[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 9.4.2010

KOM(2010) 141 slutlig

ANDRA RAPPORTEN FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

PÅ GRUNDVAL AV MEDLEMSSTATERNAS RAPPORTER OM GENOMFÖRANDET AV RÅDETS REKOMMENDATION (2002/77/EG) OM ÅTERHÅLLSAM ANVÄNDNING AV ANTIMIKROBIELLA MEDEL INOM HUMANMEDICIN

SEC(2010)399

ANDRA RAPPORTEN FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

PÅ GRUNDVAL AV MEDLEMSSTATERNAS RAPPORTER OM GENOMFÖRANDET AV RÅDETS REKOMMENDATION (2002/77/EG) OM ÅTERHÅLLSAM ANVÄNDNING AV ANTIMIKROBIELLA MEDEL INOM HUMANMEDICIN

(Text av betydelse för EES)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. INLEDNING

2. SAMMANFATTNING AV DE VIKTIGASTE ÅTGÄRDERNA PÅ NATIONELL NIVÅ

3. SAMMANFATTNING AV DE VIKTIGASTE ÅTGÄRDERNA PÅ EU-NIVÅ

4. SLUTSATSER

1. INLEDNING

I november 2001 antog rådet en rekommendation om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin (2002/77/EG) (nedan kallad rekommendationen ). I rekommendationen uppmanas medlemsstaterna och EES-länderna att införa särskilda strategier för återhållsam användning av antimikrobiella medel i syfte att motverka antimikrobiell resistens. Strategierna bör innehålla övervakning av antimikrobiell resistens, övervakning av användningen av antimikrobiella medel, kontrollåtgärder och förebyggande åtgärder samt utbildning och forskning. I rekommendationen uppmanas kommissionen att underlätta ömsesidighet när det gäller information, samråd, samordning och insatser samt att följa utvecklingen och lägga fram rapporter på grundval av medlemsstaternas rapporter.

Inom två år efter antagandet sammanfattade kommissionen de viktigaste åtgärderna på nationell nivå och EU-nivå i en rapport till rådet om genomförandet av rekommendationen (KOM(2005) 684)[1]. I rapporten angavs att de flesta medlemsstaterna hade vidtagit ett flertal åtgärder enligt rekommendationen. Kommissionen lyfte även fram många områden där endast begränsade åtgärder hade vidtagits och följande områden där det behövdes ytterligare insatser:

- Genomförande av nationella strategier och handlingsplaner.

- Införande av en lämplig intersektoriell mekanism med lämpligt mandat och adekvata medel.

- Samarbete mellan humanmedicin och veterinärmedicin.

- Information till allmänheten om lämplig antimikrobiell behandling.

- Inrättande av tydliga regler för obligatorisk receptbeläggning av systemiska antimikrobiella medel eller antibiotika.

- Lämpliga infektionsbegränsningsåtgärder.

- Nationellt godtagna riktlinjer med rekommendationer för lämplig antibiotikabehandling.

Efter den första rapporten om genomförandet av rekommendationen ombads medlemsstaterna i augusti 2008 att rapportera till kommissionen om genomförandet som ett led i uppföljningen av rekommendationen. Alla medlemsstater samt ett av EES/Efta-länderna har överlämnat rapporter till kommissionen.

På grundval av svaren sammanfattas i denna andra rapport de viktigaste åtgärderna som vidtagits på nationell nivå och på EU-nivå. Rapporten innehåller även en jämförelse mellan situationen 2008 och situationen 2004 när uppgifterna för den första rapporten insamlades. I denna andra rapport läggs stark tonvikt på tillämpningen av indikatorer för att följa upp genomförandet av handlingsplanen. I slutsatserna anges också de områden i rekommendationen där det behövs ytterligare insatser. Denna rapport bygger på ett arbetsdokument från kommissionen som innehåller en mer detaljerad teknisk analys av medlemsstaternas svar.

