av 
tillväxten bland kvinnorna. Även 
om tillfälliga arbeten står för en för­
hållandevis liten del av den totala 
sysselsättningen inom unionen (ca 
12%), så tog över hälften av de ar­
betslösa som fick arbete under 1995 
tillfälliga arbeten. En något större 
andel av gruppen under 25 år tog 
•tillfälliga arbeten (51% jämfört med 
45% för personer i åldrarna mellan 
25 och 49 år). Även om vissa av 
dessa arbeten omfattade en period 
av utbildning var detta inte skälet 
till att man tog det tillfälliga arbe­
tet. Andelen arbetslösa som fick så-
14-
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
dan utbildning på arbetsplatsen var 
faktiskt mindre än andelen perso­
ner som redan hade arbete. För ma­
joriteten av dessa personer var det 
tillfälliga arbetet alltså det enda 
som fanns att få. 
Sambandet mellan tillfälliga arbe­
ten och utbildningsnivå är inte 
detsamma i hela unionen och man 
kan inte dra den generella slutsat­
sen att tillfälliga arbeten och låg 
kunskapsnivå följs åt. Det stäm­
mer att det i unionens södra delar 
finns en relativt stor andel lågut-
bildade bland dem som har tillfäl­
liga arbeten, men i unionens norra 
delar är sannolikheten att ett till­
fälligt arbete sköts av en person 
med hög utbildningsnivå dock 
större än att det sköts av en lågut-
bildad person. 
De flesta medlemsstater anser att 
en flexibel organisation av arbetet 
är centralt för att man skall kunna 
ändra sysselsättningstrenden. Det­
ta skall ske särskilt genom att un­
derlätta deltidsarbete och tillfälliga 
anställningsavtal, men också ge­
nom att förändra arbetstidsbestäm­
melserna. Övriga bestämmelser, 
särskilt vad gäller rekrytering och 
uppsägning, kan påverka skapan­
det av arbetstillfällen och den 
snabbhet med vilken företagen an­
passar sin arbetskraft till föränd­
ringar. I flera medlemsstater har 
man infört flexiblare anställnings­
villkor vid skapandet av nya arbets­
tillfällen. 
Behovet av åtgärder 
Av det som beskrivits ovan kan 
slutsatsen dras att den europeiska 
ekonomin är flexiblare nu än för tio 
år sedan, men att detta ännu inte 
haft en synbar effekt på skapandet 
av arbetstillfällen. Detta kan tyda 
på att det fortfarande finns hinder 
för en ökad sysselsättning. Detta väcker frågan om varför den 
potential för att skapa nya arbets­
tillfällen som de mer flexibla ar­
betssätten och arbetstiderna 
skapat inte låter sig utnyttjas fullt 
ut. Förklaringen tycks ligga i det 
sätt på vilket företagen genomför 
omorganisationen av arbetet och 
produktionen. Sådana åtgärder 
begränsas oftast till marginella för­
ändringar av arbetskraften i företa­
gen, t.ex. sker expansion genom att 
man lägger ut arbete på entrepre­
nad, genom tillfälliga kontrakt och 
atypiska anställningsförhållanden. 
För att dra full nytta av den syssel­
sättningspotential som det mer 
flexibla sättet att organisera arbe­
tet medför behöver, vi en positivare 
och öppnare attityd som mer aktivt 
involverar de sysselsatta i proces­
sen. 
All politik som rör omfördel­
ning av arbete måste ha som 
mål att sänka trösklarna mel­
lan de interna och externa ar­
betsmarknaderna så att arbets­
lösa kan få arbete och personer 
med deltidsarbete eller tillfälli­
ga anställningskontrakt kan 
övergå till säkrare heltidsarbe­
ten. Om man bedriver en flexi­
bel politik, som gör det enklare 
att anställa personer på deltid 
eller på tillfälliga kontrakt, 
väcker detta frågor som berör 
det sociala skyddsnätet och lika 
möjligheter för kvinnor och 
män. 
En arbetstidsförkortning i kom­
bination med en förnuftig omor­
ganisation av arbetet skulle 
kunna medföra fördelar för 
både anställda och arbetsgiva­
re. Spridning av innovativa sätt 
att organisera arbetet, innova­
tiva förändringar av arbetsti­
derna och tips om hur man på 
bästa sätt kan genomföra orga­
nisationsförändringar bör upp­muntras, särskilt när dessa rik­
tar sig till små och medelstora 
företag. Man bör också utveckla 
modeller där man kombinerar 
kortare arbetstider med skatte­
fördelar eller socialförsäkrings­
förmåner, något som hittills 
bara prövats i mycket begrän­
sad omfattning och då främst 
på företagsnivå eller lokalt. 
De stelheter som fortfarande 
finns på varu- och tjänstemark­
naderna utgör ett hinder för att 
man skall kunna dra full nytta 
av arbetsmarknadernas ökade 
flexibilitet. Dessa stelheter 
måste undersökas och sedan 
måste åtgärder vidtas för att 
undanröja dem. 
Det "lärande företaget" måste 
bli en viktig del på vägen mot 
ökad flexibilitet. Detta kommer 
att ställa krav på nya former 
av samarbete mellan företag, 
andra organisationer och utbil­
dare för att säkerställa att nöd­
vändiga nya och föränderliga 
yrkeskunskaper finns tillgäng­
liga. En förnyelse av yrkeskun­
skaperna på arbetstid kan vara 
av större betydelse för ökad 
flexibilitet än en minskning av 
arbetstiden skulle vara. 
Företagens förmåga att anpas­
sa sig till förändringar i tekno­
login och på marknaden beror 
på hur effektivt de kan utnyttja 
de icke-materiella resurserna, 
särskilt forskning och utveck­
ling, innovation och livslångt 
lärande. För att kunna anta 
denna utmaning och samtidigt 
upprätthålla balansen mellan 
flexibilitet och trygghet måste 
företagen organiseras på ett 
sätt som ger alla arbetstagare 
ständig tillgång till kunskap 
och information, så att de­
ras anpassningsförmåga och at-
15 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar- och strategier 
traktivitet på arbetsmarknaden 
förstärks. 
Arbetskraftens anställnings­
barhet måste kontinuerligt 
upprätthållas genom utbild­
ning. Om detta inte sker kom­
mer företagen, när de inför flex­
iblare anställningsformer med 
lägre anställningstrygghet som 
avser att ge företagen möjlighet 
att snabbt anpassa sig till för­
ändringar i behovet av arbets­
kraft, kanske att sakna incita­
ment att investera i utbildning 
även för sina fast anställda. 
Stora japanska företag investe­
rar i utbildning inom ramen för 
"livstidsanställningen" så att 
avkastningen på investeringar­
na stannar inom företaget. 
