RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Sammanhållningspolitiken: Strategirapport 2013 om genomförandet av programmen 2007–2013 /* COM/2013/0210 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Sammanhållningspolitiken: Strategirapport 2013 om genomförandet av programmen 2007–2013 1. Inledning I denna rapport ges den andra strategiska översikten över genomförandet av de sammanhållningspolitiska program för perioden 2007–2013 som löper ut 2015. Den första rapporten lades fram i mars 2010. I denna rapport sammanfattas de 27 strategirapporter som medlemsstaterna lade fram i slutet av 2012[1]. Sammanhållningspolitiken syftar till att modernisera nationella och regionala ekonomier genom att stödja innovation och sysselsättningsskapande i små och medelstora företag, forskning och utveckling, arbetsmarknader och humankapital, genom att bygga upp central nätinfrastruktur, skydda miljön, öka den sociala inkluderingen och bygga upp administrativ kapacitet. Ett effektivt genomförande av politiken har blivit ännu väsentligare sedan 2008 med tanke på den ekonomiska krisen, eftersom det garanterar fortsatta offentliga investeringar mot en bakgrund av budgetkonsolidering i många medlemsstater. I rapporterna ges en översikt över de socioekonomiska utmaningar som medlemsstaterna står inför och genomförandet av de EU-finansierade programmen i en tid präglad av svårigheter av historiska mått. Därmed bidrar de till ökad insyn och redovisningsskyldighet när det gäller att uppnå sammanhållningspolitiska mål. I det bifogade arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar[2] förklaras hur kommissionen gör sin bedömning av framstegen. Dessutom redovisas 13 tematiska faktablad med en sammanställning av material som rör genomförandet. Den här rapporten visar att genomförandet sedan den förra rapporten har accelererat med viktiga bidrag på många områden av betydelse för en hållbar tillväxt och skapande av sysselsättning. Det finns också uppgifter som tyder på tydliga framsteg mot de mål som fastställdes i början av perioden. Det har dessutom visat sig att politiken kan anpassas till växlande omständigheter och att krisen kan bemötas effektivt. Programmen väntas dock ge ytterligare betydande resultat fram till slutet av 2015, och det är viktigt att upprätthålla och intensifiera de insatser som gjorts hittills. Slutligen har kommissionen föreslagit stora förändringar för perioden 2014–2020 vad gäller många av de frågor som analyseras i rapporten: koncentration av resurser, fokus på resultat, tillförlitlig rapportering med hjälp av gemensamma indikatorer, en resultatram och utvärdering. Denna rapport och den bifogade dokumentationen bekräftar att de föreslagna förändringarna är relevanta. 2. Socioekonomisk utveckling och tendenser Den finansiella och ekonomiska kris som bröt ut 2008 har dramatiskt förändrat förutsättningarna för sammanhållningspolitiska program. Redan 2008 var BNP-tillväxten i EU mycket låg (0,3 %), och 2009 minskade tillväxten med mer än 4 %. Tillväxten i EU var återigen positiv 2010 och 2011, men sannolikt skedde en ny minskning 2012[3]. Konjunkturnedgången har varit särskilt allvarlig i Baltikum, Grekland, Irland, Portugal och Spanien. Baltikum och Irland har lyckats återgå till positiv tillväxt som väntas hålla i sig. I Portugal och Spanien fortsätter lågkonjunkturen 2012 och 2013, men 2014 väntas tillväxten bli positiv igen. På Cypern och i Grekland, däremot, kommer BNP att fortsätta minska[4]. Sysselsättningen har minskat betydligt i EU sedan krisen bröt ut. De senaste fem åren fram till sista kvartalet 2012 har sex miljoner arbetstillfällen gått förlorade. Efter en liten återhämtning 2010 har sysselsättningstrenden varit negativ sedan mitten av 2011. Under fjärde kvartalet 2012 minskade sysselsättningen med 0,4 % jämfört med fjärde kvartalet 2011. Arbetslösheten var 10,8 % i januari 2013 jämfört med 8,1 % i januari 2009. De senaste uppgifterna visar tydligt olikheterna mellan medlemsstaterna, särskilt mellan norra och södra euroområdet. Skillnaden i arbetslöshet mellan de två områdena var 3,5 procentenheter 2000 och sjönk till noll 2007 för att sedan öka till 10,5 procentenheter i december 2012. Skillnaden mellan den högsta och den lägsta arbetslösheten, 