Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "XXIX:e rapporten om konkurrenspolitiken - 1999"

(2001/C 123/02)

Den 5 maj 2000 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "XXIX:e rapporten om konkurrenspolitiken - 1999".

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 8 december 2000. Föredragande var Antonello Pezzini.

Vid sin 378:e plenarsession den 24-25 januari 2001 (sammanträdet den 24 januari 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande.

1. Inledning: teman i den tjugonionde rapporten

1.1. I den första delen av det förord som Mario Monti, kommissionsledamot med särskilt ansvar för konkurrenspolitiken, skrivit till tjugonionde rapporten om konkurrenspolitiken - 1999 riktas uppmärksamheten på "behovet av att modernisera gemenskapens konkurrenslagstiftning". Detta tema löper som en röd tråd genom hela förordet och får stort utrymme även i själva rapporten(1).

1.1.1. "Moderniseringen" framhävs på detta sätt därför att programmet för modernisering av den gemensamma konkurrenspolitikens rättsliga ram fortsatte under 1999. Grunden har lagts för ett fullständigt genomförande, och den verksamhet som bedrivits har inneburit en avgörande kursändring.

1.1.2. Ett annat betydelsefullt tema i den tjugonionde rapporten är medborgarnas centrala roll i gemenskapens konkurrenspolitik. I förordet och rapporten beskrivs utförligt ett nytt åtgärdsprogram som syftar till att ge medborgarna en central roll i deras egenskap av konsumenter, inte bara som individer som har nytta av konkurrenspolitiken, utan som dessutom främjar den(2). ESK anser att det är signifikativt att man på detta sätt lyfter fram konsumenternas och deras organisationers möjlighet(3) att stimulera och främja gemenskapsåtgärder på konkurrenspolitikens område, vilka på så vis kan bli mer effektiva och koncisa och genomföras i rätt tid.

1.2. Ett annat centralt tema i den tjugonionde rapporten är beskrivningen av den koncentrationskontroll som kommissionen genomförde under 1999 och som rikligt illustreras med särskilda kommentarer och en detaljerad redogörelse för konkreta fall(4). Kommittén anser att kommissionen under 1999 gjorde stora framsteg inom detta verksamhetsområde, och att detta bekräftar att området får allt större betydelse. Kommissionen har även tagit upp mer komplicerade frågor än tidigare, och detta har lett till slutsatser som är värdefulla ur ekonomiskt hänseende men har även väckt en rad frågor som också måste få en snar juridisk lösning.

1.2.1. Koncentrationskontroll ägnas stort utrymme i rapporten, och särskilt framhålls sektorer som uppstår till följd av att tekniker inom olika sektorer med hög innovationsgrad konvergerar. För att nya marknader skall kunna utvecklas utifrån ny teknik och konvergens mellan tekniker från olika sektorer, är det avgörande att företagandet och konkurrensen inte stöter på hinder som inte kan rättfärdigas objektivt. Kommittén uppskattar särskilt kommissionens ansträngningar att förena å ena sidan företagens möjligheter att förverkliga initiativ som kan leda till att nya marknader uppstår och å andra sidan kraven på att dessa initiativ inte skapar dominerande ställningar som kan hindra andra företag att senare ta sig in på dessa marknader. Det bör dock framhållas att det finns en risk, vilket förmodligen bekräftas av det som sägs i rapporten rörande koncentrationen Telia/Telenor, för att försöken att jämka mellan olika krav under vissa omständigheter resulterar i åtgärder som kan minska företagens drivkraft att genomföra transaktioner med stor betydelse för utvecklingen av gemenskapspolitiken. Liksom det sägs i rapporten hejdades koncentrationen Telia/Telenor efter kommissionens beslut, som innebar att omfattande ändringar av det ursprungliga projektet ställdes som villkor för godkännande. Denna koncentration skulle ha lett till gemensam verksamhet för två olika staters nationella bolag, och den skulle därmed i hög grad ha påverkat EU:s integrationsprocess och utvecklingen av nya marknader samtidigt som andra transaktioner som var otänkbara bara för några år sedan kunde ha utvecklats. Därför önskar kommittén att kommissionen i framtiden skall dra lärdom av detta exempel och bedöma om man i vissa fall måste gå smidigare tillväga, även om man då inte kan kväva varje teoretiskt möjliga konkurrenshot i dess linda.

1.2.2. En annan intressant fråga som tas upp i rapporten är den i allt högre grad utnyttjade möjligheten att genom koncentrationskontroll ingripa även när det uppstår en kollektiv dominerade ställning. Kommittén instämmer i att det kan vara värdefullt att använda begreppet kollektiv dominerande ställning för att genom kontroll verkligen motverka situationer som allvarligt hotar konkurrensen. Man bör dock framhålla riskerna med att begreppet kollektiv dominerande ställning utvidgas alltför mycket, utan tydliga definitioner som gör det möjligt att skilja detta begrepp från andra begränsningar av marknadsstrukturerna vilka inte hotar konkurrensen på det sätt man befarar, utan även kan få konkurrensfrämjande effekter och svara mot obestridliga behov i den moderna ekonomin. Därför anser ESK att det är nödvändigt att kommissionen i framtiden går försiktigt fram på den väg som domstolen och förstainstansrätten har öppnat med sina respektive domar i fallen Kali und Salz och i fallet Gencor-Lonrho, och att den snarast infriar gamla förväntningar och antar riktlinjer för hur oligopol med dominerande ställning skall definieras, så att dessa risker kan elimineras och riskerna för en alltför godtycklig bedömning begränsas(5).

1.2.3. Att koncentrationskontrollen har fått en allt viktigare roll beror först och främst på de transnationella koncentrationernas exponentiella tillväxt både i fråga om antal och omfattning. Denna tillväxt motiveras i sin tur med globaliseringsprocessen och utvecklingen av den nya ekonomin. Förändringarna sker så snabbt att företag som bara för några år sedan betraktades som optimala nu ofta anses ha för små dimensioner och för liten kapacitet. Därför växer vågen av koncentrationer, ofta med företag som var ledande i ett tidigare skede, och detta har satt i gång en spiralrörelse som leder till radikal omvandling av de tidigare konkurrenssituationerna.

1.2.4. En orsak till att gemenskapsåtgärderna är så framträdande är den erfarenhet kommissionen har skaffat genom tio års kontroll av koncentrationer. Särskilt betydelsefulla är de lösningar (som illustreras i den tjugonionde rapporten) som valts för mycket komplexa transaktioner, och många av dem är viktiga från industrirelaterad och ekonomisk synpunkt. Kommissionen strävar alltmer efter att förena exakthet, vilket krävs därför att de olika typerna av individuellt eller oligopolrelaterat marknadsinflytande blir allt fler, med ambitionen att inte hindra fri utveckling av ett företagande som stimuleras av nya utmaningar och nya målsättningar. Av rapporten framgår det att kommissionen har blivit en av huvudaktörerna i de pågående koncentrationsprocesserna på internationell nivå och spelar en alltmer oumbärlig och krävande roll.

