Särskild rapport Att uppnå sparsamhet:  
att hålla kostnaderna  
för EU‑finansierade 
projektbidrag inom 
landsbygdsutveckling 
under kontrollSV 2014  nr 22
EUROPEISKA
REVISIONSRÄTTEN

EUROPEISKA REVISIONSRÄTTEN  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tfn. +352 4398-1
E-post: eca-info@eca.europa.eu  
Internet: http://eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA  
YouTube: EUAuditorsECA
En stor mängd övrig information om Europeiska unionen är tillgänglig på internet  
via Europa-servern ( http://europa.eu ).
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå, 2014
ISBN 978-92-872-1408-9
doi: 10.2865/23257
© Europeiska unionen, 2015
Kopiering tillåten med angivande av källan.
Printed in Luxembourg
Att uppnå sparsamhet:  
att hålla kostnaderna 
för EU‑finansierade 
projektbidrag inom 
landsbygdsutveckling 
under kontroll
(i enlighet med artikel 287.4 andra stycket i EUF‑fördraget)Särskild rapportSV 2014  nr 22
02
 Innehåll
Punkt
 Ordförklaringar
I–IX Sammanfattning
1–15 Inledning
16–20 Revisionens inriktning och omfattning samt revisionsmetod
21–100 Iakttagelser
21–35 Del I  – Vägledning, övervakning och korrigering: Europeiska kommissionens ansvar för att se till 
att EU:s landsbygdsutvecklingsmedel används väl
24–29 När granskningar visade på brister i kontrollerna av projektkostnader reagerade kommissionen med att 
föreslå finansiella korrigeringar och uppmana medlemsstaterna att ta fram handlingsplaner
30–31 Kostnaderna kunde ha hanterats bättre om kommissionen hade gett vägledning och upptäckt bristerna 
mycket tidigare under programperioden
32–35 Kommissionens initiativ på senare tid har gett en del resultat, men handlingsplanerna behandlar inte 
riskerna avseende kostnadernas rimlighet tillräckligt ingående
36–55 Del II – Skydd mot alltför högt ställda krav i specifikationerna: metoder för att se till att de poster 
som bidraget godkänns för är rimliga
38–42 Det är lätt och effektivt att begränsa bidrag för kostnaderna för en standardspecifikation när det finns 
många liknande projekt eller vanliga utgiftstyper
43–55 När det gäller andra åtgärder där det är motiverat med hänsyn till risken bör de föreslagna kostnaderna 
utvärderas så att man ser till att de specificerade kraven är rimliga
56–87 Del III – Att få det bästa priset: metoder för att se till att priserna för de godkända posterna är 
rimliga
58–63 Att använda förenklade kostnadsalternativ när så är möjligt (eller att använda maximala kostnader på ett 
liknande sätt) minskar riskerna för alltför höga priser på ett effektivt sätt – så länge de fastställs på rätt nivå
64–74 Att jämföra priserna för posterna i ansökan med oberoende prisuppgifter kan ge garantier för att priserna 
är rimliga men metoden kan vara svår att genomföra
75–85 Att jämföra anbud från olika leverantörer kan vara en enkel metod för att fastställa marknadspriser men det 
behövs skydd mot manipulering och bedrägerier
86–87 I de fall där en bedömning krävs kan ett utlåtande från en oberoende expert eller en utvärderingspanel ge 
värdefulla garantier och vara särskilt kostnadseffektivt när det gäller fall med högre risk
03 Innehåll
88–92 Del IV – Att ha kontroll efter det att projektet har godkänts: metoder för att se till att de kostnader 
som faktiskt ersätts är rimliga
90–91 Kontrollsystemen bör upptäcka och undersöka eventuella större ändringar av projektet efter det att 
bidraget har godkänts och på så sätt garantera att de kostnader som ersätts fortfarande är rimliga
92–94 Klara regler, tydliga redovisningar och kontroller av urval av betalningar kan avskräcka de sökande från att 
dölja prisnedsättningar, rabatter eller andra fördelar som leverantören erbjuder som sänker den verkliga 
kostnaden
95–100 Del V – Att bli effektiv: metoder för att se till att krav ‑ och kontrollnivån står i proportion till 
risknivån
96–98 När sannolikheten för och den potentiella effekten av riskerna är liten kan kontrollsystemen utformas på 
ett sätt som minimerar den administrativa bördan
99–100 Poster med ett högt värde, projekt med höga stödsatser och andra riskfaktorer motiverar fler kontroller
101–111 Slutsatser och rekommendationer
 Bilaga  I —  Checklista som revisionsrätten har tagit fram för att bedöma kontrollsystemens 
utformning med avseende på riskerna med landsbygdsutvecklingskostnader
 Bilaga  II — Landsbygdsutvecklingsprogram som valts ut för skrivbordsgranskning
 Bilaga  III —  Hur förenklade kostnadsalternativ används inom de 
88 landsbygdsutvecklingsprogrammen
 Bilaga  IV —  Översikt över metoder som används i de landsbygdsutvecklingsprogram som valts 
ut för skrivbordsgranskning
 Kommissionens svar
04
 Ordförklaringar
Ersättning av faktiska kostnader : Bidrag som grundas på de stödberättigande kostnader som förekommit. 
Stödmottagaren måste i allmänhet visa upp betalda fakturer som bevis.
Förenklade kostnadsalternativ : Bidrag som är oberoende av de kostnader som faktiskt har förekommit. De 
huvudsakliga formerna av förenklade kostnader är följande:
 οStandardiserade enhetskostnader : Bidragsbeloppet beräknas utifrån en enhetskostnad som fastställs på 
förhand. 
Exempel: En markägare tilldelas ett bidrag för att plantera en ny häck som främjar djurlivet med inhemska träd ‑
slag. Den standardiserade enhetskostnaden per meter häck är 50 euro. Om markägaren planterar en 100 meter 
lång häck blir bidraget 5 000 euro (50 euro x 100), oavsett de faktiska kostnaderna för att köpa växterna och 
plantera häcken.
 οFinansiering till en schablonsats : Bidragsbeloppet fastställs för särskilda kategorier av stödberättigande kost ‑
nader genom att en procentsats tillämpas på andra kategorier av stödberättigande kostnader. 
Exempel: En jordbrukare tilldelas ett bidrag för att bygga en ny ladugård för boskap till en kostnad av 
100 000  euro. Schablonsatsen för arkitekternas och lantmätarnas arvoden är 10 %. Jordbrukaren får utöver bidra ‑
get för själva byggarbetet ett bidrag på 10 000 euro för kostnaderna för arkitekterna och lantmätarna, oavsett 
hur stora arvodena är.
 οEnhetsbelopp : ett fast bidragsbelopp betalas ut när den specifika verksamheten/outputen har åstadkommits 
eller de specifika resultaten har uppnåtts. 
Exempel: En kommun tilldelas ett bidrag för att anordna ett evenemang. Enhetsbeloppet för sådana evenemang 
är 10 000 euro. Kommunen får beloppet, oavsett vilka faktiska kostnader evenemanget medför, på villkor att 
kommunen uppfyller bidragsvillkoren för antalet deltagande personer och längden på evenemanget.
”Gold‑plating” : (förgyllning) Att man går utöver vad som är nödvändigt eller inbegriper överdådiga, dyra eller 
onödiga delar i ett projekt. I rapporten används termen gold‑plating för när varor (eller tjänster) förvärvas som är 
av högre kvalitet eller har mer specificerade krav än nödvändigt, t.ex. att man köper en lyxbil i stället för ett billigt 
nyttofordon.
Kontrollsystem : Uppsättning regler och förfaranden som används för att en organisation eller ett utgiftsprogram 
ska uppnå sina mål.
Landsbygdsutvecklingsprogram : Ett dokument som en medlemsstat utarbetar och kommissionen godkänner för 
att planera och genomföra EU:s landsbygdsutvecklingspolitik på regional eller nationell nivå.
05 Ordförklaringar
Medlemsstaternas myndigheter : Medlemsstaterna eller deras regioner utser en förvaltningsmyndighet  som 
ansvarar för att planera, genomföra och utvärdera landsbygdsutvecklingsprogrammet och ett utbetalande organ , 
som kan ta på sig en del av dessa uppgifter och som gör utbetalningar till bidragsmottagarna.
Output : Det som produceras eller åstadkoms genom att ett ”projekt” genomförs.
Programperiod : Den period som landsbygdsutvecklingsprogrammen omfattar. Granskningen gäller perioden 
2007–2013. Betalningarna till de finansierade projekten under denna period kan fortsätta fram till december 2015. 
Landsbygdsutvecklingsprogrammen för perioden 2014–2020 hade inte antagits när vi gjorde vår granskning.
Projekt : En investering, tjänst eller annan verksamhet som man har sökt/fått bidrag för.
Referenspriser : Priser på delar av utrustning, maskiner, byggmaterial eller byggkostnader, arbetskostnader osv. 
mot vilka medlemsstaternas myndigheter utvärderar de projektkostnader som anges i bidragsansökan.
Resultat : De direkta effekter eller förändringar som uppstår genom ett projekt.
Åtgärd : Ett stödsystem för att genomföra en strategi. En åtgärd fastställer reglerna för de projekt som kan 
finansieras. Investeringsåtgärder  är åtgärder som ger ekonomiskt stöd för förvärv av maskiner och utrustning, för 
byggarbeten eller för något annat arbete som återplantering av skog.
06
 Sammanfattning
I
Vår granskning gäller kostnaderna för EU:s landsbygds ‑
utvecklingspolitik. Den är inriktad på de bidrag som ges 
för kostnaderna för investeringar och andra projekt som 
jordbrukare, företag, lokala myndigheter och andra orga ‑
nisationer i landsbygdsområden genomför. Bidragen, som 
står för ungefär hälften av de 100  miljarder  euro i EU‑utgif ‑
ter som planerades för perioden 2007–2013, förvaltas av 
medlemsstaterna under kommissionens övervakning.
II
När så stora belopp står på spel har både EU och med ‑
lemsstaterna intresse av att se till att kostnaderna för 
landsbygdsutvecklingsbidrag hålls under kontroll. Det är 
en central del av ”den sunda ekonomiska förvaltning” som 
krävs enligt EU:s budgetförordningar, enligt vilka alla för ‑
valtare av EU‑budgeten förväntas tillämpa principen om 
sparsamhet, det vill säga ge stöd till rätt saker  till bästa pris .
III
Revisionsrätten granskar landsbygdsutvecklingsutgifter 
varje år och presenterar granskningsresultaten i sina 
årsrapporter och särskilda rapporter. En återkommande 
iakttagelse är att medlemsstaternas myndigheter inte i 
tillräcklig utsträckning ser till att kostnaderna för lands ‑
bygdsutvecklingsbidrag är rimliga. Det finns ett tydligt 
behov av att förbättra den ekonomiska förvaltningen 
på detta område. Det har fått revisionsrätten att detalj ‑
granska riskerna och de metoder som kommissionen och 
medlemsstaterna har för att hantera dessa risker.IV
Revisionsrätten konstaterade att de metoder som används 
inte var de mest ändamålsenliga för att hålla landsbygds ‑
utvecklingskostnaderna under kontroll. Kommissionen 
reagerade först efter det att problem hade uppstått i 
stället för att se till att systemen var tillförlitliga redan 
från början. Medlemsstaternas kontrollsystem hanterade 
endast en del av riskerna avseende sparsamhet eller så var 
de bristfälliga. Det fanns ändamålsenligare metoder men 
de tillämpades inte i någon större omfattning.
V
Kommissionen erbjöd ingen vägledning och spred inte 
heller god praxis i början av programperioden 2007–2013: 
den såg inte till att medlemsstaternas system var ända ‑
målsenliga innan de började godkänna stora bidragsvoly ‑
mer. När den väl började agera hade redan en stor del av 
projektbidragen godkänts. Men sedan 2012 har kommis ‑
sionen använt en aktivare och mer samordnad metod. Om 
den genomförs till fullo med större fokus på sparsamhet 
bör det leda till bättre ekonomisk förvaltning under nästa 
programperiod.
VI
Till 2014 hade alla de 15 största landsbygdsutvecklings ‑
programmen i medlemsstaterna de grundläggande 
system som krävs enligt förordningarna för att kontrollera 
landsbygdsutvecklingskostnaderna. Men alla hade brister 
när det gällde de största riskerna, vilket gjorde att kostna ‑
derna för landsbygdsutvecklingsbidrag inte kontrollera ‑
des väl på ett övergripande plan. En analys av information 
från samtliga 88 landsbygdsutvecklingsprogram visar 
att en liknande situation råder över hela EU. Framför allt 
konstaterades följande:
a) Medlemsstaternas kontrollsystem var inriktade 
på priserna  på de olika varorna eller arbetena i bi ‑
dragsansökningarna och beaktade i mycket mindre 
utsträckning huruvida själva posterna var rimliga eller 
om bidraget var kostnadseffektivt i förhållande till de 
politiska målen. Det leder till risker för gold‑plating 
och för att man får dålig valuta för pengarna.
b) De metoder som myndigheterna främst använde för 
att kontrollera om bidragsansökningarna innehöll 
rimliga priser var att de jämförde anbud från olika le ‑
verantörer eller jämförde dessa med referenspriserna. 
Vi konstaterade att systemen i vissa medlemsstater 
gav få garantier för att kostnaderna var rimliga – t.ex. 
användes referenspriser som låg 30 % över de verkliga 
marknadspriserna.
Sammanfattning 07
c) Bidrag godkänns på förhand och betalas ut när den 
sökande har köpt de aktuella varorna eller genomfört 
arbetena. När ändringar gjordes av ett projekt efter 
det att bidraget hade godkänts fanns det kryphål i en 
del medlemsstaters system som gjorde att kostnader 
kunde ersättas trots att man inte hade kontrollerat om 
de var rimliga.
d) Krav ‑ och kontrollnivån tog i allmänhet inte hänsyn 
till de olika risknivåerna. Många myndigheter i med ‑
lemsstaterna hade samma metod för att kontrollera 
ett bidrag på 10 000 euro som ett bidrag på en mil ‑
jon euro. I de fall där riskerna var begränsade använde 
man sig inte av möjligheten till förenkling i någon 
större omfattning.
VII
Detta får revisionsrätten att dra slutsatsen att det finns 
stort utrymme att göra besparingar på projektbidragen 
inom landsbygdsutveckling under perioden 2014–2020 
med hjälp av bättre metoder för att kontrollera kostna ‑
derna. De medlen skulle kunna användas till att finansiera 
nya projekt som leder till mer output och bättre resultat 
och till att målen uppnås i större utsträckning.
VIII
Revisionsrätten konstaterade även att det finns funge ‑
rande och kostnadseffektiva metoder för att minska de 
konstaterade riskerna  – varav de flesta redan genomförs 
i en eller annan medlemsstat.
IX
Revisionsrätten rekommenderar därför att kommissionen 
och medlemsstaterna ser till att de metoder som används 
för alla landsbygdsutvecklingsprogram kan hantera 
de risker som beskrivs i denna rapport innan de ingår 
åtaganden under den nya programperioden. I bilagan 
finns kriterier för att bedöma detta. En förhandsbedöm ‑
ning från medlemsstaternas myndigheter bör ingå i den 
processen. Revisionsrätten rekommenderar också att 
kommissionen och medlemsstaterna tidigt under den 
nya programperioden kontrollerar att systemen fungerar 
effektivt och är ändamålsenliga.
08
 Inledning
Skäl till granskningen: bättre 
kontroll över landsbygds ‑
utvecklingskostnader skulle 
kunna generera stora besparingar
01 
Vår granskning gäller kostnaderna 
för EU:s landsbygdsutvecklingspoli ‑
tik. Den är inriktad på de bidrag som 
ges för kostnaderna för investeringar 
och andra projekt som jordbrukare, 
företag, lokala myndigheter och andra 
organisationer i landsbygdsområ ‑
den genomför. Bidragen förvaltas 
av medlemsstaternas myndigheter 
under kommissionens överinseende 
enligt reglerna i EU‑förordningarna1. 
I allmänhet godkänns bidragen utifrån 
en projektspecifikation och de priser 
som den sökande anger och betalas ut 
när den sökande har köpt de aktuella 
varorna eller genomfört arbetena.
02 
Under programperioden 2007–2013 
planerade EU att använda nära 
100 miljarder  euro till landsbygdsut ‑
veckling. Medlemsstaterna planerade 
även att bidra med ytterligare 55 mil ‑
jarder  euro från sina egna nationella 
och regionala budgetar. När sådana 
stora belopp står på spel har både 
EU och medlemsstaterna intresse av 
att se till att kostnaderna för lands ‑
bygdsutvecklingsbidrag hålls under 
kontroll. Det är en central del av ”den 
sunda ekonomiska förvaltning” som 
krävs enligt EU:s budgetförordningar, 
enligt vilka alla förvaltare av EU‑bud ‑
geten förväntas tillämpa principen om 
sparsamhet, ändamålsenlighet och 
effektivitet.03 
Vid sina granskningar av landsbygds ‑
utvecklingspolitiken 2007–2013 har 
dock revisionsrätten konstaterat att 
de nationella och regionala myndig ‑
heterna inte i tillräcklig utsträckning 
ser till att projektkostnaderna för vilka 
dessa bidrag ges är rimliga. Kommis ‑
sionen har kommit fram till liknande 
slutsatser efter sitt eget gransknings ‑
arbete. Närmare uppgifter finns 
i punkterna 24–26.
04 
Det tyder på att bättre kontroll av 
kostnaderna skulle kunna generera 
betydande besparingar på bidragen 
för landsbygdsutvecklingsprojekt sam ‑
tidigt som man fortfarande åstadkom ‑
mer samma output och resultat och 
uppnår samma mål. Revisionsrätten 
anser att det går att göra stora be ‑
sparingar. Om man bara sparar några 
hundra euro på varje investerings ‑
projekt skulle det generera många 
miljoner euro i besparingar. Varje be ‑
sparing på 1 % skulle ge en besparing 
på 500 miljoner euro i EU‑budgeten 
under programperioden2. Dessa medel 
skulle kunna ställas till förfogande för 
att finansiera nya projekt som leder till 
mer output och bättre resultat och till 
att målen uppnås i större utsträckning.1 Rådets förordning (EG) nr 
1698/2005 av den 20 
september 2005 om stöd för 
landsbygdsutveckling från 
Europeiska jordbruksfonden 
för landsbygdsutveckling 
(EFLU) (EUT L 277, 21.10.2005,  
s. 1), kommissionens 
förordning (EG) nr 1974/2006 
av den 15 december 2006 om 
tillämpningsföreskrifter för 
rådets förordning (EG) nr 
1698/2005 om stöd för 
landsbygdsutveckling från 
Europeiska jordbruksfonden 
för landsbygdsutveckling 
(EJFLU) (EUT L 368, 23.12.2006,  
s. 15) och kommissionens 
förordning (EU) nr 65/2011 av 
den 27 januari 2011 om 
tillämpningsföreskrifter för 
rådets förordning (EG) nr 
1698/2005 vad gäller 
kontroller och tvärvillkor 
i samband med stöd för 
landsbygdsutveckling 
(EUT L 25, 28.01.2011, s. 8) 
gäller för programperioden 
2007–2013. Detta arrange ‑
mang brukar kallas “delad 
förvaltning”. Kommissionen 
behåller det övergripande 
ansvaret men godkänner  
inte själv bidrag eller gör 
utbetalningar till stödmotta ‑
gare eftersom sådana 
uppgifter utförs av medlems ‑
staternas myndigheter.
2 Investeringsåtgärderna står för 
ungefär hälften av de 
planerade landsbygdsutveck ‑ 
lingsutgifterna.
09 Inledning
05 
En liknande uppsättning landsbygds ‑
utvecklingsåtgärder ska genomföras 
under programperioden 2014–2020, 
och godkännandet av nya bidrag vän ‑
tas komma i gång under 2015. Kommis ‑
sionen arbetar med medlemsstaterna 
för att göra kontrollsystemen ändamål ‑
senligare och se till att de bättre följer 
förordningarna. Med tanke på utsikten 
att förbättringar av den ekonomiska 
förvaltningen på det här området skul ‑
le kunna leda till verkliga besparingar 
och ett bättre utnyttjande av EU‑bud ‑
geten beslutade revisionsrätten sig 
för att bidra till den processen med en 
fördjupad granskning av nuvarande 
metoder för att kontrollera kostnader ‑
na för landsbygdsutveckling3.Landsbygdsutvecklingspolitiken: 
mer än en miljon enskilda bidrag 
betalades ut till jordbrukare, 
småföretag, lokala myndigheter 
och andra organisationer 
i landsbygdsområden
06 
Landsbygdsutvecklingspolitiken 
2007–2013 omsattes i praktiken via 
88 nationella eller regionala lands ‑
bygdsutvecklingsprogram över hela 
EU. Programmen bestod av ett an ‑
tal ”åtgärder” (stödordningar), som 
var och en inriktade sig på specifika 
mottagargrupper och projekttyper 
genom en uppsättning stödvillkor 
och projekturvalskriterier. Medlems ‑
staternas myndigheter fastställde 
bidragssatserna (inom de gränser som 
fastställs i förordningarna) och de va ‑
rierade från under 10 % upp till 100 % 
av de stödberättigande kostnaderna, 
beroende på vilken åtgärd det var. Via 
åtgärderna strävar EU efter att inrätta 
och stödja verksamhet som bidrar till 
att de politiska målen uppnås, det vill 
säga att stärka jord ‑ och skogsbrukets 
konkurrenskraft, förbättra miljön och 
landskapet, höja livskvaliteten på 
landsbygden och främja en diversifie ‑
ring av landsbygdsekonomin4. Exem ‑
pel på de olika typerna av projekt finns 
i ruta 1 .3 Revisionsrättens uppdrag är 
att bidra till att förbättra EU:s 
ekonomiska förvaltning, 
främja redovisningsskyldighet 
och insyn och fungera som en 
oberoende väktare av 
unionsmedborgarnas 
ekonomiska intressen. 
Revisionsrättens roll som EU:s 
oberoende externa revisor 
består i att kontrollera att 
EU‑medlen bokförs korrekt, 
uppbärs och används 
i enlighet med tillämpliga 
regler och förordningar och 
att de ger valuta för pengarna. 
Närmare information finns på: 
http://www.eca.europa.eu/en/
Pages/MissionObjectives.aspx
4 Mer information om lands ‑ 
bygdsutvecklingspolitiken 
finns på kommissionens 
webbplats: http://ec.europa.
eu/agriculture/rurdev/
index_en.htm
10 Inledning Ruta 1
Utbildning för jordbrukare som finansieras via åtgärden 
”utbildning och information” (Bulgarien)
Besprutningsmaskin som finansieras via åtgärden 
”modernisering av jordbruksföretag” (Tyskland)
Ladugård för boskap med halmspridningsutrustning som finansieras 
via åtgärden ”modernisering av jordbruksföretag” (Luxemburg)
Torkning av spannmål och lagringsanläggningar som 
finansieras via åtgärden ”värdeökning på jordoch skogs ‑
bruksprodukter” (Litauen)
Droppbevattningssystem som finansieras via åtgärden 
”infrastruktur som hänger ihop med utvecklingen av 
jordoch skogsbruket” (Grekland)
Terpentintallar som planterades via åtgärden ”restaure ‑
ring av skogstillståndet” (Frankrike)
Blomsterbutik som finansieras via åtgärden ”stöd för 
etablering och utveckling av mikroföretag” (Sverige)
Café i  en naturpark som finansieras via åtgärden ”främ ‑
jande av turismverksamhet” (Storbritannien)Politiskt mål: Höja livskvaliteten på landsbygden och främja diversifiering av landsbygdsekonominPolitiskt mål: Förbättra miljön och landskapetPolitiskt mål: Stärka jord- och skogsbrukets konkurrenskraftExempel på projekt som finansieras via landsbygdsutvecklingsprogrammen
11 Inledning Ruta 2 Figur 1Typiska steg när man ansöker om och får ett bidrag
Den sökande Medlemsstatens myndigheterFår in anbud från 
leverantörer ochuppskattarprojektkostnaderKontrollerar att kostnaderna är rimligaGenomför projektKontrollerar begäran om bidrag
Betalar den procentandel av de godkändakostnaderna som man kommitöverens om Betalar fakturor
Begär utbetalning 
av bidragGodkänner bidrag Utarbetar projektförslag och ansöker om bidrag
Vanliga metoder för att kontrollera att projektkostnaderna  
i bidragsansökningarna är rimliga
Förenklat exempel : En jordbrukare behöver en ny traktor på 75 hästkrafter. Han får in anbud från 
tre leverantörer: Anbud A 44 000 euro, anbud B 46 000 euro och anbud C 48 000 euro. Han väljer 
anbud B och ansöker om ett landsbygdsutvecklingsbidrag på 50 % av kostnaden.
Jämförelse mellan olika anbud : medlemsstaternas myndigheter jämför anbuden A, B och C och beslutar om 
den kostnad som den sökande begär ersättning för (anbud B: 46 000 euro) är rimlig.
Marknadsundersökning : medlemsstaternas myndigheter kontaktar andra leverantörer eller gör efterforsk ‑
ningar på internet om kostnaden för motsvarande traktorer på 75 hästkrafter och jämför med anbud B.
Expertutlåtande : medlemsstaternas myndigheter ber en agronom att bekräfta att anbud B är rimligt. De kan 
också be en utvärderingskommitté om ett utlåtande.
Referenspriser : myndigheterna jämför anbud B med en databas över priser för olika fabrikat och modeller 
av traktorer. Om referenspriset är 45 000 euro kan de ändå bevilja ett bidrag på 23 000 euro som grundas på 
anbud B om de anser att kostnaden på 46 000 euro är motiverad. Alternativt kan de tillämpa referenspriset 
som ett tak och bevilja ett bidrag på 22 500 euro.
Förenklade kostnadsalternativ : i stället för att kontrollera om anbud B är rimligt kan medlemsstaternas 
myndigheter erbjuda ett enhetsbelopp på 20 000 euro för inköp av en traktor. Summan betalas ut oavsett vil ‑
ken typ av traktor det är eller oavsett den faktiska kostnaden. Alternativt kan de fastställa en högsta kostnad  
på 40 000 euro per traktor och ersätta 50 % av de faktiska kostnaderna upp till det beloppet.07 
När det gäller de flesta av de åtgärder 
som ingår i vår granskning (se revi ‑
sionens inriktning och omfattning 
i punkt 16) får den sökande ersättning 
för de godkända utgifter som upp ‑
kommit. En typisk process för att få ett 
bidrag på kostnadsersättningsbasis 
finns i  figur 1 .08 
De metoder som medlemsstaternas 
myndigheter i huvudsak använder för 
att kontrollera projektkostnaderna i bi ‑
dragsansökningar illustreras i  ruta 2 .
12 Inledning
09 
När det gäller de viktigaste inves ‑
teringsåtgärderna ligger de totala 
projektkostnaderna i genomsnitt på 
ungefär 125 000 euro. Det bidragsbe ‑
lopp som kan betalas ut för projekt ‑
kostnaderna beror på stödsatsen men 
åtgärderna kännetecknas av ett stort 
antal relativt små bidrag – varav några 
kan ligga under 1 000 euro – och ett 
mindre antal stora bidrag, som kan 
överstiga en miljon euro. Medlems ‑
staternas myndigheter räknar med att 
de ska ha godkänt ungefär 1,4 miljon 
enskilda bidrag när programperioden 
är slut.
Riskanalys: bidragsbetalningar 
kan vara för höga om de görs för 
onödiga kostnader eller kostnader 
som bygger på icke konkurrens ‑
kraftiga priser
10 
Såsom beskrivs ovan gäller principen 
om sparsamhet för alla bidrag eller be ‑
talningar från EU‑budgeten. Enligt den 
här principen ska subventioner beviljas 
för rätt saker  till bästa pris . I samband 
med landsbygdsutvecklingsprojekt be ‑
tyder det att de varor för vilka bidraget 
ges bör vara av den typ och kvalitet 
och i den kvantitet som behövs för att 
åstadkomma den förväntade outputen 
och de förväntade resultaten. Bidraget 
för dessa varor bör grundas på det 
lägsta tillgängliga pris som uppfyller 
de ställda kraven.11 
I de flesta fall ges bidrag för endast en 
del av de totala projektkostnaderna, 
och de sökande måste betala resten 
med egna resurser, vilket ger den 
sökande ett incitament att begränsa 
projektkostnaderna. I de fall där stöd ‑ 
satserna är låga kan incitamentet vara 
stort – men ju högre stödsatserna är, 
desto mindre blir incitamentet.
12 
Alla subventioner snedvrider det verk ‑
liga kostnadsnyttoförhållandet, vilket 
kan uppmuntra den sökande att ange 
en högre kostnadslösning än nödvän ‑
digt, från gold‑plating (se Ordförkla -
ringar ) till investeringar som inte står 
i proportion till den output eller de 
resultat som man förväntar sig uppnå 
genom projektet. Därmed finns det 
risk för att de varor som finansieras blir 
fler och har högre kvalitet än vad som 
behövs (risk för ” alltför högt ställda 
krav ”), vilket utgör en onödig kostnad 
för EU och nationella budgetar.
13 
Subventioner minskar även den sökan ‑
des incitament att leta efter de bästa 
priserna. Sökande kan föredra att 
gynna en dyrare leverantör. I extrem ‑
fallet finns det en möjlighet att de eller 
leverantörerna manipulerar processen 
och på så sätt driver upp kostnaderna. 
Allt detta innebär en risk för att bidra ‑
get grundas på priser som är högre 
än det lägsta tillgängliga priset på en 
konkurrenskraftig marknad för varor 
som uppfyller de ställda kraven (risk 
för ” icke konkurrenskraftiga priser ”).
13 Inledning
14 
Det är viktigt att de metoder som 
medlemsstaternas myndigheter har för 
att hantera dessa risker är ändamålsen ‑
liga eftersom dålig valuta för pengarna 
och bedrägerier inte bara ökar kostna ‑
derna för budgeten utan också fläckar 
ner EU:s anseende. Men man måste 
hitta en balans mellan kostnaderna för 
att genomföra kontrollsystemen och 
de fördelar som man uppnår genom 
att minska dessa risker. De sökande har 
kostnader för att lämna den informa ‑
tion som krävs för att styrka bidrags ‑
ansökningarna. Medlemsstaterna har 
kostnader för att kontrollera och utvär ‑
dera denna information. De kostnader ‑
na bör stå i proportion till riskerna: ett 
bidrag på en miljon euro kan motivera 
flera dagars arbete om det är nödvän ‑
digt att fastställa att kostnaderna är 
rimliga. Ett bidrag på 1 000 euro gör 
det inte.
15 
Slutligen finns det en för att kommis ‑
sionen inte upptäcker några brister 
i medlemsstaternas kontrollsystem 
eller inte vidtar korrigerande åtgärder 
i tid när brister konstateras.
14
 Revisionens inriktning och 
omfattning samt revisionsmetod
Revisionens inriktning och 
omfattning: landsbygds ‑
utvecklingsåtgärder som 
genomförs via bidrag
16 
De risker som konstaterats ovan gäller 
särskilt för landsbygdsutvecklings‑  
åtgärder som genomförs med hjälp av 
bidrag för de kostnader som stödmot ‑
tagaren har. Dessa åtgärder, som står 
för ungefär 50 % av de totala plane ‑
rade landsbygdsutvecklingskostna ‑
derna för perioden 2007–20135, ingår 
i granskningens inriktning och om ‑
fattning (se  figur 2 ). De åtgärder som 
berörs är i huvudsak följande:
 ο Modernisering av jordbruks ‑ 
företag.
 ο Värdeökning på jord ‑ och skogs ‑ 
bruksprodukter. ο Infrastruktur som är knuten till 
utveckling och anpassning av jord ‑ 
och skogsbruket.
 ο Utbildning och andra åtgärder för 
att stärka jord ‑ och skogsbrukets 
konkurrenskraft.
 ο Investeringsåtgärder som gäller 
markförvaltning och miljön.
 ο Åtgärder för att diversifiera 
landsbygdsekonomin och höja 
livskvaliteten.
 ο Lokala utvecklingsåtgärder med 
hjälp av Leadermodellen.5 De andra 50 % av landsbygds ‑
utvecklingsutgifterna består 
främst av ersättningar till 
markägare som beräknas per 
hektar för aktiviteter som 
skydd och stärkande av miljön. 
De belopp som betalas ut ingår 
i landsbygdsutvecklingspro ‑
grammen och godkänns på 
förhand av kommissionen. 
Revisionsrättens särskilda 
rapport nr 7/2011 behandlade 
”stöd för miljövänligt jordbruk”, 
som är den viktigaste 
arealrelaterade åtgärden 
(http://eca.europa.eu ).Figur 2Revisionens inriktning och omfattning: de åtgärder som ingår i granskningen
Planerade utgifter 2007-2013 (miljarder euro)
Utbildning och andra åtgärder som 
ökar konkurrenskraftenInfrastruktur som hänger ihop 
med utvecklingen och 
anpassningen av jord- och 
skogsbruketVärdeökning på jord- och 
skogsbruksprodukterModernisering av jordbruksföretag
Investeringsåtgärder avseende miljön och markförvaltningÅtgärder som främjar en diversi/f_iering av landsbygdsekonominÅtgärder för lokal utveckling
13
4,9
2,811,6
5,5
4,84,7
Källa:  Europeiska kommissionen.
15
Revisionens inriktning och omfattning samt revisionsmetod
6 Medlemsstaterna måste följa 
artikel 24.2 d i kommissionens 
förordning (EU) nr 65/2011: 
”Syftet med de administrativa 
kontrollerna av ansökningar 
om stöd ska bland annat vara 
att granska […] huruvida de 
angivna kostnaderna är rimliga; 
en bedömning ska göras, till 
exempel mot bakgrund av 
kostnaderna i andra liknande 
fall, genom en jämförelse med 
andra anbud, eller genom att 
en särskild kommitté får detta 
i uppdrag […].”Figur 3Revisionsfrågor och rapportens strukturRevisionens inriktning och 
omfattning: inriktning på 
kontrollsystemens utformning, 
med en stor geografisk täckning 
genom enkäter och skrivbords ‑ 
granskningar
17 
Vid granskningarna av landsbygds ‑
utvecklingsutgifter har vi upprepade 
gånger konstaterat att medlemssta ‑
ternas myndigheter inte i tillräcklig 
utsträckning har sett till att de god ‑
kända projektkostnaderna är rimli ‑
ga6 (se punkterna 24–25). Det finns 
ett klart behov av att förbättra den 
ekonomiska förvaltningen på det här 
området. Det fick oss att ställa frågan 
om de metoder som kommissionen 
och medlemsstaterna använder var de ändamålsenligaste med tanke på de 
största riskerna. Vid granskningen lade 
vi särskild tonvikt på att identifiera bra 
metoder som andra medlemsstater 
kan tillämpa och på så sätt förbättra 
det övergripande resultatet. Vi formu ‑
lerade de revisionsfrågor som visas 
i figur 3  för att granska om det fanns 
utrymme för det:
Del I
Del II
Del III
Del IV
Del VHar kommissionen sett till att medlemstaterna har 
ändamålsenliga system för att kontrollera kostnader-
na för landsbygdsutvecklingsbidrag i enlighet med 
principen om sparsamhet?
… minska risken för 
alltför högt ställda 
krav?
… se till att priserna för 
de godkända posterna är 
rimliga?
… se till att de 
kostnader som faktiskt 
ersätts är rimliga?
… anpassa
kontrollnivån till 
risknivån?Har kommissionen och 
medlemsstaternas 
myndigheter använt de 
mest ändamålsenliga 
metoderna för att hålla 
kostnaderna för 
landsbygds-utvecklingsb
idrag under kontroll?
Har medlemsstaterna 
använt de mest 
ändamålsenliga 
metoderna för att …
16
Revisionens inriktning och omfattning samt revisionsmetod
7 I de fall där brister tidigare 
hade konstaterats granskade 
revisionsrätten om de berörda 
myndigheterna i medlemssta ‑
terna hade ändrat sina 
strategier.18 
Rapporten följer samma struktur som 
revisionsdelfrågorna: I del I behand ‑
lar vi kommissionens övervakande 
roll. I delarna II–V granskar vi de olika 
metoder som medlemsstaternas myn ‑
digheter använder för att minska de 
största riskerna.
19 
En fokusgrupp bestående av tjänste ‑
män från kommissionen och medlems ‑
staternas myndigheter hjälpte revi ‑
sionsrättens team med att kartlägga 
delar som är centrala för utformningen 
av ändamålsenliga kontrollsystem. 
Utifrån detta tog vi fram en checklis ‑
ta för att bedöma kontrollsystemens 
utformning när det gällde riskerna 
(se  bilaga I ). Insamlingen av bevis 
bestod i en uppföljning av tidigare 
granskningsresultat7, en enkät riktad 
till förvaltarna av alla EU:s 88 lands ‑
bygdsutvecklingsprogram och en 
skrivbordsgranskning av de centrala 
förfaranden som tillämpades i de 15 
landsbygdsutvecklingsprogram med 
störst planerade utgifter för åtgärder 
som ingår i granskningens inriktning 
och omfattning (se  bilaga II ). De 
15 programmen står för 64 % av de 
totala planerade utgifterna för dessa 
åtgärder i EU som helhet. Vi gjorde 
korta granskningsbesök i fyra av dessa 
medlemsstater för att komplettera 
skrivbordsgranskningarna, intervjua ‑
de tjänstemän vid kommissionen och 
analyserade relevant dokumentation. 
Vi granskade de befintliga systemen 
från och med slutet av 2013 och fram 
till mitten av 2014.Begränsningar i revisionens 
inriktning och omfattning samt 
revisionsmetod
20 
Under granskningen har vi identifie ‑
rat och bedömt utformningen av de 
kontrollsystem  som förvaltningsmyn ‑
digheterna har inrättat och som ska 
garantera att landsbygdsutvecklings ‑
kostnaderna är rimliga. Det kan hända 
att även de bäst utformade systemen 
inte är ändamålsenliga om de inte 
genomförs väl. Syftet med gransk ‑
ningen var dock inte att kontrollera 
hur väl kontrollsystemen tillämpades 
i praktiken. Det skulle ha inneburit en 
fördubbling av det arbete som vi gör 
varje år inför revisionsrättens årsrap ‑
porter (se punkterna 24–25).
17
 Iakttagelser
8 Detta krav finns i artikel 9.2 
i rådets förordning (EG) nr 
1290/2005 av den 21 juni 2005 
om finansieringen av den 
gemensamma jordbrukspoliti ‑
ken (EUT L 209, 11.08.2005,  
s. 1).
9 Syftet med reglerna för 
offentlig upphandling är att se 
till att offentliga organ får de 
bästa priserna för de varor och 
tjänster som de köper och 
också att främja rättvis 
konkurrens och insyn. Om 
dessa regler inte följs är det 
mindre troligt att de priser 
som de får är de bästa som 
finns tillgängliga.Del I – Vägledning, över ‑
vakning och korrigering: 
Europeiska kommissio ‑
nens ansvar för att se till 
att EU:s landsbygdsutveck ‑
lingsmedel används väl
21 
Utgiftsprogrammen för landsbygds ‑
utveckling förvaltas visserligen av de 
88 myndigheterna i medlemsstaterna, 
men det är kommissionen som har det 
slutliga ansvaret för att genomföra 
EU‑budgeten. Mer specifikt ska kom ‑
missionen8 kontrollera att medlemssta ‑
ternas förvaltnings ‑ och kontrollsystem 
fungerar väl och att principen om sund 
ekonomisk förvaltning följs: sparsam ‑
het, ändamålsenlighet och effektivitet.
22 
Lagstiftningen erbjuder olika sätt för 
kommissionen att fullgöra sin över ‑
vakande funktion: medlemsstaterna 
ska informera kommissionen om sina 
förvaltnings ‑ och kontrollåtgärder, de 
utbetalande organen måste ackre ‑
diteras och nationella attesterande 
organ rapporterar varje år om frågor 
som bland annat gäller hur kontroll ‑
systemen fungerar. Kommissionen 
träffar regelbundet företrädare för 
medlemsstaterna och har kontakter 
och formella årsmöten med förvalt ‑
ningsmyndigheten för varje lands ‑
bygdsutvecklingsprogram. Den antar 
lagstiftning med detaljerade regler för 
hur politiken ska genomföras och ger 
ut vägledning. Den har också en egen 
revisionsavdelning som kontrollerar 
hur medlemsstaternas system funge ‑
rar. Om kommissionen upptäcker att 
medlemsstaternas myndigheter inte 
följer förordningarna kan den återvin ‑
na medel som använts felaktigt.23 
Vi bedömde om kommissionen  
använde dessa sätt för att se till att  
medlemsstaternas system för att  
kontrollera kostnaderna för lands ‑ 
bygdsutvecklingsbidrag är ända ‑ 
målsenliga.
När granskningar visade 
på brister i kontrollerna av 
projektkostnader reage ‑
rade kommissionen med 
att föreslå finansiella kor ‑
rigeringar och uppmana 
medlemsstaterna att ta fram 
handlingsplaner
24 
Revisionsrätten granskar ett stort 
slumpmässigt urval betalningar varje 
år och kontrollerar utvalda kontroll ‑
systems ändamålsenlighet. I varje 
årsrapport sedan 2011 har revisions ‑
rätten konstaterat att merparten av de 
system som används för att kontrollera 
landsbygdsutvecklingskostnadernas 
rimlighet inte var tillräckligt ända ‑
målsenliga (se  figur 4 ). År 2013 kon ‑
staterade vi att alla fyra system som 
granskades inte var ändamålsenliga 
i det avseendet.
25 
Vid granskningarna inför årsrappor ‑
terna för 2011, 2012 och 2013 konsta ‑
terade revisionsrätten när det gäller 
de åtgärder som omfattas av denna 
granskning att ungefär en tredjedel 
av landsbygdsutvecklingsprojekten 
inte hade kontrollerats ordentligt med 
avseende på kostnadernas rimlighet. 
I de fall där stödmottagarna var offent ‑
liga organ hade man i nära hälften av 
betalningarna inte följt reglerna för 
offentlig upphandling9.
18 Iakttagelser
Ändamålsenligheten i nationella eller regionala  
system för att bedöma kostnadernas rimlighet
Systemen för att utvärdera om kostnaderna är rimliga granskades
och inga större brister konstateradesSystemen för att utvärdera om kostnaderna är rimliga är ”inte ändamålsenliga”
 
Systemen för att utvärdera landsbygdsutvecklingskostnader
granskades inte
GalicienLombardiet
SicilienBrandenburg och BerlinFigur 4
Källa : Revisionsrättens årsrapporter för 2011, 2012 och 2013.
26 
Kommissionen har också ett eget re ‑
visionsprogram och har gjort liknande 
iakttagelser som revisionsrätten vid 
effektivitetsrevisioner av specifika 
landsbygdsutvecklingsåtgärder10. 
Revisionsrättens och kommissionens 
granskningar syftar visserligen inte 
till att kvantifiera de besparingar som 
skulle kunna göras genom bättre 
kontroll över kostnaderna, men brister 
i systemen och den höga felnivån 
är starka indicier på att de potenti ‑
ella besparingarna skulle kunna bli 
betydande.27 
Som svar på de granskningsiakttagel ‑
ser som nämns ovan inledde kom ‑
missionen förfaranden för ”finansiella 
korrigeringar”, genom vilka EU‑finan ‑
siering till de berörda medlemssta ‑
terna minskas som kompensation för 
konstaterade brister. Pågående förfa ‑
randen med åtta medlemsstater härrör 
åtminstone delvis från brister i deras 
kontroller av landsbygdsutvecklings ‑
kostnader eller bristande efterlevnad 
av reglerna för offentlig upphandling.10 Särskild rapport nr 5/2010 
Genomförande av Leadermo -
dellen för landsbygdsutveckling , 
särskild rapport nr 8/2012 
Målinriktningen av stödet för 
modernisering av jordbruksfö -
retag , särskild rapport 
nr 1/2013 Har EU:s stöd till 
livsmedelsbearbetningsindu -
strin varit ändamålsenligt och 
effektivt och höjt värdet på 
jordbruksprodukter? , särskild 
rapport nr 6/2013 Har 
åtgärderna för att diversifiera 
ekonomin på landsbygden gett 
medlemsstaterna och 
kommissionen valuta för 
pengarna?  och särskild rapport 
nr 8/2013 Stöd till åtgärden 
högre ekonomiskt värde i skog 
från Europeiska jordbruksfon -
den för landsbygdsutveckling  
(http://eca.europa.eu ).
19 Iakttagelser
11 Kommissionens arbetsdoku ‑
ment om bedömningen av 
grundorsakerna till felen och 
korrigerande och förebyggan ‑
de åtgärder inom landsbygds ‑
utvecklingspolitiken 
(SWD(2013) 244 final).28 
Efter revisionsrättens årsrapport för 
2011 bad kommissionen medlemssta ‑
terna att ta fram handlingsplaner där 
de skulle identifiera orsakerna till felen 
och fastställa korrigerande åtgärder. 
År 2012 tog 14 medlemsstater fram 
sådana planer och alla andra medlems ‑
stater gjorde det 2013.
29 
Parallellt med detta analyserade 
kommissionen på Europaparlamentets 
begäran huvudskälen till den höga fel ‑
procenten och presenterade resultaten 
i juni 201311. Två av huvudskälen var 
att det gjorts otillräckliga kontroller 
av om kostnaderna var rimliga och att 
reglerna för offentlig upphandling inte 
hade följts.Kostnaderna kunde ha 
hanterats bättre om kom ‑
missionen hade gett väg ‑
ledning och upptäckt bris ‑
terna mycket tidigare under 
programperioden
30 
Det fanns ingen vägledning från  
 kommissionen i början av program ‑ 
perioden 2007–2013 om utformningen 
av kontrollsystemen som ska kontrol ‑ 
lera kostnaderna eller om vilka risker 
som dessa system ska hantera. Förval ‑
tarna av de 88 landsbygdsutvecklings ‑
programmen förväntades utarbeta 
egna metoder utan någon information 
från kommissionen om vilka standar ‑
der som förväntades. Kommissionen 
gjorde inte tillräckliga kontroller av 
om medlemsstaterna hade tillförlitli ‑
ga system på plats för att kontrollera 
bidragsansökningarna innan de god ‑
kände stora utgiftsvolymer via investe ‑
ringsåtgärderna. Ackrediteringsproces ‑
serna och de attesterande organens 
rapporter varnade inte kommissionen 
i god tid för riskerna avseende spar ‑
samhet i EU‑budgeten.
20 Iakttagelser
31 
När de första medlemsstaterna hade 
tagit fram handlingsplaner mot slutet 
av 2012 återstod bara ett år av den sju ‑ 
åriga programperioden. De kom där ‑
med för sent för att ha någon effekt 
på den största delen av utgifterna. Vid 
det laget hade t.ex. de polska myn ‑
digheterna redan godkänt bidrag för 
90 % av budgeten till modernisering 
av jordbruksföretag – som är den 
största landsbygdsutvecklingsåtgär ‑
den ekonomiskt sett  – och tidsfristen 
för ansökan om flera åtgärder i andra 
medlemsstater hade redan löpt ut.
Kommissionens initiativ på 
senare tid har gett en del 
resultat, men handlings ‑
planerna behandlar inte 
riskerna avseende kostna ‑
dernas rimlighet tillräckligt 
ingående
32 
Granskningar och påtryckningar från 
kommissionen har redan gett en del 
positiva resultat: flera medlemssta ‑
ter meddelade revisionsrätten att 
de hade infört nya förfaranden 2013 
och 2014 för kontroll av kostnader för 
landsbygdsutvecklingsprojekt. Men 
medlemsstaternas handlingsplaner 
täckte inte alla regionala landsbygds ‑
utvecklingsprogram eller alla berörda 
åtgärder, och i dem föreslog man inte 
alltid förändringar ens när granskning ‑
arna hade visat på särskilda brister12. 
Dessutom sköt man i flera planer 
upp eventuella åtgärder till nästa 
programperiod.33 
Sedan början av 2013 har kommis ‑
sionen anordnat seminarier två gånger 
om året där vissa nyckelfrågor disku ‑
teras och den har bett medlemssta ‑
ternas myndigheter att vidareutveckla 
handlingsplanerna. I februari 2014 gav 
kommissionen ut en vägledande not 
om hur man undviker bedrägerier och 
i september 2014 en vägledning om 
hur man använder förenklade kostna ‑
der. Vägledningen avser programperi ‑
oden 2014–2020 och i den uppmanar 
kommissionen medlemsstaterna att 
i större utsträckning använda förenk ‑
lade kostnader, vilket förhoppningsvis 
ska minska felprocenten13.
34 
När det gäller de åtgärder som ingår 
i denna granskning är det dock endast 
cirka 5 % av utgifterna som för närva ‑
rande bygger på förenklade kostnads ‑
alternativ. Kommissionen har inte gett 
ut någon vägledning om vilka metoder 
som kan användas på de återstående 
95 % av utgifterna, trots uppenbara 
brister. Det medför en risk för att alla 
de 88 förvaltningsmyndigheterna inte 
fastställer och genomför ändamålsenli ‑
ga metoder för att kontrollera kostna ‑
derna för landsbygdsutvecklingsbi ‑
drag utom när de använder förenklade 
kostnader.12 Exempel finns i revisionsrät ‑
tens årsrapport för 2013.
13 Medlemsstaternas företrädare 
har dock uttryckt farhågor för 
att de många olika lands ‑
bygdsutvecklingsåtgärderna 
gör det svårt att använda 
förenklade kostnadsalternativ, 
att de administrativa kost ‑ 
naderna för att fastställa 
standardkostnaderna kan bli 
höga, att de kan behöva lång 
tid för att förbereda sig för att 
göra undersökningar och att 
medlemsstaterna skulle löpa 
risken för systematiska fel och 
stora finansiella korrigeringar 
om revisorer fann att standard ‑ 
kostnaderna hade fastställts 
för högt.
21 Iakttagelser
14 Ett bra exempel påträffades 
i England, där en uttalad 
kontroll gjordes av om den 
byggnadsform eller utrust ‑ 
ningsspecifikation som 
föreslagits bevisligen var den 
lämpligaste för projektet.35 
Kommissionen och medlemsstaterna 
har i handlingsplanerna varit inrik ‑
tade på att förbättra efterlevnaden 
av genomförandeförordningar och 
på så sätt minska felprocenten. Det 
är naturligtvis viktigt och något som 
revisionsrätten har efterlyst i många 
år. Men att följa förordningarna är inte 
ett syfte i sig – det behövs även ett 
fokus på den princip om sparsamhet 
i en sund ekonomisk förvaltning som 
lagstiftningen syftar till att uppnå (se 
punkterna 2 och 10). I det avseendet 
har inte ens de bästa av de planer som 
revisionsrätten har granskat ett uttöm ‑
mande svar på hur de största riskerna 
avseende sparsamhet ska hanteras  – 
bidrag som bygger på onödigt höga 
kravspecifikationer och icke konkur ‑
renskraftiga priser, variationer efter 
godkännandet och kontroller som 
inte gäller risknivån. Revisionsrätten 
granskar dessa och möjliga metoder 
för att komma till rätta med dem i de ‑
larna II–V i rapporten.Del II – Skydd mot alltför 
högt ställda krav i 
specifikationerna: 
metoder för att se till att 
de poster som bidraget 
godkänns för är rimliga
36 
Förvaltare av EU:s utgiftsprogram 
förväntas tillämpa principen om spar ‑
samhet, som beskrivs i inledningen till 
rapporten. Enligt den principen ska 
projektbidragen inte bara bygga på 
rimliga priser utan projektspecifikatio ‑
nen – det vill säga de poster som ska 
finansieras – ska också vara rimliga. 
Subventioner förändrar förhållandet 
mellan kostnad och nytta och leder till 
en risk för att de sökande lägger fram 
projektförslag till en högre kostnad än 
vad som är nödvändigt, från gold‑pla ‑
ting (se ordförklaringar ) till investe ‑
ringar som inte står i proportion till de 
förväntade resultaten. Revisionsrätten 
bedömde de metoder som medlems ‑
staternas myndigheter hade för att 
hantera risken för alltför högt ställda 
krav.
37 
Medan myndigheterna i alla medlems ‑
stater kontrollerade priser  (se del III) 
var det ett fåtal som gjorde uttalade 
dokumenterade kontroller av att 
projektspecifikationerna var rimliga14. 
En del gjorde indirekta, underförståd ‑
da eller odokumenterade kontroller, 
såsom visas i punkterna 46, 48 och 53. 
Många av medlemsstaternas myn ‑
digheter minskade dock riskerna för 
alltför högt ställda krav för vissa typer 
av projekt genom att sätta ett tak för 
de stödberättigande kostnaderna eller 
genom att använda förenklade kost ‑
nadsalternativ, såsom visas nedan.
22 Iakttagelser
Det är lätt och effektivt att 
begränsa bidrag för kostna ‑
derna för en standardspeci ‑
fikation när det finns många 
liknande projekt eller van ‑
liga utgiftstyper
38 
Risken för alltför högt ställda krav upp ‑
står när bidraget grundas på kostna ‑
derna för de poster som den sökande 
har valt. Vi har sett att medlemsstater ‑
nas myndigheter i stor utsträckning 
kan undvika den risken genom att be ‑
gränsa de stödberättigande kostnader ‑
na till dem i en ”standardspecifikation”. 
Det innebär att medlemsstaternas 
myndigheter uppskattar vilka kostna ‑
der som krävs för ett representativt 
projekt eller en representativ utgifts ‑ 
kategori och begränsar alla bidrag till 
dessa representativa kostnader. Ett 
exempel finns i  ruta 3 .
39 
Den här metoden har den fördelen att 
den är enkel att genomföra och får ett 
förutsägbart resultat: den ger säkerhet. 
Det gör att medlemsstaternas myn ‑
digheter slipper betungande krav och 
kontroller av om specifikationerna i en ‑
skilda projektansökningar är rimliga. 
Den hindrar inte sökande från att välja 
en lösning till högre kostnad – men 
utbetalningen av bidraget grundas på 
standardspecifikationen så att kostna ‑
derna för EU:s budget blir rimliga.
40 
Men landsbygdsutvecklingsprojekt 
kräver varierade och ibland innova ‑
tiva lösningar, vilket medför en lång 
rad olika utgiftstyper. Att fastställa en 
standardspecifikation för alla möjliga 
situationer är knappast genomförbart. 
Den tillämpas bäst när det finns ett 
stort antal okomplicerade projekt med 
liknande utgiftstyper.41 
Många av medlemsstaternas myn ‑
digheter använde denna metod i viss 
utsträckning genom att använda 
”förenklade kostnader” eller ”maximala 
kostnader”. Dessa beskrivs i  ruta 2 . 
Förenklade kostnader tillämpades 
i 54 av de 88 landsbygdsutvecklings ‑
programmen, främst till investeringar 
i markförvaltningsåtgärder som ska 
förbättra miljön eller till plantering och 
förvaltning av skog. Ett typexempel är 
en standardbetalning per meter häck 
som beräknades på grundval av en 
standardspecifikation (t.ex. tre hag ‑
tornsväxter per meter). Flera av med ‑
lemsstaternas myndigheter sätter ock ‑
så ett tak för kostnaderna, ”maximala 
kostnader”, i förhållande till projektets 
output på ett liknande sätt. De skiljer 
sig från ”standardkostnader” på så sätt 
att den sökande får ersättning för de 
faktiska kostnader som förekommit. 
Exempel på utgiftstyper där medlems ‑
staternas myndigheter begränsade 
bidragen till standardkostnader eller 
maximala kostnader finns i  ruta 4 .
42 
Över hälften av medlemsstaternas 
myndigheter använder förenkla ‑
de kostnader (och andra använder 
maximala enhetskostnader på ett 
liknande sätt) men revisionsrätten 
upptäckte att detta bara gäller för 
särskilda utgiftstyper inom ett be ‑
gränsat antal åtgärder (se  bilaga III ) 
och de uppgår till endast cirka 5 % av 
budgeten. Det finns utrymme att til l‑
lämpa dessa metoder i större utsträck ‑
ning på andra åtgärder och på andra 
landsbygdsutvecklingsprogram.
23 Iakttagelser
Exempel på begränsning av de stödberättigande kostnaderna på ett sätt som 
begränsar risken för alltför högt ställda krav: utrustning för besprutning av grödor 
i Frankrike
I Frankrike specificerade jordbrukare som ansökte om bidrag för kostnaderna för utrustning för besprutning 
av grödor ofta valfri extrautrustning som kunde uppgå till 85 % av de totala kostnaderna. De franska myndig ‑
heterna ansåg att det var orimligt och satte 2012 ett tak på 3 000 euro för kostnaderna för sådan extrautrust ‑
ning för vilken ett bidrag kunde betalas ut.
Exempel på utgiftstyper där medlemsstaternas myndigheter begränsade bidragen 
till standardkostnader eller maximala kostnader på ett sätt som begränsar risken 
för alltför högt ställda krav
Standardiserade enhetskostnader
— Per meter häck (t.ex. i Frankrike inom åtgärden ”bevarande och uppgradering av natur ‑ och kulturarvet på 
landsbygden”).
— Per hektar förbättrad mark (t.ex. i Ungern inom åtgärden ”en första beskogning av jordbruksmark”).
Maximala kostnader per enhet output eller resultat
— Per kvadratmeter uppförd eller renoverad byggnad (t.ex. i Bulgarien för byggnader inom åtgärden 
”förnyelse och utveckling av byar”).
— Per djurplats (t.ex. i Frankrike för ladugård för boskap inom åtgärden ”modernisering av jordbruksföretag”).
Maximala kostnader per utgiftskategori
— Maximalt belopp för en typ av jordbruksutrustning (t.ex. i Frankrike för besprutningsutrustning inom 
åtgärden ”modernisering av jordbruksföretag”).
— Maximalt belopp för tekniska undersökningar eller genomförbarhetsstudier (t.ex. i Tjeckien för 
utarbetandet av planer för biogasprojekt inom åtgärden ”modernisering av jordbruksföretag”).
— Maximal procentandel av arvoden (t.ex. i Andalusien i Spanien för arkitektarvoden inom åtgärden 
”värdeökning på jord ‑ och skogsbruksprodukter”).Ruta 3 Ruta 4
24 Iakttagelser
När det gäller andra åtgär ‑
der där det är motiverat med 
hänsyn till risken bör de före ‑
slagna kostnaderna utvärde ‑
ras så att man ser till att de 
specificerade kraven är rimliga
43 
I de fall då kostnaderna inte är begrän ‑
sade till dem i en standardspecifikation 
måste risken för alltför högt ställda krav 
hanteras. Medlemsstaternas myndighe ‑
ter hade tre huvudmetoder för detta:
 ο Standardkontroller för att jäm ‑
föra föreslagna kostnader med 
riktmärken.
 ο Enskilda utvärderingar av 
projektspecifikationer.
 ο Expertutlåtanden.
Standardberäkningar och 
jämförelse med riktmärken kan 
göra att ansökningar som har 
alltför högt ställda krav snabbt 
identifieras
44 
När det gäller alla utom mindre projekt 
måste de sökande lämna fysiska och 
ekonomiska uppgifter om sina företag 
och om projektplanerna, som medlems ‑
staternas myndigheter använder för att 
kontrollera stödberättigande och för att 
välja ut de bästa projekten. Informationen 
kan omfatta allt från bara några siffror 
till kompletta affärsplaner. Medlemssta ‑
ternas myndigheter kan även använda 
den informationen för att kontrollera att 
kostnaderna för det föreslagna projektet 
är rimliga i förhållande till den förväntade 
outputen eller de förväntade resultaten, 
det vill säga det bidrag som projektet 
sannolikt kommer att ge för att lands ‑
bygdsutvecklingsprogrammets mål ska 
uppnås. Exempel på det är enkla återbe ‑
talningsberäkningar eller förhållandet 
mellan jordbruksutrustningens kapacitet 
och jordbruksföretagets storlek och typ.45 
Medlemsstaternas myndigheter kan ta 
fram standardberäkningar och kalkyl ‑
blad som gör att de anställda snabbt 
kan beräkna finansiella nyckeltal eller 
andra indikatorer och jämföra dem med 
riktmärken eller varningsnivåer. Det kan 
göras med lite extra tid eller till en liten 
extra kostnad om man använder mallar 
för ansökningsblanketter och på så sätt 
ser till att informationen är konsekvent. 
Ansökningar som hamnar inom norma ‑
lintervaller behöver inte granskas lika 
noggrant medan de som hamnar utanför 
måste undersökas mer ingående så att 
man ser till att kostnaderna är rimliga.
46 
Riktmärkena kan även användas som 
kriterier för kostnadseffektivitet eller 
valuta för pengarna vid projekturvalet. 
I England t.ex. satte myndigheterna upp 
målet att projekt som ger stöd till små 
landsbygdsföretag i genomsnitt ska ge ‑
nerera ett nytt jobb per 30 000 brittiska 
pund i stöd. Om de ansåg att de föreslag ‑
na projektkostnaderna inte var rimliga 
(dvs. alltför höga) i förhållande till målet 
godkände de inte bidraget. När det gäller 
de huvudsakliga investeringsåtgärderna 
var det bara i fyra av de 15 granskade 
landsbygdsutvecklingsprogrammen som 
man utvärderade om kostnaderna var 
rimliga i förhållande till den förväntade 
outputen eller de förväntade resultaten 
(se bilaga IV  och figur 5 ).
25 Iakttagelser
Medlemsstaternas myndigheter utvärderar kostnaderna i förhållande till den för ‑
väntade outputen eller de förväntade resultaten1Figur 5
1 Med undantag av åtgärden för utbildning och information.
Källa : Revisionsrättens granskningsresultat.Inte bedömt
KampanienEngland
Investeringar i bevattning
Projektens kostnadseﬀektivitet bedöms t.ex. med hjälp av förhållandet mellan projektkostnaden och antal bevattnade hektarFörnybar energiNär det gäller uppförandet av biogasanläggningar jämför myndigheterna förhållandet mellan utgiftsbeloppet och anläggningens totala installerade produktionskapac-itet mot ett riktmärke
Investeringar i bevattningUnder godkännandet jämförs projektkostnaden per bevattnad hektar med 
den genomsnittliga 
planerade kostnaden när det 
gäller kriteriet
”projekteﬀektivitet” Medlemsstaternas myndigheter bedömer kostnaderna mot 
den förväntade outputen eller de förväntade resultaten
Myndigheter i medlemsstaterna som inte bedömer kostnaderna 
mot den förväntade outputen eller de förväntade resultaten
Diversiﬁering av
landsbygdsekonominBeräkningar och jämförelser görs mot riktmärken för kostnader per skapat jobb, kostnader per ytterligare turistbädd, kostnader per person som fullgör en utbildning, kostnad per skapat företag och per m
2 företagsu-
trymme, återbetalningsperiod när det gäller investeringar
26 Iakttagelser
Utvärderingar av enskilda 
projektspecifikationer kan vara 
svåra att göra för icke‑teknisk 
administrativ personal men 
kontroller som bygger på sunt 
förnuft och otvetydiga regler 
kan bidra till att alltför högt 
ställda krav förebyggs och 
upptäcks
47 
I olika program, som t.ex. landsbygds ‑
utvecklingsprogrammen, har inte alla 
projekt en standarduppsättning med 
output och resultat som gör att kost ‑
naderna lätt kan utvärderas genom 
beräkningar av förhållandet mellan 
kostnader och resultat eller jämförelser 
med riktmärken. Vidare måste med ‑
lemsstaternas myndigheter när specifi ‑
kationerna överstiger normen övervä ‑
ga om de högre specifikationerna är 
motiverade med tanke på projektens 
särskilda omständigheter eller om de 
ger bättre valuta för pengarna. Sådana 
utvärderingar av enskilda projektspeci ‑
fikationer (däribland anbudsvillkor och 
tilldelningskriterier) kan vara svåra att 
göra utan tekniska specialistkunskaper 
och vara tidskrävande men är värda 
mödan när det gäller större belopp.48 
Ungefär två tredjedelar av medlems ‑
staternas myndigheter uppgav att de 
anställda gör kontroller av projekt ‑
specifikationerna som bygger på sunt 
förnuft, ofta med hjälp av den erfaren ‑
het som de har byggt upp genom att 
handlägga ett stort antal projekt. Men 
revisionsrätten noterade att värdet 
av dessa kontroller minskar om man 
inte för register över vad som kon ‑
trollerades och vilken standard som 
tillämpades.
49 
Otvetydiga regler hjälper icke‑tek ‑
nisk personal att fatta konsekventa 
och rättvisa beslut när projektförslag 
utvärderas. En särskild – men vanlig – 
situation uppstår när den sökande 
presenterar flera leverantörers anbud 
för projektet med olika specifikatio ‑
ner: olika fabrikat på utrustning, olika 
byggmetoder eller byggmaterial, olika 
tidsscheman eller olika kundservice 
efter försäljning osv. De sökande väljer 
i allmänhet det anbud som ger bäst 
valuta för företaget i fråga om kva ‑
litet och kostnad (även om det valet 
påverkas av bidraget). I de fall där de 
sökande inte väljer anbudet med den 
lägsta kostnaden måste medlems ‑
staternas myndigheter utvärdera om 
den extra kvaliteten eller de extra 
inslagen i det högre anbudet också ger 
bäst valuta när det gäller de politiska 
målen eller om det kan vara ett fall av 
gold‑plating.
27 Iakttagelser
50 
När det gäller detta behöver de 
anställda som utvärderar kostnader ‑
na i projektförslaget tydliga kriterier 
som de kan tillämpa konsekvent på 
alla ärenden. Här har revisionsrätten 
konstaterat en allmän brist efter ‑
som medlemsstaternas myndigheter 
i stället för kriterier bara har listat 
exempel på vilken typ av motiveringar 
som kan godtas. Ett exempel finns 
i Tyskland, där nästan vilket tänkbart 
skäl som helst – kvalitet, pris, teknisk 
lämplighet, miljökvaliteter, drifts ‑ och 
underhållskostnader, lönsamhet, 
kundservice, tekniskt stöd eller leve ‑
ransdatum  – kan beaktas. Andra, t.ex. 
franska och engelska myndigheter, 
har en liknande metod. Vid tidigare 
revisioner konstaterade revisionsrätten 
att medlemsstaternas myndigheter 
var nöjda om ett av dessa skäl gavs 
men de utvärderade sällan om det var 
tillräckligt för att motivera de extra 
kostnaderna. Det krävs en viss förmåga 
för att bedöma de motiveringar som 
den sökande lämnar men projekthand ‑
lingarna saknade dokumentation som 
visade på vilken grund de anställda 
som utvärderade ansökan ansåg att de 
aktuella extra kostnaderna var rimliga.
51 
En alternativ metod, som ungefär en 
fjärdedel (21) av de 88 myndigheterna 
i medlemsstaterna har, är att alltid 
grunda bidraget på det lägsta giltiga 
anbudet. Metoden har den förde ‑
len att den är enkel  – eftersom den 
är entydig – och sparsam eftersom 
kostnaden för EU‑budgeten är den 
lägsta. Den hindrar inte den sökande 
från att välja det anbud som ger ”bäst 
valuta” om det är högre – men bidrags -
beloppet  fastställs alltid utifrån det 
lägsta anbudet. I praktiken betalar de 
sökande själva för ”extrainslagen” (t.ex. 
högre kvalitet eller längre garanti) 
utan bidragsstöd. De olika metoderna 
illustreras i  ruta 5 .52 
Naturligtvis fungerar ingen av de 
ovannämnda metoderna om den sö ‑
kande manipulerar processen för att få 
in och presentera anbud, t.ex. genom 
att skriva specifikationerna på ett sätt 
som utesluter potentiella leverantörer. 
Den risken behandlas i del III: Att få det 
bästa priset .
28 Iakttagelser
Olika metoder för att fastställa bidragsbeloppet: det lägsta giltiga anbudet eller 
den sökandes val
 Förenklat exempel : Jordbrukare i medlemsstaterna X och Y får in anbud för traktorer på 200 häst ‑
krafter från märkena A, B och C på 80 000, 90 000 euro respektive 100 000 euro. Traktorerna 
är funktionellt likvärdiga men båda jordbrukarna föredrar märke C. Det är visserligen den dyraste 
traktorn men den har ett högt andrahandsvärde och kan säljas vidare för 40 000 euro efter fem år. 
Med hänsyn till bidraget ger den bättre valuta än traktor A, som har ett lägre andrahandsvärde.
Både medlemsstat X och medlemsstat Y godkänner bidrag för inköpet av traktor C men bidragsbeloppet är 
inte detsamma. Medlemsstat X följer principen om ”lägsta anbud” och ger 40 000 euro i bidrag (50 % av det 
lägsta giltiga anbudet). Medlemsstat Y kontrollerar att jordbrukaren har motiverat det högre anbudet och ger 
ett bidrag på 50 % som bygger på den sökandes val.
(euro)
Medlemsstat X: bidrag som grun -
das på det lägsta anbudetMedlemsstat Y: bidrag som grun -
das på den sökandes val
Lägsta giltiga anbud 80 000 80 000
Det anbud som den sökande valt 100 000 100 000
Bidrag godkänt till 50 % 40 000 50 000Ruta 5
Expertutlåtanden kan 
ge goda garantier för att 
specifikationerna är rimliga 
under förutsättning att 
experterna är tillräckligt 
oberoende
53 
Många landsbygdsutvecklingsprojekt 
har liknande typer av utgifter: t.ex. för 
jordbruksmaskiner, jordbruksinstalla ‑
tioner, byggarbeten och infrastruktur 
på landsbygden. Flera av myndighe ‑
terna i medlemsstaterna, däribland 
Ungern och Italien‑Kampanien, anstäl ‑
ler personal med kompetens på dessa 
områden, som agronomer eller bygg ‑
kontrollanter. De kan förstå de teknis ‑
ka specifikationerna och använda sin 
yrkeskompetens och yrkeserfarenhet 
till att göra tillförlitliga bedömning ‑
ar av de projektspecifikationer som 
föreslås. Under förutsättning att syftet 
med och slutsatsen av kontrollerna 
är tydliga och det arbete som gjorts dokumenterats kan interna expertkun ‑
skaper ge tillförlitliga och oberoende 
garantier för att de föreslagna kostna ‑
derna är rimliga och gör att medlems ‑
staternas myndigheter kan upptäcka 
eventuella fall av gold‑plating. Den 
avskräckande effekten med detta är 
också viktig: det är mindre troligt att 
en jordbrukare som vet att bidrags ‑
ansökan kommer att utvärderas av en 
agronom t.ex. ansöker om ett projekt 
med alltför högt ställda krav.
29 Iakttagelser
54 
Det är dock inte alltid genomförbart 
eller kostnadseffektivt för medlems ‑
staternas myndigheter att anställa 
personal med sådan kompetens, sär ‑
skilt inte när det finns alltför få projekt 
av en särskild typ för att motivera det. 
En del myndigheter i medlemsstater ‑
na, t.ex. de i Grekland och Litauen, 
anlitar experter som ger utlåtanden 
om specifikationer och kostnader för 
utvalda projekt, särskilt för projekt 
som uppvisar särskilda risker på grund 
av sin storlek eller sina specifika inslag 
eller på grund av att de avviker från de 
normala kostnadsintervallerna.
55 
Andra myndigheter i medlemsstater ‑
na, t.ex. i Österrike och Ungern, kräver 
att de sökande ska lämna in ett intyg 
eller ett utlåtande om projektspecifi ‑
kationerna från en erkänd expert, t.ex. 
en byggkontrollant. Men i praktiken 
kan man endast förlita sig på sådana 
utlåtanden i begränsad utsträckning. 
Mest uppenbart är att experterna age ‑
rar i sina klienters intressen, som kan 
stå i motsättning till medlemsstaternas 
och EU:s intressen, som är att uppnå 
de politiska målen till lägsta möjliga 
kostnad. Syftet med expertens utlåtan ‑
de kan dessutom vara att bekräfta att 
specifikationen uppfyller byggbestäm ‑
melserna eller andra tekniska krav. Det 
är varken relevant eller värdefullt när 
det handlar om att identifiera eventu ‑
ell överspecifikation.Del III – Att få det bästa 
priset: metoder för att se 
till att priserna för de 
godkända posterna är 
rimliga
56 
I enlighet med principen om sparsam ‑
het (se punkterna 2 och 10) bör EU:s 
projektfinansiering bygga på de lägsta 
tillgängliga priserna för den projekt ‑
specifikation som krävs. Subventioner 
minskar dock den sökandes incitament 
att leta efter de bästa priserna och 
de sökande kan föredra att gynna en 
dyrare leverantör, vilket medför en risk 
för att bidragsansökningarna bygger 
på icke konkurrenskraftiga priser. 
Revisionen bedömde de metoder som 
medlemsstaternas myndigheter har för 
att hantera den risken.
57 
Vid utgången av 2013 hade alla 15 
myndigheter i medlemsstaterna 
formella system för att kontrollera att 
priserna är rimliga. De främsta meto ‑
der som de använde (och som beskrivs 
i ruta 2 ) var följande:
 ο Jämföra kostnaderna i ansökan 
med oberoende prisinformation 
(som man hittar genom marknads ‑
undersökningar eller i prislistor 
eller databaser).
 ο Jämföra de olika anbud som den 
sökande har fått in (bland annat 
genom förfaranden för offentlig 
upphandling).
 ο Anlita experter.
En alternativ metod som minskade 
risken var användningen av förenk ‑
lade kostnader eller maximala kost ‑
nader för att fastställa eller begränsa 
projektkostnaderna.
30 Iakttagelser
Att använda förenklade 
kostnadsalternativ när så 
är möjligt (eller att använda 
maximala kostnader på ett 
liknande sätt) minskar ris ‑
kerna för alltför höga priser 
på ett effektivt sätt – så 
länge de fastställs på rätt 
nivå
58 
Såsom beskrivs i punkterna 38–42 kan 
bidrag grundas på förenklade kostna ‑
der som fastställs av medlemsstaternas 
myndigheter, en metod som begrän ‑
sar risken för alltför högt ställda krav. 
Maximala kostnader kan fastställas för 
output, resultat eller utgiftskategorier 
på ett liknande sätt. När kostnadsnivå ‑
erna fastställs på samma nivå som eller 
under de bästa tillgängliga marknads ‑
priserna blir följden att kostnaden för 
EU‑budgeten blir rimlig. I punkterna 
41–42 konstaterade revisionsrätten 
att mer än hälften av myndigheterna 
i medlemsstaterna använde förenklade 
kostnader i viss utsträckning och att 
det fanns utrymme att använda den 
metoden i större omfattning.
59 
I de fall då en maximal kostnad  fast ‑
ställs får den sökande ersättning för 
det lägre bidraget i ansökan, det be ‑
lopp som faktiskt har betalats eller det 
maximala beloppet. Detta är potenti ‑
ellt det sparsammaste alternativet för 
EU‑budgeten och nationella budgetar. 
Med metoden förenklade kostnader  kan 
dock den sökande i teorin få ett bidrag 
som är större än de kostnader som 
förekommit. Under förutsättning att 
detta endast händer ibland och bara 
för små belopp kan den extra kostna ‑
den motiveras av de vinster man gör 
genom den ytterligare förenklingen.60 
Om ”maximala kostnader” fastställs på 
en nivå som ligger över de tillgängliga 
marknadspriserna skulle de ha liten 
effekt. Om ”förenklade kostnader” 
fastställs alltför högt skulle det leda till 
omotiverade kostnader på det sätt som 
beskrivs nedan. Detta illustreras i  ruta 6 .
31 Iakttagelser
Om de förenklade kostnaderna 
fastställs alltför högt skulle de 
kunna påverka hela utgiftens 
sparsamhet  – därför bör 
medlemsstaternas myndigheter 
se till att de har en tillförlitlig 
grund och regelbundet se över 
och anpassa dem
61 
Förenklade kostnader måste fastställas 
på förhand eftersom de behövs när 
ansökningarna ska fyllas i och bidrags ‑
beloppen godkännas. Undersökningar 
och prognoser behövs för att man ska 
kunna fastställa beloppen, vilket med ‑
för ett antal antaganden. Kommissionen har utfärdat vägledning 
för medlemsstaternas myndigheter för 
att se till att beräkningarna är tillför ‑
litliga. Myndigheterna kan få ytterli ‑
gare garantier genom att låta granska 
beräkningarna.Skillnaden mellan maximala enhetskostnader och standardiserade enhetskostnader
 Förenklat exempel : Utifrån en undersökning uppskattar medlemsstaternas myndigheter den 
genomsnittliga kostnaden för återplantering av en skog till över 4 000 euro per hektar.
Med ett system med ”maximala enhetskostnader” fastställs ett belopp på 4 000 euro per hektar 
som tak. Den sökande måste lämna in uppgifter om de faktiska kostnader som förekommit och medlemsstatens 
myndigheter måste kontrollera dessa. Betalningen grundas på de faktiska kostnaderna per hektar upp till taket.
Med ett system med ”standardiserade enhetskostnader” betalar medlemsstaternas myndigheter samma 
belopp på 4 000 euro per hektar till alla sökande, oavsett vilka kostnader de har haft. Detta innebär en för ‑
enkling för den sökande – som inte behöver bevisa att kostnaderna är rimliga eller lämna in uppgifter om de 
faktiska kostnaderna  – och för medlemsstatens myndigheter.
Om den maximala kostnaden fastställs till 6 000 euro får det ingen effekt. Om standardkostnaden fastställs till 
6 000 euro leder det till alltför stora betalningar, vilket visas i följande tabell:
(euro)
Faktiska kostnader 
per hektarBidrag som betalats på 
grundval av en maximal 
kostnad på 4 000/haBidrag som betalats på 
grundval av en standard -
kostnad på 4 000/haBidrag som betalats på 
grundval av en maximal 
kostnad på 6 000/haBidrag som betalats på 
grundval av en standard -
kostnad på 6 000/ha
3 000 3 000 4 000 3 000 6 000
4 000 4 000 4 000 4 000 6 000
5 000 4 000 4 000 5 000 6 000Ruta 6
32 Iakttagelser
62 
De belopp som blir resultatet kommer 
att gälla för en standardsituation och 
det kan hända att de priser som finns 
tillgängliga för en del sökande anges 
för lågt och andras för högt. Det skulle 
kunna leda till alltför stora betalning ‑
ar, i de fall då bidraget överstiger de 
faktiska kostnaderna. Ett exempel finns 
i ruta 7 . Medlemsstaternas myndig ‑
heter bör därför se till att alltför stora 
betalningar endast förekommer i un ‑
dantagsfall. I det syftet bör medlems ‑
staternas myndigheter regelbundet 
kontrollera ett urval verkliga ärenden 
för att försäkra sig om att de förenkla ‑
de kostnaderna fastställs på eller under 
den nivå som de tillgängliga marknads ‑
priserna i allmänhet ligger på.63 
Revisionsrätten hittade inga myndig ‑
heter i medlemsstaterna som hade för ‑
enklade kostnader under kontroll på 
det sättet. Men en del hade metoder 
för att se till att de maximala enhets -
kostnaderna  var rimliga, vilket även 
skulle kunna tillämpas på förenklade 
kostnader. I Tyskland (Brandenburg 
och Berlin) t.ex. anpassade myndighe ‑
terna varje år den maximala kostnaden 
per hektar för plantering av skog till 
85 % av de genomsnittliga faktiska 
kostnader som noterats det föregåen ‑
de året.
Standardiserade enhetskostnader som bygger på teoretiska beräkningar kan 
innebära att de tillgängliga marknadspriserna anges för högt vilket leder till alltför 
stora betalningar
Landsbygdsutvecklingsprogrammet 2007 för England innehöll en standardkostnad på 228 brittiska pund per 
hektar för förvaltningen av buskmark inom åtgärden för ”icke‑produktiva investeringar”. De engelska myndig ‑
heterna grundade beloppet på uppskattningar av en jordbrukares typiska kostnader för att utföra det arbetet. 
En välrenommerad jordbrukshögskola kontrollerade beräkningen. Revisionsrättens granskning av en slump ‑
mässigt utvald betalning 2012 visade att den aktuelle jordbrukaren hade anställt en entreprenör som utförde 
jobbet till en kostnad av 95 brittiska pund per hektar.
De engelska myndigheterna hade inget förfarande för att regelbundet jämföra de standardiserade enhets ‑
kostnaderna med de faktiska kostnaderna för ett urval av projekt, vilket hade kunnat leda till att de upptäckte 
att standardkostnaderna låg alldeles för långt över de faktiska kostnaderna.Ruta 7
33 Iakttagelser
Att jämföra priserna för 
posterna i ansökan med 
oberoende prisuppgifter kan 
ge garantier för att priserna 
är rimliga men metoden kan 
vara svår att genomföra
Marknadsundersökningar kan 
användas för att få oberoende 
jämförbar prisinformation för 
enskilda projekt
64 
I elva av de 15 landsbygdsutvecklings ‑
program som skrivbordsgranskades 
(se bilaga IV ) gör medlemsstaternas 
myndigheter ibland marknadsun ‑
dersökningar eller jämför med andra 
liknande projekt för att kontrollera att 
priserna i ansökan är rimliga (den me ‑
toden kombinerar de ofta med ”jämfö ‑
relse av anbud” som beskrivs i  ruta 2  
för att få extra garantier). I Polen t.ex. 
gör personalen internetsökningar efter 
priser, bekräftar priser med leveran ‑
törer eller begär in motbud. Eftersom 
den informationen är oberoende  – dvs. 
den lämnas inte av den sökande – kan 
den ge goda bevis på de tillgängliga 
priserna.
65 
Marknadsundersökningar används 
med framgång i en del medlemsstater, 
särskilt när det finns tecken på risk, 
men det är tidskrävande och kan vara 
svårt att visa att alla ansökningar har 
utvärderats på ett enhetligt sätt. Det 
får myndigheter i andra medlemsstater 
att inrätta system med referenspriser 
i stället (se nedan).Hänvisning till prisdatabaser 
eller prislistor kan vara 
effektivt men det behövs en 
metod som klarar att hantera 
den enorma mängden av olika 
stödberättigande poster
66 
Merparten av myndigheterna i med ‑
lemsstaterna – 76 av 88 – har inrättat 
prisdatabaser för åtminstone en del 
utgiftstyper (oftast för jordbruksma ‑
skiner) eller hänvisar till kommersiella 
prisdatabaser eller prislistor, t.ex. när 
det gäller enhetspriser för byggma ‑
terial eller byggkostnader. Över hela 
EU utvärderas kostnaderna i ungefär 
en fjärdedel av ansökningarna om 
landsbygdsutvecklingsbidrag mot så ‑
dana referenspriser. Två olika metoder 
används. Merparten – 63 av medlems ‑
staternas myndigheter  – betraktar 
referenspriserna som tak och begrän ‑
sar bidraget till de priser på enskilda 
poster som listas i databasen. Med den 
andra metoden betraktas referenspri ‑
serna som vägledande , vilket innebär 
att myndigheterna kan godkänna 
bidragsansökningar med priser som 
överstiger referenspriset om de anser 
att de högre priserna är rimliga.
34 Iakttagelser
67 
Med den stora mängd olika utgifter 
som är möjlig för den långa raden 
potentiella landsbygdsutvecklings ‑
projekt – som kan innefatta allt från 
grundläggande insatsvaror som 
betong eller arbetskraft till avancerad 
datorkontrollerad utrustning  – kan 
heltäckande prisdatabaser bli dyra 
att inrätta och hantera och det kan 
vara svårt att se till att uppgifterna är 
tillförlitliga, konsekventa och aktuella. 
I Ungern t.ex. innehåller prisdatabasen 
för enbart maskiner 230 000 poster 
med olika fabrikat, modeller, alternativ 
och egenskaper, och den måste upp ‑
dateras två gånger om året (byggre ‑
laterade kostnader finns i en annan 
databas).68 
När det gäller större landsbygdsut ‑
vecklingsprogram med ibland tusen ‑
tals liknande projektansökningar att 
behandla kan dock användningen av 
sådana databaser vara ett effektivt sätt 
att kontrollera priser av de skäl som 
anges ovan. Men när priserna listas för 
komponenter eller insatsvaror  – som 
byggmaterial – kan arbetet med att 
kontrollera priserna bli betydande 
(se  ruta 8 ). Det kan också leda till att 
personalen vid myndigheten i med ‑
lemsstaten koncentrerar sig på priser 
för poster som är lätta att kontrollera, 
t.ex. kostnaderna för betong, men att 
de struntar i mer specialiserade ytbe ‑
handlingar, där t.ex. riskerna för alltför 
höga priser kan vara större. Medlems ‑
stater som Bulgarien, Frankrike och 
Grekland undviker sådana problem 
genom att de har fastställt referenspri ‑
ser som grundas på output som storlek 
på eller kapacitet hos konstruktionen 
som helhet (dessa kan införas som 
”maximala priser” – se punkt 41).
Jämförelse av metoder som används för att kontrollera kostnaderna för byggpro ‑
jekt inom åtgärden modernisering av jordbruksföretag: kontroller av kostnaderna 
för komponenter (Litauen) och kontroll av kostnaderna för output (Frankrike)
I Litauen abonnerar myndigheterna på kommersiella listor över byggkostnader. För en viss typ av byggnad 
visar de byggnadsmetod och val av material, representativa kostnader per löpmeter grund, kostnaderna per 
kvadratmeter yttertak, kostnaderna per kvadratmeter vägg, fönster, inredning, plattläggning osv. Den perso ‑
nal som utvärderar projektförslag inhämtar uppgifter om det föreslagna bygget i bidragsansökan och beräk ‑
nar den förväntade kostnaden för varje del med hjälp av prislistorna. De beräknade kostnaderna för dessa 
delar jämförs sedan med dem i bidragsansökan.
I Frankrike har representativa byggkostnader fastställts per djur eller per kvadrat ‑ eller kubikmeter utifrån en 
undersökning av tidigare projekt. En ladugård för 40–60 kor t.ex. uppskattas till 2 920 euro per ko. En gödsel ‑
brunn i betong på upp till 100 m3 uppskattas till 157  euro per m3. Myndigheterna kan snabbt beräkna kostna ‑
den per ko eller per m3 i projektförslaget och jämföra den med den förväntade kostnaden.Ruta 8
35 Iakttagelser
15 Det kan dock vara lättare att 
sammanställa och underhålla 
prisdatabaserna från 
leverantörernas listpriser 
i stället för marknadspriser. 
Om det är fallet kan medlems ‑
staternas myndigheter 
tillämpa en koefficient på 
listpriserna för att få en 
ungefärlig uppgift om 
marknadspriserna som kan 
användas som referens eller 
övre gräns.Dessa databaser och listor är 
bara användbara om de priser 
de innehåller ligger tillräckligt 
nära de verkliga tillgängliga 
marknadspriserna
69 
I sex av de tio landsbygdsutvecklings ‑
program där referenspriser används för 
maskiner och utrustning (se  figur 6 ) 
lämnas priserna till medlemsstaternas 
myndigheter av tillverkare och distri ‑
butörer eller så tas de från deras pris ‑
listor eller kataloger. Ett exempel finns 
i ruta 9 . Men det är normal affärspraxis 
att förhandla om nedsättningar av list ‑
priserna, som kan vara betydande (det 
är ovanligt att man betalar det fulla 
listpriset för en ny bil t.ex.). Det bety ‑
der att listpriserna troligen anger de 
verkliga tillgängliga marknadspriserna 
för högt. De har därför litet värde som 
referenspriser (eller som tak) utom 
när man ska identifiera den ovanliga 
situation då de priser som föreslås 
i bidragsansökan ligger över dem som 
tillverkaren erbjuder15. Andra myndigheter i medlemsstaterna 
sammanställer referenspriser genom 
marknadsundersökningar eller genom 
att samla in uppgifter från projektgod ‑
kännanden och ersättningsanspråk.
Referenspriser (eller pristak) som grundas på leverantörers listpriser är av litet 
värde när man ska avgöra om kostnaderna är rimliga
I Ungern finns en databas över priser för jord ‑ och skogsbruksmaskiner som lämnas av distributörer och 
tillverkare. Den sökande behöver inte lämna in anbud från leverantörer som underlag till bidragsansökan om 
de aktuella posterna finns i databasen, vilket förenklar processen. De ungerska myndigheterna godkänner 
bidragsansökningar om kostnaderna är lika med eller ligger under priserna i databasen.
Revisionsrätten jämförde de priser som faktiskt erbjöds de sökande av leverantörer med priserna i databasen. 
Tolv av de anbud som granskades gällde jordbrukstraktorer. I genomsnitt låg de 30 % under de priser som 
fanns i databasen. De ungerska myndigheterna svarade revisionsrätten att en skillnad på 25–30 % under data ‑
baspriserna inte var ovanlig.
I den situationen – som inte är unik för Ungern – kan en jämförelse av bidragsansökan med en prisdatabas 
bokstavligen följa genomförandeförordningen (se punkt 17) men det visar endast att priserna inte överstiger 
distributörernas eller tillverkarnas listpriser. Det visar inte att priserna är rimliga.Ruta 9
36 Iakttagelser Figur 6Källor som använts för att fastställa referenskostnader eller pristak
Källa:  Revisionsrättens granskningsresultat.Marknadspriser
Leverantörers listpriser
Ej tillämpligt eller ej bedömt
Kampanien
AndalusienÅtgärd för modernisering av 
jordbruksföretag
Onlinedatabasen SimCoGuide 
tillhandahåller referenskostnaden för jordbruksutrustning. Den uppdateras varje år av en organisation som är fristående från leverantörerna av utrustningen. Den bygger på konstaterade marknadspriser
Åtgärd för förnyelse av byar
Priser från en regional prislista för byggarbeten används som tak. Prislistorna uppdateras varje år och innehåller genomsnittliga marknadspriser som har uppnåtts genom förfaranden för oﬀentlig upphandlingReferensprisdatabasen innehåller priser på varor och tjänster som vanligtvis används till åtgärderna, och den uppdateras fortlöpande med priser från anbud som de sökande har lämnat in och resultaten av marknadsun-
dersökningar som anställda vid 
medlemsstaternas myndigheterhar gjort
37 Iakttagelser
70 
Om referenspriserna (eller taken) är för 
höga kan det också påverka bete ‑
endet och uppmuntra de sökande 
att föreslå priser upp till taket så att 
bidragsbeloppet maximeras. Detta 
skapar ett negativt incitament till att 
minska kostnaderna och uppmuntrar 
de sökande att på ett otillåtet sätt 
samverka med leverantörer för att på 
konstlad väg driva upp priserna– t.ex. 
genom att leverera icke stödberätti ‑
gande varor eller tjänster som är dolda 
inom de uppdrivna kostnaderna för 
en stödberättigande post eller genom 
att erbjuda dolda rabatter. Det kan 
också leda till ett icke konkurrenskraf ‑
tigt beteende från leverantörernas 
sida. För att undvika den risken visar 
medlemsstater som Bulgarien inte 
priserna i den offentliga versionen av 
referensprisdatabasen.
71 
Eftersom förenklade kostnader, refe ‑
renspriser eller maximala priser kan 
bli inaktuella och om de grundas på 
byggkostnaderna i en huvudstad t.ex. 
speglar de kanske inte de priser som 
finns tillgängliga på landsbygden. 
Prisdatabaser måste därför uppdateras 
regelbundet och bör spegla regionala 
variationer i de fall då de är betydande.När priserna för de poster 
som finns i ansökan överstiger 
referenspriset krävs en 
bedömning så att man kan 
avgöra vilken bidragsnivå som 
ska godkännas; tydliga regler 
och kriterier krävs för detta
72 
Referenspriserna kan inte i sig alltid 
spegla de marknadspriser som finns 
tillgängliga vid tidpunkten för varje 
enskilt projekt och på den plats där 
det genomförs. Några prisskillnader 
går inte att komma ifrån – särskilt på 
utrustning om referensprisdatabasen 
inte innehåller samma fabrikat och 
modell som den vara som finns i ansö ‑
kan. När de priser som finns i ansökan 
överstiger referenspriserna måste 
personalen, såvida medlemsstaternas 
myndigheter inte använder referensen 
som tak, bedöma om de högre priser ‑
na är rimliga. Eftersom det kan vara 
svårt och tidskrävande kan små skill ‑
nader jämfört med referenspriserna 
godtas utan någon vidare utredning 
eftersom den potentiella kostnadsbe ‑
sparingen skulle bli liten.
73 
I de fall där skillnaderna var större än 
den variation i förhållande till refe ‑
renspriserna som är godtagbar krävde 
medlemsstaternas myndigheter i all ‑
mänhet att de sökande skulle lämna 
in en motivering. Men det var oklart 
vilka kriterier som skulle tillämpas vid 
utvärderingen av dessa motiveringar 
och det saknades dokumentation som 
visade på vilken grund kostnader som 
låg över referenspriserna betraktades 
som rimliga.
38 Iakttagelser
74 
Myndigheter i medlemsstater som 
Frankrike och Litauen godtog dock 
automatiskt skillnader på upp till 30 
eller 40 % över referenspriserna utan 
att kräva någon motivering från den 
sökande och utan att först ha fast ‑
ställt att skillnader av en sådan storlek 
speglar de priser som faktiskt betalats 
i situationer då det inte finns något 
bidrag. Revisionsrätten ifrågasätter om 
ett pris på 30 % över ett referenspris 
automatiskt kan betraktas som rimligt 
och om denna praxis är förenlig med 
principen om sparsamhet. Kostnader ‑
na för ett genomsnittligt livsmedels ‑
bearbetningsprojekt t.ex. ligger på 
cirka 750 000 euro. Om referenspriset 
motsvarade det beloppet skulle den 
metod som beskrivs ovan göra att 
ytterligare 300 000 euro i kostna ‑
der skulle kunna godtas utan någon 
tvekan. I de fall där referenspriserna 
i sig grundas på listpriser och inte på 
verkliga marknadspriser (vilket är fallet 
i Litauen t.ex.) är risken för att alltför 
höga priser godkänns desto större.Att jämföra anbud från olika 
leverantörer kan vara en 
enkel metod för att fastställa 
marknadspriser men det 
behövs skydd mot manipule ‑
ring och bedrägerier
75 
En metod som ofta används inom 
landsbygdsutveckling, liksom i många 
andra utgiftsprogram som bygger på 
bidrag, är att kräva att den sökande 
lämnar in anbud från leverantörer för 
att visa att bidragsansökan grundas 
på rimliga priser. När det gäller större 
belopp, särskilt när offentliga organ 
berörs, kan anbuden komma in via ett 
formellt anbudsförfarande. Jämförel ‑
sen av anbud är en vanlig affärspraxis 
och innebär ofta ingen extra börda 
för den sökande. Om det förekommer 
verklig konkurrens mellan leverantörer 
kan en jämförelse av anbud vara ett 
ändamålsenligt sätt att visa att man 
har fått det bästa tillgängliga priset. 
Medlemsstaternas myndigheter ut ‑
värderar kostnaderna för ungefär två 
tredjedelar av bidragsansökningarna 
inom landsbygdsutveckling på det 
sättet.
39 Iakttagelser
Metoden med ”jämförbara 
anbud” bygger på att det finns 
verklig konkurrens, så om 
endast ett enda anbud lämnas 
in (eller om de anbud som 
lämnas in inte är jämförbara) 
behövs alternativa metoder för 
kontrollen av att priserna är 
rimliga
76 
Medlemsstaternas myndigheter kräver 
vanligen att den sökande lämnar in 
två eller tre anbud från leverantörer 
som underlag till bidragsansökan. Men 
ibland lämnar de sökande endast in 
ett enda anbud, vilket kan bero på att 
varan är unik (det finns bara en möjlig 
leverantör) eller på att andra leveran ‑
törer har valt att inte lämna in något 
anbud. Det kan också bero på att den 
sökande har manipulerats anbud ‑
sinfordran för att gynna en särskild 
leverantör.
77 
Ett enda anbud visar inte att man har 
fått det bästa priset för den aktuella 
varan. Men revisionsrätten noterade 
att medlemsstaternas myndigheter 
godtog ett enda anbud utan att göra 
några alternativa kontroller för att ta 
reda på om priserna var rimliga, t.ex. 
genom att göra marknadsundersök ‑
ningar, jämföra med andra projekt 
eller använda expertutlåtanden. Exempel från Frankrike och England 
finns i  ruta 10 . De engelska myndighe ‑
terna har sedan dess infört förfaranden 
som innebär att sådana alternativa 
kontroller måste göras när det bara 
finns ett enda anbud.
Det behövs åtgärder som 
avskräcker från, förhindrar och 
korrigerar manipulering av 
processen för att en särskild 
leverantör ska gynnas
78 
Den svaga länken i metoden med att 
jämföra anbud är att det är den sö ‑
kande som lämnar prisinformationen 
och att det inte är medlemsstaternas 
myndigheter som tar reda på priserna 
på ett oberoende sätt. Det öppnar för 
möjligheten att processen manipuleras 
för att en leverantör med en högre 
kostnad ska gynnas.
Ett enda anbud godtogs av myndigheterna utan några ytterligare kontroller
I Frankrike fick en sökande in två anbud för leverans och installation av en automatiserad fruktbearbetnings ‑
anläggning men lämnade bara in det dyraste anbudet till myndigheterna eftersom det var det som bäst 
motsvarade den sökandes behov. De franska myndigheterna godtog det enda anbudet utan att kontrollera 
att kostnaderna var rimliga.
I England lämnade en sökande in endast ett enda anbud från en leverantör av vintillverkningsutrustning med 
motiveringen att utrustningen var specifik för tillverkningen av mousserande viner och att det bara fanns en 
enda leverantör. De engelska myndigheterna godtog detta utan vidare. Men revisionsrättens revisorer hittade 
andra leverantörer av samma utrustning.Ruta 10
40 Iakttagelser
79 
Det kan finnas begripliga skäl till det ‑
ta: en sökande kan föredra en lokal 
leverantör eller entreprenör med en 
högre kostnad därför att han eller hon 
tidigare har haft ett lyckat samarbete 
med dem. Flera myndigheter i med ‑
lemsstaterna godtar öppet sådana 
önskemål som motivering när de god ‑
känner ett anbud till en högre kostnad, 
t.ex. i Ungern eller när det gäller en av 
stödordningarna i England. Revisions ‑
rätten anser att personliga önskemål 
inte är tillräckligt skäl för att bidraget 
ska grundas på ett högre anbud.
80 
Det finns också risk för att den sökan ‑
de manipulerar processen och skriver 
kravspecifikationen på ett sådant sätt 
att bara en enda leverantör lätt kan 
uppfylla den  – eller helt enkelt genom 
att inte be andra potentiella leveran ‑
törer att lämna in anbud. I extremfallet 
kan en sökande till och med på otillå ‑
tet sätt samverka med leverantören 
och förfalska anbud eller bli utsatt för 
otillåten samverkan och bedrägerier av 
konsulter eller leverantörer.
81 
Bedrägerier sker visserligen i undan ‑
tagsfall, men det finns tillräckliga 
bevis på att det förekommer genom 
revisionsrättens och kommissionens 
revisionsarbete och från EU:s byrå för 
bedrägeribekämpning (Olaf). Ändå 
innehöll bara fyra av de 15 granskade 
landsbygdsutvecklingsprogrammen 
åtgärder för bedrägeribekämpning 
i förvaltningen av landsbygdsutveck ‑
lingsbidrag. Enligt kommissionens väg ‑
ledning bör man utbilda personalen så 
att den blir medveten om bedrägerier, 
informera om upptäckta fall, ha ett 
system med ”varningssignaler” och 
använda checklistor som ska identifie ‑
ra möjlig manipulering. En metod som används i medlemssta ‑
ter som Rumänien är att öka insynen 
och konkurrensen genom att kräva att 
privata bidragssökande publicerar sina 
anbudsinfordringar till leverantörer på 
en webbplats som sköts av det utbeta ‑
lande organet.
Reglerna för offentlig 
upphandling gör det svårare 
att dölja manipulering och 
bedrägerier men de undanröjer 
inte riskerna och garanterar 
inte alltid att kostnaderna är 
rimliga
82 
Offentliga organ är skyldiga att följa 
upphandlingsförfaranden för att få det 
bästa priset och samtidigt garantera 
rättvisa och insyn. Ovanför vissa trösk ‑
lar gäller EU‑direktiv16. Förhandlade 
förfaranden med en enda leverantör 
kan användas i vissa situationer men 
i normalfallet ska offentliga organ få in 
anbud från olika leverantörer när det 
gäller större kontrakt, vilket kan ske 
genom en öppen inbjudan att lämna 
in anbud. Om reglerna för offentlig 
upphandling tillämpas korrekt bör det 
minska möjligheterna till manipulering 
och bedrägerier – men som framgår av 
punkt 25 är det inte alltid som reglerna 
för offentlig upphandlings följs.
83 
I nio av de 15 granskade landsbygds ‑
utvecklingsprogrammen (se  bilaga IV ) 
gjorde medlemsstaternas myndigheter 
inga kontroller av att de kostnader 
som angavs i ansökan var rimliga om 
ett förfarande för offentlig upphand ‑
ling hade följts. Men sådana förfaran ‑
den kanske inte leder till att man får in 
många olika jämförbara anbud  – vilket 
kan bero på att det inte finns någon 
verklig konkurrens, antingen på grund 
av att inbjudan att lämna anbud inte 
fick någon större spridning eller på 16 Närmare uppgifter finns på: 
http://ec.europa.eu/
internal_market/publicprocu ‑
rement/index_en.htm
41 Iakttagelser
grund av att kravspecifikationerna 
eller kontraktsvillkoren utestängde 
potentiella leverantörer. Om bara ett 
enda anbud lämnas in eller om anbu ‑
den inte går att jämföra visar inte det 
faktum att upphandlingsförfaranden 
följdes att priset för det utvalda anbu ‑
det är rimligt.
84 
Ett förfarande för offentlig upphand ‑
ling innebär dessutom inte i sig att de 
risker för alltför högt ställda krav som 
beskrivs i del I minskar. Revisionsrätten 
och kommissionen har vid sina gransk ‑
ningar konstaterat fall av offentlig 
upphandling där kravspecifikationen 
i inbjudan att lämna anbud var över ‑
driven eller där tilldelningskriterierna 
lade otillbörlig vikt vid kvalitativa 
aspekter utan att kostnaderna beakta ‑
des ordentligt.
85 
Om ett enda anbud kommer in efter 
ett förfarande för offentlig upphand ‑
ling, om det finns risk för alltför högt 
ställda krav eller om det finns brister 
i den process som följs bör medlems ‑
staternas myndigheter därför göra 
ytterligare kontroller för att fastställa 
att de kostnader som föreslås är rim ‑
liga i de fall där detta motiveras av de 
belopp som står på spel.I de fall där en bedömning 
krävs kan ett utlåtande från 
en oberoende expert eller en 
utvärderingspanel ge värde ‑
fulla garantier och vara sär ‑
skilt kostnadseffektivt när 
det gäller fall med högre risk
86 
I punkterna 53–55 i rapporten beskri ‑
ver vi hur experter anlitas vid utvär ‑
deringen av projektspecifikationer. 
Experter kan ge liknande garantier 
för att priserna är rimliga och ett och 
samma utlåtande kan täcka både spe ‑
cifikationen och priset. Det kan bli dyrt 
att anlita experter, så det är särskilt 
viktigt att det finns en hög ekonomisk 
risk eller misstanke om manipulering. 
Det litauiska exemplet i  ruta 11  visar 
att om man anlitar experter i väl valda 
fall kan det ge nettobesparingar för 
nationella budgetar och EU‑budgeten.
87 
I tio av de 15 granskade landsbygdsut ‑
vecklingsprogrammen (se  bilaga IV ) 
skickade medlemsstaternas myndighe ‑
ter åtminstone de större bidragsansök ‑
ningarna till en utvärderingspanel som 
kan bestå av tekniska experter och/
eller andra individer med relevanta 
kunskaper. Sådana paneler kan bidra 
till att minska andelen subjektiva be ‑
dömningar av huruvida priserna (och 
specifikationerna) är rimliga.
42 Iakttagelser
Att anlita experter i väl valda fall kan ge nettobesparingar  
för nationella budgetar och EU‑budgeten
När bidragsansökningar gäller större summor och bara ett enda anbud lämnas in eller om det finns andra 
riskfaktorer skickar de litauiska myndigheterna projektförslaget till en firma med ekonomiska konsulter som 
expertgranskar de föreslagna kostnaderna. De litauiska myndigheterna skickade 214 fall till konsulterna under 
2012 och 2013. Konsulterna drog slutsatsen att de priser som angavs i ansökan överskred de bästa tillgängliga 
marknadspriserna i 27 fall. De litauiska myndigheterna har räknat ut att för varje euro som de har betalat till 
konsulterna har de sparat mer än drygt fyra euro i EU‑medel och nationella medel.Ruta 11
Del IV – Att ha kontroll 
efter det att projektet har 
godkänts: metoder för att 
se till att de kostnader 
som faktiskt ersätts är 
rimliga
88 
Som beskrivs ovan är medlemsstater ‑
nas myndigheter skyldiga att kontrol ‑ 
lera att de bidrag som de godkänner 
grundas på rimliga kostnader. Men 
en del kostnader kan fortfarande vara 
osäkra på bidragsansökningsstadiet, 
särskilt när det gäller större byggpro ‑
jekt. För en del myndigheter kan det ta 
flera månader att behandla ansökning ‑
arna, vilket betyder att de priser som 
angavs när ansökan skrevs kanske inte 
längre är giltiga när projektet väl star ‑
tar eller att den sökandes affärsplaner 
kanske har ändrats. Det innebär att det 
inte är ovanligt att de kostnader som 
uppkommit skiljer sig från de godkän ‑
da kostnaderna: både specifikationen 
och priserna kan förändras.89 
Det finns tre typer av risk när den sö ‑
kande lämnar in en betalningsansökan 
för att få ersättning för sina kostnader:
a) Kostnaderna är inte längre rimliga 
i förhållande till den faktiska out ‑
puten och de faktiska resultaten: 
de godkända kostnaderna för en 
ladugård med en kapacitet för 100 
djur är kanske inte rimliga om den 
ladugård som faktiskt byggdes har 
en kapacitet för bara 50 djur.
b) Projektet genomfördes på ett an ‑
nat sätt så de specifikationer och 
priser som kontrollerades i ansö ‑
kan gäller inte längre: i stället för 
ett skiffertak till ladugården byg ‑
ger jordbrukaren t.ex. ett metalltak 
för samma belopp.
c) Besparingar som gjorts på delar av 
projektet användes till gold‑pla ‑
ting, eftersom projektledarna 
tenderar att se bidragsgodkän ‑
nandet som en tillgänglig budget 
att använda. Om byggarbetena 
faller inom budgeten t.ex. kanske 
besparingen används på överdådig 
inredning.
Revisionsrätten bedömde de metoder 
som medlemsstaternas myndigheter 
hade för att hantera dessa risker.
43 Iakttagelser
Kontrollsystemen bör upp ‑
täcka och undersöka even ‑
tuella större ändringar av 
projektet efter det att bidra ‑
get har godkänts och på så 
sätt garantera att de kostna ‑
der som ersätts fortfarande 
är rimliga
90 
Förutom när ”förenklade kostnader” 
gäller måste de sökande vanligtvis 
lämna in betalda fakturor som under ‑
lag för ersättningsanspråken. Med ‑
lemsstaternas myndigheter kontrolle ‑
rar fakturorna och ser till att det finns 
en korrekt grund för ersättning. När de 
faktiska projektkostnaderna är exakt 
desamma som de i ansökan behövs 
inga fler kontroller för att fastställa att 
kostnaderna är rimliga. Men medlems ‑
staternas myndigheter behöver ha reg ‑
ler och kontrollsystem för att upptäcka 
större förändringar i förhållande till 
de godkända projektkostnaderna och 
kontrollera att kostnaderna fortfaran ‑
de är rimliga.91 
Revisionsrätten konstaterade att alla 
15 myndigheter i medlemsstaterna 
hade förfaranden för att hantera 
ändringar av den projektoutput eller 
de projektkostnader som godkänts. 
Man använde två olika metoder. Med 
den första metoden specificerade 
myndigheterna projektkostnaderna 
i bidragsöverenskommelsen på samma 
detaljnivå som de som hade kontrol ‑
lerats i ansökan: om kostnaderna kon ‑
trollerades post för post specificerades 
kostnaderna post för post i bidrags ‑
överenskommelsen. Med den andra 
metoden gjordes bidragsöverenskom ‑
melser för den totala projektkostnaden 
eller för större kostnadskategorier 
(t.ex. byggarbeten, utrustning och 
arvoden) även i de fall där kostnaderna 
hade kontrollerats post för post. Den 
andra metoden gav i allmänhet inga 
goda garantier för att de tre risker som 
anges ovan hanterades och den gjorde 
att kostnader vilkas rimlighet inte hade 
kontrollerats kunde ersättas. Ett exem ‑
pel finns i  ruta 12 .
Åtgärd för stöd till små landsbygdsföretag i England: ändringar av projektet  
gjorde att kostnader vilkas rimlighet inte hade kontrollerats kunde ersättas
En sökande ansökte om ett bidrag till ett projekt som bestod i att renovera lokaler och köpa in specialutrust ‑
ning. Den sökande visade upp flera anbud för byggarbetena, utrustningen och andra poster, bland annat ett 
nytt personalkök. Dessa kontrollerades och godkändes av de engelska myndigheterna. När den sökande väl 
köpte den specialutrustningen hittade denne en leverantör som erbjöd ett pris som låg långt under de tidiga ‑
re anbuden. Den besparing som gjordes på utrustningen användes till lite annat arbete på bilparkeringen och 
till ett dyrare personalkök. Eftersom de totala projektkostnaderna inte överskreds kontrollerade de engelska 
myndigheterna inte om dessa extrakostnader var rimliga.Ruta 12
44 Iakttagelser
Klara regler, tydliga redo ‑
visningar och kontroller av 
urval av betalningar kan 
avskräcka de sökande från 
att dölja prisnedsättningar, 
rabatter eller andra fördelar 
som leverantören erbjuder 
som sänker den verkliga 
kostnaden
92 
I merparten av landsbygdsutvecklings ‑
programmen är de sökande skyldiga 
att redovisa sina ersättningsanspråk 
efter det att eventuella rabatter har 
dragits av. Det kan vara ett krav i med ‑
lemsstatens allmänna administrativa 
lagstiftning eller i reglerna för att 
genomföra stödåtgärden. I tre av de 15 
granskade landsbygdsprogrammen (se 
bilaga IV ) krävde medlemsstaternas 
myndigheter även att den sökande gör 
en tydlig redovisning i ersättningsan ‑
språket (t.ex. genom att kryssa i en ja/
nej‑ruta). Annan god praxis är att ta 
med exempel i stödordningens väg ‑
ledning som visar hur den sökande ska 
hantera olika typer av prisnedsättning ‑
ar, rabatter eller andra fördelar som 
leverantören erbjuder som sänker den 
verkliga kostnaden. Dessa metoder 
kan visserligen inte förhindra avsiktliga 
bedrägerier men de kan ha en av ‑
skräckande effekt. De täcker även fall 
där de sökande inte tänker på om en 
prisnedsättning eller rabatt bör dras av 
från ersättningsanspråket eller om de 
är osäkra.93 
Utöver tydliga regler och redovisning ‑
ar bör medlemsstaternas myndighe ‑
ter även kontrollera de fakturor som 
lämnas in som underlag till ersätt ‑
ningsanspråken för att se om det finns 
något som tyder på prisnedsättningar, 
rabatter eller andra fördelar och se till 
att dessa dras av. Eftersom de kanske 
inte syns på fakturan (t.ex. kan en 
leverantör ge en rabatt i slutet av året) 
bör medlemsstaternas myndigheter 
göra ytterligare kontroller av ett urval 
betalningar. Sådana kontroller är tids ‑
krävande och kan innebära att myn ‑
digheterna måste kontakta leverantö ‑
rer och/eller besöka den sökande för 
att kontrollera dennes bokföring och 
bankkonton. En möjlighet till detta är 
de kontroller på plats och efterhands ‑
kontroller av ett urval betalningar som 
krävs enligt EU‑lagstiftningen17. Sex av 
de 15 myndigheterna i medlemsstater ‑
na gjorde det (se  bilaga IV ).
94 
Vid dessa kontroller kan man inte 
upptäcka och korrigera alla fall av 
dolda rabatter eller andra fördelar 
men de tjänar två syften. Dels är de 
avskräckande: det är mindre troligt att 
de sökande döljer prisnedsättningar 
om de vet att det finns en chans att 
de kommer att kontrolleras. Dels får 
medlemsstaternas myndigheter reda 
på hur vanlig sådan praxis är, vilket gör 
att de kan anpassa sina kontrollsystem 
därefter.17 Kommissionens förordning 
(EU) nr 65/2011.
45 Iakttagelser
Del V – Att bli effektiv: 
metoder för att se till att 
krav ‑ och kontrollnivån 
står i proportion till 
risknivån
95 
Den potentiella ekonomiska effekten 
av att orimliga kostnader ersätts på 
grund av alltför högt ställda krav eller 
för höga priser beror på hur ofta det 
händer och vilka belopp det gäller. 
Allteftersom den potentiella ekono ‑
miska effekten ökar bör även antalet 
kontroller öka: de bör stå i proportion 
till den aktuella risknivån. För att und ‑
vika onödigt stor administrativ börda 
bör de krav som de sökande måste 
uppfylla vara det som minst krävs för 
att möjliggöra sådana kontroller. Re ‑
visionsrätten bedömde hur medlems ‑
staternas myndigheter gick till väga för 
att kravnivån och kontrollerna skulle 
motsvara risknivån.
När sannolikheten för och 
den potentiella effekten av 
riskerna är liten kan kon ‑
trollsystemen utformas på 
ett sätt som minimerar den 
administrativa bördan
96 
Ju lägre bidraget är i förhållande till 
de totala projektkostnaderna (den 
faktiska stödsatsen), desto större är det 
belopp som den sökande själv måste 
bidra med från sina egna resurser. Det 
ökar den sökandes incitament att få 
det bästa priset och minskar incita ‑
mentet att blåsa upp kravspecifika ‑
tionen. Ingen av de 15 myndigheter 
i medlemsstaterna som granskades 
minskade dock sina krav eller kontrol ‑
ler för att spegla den minskade risken 
på grund av låga faktiska stödsatser.97 
I de fall då medlemsstaternas myn ‑
digheter hade tillgång till oberoende 
information om priserna, framför allt 
i databaser över referenspriser eller 
i de fall då de fastställde maximala 
kostnader minskade de oftast kraven 
på de sökande för att spegla den lägre 
risken. När det gällde poster i databa ‑
sen över maskinpriser i Ungern t.ex. 
behövde de sökande inte lämna in 
några anbud som stöd för bidrags ‑
ansökningarna. Om man använder 
förenklade kostnader behöver man 
inte kontrollera kostnaderna, men den 
metoden användes inte i någon större 
utsträckning (se punkt 42).
98 
Merparten av myndigheterna i med ‑
lemsstaterna minskade kraven och 
kontrollerna för poster som hade en 
mycket låg kostnad och krävde färre 
anbud, godtog prislistor eller skärm ‑
dumpar från webbplatser i stället 
för anbud eller uteslöt mycket små 
enskilda poster från de stödberättigan ‑
de kostnaderna. De minskade också 
kraven på verksamhetsplaner och 
annan information.
46 Iakttagelser
Poster med ett högt värde, 
projekt med höga stödsatser 
och andra riskfaktorer moti ‑
verar fler kontroller
99 
I EU kostar ett genomsnittligt investe ‑
ringsprojekt inom landsbygdsutveck ‑
ling ungefär 125 000 euro. När det 
gäller projektkostnader i den storleken 
kräver alla myndigheter i medlemssta ‑
terna två eller tre anbud från leveran ‑
törer eller så kontrollerar de de före ‑
slagna kostnaderna mot prisdatabaser. 
En del myndigheter kontrollerar även 
om projekten ger valuta för pengarna, 
utför marknadsundersökningar av 
priser eller anlitar experter, såsom be ‑
skrivs tidigare i rapporten. Men i de fall 
där de stödberättigande projektkost ‑
naderna (och således bidragsbeloppet) 
är mycket högre än det genomsnittliga 
beloppet är det få myndigheter som 
gör ytterligare eller mer omfattande 
kontroller, trots den potentiella effek ‑
ten av att riskerna är högre18.
100  
Men det är inte bara projekt med ett 
högt värde som utgör högre risker. Ju 
högre stödsatsen är, desto mindre är 
den sökandes incitament att begränsa 
kostnaderna och leta efter det bästa 
priset eller ha sparsammare kravspeci ‑
fikationer. När stödsatserna närmar sig 
100 % är risken för alltför högt ställda 
krav och gold‑plating mycket hög, 
oavsett om den sökande är ett offent ‑
ligt organ eller verkar i den privata 
sektorn19. Ändå ökade ingen av de 
granskade myndigheterna i medlems ‑
staterna sina krav och kontroller för 
att spegla de högre risker som hänger 
samman med höga stödsatser. Det är 
särkskilt bekymmersamt i de fall där 
myndigheterna inte gjorde några kon ‑
troller av att kostnaderna var rimliga 
om den sökande följde förfaranden 
för offentlig upphandling eftersom 
de i sig inte ger några garantier för att 
projektspecifikationerna är rimliga (se 
punkterna 83–85).18 När de sökande är ett 
offentligt organ är de i 
allmänhet skyldiga att följa 
kompletterande upphand ‑
lingsförfaranden för kontrakt 
med ett högre värde, och 
medlemsstaternas myndighe ‑
ter måste kontrollera att 
förfarandena följs korrekt.
19 Offentliga organ och 
föreningar får ofta bidrag på 
upp till 100 %. Det är mycket 
ovanligare för projekt inom 
den privata sektorn men det 
händer. I Italien (Kampanien) 
t.ex. erbjöds bidrag på 100 % 
till privata företag för diversi ‑ 
fiering av jordbruket och före ‑ 
tagsutveckling på landsbyg ‑ 
den.
47
 Slutsatser och 
rekommendationer
101  
Vid granskningen ställde vi frågan om 
de metoder som kommissionen och 
medlemsstaterna följer var de ända ‑
målsenligaste för att hålla kostnader ‑
na för landsbygdsutvecklingsbidrag 
under kontroll.
102  
Vi konstaterade att de metoder som 
användes inte var de ändamålsenli ‑
gaste. Kommissionen reagerade först 
efter det att problemen hade uppstått 
i stället för att se till att systemen var 
tillförlitliga redan från början. Med ‑
lemsstaternas kontrollsystem hantera ‑
de endast en del av riskerna avseende 
sparsamhet eller så var de bristfälliga. 
Det fanns ändamålsenligare metoder 
men de tillämpades inte i någon större 
utsträckning.
103  
Kommissionen erbjöd ingen väg ‑
ledning och spred inte heller god 
praxis i början av programperioden 
2007–2013. Den såg inte till att med ‑
lemsstaternas system var ändamålsen ‑
liga innan de började godkänna stora 
bidragsvolymer. När den väl började 
agera hade redan den största delen av 
projektbidragen godkänts. Men sedan 
2012 har kommissionen använt en 
aktivare och mer samordnad metod. 
Om den genomförs till fullo med större 
fokus på sparsamhet bör det leda till 
bättre ekonomisk förvaltning under 
nästa programperiod.104  
År 2014 hade alla de 15 största lands ‑
bygdsutvecklingsprogrammen i med ‑
lemsstaterna infört de grundläggande 
system för kontroll av landsbygdsut ‑
vecklingskostnader som krävs enligt 
förordningarna. Metoderna varierade 
och vi identifierade några väl utforma ‑
de metoder för att hantera vissa risker. 
Men som framgår av översikten i  bila -
ga IV  hade alla metoder brister när det 
gällde de största riskerna, vilket inne ‑
bar att kontrollen över kostnaderna 
för landsbygdsutvecklingsbidrag inte 
var tillfredsställande generellt sett. En 
analys av informationen från alla 88 
landsbygdsutvecklingsprogram visar 
att det råder en liknande situation över 
hela EU. Framför allt konstaterade vi 
följande:
a) Medlemsstaternas kontrollsystem 
var inriktade på priserna för olika 
poster eller tjänster i bidragsan ‑
sökningarna och i mycket mindre 
utsträckning på kravspecifikatio -
nen, det vill säga om posterna i sig 
var rimliga eller om bidraget var 
kostnadseffektivt i förhållande till 
de politiska målen. Det medför 
en risk för gold‑plating och dålig 
valuta för pengarna.
b) De metoder som myndigheterna 
främst använde för att kontrollera 
om priserna i bidragsansökningar ‑
na var rimliga var att de jämförde 
anbud från olika leverantörer eller 
jämförde dessa med referenspriser. 
Vi konstaterade att systemen i vis ‑
sa medlemsstater gav få garantier 
för att kostnaderna var rimliga – 
t.ex. använde de referenspriser 
som låg 30 % över de verkliga 
marknadspriserna.
48 Slutsatser och rekommendationer
c) Bidrag godkänns på förhand och 
betalas ut när den sökande har 
köpt de aktuella varorna eller ut ‑
fört de aktuella arbetena. När pro ‑
jekt ändrades efter det att bidra ‑
get hade godkänts gjorde kryphål 
i vissa medlemsstaters system att 
kostnader kunde ersättas trots att 
man inte hade kontrollerat om de 
var rimliga.
d) Krav ‑ och kontrollnivån tog i all ‑
mänhet inte hänsyn till de olika 
risknivåerna. Många myndigheter 
i medlemsstaterna hade sam ‑
ma metod för att kontrollera ett 
bidrag på 10 000 euro som ett bi ‑
drag på en miljon euro. I de fall där 
riskerna var begränsade använde 
man sig inte av möjligheten till för ‑
enkling i någon större omfattning.
105  
De största bristerna eller luckorna i de 
metoder som användes sammanfattas 
i ruta 13 :
106  
Detta får revisionsrätten att dra slut ‑
satsen att det finns stort utrymme att 
göra stora besparingar på projektbi ‑
dragen inom landsbygdsutveckling 
under perioden 2014–2020 med hjälp 
av bättre metoder för att kontrollera 
kostnaderna. De medlen skulle kunna 
användas till att finansiera nya projekt 
som leder till mer output och bättre re ‑
sultat och till att målen uppnås i större 
utsträckning.107  
Revisionsrätten konstaterade även 
att det finns fungerande och kost ‑
nadseffektiva metoder för att mins ‑
ka de konstaterade riskerna  – varav 
de flesta redan genomförs i en del 
landsbygdsutvecklingsprogram. De 
beskrivs i rapportens huvudtext. I de 
fall där tillräckliga bevis kunde inhäm ‑
tas vid skrivbordsgranskningen av de 
15 största landsbygdsutvecklingspro ‑
grammen finns en översikt över en del 
av de metoderna i  figur 7  nedan och 
de sammanfattas i  bilaga IV .
108  
Revisionsrätten välkomnar kommis ‑ 
sionens avsikt att ge ut vägledning  
om förenklade kostnader (trots att 
medlemsstaterna har angett att för ‑
enklade kostnadsalternativ troligtvis 
inte kommer att tillämpas i någon stör ‑
re utsträckning på grund av det finns 
så många olika typer av landsbygdsut ‑
vecklingsbidrag). Revisionsrätten väl ‑
komnar även kommissionens vägled ‑
ning om bedrägeribekämpning och de 
”handlingsplaner” som medlemssta ‑
terna har tagit fram på kommissionens 
initiativ. De planer som revisionsrätten 
har sett visar på förbättringar av en del 
av de grundläggande systemen men 
de åtgärdar inte många av de brister 
i utformningen som räknas upp i punkt 
105 ovan.
49 Slutsatser och rekommendationer
De största brister som konstaterats i utformningen av kontrollsystemen  
avseende landsbygdsutvecklingskostnader
Risk för alltför högt ställda krav:
 οFörutom när det gällde markförvaltning och utbildningskostnader användes möjligheten att begränsa 
bidragen till ”standardkostnader” i begränsad utsträckning (se punkterna 41–42).
 οMyndigheterna tog liten hänsyn till om kostnaderna var rimliga i förhållande till den förväntade outputen 
och de förväntade kostnaderna – få av dem beaktade bidragsansökningarnas kostnadseffektivitet eller om 
de gav valuta för pengarna (se punkt 46).
 οDet saknades tillförlitliga metoder för att hantera risken för gold‑plating (se punkterna 48–50).
Risk för att godkännandet av bidrag grundas på alltför höga priser:
 οStandardiserade enhetskostnader kontrollerades inte för att man skulle se om de ledde till alltför höga 
betalningar i praktiken (se punkterna 62–63).
 οMyndigheterna förlitade sig på kontroller mot prisdatabaser som innehöll listpriser som ofta låg 20–30 % 
över de verkliga marknadspriserna (se punkterna 69 och 71).
 οMyndigheterna godtog bidragsansökningar där priserna översteg referenspriserna med så mycket som 30 
eller 40 % utan att kräva någon motivering (se punkt 74).
 οOtillräckligt skydd när myndigheterna förlitar sig på jämförelsen av leverantörernas anbud 
(se punkterna 77–81).
 οMyndigheterna förlitade sig på kontroller av att förfaranden för offentlig upphandling följs (i tillämpliga 
fall) utan att också kontrollera att de föreslagna kostnaderna var rimliga (se punkterna 83–85).
Risk för att de kostnader som faktiskt ersätts inte är rimliga:
 οDet finns kryphål i förfarandena efter det att bidragsansökningarna har godkänts, vilket betyder att 
de kostnader som faktiskt ersätts kanske inte är desamma som de som har godtagits som rimliga 
(se punkterna 91–92).
Risk för att krav ‑ och kontrollnivån inte är tillräcklig i förhållande till risknivån:
 οKrav ‑ och kontrollnivån ökade inte när stödsatserna var höga (och den sökande har få incitament att be ‑
gränsa kostnaderna) eller när det gällde mycket stora bidrag (se punkterna 99–100).Ruta 13
50 Slutsatser och rekommendationer Figur 7Översikt över metoderna i de 15 granskade landsbygdsutvecklingsprogrammen
Landsbygdsutvecklingsprogram som följer metoden
Landsbygdsutvecklingsprogram som inte följer metoden
Metoden är inte tillämplig eller har inte bedömts
0 5 10 15
Ställa högre krav och/eller göra /f_ler kontroller när det gäller
projekt med ett högt värdeStälla högre krav och/eller göra /f_ler kontroller i de fall där 
stödsatserna är högaGöra kontroller på plats av ett urval betalningar och av att 
ersättningsanspråken speglar de ekonomiska  fördelar som 
leverantörer har gett eller ska geVidta åtgärder för att minska riskerna för bedrägerierKontrollera att kostnaderna är rimliga när förfaranden
för oﬀentlig upphandling följsAnvända verkliga marknadspriser som referenspriser för 
utrustning och maskiner i stället för leverantörers listpriserKontrollera om standardkostnader leder till
alltför stora betalningarBedöma om kostnaderna är rimliga i förhållande
till output och resultat
Källa : Revisionsrättens granskningsresultat.
51 Slutsatser och rekommendationer
Denna rapport antogs av revisionsrättens avdelning I, med ledamoten  
Rasa BUDBERGYTÈ som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 
26 november 2014.
 För revisionsrätten
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA  
 Ordförande
109  
I många fall kommer medlemsstater ‑
nas myndigheter att utveckla innehål ‑ 
let i sina kontrollsystem – blanketter, 
anvisningar, förfaranden och check ‑
listor  – när landsbygdsprogrammen 
för 2014–2020 väl har godkänts. Men 
om kontrollsystemen inte hanterar de 
risker som konstaterats i vår rapport 
kommer bristerna troligtvis att bestå. 
Det finns metoder som inte innebär 
att man lägger på fler och fler krav och 
kontroller utan i stället bättre inriktar 
insatserna på de områden där riskerna 
är som störst. De bästa kontrollsyste ‑
men är inte bara ändamålsenliga – det 
vill säga utformade för att uppnå spar ‑
samhet – utan även effektiva – det vill 
säga anpassade till risknivån.110  
Checklistan för ”god utformning”, 
som finns i  bilaga I , innehåller en 
heltäckande uppsättning kriterier 
för bedömningen av om kontroll ‑
systemen hanterar de risker som 
beskrivs i rapporten. Revisionsrätten 
rekommenderar  att kommissionen 
och medlemsstaterna innan de ingår 
åtaganden för utgifterna under den 
nya programperioden samarbetar för 
att se till att de metoder som används 
inom alla landsbygdsutvecklingspro ‑
gram uppfyller dessa kriterier och är 
inriktade på områdena med störst risk. 
En förhandsbedömning av kontrollsys ‑
temen som görs av myndigheternas 
internrevisionsavdelningar (eller andra 
inspektions ‑ eller revisionsorgan) bör 
ingå i processen.
111 
Väl utformade system är bara det 
första steget. Hur systemen genomförs 
i praktiken är också centralt. Revisions ‑
rätten rekommenderar  därför att 
kommissionen och medlemsstaterna 
tidigt under den nya programperioden 
kontrollerar att systemen fungerar 
effektivt och är ändamålsenliga med 
avseende på de risker som lyfts fram 
i denna rapport.
52
Checklista som revisionsrätten har tagit fram för att bedöma kontrollsystemens 
utformning med avseende på riskerna med landsbygdsutvecklingskostnader
Risk Utformning Se punkternaAlltför specificerade krav1.  Begränsa stödberättigandet till kostnaderna för en standardspecifikation när det finns många 
liknande projekt eller vanliga utgiftstyper
2. Utvärdera de föreslagna kostnaderna för att se till att kravspecifikationen är rimlig
a)  Gör standardberäkningar och jämför med riktmärken för att snabbt identifiera ansökningar som har 
alltför högt ställda krav.
b)  Utvärdera om kostnaderna är rimliga i förhållande till kriterier för kostnadseffektivitet eller valuta för 
pengarna.
c)  Dokumentera bedömningar av om kravspecifikationen är rimlig och grunden för detta, genom en 
jämförelse med andra projekt, teknisk utvärdering eller bedömningar utifrån sunt förnuft.
d)  Om bidragen inte grundas på det lägsta giltiga anbudet, fastställ tydliga kriterier för att avgöra om kostna ‑
derna för de högre anbuden är rimliga, dokumentera utvärderingen av de extrakostnader som det gäller.
e)  Använd utlåtanden från oberoende experter för att få garantier för att de specificerade kraven är 
rimliga, särskilt när projekten uppvisar risker på grund av sin storlek, tekniska komplexitet eller brist på 
jämförande information.38–42
44–45
46
47–48
49–51
53–55Icke konkurrenskraftiga priser3.  Fastställ maximala kostnader eller använd förenklade kostnadsalternativ när det är möjligt 
och kontrollera regelbundet att de inte överstiger de allmänt tillgängliga marknadspriserna
4. Jämför priserna för de poster som anges i ansökan med oberoende uppgifter
a)  Använd marknadsundersökningar för att få oberoende jämförande prisinformation för enskilda projekt 
när det är motiverat med hänsyn till risken. 
b)  När databaser över referenspriser används, använd verkliga marknadspriser (eller tillämpa en koefficient 
på leverantörernas listpriser), uppdatera regelbundet priserna och se till att de speglar eventuella stora 
regionala skillnader.
c)  Fastställ tydliga regler och kriterier för när priset i ansökan överstiger referenspriset för att ta reda 
på om de högre kostnaderna är rimliga, dokumentera utvärderingen av de extrakostnader det gäller. 
Om en procentuell variation från referenspriser automatiskt godtas, se till att den procentandel som 
används kan motiveras i förhållande till de verkliga marknadspriserna.
5. Utforma skydd mot manipulering och bedrägerier när anbud från leverantörer utvärderas
a)  Om endast ett anbud lämnas in eller om de anbud som lämnas in inte går att jämföra med varandra, 
använd alternativa metoder för att kontrollera att priserna är rimliga.
b)  Utforma åtgärder för att avskräcka, förhindra, upptäcka och korrigera eventuell manipulering som 
syftar till att gynna en särskild leverantör.
c) Följ kommissionens vägledning för att förhindra och upptäcka bedrägerier.
d)  När den offentliga upphandlingen inte leder till flera konkurrenskraftiga anbud eller om de förfaraden 
som följs är bristfälliga, vidta ytterligare åtgärder för att se till att kostnaderna är rimliga.
6.  Använd utlåtanden från oberoende experter för att få värdefulla garantier i de fall då det är 
kostnadseffektivt
a)  När det krävs bedömning av om kostnaderna är rimliga, använd expertutlåtanden eller ett utlåtande 
från en utvärderingspanel för att få ytterligare säkerhet om att beslutet är välgrundat.
b) Hänskjut fall med högre risk till interna eller externa experter.58–63
64–65 
66–71
72–74
75–77
78–80
81
82–85
86–87
86–87Bilagor Bilaga I
53 Bilagor
Risk Utformning Se punkternaProjektändringar7.  Utforma kontrollsystem för att upptäcka och kontrollera större ändringar av projektet efter 
det att bidraget godkändes för att se till att kostnaderna fortfarande är rimliga
a)  Kräv tydlig fördelning av kostnaderna både i bidragsansökan och i ersättningsanspråket, specificera 
kostnaderna i bidragsansökan på samma detaljnivå som de kontrollerades på.
b)  Fastställ tydliga regler och förfaranden för att kontrollera att kostnaderna för större ändringar av de 
godkända projektkostnaderna är rimliga och att eventuella besparingar inte används till gold‑plating.
8.  Utforma regler för att avskräcka sökande från att dölja prisnedsättningar, rabatter eller andra 
fördelar som en leverantör erbjuder som sänker den verkliga kostnaden
a) Kräv att prisnedsättningar, rabatter eller andra fördelar tydligt redovisas i ersättningsanspråken.
b)  Gör kompletterande kontroller på plats av ett urval betalningar för att upptäcka dolda prisnedsättning ‑
ar, rabatter eller andra fördelar.90–91
90 –91
92
93–94Förhållande 
till riskerna9.  När sannolikheten för och den potentiella effekten av risker är liten, utforma kontrollsystem 
som minimerar den administrativa bördan
10.  Öka kraven och kontrollerna när det gäller poster med högt värde, projekt med höga stödsat-  
ser och andra riskfaktorer96–98
99–100Bilaga I
54 Bilagor Bilaga IILandsbygdsutvecklingsprogram som valts ut för skrivbordsgranskning
1 För de åtgärder som ingår i denna granskning, 31.12.2013.
Källa:  Europeiska nätverket för landsbygdsutveckling.7367719629709891 0391 2271 3971 7241 8052 0592 1172 4084 6076 645 Polen
Rumänien
Ungern
Frankrike, fastlandet
Portugal, fastlandet
Grekland
Bulgarien
Spanien, Andalusien
Tjeckien
Slovakien
Storbritannien, England
Litauen
Österrike
Tyskland, Brandenburg och Berlin
Italien, Kampanien
Alla andra program 15 677Planerade utgifter (2007–2013) för de 15 största landsbygdsutvecklingsprogrammen1 (miljoner euro)
64 % av den totala 
budgeten för de åtgärder som ingåri revisionens inriktning och omfattning(29,5 miljarder euro)
55 Bilagor Bilaga IIIHur förenklade kostnadsalternativ används inom  
de 88 landsbygdsutvecklingsprogrammen
Källa : Revisionsrättens enkät.Antal landsbygdsutvecklingsprogramEnhetsbeloppStandardiserade enhetskostnader
Ersättning av faktiska kostnader
Icke-produktiva investeringar - SkogFörsta beskogning - Jordbruksmark
Inrättande av skogsjordbruk
Modernisering av jordbruksföretagÅterupprättande av skogsbrukspotentialen Första beskogning – Mark som inte är jordbruksmark
Främjande av turismBevarande/uppgradering av naturarvet
Avbytar- och rådgivningstjänster 
Skapande och utveckling av företagDiversi/f_iering
Grundläggande tjänster
Förnyelse av byar
Utbildning och information (landsbygd)Utbildning och information (jordbruk/skog)Icke-produktiva investeringar - Jordbruksföretag
Förbättring av det ekonomiska värdet på skog
Rådgivningstjänster
Infrastruktur
Stödordningar för livsmedelskvalitet0 10 20 30 40 50 60 70 80 90Landsbygdsutvecklingsprogram där standardiserade enhetskostnader eller enhetsbelopp
är en av metoderna, per åtgärd
56 Bilagor
Översikt över metoder som används i de landsbygdsutvecklingsprogram  
som valts ut för skrivbordsgranskning
Bulgarien
Tjeckien
Tyskland  
(Brandenburg)
Grekland
Spanien  
(Andalusien)
Frankrike  
(fastlandet)
Italien  
(Kampanien)
Litauen
Ungern
Österrike
Polen
Portugal  
(fastlandet)
Rumänen
Slovakien
Storbritannien 
(England)
Bedöma kostnaderna mot den förväntade 
outputen eller de förväntade resultaten √ √ √ √
Kontrollera om standardkostnader leder till 
alltför stora betalningare.t. e.t. e.t. e.t. e.t. e.t.
Använda marknadsundersökningar vid behov 
för att få in oberoende jämförbar prisinforma ‑
tion för ovanliga eller komplexa projekt√ √ √ √ √ √ √ √ √ √ √
Använda verkliga marknadspriser som refe ‑
renspriser för utrustning och maskiner m.m. 
och inte leverantörers listpriser√ e.t. √ √ e.t. √1e.t.
Vidta åtgärder för att minska riskerna för 
bedrägerier när det gäller leverantörens anbud 
och upphandling√ √ √ √ √ √ √
Kontrollera att kostnaderna är rimliga också 
när förfaranden för offentlig upphandling har 
följts√ √ √ √ √
Anlita utvärderingskommittéer eller experter 
för bedömning av specificerade krav och/eller 
priser√ √ √ √ √ √ √ √ √ √ √
Kräva att de sökande i ersättningsanspråken 
tydligt redovisar alla ekonomiska fördelar 
(prisnedsättningar, rabatter osv.) som de fått 
eller ska få från leverantörer√ √ √
Kontroller på plats av att alla ekonomiska 
fördelar som leverantörer har gett eller ska ge 
beaktas inför slutbetalningen√ √ √ √ √ √
Högre krav på och/eller fler kontroller av 
åtgärder med höga stödsatser
lägre krav på och/eller färre kontroller av 
poster med ett lågt värde√ √ √ √ √ √ √ √ √ √ √ √
Högre krav på och/eller fler kontroller av 
mycket stora projekt√ √ √ √ √ √ √ √ √ √ √ √
Förklaring
√ Ingår i förfarandena för de viktigaste åtgärderna vid behov 
Ingår inte i förfarandena för de viktigaste åtgärderna
Har inte bedömts
e.t. Ej tillämpligt
1 Databasen över priser på utrustning har inte uppdaterats sedan 2006. De rumänska myndigheterna meddelade revisionsrätten att en ny 
databas håller på att utvecklas som bygger på leverantörernas listpriser.Bilaga IV
57
Svar på VI a–d
Under sin egen revision hittade kommissionen bris ‑
ter som påminner om dem som revisionsrätten har 
påpekat och det har gjorts finansiella korrigeringar 
för att täcka riskerna för fonden. Vissa förfaranden 
för kontroll av överensstämmelse pågår fortfarande 
och kommer troligen att leda till ytterligare finan ‑
siella korrigeringar.
De handlingsplaner som medlemsstaterna har tagit 
fram i syfte att minska felen vid genomförandet av 
landsbygdsutvecklingsåtgärderna inbegriper bättre 
metoder för utvärdering av kostnadernas rimlighet.
För programmeringsperioden 2014–2020 bör den 
ökade användningen av standardkostnader minska 
risken för fel i detta avseende.
VIII
Det europeiska nätverket för landsbygdsutveck ‑
ling kommer att sprida god praxis genom särskilda 
seminarier och webbplatser.
IX
Kommissionen godtar revisionsrättens rekommen ‑
dation om att medlemsstaterna på förhand ska ha 
ett etablerat effektivt och ändamålsenligt kontroll ‑
system. Den kommer att uppmana medlemssta ‑
terna att använda checklistan och de kriterier som 
revisionsrätten har tagit fram och som återfinns 
i bilaga I.
Kommissionen kommer dessutom senast i januari 
2015 att tillhandahålla vägledning om kontroller 
och påföljder inom landsbygdsutveckling, däri ‑
bland ett särskilt avsnitt om kostnadernas rimlighet 
och en checklista för förvaltningsmyndigheter som 
bifogas den särskilda rapporten.
Därutöver kommer vidareutbildning och utbyte av 
erfarenheter att vara en del av aktiviteterna i det 
europeiska nätverket för landsbygdsutveckling 
under perioden 2014–2020.
1 Artikel 24.2 d i kommissionens förordning (EU) nr 65/2011.
2 Förordning (EG) nr 1975/2006.Sammanfattning
II
Kommissionen strävar helhjärtat efter att uppnå 
större sparsamhet och effektivitet med utgifterna 
inom landsbygdsutveckling, i synnerhet vid bevil ‑
jandet av investeringsstöd till privata och statliga 
stödmottagare (kostnadernas rimlighet). I detta 
avseende har kommissionen antagit en aktiv och 
samordnad strategi som i högre grad fokuserar på 
sparsamhet, vilket förväntas leda till bättre eko ‑
nomisk förvaltning vid nästa fleråriga budgetram, 
vilket framgår av svaren nedan.
III
Kommissionen utför kontroller av överensstäm ‑
melse i medlemsstaterna för att kontrollera att de 
utgifter som betalats uppfyller gällande regler. 
Vid dessa kontroller har kommissionen även hittat 
brister gällande kostnadernas rimlighet. Finansiella 
korrigeringar har redan gjorts i detta avseende 
och det pågår för närvarande ett antal förfaranden 
för kontroll av överensstämmelse som bör leda till 
ytterligare finansiella korrigeringar.
IV
Utbetalande organ måste dessutom uppfylla ack ‑
rediteringskriterierna i bilaga I till kommissionens 
delegerade förordning 907/2014 (programmet för 
2014–2020) innan utbetalningar görs. Artikel 24.2 d 
i kommissionens förordning (EU) nr 65/2011 kräver 
att medlemsstaterna under de administrativa kon ‑
trollerna ska granska kostnadernas rimlighet genom 
att använda ett lämpligt utvärderingssystem, t.ex. 
referenskostnader, jämförande av anbud eller en 
utvärderingskommitté. Den här bestämmelsen har 
behållits för perioden 2014–2020.
V
Ursprungligen betraktades bestämmelserna för 
utvärdering av kostnadernas rimlighet som självför ‑
klarande.1 När den tidigare lagstiftningen omarbe ‑
tades under våren 20102, hade kommissionen inte 
uppmärksammats om några större svårigheter på 
denna punkt. Under förfarandet för att godkänna 
omarbetningen presenterades och besvarades 
endast en fråga (om maxkostnader var en lämplig 
metod).Kommissionens  
svar
Kommissionens svar 58
15
Inom ramen för sin egen revision, utvärderar kom ‑
missionen alltid kostnadernas rimlighet för investe ‑
ringsåtgärder och i vilken mån reglerna för offentlig 
upphandling har följts.
Nästan alla revisioner som kommissionen utförde 
identifierade brister vad gäller kostnadernas rimlig ‑
het. Dessa brister bör åtgärdas av medlemsstaterna 
och följas upp under efterföljande revisioner.
GD Jordbruk och landsbygdsutvecklings system ‑ 
och riskbaserade revisionsstrategi tar hänsyn till 
resultat från tidigare revisioner från GD Jordbruk, 
från Europeiska revisionsrätten, från Olaf och från 
nationella certifieringsorgan för att identifiera de 
mest riskfyllda områden på vilka framtida revisioner 
ska fokuseras. Dessutom kommer revisionsstrategin 
för perioden 2014–2020 att garantera en bättre hel ‑
hetsbild av utgifterna och de mest riskfyllda områ ‑
dena kommer även fortsättningsvis att omfattas av 
intensiva revisioner.
Handlingsplanerna för ”felfrekvens” inbegriper 
förebyggande och korrigerande åtgärder som ska 
åtgärda brister med koppling till kostnadernas rim ‑
lighet, om sådana brister upptäcks vid kommis ‑ 
sionens eller Europeiska revisionsrättens revisioner.
I den nya förordningen om den gemensamma 
jordbrukspolitiken (EU) nr 1306/2013 föreskrivs att 
kommissionen får minska eller hålla inne mellanlig ‑
gande betalningar till medlemsstaterna om kon ‑
trollsystemen inte fungerar eller om korrigerande 
åtgärder inte har genomförts. Ett snabbt redskap 
kan vara ett eventuellt avbrott i de mellanliggande 
betalningarna om utbetalningarnas legitimitet och 
regelbundenhet ifrågasätts.
Med hänsyn till ovanstående är kommissionen 
övertygad om att eventuella brister kommer att 
uppdagas i ett tidigare skede och att detta i sin tur 
leder till en minskning av riskerna och ett snabb ‑
are genomförande av nödvändiga korrigerande 
åtgärder.Inledning
03
Som redan nämnts av revisionsrätten, utför kom ‑
missionen kontroller av överensstämmelse i med ‑
lemsstaterna för att kontrollera att de utgifter som 
betalats uppfyller gällande regler. Vid dessa kontrol ‑
ler har kommissionen även hittat brister gällande 
kostnadernas rimlighet. Finansiella korrigeringar har 
redan gjorts i detta avseende (t.ex. 19 miljoner euro 
för Bulgarien) och ett antal förfaranden för kontroll 
av överensstämmelse som för närvarande pågår bör 
leda till ytterligare finansiella korrigeringar.
Den 19 december 2013 antog kommissionen riktlin ‑
jer för fastställande av finansiella korrigeringar som 
kommissionen ska tillämpa på utgifter som finan ‑
sieras av unionen genom delad förvaltning, i de fall 
bestämmelserna om offentlig upphandling inte har 
följts. Enligt dessa riktlinjer ska bristande efterlev ‑
nad av upphandlingsreglerna bedömas på grundval 
av proportionalitetsprincipen.
04
Kommissionen håller med om att det skulle kunna 
göras ytterligare besparingar och kommer att ta 
hänsyn till revisionsrättens iakttagelser.
05
Under programperioden 2014–2020 kommer möj ‑
ligheten att tillämpa standardkostnader att utvid ‑
gas och uppmuntras. Detta torde minska risken för 
fonden och även minska medlemsstaternas admi ‑
nistrativa börda.
Kommissionens svar 59
22
Därutöver har kommissionen nu också rätt att hålla 
inne betalningar under vissa omständigheter, t.ex. 
vid allvarliga brister i hur förvaltnings ‑ och kontroll ‑
systemen fungerar och om medlemsstaten miss ‑
lyckats med att vidta nödvändiga åtgärder för att 
åtgärda situationen.
24–28
Finansiella korrigeringar har redan gjorts i detta 
avseende och ett antal förfaranden för kontroll av 
överensstämmelse som för närvarande pågår bör 
leda till ytterligare finansiella korrigeringar.
I nästan ingen av de revisioner som genomförts 
av kommissionen kunde kostnadernas rimlighet 
betraktas som helt tillfredsställande. Vid upptäckt 
av dessa brister, utfärdades det, utöver de ekono ‑
miska påföljderna, vissa rekommendationer. Detta 
har i vissa fall lett till korrigerande åtgärder.
I sin årsrapport från 2013 noterade revisionsrätten 
att medlemsstaterna hade tillräckligt med informa ‑
tion för att upptäcka och korrigera majoriteten av 
de fel som upptäckts inom ramen för landsbygdsut ‑
veckling. När det gäller investeringsåtgärder note ‑
rade revisionsrätten att medlemsstaterna kunde ha 
upptäckt och korrigerat alla kvantifierbara fel i de 
granskade transaktionerna.3
Det bör noteras att de brister som revisionsrät ‑
ten har upptäckt i sina revisioner i samband med 
årsrapporterna följs upp av kommissionen genom 
skrivbordsgranskningar eller kontroller av överens ‑
stämmelse, eller av certifieringsorganet.
3 Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2013, punkt 4.8.Iakttagelser
21
EJFLU genomförs genom delad förvaltning. 
Kommissionen genomför budgeten och uppgif ‑
ter i samband med genomförandet delas med 
medlemsstaterna. De sistnämnda måste sedan 
vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att 
åtgärderna finansieras korrekt och i enlighet med 
EU:s regelverk. Då GD Jordbruk och landsbygds ‑
utveckling till fullo ansvarar för sitt område, är det 
först och främst medlemsstaterna som påvisar och 
korrigerar eventuella fel.
Kommissionen utför kontroller av överensstäm ‑
melse i medlemsstaterna för att kontrollera att de 
utgifter som betalats uppfyller gällande regler. 
Dessa kontroller av överensstämmelse kan leda till 
finansiella korrigeringar och en lista med rekom ‑
mendationer på hur förvaltnings ‑ och kontrollsyste ‑
met kan förbättras.
Om medlemsstaterna inte vidtar de föreslagna 
åtgärderna riskerar de att få sina utbetalningar 
indragna samt finansiella korrigeringar.
Kommissionens svar 60
Därutöver antog kommissionen den 19 decem ‑
ber 2013 riktlinjer för fastställande av finansiella 
korrigeringar som kommissionen ska tillämpa på 
utgifter som finansieras av unionen genom delad 
förvaltning, i de fall bestämmelserna om offentlig 
upphandling inte har följts
Vad gäller utvärderingen av befintliga kontroll ‑
system, anser kommissionen att väl utformade 
kontrollsystem inte alltid var väl genomförda i 
praktiken.
32
Handlingsplanerna infördes efter revisionsrättens 
iakttagelser i årsrapporten 2011. Det har varit en 
omfattande uppgift för medlemsstaterna.
Kommissionen har utformat skräddarsydda verktyg 
för att förbättra kvaliteten på handlingsplanerna 
för att åtgärda felens verkliga orsak. Detta inklu ‑
derade utarbetande av vägledning om förenklade 
kostnader, offentlig upphandling, hur planerna 
för landsbygdsutveckling ska kunna verifieras 
och kontrolleras samt organisation av specifika 
bedrägeribekämpningsstrategier.
I den senaste uppdateringen (september 2014) av 
handlingsplanerna skulle medlemsstaterna i mycket 
större utsträckning ta hänsyn till revisionsrättens 
och kommissionens granskningsresultat. Således 
berörde 46 % av de åtgärder som medlemsstaterna 
presenterade konkreta granskningsresultat, varav 
50 % kom från revisionsrättens rapporter.
Det bör noteras att kommissionens befogenheter 
har stärkts i och med den nya förordningen om den 
gemensamma jordbrukspolitiken (EU) nr 1306/2013. 
I artikel 41.2 föreskrivs att mellanliggande betal ‑
ningar till medlemsstaten kan hållas inne eller mins ‑
kas om man upptäcker att de centrala komponen ‑
terna i det nationella kontrollsystemet inte fungerar 
eller om nödvändiga korrigerande åtgärder inte 
genomförts. Artikel 36.7 föreskriver avbrott i de 
mellanliggande betalningarna om utbetalningarnas 
laglighet och regelbundenhet ifrågasätts.
Dessutom, för att undvika finansiella korrigeringar, 
måste varje utbetalande organ, för vilket reservatio ‑
ner gjorts i GD Jordbruk och landsbygdsutvecklings 
årliga verksamhetsrapport, agera omedelbart.29
Precis som revisionsrätten beskriver i punkt 33, 
anordnades det efter analysen fyra seminarier med 
medlemsstatens myndigheter. Under seminarierna 
diskuterades frågor kopplade till kostnaders rim ‑
lighet och offentlig upphandling, och erfarenheter 
av god praxis utbyttes. Medlemsstaterna genomför 
också handlingsplaner för felprocent, som i vissa fall 
inbegriper åtgärder för att förbättra utvärderingen 
av kostnadernas rimlighet.
Vad gäller offentlig upphandling har ett vägledande 
dokument om de vanligaste oegentligheterna vid 
förvaltningen av de europeiska struktur ‑ och inves ‑
teringsfonderna redan presenterats för medlems ‑
staterna (fjärde seminariet om felprocent, okt. 2014).
30
Inför den nya programperioden 2014–2020 har kom ‑
missionen lagt fram förenklade kostnadsalternativ 
(finansiering till schablonsatser, standardskalor för 
enhetskostnader, klumpsummor) som ett effektivt 
sätt att garantera kostnadernas rimlighet.
Förordning (EU) nr 1303/2013 innehåller alternativ 
för de europeiska struktur ‑ och investeringsfon ‑
derna för beräkning av stödberättigade bidrags ‑
kostnader och återbetalningspliktigt stöd på basis 
av faktiska kostnader, men också på basis av scha ‑
blonfinansiering, standardskalor för enhetskostna ‑
der och klumpsummor.
En vägledning för förenklade kostnadsalternativ 
har tagits fram av kommissionen för att tillhanda ‑
hålla teknisk vägledning för tre typer av förenklade 
tillämpliga kostnader och för att dela bästa praxis 
i syfte att uppmuntra medlemsstaterna att använda 
förenklade kostnader. Det är emellertid medlems ‑
staternas sak att bestämma om de förenklade kost ‑ 
nadsalternativen ska användas.
Vid ett seminarium om felprocent som hölls i okto ‑
ber 2014 presenterades en vägledning för förebyg ‑
gande av oegentligheter inom ramen för offentlig 
upphandling för förvaltningsmyndigheter och utbe ‑
talande organ i alla medlemsstater. Avslutningsvis 
kommer vägledning om kontroller och påföljder 
inom ramen för landsbygdsutveckling att göras 
tillgänglig före slutet av 2014.
Kommissionens svar 61
42
Se svaret på punkt 34.
44–49
De övervaknings ‑ och utvärderingssystem som 
medlemsstaterna har infört inom ramen för bilaga 
IV till förordning (EU) nr 808/2014 (genomförande ‑
akt om landsbygdsutveckling) skulle kunna vara ett 
användbart verk ‑tyg för att utvärdera kostnaders 
rimlighet mot bakgrund av den output samt de 
resultat och de effekter som uppnåtts och/eller 
planerats. Kommissionen kommer att rekommen ‑
dera medlemsstaterna att förbättra utvärderingen 
av kostnadernas effektivitet och ändamålsenlighet 
i enskilda projekt och insatser.
52
GD Jordbruk och landsbygdsutveckling arrangerar 
särskilda workshoppar om bedrägeribekämpnings ‑
strategier i nästan alla medlemsstater.
Se svar på punkt 33 för mer information.
54
God praxis på detta område utbyts genom det 
europeiska nätverket för landsbygdsutveckling 
under perioden 2014–2020.
61
Det finns olika metoder som kan tillämpas för att 
fastställa förenklade kostnadsalternativ som omfat ‑
tas av artikel 67.5 i förordning (EU) nr 1303/2013. 
Dessutom, och i enlighet med artikel 62.2 i förord ‑
ning (EU) nr 1305/2013, ska förvaltningsmyndighe ‑
terna i sina landsbygdsutvecklingsprogram bifoga 
en förklaring som bekräftar att beräkningarna är 
tillräckliga och riktiga. Denna förklaring ska utfärdas 
av ett funktionellt oberoende organ.33
Dessutom anordnar kommissionen seminarier 
om bedrägeribekämpning för utbetalande organ 
i medlemsstaterna (och kandidatländerna). Semina ‑
rierna är inriktade på utbyte av information inom 
riskområden, samt uppdagande och förebyggande 
av bedrägerier. Vid 2014 års slut kommer följande 
länder att ha deltagit i dessa seminarier: Österrike, 
Belgien (Flandern), Cypern, Tjeckien, Danmark, Est ‑
land, Finland, Frankrike, Tyskland, Grekland, Irland, 
Lettland, Nederländerna, Polen, Portugal, Rumä ‑
nien, Slovakien, Slovenien, Spanien och Sverige. 
Seminarier i återstående medlemsstater håller på 
att förberedas.
34
Under perioden 2007–2013 förelåg det för majori ‑
teten av investeringsåtgärderna för landsbygdsut ‑
veckling ingen särskild rättslig grund för tillämp ‑
ning av förenklade kostnadsalternativ. Förordning 
(EU) nr 1303/2013 (artiklarna 67 och 68) ger möjlig ‑
heten för alla europeiska struktur ‑ och investerings ‑
fonder att genomföra dessa alternativ, och därför 
förväntas det att, med hjälp av förbättrad vägled ‑
ning från kommissionens sida, en större andel av 
utgifterna kommer att baseras på förenklade kost ‑
nadsalternativ under den nya programperioden. 
Naturligtvis är det i slutändan medlemsstaternas 
sak att bestämma om de vill använda de förenklade 
kostnadsalternativen eller inte.
35
Handlingsplanerna fokuserar på identifiering och 
korrigering av huvudorsakerna till oegentligheter 
i utgifterna, inklusive bristande kontroll av kost ‑
nadernas rimlighet. Det arbetsdokument från 
kommissionens avdelningar som kommissionen 
presenterade i juni 20134, inkluderade den dåliga 
utvärderingen av kostnadernas rimlighet som en 
av huvudorsakerna till fel (RC10). Sedan dess har 
medlemsstaterna löpande identifierat brister i detta 
fält och vidtagit förebyggande och korrigerande 
åtgärder.
4  Arbetsdokument från kommissionens avdelningar om 
utvärdering av orsaker till fel och korrigerande och 
förebyggande åtgärder inom landsbygdsutvecklingspolitik 
(SWD(2013) 244 slutlig).
Kommissionens svar 62
81
Genomförandet av kommissionens delegerade 
förordning (EU) nr 907/2014 kommer att bidra till 
förebyggande och uppdagande av bedrägerier. 
I bilaga I till den förordningen föreskrivs att utbe ‑
talande organ måste garantera att personalen 
utbildas i bedrägerimedvetenhet.
Inom ramen för den nya förordningen (EU) nr 
1306/2013, kommissionens delegerade förordning 
(EU) nr 907/2014 och kommissionens genomföran ‑
deförordning (EU) nr 908/2014, är medlemsstaterna 
skyldiga att mer specifikt hantera bedrägerier som 
en risk för fonderna. Detta tas även upp mer speci ‑
fikt under seminarierna för bedrägeribekämpning 
(se svar på punkt 33).
86 God praxis på detta område utbyts genom det 
europeiska nätverket för landsbygdsutveckling 
under perioden 2014–2020.
90
Artikel 48.3 i kommissionens genomförandeförord ‑
ning (EU) nr 809/2014 ålägger medlemsstaterna att 
kontrollera slutförd insats med den insats för vilken 
ansökan om stöd skickats in och beviljats. Denna 
bestämmelse ska göra det möjligt för medlemssta ‑
terna att upptäcka fall där det slutliga resultatet inte 
är detsamma som det som stödmottagaren initialt 
förbundit sig till.
Slutsatser och rekommendationer
103
Ursprungligen betraktades bestämmelserna för 
utvärdering av kostnadernas rimlighet som självför ‑
klarande.5 När den tidigare lagstiftningen omarbe ‑
tades under våren 20106, hade kommissionen inte 
uppmärksammats om några större svårigheter på 
denna punkt. Under förfarandet för att godkänna 
omarbetningen presenterades och besvarades 
endast en fråga (om maxkostnader var en lämplig 
metod).
5 Artikel 24.2 d i kommissionens förordning (EU) nr 65/2011.
6 Förordning (EG) nr 1975/2006.62
Inom gällande juridiska ramar kan kommissionen 
inte kräva att medlemsstaterna uppdaterar eller 
regelbundet granskar den metod för förenklade 
kostnadsalternativ som införts av förvaltningsmyn ‑
digheter i enlighet med artikel 67 i förordning (EU) 
nr 1303/2013, trots att kommissionen förordar att 
befintliga system återspeglar utvecklingen av gäl ‑
lande marknadspriser.
Ruta 7
Inför kommande period 2014–2020 bör ett sådant 
system baseras på en rättvis, rimlig och kontrol ‑
lerbar beräkning, med hänsyn till, bland annat, 
statistiska data, historiska data eller vanlig praxis för 
kostnadsberäkning.
I synnerhet för investeringsåtgärder vill kommis ‑
sionen uppmuntra medlemsstaterna att regelbun ‑
det granska metoderna för förenklade kostnader, så 
att de följer marknadsutvecklingen.
71
Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att se 
till att de befintliga systemen avspeglar den aktu ‑
ella marknadsprisutvecklingen.
Kommissionens gemensamma svar 
avseende punkterna 78 och 79
Det kan finnas omständigheter när användning av 
en leverantör till högre kostnad kan vara berättigad, 
som revisionsrätten beskriver i punkterna 47 till 52, 
men kommissionen samtycker till att manipulation 
inte är acceptabelt.
80
De extrema fallen är fall som ofta förekommit under 
Olafutredningar.
Kommissionens svar 63
110
Kommissionen godtar denna rekommendation. 
Medlemsstaterna ska redan från början garantera 
att de har existerande effektiva kontrollsystem. 
Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att 
använda checklistan och de kriterier som utarbetats 
av revisionsrätten och som återfinns i bilaga I.
Senast i januari 2015 ska kommissionen också till ‑
handahålla vägledning om kontroller och påföljder 
inom landsbygdsutveckling, inklusive ett särskilt 
avsnitt för kostnadernas rimlighet och en checklista 
för förvaltningsmyndigheter som bilaga till den 
särskilda rapporten.
Därutöver kommer utbildning och utbyte av 
erfarenheter att ingå i aktiviteterna för det euro ‑
peiska nätverket för landsbygdsutveckling under 
perioden 2014–2020.
111
Kommissionen godtar denna rekommendation och 
följer upp vidtagna åtgärder med medlemsstaterna.
Med hänsyn till fullgöranderisker kommer kommis ‑
sionen att uppmuntra medlemsstaterna att utbyta 
erfarenheter av god praxis inom ramen för regel ‑
bundna möten.En vägledning för förenklade kostnadsalternativ 
har tagits fram av kommissionen för att tillhanda ‑
hålla teknisk vägledning för tre typer av förenklade 
tillämpliga kostnader och för att dela bästa praxis 
i syfte att uppmuntra medlemsstaterna att använda 
förenklade kostnader. Det är emellertid medlems ‑
staternas sak att bestämma om huruvida de förenk ‑
lade kostnadsalternativen ska användas.
Vid ett seminarium om felprocent som hölls i okto ‑
ber 2014 presenterades en vägledning för förebyg ‑
gande av oegentligheter inom ramen för offentlig 
upphandling för förvaltningsmyndigheter och utbe ‑
talande organ i alla medlemsstater. Avslutningsvis 
kommer vägledning om kontroller och påföljder 
inom ramen för landsbygdsutveckling att göras 
tillgänglig före utgången av 2014.
Därutöver antog kommissionen den 19 decem ‑
ber2013 riktlinjer för fastställande av finansiella 
korrigeringar som kommissionen ska tillämpa på 
utgifter som finansieras av unionen genom delad 
förvaltning, om bestämmelserna om offentlig upp ‑
handling inte har följts
Inför den nya programperioden 2014–2020 har kom ‑
missionen lagt fram förenklade kostnadsalternativ 
(schablonfinansiering, standardiserade skalor av 
enhetskostnader, klumpsummor) som ett effektivt 
sätt att garantera kostnadernas rimlighet.
Förordning (EU) nr 1303/2013 innehåller alternativ 
för de europeiska struktur ‑ och investeringsfon ‑
derna för beräkning av stödberättigade bidrags ‑
kostnader och återbetalningspliktigt stöd på basis 
av faktiska kostnader, men också på basis av scha ‑
blonfinansiering, standardiserade skalor av enhets ‑
kostnader och klumpsummor.
Vad gäller utvärderingen av befintliga kontroll ‑
system, anser kommissionen att väl utformade 
kontrollsystem inte alltid var väl genomförda 
i praktiken.
Kommissionens svar 64
Med hänsyn till överensstämmelserisker, antog GD 
Jordbruk och landsbygdsutveckling i mars 2014 en 
ny flerårig revisionsstrategi för 2014–2020. Denna 
revisionsstrategi är fortsatt riskbaserad; men för att 
uppnå optimal revisionstäckning, omfattar den nu 
ett treårigt rullande revisionsprogram som tillämpas 
från juli 2014. Detta program stöds av en central 
riskanalys och granskas årligen.
Ekonomiska korrigeringar från dessa revisioner 
baseras på brister som identifierats vid kontrollsys ‑
temens genomförande, och på en uppskattning 
av den finansiella risk som dessa brister innebär 
för EU‑budgeten. Baserat på dessa revisioner, kan 
kommissionen också identifiera de faktiska källorna 
och orsakerna till de identifierade felen och kräva 
att medlemsstaterna tar fram specifika och målin ‑
riktade korrigerande åtgärder.
HUR HITTAR MAN EU: s PUBLIKATIONER?
Gratispublikationer
•  Ett enskilt exemplar 
genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
•  Flera exemplar/affischer/kartor 
hos Europeiska unionens representationer ( http://ec.europa.eu/represent_sv.htm), 
hos delegationer i länder utanför EU ( http://eeas.europa.eu/delegations/index_sv.htm), 
genom att kontakta nätverket Europe Direct ( http://europa.eu/europedirect/index_sv.htm) 
eller ringa 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratis inom hela EU) (*).
(*) Varken informationen eller samtalen kostar i regel något (men vissa operatörer, telefonkiosker och hotell kan ta betalt för samtalen). 
Avgiftsbelagda publikationer
• Genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
Avgiftsbelagda prenumerationer
•  Genom ett av Europeiska unionens publikationsbyrås försäljningsombud 
(http://publications.europa.eu/others/agents/index_sv.htm).
QJ‑AB‑14‑022‑SV‑N ISSN  1977 ‑5830
Medlemsstaterna genomför en stor del av EU:s 
landsbygdsutvecklingspolitik genom att bevilja 
bidrag för kostnaderna för investeringar och 
andra projekt som jordbrukare, företag på 
landsbygden, föreningar och lokala myndigheter 
genomför.
Vi konstaterade att en del medlemsstater hade 
bristfälligt utformade system för att kontrollera 
att kostnaderna för bidragen var rimliga. Det 
fanns fungerande och kostnadseffektiva 
metoder men de följdes inte i någon större 
omfattning. Vi beskriver bra arbetsmetoder som 
vi upptäckte under revisionen och drar 
slutsatsen att det finns stort utrymme att göra 
verkliga besparingar på projektbidragen inom 
landsbygdsutveckling under perioden 
2014–2020 med hjälp av dessa arbetsmetoder.
EUROPEISKA
REVISIONSRÄTTEN