EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 26.03.1997 
KOM(97) 9 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
Miljöskatter och miljöavgifter på den 
inre marknaden 

FORORD 
Kommissionen har vid ett flertal tillfällen förordat en ökad användning av olika skatter 
för att göra miljöpolitiken mer ändamålsenlig och kostnadseffektiv. De flesta av dessa 
styrmedel används på medlemsstatsnivå. Detta meddelande läggs fram för att stödja 
dessa åtgärder och för att säkerställa att miljöskatterna och miljöavgifterna används på 
ett sätt som är förenligt med gemenskapens lagstiftning. 
Meddelandet är ett första steg i kommissionens behandling av medlemsstaternas 
användning av miljöskatter. Dess syfte är att förklara den befintliga rättsliga ramen för 
medlemsstaternas användning av miljöskatter och miljöavgifter på den inre marknaden. 
Det syftar också till att klargöra såväl möjligheterna som begränsningarna för 
medlemsstaternas agerande inom detta område. Meddelandet behandlar inte för- och 
nackdelar vad gäller ekonomisk och miljömässig effektivitet vid användning av 
miljöpålagor på medlemsstatsnivå. Det ger dock medlemsstaterna en uppfattning om de 
juridiska förpliktelser man måste ha i åtanke vid utformningen av miljöpålagor och 
miljöavgifter. Det visar att medlemsstaterna har en avsevärd frihet att tillämpa olika 
skatter och samtidigt fullgöra sina förpliktelser enligt fördraget. 
Medlemsländernas använder sig i ökad grad av miljöskatter och miljöavgifter. Detta 
skapar ett större utrymme för en mer kostnadseffektiv miljöpolitik. Miljöskatter och 
miljöavgifter kan vara ett lämpligt sätt att genomföra principen "förorenaren betalar" 
genom att man inkluderar de miljömässiga kostnaderna i priset på varor och tjänster. 
Skattemässiga styrmedel kan betraktas som incitament genom vilka producenter och 
konsumenter påverkas att göra sina val i en mera miljövänlig riktning. Den nuvarande 
användningen av miljöskatter i medlemsstaterna redovisas i en bilaga till meddelandet. 
Dessa styrmedel bör naturligtvis användas på ett sätt som är förenligt med 
gemenskapens lagstiftning. Det är framför allt politiken inom områdena konkurrens, 
den inre marknaden och skatter som påverkar hur miljöskatter och miljöavgifter och de 
intäkter som kommer från dessa kan användas. Den rättsliga ramen syftar 
A»-
huvudsakligen till att hindra medlemsstaterna från att snedvrida konkurrensen genom 
att missgynna produkter eller tjänster från andra medlemsstater. Den detaljerade 
rättsliga ramen är dock tämligen komplex, vilket är anledningen till att kommissionen 
anser det viktigt att närmare förklara den i detta meddelande. I detta dokument anges 
också vilka kontrollåtgärder som finns att tillgå inom gemenskapen. Dessa går under 
beteckningen "anmälningsbestämmelser". 
Kommissionen har för avsikt att i samarbete med alla berörda parter fortsätta 
undersöka möjligheterna beträffande miljöpålagor och miljöavgifter genom: 
i) Systematiskt inhämtande av medlemsstaternas erfarenheter av befintliga 
pålagor och avgifter. 
ii) Systematisk analys av hur användningen av miljöskatter och 
miljöavgifter i medlemsstaterna påverkar miljön. 
iii) Systematisk analys av hur miljöskatter och miljöavgifter påverkar den 
inre marknaden och den europeiska industrins konkurrenskraft. 
Resultatet av arbetet kommer att användas för att dra slutsatser om den fortsatta 
användningen av dessa styrmedel på gemenskaps- och medlemsstatsnivå. 
yit 
INNEHÅLL 
I. MEDDELANDETS MÅL OCH OMFATTNING 1 
II. DEFINITIONER OCH RELEVANTA BESTÄMMELSER 3 
a. Definitioner 3 
b. Olika typer av miljöpålagor 4 
c. Relevanta bestämmelser 5 
III. RIKTLINJER 5 
A. RIKTLINJER FÖR ANVÄNDNINGEN AV MILJÖPÅLAGOR 5 
a. Pålagans miljömål 5 
b. Tullavgifter och avgifter med liknande verkan 6 
c. Inhemsk beskattning 6 
d. Sekundärlagstiftning om indirekt beskattning 9 
e. Statligt stöd 11 
Förekomst av stöd 
Stödets förenlighet med EU:s lagstiftning om statligt stöd 
f. Kvantitativa restriktioner och åtgärder med motsvarande verkan 15 
B. RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS 
KONTROLLMEKANISMER 17 
a. Anmälningsplikt för statligt stöd 17 
b. Anmälningsplikt enligt direktiv 83/189/EEG och gemenskapens 
sekundärrätt på miljöområdet 18 
c. Anmälan om nationella åtgärder för genomförandet av gemenskapsdirektiv 19 
d. Klagomål och kommissionens undersökningar på eget initiativ 19 
IV. SLUTSATSER 20 
BILAGA 
Översikt över miljörelaterade skatter och avgifter i EU:s och EES 
medlemsstater. 
A c 
I. MEDDELANDETS MAL OCH OMFATTNING 
1. Gemenskapens femte miljöhandlingsprogram1 och översynen av detta från år 19962 
anger som ett av sina viktigaste mål att öka få en bredare användning av miljöpolitiska 
styrmedel. Gemenskapens institutioner har vid flera tillfällen uppmanat kommissionen 
och medlemsstaterna att i större utsträckning undersöka de nya miljöpolitiska - och då 
särskilt de skattemässiga - styrmedlens möjligheter. I december 1995 drog Europeiska 
rådet i Madrid slutsatsen att, för att göra det möjligt att utnyttja miljöskyddets kapacitet 
att skapa nya arbeten, bör denna (miljö)politik i större utsträckning än i dag bygga på 
marknadsbaserade styrmedel, däribland sådana som grundar sig på skatter. Europeiska 
rådet i Florens i juni 1996 framförde ett liknande budskap3. 
2. För att kunna nå olika miljömål, vilka allt oftare fastställs inom ramlagstiftning på 
EU-nivå, har medlemsstaterna ett stort antal ekonomiska, tekniska och frivilliga 
åtgärder till sitt förfogande, förutom de åtgärder som harmoniserats på 
gemenskapsnivå. Miljöskatter och miljöavgifter utgör en del av de tillgängliga 
styrmedlen i miljösammanhang, och de kan utgöra ett lämpligt sätt att genomföra 
principen "förorenaren betalar", genom att de miljömässiga kostnaderna räknas in i 
priset på varor och tjänster. Dessa styrmedel kan därför förmå konsumenter och 
producenter att agera på ett mer miljövänligt sätt. 
3. Ett av syftena med miljöskatter och miljöavgifter är att nå ett visst miljömål, och de 
bör därför kunna påverka marknaden. Det är därför viktigt att storleken på miljöskatten 
eller miljöavgiften hamnar på rätt nivå: en alltför låg pålaga kommer inte att kunna 
rätta till missförhållanden på marknaden, medan en alltför hög pålaga endast ersätter ett 
missförhållande med ett annat. 
4. Intäkterna från miljöskatter och miljöavgifter kan användas till att finansiera 
miljöskyddsåtgärder. I somliga fall kan dessa styrmedel också ge upphov till stora och 
varaktiga intäkter. Dessa kan användas till att sänka andra skatter som anses ge upphov 
till missförhållanden i ekonomin, såsom skatter på arbete. Ett sådant förfarande 
EGTnrC 138, 17.5.1993, s. 1. 
KOM (95) 647, 24.1.1996. 
Europeiska rådet begärde av Europeiska unionens råd en rapport om utvecklingen av 
skattesystemen inom unionen i vilken hänsyn tas till behovet att skapa ett skatteklimat som 
stimulerar företagande och skapande av nya arbetstillfällen och som främjar en effektivare 
miljöpolitik. 