4,9 % (Österrike i januari 2013) respektive 27,0 % (Grekland i november 2012), är den största någonsin. Den svaga ekonomiska verksamheten kommer att fortsätta att påverka arbetsmarknaderna negativt. Arbetslösheten i EU väntas öka ytterligare, till 11 % 2013 och 2014. Den ekonomiska nedgången har också lett till en kraftig försämring av affärsklimatet och av konsumenternas förtroende. Investeringarna (fasta bruttoinvesteringar) minskade från 21 % av BNP 2008 till 18 % 2012. Exporten av varor och tjänster och de utländska direktinvesteringarna minskade snabbt 2009 men har återhämtat sig sedan dess. Uppgifter[5] tyder på att den ekonomiska krisen och reaktionerna på den leder till allt större regionala skillnader, t.ex. mellan huvudstads- och tillverkningsregioner respektive mindre utvecklade och perifera regioner. 3. Krisen: problem och reaktioner Krisens negativa effekter har inte märkts på samma sätt eller samtidigt i de olika medlemsstaterna, regioner och städer. Många nationella rapporter återspeglar allmänna trender, men tidpunkten och intensiteten varierar. Inom vissa program har man märkt en minskad efterfrågan på långsiktigt stöd för innovation, en minskning av projektstorleken och längre tidsperspektiv för genomförandet. Samtidigt har efterfrågan på eller utnyttjandet av exempelvis arbetsmarknadsåtgärder, allmänt företagsstöd och tillgång till finansiering för små och medelstora företag ökat. Många program möter problem med nationell eller regional medfinansiering[6] och med växelkursvariationer[7]. Å andra sidan minskar byggkostnaderna, vilket är positivt[8]. Budgetkonsolideringen har slagit särskilt hårt mot de fasta offentliga investeringarna, som minskade med 12 % i reala termer under de två åren från 2009 till 2011 i hela EU, och med minst lika mycket i Bulgarien, Rumänien, Spanien, Grekland och Portugal. Stödet från Eruf och Sammanhållningsfonden motsvarar över en tredjedel av de offentliga kapitalutgifterna i de flesta länder i EU-12 under programperioden. Eftersom en stor del av den totala tillgängliga finansieringen ännu inte betalats ut till medlemsstaterna motsvarar dock det belopp som fortfarande kan utkrävas fram till periodens slut omkring hälften eller mer av de årliga kapitalutgifterna i åtta av länderna i EU-12, och nästan en tredjedel i Grekland och Portugal. Beloppet är ungefär lika stort även i konvergensregionerna i Spanien och Italien. Dessa siffror visar att finansiering från sammanhållningspolitiken är av avgörande betydelse för utvecklingsutgifterna i många delar av EU[9]. För att hantera dessa utmaningar reagerade EU-institutionerna snabbt genom att mobilisera alla tillgängliga instrument, vid behov med anpassningar. 3.1. Programmens flexibilitet Nästan 36 miljarder euro – eller 11 % av de totala medlen – dirigerades om från ett tematiskt område till ett annat före utgången av 2012 för att tillgodose de mest akuta behoven och stärka vissa insatser. Av dessa medel avsåg mer än 30 miljarder euro Eruf och Sammanhållningsfonden och nästan 5,5 miljarder euro ESF. De huvudsakliga förändringarna har inneburit ökningar för innovation och forskning och utveckling, allmänt företagsstöd, hållbar energi, kulturell och social infrastruktur, vägar och arbetsmarknaden. Minskningar har drabbat IKT-tjänster, miljöåtgärder, järnvägar, övrig transport, utbildning och kapacitetsuppbyggnadsåtgärder – områden där efterfrågan minskat på grund av krisen eller där de planerade resurserna visat sig alltför ambitiösa. Kommissionen har stött medlemsstaterna i omdirigeringsarbetet. För det första inrättades i juli 2011 en arbetsgrupp för att bistå Grekland med genomförandet av EU:s och IMF:s anpassningsprogram och påskynda utnyttjandet av EU-medel. Därefter godkände Europeiska rådet 2012 insatsgrupperna för ungdom och små och medelstora företag i utvalda medlemsstater för att ta itu med ungdomsarbetslösheten (se avsnitt 4.1). 