När det gäller mer omfattande konsekvenser av hot mot folkhälsan uppmuntrar slutsatsen stater att verka för att ytterligare integrera personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat i hälso- och sjukvården och att identifiera och gripa sig an särskilda hälsobehov och hinder i samband med hot mot folkhälsan, inbegripet psykisk hälsa och psykosocialt välbefinnande, och uppmanar stater och andra partner att snarast stödja finansiering samt en rättvis fördelning av säkra och effektiva diagnosmetoder, behandlingsmetoder och vacciner.

Den 4–8 oktober 2021 kommer verkställande kommittén under sitt 72:a möte att anta en slutsats om internationellt skydd och hållbara lösningar i samband med hot mot folkhälsan (nedan kallad den planerade slutsatsen).

Verkställande kommittén antar regelbundet tematiska slutsatser om skydd för flyktingar, i samförstånd mellan dess medlemmar. Slutsatserna utarbetas vid ett antal enskilda möten av medlemmar i verkställande kommittén och mellanstatliga organisationer som, i egenskap av observatörer, har bjudits in att delta i dessa enskilda möten, och i samarbete med experter från FN:s flyktingkommissariat.

1. Att inkludera personer som överlevt sexuellt och könsrelaterat våld i kategorin ”personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat” i samband med att staterna uppmuntras att främja tillgången till akut psykisk hälsovård och psykosocialt stöd till sådana personer, och uppmuntra till ytterligare förstärkning av sådana åtgärder, bland annat genom internationellt stöd (OP6).

2. I en punkt som föreslagits av Iran uppmanas alla stater att avstå från att vidta ensidiga tvångsåtgärder som kan inverka negativt på värdländernas förmåga att skydda flyktingar och begränsa det humanitära utrymmet, särskilt under den pågående pandemin (OP7terAlt). Detta förslag lades fram av Iran i ett mycket sent skede av förhandlingsprocessen och kan fortfarande förkastas av förfarandemässiga skäl.

3. En hänvisning för att inkludera tjänster rörande sexuell och reproduktiv hälsa samt vacciner bland de humanitära behoven för personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat och deras värdsamhällen; staterna uppmanas att bedöma och behandla dessa tjänster som komponenter i humanitära insatser vid hot mot folkhälsan (omnumrerad OP13).

4. En hänvisning till hälso- och sjukvårdstjänster avseende sexuell och reproduktiv hälsa som ett komplement till grundläggande hälso- och sjukvård och psykosocialt stöd, till vilken medlemsstaterna uppmanas att säkerställa säker och tillförlitlig tillgång för personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat, i samarbete med FN:s flyktingkommissariat och med stöd av andra berörda aktörer (OP 14).

3.Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar

Unionen bör stödja antagandet av verkställande kommitténs slutsats om internationellt skydd och hållbara lösningar i samband med hot mot folkhälsan.

Unionen bör stödja de delar av slutsatsen som man redan har enats om och fastställa sin ståndpunkt i de frågor där det ännu inte finns någon överenskommelse och där EU har behörighet.

EU bör stödja att principerna i internationell flyktingrätt upprätthålls vid ett hälsonödläge – särskilt principen om non-refoulement, som också är en princip i EU:s asyllagstiftning som fastställs i artikel 78 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt samt i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (direktivet om asylförfaranden) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (skyddsgrundsdirektivet) – och garanteras som en grundläggande rättighet i artiklarna 18 och 19.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

EU bör också, i linje med unionens befintliga regelverk och politik, stödja att inreserestriktioner och andra åtgärder som vidtas för att begränsa inresa vid gränserna i samband med hot mot folkhälsan tillämpas på ett sätt som skyddar folkhälsan och samtidigt säkerställer respekten för rätten att söka och åtnjuta asyl samt principen om non-refoulement. EU bör också välkomna och stödja att stater har vidtagit anpassningsåtgärder för att säkerställa fortsatt tillgång till och tillämpning av förfaranden för fastställande av asyl och statslöshet, registrering och utfärdande av dokumentation samt andra relevanta förfaranden för personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat, inbegripet användning av teknik för distansintervjuer.