1.2.5. De nya befogenheter som kommissionen fick i och med den senaste reformen(6) har utövats på ett sätt som utförligt beskrivs i rapporten, och förmodligen ligger de bakom att gemenskapens koncentrationskontroll blir alltmer framträdande. Detta faktum är särskilt viktigt med tanke på att en ytterligare utveckling av lagstiftningen är förestående, och att en av dess målsättningar är att följa den riktning som stakades ut under den förra reformen(7).

1.3. I rapporten framhålls en annan viktig aspekt på koncentrationskontrollen, nämligen det internationella samarbetet. Under 1999 utökades i stor utsträckning samarbetet med de amerikanska konkurrensmyndigheterna, och några särskilt svåra fall undersöktes gemensamt med dessa myndigheter. Samtidigt fortsatte med framgång samarbetet med konkurrensmyndigheter i andra länder. När det gäller länderna i Central- och Östeuropa fortsatte den verksamhet som innebär att dessa länder bistås och får ta del av erfarenheter på konkurrensrättens område(8).

1.3.1. Samarbetet med de central- och östeuropeiska ländernas myndigheter är särskilt viktigt på grund av de hot mot konkurrensen som sammanhänger med dessa länders pågående privatiseringsprocesser, vilka kan leda till en privat dominans som utan effektiva insatser skulle kunna orsaka en allvarlig snedvridning av gemenskapens framtida konkurrensstruktur. Därför önskar kommittén att det redan genom detta samarbete kan åstadkommas tillräckligt effektiva insatser, innan snedvridningseffekterna har blivit oåterkalleliga. Under 1999 blev det bekräftat att även bortsett från de särskilda problem som hänger samman med förbindelserna med de central- och östeuropeiska länderna, är det internationella samarbetet numera oumbärligt eftersom de förändringar koncentrationerna medför har så stor geografisk omfattning. Koncentrationernas effekter är numera sällan begränsade till ett enda område, och det blir allt vanligare att koncentrationerna ligger inom flera konkurrensmyndigheters befogenhetsområde, med alla de kostnader och risker som detta kan leda till(9).

1.3.2. Det bilaterala samarbetet räcker dock inte längre till för att ensamt begränsa dessa kostnader och risker, trots att det är ett instrument som i framtiden bör tillgripas oftare. Det är därför nödvändigt att trots de svårigheter som hittills uppstått gå vidare mot olika former av multinationellt samarbete i enlighet med inledningen till den tjugoåttonde rapporten, som kommittén redan har givit sitt fulla stöd i sitt yttrande om denna rapport(10).

1.4. Kommissionens stora insatser för att göra gemenskapsåtgärderna på konkurrensområdet mer effektiva och koncisa har även blivit tydliga när det gäller statsstöd. Det huvudsakliga målet var även detta år att minska det totala antalet stöd eftersom detta fortfarande är alldeles för högt. Även andra mål har satts upp. Framför allt har kommissionen strävat efter att förena behovet av att noga rätta till de snedvridande effekterna och behovet av att inte inverka menligt på initiativ som kan främja konkurrensen och som bör stödjas(11).

1.4.1. För att dessa mål skulle uppnås under ifrågavarande år antogs även nya bestämmelser, som är av såväl innehållsmässig som formell karaktär och syftar till att ge mer insyn i stöden samt minska onödiga kostnader för förfaranden, framför allt de små och medelstora företagens kostnader, så att man kan ägna större resurser åt stöd som innebär större risker(12). ESK anser att gemensamma ansträngningar bör göras i denna riktning, men man bör dock energiskt utforska nya metoder för att komma åt dolda och oanmälda stöd. Till exempel bör man för detta ändamål planera samarbete mellan myndigheterna i medlemsstaterna och alla berörda aktörer för att skapa ett kontrollsystem som täcker in gemenskapens hela territorium, i likhet med vad som kommer att göras när det gäller avtalen.

1.5. Kommissionens verksamhet på konkurrensområdet under 1999 fortsatte även inom andra sektorer enligt de riktlinjer som dragits upp i tidigare rapporter, och betydande resultat uppnåddes även här(13).

1.6. Alla åtgärder, all verksamhet och alla nya idéer som behandlats ovan förtjänar ett stort erkännande. Det är dock påkallat att i detta yttrande gå djupare in på programmet för modernisering av lagstiftningen, på grund av att de problem som detta program skall lösa har allmän relevans och för att det kan få betydelse även för andra ovannämnda teman. Att åtgärderna för att modernisera lagstiftningsramen lyckas är i själva verket en grundförutsättning för att man skall kunna lösa varje typ av problem inom gemenskapens konkurrensrätt.

1.6.1. ESK anser till exempel att den tjugonionde rapporten med rätta knyter samman möjligheten att ge medborgaren/konsumenten en viktig roll vid själva decentraliseringen, som kommer att bli en väsentlig faktor i genomförandet av moderniseringsreformen.

1.6.2. Det finns ett nära samband mellan de ovannämnda frågorna och reformen, som indikerar att de måste avgöras först. Om koncentrationskontrollen skall utvidgas, krävs det högre anslag än denna verksamhet för närvarande har. Kommittén menar att detta i sin tur innebär att kommissionen måste eliminera alla de onödiga kostnader som nu försvårar verksamheten, vilket utgör ett annat moderniseringsmål. Sambandet mellan modernisering och verksamheten på statsstödsområdet är likadant. Översynen av lagstiftningsramen på statsstödsområdet är en aspekt på moderniseringspolitiken och bör även beaktas ur detta perspektiv(14).

2. "Modernisering" av den rättsliga ramen

2.1. Kommittén påpekade i sitt yttrande om tjugoåttonde rapporten om konkurrenspolitiken(15) att den kunde läsas med utgångspunkt i två nyckelbegrepp, modernisering och samarbete, vilka "utgör huvudlinjerna i den framtidsvision som kommissionen har gjort till scenario för en ny konkurrenspolitik".

2.1.1. Även den tjugonionde rapporten kan läsas på detta sätt. Många projekt som påbörjades eller började planeras under 1998 fullbordades eller fick sin slutliga form året därpå. Under 1999 utformades nya projekt som låg i linje med de föregående projekten men som var mer långtgående, vilket vittnar om att ambitionen att genomföra mer djupgående förbättringar än tidigare nu oåterkalleligen befästs.

2.1.2. Under 1999 slutfördes lagstiftningsförfarandet beträffande de regler om vertikala avtal som förebådades i 1997 års grönbok och som fick sin huvudsakliga utformning året därpå. Kommittén gav förfarandet ett mycket positivt mottagande i sitt yttrande, samtidigt som viss kritik framfördes(16).