2. SAMMANFATTNING AV DE VIKTIGASTE ÅTGÄRDERNA PÅ NATIONELL NIVÅ

I rekommendationen uppmanas medlemsstaterna att införa särskilda strategier för återhållsam användning av antimikrobiella medel i syfte att motverka antimikrobiell resistens. Vid årsslutet 2008 hade 16 länder inrättat en strategi och åtta medlemsstater höll på att utarbeta sådana strategier. Fyra medlemsstater rapporterade att de inte hade någon strategi och att de inte heller arbetade med att ta fram en strategi.

Strategierna bör ha följande centrala mål:

1. Att införa eller stärka system för övervakning av antimikrobiell resistens och användning av antimikrobiella medel.

Alla rapporterande länder har inrättat ett system för övervakning av antimikrobiell resistens. Arton länder har ett övervakningssystem utöver deltagandet i Europeiska systemet för övervakning av antimikrobiell resistens (EARSS), som täcker antimikrobiell resistens både ute i samhället och på sjukhus.

I ett betydande antal medlemsstater och EES-länder finns det en operativ koppling mellan övervakning av antimikrobiell resistens och de myndigheter som ansvarar för undersökning av sjukdomsutbrott/sjukdomskontroll och samarbete med veterinärövervakning. Dock hade endast ett fåtal länder kopplat dessa insatser till miljöområdet.

De flesta länderna har offentliggjort en nationell rapport om antimikrobiell resistens och uppgifterna finns även tillgängliga för allmänheten.

Hälsovårdsmyndigheterna har tillgång till uppgifter om övervakning av antimikrobiell resistens i alla länder utom två. Det kvarstår dock hinder för att snabbt och lätt få tillgång till detaljerade uppgifter på grund av problem som redan uppmärksammades i den första rapporten – rättslig ställning, ansvarsfördelning när det gäller uppgifterna, brist på budgetmedel och bristande information och tekniskt stöd.

När det gäller strukturen i övervakningssystemen, offentliggörandet av nationella rapporter och operativa kopplingar till övervakningen av antimikrobiell resistens hos djur förefaller framstegen vara begränsade vid en jämförelse med de framsteg som rapporterades redan 2003. Det har dock gjorts framsteg med tillgången till övervakningsuppgifter, och färre länder rapporterade om hinder för att få tillgång till uppgifterna 2008 jämfört med 2003.

Nästan alla länder har nationella system för att övervaka användningen av antimikrobiella medel och antibiotikaanvändning och alla länder deltar i den europeiska övervakningen av användningen av antimikrobiella medel (ESAC). Jämförelser med resultaten från 2003 visar att framsteg har gjorts sedan den första rapporten. Hindren för att inhämta uppgifter om användning av antimikrobiella medel har undanröjts. Insamlingen av kategoriserade uppgifter och kopplingarna mellan uppgifter om antimikrobiell resistens och antibiotikaanvändning har också förbättrats. I de flesta länderna är uppgifterna emellertid inte tillräckligt detaljerade för att ge återkoppling till förskrivarna. Problemen i det här sammanhanget är desamma som problemen med övervakning av resistens i sig. Dessutom har endast hälften av länderna möjligheter att dela upp uppgifter om användning per indikation och koppla dem till uppgifter om resistens. Insamlingen av mer användbara uppgifter, som användning av antimikrobiella medel och förskrivningspraxis verkar förhindras av uppgifternas svaga rättsliga ställning, ansvarsfördelning, och problem med informationstekniksystemen. Dessutom är indikatorerna för övervakningen av förskrivningspraxis fortfarande otillräckligt utvecklade i ett flertal länder.

2. Att vidta kontrollåtgärder och förebyggande åtgärder för att stödja en återhållsam användning av antimikrobiella medel och bidra till att begränsa spridningen av smittsamma sjukdomar.