1Â, 
föreslogs av medlemsstaterna i kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och 
sysselsättning"4 och fick stöd av Europeiska rådet vid dess möte i Bryssel i december 
1993. Frågan behandlas också i kommissionens rapport5 "Beskattningen inom 
Europeiska unionen - Rapport om skattesystemens utveckling", vilken utarbetades 
inför Europeiska rådets möte i Dublin i december 1996. 
5. Miljöskatter och miljöavgifter används inom alla medlemsstater i EG och EES6, och 
de spelar också en allt mer framträdande roll inom miljöpolitiken i de central- och 
östeuropeiska länder som ansökt om medlemskap i EU. Där så ansetts lämpligt har 
gemenskapsbestämmelser antagits för att sådana skatter skall kunna användas inom 
ramen för den inre marknaden (t.ex. beskattning av mineraloljor, se punkt 23). I 
enlighet med närhetsprincipen tas å andra sidan ett stort antal nationella initiativ i form 
av skatter och avgifter i syfte att hantera lokala miljöproblem, vilka också i många fall 
kan hanteras mer effektivt på den nivån. 
6. Användningen av miljöskatter och miljöavgifter samt härav uppkomna intäkter 
påverkar direkt eller indirekt ett flertal områden inom gemenskapslagstiftningen utanför 
miljöpolitiken, i synnerhet områdena konkurrens, den inre marknaden och beskattning. 
Många konkreta fall har visat vikten av att öka integrationen mellan dessa områden. 
Inom jordbrukssektorn behöver ytterligare överväganden ibland göras med tanke på 
gemenskapens jordbrukspolitik. Användningen av miljöskatter och miljöavgifter kan 
också påverka förpliktelserna gentemot tredje land, t.ex. inom WTO. Medlemsstaterna 
måste ta hänsyn till alla dessa förbindelser för att kunna garantera att nationella 
miljöskatter och miljöavgifter tillämpas på ett sätt som är förenligt med ländernas 
skyldigheter inom WTO och enligt fördraget7. 
7. Av de skäl som angetts ovan anser kommissionen det vara av vikt att klargöra vilken 
rättslig ram som skall tillämpas då medlemsländer önskar införa miljöskatter och 
miljöavgifter. Ramens karaktär bestäms av fördraget, EG:s sekundärlagstiftning, 
domstolens rättspraxis, liksom av kommissionens beslut och rättsliga åtgärder i syfte 
att praktiskt tillämpa denna rättsliga ram. Kommissionen anser också att det är viktigt 
att framhäva vilka ytterligare faktorer den kan komma att ta i betraktande när den 
KOM (93) 700 slutlig. 
KOM (96) 546, 22.10.1996. 
Se vidare Bilaga 1. 
Även om detta dokument behandlar förhållanden som rör den inre marknaden bör 
medlemsstaterna vara medvetna om att det kan tänkas uppkomma konflikter mellan vad som är 
tillåtet enligt EU:s bestämmelser och WTO:s bestämmelser, särskilt vad gäller justering av 
skatter vid gränser. Se vidare kommissionens meddelande om handel och miljö, KOM (96) 54 
(EGT nr C, 28.2.1996). 
bedömer nationella miljöskatter och miljöavgifter. Syftet med dokumentet är dock inte 
att undersöka för- och nackdelarna vad gäller ekonomisk och miljömässig effektivitet 
vid användningen av miljöskatter och miljöavgifter på medlemsstatsnivå. Informationen 
bör ge användbara riktlinjer för medlemsstaterna när de utformar, genomför och 
utvärderar sådana styrmedel. Syftet är att garantera en balanserad och effektiv 
användning av styrmedlen på medlemsstatsnivå, regional nivå och lokal nivå, samt att 
se till att kommissionen har möjlighet att göra korrekta bedömningar. 
8. Kommissionen kommer kontinuerligt att övervaka användningen av miljöskatter och 
miljöavgifter på nationell nivå med beaktande av hur sådana åtgärder påverkar 
miljöpolitiken, den inre marknaden och Europas konkurrenskraft, liksom andra viktiga 
politiska områden såsom energipolitiken. Om det skulle visa sig att länderna försöker 
lösa samma problem på flera olika sätt, eller om miljömål kan uppnås på ett mer 
kostnadseffektivt sätt, kommer kommissionen att lägga fram nya förslag på 
gemenskapsnivå trots de svårigheter som uppkommer på grund av kravet på enighet vid 
antagandet av bestämmelser på skatteområdet. 
9. Kapitel II i detta meddelande behandlar olika definitioner samt redogör för de 
allmänna relevanta bestämmelserna; detaljerade riktlinjer återfinns i kapitel III. Det bör 
betonas att detta meddelande inte kan ge slutgiltiga svar rörande framtida fall och att 
varje enskilt fall därför måste bedömas utifrån sina egna förutsättningar. 
II. DEFINITIONER OCH RELEVANTA BESTÄMMELSER 
a. Definitioner 
10. På miljöbeskattningens område är det vanligt att samma termer används med olika 
betydelser i skilda medlemsstater, och EU:s lagstiftning anger inga exakta definitioner. 
Det är dock viktigt att betona att det är en åtgärds natur och verkningar som bestämmer 
hur den kommer att bedömas i förhållande till gemenskapens lagstiftning, och inte 
vilka beteckningar som medlemsstaterna använder sig av. Detta meddelande kommer 
därför inte att innehålla några definitioner av de olika typerna av styrmedel som 
används inom medlemsstaterna. Begreppet "skatter och avgifter" bör tolkas så att det 
omfattar alla obligatoriska betalningar utan motprestation, vare sig intäkterna därifrån 
hamnar direkt i statsbudgeten eller går till ett speciellt ändamål (t.ex. via 
öronmärkning). I detta meddelande kommer ordet pålaga att användas som ett 
samlingsbegrepp för "skatter och avgifter" såsom de definierats ovan. Pålagor som 
omfattas av mer specifika bestämmelser i gemenskapens direktiv måste ses i det 
juridiska sammanhang som ges av respektive direktiv. 
11. Ett lämpligt kriterium för att en pålaga skall betecknas som en mtyopålaga skulle 
kunna vara att den verksamhet som beskattas genom pålagan har en tydligt negativ 
inverkan på miljön. Med miljöpålaga kan man dock även avse en skatt eller avgift som 
har en mindre tydlig men ändå urskiljbar positiv inverkan på miljön. Ett exempel på 
detta skulle kunna vara differentieringen av en skatt eller avgift utifrån miljökriterier, 
t.ex. blyfri och blyad bensin. I allmänhet är det medlemsstatens ansvar att visa den 
beräknade miljöeffekten av en skatt eller avgift i de fall detta krävs vid bedömningen 
av om pålagan är förenlig med gemenskapens lagstiftning. 
b. Olika typer av miljöpålagor 
12. Erfarenheten visar att miljöskatter och miljöavgifter kan vara av mycket skiftande 
slag men att de trots detta kan delas in i två huvudkategorier8. 
Utsläppspålagor karaktäriseras av betalningar som är direkt kopplade till en verklig 
eller beräknad utsläppsnivå, vare sig utsläppen gjorts i luft, i vatten eller på marken, 
eller om det rör sig om buller. Verkliga exempel på detta är avgifter på utsläpp av NOx 
från stora förbränningsanläggningar, liksom avgifter på vattenföroreningar från 
vattenreningsverk. Pålagor på bullerutsläpp förekommer på flygområdet. I de fall dessa 
pålagor tas ut på stationära utsläppskällor (t.ex. fabriker) faller de till stor del utanför 
ramen för detta meddelande, eftersom kostnaden endast drabbar de inhemska 
producenterna . 
Produktpålagor läggs på råmaterial och övriga material som används vid produktion, 
t.ex. konstgödsel, bekämpningsmedel, naturligt grus och grundvatten, samt på färdiga 
konsumtionsvaror såsom batterier, engångsförpackningar, bildäck och plastpåsar. Vissa 
produktpålagor som funnits i många år, framför allt på energiområdet, anses i allt 
högre grad bidra till integreringen av miljö- och energipolitik. Typiska exempel på 
detta är skatter på bensin, diesel, eldningsolja och elektricitet. 
