MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om Gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av direktiv om upphovsmannens rätt till ersättning vid vidareförsäljning av originalkonstverk (följerätt)

1. Bakgrund

Kommissionen lade fram sitt förslag till direktiv den 25 april 1996 [1] (COM(1996)97 - 1996/0085/COD).

[1] EGT C 178, 21.6.1996, s.16.

Ekonomiska och sociala kommittén avgav sitt yttrande den 18 december 1996 [2].

[2] EGT C 75, 10.3.1997, s.17.

Den 9 april 1997 antog Europaparlamentet vid första behandlingen och i enlighet med medbeslutandeförfarandet (artikel 251) en lagstiftningsresolution, vari kommissionens förslag godkänns såsom ändrat i resolutionen med en uppmaning till kommissionen om att ändra sitt förslag i enlighet med detta.

Den 12 mars 1998 antog kommissionen i enlighet med artikel 251 i EG-fördraget ett ändrat förslag, vari 21 av de 27 ändringsförslag som Europaparlamentet antog vid första behandlingen helt eller delvis införlivats.

Den 20 juni 2000 antog rådet i enlighet med artikel 251.2 i EG-fördraget en gemensam ståndpunkt om detta förslag till direktiv.

I föreliggande meddelande redogör kommissionen i enlighet med artikel 251.2 i EG-fördraget för sin ståndpunkt till rådets gemensamma ståndpunkt.

2. Syfte med direktivet

Detta direktiv har till syfte att upprätta en enhetlig rättslig ram för följerätten, varigenom en väl fungerande inre marknad skall skapas för modern och samtida konst inom Europeiska unionen.

Följerätten är den rätt som upphovsmannen till ett originalkonstverk samt - efter dennes död - vederbörandes arvingar eller andra rättsinnehavare har att erhålla en andel av försäljningspriset vid vidareförsäljning av konstverket. Målet är att skapa en balans mellan den ekonomiska situation som råder för upphovsmän till konstverk och rådande situation för andra upphovsmän.

Denna rätt återfinns i lagstiftningen i elva av de femton medlemsstaterna; i åtta av dessa medlemsstater föreligger stora skillnader i tillämpningen (i fråga om vilka verk som omfattas av följerätten, vilka överlåtelser som ger rätt till ersättning, tillämplig procentsats). Direktivet skall därför rätta till de snedvridningar av konkurrensen som föreligger på marknaden för modern och samtida konst inom gemenskapen genom att följerätt införs överallt och enhetliga regler fastställs.

3. Anmärkningar till rådets gemensamma ståndpunkt

3.1. Redogörelse för kommissionens ståndpunkt

Rådet har enhälligt antagit en gemensam ståndpunkt som kommissionen inte kan godkänna.

Kommissionen beklagar särskilt att rådet har infört en övergångsperiod på tio år under vilken de medlemsstater som inte tillämpar följerätten den dag då direktivet träder i kraft endast behöver tillämpa denna till förmån för levande konstnärer (artikel 8.2). Kommissionen anser att genomförandet av direktivet visserligen kan leda till särskilda problem för dessa medlemsstater, men att dessa problem inte på något sätt motiverar en så lång övergångsperiod. Rådet har av samma skäl enligt artikel 12.1 i den gemensamma ståndpunkten fastställt en tidsfrist på fem år för införlivandet av direktivet i nationell rätt. Redan detta är en osedvanligt långt tidsfrist på ett område som rör den inre marknaden. Dessa två tidsfrister gör sammantaget att den harmonisering som eftersträvas i hög grad riskerar att fördröjas med femton år. Kommissionen kan inte godta att de snedvridningar av konkurrensen som detta direktiv skall åtgärda får fortsätta att existera under så lång tid. I övrigt beklagar kommissionen att rådet i en fråga som rör den inre marknaden inte upprätthåller en rimlig tidsfrist mellan antagandet av en harmoniseringsrättsakt och tillämpningen av denna rättsakt. Kommissionen anser att detta undergräver gemenskapsåtgärdens verkan och att detta skulle kunna bli ett beklagligt fall med prejudicerande effekt på andra inremarknadsintitiativ.