2.1.3. Under 1999 genomfördes en annan reform som var ännu mer omfattande, nämligen en modernisering av reglerna om tillämpning av artiklarna 81 och 82. Huvudsyftet med reformen var att decentralisera tillämpningen till medlemsstaternas rättsliga och administrativa organ och ge dem befogenheter och ansvarsområden som tidigare nästan enbart helt legat på kommissionen. Därför är detta sannolikt den reform som bäst åskådliggör förändringens betydelse och omfattning. Följaktligen måste reformen få särskild uppmärksamhet i det här yttrandet, trots att kommittén redan uttalat sig om dess genomförande och kommer att yttra sig om dess uppföljning.

2.2. ESK har avgett ett positivt yttrande om moderniseringen som helhet. Kommittén underströk dock att det positiva omdömet inte borde ses isolerat från de farhågor och synpunkter som ansågs nödvändiga att framföra i yttrandet. Dessutom påpekades att preliminära, förberedande och kompletterande åtgärder för att utforma och genomföra den nya lagstiftningen verkade vara en nödvändig förutsättning för att reformen skulle motsvara de förväntningar som väckts. Denna del av yttrandet är fortfarande av grundläggande betydelse. Därför är det lämpligt att påminna om varför ESK drog dessa slutsatser.

2.2.1. Moderniseringsplanerna har gett upphov till olika reaktioner bland de berörda parterna. I allmänhet är de överens om att det behövs en förändring snarast och de accepterar i princip målsättningarna i vitboken. De erkänner dock att en radikal reform av detta slag är mycket kostsam och svår att genomföra. Dessutom är de överens om att många viktiga aspekter kräver ytterligare granskning och att reformens framgång eller misslyckande inte enbart får vara beroende av kommissionens insatser.

2.2.2. Till grund för detta synsätt ligger många olika skäl som fortfarande framstår som giltiga. En reform med dessa mål kräver bland annat att man anpassar de juridiska, rättsliga och administrativa strukturerna både på gemenskapsnivå och på nationell nivå. Dessutom kan man inte utesluta möjligheten att reformen kräver grundlagsändringar i vissa medlemsstater och så småningom ändring av gemenskapsfördragen. I många länder måste man också se över systemen för utbildning och urval av domare. De medlemsstater som saknar bestämmelser som bemyndigar de behöriga myndigheterna att tillämpa gemenskapens konkurrenslagstiftning måste införa sådana. Dessutom måste man hantera frågor som rör förhållandet mellan de rättsutövande och administrativa myndigheterna i de olika länderna, samordningen mellan deras ansvarsområden och sannolikt även samordningen mellan sådana myndigheters ansvarsområden inom enskilda länder. Ett grundläggande problem blir att garantera att decentraliseringen sker enhetligt och att överföringen av befogenheter till domstolar och nationella myndigheter inte äventyrar systemets enhetlighet och gemenskapsrättens företräde. Man bör därför förhindra att tolkningarna som görs av olika medlemsstaters myndigheter eller domstolar skiljer sig från varandra. Dessutom är det viktigt att domstolar eller myndigheter i olika länder inte uttalar sig om ett och samma avtal och kommer fram till olika slutsatser.

2.2.3. Man bör också utveckla nya instrument som kan ge så fullständiga kunskaper som möjligt om den rättspraxis och de administrativa rutiner som utvecklats inom hela EU beträffande konkurrensreglerna, eftersom detta är en nödvändighet för alla som skall göra en bedömning av gemenskapens konkurrenslagstiftning.

2.2.4. Med tanke på betydelsen av ovannämnda frågor och andra aspekter som tas upp i kommitténs yttrande kommer det antagligen att behövas undersökningar och fördjupade studier som engagerar universitet och relevanta arbetslivsorganisationer, förutom medlemsstaternas lagstiftande organ. För att reformen skall lyckas måste alla - gemenskapsorgan, stater och övriga intresserade parter - samarbeta och hjälpa till inom sitt befogenhetsområde. Med tanke på hur komplicerade och svåra dessa frågor är kan ingen förvänta sig att radikala förändringar av det slag som beskrivs i moderniseringsplanerna skall genomföras i en handvändning.

2.3. I ESK:s i sitt yttrande om vitboken beaktade kommittén i sitt ställningstagande alla argument som fick reformen att framstå som nödvändig och brådskande, samt de argument som kräver att man vidtar åtgärder för att lösa de uppmärksammade problemen. Efter en ingående debatt underströk kommittén behovet av både reformen och lämpliga lösningar på de problem denna innebär. Detta är fortfarande kommitténs inställning.

2.3.1. Med hänsyn till den mängd svårigheter som måste övervinnas och den långa tidsrymd som behövs (i vissa fall) bör reformen emellertid inte göras avhängig av att alla "nödvändiga" bestämmelser eller "lämpliga" åtgärder antas på EU-nivå eller av varje enskild medlemsstat. Kommittén anser därför att gemenskapens organ snabbt måste anta alla de rättsliga och administrativa bestämmelser som hör till deras ansvarsområden innan decentraliseringen sätts i verket.

2.3.2. Dessutom är det viktigt att decentraliseringen är en del av en samordnad insats på gemenskapsnivå för att så snart som möjligt genomföra den nya övergripande ram som reformen kräver. Denna samordnade insats måste inledas utan dröjsmål. ESK anser att kommissionen följaktligen måste ta initiativet och snarast börja främja ett aktivt samarbete mellan medlemsstaterna och alla berörda parter i syfte att genomföra alla de åtgärder och initiativ som kan trygga en metodisk och sammanhållen utveckling av den nya övergripande referensramen. Kommissionen och medlemsstaterna måste dessutom vidta de åtgärder som behövs för att förbereda domstolarna och tillsynsmyndigheterna.

2.4. Efter denna nödvändiga parentes skall det också framhållas att man i förordet till den tjugonionde konkurrensrapporten betonar behovet av att modernisera "dels på området för konkurrensbegränsande samverkan och missbruk av dominerande ställning, där företagens åtgärder kan snedvrida konkurrensen, dels på området statligt stöd, där medlemsstaternas åtgärder kan få motsvarande konsekvenser".

2.4.1. Moderniseringens roll i den nuvarande etappen av gemenskapens konkurrenspolitik framgår dessutom av att kommissionen beslutsamt har fortsatt med sina reformer detta år. Den 24 maj 2000 antog kommissionen riktlinjerna för tillämpningen av EG-fördragets artikel 81 på vertikala begränsningar, vilket fullbordade reformen på detta område. Den debatt om modernisering som vitboken väckte fortsätter, och större förändringar på detta område kan väntas inom kort. Dessutom har man aviserat ett kommissionsinitiativ för att inleda reformen av gemenskapsorganens behörighet, och detta initiativ kommer att bli föremål för ett särskilt ESK-yttrande. Den 27 april 2000 publicerades en reformplan för "horisontella samarbetsavtal"(17) som bör ligga i linje med övriga reformer, och om den genomförs korrekt bör den ha den önskade förnyande effekten på den rättsliga referensramen.