3.2. Andra åtgärder mot krisen Som ett led i insatserna mot den finansiella krisen enades EU-institutionerna om ett åtgärdspaket för att främja förenkling och öka flödet av EU-finansiering[10]. Fyra åtgärder nämns återigen i stor utsträckning i 2012 års nationella rapporter: · Förbättra programmyndigheternas kassaflöde: extra förskottsbetalningar av EU-medel under 2009 på 6,25 miljarder euro användes för att förfinansiera främst offentliga stödmottagare (t.ex. kommuner). · Deklaration av utgifter för större projekt som ännu inte godkänts: utnyttjades av nästan alla medlemsstater med stora infrastrukturprojekt. · Förenkling eller rationalisering av nationella och regionala förfaranden: ett snabbare genomförande säkrades genom utbetalning av förskott till offentliga myndigheter och ökade förskott till företag inom statliga stödordningar[11]. · Minskad nationell medfinansiering: Med iakttagande av det lagstadgade taket godkände kommissionen sänkta krav på nationell medfinansiering för vissa medlemsstater (Spanien, Grekland, Irland, Italien, Litauen och Portugal samt, i mindre utsträckning för Belgien, Frankrike och Storbritannien). Dessutom godkände EU-institutionerna ytterligare minskningar av den nationella medfinansieringen genom att tillfälligt öka medfinansieringssatsen till 95 % för medlemsstater med de största budgetsvårigheterna (Grekland, Ungern, Irland, Lettland, Portugal och Rumänien). Lägre nationell offentlig medfinansiering får till följd att de totala programinvesteringarna sjunker med omkring 15,5 miljarder euro – runt 3,1 % av de totala planerade investeringarna eller nästan 11 % av den nationella offentliga medfinansieringen. De största relativa minskningarna av den offentliga medfinansieringen skedde i Irland, Portugal, Lettland, Grekland och Spanien och varierade från 26 % (Spanien) till 47 % (Irland). Målet har varit att minska trycket på nationella budgetar under krisen och samtidigt säkra fortsatta investeringar i projekt med potential att skapa tillväxt och sysselsättning. 3.3. Andra utmaningar i samband med genomförandet I en del rapporter nämns krisen som den största orsaken till svårigheter, medan andra bidragande faktorer nämns i andra rapporter[12]. Det handlar t.ex. om den sena programstarten på grund av förlängningen av den föregående perioden, den bakomliggande bristen på (eller till och med minskningen av) administrativ kapacitet, utmaningarna när det gäller att förbereda större infrastrukturprojekt och få kommissionens godkännande, lagstiftningsändringar, inkonsekvent politiskt ansvarstagande (förändringar av nationellt och regionalt styre och av institutioner) samt följderna av nationella sektorsreformer. 4. Bidrag till konkurrenskraft och skapande av sysselsättning De sammanhållningspolitiska programmen utformades för att bidra till Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. Lissabonstrategin följdes 2010 av Europa 2020-strategin. Europeiska rådet har vid flera tillfällen bekräftat Europa 2020-målen, och i Europeiska rådets slutsatser från juni 2012 om tillväxt- och sysselsättningspakten betonades struktur- och sammanhållningsfondernas roll för att bidra till dessa mål. De flesta medlemsstater uppger att deras ursprungliga investeringsstrategier och mål fortfarande gäller trots de stora förändringarna i de socioekonomiska förhållandena som krisen lett till. Flertalet rapporter är optimistiska när det gäller programmens måluppfyllelse. I ett antal rapporter betonas att sammanhållningspolitiken har bidragit till bibehållna offentliga investeringar på områden av avgörande ekonomisk betydelse, t.ex. forskning och utveckling, stöd till små och medelstora företag och hållbar energi, återuppbyggnad av näringslivet, social integration, utbildningsreformer och arbetsmarknadsutmaningar. Finansieringsinstrument har använts i nästan alla medlemsstater för att stödja investeringar och sysselsättningsskapande i små och medelstora företag under en period av minskad skuldsättning hos finanssektorn. Vid utgången av 2011 hade sammanhållningsprogrammen bidragit med mer än 8,9 miljarder euro (4,4 % av Erufs totala medel) till finansieringsinstrument för företag, varav mer än 3,6 miljarder euro (40 %) betalats ut till företag. ESF:s betydelse för krishanteringen beror på den roll den kan spela när det gäller att stödja arbetsmarknaden. För de medlemsstater som drabbats hårt av krisen men har kapacitet att vidta åtgärder har ESF varit den främsta källan till stöd för en aktiv arbetsmarknadspolitik. ESF har bidragit till att stärka denna politik i medlemsstater med budgetbegränsningar där det historiskt