Vad beträffar övriga aspekter av direktivet har rådet med några undantag följt den strategi som kommissionen valt i sitt ändrade förslag och innehållsmässigt införlivat nästan alla de av kommissionen godkända ändringar som parlamentet föreslog i samband med den första behandlingen.

3.2. Europaparlamentets ändringsförslag vid den första behandlingen

Europaparlamentet antog vid den första behandlingen 27 ändringsförslag till kommissionens ursprungliga förslag.

Kommissionen godkände i sitt ändrade förslag helt eller delvis de flesta av dessa ändringar, nämligen 21 av de 27 ändringsförslagen (1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 12, 13, 15, 17, 18, 22, 24, 25, 26, 27, 34, 45, 49, 51, 52, 55, 57 och 64).

Rådet har i allt väsentligt övertagit de ändringsförslag som kommissionen godkänt. Därutöver har rådet i sin gemensamma ståndpunkt införlivat vissa delar av följande ändringsförslag, som kommissionen inte övertog i sitt ändrade förslag:

- Artikel 1 motsvarar ändringsförslag 17 och rör distinktionen mellan de olika yrkesverksamma på konstmarknaden och den positiva särbehandlingen av konstgallerier.

- I artikel 2 beaktas ändringsförslag 18 och 64 för att omfatta glasföremål bland de konstverk som faller under följerätten.

Rådet har därutöver företagit ändringar i kommissionens ändrade förslag som inte svarar mot parlamentets ändringsförslag. En redogörelse för dessa ges nedan.

3.3. Ändringar som införts under förhandlingarna i rådet

3.3.1. Ändringar i skälen

Vad beträffar skälen har rådet, liksom kommissionen i sitt ändrade förslag, övertagit eller i stor utsträckning låtit sig inspireras av parlamentets ändringsförslag 1-6, 49, 9-11, 13 och 15.

Rådet har vidare anpassat skälen till de ändringar som företagits i artiklarna till direktivet. Rådet har i synnerhet framhållit att de medlemsstater som inte har haft någon följerätt tidigare skall kunna införa denna rätt successivt i sin lagstiftning (skäl 16). Dessutom ansåg rådet det ändamålsenligt att ange varför en gemenskapsåtgärd är påkallad på detta område och göra en gränsdragning för en sådan åtgärd (skäl 8-15).

3.3.2. Ändringar i artiklarna

Artikel 1: Följerättens innehåll

Rådet har delat in denna artikel i fyra punkter.

Första punkten svarar mot ändringsförslag 17, såsom det övertogs av kommissionen i det ändrade förslaget. Där hänvisas uttryckligen till att följerätten är en oförytterlig rätt som upphovsmannen inte kan avstå från.

Vad gäller de försäljningar som omfattas av följerätten övertog kommissionen inte ändringsförslag 17, där det föreslogs att man skulle skilja mellan olika grupper av yrkesverksamma på konstmarknaden. Enligt kommissionens förslag skulle följerätten vara tillämplig på all vidareförsäljning efter upphovsmannens första överlåtelse, med undantag av försäljningar som genomförs mellan privatpersoner.

Rådet intar i den nya punkt 2 en position som ligger mycket nära ändringsförslag 17. Man lägger här uttryckligen fast att följerätten skall gälla vid all vidareförsäljning där yrkesmässigt verksamma på konstmarknaden deltar. Vägledande exempel på dessa yrkesmässigt verksamma anges. Rådet har gjort detta av praktiska skäl, eftersom man ansåg att det med hänsyn till kontrollen krävs ett objektivt kriterium för att skilja mellan yrkesmässiga transaktioner å ena sidan och privata transaktioner å den andra. Rådet har av denna anledning också kompletterat skäl 17 för att ange att vidareförsäljning från privatpersoner till museer inte omfattas av följerätten. Varken dessa ändringar eller ändringarna i den nya punkt 2 har någon inverkan på det materiella tillämpningsområdet för följerätten i enlighet med kommissionens förslag.