3. Decentralisering av kommissionens förvaltning av gemenskapens konkurrenspolitik

3.1. Av det påbörjade reformprogrammet framgår det att en viktig aspekt av den nya referensramen för EU:s framtida konkurrenspolitik är ett samordnat genomförande av gemenskapens nya konkurrenssystem. Reformen som formuleras i vitboken om modernisering kommer även att ge nationella domstolar och konkurrensmyndigheter behörighet att tillämpa en av de viktigaste konkurrensreglerna, nämligen artikel 81.3.

3.1.1. Med det nya systemet kommer undantag från förbudet i artikel 81.1 mot begränsande avtal inte längre bero på en administrativ handling (undantag) som hittills har varit kommissionens ensamma behörighet. Efter moderniseringsreformen kommer förbudet enligt artikel 81.1 inte att vara tillämpligt om den tolkande parten anser att de ekonomiska villkoren i artikel 81.3 är uppfyllda.

3.1.2. I framtiden kan detta förbud, som är en hörnsten i gemenskapens konkurrensrätt, tillämpas inte bara av kommissionen utan också av enskilda medlemsstaters administrativa och rättsliga myndigheter, till vilka de berörda företagen som undantag till regeln skall framföra invändningar mot tillämpningen av förbudet enligt artikel 81.1.

3.1.3. Därför blir moderniseringens mest utmärkande effekt att förbudet mot begränsande avtal inte längre hanteras centralt, utan av organ som inte är vana vid att samarbeta med varandra och har olika traditioner, värderingar och sätt att resonera. Följaktligen kommer en av de svåraste och oundvikliga aspekterna av den lagstiftning som skall förverkliga vitbokens planer att vara inrättandet av regler för det samarbete som krävs mellan organen som skall dela på den behörighet som hittills enbart tillhört kommissionen.

3.1.4. Eftersom hela processen att modernisera den rättsliga referensramen är så omfattande utgör också begreppet "samarbete" en nyckel till den tjugonionde konkurrensrapporten. Ett av huvudskälen till att genomföra reformen är att EU inte längre har råd att unna sig lyxen med en toppstyrd konkurrenspolitik där alla aktörer utom kommissionen har en roll som bara innebär begränsat ansvar. Dessutom är denna form av styrning inte längre nödvändig eller ens möjlig med tanke på de stora förändringarna inom gemenskapen; dessa avspeglas i huvudsak i reformen.

3.2. Samarbetets centrala roll inom gemenskapens nya konkurrenspolitiska ram framgår också av andra aspekter av de moderniseringsplaner som beskrivs i den tjugonionde konkurrensrapporten.

3.2.1. När det gäller behovet av samordnade insatser för att skapa rätt förhållanden för reformen är ett nödvändigt villkor för att reformen blir verklighet att alla medlemsstaters organ och institutioner samarbetar och får stöd och vägledning av kommissionen.

3.2.2. Samarbete borde hädanefter vara normen för hela konkurrensrättens tillämpning, även på de områden som inte omfattas av moderniseringsplanerna. Som exempel kan påpekas att den aktiva roll som enligt rapporten borde tilldelas konsumenterna och deras organisationer utgör en rättighet som konsumenterna behöver inneha i egenskap av medborgare, samtidigt som de har en motsvarande skyldighet att samarbeta för att garantera att deras intressen skyddas så effektivt som möjligt. Även den politik för statligt stöd som beskrivs i rapporten är otänkbar utan praktiskt och aktivt samarbete mellan kommissionen, medlemsstaterna och övriga intresserade parter. Också den nämnda avregleringen, som är central för gemenskapens nuvarande konkurrenspolitik, kräver ett omfattande samarbete mellan å ena sidan kommissionen och å andra sidan medlemsstaterna och de nationella konkurrens- och tillsynsmyndigheterna, för att inte de framsteg som hittills gjorts skall omintetgöras.

3.2.3. Mot bakgrund av det ovanstående måste kommande årsrapporter inte enbart innehålla allmänna uttalanden om att samarbete är nödvändigt, utan även beskriva de åtgärder som vidtagits på varje område för att effektivisera det samarbete som behövs.

4. Betydelsen av moderniseringsplanernas mål

4.1. Allt det ovanstående vittnar om kommitténs helhjärtade stöd till de mål kommissionen eftersträvar med sina förslag.

4.2. Moderniseringsplanerna bör i första hand leda till en mycket striktare tillämpning av gemenskapens konkurrensregler än tidigare genom att utvidga och effektivisera kommissionens möjligheter att agera. Befriad från en arbetsbörda som inte längre är befogad kan kommissionen lägga mer resurser och uppmärksamhet på uppgifter som inte kan delegeras och som konkurrenspolitikens framgång i hög grad beror på. Som anges i rapporten måste exempelvis mer resurser läggas på åtgärder mot karteller och missbruk samt kontroll av fusioner.

4.2.1. Befriad från andra uppgifter får kommissionen dessutom tid och resurser till att kontinuerligt, och inte längre med ojämna mellanrum, utvärdera den nya lagstiftningens "avkastning". Med hjälp av dessa instrument kommer kommissionen att snabbt kunna fastslå vilka behov som ännu inte uppfylls av den befintliga lagstiftningen. Därmed kan man bedöma behovet av nya åtgärder eller anpassningar av lagstiftningen och genomföra dessa snabbt om så behövs. När kommissionen befriats från några av sina tidigare åtaganden bör den också effektivt kunna agera som stöd och vägledare för dem som samarbetar med kommissionen för att uppnå de konkurrenspolitiska målen.

4.2.2. ESK tror dock inte att allt detta automatiskt blir en följd av reformen. Det kommer att behövas en anpassning av kommissionens interna strukturer och av de förfaranden och verktyg kommissionen använder i sina stödjande och vägledande insatser. Det kan exempelvis bli nödvändigt att genomföra en genomgripande omorganisation av sådana strukturer, metoder och förfaranden som kan ha en avgörande betydelse för reformens effektivitet.

4.2.3. ESK anmodar därför kommissionen att redogöra för vilka initiativ man tänker genomföra på detta område och vilka resultat som redan uppnåtts.

4.3. Att man överför de nya ansvarsområden som formuleras i vitboken till domstolar och nationella myndigheter kommer också att göra det möjligt att utvidga tillämpningen av konkurrenslagstiftningen till situationer som idag undgår kommissionens kontroll. De nationella domstolarnas möjligheter att tillämpa artikel 81 fullt ut bör medföra ett ökat antal civilmål, skadeståndskrav och ogiltigförklaringar av kontrakt, som endast nationella domstolar kan besluta om.

4.3.1. Detta borde förbättra systemets effektivitet märkbart, men det är också en av reformens känsligaste aspekter. ESK anser det därför nödvändigt att understryka hur viktigt det är med ett ingående analys- och förberedelsearbete, som kommissionen bör inleda men där alla parter medverkar.

