MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - "Regionala" sammanträden om fiske: redovisning av andra fasen (1998/1999) och framtidsperspektiv

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

"Regionala" sammanträden om fiske: redovisning av andra fasen (1998/1999) och framtidsperspektiv

Inledning

I enlighet med slutsatserna i meddelandet om genomförandet av nya instrument för den gemensamma fiskeripolitiken [1] organiserade kommissionen under 1997 en rad "regionala" sammanträden för att diskutera förbättrade villkor för utnyttjande av särskilda fisken inom vissa havsregioner [2]. Dessa sammanträden har varit ett tillfälle till utbyten mellan företrädare för de olika aktörer som är direkt berörda inom varje grupp av fisken: yrkesverksamma, vetenskapsmän, kommissionens avdelningar och statliga myndigheter. Kommissionen har i ett meddelande [3] gjort en sammanfattning av denna första rad av sammanträden.

[1] KOM(1993)664 slutlig.

[2] Begreppet "region" har ibland vållat förvirring. I vissa sammanhang åsyftar begreppet "region" förvaltningsområden eller geografiska delar av medlemsstaternas territorium. Inom ramen för de regionala sammanträdena används begreppet däremot för att beteckna de delområden som oceaner och hav har delats upp i för att förvalta fiskeriverksamheten, t.ex. Nordsjön, Östersjön eller Medelhavet.

[3] KOM(1998)145 slutlig.

Till följd av detta meddelande begärde rådet att kommissionen skulle upprepa de sammanträden som hållits och öka sammanträdens geografiska spridning, för att därefter upprätta en ny lägesrapport. Lägesrapporten för denna andra rad av sammanträden upprättas i första delen av det här meddelandet.

I andra delen av meddelandet beskrivs hur experimentet lämpligen kan fortsättas med de medel som skapats genom förnyelsen av den rådgivande kommittén för fiske och föreslås redan två nya serier av sammanträden för perioden 2000-2001.

Det bör påpekas att parallellt med dessa sammanträden har också andra utbyten organiserats mellan dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken, såväl av kommissionen som utanför kommissionen. Utvecklingen av dessa utbyten vittnar om sektorns starka behov av dialog. I meddelandets avslutande tredje del uttrycker kommissionen sin avsikt att även fortsättningsvis ägna sin uppmärksamhet åt alla initiativ som kan bidra till att tillgodose detta behov.

1. Del 1: sammanfattning av den andra raden av regionala sammanträden om fiske

1.1. Upprepning av den första raden av sammanträden

I enlighet med sina åtaganden har kommissionen ordnat ett nytt sammanträde för var och en av de fisken som berörts vid den första raden av sammanträden.

A. Sammanträde om Östersjöfiske (26-27 augusti 1998)

Sammanträdet ägnades i första hand åt diskussioner om den långsiktiga förvaltningen av torsk i samband med den s.k. Östersjö-agendan 21 [4], även om sill- och skarpsillfiske också berördes. Diskussionsunderlaget utgjordes av ett arbetsdokument som utarbetats av generaldirektoratet för fiske och i vilket följderna av olika strategier granskas. Överläggningarna har visat sig vara mycket konstruktiva och har underlättat förberedelserna inför sammanträdet för Fiskerikommissionen för Östersjön i september 1998. Vidare har de öppnat vägen för antagandet 1999 av en strategi på medellång- och lång sikt i linje med försiktighetsprincipen.

[4] Östersjöländerna har antagit en strategi för att effektivt fullfölja 1992 års Riodeklaration i anslutning till Agenda 21. Initiativets räckvidd går mycket längre än enbart fiskefrågor och innehåller bl.a. ett viktigt inslag av miljöfrågor. Den del av initiativet som gäller fiskefrågor hanteras faktiskt av Fiskerikommissionen för Östersjön som således sköter gränssnittet mot den gemensamma fiskeripolitiken.

Sammanträdet gav dessutom tillfälle att göra en lägesbeskrivning av kontrollsystemet i Östersjön och visade att bristen på lämpliga data utgjorde det största hindret i diskussionerna om de ekonomiska aspekterna.

B. Sammanträde om fiske efter plattfisk i Nordsjön (28-29 april 1998)

Debatten mellan vetenskapsmän och andra har återigen inriktats på beståndet av rödspätta och tunga och i synnerhet på frågan om "rödspätta-boxen", dess vetenskapliga grunder och effekter med hänsyn till de skiftande diagnoser som ställts av forskarna. Flera deltagare ifrågasatte om de geografiska gränser som för närvarande används för att förvalta de olika fångstkvoterna var berättigade i biologiskt hänseende.