Ökad flexibilitet får i Europa 
inte definieras som minskad 
anställningstrygghet. Företa­
gens förmåga att anpassa sig 
till marknadens behov och tek­
niska förändringar bygger på 
välutbildad arbetskraft. 
Ett europeiskt koncept som tar 
hänsyn till trygghet i relation 
till anställning bör inrikta sig 
på att öka arbetskraftens an­
ställningsbarhet snarare än att 
skapa trygghet på en viss ar­
betsplats och därigenom främja 
både flexibilitet och beredska­
pen att byta arbete som ett led i 
en process för att höja produkti­
viteten och sysselsättningen. 
Ökad flexibilitet vad gäller an­
ställningsbarhet och anställ­
ningstrygghet förutsätter att det 
finns ett tillräckligt socialt 
skyddsnät. Erfarenheter från 
vissa länder visar att en flexibel 
ekonomi kan upprätthållas ge­
nom en kombination av effektiv 
arbetsmarknadspolitik och ett 
fullgott socialt skyddsnät. Höga 
produktionsvolymer kan under­stödja ett system grundat på 
samförstånd om vilka roller och 
vilket ansvar arbetsmarknads­
politiken, arbetsgivarna och ar­
betstagarna har för att skapa en 
flexibel marknad. Utvecklingen 
på den danska arbetsmarkna­
den under senare tid är ett 
exempel på en sådan samför­
ståndslösning. Det danska 
exemplet visar dock också på be­
hovet av att ett sådant system 
måste åtföljas av noggranna 
kontroller och regler för genom­
förandet, så att man undviker 
att kostnaderna skenar iväg och 
att man skapar ett system där 
det inte lönar sig att arbeta. 
I fråga om alla relevanta arbets­
marknadssystem, — anställnings­
skydd, arbetstid, social trygghet 
och arbetarskydd — krävs det ett 
radikalt nytänkande för att anpas­
sa dessa system till ett annorlunda 
organiserat arbetsliv. Konceptet 
trygghet för arbetstagare måste for­
muleras om och i högre grad foku­
seras på trygghet grundad på 
anställningsbarhet än på trygghet 
grundad på individens arbetsplats. 
Debatten bör ändra inriktning och 
inte bara handla om reglering/av-
reglering, utan istället handla om 
att man måste finna en ny balans 
mellan flexibilitet och anställning­
strygghet som både arbetsgivare 
och arbetstagare tjänar på. En ut­
bredd känsla av osäkerhet inte bara 
bland arbetslösa utan även bland 
människor som har arbete, har va­
rit en orsak till att konsumenternas 
framtidstro legat på en låg nivå, 
vilket i sin tur försvårat den ekono­
miska återhämtningen. 
Framtidens 
yrkeskunskaper 
Teknisk utveckling och konkurren­
sen mellan företagen påskyndar de strukturella förändringarna. Om 
tio år kommer 80% av den teknik vi 
använder idag att vara föråldrad 
och ha ersatts av ny, mer avancerad 
teknik. Vid samma tidpunkt kom­
mer 80% av arbetskraften att ha en 
formell utbildning som är äldre än 
tio år. 
Det kommer att vara ofrånkomligt 
att vidareutbilda arbetskraften. 
Under perioden 1983-1991 ökade 
antalet personer som arbetade som 
företagsledare, yrkesutbildade ar­
betstagare eller tekniker med över 
25% per år, medan den totala sys­
selsättningstillväxten bara uppgick 
till ungefär 1% per år. Förändring­
en mot yrken som kräver allt högre 
utbildning fortsatte även under 
1995 inom unionen. Ökad anställ­
ning av personer inom dessa yrkes­
kategorier stod för största delen av 
den totala sysselsättningstillväxten 
för både kvinnor och män under det 
året. 
En hög utbildning är dock inte nå­
gon garanti för att man får ett ar­
bete. I alla medlemsstater ökar 
andelen högutbildade personer 
som saknar arbete. Det fmns flera 
förklaringar till denna till synes 
märkliga paradox. Bättre utbild­
ning hos arbetskraften som helhet 
kommer troligen att medföra att 
andelen bättre utbildade bland de 
arbetslösa kommer att öka. Trots 
att utbildningsnivån ökar, är den 
utbildning och praktik som erbjuds 
inte alltid den som efterfrågas på 
arbetsmarknaden, varken vad gäl­
ler kunskapernas bredd eller deras 
flexibilitet. 
Den sektorvisa förändringen av 
sysselsättningen har stor betydel­
se för de krav som ställs på arbets­
tagarnas yrkeskunskaper och 
utbildningsnivå. De sektorer där 
flest nya arbetstillfällen skapas är 
i allmänhet, men inte alltid, de 
16 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
sektorer där arbetstagarna har re­
lativt hög utbildning, medan de 
sektorer inom vilka arbetstillfäl­
len försvinner ofta är sådana där 
arbetstagarna har relativt låg ut­
bildning. Inom de sektorer där ar­
betstillfällen försvinner har ca 
45% av unionens arbetstagare ing­
en utbildning efter grundskolan 
och endast 13% har examen från 
universitet. Inom de sektorer där 
arbetstillfällen tillkommer saknar 
endast 27% utbildning efter grund­
skolan, medan 35% har examen 
från universitet, detta trots att 
hotell- och restaurangbranschen 
ingår här, en bransch där 
utbildningsnivån är bland de lägs­
ta. 
Dessutom löper en avsevärt större 
andel lågutbildade risk att förlora 
sina arbeten än personer med hög­
re utbildning, oavsett om de arbe­
tar inom en expanderande sektor 
eller en sektor där arbetstillfällen 
försvinner. Slutsatsen av detta är 
helt klart att de sektorspecifika 
trenderna förstärker yrkestren­
derna inom sektorerna, och mins­
kar behovet av lågutbildad 
arbetskraft samtidigt som behovet 
av arbetskraft med högre utbild­
ning ökar. 
Under de senaste åren har 
medlemsstaterna vidtagit en rad 
åtgärder för att förbättra yrkesut­
bildningens och praktikens struk­
tur, kvalitet och användbarhet både 
för sysselsatta och arbetslösa (ta­
bell 5). 
En rad instrument har använts för 
att stimulera investeringar i utbild­
ning för personer som har arbete. 
Till dessa hör utbildningsavgifter 
(IRL), tvingande lagstiftning för in­
vestering i utbildning (F) och skat­
telättnader eller nedsatta sociala 
avgifter (F, NL). En vanligt före­
kommande åtgärd är främjande av ledighet för utbildning (B, DK, D, F, 
P, FI, S). 