Se vidare t.ex. "Environmental Taxes; Implementation and Environmental Effectiveness", 
Europeiska miljöbyrån, 1996, och "Environmental Taxes in OECD Countries", OECD, 1995. 
Undantag från utsläppspålagor samt användningen av intäkterna från sådana pålagor kan dock 
falla under bestämmelserna för statligt stöd (se även nedan). 
c. Relevanta bestämmelser 
13. Den juridiska bedömningen av miljöpålagor är komplicerad eftersom styrmedlet är 
relativt nytt och statt i förändring, och eftersom man vid utformandet av fördraget inte 
hade denna typ av miljöpolitiska styrmedel i tankarna. Det grundläggande juridiska 
sammanhang som miljöpålagor ingår i anges av följande artiklar: 
Tullavgifter som tas ut på handel inom gemenskapen, eller avgifter med 
motsvarande verkan (artikel 9-12). 
Kvantitativa restriktioner på import och export av varor mellan 
medlemsstaterna, eller åtgärder med motsvarande verkan (artikel 30-36). 
Bestämmelser rörande transportpolitik som missgynnar transportföretag från 
andra medlemsstater (artikel 76). 
Statligt stöd som snedvrider konkurrensen så att detta påverkar handeln inom 
gemenskapen (artikel 92-93). 
Inhemsk beskattning som missgynnar produkter från andra medlemsstater eller 
på annat sätt skyddar den inhemska produktionen (artikel 95) och lagstiftning 
rörande punktskatter och andra typer av indirekt beskattning som grundar sig på 
artikel 99. 
Artikel 130r som fastställer målen för gemenskapens miljöpolitik. 
III. RIKTLINJER 
A RIKTLINJER FÖR ANVÄNDNINGEN AV MILJÖPÅLAGOR 
a. Pålagans miljömål 
14. Artikel 2 i EG-fördraget slår fast att "en hållbar och icke inflationsdrivande tillväxt 
med respekt för miljön" är en av gemenskapens främsta uppgifter. Artikel 130r slår 
fast att gemenskapens miljöpolitik skall bidra till att bevara, skydda och förbättra 
miljön, skydda människors hälsa och garantera en klok och rationell användning av 
naturresurser. Den förebyggande aspekten är en grundläggande princip liksom 
principen om att förorenaren betalar och försiktighetsprincipen. Det slås vidare fast att 
miljöskyddsbestämmelser måste integreras i definitionen och genomförandet av 
politiken på andra områden. När medlemsstaterna inför miljöpålagor bör de ge en 
hållbar motivering till varför miljöproblemen måste lösas. Man bör särskilt 
uppmärksamma förhållandet mellan dessa åtgärder och de faktorer som ingår i artikel 
130r i EG-fördraget, gemenskapens miljölagstiftning och därtill hörande rättspraxis, 
det femte miljöhandlingsprogrammet10, samt internationella överenskommelser som 
Europeiska gemenskapen anslutit sig till. 
b. Tullavgifter och avgifter med motsvarande verkan 
15. Enligt artikel 9-12 i EG-fördraget skall medlemsstaterna avhålla sig från att införa 
nya tullavgifter på import eller export, eller andra avgifter med samma verkan. Sådana 
tullavgifter i begreppets snävaste betydelse existerar inte längre mellan 
medlemsstaterna. Domstolen har dock beslutat att alla avgifter som läggs på produkter 
enbart för att de passerar en gräns har en verkan motsvarande en tullavgift. Om en 
pålaga läggs på utländska produkter kan man därför anse att den motsvarar en 
tullavgift. Om en sådan pålaga utgör en del av ett allmänt system för 
produktbeskattning enligt objektiva kriterier utan hänsyn till produkternas ursprung, 
måste pålagan dock undersökas på grundval av artikel 95. 
16. Ett allmänt system för beskattning som gör undantag för en stor del av den 
inhemska produktionen kan trots detta betraktas som en avgift med motsvarande verkan 
som en tullavgift. I detta sammanhang har domstolen fastställt att det kan vara 
nödvändigt att ta hänsyn till vad intäkterna från pålagan används till. En pålaga som 
läggs på produkter från andra medlemsstater och inhemska produkter enligt samma 
kriterier kan därför utgöra en avgift med motsvarande verkan som en tullavgift, om 
intäkterna från pålagan används för att kompensera inhemska producenter av de 
beskattade produkterna fullt ut. Om intäkterna däremot används för att gynna 
konsumenterna av den beskattade produkten, faller detta handlande inte inom nämnda 
kategori utan måste bedömas enligt lagstiftningen om statligt stöd (se punkt 33-34). En 
pålaga kan anses ha motsvarande verkan som tullavgifter och otillåtet statligt stöd, 
eftersom den kan falla både under bestämmelserna i artikel 9-12 och under artikel 92. 
c. Inhemsk beskattning 
17. Artikel 95 syftar till att garantera att den inhemska beskattningen är neutral, genom 
att förbjuda missgynnande av produkter från andra medlemsstater och skyddande av 
inhemska produkter. Den rättspraxis som domstolen utvecklat på detta område grundar 
sig på tre huvudprinciper: 
1) Medlemsstaterna är - med vissa begränsningar - i princip fria att välja det 
system för beskattning de anser mest lämpligt. 
10 EGTnrC 138, 17.5.1993, s. 1. 
2) Det system som tillämpas på inhemska produkter bildar utgångspunkten då 
man skall bedöma om produkter från andra medlemsstater beskattas hårdare än 
inhemska produkter. 
3) Om en produkt från en annan medlemsstat belastas med högre avgifter än en 
inhemsk produkt innebär detta ett överträdande av artikel 95. 
18. Vad gäller punkt 1 har domstolen konsekvent hävdat11 att medlemsstaterna har rätt 
att belägga produkter med olika pålagor även om de är "liknande". För att vara tillåten 
måste en sådan differentiering 
1) grunda sig på objektiva kriterier, såsom hur de använda råvarorna är 
beskaffade och vilken tillverkningsmetod som använts12, 
2) vara tillkommen i syfte att nå mål inom den ekonomiska politiken som i sig 
själva är förenliga med fördragets bestämmelser och den därav härledda 
sekundärlagstiftningen, och 
3) detaljbestämmelserna måste dessutom vara utformade på ett sådant sätt att 
man undviker att direkt eller indirekt missgynna produkter från andra 
medlemsstater liksom att skydda konkurrerande inhemska produkter. 
Domstolen har påpekat att en pålaga inte kan betraktas som diskriminerande bara 
därför att endast produkter från andra medlemsstater faller inom den högst beskattade 
kategorin, om detta är ett resultat av att man tillämpat objektiva och icke­
diskriminerande kriterier13. Om, å andra sidan, produkter från andra medlemsstater på 
förhand och/eller per definition och på grundval av godtyckliga och/eller 
diskriminerande villkor förhindras från att dra fördel av en lägre pålaga, skulle detta 
utgöra en överträdelse av artikel 9514. 
19. Vad beträffar punkt 2 så gäller att systemet för beskattning måste vara så tydligt 
utformat att man objektivt kan bestämma om de pålagor som produkter från andra 
medlemsstater belastas med överstiger de som läggs på inhemska produkter15. Systemet 
måste dessutom vara i lika grad tillämpligt på inhemska produkter som på produkter 
ii 
12 
13 
14 
15 Dom av den 4.3.1986 i mål C-106/84, kommissionen mot Danmark [1986] ECR 833 och dom 
av den 7.4.1987 i mål C-196/85, kommissionen mot Frankrike [1987] ECR 1597. 
Dom av den 14.1.1981 i mål 46/80, SA Vinal mot Orbat [1981] ECR 77. 
Dom av den 30.11.1995 i mål C-113/94, Casarin [1995] ECR 4203. 