Ett antal ekonomiska överväganden öppnade vägen för diskussioner kring möjliga kompromisslösningar mellan kort- och långsiktiga alternativ för att upprätthålla arbetstillfällen eller företagens lönsamhet. Vidare behandlades frågan om förenligheten mellan åtgärderna för tunga och rödspätta. I detta sammanhang gick man närmare in på frågan om kassering, och framför allt på olika möjligheter för att minska vissa former av kassering genom att stänga av vissa områden eller ge medlemsstaterna större möjligheter att byta kvoter med varandra eller att fördela dessa på ett mer flexibelt sätt mellan åren. Vid granskningen av möjliga fleråriga strategier koncentrerades diskussionerna till frågan om fastställandet av fiskdödlighetssiffror för olika referensfisken och till olika sätt att dra mer nytta av goda rekryteringar. Till slut underströks också betydelsen av samordnad förvaltning av fångster och fiskeansträngningar.

C. Sammanträde om pelagisk småfisk i region II (2-3 september 1998)

Vid sammanträdet gjordes en detaljerad genomgång av ett antal pelagiska resurser, särskilt regionens bestånd av sill, makrill och taggmakrill. Utförliga debatter ägnades åt effekterna av krisplanen för nordsjösill, nödvändigheten att förlänga planen och planens förenlighet med genomförandet av en strategi grundad på försiktighetsprincipen. Med hjälp av simuleringar har följderna av olika förvaltingsstrategier detaljgranskats, varvid i första hand har strävats efter att uppnå en stabilisering av antingen den totala tillåtna årliga fångstmängden, exploateringstakten eller biomassan, beroende på fallet. Man har kunnat undersöka de särskilda effekter som åtgärderna för kontroll av fiskeansträngningen har på fiske efter pelagisk småfisk. Vad gäller kontrollfrågor slutligen har diskussionerna koncentrerats på problemet med falskdeklarationer om fångstens ursprung, särskilt mot bakgrund av införandet i framtiden av satellitbaserad positionskontroll och med hänsyn till förbindelserna med tredje land.

D. Sammanträde om fiske efter bottenlevande arter i Keltiska sjön [5] (3-4 mars 1999)

[5] Åtta medlemsstater bedriver fiske i denna region. Företrädare för samtliga dessa medlemsstater bjöds in till sammanträdet. Endast en medlemsstat, för vilken Keltiska sjön för övrigt inte har stor betydelse, hade ingen företrädare.

Diskussionen mellan vetenskapsmän och yrkesverksamma har fokuserats på kummel, torsk och marulk. Situationen för kummelbeståndet ansågs vara mycket oroväckande av samtliga deltagare, särskilt branschen. Särskild tonvikt lades på effekterna av fångsten av ungfisk, bl.a. i Biscayabukten. Ett nytt sammanträde med deltagande av yrkesfiskare skulle kunna leda till en bättre förståelse av situationen och möjliga lösningar.

Det visade sig vara svårt att utvidga diskussionen till ekonomiska frågor på grund av frånvaron av ekonomiska experter. Emellertid visade ett meningsbyte om prisutvecklingen hur viktigt det är att förfoga över uppgifter om storlekar och även, i frågan om marulk, om siffermaterial per art. Vidare underströks betydelsen av importen för somliga medlemsstater och bristen på användbara data för dessa flöden.

Under debatten om kontrollverksamheten erkändes att framsteg hade gjorts, men samtidigt uttrycktes oro över att framstegen i Keltiska sjön kunde förstöras av att osunda förfaranden fortsatte i andra sektorer (t.ex. i Biscayabukten). Det bör noteras att branschen eftertryckligt begär att kontrollorganen anstränger sig för att i största möjliga utsträckning undvika onödiga störningar av fisket. Det bör också påpekas att kontrollverksamheten skiljer sig mycket från en medlemsstat till en annan.

Av debatten om fisket efter flera arter framgick att problemen var mer komplicerade än vad som förutsetts, framför allt i Östersjön och Nordsjön eller i fråga om pelagiskt fiske [6]. Det finns stora meningsskiljaktigheter om vilka lösningar som är tänkbara.