sett funnits en tendens att främst stödja passiva åtgärder. I dessa länder var förändringar av programmen direkt kopplade till förändringar av arbetsmarknadspolitiken. Flera medlemsstater betonar den roll som Eruf och ESF spelar när det gäller att främja nationella reforminsatser, särskilt sådana som rör bättre lagstiftning, reform av utbildningssystem, arbetsmarknaden, offentlig förvaltning och strukturreformer i vattensektorn. ESF har dessutom bidragit till kapacitetsuppbyggnad hos arbetsmarknadens parter. Medlemsstaterna beskriver även åtgärder som vidtagits till följd av landsspecifika rekommendationer som godkänts av rådet. Polen rapporterar t.ex. om åtgärder som en järnvägsplan, reform av högre utbildning och kopplingar mellan vetenskap och näringsliv genom att ”bygga på kunskap”. Litauen rapporterar om åtgärder mot den höga arbetslösheten och för att förbättra byggnaders energieffektivitet. Storbritannien framhåller sammanhållningspolitikens roll när det gäller att främja regional produktivitet och stimulera tillväxt och sysselsättning. 4.1. Fokus på ungdom och små och medelstora företag I januari 2012 godkände Europeiska rådet ett initiativ gällande insatsgrupper för ungdom och små och medelstora företag i de åtta medlemsstater som drabbats värst av ungdomsarbetslöshet. Som ett resultat av arbetet i insatsgrupperna[13], som består av tjänstemän från kommissionen och nationella företrädare, kommer sannolikt ytterligare omkring 780 000 unga att gynnas av ESF:s omfördelningar för ungdomsarbetslöshet och utbildningsprogram. Eruf-åtgärder inom detta initiativ kan stödja ytterligare 54 800 små och medelstora företag jämfört med vad som ursprungligen planerats. Dessa resultat är ett bevis för de ambitiösa åtgärder som ett antal medlemsstater vidtagit mot den höga ungdomsarbetslösheten. 4.2. Kvantifiering av framsteg i fråga om måluppfyllelse Rapporterna innehåller en stor mängd information och siffror. Detta är den första programperiod för vilken kommissionen kan aggregera och analysera uppgifter som rör gemensamma utfallsindikatorer i årliga genomföranderapporter och nationella strategirapporter. Dessa uppgifter visar att sammanhållningspolitiken har gett påtagliga resultat i praktiken och att utfall och resultat som rapporterats 2011 uppnåtts betydligt snabbare jämfört med tidigare år. Följande konkreta resultat som rapporterats av programmen kan aggregeras på EU-nivå[14]. · Nästan 400 000 arbetstillfällen har skapats hittills, varav 190 000 sedan 2010. Här ingår – mer än 15 600 forskartjänster (9 500 sedan 2010) och – mer än 167 000 arbetstillfällen i små och medelstora företag (69 100 sedan 2010). Det största antalet nya arbetstillfällen rapporterades i Storbritannien, Italien, Tyskland, Spanien, Polen och Ungern. Det visar att stödet från sammanhållningspolitiken har en positiv och i vissa fall betydande konjunkturutjämnande effekt på sysselsättningen. · Stöd har getts till 53 240 projekt för forskning och teknisk utveckling och 16 000 projekt för samarbete mellan företag och forskningsinstitutioner. · 53 160 företagsetableringar har fått stöd (28 000 sedan 2010), främst i EU-15 men i betydande grad även i Ungern och Polen. · Ytterligare nästan 1,9 miljoner människor har nu tillgång till bredband (huvudsakligen i Spanien, Frankrike, Irland och Italien). · Ytterligare elproduktionskapacitet på 1 222 megawatt från förnybara källor har skapats sedan 2007, främst i EU-15[15]. · Ytterligare 2,6 miljoner människor berörs nu av vattenförsörjningsprojekt och ytterligare 5,7 miljoner människor av avloppsprojekt. · Över 5 000 transportprojekt har inletts och konkreta resultat börjar märkas på fältet: 460 km vägar och 334 km järnvägar inom TEN-T[16]. · Nästan 3,4 miljoner människor har tillgång till förbättrad kollektivtrafik. · Över 19 000 infrastrukturprojekt på utbildningsområdet har fått stöd, vilket gynnar 3,4 miljoner studerande, främst i Italien. Betydande resultat har dock även nåtts i Bulgarien, Spanien och Grekland. När det gäller ESF ökade antalet deltagare betydligt mellan 2009 och 2010 (från 10 till över 15 miljoner deltagare årligen), och den höga nivån har bibehållits. Deltagarna har mycket skiftande profil vilket återspeglar olika nationella förhållanden och prioriteringarna