I en ny punkt 3 vill rådet - i enlighet med ändringsförslag 17, som kommissionen inte övertog i detta hänseende - ge medlemsstaterna möjlighet att ta hänsyn till den betydelse som konstgallerierna har för marknadsföringen av konstnärer. Medlemsstaterna får därför undanta konstgallerier från följerätten, men endast om två villkor är uppfyllda, nämligen om vidareförsäljningen sker inom tre år och vidareförsäljningspriset inte överstiger 10 000 euro.

I en ny punkt 4 övertar rådet den princip som lades fast i slutet av artikel 4 i det ursprungliga förslaget. Där föreskrivs att ersättningen skall betalas av säljaren. Dessutom anges att medlemsstaterna får frångå denna princip om vem som är ansvarig för betalningen av ersättningen.

Artikel 2: Konstverk som följerätten avser

Rådet har delat in denna artikel i två punkter.

I den första nya punkten räknar rådet upp de originalkonstverk som omfattas av följerätten. Rådet följer ändringsförslag 2, 9, 18 och 64 - som övertogs av kommissionen - och slår fast att manuskript inte omfattas av följerätten såsom den harmoniseras enligt direktivet, men hänvisar i ett nytt skäl 18 till att medlemsstaterna enligt Bernkonventionen får tillämpa en nationell följerätt på denna särskilda kategori av verk. Precis som kommissionen hänvisar rådet till att följerätten är tillämplig på konstverk. Rådet har vidare övertagit ändringsförslag 18 och 64 genom att i artikel 2.1 inkludera glasföremål i de konstverk som omfattas av följerätten. Kommissionen övertog inte denna del av de två ändringsförslagen i sitt ändrade förslag.

Liksom kommissionen har inte heller rådet övertagit parlamentets förslag att begränsa antalet exemplar som skall anses som originalkonstverk till tolv. Rådet ansåg det emellertid ändamålsenligt att i en ny punkt 2 ange vissa villkor som skall vara uppfyllda för att exemplar som framställts i begränsat antal skall anses vara originalkonstverk.

Artikel 3: Beloppsgräns

Rådet har följt ändringsförslag 45 - som kommissionen övertog i sitt ändrade förslag - när det gäller strukturen på artikel 3 och i synnerhet införandet av en beloppsgräns för tillämpningen av följerätten.

Rådet har dock fastställt beloppsgränsen till 4 000 euro, medan parlamentet föreslog 500 euro, och kommissionen ursprungligen föreslog 1000 euro och sedan behöll detta i sitt ändrade förslag. Kommissionen föreslog en beloppsgräns för att undvika att de administrativa kostnaderna för följerätten för de yrkesverksamma på konstmarknaden - vid vissa transaktioner av mindre värde - inte skulle bli högre än vinsten för konstnärerna. Kommissionen var samtidigt av den uppfattningen att beloppsgränsen inte fick vara för hög för att följerätten inte bara skulle komma de mest kända konstnärerna till del. Vid försäljningar under denna beloppsgräns står det medlemsstaterna fritt om de vill tillämpa följerätten eller ej, eftersom de skillnader som uppstår på grund av dessa verks låga marknadsvärde inte har någon inverkan på den inre marknadens funktion.

Kommissionen beklagar att många försäljningar kommer att falla utanför direktivets tillämpningsområde genom en så hög beloppsgräns och att harmoniseringen därmed begränsas i motsvarande grad. En sådan bestämmelse medför dessutom att den stora majoriteten konstnärer inte vinner något på denna harmonisering.