Alla medlemsstater har också en 
mängd utbildningsprogram för ar­
betslösa och i de flesta medlemssta-
terna ägnas en stor del av 
arbetsmarknadspolitiken åt att 
främja deltagandet i dessa program 
(se nedan). Ändå finns det tecken 
som tyder på att andelen arbetslösa 
i åldern 25-59 år som deltar i ut­
bildningsåtgärder har sjunkit nå­
got under de tre senaste åren från 
7,1% till 6,9%. 
Trots ovannämnda förbättringar är 
det tveksamt om den nuvarande 
takten på utvecklingen av mänskli­
ga resurser och befintliga institu­
tionella arrangemang är tillräcklig 
för att Europa skall kunna anta 
2000-talets globala utmaningar. 
Behovet av åtgärder 
Utmaningen för politiken består 
alltså av två delar. Först måste 
man göra stora investeringar i 
mänskliga resurser för att höja 
den totala kunskapsnivån och där­
med reagera på trenden mot mer 
kvalificerade arbeten. Detta stäl­
ler krav på bättre kvalitet och 
marknadsstyrd utbildning och 
praktik samt på en marknadsan­
passning och förbättring av effek­
tiviteten i befintliga program. För 
det andra måste man förbereda ar­
betskraften på de kontinuerliga 
strukturella förändringarna. Det­
ta ställer krav på två former av 
åtgärder, dels för arbetslösa och 
personer som skall in på arbets­
marknaden för första gången, dels 
for den majoritet av personer som 
har ett arbete. 
- På en arbetsmarknad som stäl­
ler allt större krav på yrkeskva-
lifikationer finns det för många 
arbetslösa som har otillräckliga kvalifikationer. Personer med 
gamla eller inte längre aktuella 
kvalifikationer har svårigheter 
att återinträda på arbetsmark­
naden. När den genomsnittliga 
kunskapsnivån stiger, finns det 
en risk att de personer som har 
lägre utbildningsnivå hamnar 
på efterkälken och drabbas av 
social utslagning. Det behövs 
målriktade insatser för att höja 
deras kunskap till en nivå som 
ger dem möjlighet att konkur­
rera på den allt hårdare arbets­
marknaden. 
En ännu större utmaning ligger 
dock i att övertyga de personer 
som har ett arbete om att 
anpassa sig till de nya kraven. 
Detta är särskilt viktigt för 
arbetstagare med lägre utbild­
ning, eftersom en uppgradering 
eller utvidgning av befintliga 
kunskaper medan de har ett 
arbete skulle kunna visa sig 
vara den mest kostnadseffekti­
va investeringen för att 
förebygga långtidsarbetslöshet 
och höja deras anställningsbar­
het. Större delen av utbild­
ningsprogrammen riktar sig till 
yngre personer (se nedan), inte 
till personer som redan har ar­
bete eller som har arbetat 
6 Befolkning i ålder 25-59 år efter 
utbildningsnivå, 1995 
I postgymnasial utbildning 
I gymnasial utbildning 
25-9 30-4 35-9 40-4 45-9 50-4 55-
17-
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
10-30 år och sedan förlorat sitt 
arbete. 
Förbättrad utbildning och bätt­
re utbildningsarrangemang bör 
grundas på ett samarbete mel­
lan näringsliv och regeringar så 
att båda kan arbeta för de krav 
arbetslivet ställer. Företagen 
måste inse sin roll när det gäl­
ler att tillhandahålla utbild­
ning till sina arbetstagare och 
den utbildning som sker i of­
fentlig regi måste uppfylla de 
behov som industrin och de sys­
selsatta har. 
Om arbetskraftens kunskaper 
skall uppgraderas kommer det­
ta att innebära stora föränd­
ringar i befintliga utbildnings-
och praktikprogram för att des­
sa skall anpassas till informa­
tions- och kommunikationstek­
niken och sedan kunna hålla jämn takt med den explosions­
artade utvecklingen även i fort­
sättningen. Detta tyder på att 
det kommer att uppstå ett 
nytt samspel mellan arbete och 
utbildning istället för som 
tidigare mellan arbete och 
arbetslöshet. Utbildningssyste­
met måste förändras så att 
undervisningen blir mer inter­
aktiv istället för att vara enbart 
kunskapsförmedlande. Företag 
måste erbjuda praktikmöjlighe­
ter. Arbetslösa måste ges möj­
lighet att omskola sig istället 
för att hamna i långtidsarbets­
löshet, där kunskaperna går 
förlorade. 
En stor utmaning är att stoppa 
utvecklingen mot ett allt lägre 
arbetskraftsdeltagande bland 
äldre, särskilt män. Många av 
de personer som förtidspensio­
neras har låg utbildningsnivå 
7 Ungdomsarbetslöshet i medlemsstaterna 1990 och 
1995 
DK D OR E F IR I L NI. A P Fl S UK Ett B DK D QR E F IR I L NL A P R 6 UK E16 
% av arbetskraften, 15-24 % av befolkningen, 15-24 och förtidspensioneringen har 
ofta föregåtts av långtidsarbets­
löshet. Det verkar som om sam­
hället varken känner till eller 
bryr sig om dessa personer. Den 
europeiska ekonomins framtida 
konkurrensförmåga är beroen­
de av att dessa personer är 
aktiva på arbetsmarknaden. 
Insatser för att förbättra 
utbildning och yrkeskunskaper 
bör inriktas mer på denna 
grupp. 
Europa måste skapa en ny kultur 
med lärandet och praktiken som en 
livslång process där särskild vikt 
fästs vid kön, men som också i stör­
re utsträckning riktar sig till äldre 
och handikappade. Initiativet till 
detta tas nu genom "1996 — det 
Europeiska året för livslångt 
lärande" och kommissionens vit­
bok om utbildning (Lära och lära 
ut). Den mest brådskande uppgif­
ten är dock att stoppa den utveck­
ling som medför att de kunskaper 
som vuxna arbetstagare, både så­
dana som fortfarande arbetar och 
sådana som lämnat arbetslivet, 
har i allt större utsträckning blir 
förlegade. 
Strukturella mål för 
sysselsättnings-
politiken 
Strategin från Essenmötet 
underströk behovet av att 
prioritera vissa eftersatta grupper 
på arbetsmarknaden: arbetslösa 
ungdomar, långtidsarbetslösa och 
arbetslösa kvinnor. 
Efter detta vidareutveckla­
des denna strategi i enHetsrappor-
ten inför rådets möte i Madrid 
och i interimsrapporten inför 
Europeiska rådets möte i Florens. 
Följande tre strukturella mål for-
18 
Med arbets!ösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
mulerades för sysselsättningspoli­
tiken: 
- Integrera ungdomar i arbetsli­
vet: alla ungdomar skall ges 
den utbildning, praktik och ar­
betslivserfarenhet som behövs 
för att de skall få ett arbete. 