[6] Diskussionerna har ändå kunnat koncentrerats till de problem som ansågs vara störst: - Bifångster vid fiske efter havskräfta, bifångster av marulk vid fiske efter glasvar. - Följderna av att vissa kvoter har tömts (t.ex. tunga), förekomsten av minimikvoter för vissa arter. När det gäller den första punkten förväntas situationen bli bättre, eftersom man i början av år 2000 kommer att tillämpa de nya tekniska bestämmelser som beslutades 1998 och eftersom mer selektiva fiskeredskap har utvecklats.

I motsats till andra sammanträden har diskussionen om fleråriga strategier inte varit särskilt givande. Temat är nytt för detta område och kompliceras ytterligare av att fisket bedrivs på flerartsbasis.

E. Sammanträde om tropisk tonfisk (3 juli 1998)

Vid det första sammanträdet, som hölls 1997, gjordes en allmän genomgång av problematiken. Det sammanträdet som ägde rum 1998 inriktades på införandet av boxar i Guineabukten för att minska fångsten av ungfisk [7]. Sammanträdets resultat betraktades som positivt av samtliga deltagare, även om åsikterna var mer nyanserade bl.a. i frågan om vilka områden som skall ingå i boxarna. Det största problemet är att åtgärden inte gäller för fartyg från tredje land utanför gemenskapen. En prioritering för framtiden är därför att se till att liknade åtgärder antas inom ramen för Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (ICCAT).

[7] Gemenskapens fartygsägare hade på frivillig bas accepterat att inte bedriva fiske med flytande föremål under den tremånadersperiod då ungfisken finns som mest.

1.2 Geografisk utvidgning av sammanträdena : fiske efter atlanto-iberiska sardiner

Ett sammanträde ägnades åt fiske efter atlantsardiner längs iberiska halvön. Detta fiske ger upphov till ett särskilt känsligt problem. Det är mycket viktigt för de två berörda medlemsstaterna (Spanien och Portugal) och t.o.m. av central betydelse för Portugal. Detta fiske har än så länge inte varit föremål för någon gemenskapsåtgärd för fiskeriförvaltning, eftersom det hittills inte ha ansetts vara i behov av aktiv förvaltning. Beståndet ansågs nämligen vara sunt och de nationella åtgärderna verkade vara tillräckliga. Internationella havsforskningsrådet har dock sedan 1996 utlåtit sig pessimistiskt om resursens situation och utveckling. Rådets slutsatser har diskuterats av kommissionen och de berörda medlemsstaterna, vilket medfört en förstärkning av de nationella åtgärderna.

Frågan är om dessa nationella åtgärder är tillräckliga eller om det vore på sin plats att vidta kompletterande gemenskapsåtgärder. Problemet är särskilt komplicerat av olika skäl. De vetenskapliga diagnoserna har fluktuerat kraftigt mellan åren. Expertisens uppenbara oenighet har spridit sig utanför de vetenskapliga kretsarna. Dessutom har avkastningen utvecklats åt olika håll beroende på vilken sektor det är frågan om, med särskilt stora skillnader mellan å ena sidan iberiska halvöns nordkust och, å andra sidan, sektorerna i väst eller i söder. De yrkesverksamma som inte konstaterat någon märkbar minskning i avkastningen accepterar inte expertisens uppgifter om att resurserna håller på att tunnas ut. Dessutom saknar detta fiske praxis av gemenskapsförvaltning.

Vid det sammanträde som hölls i slutet av 1998 har man framför allt lagt grunden för en framtida dialog. Diskussionen mellan vetenskapsmän och branschen har överskridit nationella hänsyn och varit särskilt nyttig, liksom debatten om de olika förvaltningsinstrumentens fördelar och begränsningar. Eftersom kommissionen nyligen låtit påbörja arbetet med en bioekonomisk simulering av följderna av olika strategiska förvaltningsmodeller, beslutades att ett nytt sammanträde skulle hållas när undersökningsresultaten är tillgängliga.

1.3. Framgångar och svårigheter

A. Positiva aspekter

Branschen har bekräftat sitt stora intresse för den typen av sammanträden som liksom tidigare sammanträden har lett till ett antal positiva resultat.

För kommissionens del erbjuder dessa regionala sammanträden en enastående möjlighet att skaffa sig en direktbild av situationen för olika fisken, att bedöma hur olika förvaltningsåtgärder har fallit ut och att få information om branschens förväntningar och om de problem som måste lösas av de nationella myndigheter som konkret tar hand om det dagliga genomförandet av åtgärder inom den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen kan på så sätt skaffa sig mycket viktig information, som gör det lättare att förstå vilka svårigheter genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken konkret för med sig på olika håll.