Sedan den föregående rapporten har många länder vidtagit positiva åtgärder när det gäller receptfri försäljning av antimikrobiella medel. År 2003 kunde endast ett land lämna uppgifter, medan alla länder lämnade uppskattningar av omfattningen av receptfri försäljning 2008. Arton länder rapporterade att receptfri försäljning inte var en betydande orsak till missbruk av antibiotika i deras länder. Det ska dock påpekas att av de länder där den uppskattade andelen av receptfri försäljning av antibiotika uppgick till 1–15 procent, uppgav fyra att inga åtgärder har vidtagits för att genomföra lagstiftningen om obligatorisk receptbeläggning av antibiotika. Sådana åtgärder fastställs i EU:s läkemedelslagstiftning om humanläkemedel (direktiv 2001/83/EG, i dess lydelse enligt direktiv 2004/27/EG).

I de flesta länder fanns år 2008 nationellt godtagna riktlinjer för lämplig användning av antimikrobiella medel för de vanligaste infektionerna i EU, t.ex. inflammation i mellanörat, bihåleinflammation, tonsillofaryngit, smittsam lunginflammation, urinvägsinfektion och hjärnhinneinflammation. Riktlinjer för sjukhus är dock mindre vanliga och finns endast i hälften av länderna. Dessutom är det fortfarande ovanligt med utvärderingar av hur riktlinjerna följs och bedömning av riktlinjernas verkan, även om framsteg har gjorts i detta avseende sedan 2003.

I 22 länder finns ett nationellt program för sjukhushygien och infektionsbekämpning, och i 20 länder är det obligatoriskt för sjukhusen att ha en infektionsbekämpningskommitté. Dock har endast tre länder infört detta krav även för vårdhem. Rättsliga krav eller rekommendationer för antalet infektionsbekämpningspersonal per sjukhussäng finns i över hälften av länderna, men inga länder har liknande krav för vårdhem. Riktlinjer för förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner finns i alla länder utom tre. Den vanligaste infektionen i riktlinjerna är meticillinresistent Staphylococcus aureus (MRSA). Allmänna riktlinjer för bekämpning av multiresistenta patogener finns alltid med, förutom de särskilda riktlinjerna för MRSA. Riktlinjerna omfattar emellertid oftast sjukhus, och inte vårdhem. De flesta av länderna har infört rekommendationer om vaccinering mot infektion av pneumokocker ( Streptococcus pneumoniae ) hos både vuxna och barn.

3. Att främja utbildning för hälso- och sjukvårdspersonal om problemet med antimikrobiell resistens och att informera allmänheten om vikten av en återhållsam användning av antimikrobiella medel.

De flesta länderna uppgav att undervisning om antimikrobiell resistens, hygien och infektionskontroll, lämplig användning av antimikrobiella medel och vaccinationsprogram ingår i grundutbildningen för hälso- och sjukvårdspersonal. Femton länder har infört krav på fortutbildning utan sponsring för hälso- och sjukvårdsanställda, som främst omfattar hygien och infektionskontrollåtgärder. Detta omfattar emellertid inte alla sjukvårdsyrken och bidrar inte heller till att lösa problemet med olämplig användning av mikrobiella medel i alla länder.

Sexton länder har genomfört informationskampanjer om antimikrobiell resistens riktade till hälso- och sjukvårdspersonal, främst till allmänläkare och i vissa länder även till apotekare, sjukvårdspersonal och veterinärer.

Under de senaste två åren har 17 länder genomfört informationskampanjer riktade till allmänheten om antimikrobiell resistens, olämplig användning av antimikrobiella medel, vaccinationsprogram och deras roll samt allmänna hygienåtgärder. Det har dock gjorts mycket få framsteg sedan 2003. Kampanjerna riktades till allmänheten, i stället för en särskild målgrupp, t.ex. patientföreningar eller enskilda patienter.

År 2002 rekommenderade rådet att alla medlemsstater snabbt skulle införa en lämplig intersektoriell mekanism för att samordna genomförandet av dessa strategier på nationell nivå. Förutom nationell samordning är tanken att mekanismen ska bidra till informationsutbyte och samordning med kommissionen och de övriga medlemsstaterna.