Artikel 4: Procentsatser

Kommissionen var medveten om att en för hög ersättning skulle kunna leda till att försäljningar flyttas till tredje land som inte tillämpar följerätt, i synnerhet vid transaktioner i de övre prisskikten. Kommissionen föreslog därför tre beloppsgränser med avtagande procentsats. När kommissionen fastställde dessa beloppsgränser och procentsatser rättade den sig efter den aktuella situationen i medlemsstaterna.

Parlamentet stödde denna strategi i ändringsförslag 57 och 34, men föreslog en ytterligare uppdelning av beloppsgränserna och en sänkning av procentsatserna, vilket kommissionen inte kunde stödja.

Rådet har gjort procentsatserna mer degressiva och fastställt fem beloppsgränser, vilket i synnerhet berör de övre prisskikten. Dessutom har man begränsat ersättningen till 12 500 euro.

Kommissionen är liksom rådet mån om att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra att försäljningar i de högsta prisskikten omlokaliseras. Kommissionen beklagar dock att ett maximibelopp införts som innebär att de mest kända konstnärerna inte får skörda frukterna av sitt erkännande. Den menar att en sådan begränsning av ersättningen knappast vore tänkbar för andra kategorier av immateriella rättigheter (t.ex. patent och varumärken).

Vad beträffar det första prisskiktet (upp till 50 000 euro) har rådet fastställt att medlemsstaterna kan välja att tillämpa en procentsats på 5 % i stället för den procentsats på 4 % som kommissionen föreslog och som parlamentet övertog. Rådet föreskriver vidare att medlemsstater som väljer att tillämpa följerätten på transaktioner under beloppsgränser på 4 000 euro skall tillämpa en procentsats på 4 % eller 5 %, eller till och med en högre procentsats om de använder sig av den möjlighet som ges enligt punkt 3. Detta betyder att den första beloppsgränsen är tillämplig från den minimigräns på 4 000 euro som gäller på gemenskapsnivå, eller en lägre gräns om medlemsstaterna fastställer ett sådan.

Rådet har kompletterat den bestämmelse som stod sist i denna artikel och flyttat den till artikel 1 i en ny punkt 4.

Artikel 5: Beräkningsunderlag

I denna fråga har rådet följt kommissionen och inte övertagit ändringsförslag 51, där det föreslogs att mervärdet skulle användas som beräkningsunderlag. Rådet håller fast vid försäljningspriset exklusive skatter, vilket motsvarar medlemsstaternas gällande praxis.

Artikel 6: Ersättningsberättigade följerättsinnehavare

I punkt 1 har rådet följt kommissionen och anger att ersättningen skall tillfalla upphovsmannen till verket och, efter upphovsmannens död, efterträdande rättsinnehavare. Parlamentet föreslog i ändringsförslag 55 att endast upphovsmannens lagliga arvingar skulle vara ersättningsberättigade efter upphovsmannens död. Både kommissionen och rådet avslog detta ändringsförslag för att inte inkräkta på arvsrätten i medlemsstaterna.

I punkt 1 hänvisar rådet för enhetlighetens skull till den övergångsperiod som införs genom artikel 8.2, under vilken vissa medlemsstater inte behöver tillämpa följerätten på den avlidne konstnärens efterträdande rättsinnehavare.

I punkt 2 behandlas förvaltningen av ersättningen. Rådet har inte velat hindra medlemsstaterna från att föreskriva en obligatorisk kollektiv förvaltning av ersättningen och följer här innehållsmässigt kommissionens förslag.

Rådet har följt kommissionen som, enligt ändringsförslag 52, strök den lydelse i artikeln enligt vilken medlemsstaterna skall säkerställa att ersättning tas ut och utbetalas om upphovsmannen är medborgare i en annan medlemsstat. Rådet har också övertagit skäl 23 i kommissionens ändrade förslag (skäl 27 i den gemensamma ståndpunkten), där det anges att medlemsstaterna skall verka för detta.

Artikel 7: Ersättningsberättigade följerättsinnehavare som är medborgare i tredje land

Rådet har lagt till två nya punkter i artikel 7.