Branschen har reagerat mycket positivt på dessa sammanträden, även om vissa svårigheter, som beskrivs längre fram, återstår att lösa.

Man kan förutsätta att en bättre förståelse av förvaltningsåtgärderna och av deras tillämpning på fältet kommer att leda till att mer effektiva förvaltningsrutiner införs. Några framsteg i denna riktning har redan noterats för vissa resurser som berörs av regionala sammanträden (t.ex. rödspätta och sill i Nordsjön, atlantoskandisk sill, nordatlantisk makrill och Östersjöfiske). Dessa framsteg består i ökad förståelse för fleråriga förvaltningsstrategier och i antagandet av en försiktighetsmetod. Det råder inget tvivel om att dessa framsteg åtminstone till en del beror på de regionala sammanträdena.

Vid sidan om de positiva effekter som varje deltagare erfarit, har dessa sammanträden också bekräftat hur viktigt det är att de olika grupperna diskuterar med varandra. Det har blivit en självklarhet att samtliga parter som deltar i ett gemenskapsfiske skall involveras.

Det har visat sig vara mycket viktigt att experter från de berörda nationella myndigheterna deltar i sammanträden. Den gemensamma fiskeripolitiken kan genomföras endast om de beslut som fattas på gemenskapsnivå följs av bestämmelser på nationell nivå, som måste inge samtliga berörda medlemsstater förtroende om de skall vara effektiva. Ibland har debatten fördjupats, särskilt i kontrollfrågan, som sedan 1998 har fått förnyad aktualitet.

Vissa praktiska ändringar har införts jämfört med de första sammanträdena. Diskussionerna koncentreras numera till två halva dagar och antalet punkter på dagordningen har begränsats. Dessa ändringar har visat sig vara positiva, framför allt att antalet redan tidigare diskuterade ämnen har begränsats för att undvika känslan av att mötet faller i upprepningar.

B. Svårigheter

Tidigare svårigheter som ännu inte lösts helt

Att sammanträdena också skall ha ett didaktiskt syfte är obestridligt, men det har ibland varit svårt, trots noga förberedelser, att få experter som besitter den förmågan att ställa upp.

Det bör noteras att trots ansträngningarna var bristen på ekonomisk expertis ännu mer påtaglig än under 1997. Ekonomiska experter är mycket efterfrågade av organ som är knutna till genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken, som Internationella havsforskningsrådet eller Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerisektorn.

Svårigheter på grund av upprepade sammanträden

- Trots ansträngningar för att undvika upprepningar har det andra sammanträdet för vissa fisken ibland lett till återkommande debatter, beroende på att situationen eller ståndpunkterna inte utvecklats tillräckligt mellan båda sammanträdena.

- Under den andra raden av sammanträden har den frimodighet som präglade de första sammanträdena avtrubbats, vilket innebär att det finns risk för att gjorda ställningstaganden formaliseras.

- De första debatternas integrerade och förnyande karaktär har väckt förväntningar hos deltagarna om att mer direkt kunna påverka beslutsprocessen. Dessa förväntningar kan ha undergrävts vid andra sammanträdet.

- Misstanken om att dessa sammanträden inte kan påverka den institutionella beslutsprocessen kan tvärtom ha skapat en viss frustration hos deltagarna. Frågan kan möjligen lösas genom att i framtiden upprätta kontakter mellan dessa sammanträden och den rådgivande kommittén, där processen för kommissionens överläggningar med branschen sker under mer formella former.

Risken för att sammanträden utsätts för denna form av slitage varierar dock efter ämne. Ovannämnda svårigheter har t.ex. inte drabbat sammanträden om "tropisk tonfisk", som är ett fiske som utvecklar sig snabbt.

2. Del 2: Hur fortsättningen planeras

2.1. Behov och tillgängliga medel

A. Behovet av att kommunicera bättre

Även om framsteg har gjorts när det gäller att kommunicera med de kretsar som berörs, finns fortfarande ett stort behov av att föra ut den gemensamma fiskeripolitiken närmare alla inblandade aktörer. Detta skulle kunna ske enligt följande villkor:

- Man måste omsorgsfullt utvärdera hur befintliga eller planerade förvaltningsinstrument för den gemensamma fiskeripolitiken tillämpas inom de olika fisken.

- Det skall upprättas tydliga regler för genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken under tillämpning av principen om proportionalitet. Alla inblandade skall förstå att det är den principen som tillämpas och instämma i den.