för stöd från ESF. Från 2007 till utgången av 2011 rapporterade medlemsstaterna följande resultat: · 12,5 miljoner människor deltog i ESF-insatser för att stödja tillgång till sysselsättning genom utbildning eller andra former av bistånd. Två tredjedelar av alla deltagare var icke-yrkesverksamma eller arbetslösa. Detta ledde till att 2,4 miljoner människor hittade arbete inom sex månader efter det att insatsen slutförts – ett bra resultat med tanke på den ekonomiska nedgången. · 15 miljoner deltagare var unga (under 24 år) och siffran ökade avsevärt under 2010 och 2011 som en följd av krisen. I Tyskland, Frankrike och Ungern var minst 40 % av alla deltagare unga. · Nästan hälften (46 %) av deltagarna har högst grundskoleutbildning. I Tyskland, Grekland och Malta står de för över 60 % av alla deltagare, men i Finland, Sverige, Slovenien och Cypern för mindre än 20 %. I Cypern, Estland, Lettland och Slovenien har minst 40 % högre utbildning. · När det gäller livslångt lärande har omkring 5 miljoner unga fått stöd från ESF. Sett till utbildningsprofilen var 5,5 miljoner deltagare lågkvalificerade[17]. · När det gäller social inkludering har hittills över 14,5 miljoner slutliga mottagare omfattats, och ett stort antal målgrupper har nåtts. 18 % av deltagarna kom från grupper som är särskilt utsatta på arbetsmarknaden. Även om situationen varierar tycks Storbritannien och Österrike ha lyckats särskilt väl med att nå ut till människor med någon form av funktionsnedsättning. Andra, framför allt Österrike, Cypern, Nederländerna och Lettland har lyckats väl med att utnyttja ESF för att stödja människor från minoriteter eller med invandrarbakgrund. · Omkring 700 000 deltagare, i synnerhet offentliganställda, har höjt sin kompetens med stöd från ESF. Fyra medlemsstater (Bulgarien, Grekland, Ungern och Rumänien) genomför ett program som särskilt avser uppbyggnad av institutionell kapacitet. · Över hälften av ESF-deltagarna (52 %) är kvinnor, vilket ligger i linje med ESF:s övergripande mål att främja lika möjligheter och öka kvinnors genomsnittliga arbetskraftsdeltagande. I Cypern, Estland, Litauen och Lettland utgör de mer än 60 %. Dessa uppgifter ger viktiga insikter om genomförandet som vi inte haft tidigare. De ger dock inte en fullständig bild av politikens effekter eftersom många andra indikatorer inte kan aggregeras. Kommissionen noterar att det på senare år gjorts avsevärda framsteg när det gäller rapporteringens kvalitet, även om många programmyndigheter i större utsträckning kan använda huvudindikatorer för Eruf/Sammanhållningsfonden och öka noggrannheten i rapporteringen. Även för ESF bör användningen av gemensamma resultatindikatorer öka. Uppgifter för tiden fram till utgången av 2012 kommer att finnas tillgängliga i mitten av 2013. Kommissionen kommer att fortsätta att offentliggöra de rapporterade uppgifterna fram till avslutandet 2017. 4.3. Utvärderingsdata Vid utvärderingen mäts i vilken utsträckning programverksamheten bidrar till politiska målsättningar och spelar en väsentlig roll för den politiska debatten. Konsekvensbedömning ingår inte i utvärderingskraven för medlemsstaterna under denna programperiod. De uppgifter som inhämtas gäller förvaltningsmyndigheternas särskilda behov. Vissa medlemsstater, i synnerhet Polen och Italien, har genomfört en rad utvärderingar så här långt, många i mindre skala men även en del mer strategiska undersökningar. Frankrike och Sverige har sammanställt alla sina utvärderingsresultat. Under programperiodens första hälft var utvärderingarna mestadels processinriktade och utformade för att bidra till ett smidigare genomförande av programmen och för att motivera programändringar. Ett stort antal halvtidsutvärderingar har genomförts (systematiskt i Tyskland, Frankrike, Nederländerna och Storbritannien). Utvärderingarna har i princip bekräftat den ursprungliga strategins relevans, även om flera har rekommenderat justeringar av både fördelningen av medlen och förfarandena för genomförande. Den ekonomiska krisens effekter har ofta varit huvudorsaken till de förändringar som gjorts. Från och med 2011 inleddes fler utvärderingar för att bedöma programmens effekter. Det är inte möjligt att aggregera resultat mellan medlemsstater, men vid en