- Förebygga långtidsarbetslöshet: 
alla arbetslösa personer skall 
ges möjlighet till omskolning och 
réintégreras i arbetslivet innan 
de hamnar i långtidsarbetslös­
het. 
- Inrikta all sysselsättningspoli­
tik på lika möjligheter för 
kvinnor och män: en aktiv poli­
tik för att bryta diskriminering­
en på arbetsmarknaden bör be­
drivas genom att man på nytt 
använder sig av deltidsarbete 
som en övergångslösning och 
som ett sätt att förena arbetsliv 
och fritid både för kvinnor och 
män. 
Målsättningen med dessa stuktu-
relia mål är inte att begränsa 
sysselsättningspolitiken till vissa 
grupper. Tvärtom, målsättningen 
är att utveckla en överskådlig 
politik som får hela arbetsmarkna­
den att fungera bättre. 
Integreringen 
av ungdomar på 
arbetsmarknaden 
Ungdomsarbetslösheten är fortfa­
rande dubbelt så hög som vuxenar­
betslösheten, i genomsnitt över 
20%. Gapet mellan ungdomsar­
betslösheten och vuxenarbetslös­
heten minskade märkbart under 
andra halvan av 1980-talet, när ar­
betslösheten sjönk men ökade igen 
under konjunkturnedgången i bör­
jan på 1990-talet. Men gapet är 
fortfarande mindre än det var för tio år sedan och antalet som berörs 
är mycket lägre på grund av tillba­
kagången i arbetskraftsdeltagan­
de parat med att antalet ungdomar 
minskade (Tabell 6). 
Antalet ungdomar som inträtt i ar­
betskraften under 1995 i unionen 
skulle ha minskat naturligt även 
utan något bortfall i arbetskraftsdel­
tagande, eftersom denna ålders­
grupp minskar i de flesta 
medlemsstaterna. Enbart denna de­
mografiska effekt minskade ung­
domsarbetskraftens storlek med 
omkring 1% 1995, och om man dess­
utom tar hänsyn till förändringen i 
arbetskraftsdeltagande är tillbaka­
gången 3% enbart under detta år. 
Till skillnad från i andra åldersgrup­
per är denna utveckling nästan lika 
för kvinnor och män. 
Många av de åtgärder som vidtas av 
medlemsstaterna för att förbättra 
förutsättningarna för ungdomar att 
få arbete syftar till att ge dem möj­
lighet att skaffa sig rätt kompetens 
och kvalifikationer för arbetsmark­
naden och undvika arbetslöshet. 
Särskilt har åtgärderna koncentre­
rats till att minska antalet ungdo­
mar som i förtid slutar sin utbildning 
och/eller yrkesutbildning som låg­
kval ificerade. 
Några medlemsstater garanterar en 
yrkesutbildningsplats till de ungdo­
mar som vill ha en sådan plats när 
de slutat den obligatoriska skolut­
bildningen (NL, UK). Andra med­
lemsstater garanterar ett visst antal 
platser på gymnasiet för att säker­
ställa att de som önskar fortsätta 
skolutbildningen skall få möjlighet 
till detta (FI, S). Flera medlemssta­
ter har som mål att öka utbildnings­
deltagandet på olika nivåer (F, I, E, 
UK). Till och med i medlemsstater 
som har en lång tradition av system 
med lärlingsutbildning vidtas åtgär­
der för att stärka dessa eller förbätt­ra lärlingsutbildningens anseende 
bland arbetsgivare och ungdomar. 
Andra medlemsstater utvecklar el­
ler bygger ut sina yrkesutbildnings-
system för att göra dessa mer 
attraktiva. 
Behovet av åtgärder 
Eftersom sysselsättningsgrad och 
arbetslöshet bland ungdomar är 
känsliga för arbetsmarknadens ut­
veckling i stort, bör ett framgångs­
rikt handlingsprogram för 
ungdomar inbegripa insatser både 
på utbudssidan för att utrusta ung­
domarna tillräckligt för arbets­
marknaden och på efterfrågesidan 
för att förbättra arbetsmarkna­
dens funktionssätt och angripa de 
underliggande orsakerna till hög 
och ihållande ungdomsarbetslös­
het. 
- På utbudssidan är ett tidigt in­
gripande lösningen för att 
förhindra att ungdomar blir ar­
betslösa och senare långtidsar­
betslösa. Undersökningar anty­
der att de som inte har 
kvalifikationer löper fyra gång­
er så stor risk att bli arbetslösa 
som de som har kvalifikationer. 
Insatser bör koncentreras på 
att minska analfabetism och 
misslyckad skolgång och höja 
utbildningsnivån. Några länder 
har mfört kvantitativa och tids­
bestämda mål för att förbättra 
förhållandena. Där sådana mål 
finns bör de understödjas ge­
nom tillräckliga resurser. 
- För arbetslösa ungdomar bör 
aktiva politiska åtgärder vidtas 
mycket tidigare än vad som för 
närvarande är fallet. Om alltför 
stor vikt läggs vid lagbestäm­
melser i samband med prövning 
av rätt till förmån, kan det leda 
till att ungdomarna hamnar i 
alltför långa vänteperioder och 
19-
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
öka risken för att den akti­
va arbetsmarknadspolitiken 
blir ett stöd och bihang till bi­
dragssystemet istället för att i 
förebyggande syfte medverka 
till att dessa ungdomar kom­
mer ut i arbetslivet. 
När ungdomarna kommer ut på 
arbetsmarknaden bör de få till­
gång till relevant rådgivning 
och vägledning och möjlighet 
att utveckla den kompetens och 
de erfarenheter som behövs. 
Ett sätt att uppnå detta är att 
modernisera modellen med 
lärlingsutbildning, där sådan 
finns, och att utveckla program 
som i huvudsak motsvarar det­
ta tvådelade system. För dem 
som redan har yrkeskvalifika­
tioner är det viktigast att få ett 
arbete som ger dem möjlighet 
att få relevant yrkeserfarenhet. 
Länder som ger garantier att 
erbjuda arbetslivserfarenhet el­
ler yrkesutbildning efter en viss 
tids arbetslöshet verkar ha 
lyckats minska ungdomsarbets­
lösheten. 
Att bistå med arbetslivserfa­
renhet och ingångsjobb är 
fundamentalt. Arbetsmarkna-
8 Långtidsarbetslöshet i unionen 1986-95 
% av de arbetslösa Q arbetslösa > 1 år 
• arbetslösa > 2 or 
1986196719881989199019911992199313941995 dens parter spelar en nyckelroll 
i denna process och vad gäller 
utvecklingen av nya former av 
arbetsorganisation (tjänstledig­
het, flexibel pensionsålder osv.) 
och flexibel arbetstid för att 
skapa ytterligare möjligheter 
för ungdomar att komma ut på 
arbetsmarknaden. 