Dom av den 27.5.1981 i mål 142 och 143/80, Salengo, [1981] ECR 1413 och dom av den 
3.7.1985 i mål 277/83, kommissionen mot Italien [1985] ECR 2049. 
Domar av den 26.6.1991 i mål C-152/89, kommissionen mot Luxemburg [1991] ECR 3141 och 
mål C-153/89, kommissionen mot Belgien, [1991] ECR 3171. 
från andra medlemsstater. För att bedöma om artikel 95 överträtts måste nian, enligt 
domstolen, särskilt beakta 
- pålagans storlek, • 
- bestämmelserna rörande beskattningsunderlaget, 
- kontrollsystemen för pålagans debiterande, och 
- de detaljerade bestämmelserna för pålagans inkasserande. 
Domstolens rättspraxis visar också att enbart det faktum att en pålaga framför allt läggs 
på importerade produkter inte är tillräckligt för att beteckna den som 
diskriminerande16. Det avgörande kriteriet är vilken faktisk ekonomisk belastning som 
en pålaga utgör då den läggs på inhemska produkter respektive produkter från andra 
medlemsstater. 
20. Artikel 95 ger inte gemenskapen rätt att bedöma om en pålaga i en medlemsstat är 
överdrivet stor i förhållande till det miljömål som skall uppnås genom pålagan17. 
Rättspraxis beträffande artikel 95 har bekräftat riktigheten i att använda 
proportionalitetskriterierna - vilket innebär att man väger den miljömässiga nyttan mot 
den möjliga inverkan på den inre marknaden - endast för administrativa 
18 
kontrollåtgärder rörande pålagan . 
21. Vad beträffar punkt 3 så måste graden av likhet mellan inhemska och utländska 
produkter bedömas för att man skall kunna avgöra om en överträdelse begåtts av artikel 
95. Domstolen har hävdat att "liknande produkter" är sådana som har liknande 
egenskaper och fyller samma behov hos konsumenterna19. Man bör i detta sammanhang 
överväga om varor med samma funktion men med olika miljöegenskaper på grund av 
20 
olika innehåll eller produktionsmetoder, kan anses utgöra olika varor . 
22. Om varorna inte är "liknande" men ändå delvis eller potentiellt konkurrerar med 
utländska produkter fastslås i artikel 95.2 att pålagan inte får leda till att inhemska 
produkter skyddas21. När denna aspekt skall bedömas bör hänsyn tas inte bara till den 
faktiska situationen utan också till den potentiella marknaden för utländska produkter 
16 
17 
18 
19 
20 
21 Dom av den 16.12.1986 i mål 200/85, kommissionen mot Italien, [1986] ECR 3953. 
Dom av den 5.4.1990 i mål C-132/88, kommissionen mot Grekland [1990] ECR 1567. 
Dom av den 7.4.1987 i mål 196/85, kommissionen mot Frankrike [1987] ECR 1597. 
Dom av den 7.5.1987, kommissionen mot Italien i mål 184/85 [1987] ECR 2013. För att kunna 
uppskatta graden av likhet bedömde domstolen om produkterna tillfredsställde samma behov hos 
konsumenterna och om såväl rättsliga som faktiska omständigheter kunde tillmätas betydelse. 
Enligt rådets förordning om ett gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke (EEG nr 
880/92 av den 23/3 1992, EGT nr L 99, 11.4.1992, s. 1) kan miljömärkning beviljas för 
produkter (t.ex. papper) med samma funktion men olika miljöegenskaper. 
Dom av den 7.5.1987 i mål 184/85, kommissionen mot Italien, [1987] ECR 2013 och mål 
193/85, Cofrutta [1987] ECR 2085. 
om det inte hade funnits några protektionistiska bestämmelser. Man måste också beakta 
hur intäkterna från pålagan används. Domstolen slog fast att när intäkterna från en 
pålaga används för att till viss del minska pålagorna på inhemska produkter, så utgör 
avgiften en diskriminerande form av beskattning i den betydelse som anges i artikel 95 
i fördraget22. En pålaga kan därtill anses vara både diskriminerande och utgöra en form 
av otillåtet statligt stöd, eftersom den kan falla under såväl bestämmelserna i artikel 
95.1 som under artikel 9223 (se punkt 26ff). 
d. Sekundärlagstiftning om indirekt beskattning 
23. Den gemenskapslagstiftning som antagits med stöd av artikel 99 innehåller 
a) harmoniserade bestämmelser om skattestruktur och miniminivåer för punktskatter på 
mineralolja, tobak och alkoholhaltiga drycker, 
b) andra allmänna bestämmelser i direktiv 92/12/EEG, som tillåter medlemsstater att 
införa indirekta skatter på produkter förutsatt att dessa skatter inte ger upphov till 
gränsformaliteter i handeln mellan medlemsstaterna. 
En viktig bestämmelse i direktiv 92/81/EEG24 är att man i allmänhet endast kan 
tillämpa en skattesats per produkt. Direktiv 92/12/EEG25 ger medlemsstaterna 
möjlighet att inom vissa gränser införa andra inhemska skatter på mineraloljor. Sådana 
skatter måste vara i enlighet med de bestämmelser som gäller för punktskatter och 
moms26. Medlemsstaterna kan begära tillåtelse av rådet att tillämpa reducerade 
skattesatser eller undantagsbestämmelser, t.ex. av miljöskäl27. Medlemsstaterna har 
22 
23 
24 
25 
26 
27 Dom av den 16.12.1992 i mål C-17/91, Georges Lornoy [1992] ECR 6523. 
Dom av den 21.5.1980 i mål 73/79, kommissionen mot Italien [1980] ECR 1533. 
Rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för 
punktskatter på mineraloljor (EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 12). 
Rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga 
varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor (EGT nr L 76, 23.3.1992, 
s. 1). 
Detta slås fast i direktiven 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av 
strukturerna för punktskatter på mineraloljor (EGT nr L 316, 31.10.1992, s. 12) och 92/82/EEG 
av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor (EGT nr L 316, 
31.10.1992,8. 19). 
Hittills har omkring 70 undantag beviljats. Vissa undantag berör differentiering av skatt på 
grundval av miljöegenskaper hos bränslen, exempelvis reducerade skattesatser på miljömässigt 
förbättrad diesel och på bly fri och blyad bensin med ny sammansättning. Den 
skattedifferentiering mellan blyad och blyfri bensin som fastslagits för hela gemenskapsområdet 
har kommit till stånd genom att man behandlat de två typerna av bränslen som skilda produkter. 
dessutom rätt att tillämpa reducerade skattesatser eller undantag från skatt på 
mineraloljor som används för särskilda ändamål, till exempel inom kollektivtrafiken 
och inom jordbrukssektorn. 
28 
24. Direktiv 93/89/EEG fastställer grundläggande förutsättningar för tillämpningen 
av skatter, vägtullar och användaravgifter (Eurovignette) på tunga transportfordon 
inom medlemsstaterna. Kommissionen lade i juli 1996 fram ett förslag29, grundat på 
artikel 75, om ersättning av detta direktiv30. Förslaget skulle innebära att det vore 
tillåtet med en differentiering av vägavgifter (årlig fordonsskatt, vägtullar och 
användaravgifter i allmänhet och särskilt på känsliga vägsträckor) på grund av yttre 
kostnader. Kommissionen inledde också en debatt om användandet av ekonomiska 
styrmedel inom transportsektorn med grönboken "För en rättvis och effektiv 
prissättning inom transportsektorn - Politiska alternativ vid internalisering av de 
externa kostnaderna för transporter i Europeiska unionen"31. Ytterligare åtgärder som 
ett led i uppföljningen av grönboken kommer att presenteras av kommissionen senare i 
år. 
25. De under artikel 100a antagna direktiven 91/542/EEG32, 93/59/EEG33 och 
94/12/EG34 om förorenande utsläpp från motorfordon, innehåller specifika rättsliga 
ramar för olika skatteincitament i samband med köp av nya fordon. Systemet syftar till 
att tillåta medlemsstater att stimulera försäljningen av nya renare fordon, samtidigt som 
skattemässiga åtgärder som de facto utgör krav som inte harmoniserats på 
gemenskapsnivå undviks. Dessa skatteincitament är tillåtna förutsatt att följande 
principer respekteras: 
Incitamenten måste gälla alla nya fordon som är anpassade till de i direktiven 
stadgade framtida utsläppsgränserna. 