granskning av utvärderingarna för GD Regional- och stadspolitik[18] konstaterades att antalet utvärderingar av stödåtgärder avseende forskning, teknisk utveckling och innovation respektive företag ökar, medan utvärderingarna minskar när det gäller infrastruktur (vilket är naturligt eftersom de åtgärderna tar längre tid att genomföra). Utvärderingarna visar positiva resultat för forskning, teknisk utveckling och innovation. I många fall har insatserna genererat en kritisk massa som möjliggjort ett steg framåt när det gäller nationell eller regional forsknings- och utvecklingsverksamhet. Flertalet utvärderingar av företagsstöd har också visat på positiva resultat. Antalet utvärderingar av ESF-program har ökat betydligt sedan 2010. De visar att ESF:s betydelse har ökat kraftigt sedan programperiodens början, även om krisen inverkat negativt på ESF:s effektivitet. Kommissionen har utvärderat de pågående programmen med hjälp av två expertnätverk, och det arbetet fortsätter. Efterhandsutvärderingen av den innevarande perioden ska ske före utgången av 2015. Kommissionens arbete är beroende av tillgången till övervakningssystem och utvärderingar i medlemsstaterna och regionerna. Det finns ett tydligt behov av bättre utvärderingar av insatsernas effekter, både under den innevarande perioden och i framtiden. Under programperioden 2014–2020 kommer det att krävas att förvaltningsmyndigheterna upprättar en utvärderingsplan och utvärderar hur sammanhållningspolitiska insatser bidrar till att man uppnår målen för programmen. 4.4. Utnyttjande av medlen Siffrorna i avsnitt 4.2 ger bara en del av bilden eftersom utfall och resultat kommer med en viss fördröjning och alla indikatorer inte kan aggregeras på EU-nivå. De kan kompletteras med finansiella uppgifter om projekturvalet och de utgifter som deklarerats för kommissionen. Tendenser i fråga om projekturval Fem år in på programperioden och med fyra år kvar var den rapporterade finansieringsvolymen för utvalda projekt 246 miljarder euro, vilket motsvarar 71 % av de tillgängliga EU-medlen. Figur 1 visar variationen i projekturvalet för varje tematiskt område. Några områden (t.ex. vägar, övrigt företagsstöd, social infrastruktur och kulturarv och turism) ligger över genomsnittet medan andra (t.ex. innovation, forskning och utveckling, järnvägar, it-tjänster och bredband, energi och kapacitetsuppbyggnad) ligger under. Den senare gruppen innefattar områden där förvaltningarna har mindre erfarenhet av att genomföra program (innovation, informations- och kommunikationsteknik, kapacitetsuppbyggnad) samt områden som järnvägar, där genomförandet vanligen är mer komplext än för annan infrastruktur. Bakom genomsnitten döljer sig stora olikheter mellan medlemsstaterna. Figur 1: Projekturval per tematiskt område – 2007–2011 De detaljerade siffrorna för 2012 kommer att lämnas in formellt först i mitten av 2013[19], men enligt de senaste uppskattningarna var det aggregerade projekturvalet vid utgången av 2012 88 %, och omkring 304 miljarder euro har nu fördelats till projekt. Tendenser när det gäller utbetalning Framstegen i fråga om projekturval och utbetalningar varierar mellan medlemsstaterna, såsom framgår av figur 2. Avsevärda framsteg har gjorts under 2012. Eftersom det av systemrelaterade skäl går en viss tid från det att utgiften uppstår på fältet till dess att den redovisas för kommissionen är framstegen underskattade. För de medlemsstater som ligger betydligt under genomsnittet finns det dock en risk för att projekt inte kommer att hinna genomföras under programperioden om de inte påskyndas avsevärt. Det ser mycket olika ut i olika medlemsstater. Utnyttjandet är högre i Österrike, Belgien, Tyskland, Estland, Irland, Litauen, Portugal och Sverige. Utbetalningstakten är särskilt långsam i Bulgarien, Tjeckien, Ungern, Italien, Malta, Slovakien och framför allt Rumänien. I dessa länder ökar risken för att en stor del av de tillgängliga EU-medlen kommer att gå förlorade om de inte snart tas i anspråk, och de planerade målen kan då inte nås. Utbetalningstakten är ungefär densamma för samtliga fonder. ESF ligger dock före Eruf och Sammanhållningsfonden när det gäller utbetalningar i Österrike, Italien, Lettland och Portugal, medan Eruf/Sammanhållningsfonden