Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av Fonden för ett sammanlänkat Europa /* KOM/2011/0665 slutlig - 2011/0302 (COD) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Den 29 juni 2011 antog kommissionen ett förslag till nästa fleråriga budgetram för perioden 2014–2020[1] – En budget för Europa 2020. I sitt förslag beslutade kommissionen att föreslå ett nytt integrerat instrument för investering i sådan infrastruktur som EU prioriterar inom transport, energi och telekommunikation –”Fonden för ett sammanlänkat Europa”. Smarta, hållbara och fullt sammanlänkade transport- och energinät samt digitala nät är en nödvändig förutsättning för att den inre marknaden ska kunna fullbordas. Dessutom kan investeringar i viktig infrastruktur med högt mervärde för EU öka Europas konkurrenskraft i ett svårt ekonomiskt läge som präglas av långsam tillväxt och åtstramade offentliga budgetar. Slutligen är sådana investeringar i infrastruktur också avgörande för att EU ska kunna uppfylla sina mål för hållbar tillväxt som ingår i Europa 2020-strategin och EU:s ”20-20-20”-mål i fråga om energi- och klimatpolitik[2]. I denna förordning fastställs bestämmelserna för FSE. Den bygger på förberedelserna av översynen av de politiska ramarna för alla tre sektorerna (transport, energi och telekommunikation) för nästa fleråriga budgetram (2014–2020). Nya riktlinjer föreslås för varje sektor i linje med FSE och i enlighet med artikel 170 i EUF-fördraget. De reviderade riktlinjerna för transporter, energi och telekommunikationer å ena sidan och FSE å den andra utgör därför ett sammanhängande lagstiftningspaket. Under den senaste tioårsperioden har utgifterna för infrastruktur i Europa minskat mer och mer. Den ekonomiska och finansiella krisen har emellertid inneburit förnyat intresse när det gäller behoven av investering i infrastruktur. Under den ekonomiska krisen har riktade investeringar i modernisering eller konstruktion av infrastruktur varit ett viktigt inslag i EU:s och medlemsstaternas stimulans- och återhämtningsplaner, som ett sätt att understödja den sammanlagda efterfrågan och samtidigt säkra avkastningen på lång sikt av använda medel. Framför allt har krisen visat att infrastruktur är avgörande för Europas ekonomiska framtid. En verkligt integrerad inre marknad skulle inte vara möjlig om inte alla delar som ingår kan kopplas ihop utan skarvar, vilket också påpekades i Montirapporten[3]. Transportförbindelser, elnät och bredbandsnät är av avgörande betydelse för en välfungerande integrerad ekonomisk region och för dess sociala och territoriella sammanhållning. Trots att reglerna integreras mer och mer inom EU och marknaderna blir mer integrerade, allra senast inom energisektorn i samband med att det tredje paketet för avreglering antogs och trädde i kraft, släpar den fysiska sammanlänkningen över gränserna efter. Förbindelser saknas, framför allt i de nya medlemsstaterna, vilket skapar skiljelinjer mellan Europeiska unionens centrum och dess randområden, och hämmar utvecklingen av handeln inom unionen och av nya ekonomiska sektorer som t.ex. e-handel. Betydande investeringsbehov har konstaterats. Beträffande energisektorn identifieras i den föreslagna förordningen om riktlinjer för genomförandet av prioriteringar för europeisk energiinfrastruktur (nedan kallade riktlinjer transeuropeisk energiinfrastruktur) tolv prioriterade korridorer och områden för infrastruktur, fyra för varje sektor, transport av el och gas, samt utbyggnad av smarta nät, motorvägar för elektricitet och gränsöverskridande koldioxidnät. För energisystemet i Europa skulle investeringar motsvarande omkring en biljon euro behövas fram till 2020, varav uppskattningsvis ungefär 200 miljarder euro behöver investeras bara i el- och gasnät av europeisk betydelse. Av dessa investeringar i sin helhet bör 100 miljarder euro komma från marknaden utan stöd, medan det för resterande 100 miljarder euro kommer att krävas offentliga åtgärder för att uppbåda de investeringar som krävs. Inom transportsektorn har ett europatäckande ”stomnät” identifierats med hjälp av en alleuropeisk planeringsmetod. I detta stomnät med korridorer, där gods och personer transporteras effektivt och med låga utsläpp, utnyttjas befintlig infrastruktur intensivt. Genom att felande länkar kompletteras, flaskhalsar undanröjs och effektivare tjänster används i multimodala kombinationer kommer huvuddelen av transportflödena på den inre marknaden att kunna hanteras. Kostnaden för att få EU:s infrastruktur att svälja efterfrågan på transporter har beräknats till över 1,5 biljoner euro för 2010–2030, för hela transportnätet i EU:s medlemsstater. För att färdigställa de transeuropeiska transportnäten krävs ungefär 500 miljarder euro fram till 2020, varav 250 miljarder euro skulle behövas för att komplettera felande länkar och undanröja flaskhalsar på stomnätet. För telekommunikationsnäten är undanröjandet av (digitala) flaskhalsar som hindrar fullbordandet av den digitala inre marknaden ett huvudmål. Detta innebär att hela bredbandsnätet måste förbättras generellt och att plattformar för infrastruktur för digitala tjänster upprättas som möjliggör en konsekvent digital utbyggnad av europeiska offentliga tjänster. Dessa nät, både fysiska och tjänstebaserade, är en grundförutsättning för smart tillväxt. Enligt den digitala agendan bör alla EU-medborgare ha tillgång till vanligt bredband senast 2013 och till snabbt och ultrasnabbt bredband senast 2020. I september 2010 presenterade kommissionen de åtgärder som krävs för att mobilisera de investeringar på upp till 270 miljarder euro som krävs för att alla europeiska hushåll och företag ska få ultrasnabbt bredband senast 2020. En del av dessa investeringsbehov kommer under rådande omständigheter att täckas av den privata sektorn. För att dessa mål ska kunna uppnås behövs investeringar på uppskattningsvis upp till 270 miljarder euro. Utan insatser från unionen förväntas de privata investeringarna emellertid inte bli mer än 50 miljarder euro fram till 2020. Detta leder till ett investeringsgap på upp till 220 miljarder euro. Eftersom de sociala fördelarna med investeringar i digital infrastruktur överstiger de privata incitamenten för investering med stor marginal krävs riktade offentliga insatser för att stimulera marknaden. Den analys som kommissionens enheter gjorde i samband med förberedelserna av denna förordning visade att även om marknaden och de nationella budgetarna förväntas spela en viktig roll för utbyggnaden av den infrastruktur som krävs, genom lämpliga mekanismer för investeringar och prissättning, kommer vissa investeringar i infrastruktur inte att ske eller försenas långt efter 2020, om EU inte agerar. Därför behövs avsevärda resurser från EU:s budget i nästa fleråriga budgetram för att säkerställa att EU:s prioriteringar på infrastrukturområdet verkligen kan fullföljas. I syfte att öka genomslagskraften för EU:s budgetmedel föreslår kommissionen att mer systematiskt utnyttja innovativa finansieringsinstrument som alternativ till den traditionella bidragsfinansieringen och därmed uppfylla återstående finansieringsbehov för strategiska investeringar. En viktig egenskap hos innovativa finansieringsinstrument är att de ger större multiplikatoreffekt för EU:s budget än traditionella instrument genom att underlätta och dra till sig annan offentlig och privat finansiering för projekt som ligger i EU:s intresse. De stimulerar till investeringar och förstärker därmed EU-budgetens genomslagskraft. På grundval av erfarenheterna av finansieringsinstrument i samband med den nuvarande budgetramen som utarbetats i samarbete med Europeiska investeringsbanken (EIB), t.ex. instrumentet för lånegarantier till projekt inom det transeuropeiska transportnätet, föreslår kommissionen att en betydande del av insatserna genom FSE görs med hjälp av finansieringsinstrument. Framför allt kommer Europa 2020-initiativet för projektobligationer[4] att användas som ett sätt att säkra investeringsresurser för infrastrukturprojekt av stort strategiskt intresse för EU. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR 2.1 Samråd och expertutlåtande Denna förordning bygger på omfattande samråd med berörda parter, EU:s institutioner och organ, medlemsstater, regionala eller lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter och näringslivet, akademiska sakkunniga och internationella institutioner. Resultaten av utvärderingar efter halva tiden av programmen för 2007–2013 samt en lång rad studier och expertutlåtanden har också använts. Bidragen från berörda parter handlade bl.a. om följande avseende de tre sektorerna. Samråden visade att det finns bred enighet om att ökat EU-stöd krävs för att utvecklingen av infrastruktur med europeiskt mervärde ska kunna påskyndas. Berörda parter efterlyste en större hävstångsverkan för EU:s finansiering av de politiska målen för de transeuropeiska näten, t.ex. genom ökad samordning mellan olika finansieringsinstrument som Sammanhållningsfonden och Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), programmen för de transeuropeiska näten och EIB:s insatser. Ett bredare spektrum av tillgängliga finansieringsinstrument anses av de berörda parterna vara ett sätt att bättre anpassa stödet till ett projekts särskilda behov, möjliggöra effektiv projektstrukturering och attrahera nya investerare. Det planerade initiativet för projektobligationer är särskilt lämpligt för större investeringar inom ramen för FSE. 2.2 Konsekvensbedömning Förslaget till förordning har varit föremål för en konsekvensbedömning rörande möjliga alternativ för genomförandet av FSE som ett politiskt initiativ, dvs. alternativ beträffande utformningen av de operativa bestämmelserna för FSE. Konsekvensbedömningen utgick från det övergripande målet för FSE enligt meddelandet om den fleråriga budgetramen En budget för Europa 2020[5] – att påskynda den infrastrukturutveckling som EU behöver för att uppnå målen i Europa 2020-strategin och ”20-20-20”-målen för energi och klimatförändring – och drog nytta av resultaten av samråden med aktörer och av utvärderingarna av nuvarande EU-program för finansiellt stöd till TEN-utveckling. Konsekvensbedömningen av de strategiska alternativ som är möjliga har framför allt varit inriktad på hur följande två specifika mål uppnås mest effektivt, ändamålsenliga och konsekvent: 1) Öka hävstångseffekten av EU:s medel – genom att fastställa former, metoder och regler för finansiering som garanterar maximal hävstångseffekt när det gäller att locka offentliga och privata investeringar till projekt med anknytning till Europa och den inre marknaden, särskilt prioriterade nät som måste upprättas senast 2020 och där det finns störst garanti för ett europeiskt mervärde, inbegripet, i förekommande fall, de som kan genomföras i tredjeland. 2) Göra det lättare att i god tid genomföra projekt som medfinansieras av EU – genom att fastställa mekanismer för övervakning och utvärdering som belönar goda resultat och bestraffar ineffektiv användning av EU-medel. Samtidigt var man vid utvärderingen av de strategiska alternativen tvungen att beakta två tillhörande övergripande strategiska mål för unionen. Å ena sidan, att uppfylla de sektorsspecifika strategiska målen när det gäller infrastruktur i den mening som avses i artiklarna 170 och 171 i EUF-fördraget, och å andra sidan att förenkla EU:s finansieringsregler genom att utnyttja synergieffekter inom och mellan sektorer, där kommissionen gjort ett tydligt åtagande[6]. Eftersom dessa två strategiska mål emellertid inte är helt kompatibla blev sökandet efter rätt balans mellan överensstämmelse med sektorernas strategiska mål och maximering av synergieffekter en huvudprincip vid bedömningen av alternativen för definitionen av de operativa bestämmelserna för FSE. Nio strategiska huvudalternativ övervägdes inledningsvis, med utgångspunkt i den centrala principen för kommissionens beslut att föreslå inrättandet av Fonden för ett sammanlänkat Europa, nämligen att förenkla den befintliga ramen för EU-finansiering genom att utnyttja sektoriella synergier. De strategiska alternativen byggde på kombinationer av scenarier motsvarande tre grundläggande alternativ för förenkling av finansiella regler – minimal, maximal och variabel (eller ”à la carte”) harmonisering av sektorsreglerna – på de två områdena för strategiska insatser motsvarande de två viktigaste specifika målsättningar som tidigare konstaterats – investeringsstimulans och programgenomförande. De olika alternativen låg således mellan två ytterligheter. I den ena minimiharmonisering av både investeringsstimulans och programgenomförande som avsåg en situation där helt distinkta, specifika regler och strukturer skulle inrättas för att tillhandahålla EU-stöd enligt FSE inom varje sektor. I den andra ytterligheten fanns det alternativ som kännetecknas av maximal harmonisering av regler för både investeringsstimulans och programgenomförande, avseende en situation där de tre sektorerna skulle ha alltigenom gemensamma finansiella bestämmelser och strukturer för programförvaltning för användningen av medel genom FSE. Mellan dessa extremer avsåg de återstående alternativen situationer där sektorerna delade vissa regler och strukturer medan andra var distinkta och sektorsspecifika, dvs. kombinationer av maximal eller variabel harmonisering av reglerna inom ett område för strategiska insatser och variabel eller minimal harmonisering av sektorsreglerna på det andra området. Bedömningen av konsekvenserna av dessa alternativ, med avseende på förverkligandet av de mål som betonats tidigare, har lett till slutsatsen att två av de lösningar som övervägts bäst kan säkerställa att FSE genom operativa bestämmelser kan stödja en snabbare utveckling av infrastruktur av EU-intresse. – Det strategiska alternativ med variabel harmonisering av bestämmelserna – dvs. med ett antal gemensamma regler och ett antal sektorsspecifika – både i fråga om investeringsstimulans och programgenomförande – skulle vara det bästa alternativet med tanke på överensstämmelse med EU:s alla relevanta strategiska mål. – Det strategiska alternativ där variabel harmonisering av reglerna för investeringsstimulans väljs med maximal harmonisering av reglerna för programgenomförande kan visa sig vara effektivare ur ett kostnadsperspektiv. Det andra alternativet kan emellertid ha en negativ inverkan på längre sikt med avseende på kapaciteten att reagera på sektorspecifika situationer, särskilt när det gäller planeringen av medel och som, på lång sikt, kan motverka ursprungliga kostnadsminskningar. Därför drogs så småningom slutsatsen att en viss grad av sektoriell flexibilitet också när det gäller att definiera reglerna för FSE på området för programgenomförande skulle vara det bästa alternativet för att säkra FSE-målen. De bestämmelser om användningen av medel inom ramen för FSE som ingår i de aktuella förordningarna har utarbetats på grundval av de överväganden och slutsatser som lyfts fram i ovan nämnda konsekvensbedömning. 2.3 FSE:s mervärde för EU Samrådet med berörda parter och analysen i konsekvensbedömningen har visat att mervärdet av FSE som gemensam finansieringsram är fyrfaldigt: (1) En gemensam ram skulle förenkla EU:s rättsliga ram för finansiering av TEN-infrastruktur. Den skulle också säkerställa en enhetlig strategi för finansieringen av EU-projekt för alla tre sektorerna. (2) Samtidigt skulle en enda fond för infrastruktur och budgetram skapa en enhetlig, översiktlig och tillförlitlig metod för EU-finansiering, och skulle därmed få en enorm potential för att locka ytterligare finansiering från den privata sektorn. Finansieringsinstrument skulle finnas tillgängliga på ett centraliserat och samordnat sätt, vilket skulle locka och effektivisera förhållandet till privata investerare och deltagande finansinstitut. (3) Dessutom skulle det gradvis ökande ömsesidiga beroendet mellan projekt för ekonomisk infrastruktur, nätverk och sektorer göra det möjligt att uppnå stordriftsfördelar. Med en integrerad ram för EU-finansiering av infrastruktur skulle det gå att utnyttja sektorsövergripande synergieffekter för utveckling och genomförande av projekt, vilket skulle möjliggöra kostnadsbesparingar och/eller effektivare utnyttjande och högre avkastning. (4) Sist men inte minst bygger en gemensam ram på utbyte av erfarenheter och bästa praxis mellan olika sektorer, vilket möjliggör högre effektivitet och verkningsgrad hos EU-finansieringen inom alla sektorer. 3. RÄTTSLIGA ASPEKTER PÅ FÖRSLAGET Transeuropeiska nät omfattas av artikel 170 i EUF-fördraget som fastställer följande: Unionen ska ”bidra till att upprätta och utveckla transeuropeiska nät för infrastrukturerna inom transport-, telekommunikations- och energisektorerna”. EU:s rätt att agera när det gäller finansiering av infrastruktur fastställs i artikel 171 enligt vilken unionen kan ”stödja projekt av gemensamt intresse som stöds av medlemsstaterna […] särskilt genom genomförbarhetsstudier, lånegarantier eller räntesubventioner”. I artikel 172 i EUF-fördraget anges att ”de riktlinjer och övriga åtgärder som avses i artikel 171.1 ska antas av Europaparlamentet och rådet som ska besluta i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén”. I meddelandet om översyn av budgeten framhåller kommissionen vikten av att använda EU:s budget för att ”fylla luckor som dynamiken i utformningen av den nationella politiken skapat, vilket är mest uppenbart när det gäller att lösa gränsöverskridande problem på områden som infrastruktur, rörlighet, territoriell sammanhållning [...] – luckor som annars skulle skada EU:s intressen som helhet”[7]. Vid planering och finansiering av infrastruktur tenderar medlemsstaterna att prioritera projekt som är högst relevanta på nationell nivå, och dessa är inte alltid desamma som gränsöverskridande projekt med större mervärde för medborgarna generellt i EU[8]. EU:s och medlemsstaternas sammanlagda utgifter för bör vara effektiva, säkerställa en tillfredsställande investeringsnivå och främja synergier. Den normativa rättsakten och typen av åtgärd (dvs. finansiering) definieras båda i EUF-fördraget, vilket utgör den rättsliga grunden för FSE, och stipulerar att de transeuropeiska nätens uppgifter, huvudmål och organisation kan fastställas genom förordningar. 4. BUDGETKONSEKVENSER I kommissionens förslag till nästa fleråriga budgetram föreslås bl.a. 50 miljarder euro[9] för perioden 2014–2020, varav 10 miljarder euro som avsätts för transportinfrastruktur inom Sammanhållningsfonden. FSE || 40 miljarder euro · Energi || 9,1 miljarder euro · Transport || 21,7 miljarder euro · Telekommunikationer/digital kommunikation || 9,2 miljarder euro Öronmärkta belopp i Sammanhållningsfonden för transportinfrastruktur || 10 miljarder euro Totalt || 50 miljarder euro Erfarenheter i samband med nuvarande budgetram visar att många medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden har svårt att utforma och genomföra komplexa projekt för gränsöverskridande transportinfrastruktur. Inför nästa fleråriga budgetram föreslår kommissionen därför att medan Sammanhållningsfonden fortsätter att stödja de medlemsstater vars bruttonationalinkomst (BNI) per invånare understiger 90 % av genomsnittet i EU-27 med investeringar i transeuropeiska transportnät och miljö kommer en del av Sammanhållningsfonden (10 miljarder euro) att användas för att finansiera transportprojekt i stomnätet för transporter i medlemsstater som är berättigade till bidrag från Sammanhållningsfonden inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa. 5. Sammanfattning av innehållet i förordningen 5.1 En enda ram för investering i EU:s prioriteringar för infrastruktur Tidigare erfarenheter av finansiering av infrastruktur genom TEN-ramar, Europeiska energiprogrammet för återhämtning och sammanhållnings- och strukturfonderna visar att EU kan ge ett mervärde till infrastruktur. Berörda parter är eniga om att Europa i ett scenario med oförändrade förhållanden eventuellt inte i tid kan mobilisera de investeringar som krävs för att modernisera sin infrastruktur och komplettera felande länkar. Till följd av den ekonomiska krisen kämpar medlemsstaterna med den nödvändiga konsolideringen av sina offentliga budgetar. Kapitalutgifter ofta har skurits ned avsevärt, med avbrutna eller försenade utgifter för projekt för investeringar i infrastruktur. Samtidigt är utsikterna för ökade investeringar från privata källor osäkra. Genomförandet av nödvändiga infrastrukturprojekt försenas eller hindras, förutom av finansieringsbegränsningar, även av juridiska hinder. Mot denna bakgrund verkar nuvarande EU-ram för finansiering av infrastruktur inte vara tillräcklig för en effektiv lösning. Finansieringen är uppsplittrad mellan alltför många program, vilket förhindrar ett fullt utnyttjande av synergier mellan program och sektorer. Vid omarbetningen av sin strategi för finansiering av infrastruktur har kommissionen eftersträvat följande mål: · Säkerställa att viktig prioriterad nätinfrastruktur inom sektorerna energi, transport och IKT genomförs kostnadseffektivt och i tid, i enlighet med paketet för energiinfrastruktur, vitboken för konkurrenskraftiga och hållbara transporter[10] och den digitala agendan för Europa. · Maximera synergierna mellan programmen för energi, transport och IKT så att finansieringen följer en sammanhängande politisk strategi och projekten väljs ut enligt tydliga harmoniserade kriterier. · Stärka EU-fondernas kapacitet att uppbåda andra offentliga eller privata medel så att de sammanlagda resurser som mobiliserats räcker för att uppfylla de beräknade investeringsbehoven fram till 2020. · Säkerställa att urval, uppföljning och övervakning av projekt sker på ett optimalt sätt så att EU-finansieringen är välriktad, ger störst genomslagskraft och används mest effektivt. Motivet för en gemensam rättslig grund för finansiellt stöd för tre skilda sektorer med olika strategiska ramar ligger i möjligheten att utnyttja synergier mellan olika sektorer, vilket bottnar i gemensamma frågor avseende finansieringen av genomförandet av annars mycket olika strategiska mål. Mervärdet av en gemensam ram skulle vara trefaldigt. En gemensam ram skulle förenkla EU:s rättsliga ram för finansiering av TEN-infrastruktur. Den skulle också säkerställa en enhetlig strategi för finansieringen av EU-projekt för alla tre sektorerna. Såsom tidigare påpekats är EU:s budgetram för infrastruktur för närvarande ganska komplicerad, främst beroende på antalet befintliga lagtexter och dessa texters olikartade beskaffenhet. Förenkling av reglerna är ett av nyckelorden i den nya strategi som kommissionen föreslår när det gäller EU:s budgetutgifter. Samtidigt skulle en enda budgetram för infrastruktur och fond skapa en enhetlig, översiktlig och tillförlitlig metod för EU-finansiering, och skulle därmed få en enorm potential för att locka ytterligare finansiering från den privata sektorn. Finansieringsinstrument skulle finnas tillgängliga på ett centraliserat och samordnat sätt, vilket skulle locka och effektivisera förhållandet till privata investerare och deltagande finansinstitut. Dessutom skulle det gradvis ökande ömsesidiga beroendet mellan projekt för ekonomisk infrastruktur, nätverk och sektorer göra det möjligt att uppnå stordriftsfördelar. Med en integrerad ram för EU-finansiering av infrastruktur skulle det gå att utnyttja sektorsövergripande synergieffekter för utveckling och genomförande av projekt, vilket skulle möjliggöra kostnadsbesparingar och/eller effektivare utnyttjande och högre avkastning. Sist men inte minst skulle en gemensam ram göra det möjligt att utbyta erfarenheter och bästa praxis mellan olika sektorer, och därmed möjliggöra högre effektivitet och verkningsgrad hos EU-finansieringen inom alla sektorer. 5.2 Förenklingsåtgärder och överensstämmelse med befintliga regler Förenkling av reglerna är ett av nyckelorden i den nya strategi som kommissionen föreslår när det gäller EU:s budgetutgifter. Den gemensamma FSE-ramen leder till förenkling av EU:s rättsliga ram för finansiering av TEN-infrastruktur. En enda lagtext reglerar EU:s finansiering av projekt för transport- och energinät samt digitala nät. Även om sektorerna är olika beträffande teknik, finansiering och reglering har de tillräckligt mycket gemensamt för att en verklig förbättring i förhållande till de olika instrument som finns i nuläget ska kunna komma ifråga. Samtidigt innehåller förslaget särskilda regler som krävs för det övergripande målet med FSE – att påskynda och bättra rikta flödet av offentliga EU-pengar till viktiga infrastrukturprojekt av EU-intresse. Med den nuvarande texten införs förenklingar, särskilt i fråga om följande: · Anpassning av indikatorer för Europa 2020-strategins mål. · Flexibilitet i fråga om budgetanslag. · Centraliserad förvaltning för de tre sektorerna, eventuellt med genomförande via ett genomförandeorgan. · Gemensamma finansieringsinstrument. · Gemensamma tilldelningskriterier. · Gemensamma villkor för finansiellt stöd. · Översiktlighet genom gemensamma årliga arbetsprogram – viktigt för sektorn – och gemensamma kommittén – viktigt för medlemsstaterna. Dessutom har fullständig överensstämmelse med nuvarande och framtida budgetförordningar säkerställts. Beträffande eventuella undantag är de antingen tillåtna enligt relevant lagtext eller så finns prejudikat. 5.3 Starkare tonvikt på finansieringsinstrument FSE ska komplettera EU:s direktstöd med finansieringsinstrument för att optimera finansieringens genomslagskraft. Genom finansieringsinstrumentens höga multiplikatoreffekter (som t.ex. kan vara så höga som upp till 1:15–1:20) underlättas tillgången till kapital för stora investeringar. Ökad användning av finansieringsinstrument kommer, tillsammans med framgångsrik absorption av direkt EU-stöd (vilket erfors i samband med Europeiska energiprogrammet för återhämtning och TEN-T-programmet), att bidra avsevärt till att minska riskerna för projektansvariga och därmed säkerställa genomförandet av projekt av gemensamt intresse. Uppgiften är dessutom att skapa ett klimat som uppmuntrar till privata investeringar och att ta fram instrument som drar till sig specialiserade infrastrukturinvesterare. För att vara så effektiva som möjligt måste sådana instrument syfta till att minska riskerna genom att diversifiera portföljen med potentiella projekt. Maximal diversifiering kan åstadkommas genom inriktning på flera sektorer i en lång rad länder. Detta kan bäst uppnås på europeisk nivå och på grundval av väldefinierade korridorer och särskilt utvalda investeringsområden. Därför bör de flesta finansieringsinstrument vara gemensamma för alla sektorer. Det är dock inte uteslutet att vissa finansieringsinstrument kan komma att utvecklas för att täcka de särskilda behoven i en enskild sektor. På grundval av analyser som gjorts under den förberedande fasen för denna förordning bedömer kommissionen att det finansiella stödet till bredband i första hand skulle bygga på finansieringsinstrument, medan de budgetresurser som krävs för finansieringsinstrument för transport och energi inte bör överstiga 2 miljarder respektive 1 miljard euro. Dessa uppskattningar ska inte ses som bindande tak eftersom mängden EU-medel som anslås till finansieringsinstrument justeras varje år på grundval av en bedömning av den projektplanering som utförs genom finansiella intermediärer (t.ex. EIB i fråga om projektobligationer). 5.4 Fonden för ett sammanlänkat Europa i samband med nästa fleråriga budgetram Fonden för ett sammanlänkat Europa kommer att vara en viktig beståndsdel i en agenda för EU:s tillväxt med inriktning på att öka EU:s tillväxtpotential på lång sikt. Fonden kommer att samordnas med andra insatser från EU:s budget, t.ex. ”Horisont 2020” och sammanhållnings- och strukturfonderna. När det gäller samordning med Horisont 2020 är det nödvändigt att garantera komplementaritet samtidigt som potentiella överlappningar undviks. Det är också viktigt att man vid samordningen mellan FSE och Horisont 2020 ser till att den forsknings- och innovationskedja som leder till utbyggnad av infrastruktur inte bryts. Det är särskilt viktigt vid en tidpunkt då betydande tekniska framsteg inom transport, energi och IKT kommer att behövas för att hjälpa EU att uppnå sina ambitiösa mål för Europa 2020-strategin. Allt stöd till forskning och innovation genom finansieringsinstrument kommer att ske via finansieringsinstrument som är förknippade med Horisont 2020. När det gäller förhållandet till sammanhållnings- och strukturfonderna kommer sammanhållningspolitikens gemensamma strategiska ram och partnerskapskontrakt med medlemsstaterna att nära samordnas med de strategiska ramarna inom sektorerna för transport, energi och telekommunikationer. Riktlinjerna bygger på att sammanhållnings- och strukturfonderna levererar lokal och regional infrastruktur med kopplingar till prioriterad infrastruktur i EU, och därigenom sammanlänkar alla medborgare i hela EU. Dessutom kommer Fonden för ett sammanlänkat Europa att vara en centralt förvaltad fond, med öronmärkta anslag för transport i Sammanhållningsfonden (10 miljarder euro i 2011 års priser). Vid tilldelningen av dessa 10 miljarder euro kommer största möjliga prioritet att ges åt projekt som respekterar de nationella anslagen inom Sammanhållningsfonden. Dessutom kommer dessa 10 miljarder euro att reserveras för medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden, och medfinansieringen från unionens budget kommer att fastställas till samma nivå som Sammanhållningsfonden. 2011/0302 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av Fonden för ett sammanlänkat Europa EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 172, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag[11], efter översändande av förslaget till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[12], med beaktande av Regionkommitténs yttrande[13], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Fonden för ett sammanlänkat Europa bör maximera potentialen för tillväxt genom synergier mellan transport-, energi- och telekommunikationspolitik och genomförandet av denna politik, och därmed effektivisera unionens insatser. (2) För en fullt fungerande inre marknad behövs modern, högeffektiv infrastruktur som förbinder Europa framför allt på områdena transport, energi och telekommunikationer. Dessa tillväxtbefrämjande länkar skulle förbättra tillgången till den inre marknaden och därmed bidra till en mer konkurrenskraftig marknadsekonomi, i linje med Europa 2020-strategins syften och mål[14]. (3) Syftet med Fonden för ett sammanlänkat Europa är att påskynda investeringarna på området för transeuropeiska nät och stimulera till ökade medel från både den offentliga och den privata sektorn. (4) Inrättandet av effektiva nät för transport- och energiinfrastruktur är en av de tolv nyckelåtgärder som kommissionen fastställde i sitt meddelande om inremarknadsakten[15]. (5) Kommissionen har åtagit sig att integrera klimatförändringar i unionens utgiftsprogram och att avsätta minst 20 % av unionens budget till klimatrelaterade mål. Det är viktigt att se till att åtgärder för begränsning av och anpassning till klimatförändringarna samt förebyggande åtgärder och hantering av risker främjas vid utarbetande, utformning och genomförande av projekt av gemensamt intresse. Infrastrukturinvesteringar som omfattas av denna förordning bör bidra till att främja övergången till en ekonomi och ett samhälle med låga koldioxidutsläpp och klimat- och katastroftålighet. (6) I Europaparlamentets resolution av den 8 juni 2011 om ”Investering i framtiden: en ny flerårig budgetram för ett konkurrenskraftigt och hållbart Europa för alla” betonades vikten av att se till att unionens digitala agenda snabbt genomförs samt att fortsätta arbetet för att senast 2020 uppfylla målet att ge alla unionsmedborgare tillgång till höghastighetsinternet, även i mindre utvecklade områden[16]. Parlamentet underströk även att investeringar i effektiv transportinfrastruktur spelar en mycket viktig roll för att Europa ska kunna försvara sin konkurrenskraft och bana väg för en långsiktig ekonomisk tillväxt efter krisen, och att de transeuropeiska transportnäten (TEN-T) är nödvändiga för att den inre marknaden ska kunna fungera ordentligt och ger ett viktigt mervärde för unionen. Parlamentet uttryckte att det är starkt övertygat om att TEN-T följaktligen bör vara en huvudprioritet i nästa fleråriga budgetram och att en ökning av anslagen för TEN-T är nödvändigt i nästa fleråriga budgetram. Dessutom betonade Europaparlamentet behovet av att maximera EU-finansieringens effekter och den möjlighet som ges genom sammanhållnings- och strukturfonderna och finansiella instrument till att finansiera prioriterade nationella och gränsöverskridande europeiska nyckelprojekt för energiinfrastruktur och framhävde att det krävs betydande anslag från unionens budget för finansiella instrument på detta område. (7) Den 28 mars 2011 antog kommissionen vitboken Färdplan för ett gemensamt europeiskt transportområde – ett konkurrenskraftigt och resurseffektivt transportsystem[17]. Vitboken syftar till att minska växthusgasutsläppen inom transportsektorn med 60 % fram till 2050 jämfört med 1990. När det gäller infrastrukturen syftar vitboken till att ett fullt fungerande och unionsomfattande multimodalt stomnät för TEN-T ska upprättas senast 2030. Vitboken syftar också till förbättrade prestanda i logistikkedjor med kombinerade transporter, bland annat genom bättre användning av transportmedel som i sig är mer resurseffektiva. Därför fastställs följande relevanta mål för TEN-T-politiken: 30 % av vägtransporterna på mer än 300 km bör senast 2030 flyttas över till andra transportmedel, och mer än 50 % senast 2050; den nuvarande sträckningen av nätet för höghastighetståg bör tredubblas senast 2030 och flertalet av passagerartransporterna på medellånga sträckor bör ske med tåg senast 2050; alla centrala flygplatser bör senast 2050 anslutas till järnvägsnätet; alla hamnar bör anslutas till järnvägstransportnätet och om möjligt till inre vattenvägar. (8) I sin resolution av den 6 juli 2010 om hållbara framtida transporter[18] betonade Europaparlamentet att en effektiv transportpolitik kräver en finansieringsram som är anpassad till befintliga utmaningar. Därför bör de befintliga finansiella medlen för transport och rörlighet ökas. Europaparlamentet ansåg vidare att det är nödvändigt med inrättandet av en mekanism för att samordna användningen av olika transportfinansieringskällor, finansiering som är tillgänglig enligt sammanhållningspolitiken, offentlig-privata partnerskap eller andra finansieringsinstrument, såsom garantier. (9) I sina slutsatser av den 11 juni 2009 om en översyn av strategin för TEN-T[19] bekräftade rådet (transport, telekommunikation och energi) behovet av att fortsätta att investera i transportinfrastruktur för att säkerställa att TEN-T för alla transportslag byggs ut på rätt sätt, som en grund för den inre marknaden och konkurrenskraften, den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen inom unionen och dess förbindelser med grannländer, med inriktning på det europeiska mervärdet. Rådet underströk behovet av att gemenskapen ställer de finansiella medel till förfogande som krävs för att stimulera investeringar i TEN-T-projekten och i synnerhet behovet av att jämka samman tillräckligt finansiellt stöd från TEN-T-budgeten till prioriterade projekt med gränsöverskridande inslag, vilkas slutdatum ligger bortom 2013, inom ramen för de institutionella begränsningarna enligt de finansiella planeringsramarna. Rådet anser att strategier för offentlig-privata partnerskap bör vidareutvecklas och stödjas i detta sammanhang, när så befinns lämpligt. (10) I riktlinjerna för TEN-T enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr XXX/2012 av den …[20] kartläggs, på grundval av de mål som anges i vitboken, infrastrukturen för det transeuropeiska transportnätet, specificeras de krav som ska uppfyllas av denna och föreskrivs åtgärder för upprättandet av den. Enligt riktlinjerna ska framför allt stomnätet fullbordas senast 2030. (11) Kommissionen uppskattar mot bakgrund av en analys av medlemsstaternas planer för transportinfrastruktur att investeringsbehoven inom transportsektorn uppgår till 500 miljarder euro för hela TEN-T-nätet för perioden 2014–2020, varav uppskattningsvis 250 miljarder euro kommer att behöva investeras i stomnätet för TEN-T. Med tanke på de resurser som finns på unionsnivå måste de projekt med störst europeiskt mervärde sättas i fokus för att önskad effekt ska kunna uppnås. Stödet bör därför inriktas på stomnätet (huvudsakligen korridorerna för stomnät) och på projekt av gemensamt intresse inom området trafikstyrningssystem (i synnerhet de system för flygledningstjänst som härstammar från Sesar och som kräver budgetmedel från unionen på omkring 3 miljarder euro). (12) Inom ramen för den översyn av TEN-T-politiken som inleddes i februari 2009 inrättades en särskild expertgrupp för att bistå kommissionen och ta tag i frågan om finansieringsstrategi och finansieringsperspektiv för TEN-T. Expertgrupp nr 5 drog nytta av erfarenheterna från externa experter inom olika områden – infrastrukturförvaltare, infrastrukturplanerare, nationella, regionala och lokala företrädare, miljöexperter, akademiker, och företrädare för den privata sektorn. Slutrapporten från expertgrupp nr 5[21] antogs i juli 2010 och innehåller 40 rekommendationer, av vilka några har beaktats i detta förslag. (13) Erfarenheterna i samband med nuvarande budgetram visar att många medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden har stora svårigheter att i tid genomföra komplexa projekt för gränsöverskridande transportinfrastruktur med högt mervärde för unionen. För att förbättra resultaten av transportprojekt, särskilt gränsöverskridande sådana, med högt mervärde för unionen, bör därför en del av Sammanhållningsfonden (10 miljarder euro[22]) överföras för att finansiera transportprojekt inom stomnätet för transporter i de medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden genom Fonden för ett sammanlänkat Europa. Kommissionen bör stödja medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden att förbereda en rad lämpliga projekt i syfte att ge största möjliga prioritering till nationella anslag från Sammanhållningsfonden. (14) I meddelandet Prioriteringar för energiinfrastrukturen för 2020 och framåt – Förslag för ett integrerat europeiskt energinätverk som antogs i november 2010[23] kartlade kommissionen de prioriterade korridorer som krävs för att unionen ska kunna nå sina ambitiösa energi- och klimatmål senast 2020 och fullborda den inre marknaden för energi, säkerställa försörjningstrygghet, möjliggöra integrering av förnybara energikällor och förbereda näten för fortsatt minskade utsläpp av koldioxid från energisystemet efter 2020. (15) Det krävs stora investeringar för att modernisera och bygga ut Europas energiinfrastruktur och förbinda nät över gränserna för att unionens energi- och klimatpolitiska mål för konkurrenskraft, hållbarhet och försörjningstrygghet ska kunna uppnås på ett kostnadseffektivt sätt. De beräknade investeringsbehoven i energiinfrastruktur fram till 2020 uppgår till 1 biljon euro, varav ungefär 200 miljarder euro för infrastruktur för överföring och lagring av el och gas av europeisk betydelse. Bland projekten av europeisk betydelse riskerar investeringar på omkring 100 miljarder euro att inte genomföras på grund av hinder som är förknippade med tillståndsgivning, reglering och finansiering. (16) Eftersom det är brådskande att bygga framtidens energiinfrastruktur och med tanke på de avsevärt större investeringarna jämfört med tidigare krävs en stegvis förändring av hur stödet till energiinfrastruktur fungerar på EU-nivå. I slutsatserna[24] från mötet den 28 februari 2011 godkände rådet (transport, telekommunikation och energi) energikorridorerna som en prioritering för Europa. (17) Den 4 februari 2011 uppmanade Europeiska rådet[25] kommissionen att effektivisera och förbättra förfarandena för tillstånd och att främja ett regelverk som är attraktivt för investeringar. Rådet underströk att marknaden måste stå för huvuddelen av investeringarna och att kostnaderna kommer att återfås genom avgifter. Europeiska rådet erkände att projekt som är motiverade med tanke på trygg energiförsörjning och solidaritet, men inte kan locka till sig marknadsbaserad finansiering, kräver offentlig finansiering. (18) I Europaparlamentets och rådets förordning XXX/2012 av den ... [riktlinjer för transeuropeisk energiinfrastruktur][26] definieras prioriteringar för transeuropeisk energiinfrastruktur som bör genomföras senast 2020 för att unionens energi- och klimatpolitiska mål ska kunna uppnås; den fastställer regler för identifiering av projekt av gemensamt intresse som krävs för genomförandet av dessa prioriteringar, inför åtgärder beträffande tillståndsgivning, allmänhetens deltagande och regler för att påskynda och/eller underlätta genomförandet av dessa projekt, inbegripet kriterier för allmänt berättigande för sådana projekt till finansiellt stöd från unionen. (19) Infrastrukturen för telekommunikation blir i allt större utsträckning internetbaserad, med starka kopplingar mellan bredbandsnät och digitala tjänster. Internet håller på att bli den dominerande plattformen för kommunikation, tjänster och affärsverksamhet. Därför är transeuropeisk tillgång till snabbt internet och digitala tjänster avgörande för ekonomisk tillväxt och den inre marknaden. (20) Moderna fiberbaserade nät för internetanslutning är en avgörande infrastruktur för framtiden med avseende på konnektiviteten för europeiska företag, i synnerhet små och medelstora företag som vill använda datormoln i syfte att förbättra kostnadseffektiviteten. (21) Europa 2020-strategin[27] uppmanar till genomförandet av den digitala agendan för Europa[28] som fastställer en stabil rättslig ram som stimulerar investeringar i en öppen och konkurrenskraftig infrastruktur för höghastighetsinternet och därmed förknippade tjänster. I juni 2010 godkände Europeiska rådet den digitala agendan för Europa och uppmanade alla institutioner att delta i dess fullständiga genomförande[29]. (22) Den 31 maj 2010 fastställde rådet att Europa bör lägga de resurser som krävs på utvecklingen av en digital inre marknad som baseras på snabbt och ultrasnabbt internet och interoperabla tillämpningar, och konstaterade att effektiva och konkurrenskraftiga investeringar i nästa generation bredbandsnät kommer att vara viktiga för innovation, konsumenters valfrihet och för unionens konkurrenskraft och skulle kunna ge bättre livskvalitet, tack vare bättre hälso- och sjukvård, säkrare transporter, nya möjligheter på medieområdet och förenklad tillgång till varor och tjänster, i synnerhet över gränser[30]. (23) De privata incitamenten att investera i mycket snabba bredbandsnät verkar vara mindre än nyttan för samhället som helhet. För att den digitala agendans mål med snabbt internet för alla europeiska medborgare och företag ska kunna uppfyllas krävs investeringar på uppskattningsvis upp till 270 miljarder euro. Utan insatser från unionen förväntas de privata investeringarna emellertid inte bli mer än 50 miljarder euro fram till 2020. Det investeringsgap som därigenom uppstår är en allvarlig flaskhals för utbyggnaden av infrastruktur, samtidigt som den digitala inre marknaden bygger på att alla medborgare är anslutna via framtidens infrastruktur. (24) Det är nödvändigt att utveckla ett starkt och sammanhängande nät som täcker hela EU för digital leverans av tjänster i allmänhetens intresse, där både offentliga aktörer och det civila samhället deltar på nationell och regional nivå, och det är därför viktigt att sörja för en strukturerad EU-finansiering av kostnaderna för system och programvaruutveckling, samt för underhåll av en motståndskraftig hubb för sådana nät, med bara inhemska kostnader kvar för de nationella operatörernas budgetar. (25) Flera metoder för genomförande är nödvändiga och de kräver olika finansieringsnivåer för att unionens ekonomiska bistånd ska kunna öka i effektivitet och genomslagskraft, privata investeringar uppmuntras, och de särskilda kraven för enskilda projekt tillgodoses. (26) På telekommunikationsområdet kommer vissa plattformar för bastjänster för säkerställande av transeuropeisk interoperabilitet att behöva mer stöd från unionen, i synnerhet i inledningsfasen, samtidigt som principen om medfinansiering måste respekteras. (27) För att säkerställa interoperabilitet över gränserna vid utbyggnaden av storskaliga infrastrukturprojekt, särskilt när det gäller bastjänster, kan kommissionen, medlemsstaterna och/eller deras stödmottagare komma att behöva genomföra upphandling och installation av utrustning samtidigt. I sådana fall kan det finansiella stödet från unionen behöva fördelas på upphandlingar som utförs av de som tillhandahåller infrastrukturen i medlemsstaterna, antingen för deras egen räkning eller i samarbete med kommissionen. Bestämmelserna möjliggör också flera leverantörer, vilket kan behövas för bland annat flerspråkiga lösningar, för att säkra försörjningstrygghet och/eller införa nätredundans som krävs för att eliminera avbrottstid i infrastrukturnäten som kan uppstå till följd av avbrott på ett enda ställe. (28) Generiska tjänster inom områden av allmänt intresse (som bastjänster) drabbas ofta av en hög grad av marknadsmisslyckanden. De områden som ska finansieras är förknippade med tillhandahållandet av offentliga tjänster (e-hälsa, e-identitet, e-upphandling, storskalig utbyggnad och interoperabilitet) och är därmed inte kommersiellt sett på en startnivå. Dessutom, om endast bastjänster finansieras, skulle utmaningen vara att skapa de rätta incitamenten på medlemsstatsnivå och regional nivå för att faktiskt införa tjänster av allmänt intresse. Detta beror i synnerhet på bristande incitament på nationell nivå att ansluta nationella system till bassystemet (dvs. utveckla förutsättningar för interoperabilitet och gränsöverskridande tjänster) samt på att privata investerare inte ensamma skulle garantera utbyggnaden av tjänster inom interoperabla ramar. (29) I de digitala riktlinjerna som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr XXX/2012 av den …[31] [riktlinjer för INFSO] identifieras processen och kriterierna för finansiering och även de olika investeringskategorierna. (30) Horisont 2020 – det framtida ramprogrammet för forskning och innovation – ska bland annat inriktas på att ta itu med samhälleliga utmaningar (t.ex. smarta, miljövänliga och integrerade transporter, säker, ren och effektiv energi, e-hälsa, förvaltning och hållbar utveckling) för att direkt möta de utmaningar som identifieras i Europa 2020-strategin genom stöd till verksamhet som täcker hela spektrumet från forskning till marknad. Horisont 2020 kommer att stödja alla stadier i innovationskedjan, särskilt verksamhet som ligger närmare marknaden, inbegripet innovativa finansieringsinstrument. För att unionens finansiering ska få större genomslagskraft och i syfte att säkerställa enhetlighet kommer Fonden för ett sammanlänkat Europa att samverka intensivt med Horisont 2020. (31) Europeiska unionen och de flesta medlemsstater är parter i Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, medan återstående medlemsstater är i färd med att ratificera den. I samband med genomförandet av relevanta projekt är det viktigt att tillgängligheten för personer med funktionshinder, som nämns i artikel 9 i konventionen, beaktas i specificeringen av projekten. (32) De finansieringsinstrument som ska införas enligt denna förordning bör återspegla bestämmelserna i avdelning VIII i förordning (EU) nr XXX/2012 [nya budgetförordningen] och den delegerade akten och vara förenliga med de regler om bästa praxis som gäller för finansieringsinstrument[32]. (33) Skatteåtgärder i många medlemsstater kommer att driva eller har redan drivit offentliga myndigheter till att ompröva sina program för investeringar i infrastruktur. I detta sammanhang har offentlig-privata partnerskap betraktats som en effektiv metod för att skapa infrastrukturprojekt som garanterar att politiska mål uppfylls som exempelvis att bekämpa klimatförändringarna, främja alternativa energikällor samt energi- och resurseffektivitet, främja hållbara transporter och bygga ut bredbandsnät. I sitt meddelande om offentlig-privata partnerskap av den 19 november 2009[33] åtog sig kommissionen att förbättra tillgången till finansiering för sådana partnerskap genom att utvidga tillämpningsområdet för befintliga finansieringsinstrument. (34) Även om den största delen av investeringarna inom ramen för Europa 2020-strategin kan ske via marknad och reglering kräver finansieringen offentliga insatser och stöd från unionen genom bidrag och innovativa finansieringsinstrument. Finansieringsinstrument bör användas som svar på specifika marknadsbehov, i enlighet med målen för FSE, och bör inte tränga undan privat finansiering. Innan beslut fattas om att utnyttja finansieringsinstrument bör kommissionen göra förhandsbedömningar av dessa instrument. (35) I översynen av EU:s budget[34] betonas att normen bör vara att projekt som har en långsiktig kommersiell potential bör finansieras av unionen tillsammans med finans- och banksektorn, i synnerhet via Europeiska investeringsbanken (EIB) och medlemsstaternas offentliga finansinstitut, men även via andra internationella finansinstitut och den privata finansiella sektorn. (36) I Europa 2020-strategin åtar sig kommissionen att använda unionens finansieringsinstrument som en del av en konsekvent finansieringsstrategi där finansiering från unionen och nationell privat och offentlig finansiering för infrastruktur sammanförs. Detta bygger på principen att investeringssituationer som inte är optimala och brister på marknaden i många fall kan hanteras mer effektivt genom finansieringsinstrument än genom bidrag. (37) Fonden för ett sammanlänkat Europa bör erbjuda finansieringsinstrument för att få privata investerare och finansinstitut att i stor omfattning delta i infrastrukturinvesteringar. För att vara tillräckligt attraktiva för den privata sektorn bör finansieringsinstrumenten utformas och genomföras med vederbörlig hänsyn till förenkling och minskning av den administrativa bördan, samtidigt som de, med tanke på flexibiliteten, ska kunna reagera på identifierade finansieringsbehov på ett flexibelt sätt. Utformningen av dessa instrument bör bygga på erfarenheterna av genomförandet av finansieringsinstrumenten i den fleråriga budgetramen för 2007–2013, t.ex. instrumentet för lånegarantier till projekt inom det transeuropeiska transportnätet, finansieringsinstrumentet för riskdelning och den europeiska 2020-fonden för energi, klimatförändringar och infrastruktur (Margueritefonden). (38) Även om de flesta finansieringsinstrument bör vara gemensamma för alla sektorer kan vissa vara specifika för enskilda sektorer. Kommissionen bedömer att det finansiella stödet till bredband i första hand skulle bygga på finansieringsinstrument, medan de resurser ur unionens budget som krävs för finansieringsinstrument för transport och energi inte bör överstiga 2 miljarder respektive 1 miljard euro. (39) För att säkerställa sektorsvis diversifiering av stödmottagare som omfattas av finansieringsinstrument och uppmuntra till gradvis geografisk diversifiering inom medlemsstaterna bör kommissionen i partnerskap med EIB, genom gemensamma initiativ som t.ex. europeiska expertcentrumet för offentligprivata partnerskap (Epec) och Jaspers, ge stöd till medlemsstaterna för utveckling av lämpliga projekt som kan komma i fråga för projektfinansiering. (40) När det gäller villkoren för finansieringsinstrumenten kan det vara nödvändigt att lägga till ytterligare krav i arbetsprogrammen, t.ex. för att säkerställa konkurrensutsatta marknader med tanke på utvecklingen av unionens politik, teknisk utveckling och andra faktorer som kan bli relevanta. (41) Flerårig programplanering för stöd från fonden bör inriktas på att stödja unionens prioriteringar genom att säkerställa nödvändiga ekonomiska resurser och konsekvens och kontinuitet i unionens och medlemsstaternas gemensamma insatser. För förslag som lämnas in till följd av genomförandet av det första fleråriga arbetsprogrammet inom transportsektorn bör stödberättigandet för kostnader löpa från och med den 1 januari 2014 i syfte att säkerställa kontinuiteten inom projekt som redan omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 680/2007 av den 20 juni 2007 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området transeuropeiska nät på transportområdet och energiområdet[35]. (42) På grund av den stora budget som behövs för att genomföra vissa infrastrukturprojekt bör budgetåtaganden kunna delas upp i förhållande till det finansiella stödet till vissa åtgärder i form av årliga utbetalningar. (43) Utvärderingar efter halva tiden och i efterhand bör göras av kommissionen i syfte att bedöma finansieringens effektivitet och ändamålsenlighet och dess inverkan på fondens övergripande mål och Europa 2020-strategins prioriteringar. (44) På grundval av de sektorsspecifika riktlinjer som fastställs i separata förordningar har en förteckning över prioriterade områden för vilka denna förordning ska gälla tagits fram och bör inlemmas i bilagan. För att ta hänsyn till eventuella ändringar av politiska prioriteringar och tekniska förmåga, samt trafikflöden, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen när det gäller att anta ändringar i bilagan. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt, i god tid och på lämpligt sätt till Europaparlamentet och rådet. (45) För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör genomförandebefogenheter delegeras till kommissionen när det gäller fleråriga och årliga arbetsprogram. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[36]. (46) Rådets förordning (EG) nr 2236/95 av den 18 september 1995[37] om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 680/2007 bör följaktligen upphävas. (47) Unionens ekonomiska intressen bör skyddas genom proportionerliga åtgärder i hela utgiftscykeln, inbegripet förebyggande, upptäckt och utredning av oegentligheter, krav på återbetalning av belopp som förlorats, betalats ut på felaktiga grunder eller använts felaktigt och, eventuellt, påföljder. (48) Vissa infrastrukturprojekt av unionsintresse kan behöva anslutas till och passera igenom grann-, föranslutnings- och andra tredjeländer. Genom Fonden för ett sammanlänkat Europa bör förenklade metoder erbjudas för anslutning och finansiering av dessa infrastrukturer i syfte att säkerställa enhetlighet mellan interna och externa instrument i unionens budget. (49) Målen för de åtgärder som ska vidtas, särskilt de transeuropeiska transportnätens samordnade utbyggnad och finansiering, kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna. På grund av behovet av samordning av målen i fråga uppnås de därför bättre på unionsnivå, vilket innebär att unionen får vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen såsom den definieras i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. AVDELNING I GEMENSAMMA BESTÄMMELSER KAPITEL I FONDEN FÖR ETT SAMMANLÄNKAT EUROPA Artikel 1 Syfte Genom denna förordning inrättas Fonden för ett sammanlänkat Europa och fastställs villkor, metoder och förfaranden för finansiellt stöd från unionen till transeuropeiska nät i syfte att främja projekt för infrastrukturer för transport, energi och telekommunikation. Artikel 2 Definitioner I denna förordning avses med (1) projekt av gemensamt intresse: projekt som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr XXXX/2012 av den [ifylls när den antagits, inbegripet datum och fullständig titel] [riktlinjer för TEN-T][38], Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr XXXX/2012 av den [ifylls när den antagits, inbegripet datum och fullständig titel] [riktlinjer för transeuropeisk energiinfrastruktur][39] eller Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för INFSO] av den [ifylls när den antagits, inbegripet datum och fullständig titel][40]; (2) gränsöverskridande sträcka: sträcka som säkerställer kontinuiteten hos ett projekt av gemensamt intresse mellan minst två medlemsstater eller mellan en medlemsstat och ett grannland. (3) bygg- och anläggningsarbeten: inköp, leverans och installation av komponenter, system och tjänster inbegripet programvara, utvecklings-, bygg- och anläggningsverksamhet i samband med ett projekt, slutbesiktning av anläggningarna samt igångsättning av ett projekt, allt efter omständigheterna. (4) studier: åtgärder som krävs för att förbereda genomförandet av ett projekt, t.ex. förstudier, genomförbarhetsstudier, utvärderingsstudier, prov- och valideringsstudier inbegripet i programvaruform, samt annat tekniskt stöd, inklusive förberedande åtgärder för att definiera och utveckla ett projekt och fatta beslut om finansiering av projektet, som exempelvis rekognoscering på plats och förberedelse av finansieringsarrangemang. (5) åtgärder för programstöd: kompletterande åtgärder som krävs för genomförandet av Fonden för ett sammanlänkat Europa och individuella sektorsspecifika riktlinjer, t.ex. tjänster (i synnerhet tekniskt bistånd) samt förberedelser, verksamhet avseende genomförbarhet, samordning, övervakning, kontroll, revision och utvärdering som direkt krävs för förvaltningen av fonden och för att dess mål ska kunna uppnås, framför allt undersökningar, sammanträden, informationsverksamhet, kartläggning av infrastruktur, partnersamverkan, spridningsverksamhet, åtgärder för att öka medvetenheten och kommunikationsåtgärder, utgifter knutna till IT-nät för informationsutbyte samt alla andra utgifter för tekniskt och ömsesidigt bistånd som krävs för förvaltningen av fonden eller genomförandet av individuella sektorsspecifika riktlinjer. (6) åtgärd: verksamhet som krävs för att genomföra ett projekt av gemensamt intresse och som är ekonomiskt, tekniskt eller tidsmässigt oberoende. (7) stödberättigande kostnader: samma betydelse som i förordning (EU) nr XXXX/2012 [nya budgetförordningen]. (8) stödmottagare: medlemsstat, internationell organisation, offentligt eller privat företag eller organ som har valts ut för finansiellt stöd enligt denna förordning och i enlighet med de bestämmelser som anges i varje arbetsprogram. (9) verkställande organ: offentligt eller privat företag eller organ som utsetts av en stödmottagare, där den senare är en medlemsstat eller en internationell organisation, för att genomföra åtgärden. En sådan utnämning ska beslutas av stödmottagaren på eget ansvar och, om det kräver att ett offentligt kontrakt tilldelas, i enlighet med gällande bestämmelser för offentlig upphandling. (10) stomnät: transportinfrastruktur som fastställs i enlighet med kapitel III i förordning (EU) nr XXXX/2012 (riktlinjer för TENT-T). (11) korridorer för stomnät: instrument för att underlätta ett samordnat genomförande av stomnätet i enlighet med kapitel IV i förordning (EU) nr XXXX/2012 (riktlinjer för TENT-T) och som förtecknas i bilaga I till denna förordning. (12) flaskhals: fysiskt hinder som leder till avbrott i systemet som påverkar kontinuiteten i flöden över stora avstånd. Ett sådant hinder kan absorberas av ny infrastruktur såsom broar eller tunnlar som kan lösa problem i samband med t.ex. sluttande plan, kurvradier eller spårvidder. Behovet av att modernisera befintlig infrastruktur ska inte betraktas som en flaskhals. (13) prioritering: prioriteringar för energiinfrastruktur 1–8 och 10–12 i enlighet med bilaga I till förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för transeuropeisk energiinfrastruktur]. (14) energiinfrastruktur: infrastruktur enligt definitionen i artikel 2 i förordning (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för transeuropeisk energiinfrastruktur]. (15) bredbandsnät: fasta och trådlösa (inbegripet via satellit) accessnät, kringliggande infrastruktur och stomnät med kapacitet till mycket hög anslutningshastighet i enlighet med definitionen i artikel 3 i förordning (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för INFSO]. (16) infrastruktur för digitala tjänster: nätverksbaserade tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg, normalt via internet, för transeuropeiska interoperabla tjänster i allmänhetens intresse och som skapar goda förutsättningar för medborgare, näringsliv och/eller statsmakter i enlighet med definitionen i artikel 3 i förordning (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för INFSO]. (17) plattformar för bastjänster: tjänster som fastställs i bilagan till förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för INFSO]. (18) generiska tjänster: tjänster som fastställs i bilagan till förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för INFSO]. (19) drift och underhåll av tjänster: säkerställande av kontinuerlig drift av viss infrastruktur för digitala tjänster, närmare definierat i bilagan till förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för INFSO]. (20) nationella regleringsmyndigheter: organ som definieras i artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv)[41]. Artikel 3 Allmänna mål Fonden för ett sammanlänkat Europa ska göra det möjligt att förbereda och genomföra projekt av gemensamt intresse inom ramen för strategin för de transeuropeiska näten inom sektorerna för energi, transport och telekommunikationer. Fonden för ett sammanlänkat Europa ska i synnerhet stödja genomförandet av projekt som syftar till utveckling och konstruktion av ny eller modernisering av befintlig infrastruktur på områdena transport, energi och telekommunikation. För att möjliggöra detta ska Fonden för ett sammanlänkat Europa ha följande mål: (a) Bidra till smart och hållbar tillväxt för alla genom utveckling av moderna transeuropeiska nät med hög prestanda, och därigenom skapa fördelar för hela Europeiska unionen i fråga om konkurrenskraft och ekonomisk, social och territoriell sammanhållning på den inre marknaden och skapa en miljö som är mer gynnsam för privata och offentliga investeringar genom en kombination av finansieringsinstrument och direktstöd från unionen och genom att utnyttja synergier mellan sektorerna. Hur detta mål uppnås ska bedömas utifrån omfattningen av offentliga och privata investeringar i projekt av gemensamt intresse, och särskilt omfattningen av offentliga och privata investeringar i projekt av gemensamt intresse som förverkligas genom finansieringsinstrumenten enligt denna förordning. (b) Göra det möjligt för unionen att uppnå sina mål att minska utsläppen av växthusgaser med 20 %[42], öka energieffektiviteten med 20 % och öka andelen förnybar energi till 20 % senast 2020 och samtidigt öka solidariteten mellan medlemsstaterna. Artikel 4 Sektorsspecifika mål 1. Utöver de allmänna mål som anges i artikel 3 bör Fonden för ett sammanlänkat Europa bidra till att följande sektorsspecifika mål uppnås: (a) På transportområdet ska Fonden för ett sammanlänkat Europa stödja projekt av gemensamt intresse med de mål som anges nedan, i enlighet med artikel 4 i förordning (EU) nr xxxx/2012 [riktlinjerna för TEN-T]: i) Undanröja flaskhalsar och komplettera felande länkar, vilket ska bedömas utifrån antalet nya och förbättrade gränsöverskridande förbindelser och undanröjda flaskhalsar på de transportvägar som fått stöd genom FSE. ii) Säkerställa hållbara och effektiva transporter på lång sikt, vilket ska bedömas utifrån längden på järnvägsnätet för konventionell trafik i EU-27 och längden på järnvägsnätet för höghastighetstrafik i EU-27. iii) Optimera integreringen och sammanlänkningen av transportslagen och förbättra transporttjänsternas driftskompatibilitet. Hur detta mål uppnås ska bedömas utifrån antalet hamnar och flygplatser med anslutning till järnvägsnätet. (b) På energiområdet ska Fonden för ett sammanlänkat Europa stödja projekt av gemensamt intresse med de mål som anges nedan, i enlighet med förordning (EU) nr xxxx/2012: i) Främja fortsatt integrering av den inre marknaden för energi och driftskompatibilitet för el- och gasnät över gränserna, bl.a. genom att säkerställa att ingen medlemsstat är isolerad från det europeiska nätet, vilket ska bedömas utifrån antalet projekt som effektivt kopplar samman medlemsstaternas nät och undanröjer interna flaskhalsar. ii) Öka försörjningstryggheten i unionen, vilket ska bedömas utifrån utvecklingen av systemets motståndskraft och driftsäkerhet samt antal projekt som möjliggör diversifiering av försörjningskällor och försörjer motparter och försörjningsvägar. iii) Bidra till hållbar utveckling och miljöskydd, bl.a. genom att främja integreringen av energi från förnybara energikällor i överföringsnätet och utveckla koldioxidnät, vilket ska bedömas utifrån överföringen av förnybar energi från produktion till större centrum för förbrukning och lagringsplatser, och summan av koldioxidutsläpp som förhindrats med hjälp av projekt som erhållit stöd genom FSE. (c) På telekommunikationsområdet ska Fonden för ett sammanlänkat Europa föreskriva åtgärder till stöd för projekt av gemensamt intresse med de mål som anges nedan, i enlighet med förordning (EU) nr xxxx/2012 [riktlinjer för INFSO]: i) Påskynda utbyggnad och utnyttjande av nät för snabbt och ultrasnabbt bredband, inbegripet från små och medelstora företags sida, vilket ska bedömas utifrån täckningen för bredband och ultrasnabbt bredband och antalet hushåll som har tecknat sig för bredbandsanslutning på över 100 Mbps. ii) Främja samtrafikförmåga och interoperabilitet mellan nationella offentliga tjänster på nätet samt tillgång till sådana nät, vilket ska bedömas utifrån andelen medborgare och företag som använder offentliga tjänster på nätet och tillgången till sådana tjänster över gränserna. Artikel 5 Budget 1. Finansieringsramen för genomförandet av Fonden för ett sammanlänkat Europa för perioden 2014–2020 ska vara 50 000 000 000 euro[43]. Detta belopp ska fördelas på de sektorer som avses i artikel 3 enligt följande: a) Transport: 31 694 000 000 euro, varav 10 000 000 000 euro ska överföras från Sammanhållningsfonden för användning i enlighet med den här förordningen i de medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden. b) Energi: 9 121 000 000 euro. c) Telekommunikationer: 9 185 000 000 euro. 2. Finansieringsramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa får omfatta utgifter för förberedelser, övervakning, kontroll, revision och utvärdering som är nödvändiga för förvaltningen av programmet och för att dess mål ska kunna uppnås, framför allt undersökningar, sammanträden med experter, i den mån de är förknippade med de allmänna målen i denna förordning, utgifter knutna till IT-nät för informationsbearbetning och -utbyte samt alla andra utgifter för tekniskt och ömsesidigt bistånd som kommissionen ådragit sig för förvaltningen av fonden. Anslagen får också omfatta de utgifter för tekniskt och ömsesidigt bistånd som är nödvändiga för övergången mellan programmet och de åtgärder som antagits enligt förordning (EG) nr 680/2007[44]. Vid behov kan medel anslås i budgeten efter 2020 för att täcka liknande utgifter, för förvaltningen av åtgärder som ännu inte har slutförts den 31 december 2020. 3. Efter halvtidsutvärderingen enligt artikel 26.1 får kommissionen överföra medel mellan sektorerna från de anslag som avses i punkt 1, med undantag av de 10 000 000 000 euro som överförs från Sammanhållningsfonden för finansiering av projekt inom transportsektorn i medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden. KAPITEL II FINANSIERINGSFORMER OCH FINANSIELLA BESTÄMMELSER Artikel 6 Typer av finansiellt stöd 1. Fonden för ett sammanlänkat Europa ska genomföras med en eller flera av de typer av finansiellt stöd som anges i förordning (EU) nr XXX/2012 [nya budgetförordningen], framför allt bidrag, upphandling och finansieringsinstrument. 2. Kommissionen får anförtro delar av genomförandet av Fonden för ett sammanlänkat Europa till de organ som anges i artikel 55.1 c i förordning (EU) nr XXXX/2012 [nya budgetförordningen]. Artikel 7 Stödberättigande och villkor för finansiellt stöd 1. Endast åtgärder som bidrar till projekt av gemensamt intresse enligt förordningarna (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för TEN-T], (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för TEN-E], (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för energiinfrastruktur] och (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för INFSO] samt åtgärder för programstöd ska berättiga till finansiellt stöd från EU i form av bidrag, finansieringsinstrument och upphandling. 2. Inom transportsektorn ska endast åtgärder som bidrar till projekt av gemensamt intresse enligt förordning (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för TEN-T] samt åtgärder för programstöd berättiga till finansiellt stöd från unionen i form av upphandling och finansieringsinstrument enligt denna förordning. Endast följande åtgärder ska vara berättigade till finansiellt stöd från unionen i form av bidrag enligt denna förordning: (a) Åtgärder för genomförande av stomnätet enligt kapitel III i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för TEN-T], inbegripet införande av ny teknik och innovation enligt artikel 39 i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för TEN-T]. (b) Studier för projekt av gemensamt intresse enligt definitionen i artikel 8.1 b och c i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för TEN-T]. (c) Åtgärder till stöd för projekt av gemensamt intresse enligt definitionen i artikel 8.1 a och d i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för TEN-T]. (d) Åtgärder till stöd för trafikstyrningssystem i enlighet med artikel 37 i förordning (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för TEN-T]. (e) Åtgärder till stöd för godstransporttjänster i enlighet med artikel 38 i förordning XXX/2012 [riktlinjer för TEN-T]. (f) Åtgärder för att minska bullret från godstransporter på järnväg genom eftermodifiering av befintlig rullande materiel. (g) Åtgärder för programstöd. Åtgärder på transportområdet som berör en gränsöverskridande sträcka eller en del av en sådan sträcka ska berättiga till finansiellt stöd från unionen om det finns ett skriftligt avtal mellan de berörda medlemsstaterna eller mellan berörda medlemsstater och tredjeländer avseende färdigställande av den gränsöverskridande sträckan. Undantagsvis ska ett sådant skriftligt avtal inte krävas när ett projekt är nödvändigt för anslutning till nätet i en grannmedlemsstat eller i ett tredjeland utan att gränsen överskrids. Bidragsstöd till projekt där inkomsterna till stor del härrör från användarna ska i första hand vara tillgängligt för projektförberedelser, i synnerhet när det gäller bedömning av offentlig-privata partnerskap. 3. För åtgärder för genomförande av projekt av gemensamt intresse på energiområdet anges de särskilda villkoren för berättigande till finansiellt stöd från unionen i form av finansieringsinstrument och bidrag enligt denna förordning i artikel 15 i förordning (EG) nr XXXX/2012 [riktlinjer för energiinfrastruktur]. 4. På området för telekommunikationer ska alla åtgärder för genomförande av projekt av gemensamt intresse och åtgärder för programstöd enligt bilagan till förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för INFSO] vara berättigade till finansiellt stöd från unionen i form av bidrag, upphandling och finansieringsinstrument enligt denna förordning. KAPITEL III BIDRAG Artikel 8 Former av bidrag och stödberättigande kostnader 1. Bidrag enligt denna förordning kan vara utformade på något av de sätt som avses i artikel XXX i förordning (EG) nr XXX/2012 [nya budgetförordningen]. I arbetsprogrammen ska de former av bidrag fastställas som får användas för att finansiera de berörda åtgärderna. 2. Utgifter kan vara stödberättigande från det datum då en ansökan om stöd lämnas in. [Utgifter för åtgärder till följd av projekt som ingår i det första fleråriga programmet kan vara stödberättigande från och med den 1 januari 2014]. 3. Endast utgifter som uppstått i medlemsstaterna kan vara stödberättigande, förutom då projekt av gemensamt intresse involverar tredjeländers territorium och åtgärden krävs för att målen för ett visst projekt ska kunna uppnås. 4. Kostnaderna för den utrustning och infrastruktur som av stödmottagaren behandlas som kapitalutgifter får vara stödberättigande i sin helhet. 5. Utgifter för miljöstudier avseende skyddet av miljön och efterlevnaden av unionens regelverk kan vara stödberättigande. 6. Utgifter för förvärv av mark ska inte vara en stödberättigande kostnad. 7. Mervärdesskatt ska inte vara en stödberättigande kostnad. 8. Bestämmelserna för stödberättigande för kostnader som stödmottagarna har ådragit sig är tillämpliga efter nödvändiga ändringar för kostnader som verkställande organ har ådragit sig. Artikel 9 Villkor för deltagande 1. Förslag kan lämnas in av en eller flera medlemsstater, internationella organisationer, gemensamma företag eller offentliga eller privata företag eller organ som är etablerade i medlemsstaterna. 2. Förslag får lämnas in av enheter som inte har någon rättskapacitet enligt tillämplig nationell lagstiftning, under förutsättning att deras företrädare kan ingå rättsliga förpliktelser på deras vägnar och garantera att unionens ekonomiska intressen skyddas på ett sätt som motsvarar det skydd som erbjuds av juridiska personer. 3. Förslag från fysiska personer är inte stödberättigande. 4. Där så krävs för att målen för ett visst projekt av gemensamt intresse ska kunna uppnås får tredjeländer och enheter som är etablerade i tredjeländer delta i åtgärder som bidrar till projekt av gemensamt intresse. De får inte motta stöd i enlighet med denna förordning, utom i de fall det krävs för att målen för ett visst projekt av gemensamt intresse ska kunna uppnås. När detta är nödvändigt för att mer effektivt kunna genomföra relevanta åtgärder som bidrar till projekt av gemensamt intresse i tredjeländer enligt förordningarna (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för TEN-T], (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för TEN-E], (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för energiinfrastruktur] och (EU) nr XXX/2012 [riktlinjer för INFSO] får stöd enligt denna förordning sammanföras med stöd som omfattas av andra relevanta förordningar. I sådana fall får kommissionen, med en genomförandeakt, besluta om en enda uppsättning regler som bör gälla för genomförandet. 5. Av åtgärden berörda medlemsstaters godkännande ska åtfölja alla förslag till bidrag, utom på telekommunikationsområdet och på transportområdet när det gäller flygledningstjänst. 6. De fleråriga och årliga arbetsprogrammen får innehålla kompletterande särskilda regler för inlämnande av förslag. Artikel 10 Stödnivåer 1. Förutom i de fall som avses i artikel XXX i förordning (EU) nr XXXX/2012 [nya budgetförordningen] ska förslag väljas ut genom inbjudan att lämna förslag på grundval av de arbetsprogram som avses i artikel 17. 2. På transportområdet: (a) För bidrag till studier får unionens finansiella stöd inte överstiga 50 % av de stödberättigande kostnaderna. (b) Bidrag till bygg- och anläggningsarbeten: i) Järnväg och inre vattenvägar: unionens finansiella stöd får inte överstiga 20 % av den stödberättigande kostnaden. Stödnivån får ökas till 30 % för åtgärder för att ta itu med flaskhalsar. Stödnivån får höjas till 40 % för åtgärder som gäller gränsöverskridande avsnitt. ii) Transportförbindelser på land till hamnar och flygplatser: åtgärder för minska bullret från godstransporter på järnväg genom eftermodifiering av befintlig rullande materiel samt utveckling av hamnar och multimodala plattformar: unionens finansiella stöd får inte överstiga 20 % av den stödberättigande kostnaden. (c) Bidrag för trafikstyrningssystem och tjänster: i) Det europeiska trafikstyrningssystemet för tåg (ERTMS): unionens finansiella stöd får inte överstiga 50% av den stödberättigande kostnaden. ii) Trafikstyrningssystem, godstransporttjänster, säkra parkeringsplatser i stomvägnätet och åtgärder för att stödja utvecklingen av sjömotorvägar: unionens finansiella stöd får inte överstiga 20 % av den stödberättigande kostnaden. 3. På energiområdet: (a) Unionens finansiella stöd får inte överstiga 50 % av den stödberättigande kostnaden för studier och/eller bygg- och anläggningsarbeten. (b) Nivåerna för medfinansiering får ökas till maximalt 80 % för åtgärder som utifrån de underlag som avses i artikel 15.2 a i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för energiinfrastruktur] skapar en hög grad av regional eller unionsomfattande försörjningstrygghet, stärker solidariteten i unionen eller omfattar mycket innovativa lösningar. 4. På telekommunikationsområdet: (a) Åtgärder för bredbandsnät: unionens finansiella stöd får inte överstiga 50% av den stödberättigande kostnaden. (b) Åtgärder för generiska tjänster: unionens finansiella stöd får inte överstiga 75 % av de stödberättigande kostnaderna. (c) Plattformar för bastjänster ska i normalfallet finansieras genom upphandling. I undantagsfall får de finansieras med ett bidrag som täcker upp till 100 % av de stödberättigande kostnaderna, utan att det påverkar tillämpningen av principen om medfinansiering. (d) Åtgärder för programstöd, inbegripet kartläggning av infrastruktur, partnersamverkan och tekniskt bistånd: unionens finansiella stöd får inte överstiga 75 % av de stödberättigande kostnaderna. 5. De nivåer för medfinansiering som anges ovan får ökas med upp till 10 procentenheter för åtgärder som har sektorsövergripande synergieffekter, uppnår målen för begränsning av klimatförändringar, ökar motståndskraften mot klimatförändringar eller minskar utsläppen av växthusgaser. Denna ökning bör inte gälla för de nivåer för medfinansiering som avses i artikel 11. 6. Storleken på det finansiella stöd som ska beviljas för de utvalda åtgärderna ska anpassas på grundval av en kostnads-nyttoanalys för varje projekt, tillgängliga budgetmedel och behovet av att maximera hävstångseffekten av EU:s finansiering. Artikel 11 Särskilda ansökningsomgångar för medel som överförts från Sammanhållningsfonden på transportområdet 1. Beträffande de 10 000 000 000 euro som överförs från Sammanhållningsfonden [artikel XX i förordning XXX] för utnyttjande i medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden ska särskilda ansökningsomgångar utlysas för projekt för upprättande av stomnätet uteslutande i medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden. 2. För dessa särskilda ansökningsomgångar ska tillämpliga regler för transportsektorn enligt denna förordning tillämpas. Vid genomförandet av dessa ansökningsomgångar ska största möjliga företräde ges till projekt som respekterar de nationella anslagen inom ramen för Sammanhållningsfonden. 3. Genom undantag från artikel 10, och när det gäller de 10 000 000 000 euro som överförs från Sammanhållningsfonden [artikel XXX i förordning XX] för användning i medlemsstater som är berättigade till stöd från Sammanhållningsfonden, ska, för följande åtgärder, de högsta stödnivåerna vara de som tillämpas för Sammanhållningsfonden och som avses i artiklarna 22 och 110.3 i förordning (EU) nr XXX/2012 [förordning om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1083/2006][45]: (a) Med avseende på bidrag till studier. (b) Med avseende på bidrag till bygg- och anläggningsarbeten: i) Järnväg och inre vattenvägar. ii) Åtgärder för att stödja gränsöverskridande vägsträckor. iii) Transportförbindelser på land till hamnar och flygplatser, utveckling av multimodala plattformar och hamnar. (c) Med avseende på bidrag för trafikstyrningssystem och tjänster: i) Det europeiska trafikstyrningssystemet för tåg (ERTMS). ii) Trafikstyrningssystem. Artikel 12 Indragning, minskning, tillfälligt upphävande och avbrytande av bidrag 1. Kommissionen ska, utom i särskilt motiverade fall, dra in finansiellt stöd som beviljats för åtgärder som inte har inletts inom ett år efter det startdatum som anges i stödvillkoren. 2. Kommissionen får tillfälligt upphäva, minska, kräva återbetalning av eller avbryta det finansiella stödet i enlighet med de villkor som anges i förordning (EU) nr XXX/2012 [nya budgetförordningen], i synnerhet (a) om oegentligheter har förekommit i samband med genomförandet av åtgärden med avseende på bestämmelserna i unionsrätten, (b) om stödvillkoren åsidosatts, i synnerhet om projektets eller åtgärdens egenskaper har ändrats avsevärt utan kommissionens godkännande, (c) efter utvärdering av projektets utveckling, i synnerhet om genomförandet av åtgärden försenas avsevärt. 3. Kommissionen får begära återbetalning av det beviljade finansiella stödet om den åtgärd som omfattas av stödet inte har genomförts inom två år från och med det slutdatum som fastställs i stödvillkoren. 4. Innan kommissionen fattar något av de beslut som avses i punkterna 1, 2 och 3 ska den utreda ärendet och underrätta de berörda stödmottagarna så att de kan lägga fram sina synpunkter inom en viss tid. KAPITEL IV Upphandling Artikel 13 Upphandling 1. Förfaranden för offentlig upphandling som genomförs av Europeiska kommissionen eller av ett relevant finansieringsorgan som avses i artikel 6.2 för egen räkning eller tillsammans med medlemsstaterna (a) får innehålla särskilda villkor, t.ex. avseende platsen för genomförandet av den upphandlade verksamheten, om detta kan motiveras av åtgärdernas syften och förutsatt att sådana villkor inte bryter mot principerna om offentlig upphandling, (b) får tillåta att flera kontrakt beviljas genom samma förfarande (”flera leverantörer”). 2. När det är vederbörligen motiverat och nödvändigt för genomförandet av åtgärderna får punkt 1 även tillämpas vid upphandlingar som genomförs av bidragsmottagare. KAPITEL V FINANSIERINGSINSTRUMENT Artikel 14 Typ av finansieringsinstrument 1. Finansieringsinstrument som inrättats i enlighet med avdelning VIII i förordning (EG) nr XXXX/2012 [nya budgetförordningen 2012] får användas för att underlätta tillgången till finansiering för enheter som genomför åtgärder som bidrar till projekt av gemensamt intresse enligt definitionen i förordningarna (EU) nr XXXX/2012, (EU) nr XXX/2012 och (EU) nr XXX/2012, och till att målen i dem uppnås. Finansieringsinstrumenten ska baseras på förhandsbedömningar av brister på marknaden eller investeringssituationer som inte är optimala och investeringsbehov. 2. Finansieringsinstrument som inrättats i enlighet med förordning (EG) nr 680/2007 får, om tillämpligt, slås ihop med dem som inrättas inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa. 3. Följande finansieringsinstrument får användas: a) Egetkapitalinstrument, t.ex. investeringsfonder med inriktning på tillhandahållande av riskkapital för åtgärder som bidrar till projekt av gemensamt intresse. b) Lån och/eller garantier som främjas genom riskfördelningsinstrument, inbegripet förbättringsmekanism för projektobligationer, som ett finansinstitut utfärdat på grundval av egna medel med bidrag från unionen för avsättning och/eller kapitaltilldelning. c) Andra finansieringsinstrument. Artikel 15 Villkor för beviljande av finansiellt stöd genom finansieringsinstrument 1. Åtgärder med stöd genom finansieringsinstrument ska väljas ut enligt principen ”först-till-kvarn” och ska eftersträva sektoriell diversifiering i enlighet med artiklarna 3 och 4 samt gradvis geografisk diversifiering mellan medlemsstaterna. 2. Unionen, medlemsstaterna och andra investerare får komplettera bidragen via finansieringsinstrument med ytterligare finansiellt stöd, förutsatt att kommissionen samtycker till ändringar av kriterierna för stödberättigande för åtgärder och/eller av investeringsstrategin för instrumentet som kan krävas på grund av det kompletterande bidraget. 3. Finansieringsinstrumenten ska syfta till att bevara värdet på tillgångar som tillhandahålls med hjälp av unionens budget. De får ge godtagbar avkastning i syfte att uppfylla andra partners eller investerares mål. 4. Finansieringsinstrument får kombineras med bidrag som finansieras genom unionens budget, inbegripet genom denna förordning. 5. Arbetsprogrammen får innehålla ytterligare villkor i enlighet med sektorernas särskilda behov. 6. Intäkter och återbetalningar som härrör från ett finansieringsinstrument ska, i enlighet med artikel 18.2 i förordning (EU) nr XXXX/2012 [nya budgetförordningen], tilldelas det finansieringsinstrumentet. För finansieringsinstrument som inrättades redan under den fleråriga budgetramen för 2007–2013 ska intäkter och återbetalningar som härrör från insatser som påbörjades under den perioden tilldelas finansieringsinstrumentet under perioden 2014–2020. Artikel 16 Åtgärder i tredjeländer Åtgärder i tredjeländer får stödjas genom finansieringsinstrumenten om det är nödvändigt för genomförandet av projekt av gemensamt intresse. KAPITEL VI PROGRAMPLANERING, GENOMFÖRANDE OCH KONTROLL Artikel 17 Fleråriga och/eller årliga arbetsprogram 1. Kommissionen ska anta fleråriga och årliga arbetsprogram för varje sektor. Kommissionen får även anta fleråriga och årliga arbetsprogram för mer än en sektor. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 24.2. 2. Det fleråriga arbetsprogrammet ska utvärderas åtminstone efter halva tiden. Vid behov ska kommissionen revidera det fleråriga arbetsprogrammet med hjälp av en genomförandeakt. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 24.2. 3. Ett flerårigt arbetsprogram för transportområdet ska antas för projekt av gemensamt intresse enligt förteckningen i del I av bilagan till denna förordning. Finansieringsramen ska motsvara mellan 80 och 85 % av de budgetmedel som avses i artikel 5.1 a. 4. De fleråriga arbetsprogrammen för energi och telekommunikationer ska ge strategisk vägledning när det gäller projekt av gemensamt intresse och får inbegripa specifika projekt av gemensamt intresse. 5. De sektorsinriktade årliga arbetsprogrammen för transport, energi och telekommunikation ska antas för projekt av gemensamt intresse som inte omfattas av det fleråriga programmet. 6. Vid utarbetandet av fleråriga och sektorsinriktade årliga arbetsprogram ska kommissionen, i enlighet med det förfarande som avses i punkt 1, fastställa urvals- och tilldelningskriterierna i enlighet med de mål och prioriteringar som fastställs för a) transporter i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för TEN-T], b) energi i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för transeuropeisk energiinfrastruktur], c) telekommunikationer i förordning (EU) nr XXXX/2012 [riktlinjer för INFSO]. 7. Arbetsprogrammen ska samordnas så att synergieffekterna utnyttjas mellan transport, energi och telekommunikation, särskilt inom sådana områden som smarta nät, eldrivna transporter, intelligenta och hållbara transportsystem, eller gemensam ledningsrätt. En sektorsövergripande inbjudan att lämna förslag kan tillämpas. Artikel 18 Årliga delbetalningar Budgetåtaganden kan delas upp i årliga delbetalningar. Om detta görs ska kommissionen varje år besluta om utbetalning av dessa med beaktande av hur långt de stödmottagande åtgärderna har kommit, de beräknade behoven och vilken budgeten som finns att tillgå. Stödmottagarna och, om tillämpligt för finansieringsinstrument, de berörda finansinstituten ska informeras om den ungefärliga tidsplanen för de enskilda årliga utbetalningarna. Artikel 19 Överföring av årliga anslag Anslag som inte har tagits i anspråk i slutet av det budgetår för vilket de beviljades ska överföras automatiskt för ett år. [Artikel 20 Delegerade akter Kommissionen ska ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 25 beträffande tillägg eller ändring av förteckningarna i bilagan.] Artikel 21 Stödmottagarnas och medlemsstaternas ansvar Stödmottagarna och medlemsstaterna ska inom sina ansvarsområden och utan att det påverkar de skyldigheter som åligger stödmottagarna enligt bidragsvillkoren göra sitt yttersta för att genomföra de projekt av gemensamt intresse som har beviljats finansiellt stöd från unionen enligt denna förordning. För projekt som rör transport- och energisektorerna ska medlemsstaterna i nära samarbete med kommissionen svara för den tekniska övervakningen och den finansiella kontrollen av åtgärder samt intyga att kostnader för projekt eller delar av projekt verkligen har uppkommit och är stödberättigande. Medlemsstaterna får begära att kommissionen medverkar vid kontroller på plats. De nationella regleringsmyndigheterna ska göra sitt yttersta för att garantera den rättssäkerhet och de investeringsvillkor som krävs för att underlätta genomförandet av projekt som har beviljats finansiellt stöd från unionen enligt denna förordning, i synnerhet på telekommunikationsområdet. Medlemsstaterna ska informera kommissionen kontinuerligt genom interaktiva geografiska och tekniska informationssystem, om så är lämpligt, som för de transeuropeiska transportnäten är TENtec, om de framsteg som gjorts i genomförandet av projekt av gemensamt intresse och de investeringar som gjorts för detta ändamål, inbegripet det stöd som används för klimatförändringsmålen. Artikel 22 Överensstämmelse med unionens politik och unionsrätten Endast åtgärder som står i överensstämmelse med unionsrätten och som ligger i linje med relevant unionspolitik ska finansieras enligt denna förordning. Artikel 23 Skydd av unionens finansiella intressen 1. När åtgärder som finansieras enligt denna förordning genomförs ska kommissionen se till att unionens finansiella intressen skyddas genom förebyggande åtgärder mot bedrägeri, korruption och annan olaglig verksamhet, genom verkningsfulla kontroller och, om oegentligheter upptäcks, genom att belopp som felaktigt betalats ut återkrävs samt, vid behov, genom effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner. 2. Kommissionen eller dess företrädare och revisionsrätten ska ha befogenhet till revision, av handlingar och på plats, av alla bidragsmottagare, verkställande organ, uppdragstagare och underleverantörer som har mottagit medel från unionen. 3. Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) ska ha befogenhet att genomföra kontroller och inspektioner på plats av ekonomiska aktörer som, direkt eller indirekt, berörs av sådant stöd, i enlighet med de förfaranden som fastställs i rådets förordning (Euratom, EG) nr 2185/96 av den 11 november 1996 om de kontroller och inspektioner på platsen som kommissionen utför för att skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen mot bedrägerier och andra oegentligheter[46], i syfte att fastställa att det har förekommit bedrägeri, korruption eller annan olaglig verksamhet som påverkar unionens finansiella intressen i samband med en bidragsöverenskommelse, ett bidragsbeslut eller ett kontrakt om stöd från unionen. 4. Utan att det påverkar tillämpningen av föregående stycken ska samarbetsavtal med tredjeländer och internationella organisationer, bidragsöverenskommelser, bidragsbeslut och avtal som följer av genomförandet av denna förordning uttryckligen ge kommissionen, revisionsrätten och Olaf befogenhet att utföra sådan revision och sådana kontroller och inspektioner på plats. AVDELNING II ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OCH SLUTBESTÄMMELSER Artikel 24 Kommittéer 1. Kommissionen ska biträdas av en samordningskommitté för fonden. Den kommittén ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011. 2. När det hänvisas till denna punkt ska artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 tillämpas. 3. Kommittén ska ha en horisontell överblick av de arbetsprogram som avses i artikel 18 i syfte att säkerställa konsekvens och att synergieffekter identifieras och utnyttjas mellan sektorer. Artikel 25 Utövande av delegering 1. Befogenheten att anta delegerade akter tilldelas kommissionen med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel. 2. Befogenheten att anta delegerade akter som avses i artikel 20 ska ges till kommissionen under obegränsad tid från och med den dag då denna förordning träder i kraft. 3. Delegeringen av de befogenheter som avses i artikel 20 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Beslutet påverkar inte sådana delegerade akter som redan trätt i kraft. 4. När kommissionen antagit en delegerad akt ska den samtidigt underrätta Europaparlamentet och rådet. 5. En delegerad akt som antas i enlighet med artikel 20 ska endast träda i kraft om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort någon invändning inom två månader från det att denna akt delgivits Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, innan denna frist har löpt ut, har underrättat kommissionen om att de har beslutat att inte invända. Denna period ska förlängas med två månader på begäran av Europaparlamentet eller rådet. Artikel 26 Utvärdering 1. Inför beslut om förlängning, ändring eller tillfälligt upphävande av åtgärderna ska kommissionen senast i mitten av 2018 utarbeta en utvärderingsrapport om hur målen för samtliga åtgärder har uppnåtts (med avseende på resultat och effekter), hur effektivt resurserna använts och om det europeiska mervärdet. Utvärderingen ska dessutom behandla möjligheterna till förenkling, den interna och externa samstämmigheten, den fortsatta relevansen beträffande alla mål, och åtgärdernas bidrag till unionens prioriteringar för smart och hållbar tillväxt för alla. Den ska ta hänsyn till utvärderingsresultat om de långsiktiga effekterna av tidigare åtgärder. 2. Kommissionen ska göra utvärderingar i efterhand i nära samarbete med medlemsstaterna och stödmottagarna. Efterhandsutvärderingen ska undersöka fondens effektivitet och ändamålsenlighet och dess inverkan på den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen samt dess bidrag till unionens prioriteringar för smart och hållbar tillväxt för alla och omfattningen och resultaten av det stöd som används för klimatförändringsmålen. Utvärderingen i efterhand ska ligga till grund för ett beslut om eventuell förlängning, ändring eller tillfälligt upphävande av en påföljande åtgärd. 3. Utvärderingarna ska mäta framstegen i förhållande till de resultatindikatorer som avses i artiklarna 3 och 4. 4. Kommissionen ska vidarebefordra slutsatserna från dessa utvärderingar till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. 5. Kommissionen och medlemsstaterna får, med bistånd från andra möjliga stödmottagare, göra en utvärdering av metoderna för projektens genomförande och vilken inverkan de har haft, i syfte att bedöma om de uppsatta målen, bland annat i fråga om miljöskydd, har uppnåtts. 6. Kommissionen får begära att en stödmottagande medlemsstat som berörs av ett projekt av gemensamt intresse tillhandahåller en särskild utvärdering av åtgärder och därmed förknippade projekt som finansierats inom ramen för denna förordning, eller i förekommande fall förser kommissionen med de uppgifter och det bistånd som krävs för att utvärdera sådana projekt. Artikel 27 Information, kommunikation och offentliggörande 1. Stödmottagarna och, vid behov, de berörda medlemsstaterna ska se till att stöd som beviljas enligt denna förordning offentliggörs på lämpligt sätt, så att allmänheten får kännedom om unionens roll i genomförandet av projekten. 2. Kommissionen ska vidta informations- och kommunikationsåtgärder avseende projekt och resultat inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa. Budgeten för kommunikation enligt denna förordning ska dessutom även omfatta en kommunikationspolicy för unionens politiska prioriteringar[47]. Artikel 28 Övergångsbestämmelser Denna förordning ska inte påverka möjligheterna till fullföljande eller ändring, inbegripet helt eller delvis upphävande, av de berörda projekten, till dess att de avslutats, eller av finansiellt stöd som kommissionen beviljat på grundval av förordningarna (EG) nr 2236/95 och (EG) nr 680/2007, eller varje annan lagstiftning som är tillämplig för det stödet den 31 december 2013 som ska fortsätta att gälla för de berörda åtgärderna till dess att de avslutats. Artikel 29 Upphävande Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 28 i den här förordningen ska förordning (EG) nr 680/2007 upphöra att gälla den 1 januari 2014. Artikel 30 Ikraftträdande Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska tillämpas från och med 1 januari 2014. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den […] På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar Ordförande Ordförande BILAGA DEL I: Förteckning över i förväg identifierade projekt för stomnätet på transportområdet a) Horisontella prioriteringar Innovativ förvaltning & innovativa tjänster || Gemensamt europeiskt luftrum - Sesar Innovativ förvaltning & innovativa tjänster || Trafikstyrningssystem för vägar, järnvägar och inre vattenvägar (ITS, ERTMS och RIS) Innovativ förvaltning & innovativa tjänster || Hamnar och flygplatser i stomnätet Korridorer för stomnät 1. Korridoren Östersjön – Adriatiska havet Helsingfors – Tallinn – Riga – Kaunas – Warszawa – Katowice Gdynia – Katowice Katowice – Ostrava – Brno – Wien Katowice – Žilina – Bratislava – Wien Wien – Graz – Klagenfurt – Villach – Udine – Venedig – Bologna – Ravenna I förväg identifierade sträckor || Typ || Beskrivning/datum Helsingfors – Tallinn || Hamnar, sjömotor­vägar || Sammanlänkningar för hamnar, (ytterligare) utveckling av multimodala plattformar och deras sammanlänkningar, sjömotorvägar (inbegripet isbrytande kapacitet) Tallinn - Riga - Kaunas - Warszawa || Järnväg || (Detaljerade) studier för ny med UIC-spårvidd helt driftskompatibel linje; bygg- och anläggningsarbeten för nya linjen inleds före 2020; sammanlänkningar mellan järnväg och flygplatser/hamnar Gdynia - Katowice || Järnväg || Uppgradering Gdynia, Gdansk || Hamnar || Sammanlänkningar för hamnar, (ytterligare) utveckling av multimodala plattformar Warszawa - Katowice || Järnväg || Uppgradering Katowice - Ostrava - Brno - Wien & Katowice - Žilina - Bratislava - Wien || Järnväg || Uppgradering, särskilt av de gränsöverskridande sträckorna PL-CZ, PL-SK och SK-AT; (ytterligare) utveckling av multimodala plattformar Wien - Graz - Klagenfurt - Udine - Venedig - Ravenna || Järnväg || Uppgradering och bygg- och anläggningsarbeten pågår; (ytterli