4.3.2. Analysen bör omfatta alla berörda rättssystem och för vart och ett exempelvis verifiera om de minimivillkor som behövs för att genomföra reformen existerar och vilka åtgärder som krävs för att effektivt skapa sådana villkor. Man bör också snarast undersöka vilka åtgärder som kan göra det nya systemet överskådligt och kontrollerbart och som kan få det att fungera utan alltför stora motsägelser.

4.3.3. Med tanke på hur viktig frågan är anser ESK att kommissionen måste informera om de resultat undersökningarna hittills gett och vilka åtgärder som vidtagits på området. Innan man utformar egentliga samlingar och förteckningar över gemensam rättspraxis efter att reformen har inletts borde exempelvis nästa konkurrensrapport eller särskilda dokument ge en lägesrapport om konkurrenslagstiftningens tillämpning och informera om vilka åtgärder som vidtagits i enskilda medlemsstater och vilka problem man stött på(18).

4.4. Generellt sett kan även övriga reformer för att modernisera systemet säkert bidra till att göra gemenskapens konkurrenssystem effektivare.

4.4.1 Den nya undantagsförordningen (EG) nr 2790/1999 beträffande vertikala avtal gäller ett mycket större antal avtal än tidigare undantagsförordningar. Den kommer därför att förebygga potentiella tvister om lagligheten i sådana avtal som inte medför någon direkt fara, men en onödig arbetsbörda. Denna process bör främjas av det nya ekonomiska synsättet vid tolkning av förbudet för konkurrensbegränsande samverkan. Det nya synsättet ligger till grund för reformen på området för vertikala begränsningar men kommer också att användas för horisontella avtal, och utgör ett nödvändigt villkor för moderniseringsreformen.

4.4.2. Systemet blir också effektivare och mer ändamålsenligt när man uppnår ett annat mål som de olika reformerna har gemensamt: att göra konkurrensreglerna enklare, mer överskådliga, mer förståeliga och i synnerhet mer allmänt kända. Betydelsen av denna aspekt framhålls i rapportens förord, där det påpekas att det är "ytterst viktigt att konkurrensreglerna är klara och överskådliga och tillämpas effektivt. Konkurrensreglerna måste emellertid också hålla jämna steg med den ekonomiska och tekniska utvecklingen under 2000-talet."

4.4.3. ESK anser att upprepad användning av riktlinjer i reformprocessen är förenligt med målet att öka konkurrenssystemets överskådlighet. Riktlinjer skiljer sig från undantagsförordningar på så sätt att de inte ger några garantier för att somliga avtal under vissa förhållanden inte blir förbjudna. Därför kan de inte anses vara något alternativ till förordningar, som bör användas så ofta som det är möjligt och lämpligt enligt vitboken. Riktlinjer kan dock vara till stor nytta för att tydliggöra kommissionens resonemang och kan därför bli oundgängliga för att hjälpa företag med deras nya ansvar att bedöma sina egna avtal. Eftersom riktlinjerna är ett så viktigt instrument anser kommittén att kommissionen regelbundet bör uppdatera dem, så att företagen har en aktuell ram att utgå ifrån när de gör sina bedömningar.

4.4.4. Överskådlighet blir också en mycket viktig faktor för att öka hela systemets effektivitet och är också målet med moderniseringen på området för statligt stöd. I förordet till den tjugonionde konkurrensrapporten påpekas att "ökad öppenhet är också nödvändig för att öka medvetenheten i medlemsstaterna om hur nödvändigt det är med en sträng kontroll av statligt stöd" och "ökad information till allmänheten kommer dessutom att öka trycket på medlemsstaterna att minska det statliga stödets omfattning"(19).

4.4.5. Med tanke på hur viktig överskådligheten är för systemet som helhet hoppas kommittén att överskådlighet blir en allmän princip även på andra områden som inte nämns i rapporten. Samarbetet mellan de olika organen och myndigheterna bör vara så överskådligt som möjligt för berörda företag så att de får bästa möjliga skydd. Av samma skäl bör frågan om överskådlighet beaktas i alla förfaranden där denna rättighet kan åberopas.

4.5. Den pågående reformprocessen medför också att konkurrensreglerna tillämpas så som det ursprungligen var tänkt, och mer rättvist. Detta kommer att gynna alla företag, men sannolikt främst små och medelstora företag.

4.5.1. Med de nya reglerna om avtal och stöd kommer små och medelstora företag inte längre att vara föremål för omotiverade begränsningar eller bedömningar som ofta är negativa för dem. Det nya ekonomiska synsättet innebär att man vid konkurrensanalysen främst fokuserar på de berörda avtalens begränsande effekter. Dessa effekter kommer till stor del att bero på det aktuella företagets marknadsmässiga styrka - en styrka som små och medelstora företag svårligen kan ha. Avtal med konkurrensbegränsande klausuler som ingås av små och medelstora företag kommer därför inte längre att mätas efter samma måttstock som begränsande avtal som ingås av företag med betydande marknadsandelar. Efter den reform som skisseras i vitboken kommer små och medelstora företag som regel att tillåtas begränsande klausuler, förutom de som specifikt förbjudits, samtidigt som det för företag med en betydande marknadsandel kan bli svårare än tidigare att använda klausuler som innebär en begränsning till företagets fördel.

4.5.2. Den nya tolkningen kommer dock inte att inverka menligt på storföretagens intressen så länge som deras avtal inte har någon direkt och omedelbar effekt på marknaden, vilket bekräftas i förslaget till riktlinjer för samarbetsavtal. Grundforskningen, inklusive den som utförs av större konkurrerande företag, kommer att befrias från restriktioner både beträffande innehåll och förfaranden. I princip kommer dessutom många produktrelaterade omstrukturerings- och rationaliseringsavtal att kunna tecknas med mycket mindre risk än tidigare att de faller inom konkurrensreglernas tillämpningsområde. Storföretag kommer generellt sett att ha större förmåga att göra egna oberoende konkurrensrelaterade bedömningar och använda sig av de nya instrument som skall göra systemet överskådligt och tillräckligt flexibelt och mottagligt för företagens behov.

5. Medborgarnas/konsumenternas intressen får en central roll i den nya konkurrenspolitiken

5.1. Såsom tidigare nämnts tar den tjugonionde rapporten även upp en annan faktor som är viktig när rapporten behandlas, nämligen att medborgarnas/konsumenternas intressen får så stort utrymme i den nya konkurrenspolitiken.

5.1.1. Denna viktiga faktor framgår redan av förordet, som inleds med följande stycke: "Konkurrenspolitiken är relevant inte endast för folk inom näringslivet och deras rådgivare, utan också för EU-medborgarna, som behöver få veta i stora drag hur konkurrenspolitiken tillämpas och vilka positiva effekter den kan ha i deras dagliga liv. En av de viktigaste av dessa effekter är att den främjar innovation och säkerställer att varor och tjänster produceras så effektivt som möjligt, och att denna effektivitet gynnar konsumenterna".