ligger före ESF i Bulgarien, Grekland, Ungern, Nederländerna och Sverige. Figur 2: Andel projekt som valts ut (aggregering av rapporterade uppgifter för 2007–2011) och utbetalningar som deklarerats av medlemsstaterna (2007–januari 2013) 5. Slutsatser Det finns allt fler tydliga bevis för att programmen ger resultat för många politiska prioriteringar och medlemsstater. Kumulativa siffror för huvudindikatorer som rapporterats för program inom Eruf och Sammanhållningsfonden belyser de viktiga bidragen från dessa program på många områden där investeringar är nödvändiga för ekonomisk modernisering och konkurrenskraft. Under 2011 rapporterades mycket större utfall än tidigare år. När det gäller ESF kommer programmet ett mycket stort antal människor till del i form av tillgång till sysselsättning, utbildning, social inkludering och administrativ kapacitetsuppbyggnad. De sammanhållningspolitiska programmen har visat sig ha den flexibilitet som krävs för att bemöta krisen ... Sammanhållningspolitikens inbyggda flexibilitet har gjort det möjligt att tillgodose regionala och nationella behov under krisen. Mer än 11 % av den tillgängliga budgeten har dirigerats om sedan periodens början. Tack vare en betydande omdirigering under 2011 och 2012 har programmen även fortsättningsvis kunnat anpassas till de föränderliga behoven. …. men mycket återstår ännu att genomföra och risker finns på vissa strategiska områden. Dessa program väntas fortfarande ge betydande resultat under de kommande 33 månaderna i form av nya arbetstillfällen och smart och hållbar tillväxt för alla. Medlemsstaterna och regionerna måste intensifiera sina insatser och genomföra de utvalda projekten före utgången av 2015. En sådan insats skulle också i väsentlig grad bidra till målen för den tillväxt- och sysselsättningspakt som Europeiska rådet lanserade i juni 2012. Detta blir en utmaning av två skäl. I och med att den politiska diskussionen alltmer inriktas på framtida program kan uppmärksamheten komma att vändas mot den nya programperioden. Dessutom kan trycket på de nationella finanserna göra det svårt för vissa regioner att hitta den medfinansiering som krävs för att genomföra programmen. En del medlemsstater dras med kraftiga förseningar när det gäller innovation och forskning och utveckling, it-tjänster och bredband, energi och kapacitetsuppbyggnad. I några medlemsstater kan det 2014–2015 bli aktuellt med en omdirigering till områden där det är lättare att spendera pengar (t.ex. lokala vägar). All ny omdirigering bör tydligt inriktas på investeringar som ger största möjliga effekt på tillväxt och sysselsättning och övervägas noga för att ge bästa möjliga förutsättningar för ett effektivt genomförande i detta sena skede av programperioden. Kommissionen är beredd att överväga minskad nationell medfinansiering. En förutsättning för eventuella minskningar bör dock vara a) garantier för att de bidrar till resultat på de högprioriterade områdena, t.ex. innovation i små och medelstora företag, energieffektivitet och förnybara energikällor, järnvägar, utbildning och social integration samt kapacitetsuppbyggnad, och b) öronmärkning av de nationella medel som därigenom frigörs för stöd till nationella tillväxtstärkande investeringar, i synnerhet investeringar med kortsiktiga och konjunkturutjämnande effekter eller vars genomförande sträcker sig längre än till slutet av den innevarande programperioden. Viktiga lärdomar kan dras av tidigare och nuvarande program ... Kommissionen kommer att dra lärdom från den försenade starten för 2007–2013 års program och den kommer att fortsätta att kräva att alla nödvändiga rättsakter antas snabbt, så att inte de nya programmen försenas. Kommissionen kommer också att samarbeta nära med medlemsstaterna när det gäller antagandet av de nya programmen. Informella förberedelser har redan inletts med samtliga medlemsstater. Kommissionen erinrar om att stödberättigande under den innevarande perioden upphör att gälla i december 2015[20] och att medlemsstaterna måste hantera överlappningen mellan nuvarande och framtida program för att undvika att investeringar inom ramen för de nya programmen försenas. ... och utvärderingen och användningen av indikatorer måste stärkas ... Det är viktigt att