En sådan mekanism har införts i 19 medlemsstater och sju länder höll på att utarbeta en mekanism. De planerade att slutföra arbetet mellan slutet av 2008 och 2010. Två medlemsstater uppgav att de inte hade för avsikt att införa någon sådan mekanism. Den viktigaste förbättringen sedan den föregående rapporten är den rättsliga ställningen för mekanismen. År 2008 inrättades en intersektoriell mekanism i åtta länder genom regeringsbeslut och i sex länder genom lagstiftning. Dessutom uppgav tre länder att deras intersektoriella mekanism hade inrättats genom ett beslut av den nationella chefsrådgivaren i hälso- och sjukvårdsfrågor eller ansågs utgöra en officiell arbetsgrupp. I de flesta länderna är mekanismen verkligt intersektoriell och i nästan alla fall är kopplingen mellan människors och djurs hälsa väletablerad. Det är dock viktigt att påpeka att sysselsättnings-, miljö-, forsknings- och utbildningsministerierna sällan är företrädda, och patientgruppernas deltagande har inte förbättrats i någon större utsträckning sedan den första rapporten. Sjukvårdspersonal och långvårdsinstitutioner är företrädda i mindre än hälften av de intersektoriella mekanismerna, trots att de är viktiga för att begränsa utvecklingen och överföringen av antimikrobiell resistens.

Strategin har utarbetats och nu inleds genomförandet. Frågeformuläret innehöll därför en fråga om indikatorer som ska tjäna om verktyg för att följa upp genomförandet. Tolv länder uppgav att de har indikatorer för att övervaka att strategins syften uppnås. I de flesta fall används resultatindikatorer (för antimikrobiell resistens, användning av antimikrobiella medel, förskrivning samt vårdrelaterade infektioner). Fem länder uppgav att de använder struktur- och processindikatorer på lokal och nationell nivå (t.ex. mängd använd alkogel för handdesinfektion, ledningsgrupper för hantering av antibiotika, utvärdering av efterlevnad, kontroll av försäljning av antimikrobiella medel och antal forskningsprojekt).

3. SAMMANFATTNING AV DE VIKTIGASTE ÅTGÄRDERNA PÅ EU-NIVÅ

Antimikrobiell resistens är fortfarande en viktig prioritering och kommissionen vidtar och främjar en rad olika åtgärder på EU-nivå.

I den första rapporten rekommenderas att även spridningen av resistenta mikroorganismer inom hälso- och sjukvården ska behandlas. Efter ett förslag från kommissionen antog rådet därför en rekommendation om patientsäkerhet och förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner i juni 2009[2]. Syftet med rekommendationen är att se till att medlemsstaterna har lämpliga strategier för att förbättra patientsäkerheten i sina hälso- och sjukvårdssystem, bl.a. särskilda förslag om förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner.

Eftersom den ökade antimikrobiella resistensen har kunnat kopplas till användningen av antibiotika inom både humanmedicin och veterinärmedicin har kommissionen sedan den första rapporten arbetat med att ta fram initiativ som är relevanta för båda sektorerna.

Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd har i detta syfte inrättat en avdelningsintern arbetsgrupp för informationsutbyte och samordning av åtgärder på folkhälso- och djurhälsoområdet. Gruppens arbete har målsättningen att främja ett gemensamt tillvägagångssätt för övervakningen av antimikrobiell resistens hos människor och djur med stöd av Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC), Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMA) och Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa). Som ett resultat av detta arbete offentliggjorde kommissionen i november 2009 ett arbetsdokument om antimikrobiell resistens[3]. Syftet med arbetsdokumentet är att informera parlamentet och rådet om de framsteg som kommissionen gjort med övervakning och kontroll av antimikrobiell resistens inom humanmedicin och veterinärmedicin och inleda en diskussion om uppföljning och möjliga vidare åtgärder. Detta gemensamma synsätt har förstärkts genom ett närmare samarbete mellan de olika EU-organ som arbetar med antimikrobiell resistens. Efter en gemensam begäran från kommissionens avdelningar samarbetade ECDC, Efsa, EMA och Vetenskapliga kommittén för nya och nyligen identifierade hälsorisker (SCENIHR) för att ta fram en gemensam lägesrapport om antimikrobiell resistens[4].