- Branschen skall ta större hänsyn till den gemensamma fiskeripolitikens övergripande karaktär så att varje intressegrupp vid sidan om kampen för sina egna rättmätiga intressen också skall acceptera de andra gruppernas rättigheter och naturens egna begränsningar.

- Sektorn skall sätta rätt värde på vetenskapliga rekommendationer, samtidigt som vetenskapsmännen skall ta större hänsyn till branschorganisationernas kritiska synpunkter och bidrag till debatten. Vetenskapsmännen måste anstränga sig för att få bättre grepp om fiskeproblematiken ur alla synvinklar, bl.a. ekonomiskt, genom att anlägga ett tvärvetenskapligt synsätt.

B. Reflektera över hur ramen för den gemensamma fiskeripolitiken kan utvecklas

Den gemensamma fiskeripolitiken är uppbyggd enligt principen om att styrningen skall organiseras inom ett enhetligt område (totalt tillåtna fångstmängder) och genomföras efter en centraliserad beslutsprocess som fungerar på årsbasis (totalt tillåtna fångstmängder och prissystem). Metoden har bevisat sin styrka och är fortfarande gångbar och vitt dominerande, men har sina begränsningar och utsätts för kritik. Kritiken får inte lämnas obesvarad. Det är t.ex. möjligt att i högre grad ta hänsyn till särdragen för vissa former av fiske, framför allt med hänsyn till att den gemensamma fiskeripolitikens geografiska tillämpningsområde har utvidgats sedan 1983. Det vore t.ex. önskvärt, såsom redan rekommenderades i 1991 års rapport om den gemensamma fiskeripolitiken [8], att anta en flerårig ram för vissa beslut om bevarande av fiskeresurserna (totalt tillåtna fångstmängder), i likhet med vad som redan görs för vissa strukturåtgärder (fleråriga utvecklingsprogram) så att vissa förvaltningsåtgärder kan harmoniseras bättre. Å andra sidan bör man också ha möjlighet att vidta brådskande åtgärder enligt förenklade förfaranden när omständigheterna kräver det (t.ex. stängningar och öppningar inom fisken som befinner sig i en krissituation).

[8] Kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om den gemensamma fiskeripolitiken 1991 (SEK(1991)2288 slutlig).

C. Kopplingar till åtgärdsplanen för utveckling av kontrollen

I sitt meddelande från 1998 [9] gör kommissionen en sammanfattning av utvecklingen av kontrollen inom den gemensamma fiskeripolitiken och understryker samtidigt branschens starka önskemål om en rättvis och öppen tillämpning av kontrollåtgärderna samt behovet av större samarbete mellan berörda organ. Dessa frågor tar en central plats bland diskussionsämnena för de regionala sammanträdena om fiske.

[9] KOM(1998)92 slutlig.

Kommissionens meddelande följdes av rådets beslut i november 1998 som omfattar en åtgärdsplan [10] för perioden 1998-2000. Åtgärdsplanen omfattar bl.a. samordningsmöten mellan medlemsstaterna för att förbättra kommunikationen kring vissa känsliga former av fiske, som fiske efter tonfisk i Atlanten och Medelhavet, fiske efter bottenlevande arter i ICES-områdena VII och VIII, fiske efter blåvitling. Det är möjligt att knyta dessa kontakter närmare till dem som utvecklas av de regionala sammanträdena, fast de inte har samma syften. Det är därför tydligt att båda dessa former av sammanträden är nyttiga och kompletterar varandra.

[10] SEK(1988)499 slutlig.

D. Utnyttja de medel som skapats genom reformeringen av den rådgivande kommittén

Kommissionen har nyligen antagit en rad åtgärder som syftar till att förbättra dialogen med dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken. Genom dessa åtgärder, som beskrivs i en särskild åtgärdsplan [11], vill kommissionen framför allt åstadkomma en förnyelse av den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk för att fördjupa dialogen med fiske- och vattenbruksindustrin och bredda den till andra sammanslutningar som påverkas av den gemensamma fiskeripolitikens effekter, särskilt vad gäller konsumentfrågor, miljö och utveckling.

[11] Åtgärdsplan för en förstärkt dialog med industrin och dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken (XIV/859/99).

Kommissionen antog den 14 juli 1999 ett beslut [12] som innebär att den rådgivande kommittén förnyas på det sätt som beskrivs i åtgärdsplanen.