medlemsstater och förvaltningsmyndigheter fortsätter att utvärdera effekterna av insatser som får stöd under återstoden av denna programperiod. Det kommer att ge en bättre förståelse för investeringarnas kvalitet och för vilka åtgärder som är effektivast och varför. Lika viktigt är att befästa användningen och övervakningen av indikatorer, i synnerhet gemensamma indikatorer. Detta blir ett centralt inslag under nästa programperiod. ... och programplaneringen måste förbättras i framtiden. Inom programmen för 2007–2013 finns starka mekanismer för att spåra penningflödet och utnyttjandet, men när det gäller att fastställa, övervaka och utvärdera målen är mekanismerna svagare. Rapporterna är därför övertygande när det gäller utnyttjandet men har svårare att redogöra för måluppfyllelsen med stöd av kvantifierade uppgifter. Denna rapport och det bifogade arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar är ett första försök att analysera de insatser, utfall och resultat som rapporterats av medlemsstaterna. Kommissionen anser att offentlig debatt om dessa omständigheter och siffror kommer att ge medlemsstater och regioner ett starkt incitament att förbättra rapporteringskvaliteten. I slutändan kommer denna återkoppling att bidra till ett målen för politiken kan uppnås mer effektivt. Den analys som gjorts inför denna rapport bekräftar att kommissionens förslag inför nästa programperiod är relevanta när det gäller att införa en starkare resultatinriktning för politiken, med tematisk och finansiell koncentration, förhandsvillkor för att säkra investeringarnas kvalitet och ett snabbt genomförande samt regelbunden, tillförlitlig och snabbare rapportering. Goda framsteg görs när det gäller att komma överens med medlemsstaterna och Europaparlamentet om detta grundläggande fokusskifte för politiken. Det kommer att öka redovisningsskyldigheten i framtiden, både för de resultat som nås och för de medel som spenderas. [1] Artiklarna 29–30 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006. De offentliggjorda rapporterna finns på följande adress: http://ec.europa.eu/regional_policy/how/policy/strategic_report_en.cfm. [2] SWD(2013) 129 final, 18.4.2013. [3] Den årliga tillväxtstrategin för 2013, november 2012 – http://ec.europa.eu/europe2020/pdf/ags2013_en.pdf. [4] http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2013/pdf/ee1_en.pdf. [5] Åttonde lägesrapporten, kommande. Se även GD Regional- och stadspolitiks expertnätverk för utvärdering, Achievements of Cohesion Policy Synthesis report 2012 (Eruf/Sammanhållningsfonden), avsnitt 2 – http://ec.europa.eu/regional_policy/information/evaluations/index_en.cfm. [6] Tjeckien, Grekland, Italien, Polen, Portugal, Rumänien och Slovakien. [7] Polen och Storbritannien. [8] Bulgarien och Polen. [9] Expertnätverket för utvärdering av sammanhållningspolitikens resultat 2007–2013. Synthesis of National Reports 2012: http://ec.europa.eu/regional_policy/information/evaluations/index_en.cfm#1. [10] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/2007/working/economic_crisis_sec20101291.pdf [11] Bulgarien, Cypern, Spanien, Ungern, Irland, Italien, Litauen, Lettland, Slovenien och Storbritannien. [12] Tjeckien, Italien, Litauen, Lettland, Polen, Rumänien, Slovenien och Slovakien. [13] http://ec.europa.eu/europe2020/pdf/barroso/report_en.pdf [14] Närmare uppgifter för varje medlemsstat finns i de tematiska faktablad som bifogas denna rapport. [15] Denna siffra är för låg eftersom regioner och medlemsstater som använder andra måttenheter måste uteslutas från aggregeringen. [16] Dessa siffror bör öka avsevärt under de kommande månaderna eftersom genomförandet av större infrastrukturprojekt tar tid och många resultat blir tillgängliga först i slutet av programperioden. [17] När det gäller livslångt lärande omfattar de uppgifter som återges perioden från 2007 till utgången av 2010. [18] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/evaluation/pdf/eval2007/expert_innovation/2011_synthesis_national_reports.pdf [19] Dessa uppgifter kommer att finnas tillgängliga för varje tematiskt område först när de årliga genomföranderapporterna för 2012 lämnats (i slutet av juni 2013). [20] Artikel 56.1 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006.