5.1.2. Den roll som medborgaren/konsumenten skall spela förtydligas sedan i andra delar av förordet och rapporten. När syftena med moderniseringsreformen beskrivs i förordet, sägs ett viktigt mål vara "Att föra beslutsprocessen närmare medborgarna"(20). I rapporten konstaterar man sedan att "Många medborgare förstår inte att konkurrenspolitiken är ett verkningsfullt och effektivt verktyg för att skydda deras intressen som konsumenter, tjänsteanvändare, arbetstagare och skattebetalare. Om de vore medvetna om detta, skulle de sannolikt ge kommissionen sitt fulla politiska stöd på detta område. (...) varje enskilt beslut som fattas inom ramen för konkurrenspolitiken [skall] åtföljas av frågan vilka specifika fördelar det kan medföra för medborgarna, i synnerhet i egenskap av konsumenter. (...) kommissionen [avser] att betrakta konsumenterna inte endast som individer som har nytta av konkurrenspolitiken utan också som individer som främjar konkurrenspolitiken"(21).

5.2. Orsaken till att så mycket av texten i årsrapporten återges är att kommittén tydligt vill visa att den ansluter sig till kommissionens resonemang och ståndpunkt. I synnerhet håller ESK med kommissionen om hur viktigt det är att föra medborgarna/konsumenterna närmare konkurrenspolitikens beslutsprocesser, och anser därför att alla initiativ för att göra medborgarna/konsumenterna mer bekanta med konkurrenspolitiken är ytterst viktiga. Ett sådant initiativ har för övrigt redan inletts(22).

5.2.1. Enligt kommittén kan även alla initiativ för att uppmuntra och stärka medborgarnas främjande av konkurrensen vara betydelsefulla. Dessa initiativ kan göra kampen mot konkurrensbegränsningarna mer effektiv, genom att man upptäcker allvarligt missbruk och olagliga handlingar som annars inte skulle komma i dagen. Detta kan i hög grad bidra till att systemet får goda resultat.

5.3. Kommittén är som sagt helt överens med kommissionen om att medborgarnas/ konsumenternas centrala ställning i konkurrenspolitiken skall erkännas, naturligtvis under förutsättning att man inte rubbar den jämvikt mellan alla inblandade intressen som föreskrivs i fördraget (t.ex. artikel 81.3) och som kommissionen hittills alltid har eftersträvat. Någon verklig tendens att ändra på den nuvarande jämvikten framgår inte av rapporten, som med rätta koncentrerar sig på de ovannämnda "deltagande"-aspekterna och inte på tolkningar av bestämmelser som har befästs genom mångårig tillämpning och rättspraxis.

6. Gemenskapens praxis i fråga om vilka villkor och ålägganden som kan gälla för ett beslut om förenlighet på koncentrationskontrollens område

6.1. Gemenskapen har nu bedrivit kontroll av företagskoncentrationer i tio år, en kontroll som blir allt viktigare och därför kräver några kommentarer.

6.2. Något som tydligt framgår av rapporten är kommissionens beslutsamhet i många fall då de inblandade intressena är betydande, och kommittén anser att detta förtjänar ett stort erkännande. Beslutsamheten bekräftas även av att ett allt större antal transaktioner inte fullföljs när riskern att de förbjuds är uppenbar.

6.2.1. Något som också framgår av rapporten är att man hittat mycket smidiga lösningar när det gäller att skydda näringsaspekter hos koncentrationer som hotar konkurrensen och samtidigt motverka dessa konkurrenshot. Detta har i allmänhet blivit möjligt genom att man både under första och andra etappen har utnyttjat möjligheten att förena besluten om förenlighet med ålägganden och villkor som föreslagits av parterna och som kommissionen har ansett vara tillräckliga för att övervinna de problem som upptäckts under förfarandets gång. Förmågan att tillgodose dessa motstridiga krav ledde dock till att det under 1999 kunde genomföras transaktioner av stor ekonomisk och industriell betydelse som borde ha förbjudits på grund av de konkurrensproblem som uppstod.

6.2.2. Antalet transaktioner vars behandling avslutats med antagande av ålägganden och villkor redan under den första etappen är också mycket stort. Det visar att den reformering av regelverket som gjorde det möjligt att vidta dessa åtgärder motsvarade ett kännbart behov och dessutom att den "gemensamma arbetsgruppen" på grund av de omfattande erfarenheter den gjort mycket snabbt kan fatta beslut om mycket komplicerade åtgärder, vilket rapporten ger exempel på.

6.2.3. Eftersom ålägganden och villkor används i allt större utsträckning anser kommittén att det är mycket viktigt att hitta tillfredsställande lösningar på vissa problem som uppstår när beslut om förenlighet åtföljs av mycket komplexa ålägganden och villkor som ofta innebär minskade investeringar även i betydande verksamheter eller andra åtgärder. Ju fler förfaranden som avslutas genom sådana åtgärder, desto större blir problemen.

6.2.4. Ett av dessa problem rör den tidsfrist inom vilken företagen skall lämna förslag på innehållet i eventuella åtaganden som skall beaktas i det slutgiltiga beslutet. Denna tidsfrist är under kontrollförfarandet ofta föremål för häftiga diskussioner mellan kommissionen (som har intresse av att få in förslagen till åtaganden tidigare för att bedöma om åtagandena är tillräckliga och praktiskt genomförbara) och företagen (som å sin sida har intresse av att skjuta upp tidsfristen så mycket som möjligt för att kunna försvara sina transaktioner in i det sista). Dessa skarpa meningsskiljaktigheter genomsyrar ofta uttalanden från företag som planerat en transaktion som förbjudits av kommissionen. Företagen menar att kommissionen inte ville behandla deras förslag förrän alldeles innan förfarandet avslutades, och att den transaktion som förbjöds hade kunnat gå att rädda.

6.2.5. Tidsfristerna är så viktiga att de har ägnats en särskild artikel i kommissionens förordning om genomförande av förordningen om kontroll av företagskoncentrationer(23). I artikeln anges det vilka tidsfrister som gäller för att lämna förslag under första och andra etappen. De båda tidsfristerna är definitiva och det anges uttryckligen att tidsfristen för andra etappen endast kan ändras under "exceptionella förhållanden". I rapporten framhålls det hur viktigt det är att tidsfristerna respekteras noga, och en särskild faktaruta ägnas tidsfrister för att lämna åtaganden under förfarandets andra etapp.