Den första punkten motsvarar i stort sett kommissionens ändrade förslag, där ändringsförslag 24 införlivats. Det krävs dock inte längre materiell reciprocitet utan en legislativ reciprocitet.

I en ny punkt 2 anger rådet att kommissionen kan offentliggöra en förteckning över de tredje länder där följerätten föreskrivs enligt lagstiftningen, detta för att underlätta tillämpningen av reciprocitetsprincipen. Kommissionen har förklarat sig beredd att ta på sig denna uppgift.

Enligt punkt 3, som rådet har infört, får medlemsstaterna möjlighet att tillämpa följerätten på medborgare från tredje land som har sin vanliga vistelseort i ifrågavarande medlemsstat.

Artikel 8: Skyddstiden för följerätten

Rådet har lagt till två nya punkter i artikel 8.

Kommissionen tog i sitt ändrade förslag hänsyn till det önskemål som framkom i ändringsförslag 25 om att förbättra den språkliga utformningen av denna artikel. Rådet har med sin nya punkt 1 följt kommissionen.

I punkt 2 införs en övergångsperiod på tio år, under vilken de medlemsstater som inte tillämpar följerätten den dag då direktivet träder i kraft endast behöver tillämpa denna till förmån för levande konstnärer. Rådet föreskriver dock i punkt 3 att kommissionen skall lägga fram lämpliga förslag, om internationella förhandlingar om att utvidga följerätten på internationell nivå avslutas framgångsrikt innan denna övergångstid löper ut.

Kommissionen har förpliktat sig att omgående be rådet om ett mandat för att kunna föra dessa förhandlingar. Rådet har å sin sida förklarat att man snarast skall undersöka denna begäran. Uppnås resultat i dessa förhandlingar innan denna tidsperiod på tio år enligt punkt 2 löper ut kommer kommissionen att lägga fram förslag för att få denna övergångsperiod att upphöra.

Kommissionen finner det ytterst beklagligt att en så lång övergångsperiod införs och detta är - av de skäl som anförs i punkt 3.1 - den främsta orsaken till att den inte har kunnat godkänna den gemensamma ståndpunkten.

Den omständigheten att vissa medlemsstater kan införa följerätten i två etapper, först för levande konstnärer och sedan för konstnärers efterträdande rättsinnehavare efter konstnärens död, skall göra det möjligt för de marknadsaktörerna i dessa länder att successivt anpassa sig till denna rätt. Detta är också något som är tänkt att minska de farhågor som dessa aktörer hyser för att införandet av följerätten skall leda till att konstmarknaden flyttas till vissa tredje länder. Kommissionen anser att dessa farhågor redan har beaktats i artiklarna 3 och 4 i den gemensamma ståndpunkten och att denna övergångsperiod därmed inte är motiverad.

Vad beträffar den praktiska tillämpningen av följerätten har kommissionen i så stor utsträckning som möjligt försökt begränsa yrkesutövarnas administrativa skyldigheter. Beloppsgränsen enligt artikel 3 utarbetades för övrigt från början för att dessa inte skulle behöva belastas med alltför omfattande administrativa rutiner vid transaktioner av ringa värde. Rådet har höjt beloppsgränsen avsevärt, så att de formaliteter som är knutna till följerätten nu bara gäller en begränsad andel av alla transaktioner, vilket kommissionen också beklagar i anmärkningarna till artikel 3. En anpassningsperiod som är så lång förefaller därmed inte alls stå i proportion till de insatser som krävs av yrkesutövarna.

När det gäller omlokaliseringen av försäljningar till länder utanför EU som inte tillämpar följerätten, är kommissionen övertygad om - vilket den också framför i anmärkningarna till artikel 4 - att denna risk kan begränsas genom att degressiva procentsatser föreskrivs när det gäller försäljningspriset, i synnerhet i de övre prisskikten där marknaden kan betraktas som global. Rådet har nu gjort procentsatserna mer degressiva genom att man gjort en uppdelning i fem prisskikt (i stället för tre som kommissionen föreslog) och sänkt procentsatserna för de högre prisskikten. Rådet har dessutom - och här har kommissionen redan framfört sina betänkligheter - begränsat principen om en proportionell ersättning för konstnären, genom att man har satt ett tak för den ersättning som en konstnär kan få. Med tanke på dessa försiktighetsåtgärder, som utökats ytterligare av rådet, förefaller övergångsperioden inte motiverad.