[12] Kommissionens beslut 1999/478/EG av den 14 juli 1999 om förnyelse av den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk (EGT L 187/70).

Kommitténs driftsmedel och sekretariat har utökats med hänsyn till den ökade arbetsvolym som reformen förväntas medföra.

Tack vare den rådgivande kommitténs nya struktur och arbetsordning bör det vara möjligt att låta de regionala sammanträdena ingå i kommitténs nya arbetsgrupper och samtidigt låta experterna från medlemsstaterna fortsätta sin viktiga roll när det gäller att aktivera dessa sammanträden.

Den apparat som den rådgivande kommittén och dess arbetsgrupper bildar måste bli ett av de främsta instrumenten på gemenskapsnivå för att främja utbyten mellan vetenskapsmän och branschföreträdare. Den måste även till viss del kunna ge svar på frågor från andra intressegrupper, som konsumenter eller miljöorgan, rörande den gemensamma fiskeripolitikens effekter. Slutsatserna från denna utvidgade dialog måste komma fram genom en rationell strategi som bygger på vetenskapliga analyser. De arbetsgruppsmöten som planeras inom ramen för förnyelsen av den rådgivande kommittén kommer att möjliggöra åsiktsbyten som grundas på konkreta problemanalyser och på jämförelser, i varje enskilt fall, mellan vetenskapliga utlåtanden och branschens konkreta erfarenheter.

Den rådgivande kommitténs nya organisation kommer också att bli ett kraftigt redskap för meningsbyten inom branschen. Den kommer att gynna framväxten av gemensamma ställningstaganden mellan europeiska organisationer, som höjer sig över de olika gruppernas interna ställningstaganden, en avigsida som den gamla kommittén inte har lyckats undvika. Detta kommer att ha positiva effekter på gemenskapens beslutsprocess, bl.a. vad gäller åtgärder för bevarande av resurserna.

Årsprogrammet för den rådgivande kommitténs och arbetsgruppernas sammanträden måste fastställas före slutet av 1999. Vid fastställandet av programmet måste hänsyn tas till arbetsprogrammen för kommande regionala sammanträden.

2.2. Hur arbetet skall fortsättas i perioden 2000-2001

Regionala sammanträden med deltagande av experter utsedda av nationella myndigheter kommer även i fortsättningen att vara ett nödvändigt instrument för överläggningar om situationen för olika former av fiske och om utsikterna på medellång sikt för förvaltningen av dessa fisken. De balanser som upprättas eller uppdateras under dessa sammanträden måste vara fullständiga (från biologiska till samhällsekonomiska aspekter) och omfatta ett medellångt eller långsiktigt perspektiv (dvs. oberoende av de årliga beslutsmekanismerna), varvid hänsyn skall tas såväl till den gemensamma fiskeripolitikens positiva bidrag som till de svårigheter som uppstått. Dessa sammanträden måste ge näring åt fortsatta reflexioner kring nya strategiska former, som t.ex. fleråriga strategier, försiktighetsprincipen eller större hänsynstagande till fiske efter flera arter.

A. Sammanträden som planeras för år 2000

De sammanträden som kan hållas under år 2000 är av logistiska skäl begränsade i antal, vilket innebär att man måste gå selektivt till väga. Därför är det inte önskvärt att man under år 2000 systematiskt organiserar nya sammanträden om fisken som redan har behandlats under tidigare år och för vilka det inte har visats något större intresse. Däremot skall fisken som inte behandlats tidigare, men som det har uttryckts önskemål om, tas upp till behandling. Slutligen kan också vissa sammanträden utvidgas till geografiska områden som inte beaktats tidigare, för att på så sätt behandla hela fiskeområdet för ett visst bestånd eller samtliga fiskeområden för vissa flottor. Följande sammanträden föreslås för år 2000:

1. Fortsättning på tidigare sammanträden

- Atlanto-iberiska sardiner (andra sammanträdet, första kvartalet) : efter det att den rådgivande kommittén för fiskeförvaltningen har gjort en ny och mer positiv bedömning av situationen för fiskebeståndet och med hänsyn till resultaten från utredningen om de bioekonomiska effekterna av förvaltningsplanen för detta fiske (punkt 2 ovan), behövs ett nytt sammantrade för att närmare ange vilka åtgärder som måste vidtas.