Förutom dessa initiativ har kommissionen behandlat frågan om antimikrobiell resistens genom att inrätta flera EU-omfattande projekt inom ramen för handlingsprogrammet för folkhälsa 2003–2007. Det rör sig om följande projekt:

EEARSS – European Antimicrobial Resistance Surveillance System – (2003–2006) har som uppgift att underhålla ett övervaknings- och kontrollsystem av nationella nätverk och övervaka de hälsohot som orsakas av antimikrobiell resistens i Europa. Mer information finns på EEARSS webbplats www.earss.rivm.nl. EARSS håller på att integreras i ECDC:s verksamhet.

ESAC – European Surveillance on Antimicrobial Consumption – (2004–2007) har som syfte att stärka systemet för insamling av uppgifter om antibiotikakonsumtion. Dessutom har detaljerade uppgifter om öppenvård, sjukvård och vårdhem undersökts och en farmakoekonomisk utvärdering har genomförts. En del av de uppgifter som härrör från detta projekt kunde bedömas i förhållande till resistensmönster och förekomsten av sjukdomar och har även kunnat utnyttjas som riktlinjer för behandling. Mer information finns på ESAC:s webbplats http://www.esac.ua.ac.be. ESAC håller på att integreras i ECDC:s verksamhet.

EUCAST – European Committee on Antimicrobial Susceptibility Testing (2004–2007) fastställer hur övervakningen av patogener som är resistenta mot antimikrobiella medel bör genomföras genom att ta fram gemensamma referensmetoder som möjliggör jämförelser av resultat. Syftet är att utarbeta en gemensam grund för tolkningen av uppgifter om antimikrobiell resistens i Europa. Inom ramen för projektet har man inrättat en ständig kommitté för antimikrobiella känslighetstester och definition av brytpunkter. Mer information finns på EUCAST:s webbplats http://www.eucast.org .

BURDEN – Burden of Resistance and Disease in European Nations (2007–2010) är ett projekt som syftar till att tillhandahålla jämförbara uppgifter om bördan av sjukdomar och resistens inom Europa och skapa medvetande och förståelse bland politiskt ansvariga och samhället i stort. Detta projekt kommer även att omfatta en fallstudie av meticillinresistenta gula stafylokock er (MRSA) inom intensivvården och allmänsjukvården. Mer information finns på BURDEN:s webbplats www.eu-burden.info.

E-BUG PACK – Development & Dissemination of an Antibiotic & Hygiene Education Pack (2006–2009) riktas till skolor, och bygger på ett framgångsrikt brittiskt projekt. Projektet riktas till 9–16-åringar och har följande syften: 1. öka medvetandet om fördelarna med återhållsam användning av antibiotika, 2. visa hur olämplig användning kan inverka negativt på ”goda bakterier” och på antimikrobiell resistens, 3. förbättra handhygienen och hygienen i andningsvägarna, för att på så sätt minska spridningen av infektioner i andningsvägar, mage och tarm samt hudinfektioner och minska efterfrågan på antibiotika.

ABS International genomför antibiotiska strategier (ABS) för lämplig användning av antibiotika på sjukhus i EU (2006–2008). Detta projekt genomförs i nio medlemsstater i syfte att utforma utbildningsprogram för nationella experter på antibiotiska strategier och ta fram standardorganisationsverktyg för sjukhusen för att garantera lämplig användning av antibiotika.

IPSE/HELICS är ett internationellt nätverk för insamling, analys och spridning av validerade uppgifter om riskerna för nosokomiala infektioner vid europeiska sjukhus. HELICS rutindatainsamlingssystem fortsätter att stödjas i arbetsområde 4 i projektet.

Genom det sjätte och sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling stöder kommissionen dessutom en rad olika forskningsprojekt som har stor relevans när det gäller att främja en återhållsam användning av antimikrobiella medel i läkemedel. Ett flertal EU-omfattande projekt har finansierats som inriktas på olika områden, t.ex. insatser för att ta fram en bevisbaserad patientbehandling, riktlinjer för infektioner i andningsvägarna och kontroll av vårdrelaterade infektioner. I den senaste förslagsinfordran fanns inverkan av antibiotisk behandling hos människan och klinisk validering av diagnostiska tester med i flera av de utvalda förslagen. Förutom ramprogrammen behandlas antimikrobiell resistens i andra relaterade initiativ, t.ex. de europeiska teknikplattformarna. Dessutom utgör det gemensamma teknikinitiativet för innovativa läkemedel ett instrument för offentlig-privata partnerskap som kan spela en viktig roll i insatserna för att hantera antimikrobiell resistens.

EU:s åtgärder mot antimikrobiell resistens, som främjar återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin, har dessutom förstärkts ytterligare sedan den senaste rapporten genom att ECDC inrättades 2005.

I syfte att bedöma och övervaka risken för antimikrobiell resistens har den epidemiologiska övervakningsverksamheten enligt beslut 2119/98/EG[5] och beslut 2000/96/EG[6] fortsatt, där ECDC utgör ett mervärde. ECDC är nu ansvarigt för driften av övervakningsnätverken. ECDC offentliggör varje år uppgifter om antimikrobiell resistens och användning av antimikrobiella medel i EU i sin årliga epidemiologiska rapport om överförbara sjukdomar.

Dessutom har ECDC inrättat ett nätverk av nationella kontaktpunkter om antimikrobiell resistens i medlemsstaterna och Efta–EES-länder[7] med målsättningen att förbättra EU-samarbetet på detta område. ECDC genomför även ett särskilt program om antimikrobiell resistens och vårdrelaterade infektioner i samarbete med kommissionen, övriga berörda EU-organ och medlemsstaterna. Tanken är att ECDC ska bistå kommissionen i insatserna för att främja bästa praxis om förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner, främja utbildningsmöjligheter och hjälpa medlemsstaterna att utforma utbildningsprogram om infektionskontroll och läroplaner för personal som arbetar med infektionskontroll samt sjukvårdspersonal.

För att garantera en samordnad och välavvägd strategi mellan humanmedicin och veterinärmedicin har ett samarbete med Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) inrättats om övervakning av antimikrobiell resistens inom Efsa:s behörighetsområde. Samarbetet med andra EU-organ handlar bl.a. om offentliggörande av en gemensam ECDC/EMA-undersökning om behovet av nya antibakteriella mediciner[8] och en gemensam undersökning av ECDC/Efsa/EMA/SCENIHR om situationen för antimikrobiell resistens i EU[9].

Som ett led i insatserna för att öka medvetandet bland allmänheten och förbättra utbildningen av sjukvårdspersonal inrättades den europeiska antibiotikadagen 2008. Detta EU-initiativ på folkhälsoområdet samordnas av Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar. Syftet med detta årliga evenemang är att öka medvetandet om de risker som är förknippade med olämplig användning av antibiotika och främja ansvarsfull antibiotikaanvändning.

4. SLUTSATSER

Avsevärda framsteg har gjorts sedan den första rapporten offentliggjordes. De flesta medlemsstaterna har vidtagit en rad åtgärder på grundval av rekommendationen och de vidare rekommendationerna i den första genomföranderapporten. På många områden har dock endast begränsade förbättringar skett. Det är viktigt att medlemsstaterna följer alla delar av rekommendationen. På grundval av slutsatserna i denna rapport bör det framtida arbetet inriktas på följande områden:

- Medlemsstaterna bör förbättra genomförandet av rådets rekommendation genom särskild inriktning på följande problemområden:

- Ett snabbt och effektivt genomförande av nationella strategier och nationella handlingsplaner i alla medlemsstater och associerade länder med beaktande av rådets rekommendation om patientsäkerhet, inklusive förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner.

- Ökat deltagande av vårdhem och företrädare för långvårdsinstitutioner vid utarbetandet av handlingsplaner och riktlinjer för antimikrobiell resistens och vårdrelaterade infektioner.

- Samarbete mellan humanmedicin och veterinärmedicin när det gäller antibiotikaresistens och användning av antibiotika på nationell nivå och EU-nivå, särskilt i de länder där ett sådant samarbete ännu inte har upprättats.

- Extern utvärdering av nationella program.

- Åtgärder för att se till att alla medlemsstater har infört en lämplig intersektoriell mekanism med lämpligt mandat och adekvata medel för att samordna genomförandet av de strategier som beskrivs i rekommendationen. Det vore lämpligt att utvärdera hur de olika intersektoriella mekanismerna fungerar.

- Främja övervakning och utvärdering i medlemsstaterna

- Ta fram och använda indikatorer för att övervaka genomförandet av rådets rekommendation och utvärdera inverkan av nationella handlingsplaner samt åtgärdernas effektivitet.

- Utforma mekanismer och indikatorer för att utvärdera inverkan av nationella riktlinjer.

- Stärka nätverken för övervakning av antimikrobiell resistens och användning av antibiotika för att förbättra tillgången till övervakningssystemets uppgifter om antimikrobiell resistens och användningen av antimikrobiella medel för politiskt ansvariga, yrkesverksamma och allmänheten.

- Förbättra insamlingen av heltäckande uppgifter om användning av antimikrobiella medel samt förskrivningspraxis.

- Utforma ett system för återkoppling om förskrivningspraxis och användning av antibiotika för förskrivare och beslutsfattare.

- Främja användningen av indikatorer för att övervaka genomförandet av och effektiviteten hos vidtagna åtgärder och sprida relevant information till allmänheten.

- Förbättra utbildningen av sjukvårdspersonal och allmänheten i medlemsstaterna

- Göra patientgrupper delaktiga i genomförandet av planerade strategier och handlingsplaner.

- Förbättra fortbildning utan sponsring för all hälso- och sjukvårdspersonal i samtliga länder. Utbildningsprogrammen bör täcka alla aspekter av antimikrobiell resistens (hygien, lämplig användning etc.).

- Öka medvetandet bland all hälso- och sjukvårdspersonal och allmänheten.

- Optimera den europeiska antibiotikadagen.

- Samarbete på EU-nivå samt EU-åtgärder

- Stärka samarbetet om kopplingar mellan antimikrobiell resistens hos människor och hos djur och livsmedel.

- Beakta det globala perspektivet när det gäller antimikrobiell resistens. Insatserna kan inte begränsas till EU-nivå och kontakterna med internationella partner och EU:s yttre verksamhet är av största betydelse (insatser för att stärka läkemedelspolitiken och hälso- och sjukvårdssystemen i utvecklingsländerna).

- Övervaka miljöeffekterna av användning av antimikrobiella medel.[pic][pic]

[1] http://ec.europa.eu/health/ph_threats/com/mic_res/com684_en.pdf

[2] Rådets rekommendation 2009/C 151/01 av den 9 juni 2009 om patientsäkerhet och förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner, EUT C 151, 3.7.2009.

[3] Referens ska infogas.

[4] Referens ska infogas.

[5] Europaparlamentets och rådets beslut 2119/98/EG av den 24 september 1998 om att bilda ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar i gemenskapen, EGT L 268, 3.10.1998.

[6] Kommissionens beslut 2000/96/EG av den 22 december 1999 om de smittsamma sjukdomar som successivt skall omfattas av gemenskapsnätverket enligt Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG, EGT L 28, 3.2.2000.

[7] Europeiska frihandelssammanslutningen – länderna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

[8] Undersökning av ECDC/EMA, ” The Bacterial Challenge: time to react ”, september 2009, http://ecdc.europa.eu/en/publications/Publications/0909_TER_The_Bacterial_Challenge_Time_to_React.pdf.

[9] Referens ska infogas.