De måste avvecklas när de nya utsläppsgränserna blir obligatoriska. 
De måste vara lägre än den extrakostnad som blir följden av de framtida 
utsläppskraven. 
De måste meddelas kommissionen i tid. 
28 
29 
30 
31 
32 
33 
34 Direktiv 93/89/EEG (EGT nr L 279, 12.11.1993). 
Förslag till ett rådsdirektiv om avgifter på tunga godstransporter för användningen av vissa 
infrastrukturer, KOM (96) 331, 10.7.1996. 
Domstolen upphävde direktivet den 5 juli 1995 på grund av förfarandemässiga oegentligheter. 
Direktivets rättsverkningar skall dock kvarstå till dess att lagstiftning antagits som ersätter 
direktivet. 
Kom (95) 691 slutlig. 
EGT nr L 295, 25.10.1991, s. 1. 
EGT nr L 186, 28.7.1993, s. 21. 
EGT nr L 100, 19.4.1994, s. 42. 
10 
e. Statligt stöd 
26. Allt stöd som delas ut av medlemsstaterna och som snedvrider eller hotar att 
snedvrida konkurrensen strider mot den gemensamma marknaden enligt artikel 92 i 
fördraget. I princip kan inte kommissionen tillåta statliga stöd som ingår i ett system av 
pålagor om de strider mot andra bestämmelser i fördraget. Därför måste man först 
säkerställa att en miljöpålaga inte strider mot dessa andra bestämmelser, i synnerhet 
artiklarna 9, 12, 30-36 och 95. Om ett statligt stöd inte strider mot dessa bestämmelser 
kan det anses vara förenligt med den gemensamma marknaden enligt vad som beskrivs 
nedan. 
a) Förekomst av stöd 
27. Innan man kan avgöra om ett stöd är förenligt med EG:s bestämmelser om statligt 
stöd måste kommissionen klarlägga om det faktiskt rör sig om ett stöd. Intäkter från 
miljöpålagor är "statliga medel". Om sådana intäkter går in i den allmänna 
statsbudgeten så berörs deras framtida användning inte av det här meddelandet. Om 
intäkterna i stället avsätts till något särskilt ändamål kan det röra sig om ett statligt 
stöd, ifall vissa företag eller vissa typer av produktion då gynnas. Undantag från 
pålagor på produkter och utsläpp räknas också som statligt stöd, även när dessa 
undantag är nödvändiga för att förhindra att inhemska företag missgynnas i förhållande 
till konkurrenter från länder där sådana pålagor saknas. 
b) Stödets förenlighet med EG:s bestämmelser om statligt stöd 
Användningen av intäkterna 
28. I artikel 92.2 anges det vilka stödkategorier som skall anses förenliga med den 
gemensamma marknaden och i 92.3 anges några stödkategorier som kan anses 
förenliga med den. I artikel 93 beskrivs det förfarande som skall användas, så att 
kommissionen kan bedöma det statliga stödet mot bakgrund av artikel 92. De principer 
som skall styra kommissionens bedömning av stödåtgärder med miljömål anges i 
gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för miljöskydd35. Bedömningen görs normalt 
genom att man väger de negativa effekterna på konkurrensen mot miljövinsterna. 
35 EGT nr C 72, 10.3.1994, s. 3. 
11 
29. Vid bedömning av statliga stödåtgärder beaktar kommissionen både vad intäkterna 
har för ursprung och hur de används, så att den kan skapa sig en fullständig bild. Om 
man skulle göra en separat analys av intäkternas användning utan att ta hänsyn till 
deras ursprung, skulle den information man fick fram vara ofullständig, eftersom det 
skulle se ut som om det endast rörde sig om en fördelning av offentliga medel. Därför 
har domstolen uttalat att kommissionen måste beakta alla faktorer som kan ha en direkt 
eller indirekt betydelse, såsom indirekt stöd, stödets finansiering och sambandet mellan 
finansieringen och det belopp som skall delas ut i stöd36. 
30. För att underlätta kommissionens bedömning uppmanas medlemsstaterna att tydligt 
specificera hur intäkterna från miljöpålagorna skall användas. Det är hur som helst 
önskvärt att de kriterier som används präglas av öppenhet och insyn, inte är 
godtyckliga och att de ger incitament till ett önskvärt beteende. De vanligaste sätten 
som intäkterna används på är följande: 
1) Stöd till miljöinvesteringar och miljöverksamhet 
31. Några av de omständigheter som kommissionen beaktar när den bedömer om ett 
stöd till miljöinvesteringar är förenligt med EG:s regler för statligt stöd är 
- om intäkterna används inom den ekonomiska sektor som de uppburits från eller inom 
någon annan sektor, dvs. om någon sektor får en nettovinst, 
- om den verksamhet som finansieras av intäkterna från pålagorna kan drivas på vanlig 
kommersiell basis med tillfredsställande resultat eller om det är nödvändigt med någon 
form av stöd, 
- om de pengar som betalas ut till företagen kan betraktas som en ersättning för 
verksamhet som de annars inte skulle utföra och som ligger i det allmännas intresse, 
- åtgärdens planerade varaktighet, 
37 
- om man avser att så småningom minska stödet . 
36 
37 Dom av den 25.6.1970 i mål 47/69, Frankrike mot kommissionen, [1970]. 
De regler som gäller för stöd till jordbrukssektorn finns i förordning (EEG) nr 2078/92, EGT nr 
L215, 30.07.1992, s. 85. 
12 
2) Pålagor som finansierar system för insamling och deponering av farliga produkter 
och ämnen 
32. Antalet system för insamling och deponering av produkter och ämnen som är 
miljöskadliga ökar. Sådana system brukar innebära att medlemsstaten lägger en pålaga 
på försäljningen av de berörda produkterna och ämnena. Dessa intäkter används sedan 
till att betala olika företag för insamling och deponering av produkterna efter 
38 
användning . 
3) Återbetalning till den grupp som betalat pålagan 
Att intäkter från sådana utsläppspålagor som endast tas ut av inhemska företag 
återbetalas till den grupp som betalat dem är vanligtvis något okontroversiellt, såvida 
systemet uppfyller de allmänna kraven på öppenhet, insyn och icke-godtycklighet. 
Sådana system bör emellertid undvika att gynna någon särskild inhemsk sektor på ett 
omotiverat sätt. 
34. Produktpålagor kan beröra både inhemska produkter och produkter från andra 
medlemsstater. Om intäkterna från en produktpålaga används till att fullt ut kompensera 
de inhemska producenterna för deras kostnader kan pålagan betraktas som en avgift 
som har samma effekt som en tullavgift. I det fallet skulle den, såsom angetts ovan, 
kunna förbjudas enligt artikel 12 i fördraget (se punkterna 15-16). Om intäkterna 
delvis kompenserar de inhemska producenterna för deras kostnader, måste pålagan 
granskas i diskrimineringshänseende enligt artikel 95 (se punkt 22). Kommissionen har 
38 
Kommissionen har bedömt och godkänt tre sådana fall, nämligen ett danskt system för insamling 
av miljöfarliga batterier (Statligt stöd nr N 539/95), ett danskt system för insamling och 
deponering av begagnade bildäck (Statligt stöd nr N 684/93, EGT nr C 390, 31.12.1994, s. 15) 
och ett nederländskt system för insamling och deponering av skrotade bilar (Statligt stöd nr N 
93/95 (ex. N 182/95)). 
De viktigaste punkterna i kommissionens bedömning var följande: 
1) den avgift som finansierar systemet tas ut på ett icke-diskriminerande sätt av alla som 
producerar eller importerar de berörda produkterna, 
2) betalningen till insamlingsföretagen grundas på vanliga kommersiella villkor, 
3) systemen ger inget direkt eller indirekt utrymme för insamlingsföretagen att sälja de 
insamlade produkterna under marknadspriset, 
4) systemen skall präglas av öppenhet och insyn och vara ekonomiskt effektiva. 