Därutöver vill kommissionen framhålla att det finns andra faktorer - bl.a. valutakursförändringar, skillnader i köpkraft mellan olika marknader och det förhållandet att de olika nationella ekonomierna är olika starka - som kan ha en mycket större inverkan än följerätten på eventuella förflyttningar mellan olika länder. Kommissionen vill även påpeka att scenarier av samma slag förutspåddes i samband med antagandet av direktiv 94/5/EG, varigenom särskilda föreskrifter infördes rörande momsen för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter [3]. Genom det direktivet införde Storbritannien moms på importerade konstverk, vilket - trots den lägre skattesats om 2,5 % som tillämpades där - oroade de yrkesverksamma enormt. I en rapport om granskningen av den inverkan som de relevanta bestämmelserna i rådets direktiv 94/5/EG har på konkurrenskraften hos gemenskapens konstmarknad jämfört med tredje länders konstmarknader, vilken offentliggjordes den 28 april 1999 [4], kunde kommissionen emellertid konstatera att "antagandet av direktiv 94/5/EG inte har haft någon påtaglig inverkan på gemenskapens konstmarknad" och att "marknaden tycks ha gått framåt sedan mervärdesskatt vid import infördes". Kommissionen drog också slutsatsen att de övergångsbestämmelser som fram till och med den 30 juni 1999 gjorde det möjligt för Storbritannien att tillämpa denna lägre skattesats inte behövde förlängas, eftersom den nuvarande rättsliga ramen är tillräcklig för att säkerställa att gemenskapens konstmarknad fortsätter att blomstra.

[3] EGT L 60, 3.3.1994, s. 16.

[4] KOM(1999) 185, slutlig.

Artikel 9: Rätt att erhålla uppgifter

Rådet har beaktat ändringsförslag 26, som övertogs av kommissionen i det ändrade förslaget, genom att man har förlängt den period - från ett till tre år - under vilken upphovsmannen eller dennes efterträdande rättsinnehavare får begära in alla uppgifter som är nödvändiga för följerättens tillämpning. Rådet har förlängt tidsperioden genom att ange att den börjar löpa den 1 januari året efter den dag då vidareförsäljningen ägde rum, medan kommissionen och parlamentet hade tagit dagen för försäljning som utgångsdag för detta.

Rådet har också ändrat lydelsen något för att ange närmare vilka personer som har rätt att begära in dessa uppgifter och vilka som måste lämna uppgifterna.

Artikel 10: Tillämpning i tiden

Rådet ansåg att det med hänsyn till rättssäkerheten var nödvändigt att lägga till denna artikel där det fastställs att direktivet skall tillämpas på konstverk som skyddas av medlemsstaternas lagstiftning den dag då tidsfristen för införlivandet löper ut (fem år efter antagandet).

Artikel 11: Översynsklausul

Rådet har lagt till två nya punkter i denna artikel.

I punkt 1, där översynsklausulen behandlas, har rådet följt ändringsförslag 27 såsom detta övertogs av kommissionen i det ändrade förslaget. Rådet har dock avvikit tydligt från parlamentet och kommissionen i fråga om hur ofta kommissionen skall lägga fram rapporter. Rådet föreskriver att kommissionen skall lägga fram en första rapport tre år efter det att tidsfristen för medlemsstaternas införlivande av direktivet löper ut, och därefter en rapport vart fjärde år. Parlamentet ansåg att kommissionen skulle lägga fram sin första rapport två år efter införlivandet av direktivet och rapporterna därefter vart tredje år. Kommissionen föreslog å sin sida en tidsfrist på fem år, både för den första rapporten och för de därpå följande rapporterna.

Rådet har vidare lagt till vissa frågor som kommissionen särskilt skall ta upp i sina rapporter. Rådet vill i synnerhet att kommissionen undersöker vilka effekter införandet av följerätten har på marknaden för modern och samtida konst. Kommissionen skall därvid ägna särskild uppmärksamhet åt marknadens konkurrenskraft när det gäller modern och samtida konst i förhållande till de viktigaste marknaderna i tredje land där följerätten inte tillämpas. Därutöver skall rapporten ta upp följerättens återverkningar på den inre marknaden samt följderna av införandet av denna rätt i de medlemsstater som inte tillämpade någon följerätt före ikraftträdandet av detta direktiv.

I överensstämmelse med en allt oftare tillämpad praxis inrättar rådet i de nya punkterna 2 och 3 en kontaktkommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna med en företrädare för kommissionen som ordförande. Denna kommitté skall sammanträda på kommissionens initiativ eller på begäran av en medlemsstats delegation. Kommittén skall ha till uppgift att arrangera samråd om alla frågor som är förknippade med tillämpningen av direktivet och underlätta informationsutbytet om utvecklingen på gemenskapens konstmarknad.

Artikel 12: Genomförande

Rådet fastställer en tidsfrist på fem år för medlemsstaterna att införliva detta direktiv med nationell rätt, räknat från och med början av det år som följer på det år då direktivet antogs.

Kommissionen beklagar att en så osedvanligt lång tidsfrist införs för en rättsakt om immaterialrättsligt skydd, och i ännu högre grad på ett område som rör den inre marknaden. I allmänhet får medlemsstaterna två år på sig för att införliva harmoniseringsdirektiv. En tidsfrist på fem år förefaller därför inte alls stå i proportion till de anpassningar som krävs av medlemsstaternas lagstiftning. Frågan om marknadsaktörernas successiva anpassning till följerätten behandlas i punkt 3.3.2, i anmärkningarna till artikel 8. Kommissionen erinrar därför om att det framför allt är den samlade effekten av tidsfristen för införlivande och den övergångsperiod som fastställs enligt artikel 8.2 som kommissionen anser kan få prejudicerande verkan på förverkligandet av den inre marknaden på detta område, men även framdeles på andra områden.

Slutsats

Kommissionen anser att rådets gemensamma ståndpunkt om följerätten är ett viktigt framsteg på vägen mot förverkligandet av en gemensam marknad för konst. Kommissionen erinrar vidare om att följerätten skall sörja för att även konstnärer skall få del av fördelarna med den inre marknaden.

Rådet har i stort stött den strategi som kommissionen lade fram i sitt ändrade förslag och har helt eller delvis införlivat nästan alla de ändringsförslag som kommissionen övertagit efter den första behandlingen.

Kommissionen beklagar därför att vissa ändringar som rådet har företagit innebär att en följerätt inte kan införas inom rimlig tid med den verkan som kommissionen skulle ha önskat.

Vad vidare gäller följerättens verkan beklagar kommissionen, av de skäl som anförs ovan, att det fastställs en hög beloppsgräns och ett tak över vilket konstnärerna inte får en ersättning som motsvarar deras erkännande.

Kommissionen hade dock möjligen kunnat godta detta om en mer tillfredsställande lösning hittats i fråga om tidsfristen för tillämpningen av direktivet. Under dessa förhållanden kan kommissionen - trots alla ansträngningar att uppnå enighet - inte godkänna den gemensamma ståndpunkten, eftersom den inte gör det möjligt att uppnå en tillfredsställande harmoniseringsnivå inom rimlig tid.

Kommissionen kommer, tillsammans med övriga berörda institutioner, att fortsätta att undersöka om det inte inom ramen för detta direktiv är möjligt att komma fram till en bättre lösning på frågan om tidsfristerna för tillämpningen av detta direktiv.