Tillgång till asylförfarandet regleras i direktivet om asylförfaranden (2013/32/EU) som en grundläggande princip och garanti, särskilt i artikel 3 om direktivets tillämpningsområde, att det är tillämpligt på alla ansökningar som lämnas in på medlemsstaternas territorium, inbegripet vid gränsen, i deras territorialvatten eller i deras transitzoner, och i artikel 6 om rätt till prövning av ansökan genom registrering samt säkerställande av att det finns en faktisk möjlighet till inlämning av ansökan. Principen om non-refoulement i enlighet med Genèvekonventionen angående flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951, ändrad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967 (1951 års konvention och dess protokoll från 1967) bekräftas i direktivet och bör respekteras särskilt när det görs undantag från rätten att stanna kvar under prövningen av ansökningar eller vid tillämpning av begreppen säkert ursprungsland eller säkert tredjeland. År 2016 lade kommissionen fram ett förslag om inrättande av ett gemensamt förfarande för internationellt skydd i unionen och om upphävande av direktiv 2013/32/EU, som upprätthåller samma principer och garantier.

Även om, i kodexen om Schengengränserna, de normala inresevillkoren för tredjelandsmedborgare i Schengenområdet inbegriper kravet att personen i fråga inte ska utgöra ett hot mot folkhälsan i någon av medlemsstaterna, påverkar detta inte rättigheterna för flyktingar och personer som ansöker om internationellt skydd, särskilt när det gäller non-refoulement. Den 16 mars 2020 antog kommissionen ett meddelande till Europaparlamentet, Europeiska rådet och rådet, där man efterlyste en tillfällig begränsning av icke väsentliga resor till EU med anledning av covid-19, och den 30 juni 2020 antog rådet en rekommendation om tillfälliga restriktioner för icke väsentliga resor till EU och ett eventuellt upphävande av sådana restriktioner, i vilken det föreskrivs undantag från dessa tillfälliga restriktioner för personer som är i behov av internationellt skydd eller som måste beviljas inresa till medlemsstaternas territorium av andra humanitära skäl. I kommissionens vägledning av den 16 april 2020 fastställs att åtgärder som vidtas av medlemsstaterna för att tygla och begränsa den fortsatta spridningen av covid-19 bör baseras på riskbedömningar och vetenskaplig rådgivning samt måste förbli proportionerliga. Alla begränsningar som rör asyl, återvändande och vidarebosättning måste vara proportionerliga, genomföras på ett icke-diskriminerande sätt och ta hänsyn till principen om non-refoulement och skyldigheter enligt internationell rätt.

EU bör stödja att man påminner om vikten av att se till att eventuella åtgärder för att, i syfte att skydda folkhälsan, begränsa rörelsefriheten för personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat är icke-diskriminerande, föreskrivna i lag, nödvändiga, rimliga med hänsyn till omständigheterna och i övrigt förenliga med internationell rätt, och bör välkomna alternativ till förvar. Förvar och begränsning av rörelsefrihet omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU av den 26 juni 2013 om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd (direktivet om mottagningsvillkor) – som det hänvisas till i artikel 26 i direktivet om asylförfaranden, om förvar – , särskilt artikel 7 om bosättning och rörelsefrihet och artiklarna 8–11 om förvar. Innan medlemsstaterna beslutar om förvar av asylsökande är de skyldiga att först överväga mindre ingripande alternativa åtgärder. I artikel 8.3 e i direktivet föreskrivs att en person får tas i förvar om det är nödvändigt för att skydda nationell säkerhet eller allmän ordning.