Eftersom dessa krav uppfylldes drog kommissionen slutsatsen att stödet var förenligt med reglerna för 
statligt stöd och godkände dessa system för insamling och deponering. 
13 
inte rest några invändningar i fråga om produktpålagor i de fall då intäkterna har varit 
avsedda att lösa liknande miljöproblem som själva pålagan, såvida inte ovan nämnda 
39 
problem uppstått . 
Undantagsregler som gynnar inhemska företag 
35. Såsom nämns ovan kan undantag från utsläpps- eller produktpålagor betraktas som 
statliga stöd enligt definitionen i artikel 92.1 i fördraget. Tillfälliga lättnader från nya 
utsläppspålagor kan tillåtas i de fall då det är nödvändigt för att kompensera förlorad 
konkurrenskraft, eftersom utsläppsavgifter vanligtvis endast berör inhemska företag. 
För att säkerställa att dessa lättnader inte snedvrider konkurrensen på ett otillbörligt 
sätt, och att de ger incitament till mottagarna av stödet att vidta åtgärder för att minska 
utsläppen, kräver kommissionen att skattelättnaden eller kompensationen 
- är tillfällig, 
- inte ger sektorn en nettovinst, 
- och i princip avtar med tiden . 
36. Undantagsregler för produktpålagor är en känsligare fråga, eftersom sådana 
pålagor påverkar producenter i andra medlemsstater. Sådana undantag måste först 
granskas utifrån diskrimineringsreglerna och reglerna för den gemensamma marknaden 
och om de sedan godtas måste de granskas utifrån reglerna för statligt stöd. Rent 
allmänt uppmuntras medlemsstaterna att se till att 
- undantagsreglerna är tydligt definierade samt präglade av öppenhet och insyn 
- den förväntade tidsramen för systemet anges, 
- effekterna för berörda sektorer analyseras, 
- de förväntade effekterna för både inhemska producenter och importörer av de 
berörda produkterna och av likartade ersättningsprodukter analyseras. 
39 
40 I två fall av statligt stöd, ett rörande kontroll av frön i Frankrike (Statligt stöd nr N 693/91) och 
ett rörande en pålaga på bekämpningsmedel i Danmark (Statligt nr stöd N 416/95) beslöt 
kommissionen att intäkter man får in från pålagor på både inhemska produkter och produkter 
från andra medlemsstater får användas till att angripa de miljöproblem som ligger till grund för 
pålagan. Det är ett krav att intäkterna fördelas på grundval av objektiva kriterier och inte stöder 
inhemska producenter av de produkter som pålagorna tas ut på. 
Av denna anledning har kommissionen till exempel godtagit att de nederländska (Statligt stöd nr 
N 760/95) och danska systemen för koldioxid- och energibeskattning (Statligt stöd nr N 459/95, 
EGT nr C 324, 5.12.1995, s. 95) är förenliga med reglerna för statligt stöd. 
14 
f. Kvantitativa restriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan 
37. Under vissa villkor, som beskrivs nedan, kan en pålaga till en del eller i sin helhet 
bedömas mot bakgrund av artikel 30, som förbjuder alla åtgärder med motsvarande 
verkan som kvantitativa importrestriktioner. En åtgärd med en sådan verkan kan 
emellertid tillåtas enligt artiklarna 30-36 om de bedöms vara nödvändiga för att uppnå 
miljömålet och om dess effekter på den inre marknaden anses stå i rimlig proportion 
till miljövinsterna. Det måste betonas att det är de medel som man använder för att 
skydda miljön och inte miljömålen i sig som skall bedömas enligt artikel 30. 
Tillämplighet av artikel 30 
38. Artikel 30 i fördraget kan normalt sett inte tillämpas på en pålaga som omfattas av 
artiklarna 9, 12, 16 eller 95 i EG-fördraget. Den skulle emellertid kunna tillämpas i 
följande fall: 
- när en pålaga läggs på en produkt som det inte finns någon liknande eller 
konkurrerande inhemsk produktion av och pålagan är av en sådan storlek att 
produktens fria rörlighet kan hämmas: domstolen har exempelvis angett att om en 
registreringsskatt läggs på nya motorfordon i en medlemsstat där inga sådana fordon 
tillverkas, så skulle detta kunna granskas enligt artikel 3041. 
- När en pålaga är kopplad till vissa villkor eller faktorer, som kan särskiljas från dem 
som själva systemet av pålagor grundas på, skulle dessa krav kunna anses falla under 
artikel 30. Sådana villkor och faktorer kan röra sättet som produkten måste märkas 
eller presenteras på. Ett exempel är om reglerna för pålagan kräver att en 
marknadsaktör måste ändra på varans utseende, storlek eller beteckning eller det märke 
som den lagligen marknadsförs under i en annan medlemsstat42, och denna ändring inte 
är nödvändigt för pålagans funktion och syfte. Då skulle den krävda ändringen kunna 
bedömas enligt artikel 3043. Enligt EG-domstolens rättspraxis i fråga om tekniska krav 
får dessutom inte de villkor och faktorer som nämns ovan styra handeln på ett sådant 
41 
42 
43 Mål 47/88, kommissionen mot Danmark [1990] ECR 4509. 
Se t.ex. mål 27/80 Fietje [1980] ECR 3839 och mål 94/82 Kikvorsch [1983] ECR 947. 
Domstolen resonerade på samma sätt i mål 74/76, Ianelli & Volpi [1977] ECR 557, rörande 
förhållandet mellan artiklarna 30 och 92. 
15 
sätt att endast vissa näringsidkare kan importera de berörda produkterna medan andra 
44 hindras från att göra det . 
39. Domstolen har beslutat att en komponent som ingår i ett retursystem för flaskor, 
exempelvis att en pant betalas för varje flaska, inte i sig själv kan betecknas som en 
skattemässig åtgärd och den kan därför granskas enligt artikel 3045. 
Bedömningskriterier för artikel 30 
40. Det finns riklig rättspraxis om tillämpningen av artikel 30 för icke-fiskala åtgärder, 
men domstolen har ännu inte bedömt en fiskal åtgärd utifrån denna bestämmelse. EG-
domstolens rättspraxis kan ändå ge användbara riktlinjer för bedömningen av de två 
kriterierna nödvändighet och proportionalitet46 i fråga om icke-fiskala åtgärder. Som 
redan nämnts kan dock pålagor och tekniska föreskrifter i viss utsträckning fylla skilda 
funktioner inom miljöpolitiken. 
41. Om artikel 30 är tillämplig på den nationella åtgärden erkänns miljöskyddet som ett 
så kallat "obligatoriskt krav" som kan göra åtgärden berättigad47 även om den skulle 
hindra fria varurörelser. Enligt rättspraxis skall följande villkor uppfyllas för att en 
sådan åtgärd skall anses berättigad av miljöskyddsskäl: 
- Åtgärden måste vara icke-diskriminerande, alltså i samma utsträckning vara 
tillämplig på inhemska produkter som på produkter från andra medlemsstater. 
- Det skall påvisas att den är nödvändig för att miljömålet skall kunna uppfyllas, bland 
48 
annat genom vetenskapliga belägg . 
- Den kostnad som åtgärden innebär skall stå i rimlig proportion till 
miljöskyddsmålet49. Detta betyder att den inte får skapa fler handelshinder än vad som 
är nödvändigt för att uppfylla miljömålet och att det inte finns någon annan möjlig 
åtgärd som leder till färre handelsrestriktioner. 
44 
45 
46 
47 
48 
49 Mål 104/75, De Peijper [1976] ECR 613. 
Dom av den 20.9.1988 i mål 302/86, kommissionen mot Danmark, om fri varurörlighet -
behållare för öl och läskedrycker, "danska flaskmålet" [1988] ECR 4607. 
Se även artikel 3 i kommissionens direktiv 70/50/EEG av den 22 december 1969. I mål 155/82, 
kommissionen mot Belgien [1983] ECR 531, på s. 543 punkt 12 ff, och i mål 62/90, 
kommissionen mot Tyskland [1992] ECR 2575, på s. 2605, punkt 11 ff tillämpade EG-
domstolen kraven på nödvändighet och proportionalitet och fann att de nationella 
inskränkningarna av fria varurörelser inte kunde motiveras av skyddet för människors hälsa och 
liv. 
Målet Cassis de Dijon och danska flaskmålet. 
Mål 304/84, Muller, [1986] ECR 1511 och mål 178/84, kommissionen mot Tyskland, [1987] 
ECR 1227. 
Mål 227/82, Van Bennekom, [1983] ECR 3883. 
16 
42. Frågan om en miljöpålaga är nödvändig och proportionell i förhållande till 
miljöskyddsmålet måste bedömas från fall till fall. I praktiken beror bedömningen ofta 
på sådana faktorer som vilken nivå som fastställts för pålagan, vilka miljövinster som 
åtgärden väntas ge samt storleken på administrativa kostnader och andra relevanta 
kostnader som är förbundna med den reglerade verksamheten. Bedömningen av 
åtgärdens nödvändighet och proportionalitet kan också påverkas av sådana faktorer som 
kultur och konsumtionsmönster. 
B. RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS KONTROLLMEKANISMER 
a. Anmälningsplikt för statligt stöd 
43. Medlemsstaterna måste underrätta kommissionen om alla planer på att införa eller 
ändra ett statligt stöd i så god tid att den kan yttra sig. Det finns dock ingen 
anmälningsplikt i fråga om de stöd som omfattas av regeln om försumbart stöd50. Den 
tid som kommissionen behöver för att bedöma ett fall är normalt två månader. Om 
kommissionen anser att en sådan plan inte är förenlig med den inre marknaden med 
hänsyn till artikel 92 inleder den det förfarande som föreskrivs i artikel 93.2. Detta 
fullständiga granskningsförfarande ger såväl medlemsstaten i fråga som övriga 
medlemsstater och alla andra berörda parter möjlighet att lägga fram sina synpunkter 
på det planerade stödet. Den berörda medlemsstaten kan inte sätta de föreslagna 
åtgärderna i kraft förrän det här förfarandet har lett fram till ett slutgiltigt beslut 
(artikel 93.3 i EG-fördraget). 
44. Det fullständiga granskningsförfarandet gör det möjligt för kommissionen att fatta 
ett slutgiltigt beslut om stödet är tillåtet. Om det beslut som fattas är negativt, delvis 
negativt eller förenat med vissa villkor så ålägger kommissionen den berörda 
medlemsstaten att rätta sig efter beslutet inom en bestämd tidsperiod51. 
50 
51 Se kommissionens tillkännagivande om regeln om försumbart stöd, EGT nr C 68, 6.3.1996, s. 
9. 
För en detaljerad beskrivning av förfarandena se: Guide to Procedures in State Aid Cases, in 
Competition Law in the European Communities, Volume IIA - Rules applikabel tö Staten air, 
(Riktlinjer för förfaranden vid statliga stödda, enligt Europeiska gemenskapernas 
konkurrensregler, volym III, regler tillämpliga på statligt stöd) Sektion B-I, Bryssel-Luxemburg 
1995. 
17 
45. En stödåtgärd som sätts i verket utan att anmälningsplikten uppfylls är otillåten. 
Kommissionen kan ålägga medlemsstaten att uppskjuta utbetalningen av stödet i 
avvaktan på resultatet av granskningen. Om en stödåtgärd har genomförts innan 
kommissionen fattat sitt beslut, och kommissionen har förklarat att den strider mot 
gemenskapsrätten, brukar kommissionen i sitt slutgilitiga beslut ålägga den berörda 
medlemsstaten att från mottagarna kräva tillbaka det otillåtna stödet med ränta. Om 
kommissionens beslut inte följs kan kommissionen hänskjuta saken till EG-domstolen. 
Medlemsstatens förpliktelse att inte sätta sina föreslagna åtgärder i kraft förrän ett 
slutgiltigt beslut tagits av kommissionen har direkt effekt. Detta innebär att en 
konkurrent till det företag som mottagit stöd kan begära att en nationell domstol 
beslutar att vidta alla lämpliga åtgärder den nationella lagstiftningen tillåter, exempelvis 
att stoppa ytterligare utbetalningar av stöd till dess att kommissionen avgjort om stödet 
strider mot fördraget. Dessutom kan en nationell domstol i sin slutgiltiga dom besluta 
att av det stöd som givits i strid med gemenskapsrätten skall återbetalas52 eller utdöma 
skadestånd53. 
b. Anmälningsplikt enligt direktiv 83/189/EEC och gemenskapens sekundärrätt på 
miljöområdet 
46. Direktiv 83/189/EEG54 fastställer ett informationsförfarande beträffande tekniska 
standarder och föreskrifter. Där åläggs medlemsstaterna att förhandsanmäla alla 
tekniska föreskrifter, inbegripet sådana "som hänger samman med skattemässiga eller 
finansiella åtgärder som påverkar konsumtionen av produkterna genom att främja 
efterlevnaden av dessa tekniska specifikationer och krav". Denna förhandsanmälan 
skall skickas till kommissionen och sedan från kommissionen till övriga medlemsstater 
som kan inkomma med kommentarer eller ett detaljerat utlåtande. Den normala 
frysningsperioden på tre månader som föreskrivs i det här direktivet tillämpas inte på 
tekniska föreskrifter som är kopplade till skatteåtgärder, och de kommentarer eller 
detaljerade utlåtanden som kommissionen och medlemsstaterna avger får endast beröra 
de aspekter som kan utgöra handelshinder och inte de skattemässiga eller finansiella 
52 
53 
54 Se mål C-39/94, Syndicat français de l'Express international (SFEI) m.fl. mot La Poste m.fl. 
(ännu ej publicerat), punkt 71. 
Se exempelvis de sammanslagna målen C-6/90 och C-9/90, Andrea Francovich m.fl. mot 
Italien, [1990] ECR 5357, punkt 35. 
Rådets direktiv 83/189 av den 28 mars 1983 fastställer ett informationsförfarande för tekniska 
standarder och föreskrifter, EGT nr L 109, 26.4.1983, ändrat genom direktiv 88/182/EEG av 
den 22 mars 1988, EGT nr L 81, 26.3, 1988 och direktiv 94/10/EG av den 23 mars 1994, EGT 
nrL 100, 19.4.1994. 
18 
aspekterna av åtgärden55. Denna anmälningsplikt föregriper inte resultatet av den 
bedömning som görs enligt artiklarna 30 och 95. 
47. Vad beträffar gemenskapens övriga sekundärrätt på miljöområdet finns de 
föreskrifter om förhandsanmälan som står i direktiv 83/189/EEG också i artikel 16 i 
direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall. Denna artikel omfattar 
sådana åtgärder som medlemsstater avser vidta för att genomföra direktiv 94/62/EEG 
och föreskriver att en medlemsstat får ange att en anmälan samtidigt gäller direktiv 
83/189/EEG, om den föreslagna åtgärden också är en teknisk fråga som omfattas av 
detta direktiv. Detta så kallade "one-shop system" gör det möjligt för medlemsstaterna 
att till kommissionen inge endast en anmälan som omfattar båda dessa direktiv. 