6.2.6. De argument som kommissionen rättfärdigar sin ståndpunkt med måste betraktas som rimliga, eftersom kommissionen måste genomföra alla kontroller som krävs och samråda med medlemsstaterna innan åtagandena kan accepteras. Kommittén anser dock att man inte får undervärdera företagens orsaker till att skjuta upp inlämnandet av deras åtaganden så länge som möjligt. Därför anser kommittén att den översyn av regelverket som nu förbereds borde inbegripa ändringar som ger företagen inte bara möjlighet, utan rätt att begära att kommissionens behandling och diskussionerna när det gäller de aspekter på transaktionerna som behöver granskas mer ingående avslutas före den fastställda tidsfristen. Detta skulle innebära att man hann diskutera vilka ålägganden och åtaganden som skulle antas för att rädda transaktionerna, och det skulle ge garantier för att transaktionerna försvarades i tillräcklig grad, vilket svarar mot ett inte mindre viktigt krav.

6.2.7. Frågan om villkor och ålägganden utvecklades dock på ett betydelsefullt sätt under 1999, genom att kommissionen utarbetade ett förslag till meddelande om de åtgärder som är föremål för en bred debatt. Redan i förslaget ges det värdefulla uppgifter om de omständigheter under vilka dessa åtgärder kan bli nödvändiga, tidsplanering och eventuellt innehåll under olika hypotetiska förhållanden. Kommittén önskar därför att meddelandet skall kunna antas snarast möjligt och att kommissionen även fortsättningsvis anstränger sig för att göra sitt eget handlingssätt öppet och för att vidareutveckla dialogen med de företag som med rätta tycker att denna fråga blir allt viktigare.

6.2.8. Det finns dock frågetecken på vissa punkter, där meddelandet eller eventuella ytterligare ändringar av den nuvarande lagstiftningsramen troligen inte kan ge något svar. En öppen fråga (som tydliggjorts redan i ESK:s yttrande om tjugoåttonde rapporten från förra året) är hur effektiva och verkningsfulla åtgärderna är när det gäller att lösa de problem som tas upp i besluten. Frågan är viktig. ESK känner inte till resultaten av de studier som gjorts om dessa åtgärders "resultat", utifrån vilka man på efterhand skall bedöma de lösningar som uppnåtts och den verkliga inverkan kommissionens beslut får på en allt viktigare företeelse.

6.2.9. Kommittén inser att denna uppgift är svår, men det är förvisso sant att allteftersom åtgärderna på området koncentrationskontroll blir mer omfattande kommer denna brist snart att avhjälpas. Det står klart att årsrapporten för 1999 också när det gäller koncentrationskontrollen är en initiativrik rapport som vittnar om en mycket viktig verksamhet.

Bryssel den 24 januari 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Temat "Moderniseringen av de lagstiftningsmässiga och tolkningsmässiga reglerna" behandlas under punkt A i kapitel I i rapporten.

(2) Den betydelse kommissionen ger begreppet individer som främjar konkurrenspolitiken beskrivs i faktarutan med rubriken "EU-medborgarna och konkurrenspolitiken" i slutet av inledningen till rapporten.

(3) Om relationer till konsumentorganisationerna handlar faktaruta 3 i slutet av del B i kapitel I i rapporten.

(4) Jfr kapitel II i rapporten.

(5) I rapporten behandlas andra koncentrationskontrollfrågor som förtjänar uppmärksamhet. I faktaruta 7 beskrivs det nya temat Bedömning av potentiell dominerande ställning, som när allt kommer omkring även det kan bidra till att ytterligare öka kommissionens möjligheter att ingripa mot koncentrationer. Detta tema kom upp i två beslut från 1999, i vilka man ansåg att företagen i fråga hade mycket större marknadsinflytande än deras marknadsandelar visade på grund av att de hade särskilda fördelar framför sina konkurrenter. När det gäller möjligheten att genom koncentrationskontroll komma till rätta med marknadsinflytande till följd av en potentiell situation som dock inte innebär stora förändringar av marknadskoncentrationen, har denna fråga vidareutvecklats under 2000 i och med beslutet om Air Liquide/BOC av den 18 januari. I detta beslut ansåg kommissionen att man också kan ingripa mot koncentrationer som leder till att konkurrensen minskar eller upphör, även om den marknadssituation som förelåg före koncentrationen är oförändrad.

(6) Jfr rådets förordning (EG) nr 1310/97 av den 30 juni 1997 om ändring av förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer. Genom ändringen av förordning (EEG) nr 4064/89 kan kommissionen för närvarande förena alla sina beslut om förenlighet med ålägganden och villkor. Kommissionen har även fått större möjligheter att ingripa till följd av att "självständigt fungerande" gemensamma företag nu omfattas av förordningen. Detta får inte bara effekter för koncentrationernas marknadsstrukturer utan även för samordningen av den verksamhet som bedrivs inom moderbolagen, vilka kan komma att omfattas av tillämpningen av artikel 81 i fördraget.

(7) När det gäller eventuella ytterligare ändringar av förordning (EG) nr 4064/89 kan man jämföra med "Rapport från kommissionen till rådet om tillämpningen av tröskelvärdena i koncentrationsförordningen, Bryssel den 28 juni 2000" (KOM(2000) 399 slutlig). Det verkar dock troligt att förslagen till ändringar förutspår andra ändringar, såsom att de befogenheter kommissionen fick genom 1997 års reform utökas när det gäller gemensamma företag med samordningsfunktion. Denna utökning är en av de reformer som föreskrivs i vitboken om modernisering, i vilken det föreslås att koncentrationskontrollen skall omfatta samriskföretag för produktion, som inte beaktades i den tidigare reformen.

(8) Det internationella samarbetet behandlas i kapitel IV om Internationell verksamhet i rapporten. I del A i detta kapitel beskrivs samarbetet på konkurrensområdet med de associerade länderna i Central- och Östeuropa. I del B beskrivs det bilaterala samarbetet avseende konkurrensbegränsning med USA. 1999 undertecknades även ett avtal om samarbete i konkurrensärenden mellan Europeiska gemenskaperna och Kanada. Under 1999 fortsatte kontakterna och diskussionerna om att inrätta ett effektivt samarbete på konkurrensområdet även med andra länder. Man har börjat undersöka möjligheterna att med Japan ingå samarbetsavtal som liknar avtalen med USA och Kanada, eftersom USA och Japan redan ingått ett liknande avtal. Diskussionerna med Japan har fortsatt i syfte att uppnå ytterligare avregleringar i detta land även på konkurrensområdet.

(9) För närvarande har över 60 länder antagit ett system för koncentrationskontroll som kan tillämpas även på transaktioner som bedöms av myndigheter i andra länder. Därmed ökar kostnaderna för företagen, och det finns risker för motstridiga domar som inte går att kontrollera.

(10) Temat internationellt samarbete på konkurrensområdet behandlas i kommissionsledamoten Van Mierts förord till tjugoåttonde rapporten om konkurrenspolitiken, vilket innehåller en utförlig beskrivning av de initiativ som måste tas för att man successivt skall uppnå mer omfattande och bättre institutionaliserade samarbetsformer. Kommissionsledamot Monti har också koncentrerat sig på dessa frågor i många uttalanden och anföranden om dels konkurrenspolitiken i allmänhet och dels den särskilda frågan om koncentrationskontroll. Ett viktigt framsteg är att höga företrädare för de amerikanska konkurrensmyndigheterna, som tidigare ansåg att man enbart skulle använda sig av bilateralt samarbete, under 2000 har erkänt att det är nödvändigt att med den försiktighet som krävs även pröva andra samarbetsformer.