EU bör, i enlighet med befintliga EU-regler, stödja att staterna säkerställer tillförlitlig och säker tillgång till grundläggande hälso- och sjukvård och psykosocialt stöd för personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat. Vad gäller mottagningsvillkoren får medlemsstaterna använda möjligheten i enlighet med direktiv 2013/33/EU om mottagningsvillkor att i vederbörligen motiverade fall och under en rimlig tidsperiod, som ska vara så kort som möjligt, undantagsvis fastställa materiella mottagningsvillkor som skiljer sig från dem som normalt krävs. Sådana villkor måste under alla omständigheter täcka de grundläggande behoven, inbegripet hälso- och sjukvård, för vilka närmare bestämmelser föreskrivs i artikel 19 i direktivet om mottagningsvillkor.

När det gäller hållbara lösningar och i linje med befintliga EU-regler och EU-strategier – särskilt Europeiska rådets och rådets (rättsliga och inrikes frågor) olika slutsatser, asyl- och migrationspakten, EU:s strategi för frivilligt återvändande och återanpassning, 2021–2027 års handlingsplan för integration och inkludering, förslaget till en förordning om inrättande av en unionsram för vidarebosättning – bör EU stödja att det uttrycks oro över hur effekterna av covid-19 påverkar strävan efter hållbara lösningar, att deras betydelse understryks och att det efterlyses ytterligare engagemang för att a) främja gynnsamma villkor i ursprungsländerna, inbegripet insatser för att ta itu med de bakomliggande orsakerna och för att genomföra frivilligt återvändande av flyktingar, b) stödja vidarebosättning och c) underlätta tillgången till kompletterande vägar såsom familjeåterförening, arbetsmarknad och studier, i enlighet med nationell lagstiftning samt d) underlätta självständighet och tillhandahålla möjligheter till integration.

När det gäller de kvarstående frågorna bör EU göra följande:

1. Stödja att personer som överlevt sexuellt och könsrelaterat våld inkluderas i kategorin ”personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat” i samband med att staterna uppmuntras att främja tillgången till akut psykisk hälsovård och psykosocialt stöd till sådana personer och uppmuntra till ytterligare förstärkning av sådana åtgärder, bland annat genom internationellt stöd (OP6).

Såsom anges i EU:s jämställdhetsstrategi för 2020–2025 kommer Europeiska unionen att göra allt den kan för att förebygga och bekämpa könsrelaterat våld, stödja och skydda offren samt ställa förövarna till svars.

Den föreslagna operativa punkt 6 (OP6) skapar inte någon rättslig skyldighet, utan uppmuntrar endast medlemsstaterna att inkludera psykisk hälsa och psykosocialt välbefinnande i sina insatser för att motverka pandemin genom att främja tillgången till akut psykisk hälsa och psykosocialt stöd för personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat. Medlemsstaterna är redan skyldiga att ge personer som ansöker om internationellt skydd nödvändig behandling av sjukdomar och allvarliga psykiska störningar enligt direktivet om mottagningsvillkor, samt att ta hänsyn till köns- och åldersspecifika problem. Enligt skyddsgrundsdirektivet bör tillgång till hälso- och sjukvård, inbegripet både fysisk och psykisk hälso- och sjukvård, säkerställas för personer som beviljats internationellt skydd. Detta inbegriper behandling, vid behov, av psykiska störningar för personer som beviljats internationellt skydd och har särskilda behov, exempelvis personer som utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld.

2. Stödja att tjänster för sexuell och reproduktiv hälsa samt vacciner inkluderas i de humanitära behoven för personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat och deras värdsamhällen; staterna uppmanas att bedöma och behandla dessa tjänster som komponenter i humanitära insatser vid hot mot folkhälsan (omnumrerad OP13).

Eftersom EU:s föreslagna ståndpunkt (under 1) är att personer som överlevt sexuellt och könsrelaterat våld bör betraktas som ”personer som omfattas av FN:s flyktingkommissariats mandat”, omfattar skyddsbehoven för dessa personer även stöd genom hälso- och sjukvårdstjänster avseende sexuell och reproduktiv hälsa.