- Tropisk tonfisk (tredje sammanträdet, andra kvartalet). Vid sammanträdet kommer två viktiga frågor att behandlas : a) Möjligheten att förlägga flottor till Stilla havet, framför allt västra delen av centrala Stilla havet, vilket förutsätter omfattande överläggningar på bilateral och multilateral nivå. b) Framtiden för anordningar för att koncentrera fisk, vars användning ifrågasätts allt mer på grund av ungfiskens känslighet för dessa anordningar.

- Östersjön (tredje sammanträdet, tredje kvartalet, "eventuellt") .

Östersjöns regionala dimension är självklar vilket också är anledningen till framgången för de tidigare diskussionerna. Ett nytt sammanträde borde ägnas åt utarbetandet av en strategi på medellång och lång sikt för torskfisket med hänsyn till forsiktighetsprincipen och principens formulering i Östersjö-agenda 21. Sammanträdet skulle kunna öppna vägen för ett beslut av fiskerikommissionen för Östersjön om följande frågor:

- Förbättra fiskeredskapens selektivitet för bättre skydd av små ungfisk av torsk, vilket är en fråga som fortfarande inte har fått sin lösning.

- Förvaltning på medellång och lång sikt av sill- och skarpsillbestånden.

- Harmonisering av tekniska åtgärder för Östersjön med de åtgärder som från och med år 2000 gäller för Nordsjön och med de åtgärder som planeras för Skagerack-Kattegatt.

2. Förlängning och anpassning av tidigare sammanträden

- Kummel (nordliga beståndet) (andra kvartalet)

Sammanträdet kommer att vara en fortsättning på de två tidigare sammanträdena om "fisken efter bottenlevande arter i Keltiska sjön". Dessa sammanträden har klarlagt kummelns roll som slutsten för dessa fisken och den allmänna oron för utvecklingen av denna resurs. Det aktuella beståndet täcker ett mycket vidare område än Keltiska sjön (från Biscayabukten till Skottlands västkust). Fisket efter ungfisk i Biscayabukten spelar en avgörande roll för beståndets framtida utveckling. Man föredrar därför att anordna ett geografiskt utvidgat sammanträde som täcker alla aktuella fisken, men begränsat till enbart kummel, snarare än ett tredje sammanträde om fisken efter bottenlevande arter i Keltiska sjön.

- Plattfisk (tredje kvartalet, september, "eventuellt")

Sammanträdes syfte skulle vara att mot bakgrund av de två tidigare sammanträdena om "plattfisk i Nordsjön" utvidga det område som skall täckas till samtliga fisken efter plattfisk som är viktiga för de specialiserade flottor som fiskar i Nordsjön och under en del av året fiskar i andra bestånd (Engelska kanalen, Keltiska sjön, Irländska sjön, Biscayabukten).

3. Nya sammanträden om vissa former av fiske

- Fiske efter bottenlevande arter i Nordsjön och längs Skottlands västkust (oktober 2000)

- Pelagiskt fiske i Medelhavet (efter en eller flera arter som ännu inte är bestämda).

B. Vägledande program för år 2001

Fortsättning av tidigare sammanträden

Återupptagande av sammanträden som inte hållits år 2000

- Små pelagiska arter i nordöstra Atlanten

- Östersjön, om inget sammanträde hållits år 2000

Fortsättning av sammanträden som hållits år 2000

- Tropisk tonfisk

- Små pelagiska arter från region III (utvidgning av sammanträden om "atlanto-iberiska sardiner" till andra arter och eventuellt Biscayabukten)

Nya sammanträden

- Fiske i Engelska kanalen

- Fisken efter bottenlevande arter i Medelhavet (aktuella arter återstår att fastställa).

C. Utveckling av sammanträdens organisation

1. Ämnen

Dokumentationen om behandlade ämnen kommer att bevaras. Större uppmärksamhet kommer att ägnas åt följande punkter:

- Kontroll, för att dra maximal fördel av närvaron av yrkesverksamma och experter från nationella myndigheter och öka samverkan med åtgärdsplanen för kontroll.

- Realistiska och kontrollerbara förvaltningsåtgärder för fisken efter flera arter och begränsad överbordkastning.

- Samverkan mellan resursförvaltning och marknadsstyrning.

2. Organisation

De tidigare organisationsformerna har visat sig fungera om kommer därför att behållas. En exakt sammanträdeskalender kommer att upprättas före slutet av 1999 varvid hänsyn kommer att tas till den rådgivande kommitténs arbetsprogram. Sammanträdena kommer att spridas över två dagar och kommer att börja på eftermiddagen första dagen och avslutas i slutet av förmiddagen andra dagen. Det kan hända att det räcker med kortare sammanträden (t.ex. om tropisk tonfisk). Kommissionen kommer att sträva efter att förse deltagarna med en kortfattad och pedagogiskt upplagd dokumentation, om möjligt före sammanträdet.