48. I de fall då man inte anmäler en åtgärd som enligt dessa direktiv skall anmälas, kan 
kommissionen inleda ett överträdelseförfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget och 
skicka en formell underrättelse till medlemsstaten. I sådana fall uppmanas den berörda 
medlemsstaten att avskaffa åtgärden i sin nationella lagstiftning. Om medlemsstaten vill 
tillämpa en sådan åtgärd måste den skicka ett nytt förslag till kommissionen och anta 
det först efter anmälningsförfarandet. 
c. Anmälan om nationella åtgärder för genomförandet av gemenskapsdirektiv 
49. Varje direktiv innehåller en bestämmelse om att medlemsstaterna skall meddela 
vilka åtgärder de vidtagit för att genomföra direktivet i fråga. Detta gäller även för 
pålagor och andra ekonomiska styrmedel om det finns direktiv som innehåller 
bestämmelser om ekonomiska styrmedel, såsom artikel 15 i direktiv 75/439/EEG om 
spillolja. Om en lag som antagits för att genomföra ett direktiv inte anmäls till 
kommissionen inleds ett överträdelseförfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget. 
d. Klagomål och kommissionens undersökningar på eget initiativ 
50. Kommissionen informeras ofta om olika aspekter av miljöpålagor genom klagomål 
från företag som berörts av dem eller från andra medlemsstater. Sådana fall måste 
undersökas av kommissionen eftersom dess institutionella uppgift är att säkerställa att 
fördraget och sekundärrätten överförs till nationell lagstiftning på ett riktigt sätt. Därför 
Artikel 8.1 i direktivet. 
19 
har kommissionen rätt att på eget initiativ inleda undersökningar och inhämta 
upplysningar av medlemsstaterna om deras användning av miljöpålagor. 
IV. SLUTSATSER 
51. Användandet av miljöskatter och miljöavgifter ökar snabbt i medlemsstaterna i 
överensstämmelse med gemenskapens femte miljöhandlingsprogram och den nyligen 
gjorda översynen av detta. Kommissionen stöder denna utveckling eftersom den 
möjliggör en mer kostnadseffektiv miljöpolitik. Den kan dock stå i strid med andra 
delar av gemenskapspolitiken, särskilt vad beträffar den inre marknaden. Syftet med 
detta meddelande är att ge medlemsstaterna en vägledning så att de nationella 
initiativen i fråga om miljöpålagor och miljöavgifter är förenliga med gemenskapens 
befintliga regelverk. 
52. Det här meddelandet är ett första steg som kommissionen tagit i fråga om 
behandlingen av miljöskatter och miljöavgifter. Det visar att medlemsstaterna har ett 
betydande handlingsutrymme vid införandet av sådana styrmedel som har visat sig vara 
särskilt lämpade för att skapa en effektivare miljöpolitik. I meddelandet understryks 
emellertid också vikten av den rättsliga ram för den inre marknadens funktion, som 
medlemsstaterna måste respektera när de inför miljöskatter och miljöavgifter. I detta 
sammanhang kommer kommissionen att överväga om den vid framtida granskningar av 
pålagor som införts av miljöskäl skall lägga större vikt vid analysen av artikel 30. 
53. Med en ökande praktisk erfarenhet av användandet av miljöskatter och 
miljöavgifter i medlemsstaterna ökar också kommissionens erfarenhet av att bedöma 
dessa styrmedel på grundval av detta meddelande. Utifrån dessa upplysningar kommer 
kommissionen att granska behovet av att ta politiska initiativ så att väsentliga 
gemenskapsmål kan uppnås. 
54. För att kunna bedöma effekterna på den inre marknaden och på miljöpolitiken 
ämnar kommissionen göra en utvärdering av de ekonomiska och miljömässiga 
effekterna av användandet av dessa styrmedel och de politiska slutsatser som man kan 
dra av detta. 
20 
BILAGA I 
Översikt över miljörelaterade skatter och avgifter i EU- och EES-länder1 
Läget i oktober 1996 
Miljöskatter 
Motorbränslen 
Blyad/blyfri 
(differentierad) 
Diesel 
(kvalitetsdifferentierad) 
Kol- och energiskatt 
Svavelskatt 
Andra punktskatter 
(utom mervärdesskatt) 
Bensin 
(kvalitetsdifferentierad) 
Andra 
energiprodukter 
Andra punktskatter 
Kol- och energiskatt 
Svavelskatt 
Avgifter på NOx 
1 Fordonsskatter 
I Differentierad 
försäljningsskatt, accis 
och registreringsskatt 
(bilar) 
Differentierad väg- och 
registreringsskatt (bilar) 
Insatsvaror för 
jordbruksproduktion 
Gödningsmedel 
Bekämpningsmedel Öster­
rike 
• 
• 
• 
• 
• 
• Bel­
gien 
• 
• 
• 
• 
• Dan­
mark 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Fin­
land 
• 
• 
• Frank­
rike 
• 
• 
• 
• 
• Tysk-land 
• 
• 
• 
• Grek­
land 
• 
• 
• 
• Is­
land 
• 
• 
• 
• Ir­
land 
• 
• 
• 
• 
• Ita­
lien 
• 
• 
• 
• 
• Liech­
ten­
stein 
• 
• 
• Luxem­
burg 
• 
• 
• Neder­
län­
derna 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Norge 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Por­
tugal 
• 
• 
• Spa­
nien 
• 
• 
• 
• Sve­
rige 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Förenade 
kunga­
riket 
• 
• 
• 
21 
Översikt över miljörelaterade skatter och avgifter i EU-
Läget i oktober 1996 och EES-länder (fortsättning) 
Miljöskatter 
Andra varor 
Batterier 
Plastkassar 
Engångsförpackningar 
Däck 
Freoner och/eller haloner 
Engångsrakhyvlar 
Engångskameror 
Avgifter på smörjolja 
Avgifter på oljeutsläpp 
Lösningsmedel 
Bestämmelser 
om direkt skatt 
Miljöinve steringar/ 
accelererad avskrivning 
Arbetsgivarfmansierade 
pendlingskostnader (som 
del av beskattningsbar 
inkomst) 
Flygtransporter 
Bulleravgifter 
Andra avgifter Öster­
rike 
• 
• Bel­
gien 
• 
• 
• 
• 
• Dan­
mark 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Fin­
land 
• 
• 
• 
• 
• Frank­
rike 
• 
• Tysk­
land 
• 
• Grek­
land Is­
land 
• 
• Ir­
land Ita­
lien Liech­
ten­
stein 
• 
• 
• Luxem­
burg Neder­
län­
derna 
• 
• Norge 
• 
• 
• 
• 
• Por­
tugal 
• 
• 
• Spa­
nien 
• Sve­
rige 
• 
• 
• Förenade 
kunga-riket 
• i 
22 
Översikt över miljörelaterade skatter och avgifter i EU- och EES-länder (fortsättning) 
Läget i oktober 1996 
Miljöskatter 
Vattenavgifter 
och -skatter 
Vattenavgifter 
Avgifter på avlopp 
Avgifter på utsläpp i 
vatten 
Avgifter på uttag av 
grundvatten 
Avgifter på stallgödsel 
Avgifter på 
deponering och 
hantering av avfall 
Kommunala 
avfallsavgifter 
Avgifter för 
avfallsdeponering 
Avgifter på farligt avfall 
Avgifter eller skatter på 
avfallsupplag Öster­
rike 
• 
• Bel­
gien 
• 
• Dan­
mark 
• 
• 
• 
• 
• Fin­
land 
• 
• 
• 
• 
• Frank­
rike 
• 
• 
• 
• 
• Tysk­
land 
• 
• 
• 
• 
• 
• Grek­
land Is­
land 
• 
• 
• Ir­
land 
• Ita­
lien 
• 
• Liech­
ten­
stein 
• 
• 
• 
• 
• Luxem­
burg Neder­
län­
derna 
• 
• 
• 
• 
• 
• 
• Nor­
ge 
• 
• 
• 
• 
• Por­
tugal 
• 
• 
• 
• 
• Spa­
nien 
• 
• 
• Sve­
rige 
• 
• 
• Förenade t 
kunga­
riket 
• 
• 
• 
• 
Källa: OECD (Implementation Strategies for Environmental Taxes), 1996, uppdaterad 
1) Syftet med den här tabellen är att ge en översikt av användandet av miljöskatter och miljöavgifter i olika länder. Utformning och nivåer kan variera från land till 
land. 
23 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 9 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 14 10 
Katalognummer : CB-CO-97-033-SV-C 
ISBN 92-78-15318-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg