A4-0179/97

Resolution om förbindelserna mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sina resolutioner av den 17 juni 1988 om Europeiska gemenskapens brist på demokrati ((EGT nr C 187, 18.7.1988, s. 229.)), av den 16 februari 1989 om medlingsförfarandet ((EGT nr C 69, 20.3.1989, s. 151.)), av den 12 juli 1990 om förberedelserna för de nationella parlamentens möte om EG:s framtid («Europakongressen») ((EGT nr C 231, 17.9.1990, s. 165.)), av den 10 oktober 1991 om förbindelserna mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten efter konferensen för parlament inom Europeiska gemenskapen ((EGT nr C 280, 28.10.1991, s. 144.)),

- med beaktande av de olika förslag som lagts fram av de nationella parlamenten inom Europeiska unionen om förstärkning av deras roll i EU-frågor,

- med beaktande av slutsatserna som antogs av konferensen för organ med ansvar för EG-frågor (Cosac) den 16 oktober 1996 i Dublin,

- med beaktande av förslaget till protokoll i det irländska ordförandeskapets allmänna ram för ett utkast till revidering av fördragen,

- med beaktande av rundabordskonferensen med ledamöter från de nationella parlamenten som anordnades den 16-17 april 1997,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för institutionella frågor (A4- 0179/97), och med beaktande av följande:

A. Allmänheten kräver ett beslutsfattandet inom Europeiska unionen som skall ske så nära medborgarna som möjligt samt större insyn i och ökad demokratisk kontroll av Europeiska unionens beslutsförfaranden och förvaltningskultur.

B. Utvidgningen av EU:s behörighetsområden under de senaste åren har inte åtföljts av en motsvarande ökning av de nationella parlamentens befogenheter.

C. Den parlamentariska kontrollen av EU:s lagstiftande arbete och andra verksamheter måste förstärkas om den framtida utvecklingen av unionen skall kunna tillmötesgå medborgarnas önskemål.

D. Europaparlamentets och de nationella parlamentens roll skiljer sig och kompletterar samtidigt varandra vad gäller den mycket viktiga uppgiften att förstärka det demokratiska ansvaret i EU-frågor: Europaparlamentet kontrollerar de andra EU-institutionernas och EU-organens verksamhet och de nationella parlamenten kontrollerar sina egna nationella regeringars verksamhet inom ramen för EU.

E. De nationella parlamenten och Europaparlamentet bör ha ett nära samarbete som mål så att de på bästa möjliga sätt skall kunna utöva den politiska representation som blivit dem anförtrodd av medborgarna i Europa.

F. Det är nödvändigt att förhindra att EU:s institutionella struktur blir än mer invecklad och att bevara den nuvarande mångfalden av parlamentariska kulturer bland EU:s medlemsstater.

G. Ett antal åtgärder måste vidtas vid regeringskonferensen och i andra forum för att förstärka de nationella parlamentens roll i unionen och för att i största möjliga utsträckning och med respekt för deras unika institutionella ram öka deras gemensamma inflytande, utan att det skapas nya formella strukturer och utan att medlemsstaternas konstitutionella bestämmelser eller parlamentariska traditioner undermineras.

1. Parlamentet anser att det demokratiska ansvaret i EU-frågor bäst kan förstärkas genom en kombination av följande åtgärder:

i) mer systematisk identifiering av de områdena där det för närvarande inte är möjligt för de nationella parlamenten eller Europaparlamentet att utföra en tillräckligt effektiv demokratisk kontroll i EU-frågor,

ii) göra Europeiska unionen mer öppen och öka insynen,

iii) utöka Europaparlamentets befogenheter,

iv) förstärka de nationella parlamentens kontroll i EU-frågor,

v) intensifiera samarbetet mellan unionens parlament,

Den fortsatta bristen på demokrati

2. konstaterar att det fortfarande finns allvarliga problem i anslutning till bristen på demokrati i EU och att dessa är störst på de områden där det varken på nationell nivå eller i Europaparlamentets regi är möjligt att säkerställa en tillfredsställande kontroll,

3. anser att den nuvarande bristen på demokrati i EU kan tillskrivas följande grundläggande problem:

i) omröstning med kvalificerad majoritet har införts i rådet inom ett stort antal lagstiftningsområden, där de enskilda nationella parlamenten blivit satta på undantag vid beslutsfattandet och där Europaparlamentet likväl inte har de befogenheter som det får inom ramen för medbeslutandeförfarandet,

ii) varken rådet eller Europeiska rådet, som är viktiga EU- institutioner, kan utsättas för politiskt misstroende eftersom varken de nationella parlamenten eller Europaparlamentet kan utföra ett förtroendevotum mot dessa institutioner,

iii) den demokratiska kontrollen är ofta indirekt eller till och med obefintlig över organ (såsom rådets arbetsgrupper, kommittéerna inom ramen för kommittéförfarandet och de decentraliserade EU-organen), som fattar ett stort antal mycket tekniska beslut, har en rådgivande roll på detta området eller genomför ett stort antal av dessa,

iv) EU:s beslutsförfaranden förblir alltför hemlighetsfulla och slutna vilket är särskilt beklagligt när rådet agerar i sin egenskap av lagstiftande organ,

4. anser för övrigt att bristen på demokrati är särskilt uppenbar inom följande områden:

- den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken,

- inrikespolitiska- och rättsliga frågor,

- det ekonomiska och monetära området inom ramen för EMU,

- jordbrukspolitiken,

- internationella handelsavtal,

- förfarande för ändring av fördragen (EU-fördraget artikel N),

5. påpekar att en rad andra problem orsakas av bristen på samordning av Europaparlamentets och de nationella parlamentens verksamhet, bland annat i samband med införlivandet av EU-direktiv och bekämpningen av bedrägeri och dålig förvaltning,

6. anser att det finns en risk för att ovannämnda problem i förbindelse med det demokratiska ansvaret kommer förvärras i stället för att lösas till följd av regeringskonferensen,

7. anser i detta avseende att den troliga ökningen av antalet exempel på «flexibilitet» eller «förstärkt samarbete» som inte omfattar alla medlemsstater kommer att utgöra nya allvarliga problem för den parlamentariska kontrollen,

Större öppenhet och insyn i Europeiska unionen

8. anser att det är av central betydelse att den allmänna principen om öppenhet och insyn tillsammans med kravet på att allmänheten skall kunna ta del av dokument införlivas i fördraget, och att lämpliga genomföranderegler därefter vidtas som åtminstone skall säkerställa att rådets möten blir offentliga när det agerar i sin egenskap av lagstiftande myndighet,

9. glädjer sig över att samtliga talare vid rundabordskonferensen med deltagare från de nationella parlamenten den 16-17 april 1997 helhjärtat understödde dessa krav och uppmanar de enskilda nationella parlamenten inom unionen att enträget uppmana sina respektive regeringar att anta dessa krav vid regeringskonferensen och att därefter säkerställa uppföljningen av dem,

10. anser att den demokratiska kontrollen som de nationella parlamenten inom unionen utför skulle underlättas om regeringskonferensen ledde till en förbättring av unionens strukturer och beslutsförfaranden, bland annat i form av en minskning av antalet och en förenkling av EU:s lagstiftningsförfaranden, samt genom en sammanslagning av gemenskapsbudgeten,

Förstärkning av den demokratiska kontrollen som utförs av Europaparlamentet

11. anser att den framträdande roll som Europaparlamentet spelar i förbindelse med den demokratiska kontrollen av EU:s institutioner avsevärt skulle förstärkas om följande mycket viktiga reformer antogs:

- utvidga medbeslutandeförfarandets tillämpningsområde så att detta blir det vanliga förfarandet inom EU:s lagstiftningsområde och att även införa ett reellt medbeslutandeförfarande på budgetområdet, något som skulle upphäva skillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter,

- utvidga samtyckesförfarandets tillämpningsområde till att gälla varje ändring av fördraget, samt beslut som bygger på artikel 235 och alla andra beslut av föregiven grundlagskaraktär och förstärka Europaparlamentets roll vid tillsättandet av kommissionens ordförande, kommissionen i helhet och andra viktiga EU-utnämningar,

- låta Europaparlamentet medverka vid frågor under andra och tredje pelaren, vid förberedelse av internationella handelsavtalsförberedelser, om EMU och på andra områden såsom jordbruket,

och påminner om sina förslag gällande ovannämnda punkter i sina resolutioner av den 17 maj 1995 om hur Europeiska unionen fungerar inför regeringskonferensen 1996 - genomförande och utveckling av unionen, av den 13 mars 1996 om regeringskonferensen - förberedelser inför Europeiska rådets möte i Turin och av den 16 januari 1997 om den allmänna ramen för ett utkast till översyn av fördragen,

Förstärkt nationell parlamentarisk kontroll i EU-frågor

12. konstaterar att de nationella parlamentens kontrollmetoder vad gäller EU- frågor uteslutande är en nationell angelägenhet och uppmanar medlemsstaterna att utföra regelbundna utbyten av erfarenheter på detta område så att parlamenten hålls underrättade om vad som sker i andra medlemsstater och så att bästa kontrollmetod kan tillämpas i större utsträckning,

13. anser emellertid att ett antal åtgärder borde vidtas på europeisk nivå för att underlätta för de nationella parlamenten att utföra denna kontroll,

14. stöder kraftigt förslaget om minimifrister för att behandla EU:s lagstiftande dokument som lades fram på Cosac:s sammanträde i oktober 1996 i Dublin, och togs upp i det irländska ordförandeskapets förslag till fördrag samt av ett stort antal enskilda nationella parlament,

15. stöder dessutom förslagen om införlivandet av en minimiperiod på fyra veckor i en reviderad version av nuvarande förklaring nr 13 och att ge denna icke- bindande förklaring giltighet som fördrag genom att ändra den till ett protokoll,

16. anser emellertid att följande praktiska problem måste lösas om det nya systemet med minimifrister skall kunna fungera ordentligt:

- en minimifrist på fyra veckor bör även tillämpas i förbindelse med behandlingen av lagstiftningsförberedande dokument, som till exempel grön- och vitböcker och kommissionens andra diskussionsdokument,

- definitionen av «lagstiftning» i samband med protokollen bör inte ensidigt fastställas i rådets egen arbetsordning, utan bör fastställas genom en gemensam överenskommelse mellan Europaparlamentet, kommissionen och rådet, efter att ha hört de nationella parlamenten,

- minimifristen skall börja löpa när rådet överlämnar den sista språkversionen av ett dokument till berörda medlemsstats regering,

- villkoren för undantag vid brådskande fall bör klart och tydligt framgå i genomförandereglerna och varje begäran om brådskande behandling bör erforderligen bestyrkas,

- de nationella parlamenten bör hållas informerade och höras om alla väsentliga ändringar i en text under loppet av lagstiftningsförfarandet; Europaparlamentet bör försöka främja största möjliga öppenhet i anslutning till förlikningsframsteg inom medbeslutandeförfarandet,

17. uppmanar att elektronisk överföring av kommissionsdokument och andra EU- dokument, utnyttjas i större utsträckning,

18. föreslår dessutom att den elektroniska överföringen av dokument skall utföras i bägge riktningarna för att främja åsikts- och informationsutbyte mellan parlamenten i unionen och EU:s institutioner,

19. kräver att de nationella parlamenten skall få det årliga lagstiftningsprogrammet så snart som möjligt efter det att det utarbetats av kommissionen, så att dessa får möjlighet att granska innehållet och uttrycka sina synpunkter; kräver vidare att de regelbundet skall informeras om årsprogrammets genomförande,

20. anser att de nationella parlamenten på detta sätt informellt skulle kunna deltaga i lagstiftningsplaneringen på ett tidigt stadium och samtidigt även göra det möjligt för de nationella parlamenten att undersöka huruvida planerade lagstiftningsförslag är förenliga med subsidiaritetsprincipen,

21. konstaterar att ytterligare förslag har lagts fram för att ge de nationella parlamentens rätt att vända sig till Europeiska gemenskapernas domstol om institutionerna överskridit sina befogenheter eller vid oförenlighet med fördraget, men anser att de konstitutionella invändningarna mot detta förslag, som påpekades av en rad ledamöter i de nationella parlamenten vid rundabordskonferensen den 16-17 april 1997, väger tyngre än de möjliga fördelarna,

Förstärkt samarbete mellan parlamenten i unionen

22. stödjer slutsatserna från Cosacs sammanträde den 16 oktober 1996 i Dublin vad gäller förbättringen av Cosacs arbetsmetoder genom till exempel bättre framförhållning och bättre förberedelser av dess sammanträden,

23. stödjer dessutom förslaget om att ge Cosac möjlighet att lägga fram förslag i frågor av allmänt intresse, såsom subsidiaritet eller frågor under andra och tredje pelaren; anser att förslagen därvid bör framläggas för Europaparlamentet, rådet eller kommissionen och att detta inte skulle kollidera med medlemsstaternas konstitutionella traditioner eller skapa problem vad gäller Cosacs representativa funktion,

24. erkänner att det för närvarande inte finns någon önskan om att sammankalla en parlamentskonferens inom unionen, men rekommenderar att förklaring nr 14 bibehålls i sin nuvarande form eftersom den kan komma att bli värdefull i framtiden,

25. uppmanar till intensifierat samarbetet mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten på flera nivåer, till exempel genom gemensamma sammanträden mellan nationella utskott och EU-utskott från samma behörighetsområde, bilaterala utskottssammanträden och sammanträden mellan föredraganden från de nationella utskotten och EU-utskotten och mellan företrädare för motsvarande politiska grupper,

26. anser att de ömsesidiga resurserna som de nationella parlamenten och Europaparlamentet ställer till varandras förfogande har utvecklats något under de senaste åren, men att de fortfarande varierar mycket från land till land och fortfarande är otillräckliga; konstaterar att behovet av att ställa sådana ömsesidiga resurser till varandras förfogande inte omnämns i Cosacs slutsatser från Dublin eller i det irländska ordförandeskapets förslag till protokoll, till skillnad från i nuvarande förklaring nr 13 och uppmanar att detta skall införlivas i nya protokoll,

27. betonar Europaparlamentets åtagande att inte uttala sig till förmån för reformen av fördragen om dessa inte uppfyller kraven att unionen skall bli mer effektiv, mer demokratisk och mer öppen och ge uttryck för en önskan om att de nationella parlamenten skall ta hänsyn till detta yttrande från Europaparlamentet vid ratificeringsprocessen,

28. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen och de nationella parlamenten.