Kommissionen önskar att medlemsstaterna skall lämna förslag om hur de planerade sammanträdena kan organiseras och skall hjälpa kommissionen att utse och garantera medverkan av deltagare som kan ge ett värdefullt bidrag till sammanträdena. Deltagandet av experter bör säkerställas bättre, särskilt ekonomiska experter inom fiskerinäringen. Även om det är frågan om informella diskussioner, bör dessa följas av ett meddelande från kommissionen om de eventuella följder som tidigare sammanträden har fått.

3. Del 3: slutsatser. Regionala sammanträden om fiske inom ramen för den övergripande dialogen.

Myndigheterna och sektorn använder sig av flera samtalsformer för att förbättra förvaltningen av fisket och marknaden. Bland de initiativ som utgått från kommissionen är det främsta ständiga debattforum givetvis den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk. Parallellt med den används dock även andra samtalsformer, beroende på omständigheterna eller särskilda behov. Det kan röra sig om sammanträden med en generell räckvidd, som t.ex. de regionala sammanträdena om den gemensamma fiskeripolitiken efter 2002, specialsammanträden, t.ex. inom ramen för åtgärdsplanen för införande av ett kontrollsystem, eller sammanträden med anknytning till bestämmelser om erfarenhetsbyten mellan yrkesgrupper, som t.ex. transregionala eller temainriktade sammanträden inom Pesca-initiativet. Dessa samtalsfora, som omfattar de regionala sammanträdena om fiske, har tillkommit på kommissionens initiativ och är avsedda att förbättra dialogen mellan de grupper som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken.

Vid sidan om dessa gemenskapsinitiativ har andra diskussionsfora [13] inrättats av organisationer utanför gemenskapen. Dit hör t.ex. de initiativ som utgår från branschorganisationer eller regionala organisationer som har ett särskilt behov av dialog om frågor av mer lokalt intresse och därför organiserar rundabordskonferenser om de mest känsliga frågorna med anknytning till den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt frågor om tillträde till resurser och marknad.

[13] T.ex. Nordsjökonferensen, de geografiska kommittéerna inom ramen för organisationen för yttre havsområden (CRPM), Greenwich Forum, sammanslutningen av Östersjöfiskare, osv.

Dessa initiativ är utmärkta, eftersom de för ut den gemensamma fiskeripolitiken närmare medborgarna, branschen och vetenskapliga föreningar. De kan uppmuntras i den mån de hjälper att lösa problem av lokal betydelse och under förutsättning att beslutsprocessen följs. Tjänstemän från generaldirektoratet för fiske har för övrigt deltagit i flera sådana sammanträden. Det kan dock vara en nackdel om det finns alltför många initiativ av den typen, eftersom det i allmänhet är samma mötesdeltagare som samlas och samma sorts frågor som diskuteras, vilket kan medföra en viss debattleda.

Kommissionen önskar hålla sig informerad om dessa initiativ och vill t.o.m. uppmuntra dem, men måste vara mycket selektiv när det gäller att låta sina tjänstemän delta som observatörer eller aktiva debattdeltagare eller i fråga om ett eventuellt finansiellt stöd, med hänsyn till vad bestämmelserna och budgetanslagen tillåter. När gemenskapsorgan deltar i en debatt eller ger finansiellt stöd till ett initiativ, skall dessutom ses till att initiativet verkligen riktar sig till samtliga berörda.

Därför är det idag nyttigt att noga tänka igenom alla initiativ som skall främja dialogen med dem som berörs av den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen för sin del önskar bidra till detta inom ramen för sina mer generella reflexioner om hur den gemensamma fiskeripolitiken skall se ut efter 2002.

Därvid bör de första slutsatserna dras av erfarenheterna ett eller två år efter införandet av den förnyade rådgivande kommittén, av utfallet av de regionala sammanträden om fiske som planerats för perioden 2000-2001, de första resultaten av åtgärderna för förbättrad samordning mellan nationella myndigheter och kommissionen, åtgärdsplanen rörande kontroller, analysen av möjligheterna att i nära samarbete med medlemsstaterna genomföra åtgärder för stängning eller öppning i realtid av känsliga områden och yrkesorganisationernas framsteg när det gäller att fastställa regler för att underlätta samverkan på fångstområden.