För att förebygga och bekämpa ar­
betslösheten och särskilt långtids­
arbetslösheten bland ungdomar 
i Europa krävs en målriktad, 
tidigt insatt och aktiv arbetsmark­
nadspolitik som förenar arbetsliv­
serfarenhet och möjligheter till 
yrkesutbildning för de tre miljoner 
ungdomar som redan varit arbets­
lösa i minst sex månader. Åtgärder­
na bör utformas så att denna grupp 
får så lång livsarbetstid som möjligt 
och så att de minskar risken för 
arbetslöshet senare i livet. 
Förebyggande av 
långtidsarbetslöshet 
Under 1995 ökade långtidsarbets­
lösheten i Europeiska unionen från 
48% av de arbetslösa till över 50% 
(EUR-12). Andelen som varit ar­
betslös i två år eller längre ökade 
ännu mer, från 27% till över 30% 
(Tabell 7). Långtidsarbetslösheten 
har fortsatt att öka sedan 1992, då 
andelen var den lägsta på tio år 
(41%). 
En mycket större andel av dem 
som nu är arbetslösa har haft en 
tidigare arbetslöshetsperiod (ofta 
långtidsarbetslöshet) jämfört med 
dem som nu har arbete. Dessutom 
tycks andelen av arbetskraften 
med tidigare arbetslöshetsperio­
der ha ökat över tiden. Omkring 
45% av ungdomarna under 25 år i 
unionen har varit arbetslösa an­
tingen innan eller efter de börjat 
sitt första arbete. Långtidsarbetslöshet är resultatet 
av ut- och inflöden till arbetslöshe­
ten. Uppgifter från några medlems­
stater visar att ca 20% av de som 
blir arbetslösa troligtvis kommer 
att bli långtidsarbetslösa. 
Långtidsarbetslöshet leder även till 
kompetensförlust. Individer förlo­
rar inte endast självförtroende och 
självaktning när de är arbetslösa 
under en längre period utan även 
attraktionskraft på arbetsmarkna­
den. Denna process får djupgående 
konsekvenser för individen och för 
ekonomin som helhet. 
Långtidsarbetslöshetens omfatt­
ning återspeglar bristerna i ekono­
min och sysselsättningspolitiken. 
Den övergripande sysselsättnings­
situationen förklarar en del av 
problemet, men de olika arbets­
marknadspolitiska strategierna 
har lika stor inverkan. Medlemssta­
ter med en aktiv arbetsmarknads­
politik har i större utsträckning 
lyckats förhindra långtidsarbets­
löshet (Luxemburg, Danmark, 
Österrike, Sverige). 
De flesta medlemsstaterna har fört 
en bidragsinriktad arbetsmark­
nadspolitik med små inslag av akti­
va åtgärder och dessa har ofta varit 
koncentrerade på att hitta boteme­
del, men inte att förebygga långtids­
arbetslöshet. Åtgärder för att hitta 
botemedel är nödvändiga och vikti­
ga, men om arbetsmarknadspoliti­
ken begränsas till sådana åtgärder 
finns en risk att man sänder fel 
signaler till de arbetssökande, före­
tagen och arbetsförmedlingarna, 
vilket försenar åtgärder och därmed 
upprätthåller, eller till och med ska­
par långtidsarbetslöshet. 
Behovet av åtgärder 
Man måste angripa långtidsarbets­
lösheten genom politiska åtgärder 
20-
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
från två håll: réintégrera de lång­
tidsarbetslösa på arbetsmarkna­
den, och förhindra att de arbetslösa 
blir långtidsarbetslösa. Detta sätt 
att behandla problemet motiveras 
av två överväganden. För det första 
skall de förebyggande åtgärderna 
förhindra ytterligare ökning av 
långtidsarbetslösheten genom att 
utgå från antalet långtidsarbetslö­
sa, längden på arbetslöshetstidspe-
rioderna och risken att bli 
arbetslös. För det andra är åtgär­
derna troligtvis mer kostnadseffek-
tiva om åtgärder vidtas när 
personerna fortfarande har själv­
förtroende och attraktionskraft på 
arbetsmarknaden. 
- Reintegreringen på arbetsmark­
naden bör påbörjas långt innan 
människor blir långtidsarbetslö­
sa och modfällda. Av medlems­
staternas fleråriga program 
måste klart framgå att denna fö­
rebyggande inriktning kommer 
att förverkligas i arbetsförmed­
lingarnas dagliga arbete. 
- För att man skall kunna vidta 
åtgärder på ett tidigt stadium 
krävs systematisk övervakning 
av personer som riskerar att bli 
långtidsarbetslösa. Den lokala 
arbetsförmedlingen måste kla­
ra att ge vägledning och rådgiv­
ning av hög kvalitet. 
- Lyckad reintegrering inbegri­
per ofta yrkesutbildning för 
nya, mer kvalificerade arbeten. 
Om kvalifikationerna i större 
utsträckning anpassas till 
företagens och den lokala 
ekonomins behov, förbättras 
framtidsutsikterna för de ar­
betslösa. 
- Kombinerade åtgärder som 
innefattar yrkesutbildning och 
yrkeserfarenhet kan underlätta 
för de långtidsarbetslösa att komma över motståndet mot 
yrkesutbildning och motivera 
dem genom att möjligheterna 
på arbetsmarknaden betonas. 
Arbetslivserfarenheter upp­
skattas mer av arbetsgivarna 
än "renodlad" yrkesutbildning. 
Sysselsättningsskapande åtgär­
der bör bygga på aktivt samar­
bete och gemensam finansie­
ring som berör alla aktörer på 
den lokala arbetsmarknaden. 
Framför allt bör arbetsmark­
nadsparternas aktiva deltagan­
de betonas. Mindre omfattande 
program för att skapa arbets­
tillfällen som riktar sig till de 
mest utsatta grupperna erbju­
der ofta större möjligheter och 
är mer kostnadseffektiva än 
några av de mer omfattande 
programmen. 
Mer allmänt är lyckade och fö­
rebyggande reintegreringsstra-
tegier för att komma åt lång­
tidsarbetslöshet och social 
utslagning beroende av utveck­
lingen av mer övergripande in­
stitutioner och stödstrukturer 
(heltids- och deltidsarbeten, 
egenföretagande, utbildning 
och yrkesutbildning, harmoni 
mellan arbete och familj). 
Effektiviteten och värdet av 
den aktiva arbetsmarknadspo­
litiken för att förebygga och be­
kämpa långtidsarbetslöshet bör 
inte bedömas endast på grund­
val av hur många som på kort 
sikt får arbete, utan även på 
grundval av anställningsbarhet 
på lång sikt. 
Konceptet med tillfälliga ar­
betsmarknader med korttidsar­
beten som hjälper till att 
upprätthålla eller återfå at­
traktionskraften på arbets­
marknaden, bör utvecklas som ett viktigt element i ett ak­
tivt, förebyggande handlings­
program. 
Tidigt insatta åtgärder är det 
avgörande elementet i kampen mot 
långtidsarbetslöshet, både i 
förebyggande syfte och för 
reintegrering. För att man skall 
kunna tillfredsställa de olika 
behoven hos de långtidsarbetslösa 
behövs ett mångsidigt handlan­
de. Detta inbegriper lämpliga 
stödstrukturer, kombinerad yrkes­
utbildning och arbetslivserfarenhet 
och aktiv medverkan av de 
offentliga arbetsförmedlingarna. 
Främjande av lika 
möjligheter för 
kvinnor och män 
Lika möjligheter för kvinnor och 
män är ett av huvudmålen i den 
europeiska sysselsättningsstrate­
gin. Delvis beror detta på att kvin­
nor i ökad utsträckning kommit ut 
på arbetsmarknaden och spelar en 
större roll i den europeiska ekono­
min. I en viss utsträckning upplever 
kvinnor därför redan nu en verklig, 
dock ofullständig, utveckling i rikt­
ning mot jämlikhet vad gäller såväl 
tillgång som möjligheter, arbetsför­
hållanden och ersättning. 
Kvinnor har under de senaste 
20 åren eller mer stått för hela till­
växten vad gäller arbetskraften i 
unionen, och de kommer troligtvis 
att göra det i framtiden också. Kvin­
nors förvärvsfrekvens, till exempel 
vad gäller gruppen mellan 25 och 
49 år, har ökat under den korta pe­
rioden mellan 1987 och 1995, från 
63% till drygt 70% av invånarna i de 
15 medlemsstaterna (Tabell 8). Den 
ökade under samma period i alla 
medlemsstater med undantag i^ör 
Danmark, Finland och Sverige, där 
21-
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
andelen kvinnor som arbetar fortfa­
rande är hög, över 80%. Ökningen 
har varit särskilt markant i länder 
som Spanien och Irland där nivån 
var mycket låg i början av perioden 
och steg från omkring 40% till näs­
tan 60%. Den kvinnliga sysselsätt­
ningsgraden har också ökat, utom i 
de tre nordiska medlemsstaterna, 
där den i Finland och speciellt i 
Sverige sjönk mer än arbetskrafts­
deltagandet. Kvinnors förvärvsfre­
kvens och sysselsättningsgrad är 
emellertid vad gäller denna ålders­
grupp fortfarande lägre än i USA, 
där den förra är närmare 80% och 
den senare omkring 75%- vilket är 
en skillnad på mellan 6 och 7 miljo­
ner sysselsatta kvinnor (dvs. med 
hänsyn till invånarantalet). 
Medan kvinnors förvärvs- och sys­
selsättningsgrader har ökat med ti­
den, männens minskat. Drygt 62% 
av de nettoarbetstillfällen som ska­pades inom unionen under 1995 
gick, liksom under perioden när­
mast innan, till kvinnorna snarare 
än till männen. I en viss utsträck­
ning återspeglar detta det 
sysselsättningens sektorsvisa för­
ändringsmönster där det skapats 
arbetstillfällen inom tjänstesektorn 
och där tillbakagången inom jord­
brukssektorn och industrin, där 
övervägande män är sysselsatta, 
fortsatt, 
De sektorer som har den snabbaste 
tillväxten är de som har en opropor-
tionerligt hög andel kvinnor 
anställda. Inom unionen innehas 
mer än 60% av arbetstillfällena 
inom dessa sektorer av kvinnor och 
en liknande andel ytterligare ska­
pade arbetstillfällen går snarare till 
kvinnor än till män. Män har 
däremot fler än 70% av arbetstill­
fällena inom de krympande in­
dustrisektorerna. En betydande 
Kvinnors (ålder 25-49 år) arbetskraftsdeltagande och 
sysselsättningsgrad i medlemsstaterna, 1987 och 1995 
100 r -i 100 
B DK D GR E F IR I L NL A P Fl S UK E15 
E15 inkluderar de nya tyska delstaterna; Fl, S 1985; S 25-44; vnstra stapeln; 1987; hgra stapeln: 1995 andel av kvinnorna inom den väx­
ande tjänstesektorn har en hög ut­
bildning med högskoleexamen eller 
motsvarande. Omkring 70% av 
kvinnorna med sådana kvalifikatio­
ner arbetade inom dessa sektorer 
1995, i motsats till endast 46% av 
männen med liknande utbildnings­
nivå.Ännu mer påtagligt är att 
knappt mer än 40% av kvinnorna 
med endast grundläggande utbild­
ning också arbetade inom de växan­
de sektorerna jämfört med endast 
14% av männen. 
Kvinnors arbetslöshet har emeller­
tid knappast påverkats av 
uppsvinget och har i alla medlems­
stater med undantag av Storbritan­
nien och Sverige förblivit högre än 
männens.Den genomsnittliga ar­
betslöshetsgraden bland kvinnor i 
unionen har under perioden 
1994-1995 gått tillbaka mindre än 
för män. Från mitten av 1995 till 
våren 1996 har kvoten såväl för 
män som för kvinnor hämtat sig i 
ungefär samma utsträckning. 
Tyskland är emellertid ett undan­
tag eftersom arbetslösheten för 
män har ökat mycket snabbare än 
för kvinnor, men detta återspeglar i 
stor utsträckning den betydande 
tillbakagången av kvinnor från ar­
betsmarknaden i f.d. DDR, där de­
ras förvärvsfrekvens varit särskilt 
högt. 
Behovet av åtgärder 
- Kvinnors fortsatta arbetskrafts­
deltagande är ett viktigt 
element i den framtida utveck­
lingen för sysselsättningen i 
Europa, särskilt med hänsyn 
till den framtida demografiska 
utvecklingen. En hög förvärvs­
frekvens bland kvinnor har ett 
samband med höga sysselsätt­
ningsnivåer och snabb totala 
ekonomisk utveckling. Politiken 
bör därför inriktas på att säker-
22 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
ställa och underlätta tillgången 
på lämpliga arbetstillfällen för 
kvinnor. 
Trots att en större andel av de 
arbetstillfällen som skapas till­
faller kvinnor snarare än män, 
är det sant att kvinnor i unio­
nen drabbas hårdare av arbets­
löshet än män. Det är viktigt 
att vidta lämpliga politiska åt­
gärder för att säkerställa att 
kvinnor behandlas rättvist och 
jämlikt på arbetsplatsen och 
ges möjlighet att förena arbete 
med vårdande uppgifter utan 
att därför behandlas orättvist i 
yrkeskarriären. 
Av avgörande betydelse är fler 
och effektivare inrättningar, 
som gör det möjligt för familje­
medlemmarna att förena arbete 
med ansvar för familjen (inbe­
gripet både barn- och äldreom­
sorg). Detta innebär att alla be­
stämmelser bör revideras, som 
gör att kvinnor direkt eller in­
direkt behandlas orättvist när 
de är mammalediga eller lediga 
för att ta vårdansvar. 
Det är mycket viktigt att inte 
glömma bort de män vars kvali­
fikationer inte längre efterfrå­
gas på arbetsmarknaden och 
som är dömda till sysslolöshet 
oavsett om det kallas långtidsar­
betslöshet eller förtidspension. 
Hittills har inga effektiva åtgär­
der vidtagits för att återföra 
dem til! arbetsmarknaden och 
politiken koncentreras fortfa­
rande på passiva åtgärder som 
inkomststöd i olika former 
(arbetslöshetsstöd, sjukpension, 
förtidspension eller socialbi­
drag). 
För att arbetsmarknadspoliti­
ken skall präglas av jämställd­
hetspolitik krävs en värdering för att fastställa om regering­
ens politik har oavsiktliga, oför­
utsedda men viktiga konsek­
venser för könsrelationerna. 
Politiska åtgärder bör därför syfta 
till att avskaffa all diskriminering 
och allt som hindrar kvinnor från 
att förbättra sin situation på ar­
betsmarknaden. Kvinnors arbete 
kännetecknas av alltför låga löner, 
atypiskt arbete, osäkra arbetsför­
hållanden och för få karriärmöjlig­
heter. 
Från passiva till 
aktiva åtgärder 
för att främja 
arbetskraftsdelta­
gande och tillgång 
till arbete 
Ett antal faktorer, särskilt den 
makroekonomiska utvecklingen 
har spelat en viktig roll vad gäller 
uppkomsten av massarbetslöshe­
ten. Men strukturella faktorer har 
också bidragit. Ökad arbetslöshet 
är resultatet av två faktorer: fler 
människor blir arbetslösa och ar­
betslöshetsperioderna blir längre. 
Obalans i arbetsmarknadspolitiken 
kan ha förvärrat den strukturella 
arbetslösheten genom att endast er­
bjuda inkomststöd till merparten 
av de arbetslösa istället för hjälpa 
dem att höja sin kompetensnivå för 
en omstart på den nya mer kompe-
ten sin riktade arbetsmarknaden. 
Detta kan ha bidragit till att lång­
tidsarbetslöshet och social utslag-
ning uppkommit. 
I de fleråriga sysselsättningspro­
grammen bekräftas att de offentli­
ga utgifterna bör flyttas från 
passiva till aktiva åtgärder. Det är 
mer meningsfullt att finansiera 
sysselsättningsskapande åtgärder eller yrkesutbildning än att bara ge 
inkomststöd till de arbetslösa och 
att ändra utgifterna från konsum­
tion till investeringar. Sätten att 
uppnå detta är emellertid olika. I 
vissa länder ett direkt utbyte av 
passiva utgifter mot aktiva utbild­
nings- och arbetsplatserbjudanden 
prioriteras, och nya åtgärder syftar 
snarare till att öka möjligheterna 
till nya arbetstillfällen. I andra län­
der har man strävat efter att förena 
inkomststöd och aktiva program 
med omstrukturering av arbetslös­
hetsförsäkringen för att sporra till 
aktivt arbetssökande som skall leda 
till ett förbättrad komplementari-
tet mellan dessa båda utgiftskate­
gorier. 
De offentliga arbetsförmedlingar­
nas roll uppfattas i alla medlems­
stater som nyckelinstrumentet i 
kampen mot arbetslösheten och för 
att uppnå en hög flexibilitet på ar­
betsmarknaden. Som en reaktion 
på kritiken att arbetsförmedlingar­
na skulle varit ineffektiva, i 
betraktande av att behoven på ar­
betsmarknaden förändrats, har de 
flesta medlemsstater nyligen om­
strukturerat sina arbetsförmed­
lingar. Detta har ofta inneburit en 
decentralisering, avreglering och en 
utvidgning av de privata förmed­
lingarna, samt att erbjuda de ar­
betssökande en mer målinriktad 
rådgivning och en satsning på att 
höja nivån på rådgivningen till kun­
derna. 
Under 1995 gav de 15 medlemssta-
terna ungefär ut 180 miljarder 
ECU på arbetsmarknadspolitiska 
åtgärder, av vilka 63 miljarder 
gick till aktiva åtgärder. Endast 
litet över en tredjedel av de totala 
utgifterna gick till åtgärder som 
speciellt anpassats till att främja 
reintegreringen av de arbetslösa 
snarare än att ge dem inkomst­
stöd. 
-23 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
En ökad medvetenhet om att ande­
len aktiva åtgärder i de flesta med­
lemsstater utgör en relativt liten 
del av de totala utgifterna och den 
alarmerande höga långtidsarbets­
lösheten har medfört att många åt­
gärder vidtagits för att flytta 
utgifterna från passivt inkomststöd 
till aktiva arbetsmarknadsåtgärder 
för att hjälpa de arbetslösa att få ett 
arbete. 
Detta är svårt att uppnå, särskilt 
under en konjunkturnedgång då 
antalet arbetslösa ökar och utgör en 
belastning på resurserna. Den se­
naste utvecklingen vad gäller utgif­
terna visar att passiva åtgärder 
tränger undan de aktiva åtgärder­
na under en nedåtvändande kon­
junktur. Mellan 1990 och 1994 hade 
den genomsnittliga andelen aktiva 
åtgärder av de sammanlagda utgif­
terna i unionen minskat från 36% 
till 33%> innan den ökade till 35%> 
under 1995. 
Ökningen under 1995 kan dels hän­
föras till en svag tillbakagång av-
arbetslösheten, dels till identifier-
bara ansträngningar för att aktive­
ra arbetsmarknadspolitiken. 
Denna strategi begränsas inte till 
att ersätta passiva utgifter med ak­
tiva utgifter. En viktig del av denna 
strategi har varit en genomgång av 
bidragssystemet för arbetslösa för 
att säkerställa att nivån och varak­
tigheten av dessa bidrag och social­
bidrag inte är något hinder för 
incitamenten att söka arbete och i 
högre grad integrera inkomststöd i 
aktiva program. 
Behovet av åtgärder 
- För att en sådan ändring av po­
litiken skall vara framgångsrik 
krävs åtgärder för att göra en 
översyn av målen och samver­
kan mellan både aktiva och 
passiva åtgärder och en gransk­ning och förstärkning av de in­
strument som används. 
Det bör ske tillsammans med 
en granskning av incitament­
seffekterna av förmånssyste­
met. Detta bör syfta till att två 
mål uppnås. För det första bör 
det ändra enskilda preferenser 
från passivt inkomststöd till 
aktivt arbetssökande och sys­
selsättning. För det andra bör 
det syfta till att ge de arbetslö­
sa tillgång till anpassade pro­
gram så att de skall kunna lösa 
sina problem mer varaktigt. En 
sådan ändring från passiva till 
aktiva åtgärder är avgörande, 
inte endast för reintegreringen 
av de som redan är arbetslösa 
utan även för att kunna utnytt­
ja hela arbetskraftens produkti­
va potential. Men detta kan en­
dast uppnås om det finns en 
klar och gemensam förståelse 
för det ömsesidiga ansvaret 
mellan de arbetslösa och de of­
fentliga institutioner som finns 
för att hjälpa dem att få ett ar­
bete. 
Medlemsstaterna vidtar många 
olika åtgärder för att öka för­
månernas stimulanskraft, sär­
skilt vad gäller att anställa 
arbetstagare med lägre utbild­
ning och att få dem till att ac­
ceptera ett nytt arbete hellre än 
att gå arbetslösa. Sådana åt­
gärder måste avvägas noga 
mellan de direkta och indirekta 
effekterna. De kan öka pressen 
på den arbetslöse att acceptera 
arbete, men att hindra dennes 
make. De kan minska margi­
nalskatten för låginkomsttaga­
re, men öka den median- eller 
genomsnittlönen. Detta kan 
minska den totala arbetskost­
naden för arbeten som inte krä­
ver högre kompetens, men med 
en betydande effekt på beskatt­ningen. Man bör noga se över 
programmen och definiera de 
effektivaste lösningarna. 
- Medlemsstaterna har använt 
en lång rad medel för att 
utveckla och reformera de of­
fentliga arbetsförmedlingarna 
Politiken har hittills varit kon­
centrerat på decentralisering, 
reglering och att i större ut­
sträckning inrikta sin verksam­
het på grupper med särskilda 
behov. Ytterligare reformer bör 
inriktas på att stärka de offent­
liga arbetsförmedlingarnas fyra 
huvudfunktioner så att de kan 
spela en stor roll för aktivering­
en av arbetsmarknadspolitiken. 
Den första av dessa funktioner 
är den traditionellt arbetsför-
medlande, som sammanför 
arbetssökande med arbetser-
bjudanden. Den andra är infor­
mationsfunktionen, som infor­
merar de arbetssökande och 
arbetsgivarna om program och 
åtgärder, och den tredje den 
vägledande funktionen som ger 
de arbetssökande råd om möj­
ligheter, utbildning, omskol­
ning och system. Den fjärde är 
den producerande funktionen, 
som innebär förvaltning av åt­
gärdsprogram i koordination 
med de andra funktionerna och 
inkomststödsystemet. 
Den politiska 
utmaningen: 
från osäkerhet 
till förtroende 
Med den inre marknaden tar 
Europa ett språng in i modernise­
ringen av ekonomin. Den utgör en 
ram för tillväxtoch sysselsättnings-
orienterad makroekonomisk poli­
tik, vilket i sin tur gör det möjligt för 
medlemsstaterna att bättre utnytt-
-24 
Med arbetslösheten som utmaning — frågeställningar och strategier 
ja multiplikatoreffekten, vilket sär­
skilt betonas i kommissionens stra­
tegi för sysselsättningen i Europa 
— en förtroendepakt. Tillsammans 
med det fortsatta stödet för syssel­
sättningen från insatserna från ge-
menskapens strukturfonder, 
särskilt Europeiska socialfonden 
som spelar en viktig roll vad gäller 
att främja ekonomisk och social 
sammanhållning inom medlems­
staterna, betonar den möjligheten 
av integreringsprocessen. Denna 
möjlighet har än så länge inte ut­
nyttjats fullt ut. Konsekventa, sam­
ordnade insatser ger ett bättre 
resultat än summan av enskilda oli­
ka åtgärder i varje medlemsstat. 
Denna strategi innebär att det noll-
summespel, där vart och ett av 
medlemsländerna söker att uppnå 
fördelar på andras bekostnad, bor­
de ersättas av ett vinstspel med 
samordnad tillväxtpolitik, som in­
ger förtroende hos konsumenter och 
investerare. 
Denna rapport har pekat ut de in­
satsområden som man fortfarande 
behöver inrikta sig på om den euro­
peiska sysselsättningsstrategin 
skall fullföljas med framgång. Ram­
verket finns. Uppgiften är nu att få 
det att fungera. Nyckeln till fram­
gång ligger i att kunna förena mål 
som ofta är motstridiga: de och präglande för att för att 
tillfredsställa de svårast drab­
bade gruppernas behov — ung­
domar och långtidsarbetslösa 
— samtidigt som man säker­
ställer lika möjligheter för alla. 
- Det aktiva engagemanget av 
alla som berörs av besluten. En 
ekonomi som kännetecknas av 
effektivitet och rättvisa och ett 
rättvist samhälle kan endast 
fungera om både arbetstagare 
och arbetsgivare har en gemen­
sam och balanserad uppfatt­
ning om sin roll och sin funk­
tion i detta samhälle. 
Europa har medlen att lösa sina 
sysselsättningsproblem. Vägen till 
denna lösning ligger i att träffa ett 
antal avgörande och svåra politiska 
val. Samarbetsvägen, som är 
kännetecknet och lösenordet i byg­
gandet av Europa alltsedan gemen­
skapen grundades, ger den bästa 
chansen att överbrygga det osäkra 
klimatet och att med tillförsikt fort­
sätta in i framtiden. 
En konsekvent strategi som ba­
lanserar makroekonomisk poli­
tik och strukturpolitik för att 
förbättra den europeiska ar­
betsmarknadens funktion sam­
tidigt som åtgärder för att 
främja den ekonomiska åter­
hämtningen vidtas. 
En konsekvent strategi som ba­
lanserar effektivitet och rättvi­
sa, för att främja skapandet av 
produktiv sysselsättning, me­
dan man följer strukturella mål 
för integrering och förebyggan-
25 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 485 slutlig 
DOKUMENT 
sv 04 05 
Katalognummer : CB-CO-96-500-SV-C 
ISBN 92-78-09910-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
di?