(11) Om statligt stöd handlar kapitel III i tjugonionde rapporten om konkurrenspolitiken.

(12) I kapitel III i tjugonionde rapporten, under punkt A1 och rubriken "Moderniseringen av kontrollen av statligt stöd", behandlas lagstiftningen på stödområdet och följande konstateras: "Kommissionen har med stöd av rådet sedan omkring två år tillbaka vidtagit olika åtgärder som skall modernisera villkoren för hur de statliga stöden kontrolleras. Ett sammanhängande och effektivt regelverk gör att kommissionen kan koncentrera sig på de ärenden som verkligen inverkar på den gemensamma marknaden och lätta på företagens administrativa börda samtidigt som rättssäkerheten garanteras och insynen byggs ut. Sålunda trädde tillämpningsförordningen (rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999) i kraft den 16 april där tillämpningsföreskrifterna för artikel 88 specificeras. (...) Ytterligare moderniseringar i statsstödskontrollen infördes genom förordning (EG) nr 994/98 av den 7 maj 1998. Denna förordning gör det möjligt för kommissionen att anta gruppundantagsförordningar om statligt stöd. (...) Den 28 juli antog kommissionen tre utkast till gruppundantagsförordningar om statligt stöd till små och medelstora företag, stöd till utbildning samt stöd av mindre betydelse. (...) Kommissionens huvudsakliga syfte är att frigöra resurser genom att göra samlade bedömningar av ett stort antal standardärenden vars förenlighet med EU:s regler normalt inte innebär några problem."

(13) Den administrativa verksamhet som hänger samman med tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget fick även under 1999 goda resultat och beskrivs i tjugonionde rapportens kapitel 1 del B som har rubriken "Konsolidering av den inre marknaden" och del C, "Sektoriell politik".

(14) I kapitel III i tjugonionde rapporten, under punkt A1 och rubriken "Moderniseringen av kontrollen av statligt stöd", behandlas lagstiftningen på stödområdet och följande konstateras: "Kommissionen har med stöd av rådet sedan omkring två år tillbaka vidtagit olika åtgärder som skall modernisera villkoren för hur de statliga stöden kontrolleras. Ett sammanhängande och effektivt regelverk gör att kommissionen kan koncentrera sig på de ärenden som verkligen inverkar på den gemensamma marknaden och lätta på företagens administrativa börda samtidigt som rättssäkerheten garanteras och insynen byggs ut. Sålunda trädde tillämpningsförordningen (rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999) i kraft den 16 april där tillämpningsföreskrifterna för artikel 88 specificeras. (...) Ytterligare moderniseringar i statsstödskontrollen infördes genom förordning (EG) nr 994/98 av den 7 maj 1998. Denna förordning gör det möjligt för kommissionen att anta gruppundantagsförordningar om statligt stöd. (...) Den 28 juli antog kommissionen tre utkast till gruppundantagsförordningar om statligt stöd till små och medelstora företag, stöd till utbildning samt stöd av mindre betydelse. (...) Kommissionens huvudsakliga syfte är att frigöra resurser genom att göra samlade bedömningar av ett stort antal standardärenden vars förenlighet med EU:s regler normalt inte innebär några problem."

(15) EGT C 51, 23.3.2000, s. 1 (föredragande var Edoardo Bagliano).

(16) EGT C 116, 28.4.1999, s. 22 (föredragande var Giacomo Regaldo).

(17) Jfr "Konkurrensregler avseende horisontella samarbetsavtal - Tillkännagivande enligt artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 2821/71 av den 20 december 1971 avseende tillämpningen av fördragets artikel 81.3 på grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden, ändrad genom förordning (EEG) nr 2743/72", publicerat i EGT C 118, 27.4.2000, tillsammans med två förslag till förordning om tillämpningen av fördragets artikel 81.3 på grupper av forsknings- och utvecklingsavtal samt specialiseringsavtal och ett utkast till "riktlinjer avseende tillämpningen av fördragets artikel 81 på horisontellt samarbete".

(18) Uppgifter om nationella åtgärder i enlighet med gemenskapens konkurrensprinciper finns även i den tjugonionde konkurrensrapporten, vars andra faktaruta rör Samarbete med nationella myndigheter och med nationella domstolar. Kommittén anser dock att det decentraliserade och överskådliga system man eftersträvar kräver mer systematisk och nyanserad information som i så stor utsträckning som möjligt bör härröra från de nyskapade samarbetsrelationerna.

(19) I förordet nämns också möjligheten att införa ett "register över statligt stöd" och en "resultattavla", med förklaringen att "registret skulle innehålla faktiska upplysningar om alla stödbeslut, medan resultattavlan skulle ge medlemsstaterna vägledning så att de kan göra en exaktare bedömning av vilka kostnads- och intäktskonsekvenser deras stödpolitik har. Den årliga översikten över statligt stöd inom EU kommer också att förbättras och innehålla en mer detaljerad bedömning av utgifterna för statligt stöd".

(20) I kommentarerna sägas bland annat följande: "I en gemenskap med 15 medlemsstater med starkt integrerade ekonomier bör inte längre ett enda organ anförtros tillämpningen av alla konkurrensregler. Systemet bör frångås, inte endast av ovannämnda effektivitetsskäl, utan också för att försäkra att EU-medborgarna uppfattar konkurrenspolitiken som något positivt och inser att den spelar en viktig roll i deras dagliga liv. Skyddet av konsumenternas, dvs. EU-medborgarnas, intressen utgör kärnan i gemenskapens konkurrenspolitik. Detta är dock inte alltid allmänhetens uppfattning. Genom att ge konsumenterna möjlighet att vända sig till nationella konkurrensmyndigheter och domstolar (...) kan vi bidra starkt till att förbättra EU-medborgarnas uppfattning om konkurrenspolitiken och dess fördelar för dem."

(21) I rapporten konstateras det vidare: "Konsumenter och konsumentorganisationer kan såsom påpekats vara till stor hjälp när det gäller att fastställa förekomsten av konkurrensbegränsande förfaranden. (...) Volkswagenärendet är fortfarande ett för isolerat fall. Kommissionen har för avsikt att intensifiera relationerna med konsumentorganisationerna och mer generellt med EU-medborgarna. Slutligen överväger kommissionen om det är lämpligt att organisera möten av olika slag med EU-medborgarna."

(22) Jfr det dokument om konkurrenspolitiken i Europa och medborgarna som kommissionen offentliggjorde i juni 2000.

(23) Artikel 18 i kommissionens förordning (EG) nr 447/98 av den 1 mars 1998 om anmälningar, tidsfrister och förhör enligt rådets förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer.