SV Europeiska unionens officiella tidning C 128/29

Yttrande från Europeiska och sociala kommittén om ”Respekten för de grundläggande rättigheterna i EU:s politik och lagstiftning i fråga om invandring”

(initiativyttrande)

(2010/C 128/06)

Föredragande: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS

Den 26 februari 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

”Respekten för de grundläggande rättigheterna i EU:s politik och lagstiftning i fråga om invandring” (initiativyttrande).

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 oktober 2009.

Vid sin 457:e plenarsession den 4–5 november 2009 (sammanträdet den 4 november) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande.

1. Presentation och bakgrund

1.1 EESK har beslutat att utarbeta ett initiativyttrande där det föreslås att EU:s politik och lagstiftning om invandring och gränser till fullo måste respektera de mänskliga rättigheterna och sätta alla människors frihet och säkerhet i främsta rummet.

1.2 Trots stora politiska svårigheter i rådet är EU i färd med att utarbeta en gemensam lagstiftningsram på invandringsområdet med överstatliga rättigheter och garantier som ger ett mer omfattande skydd än medlemsstaternas olikartade (och ibland restriktiva) lagstiftning. Kommittén välkomnar de framsteg som gjorts, eftersom det inte är någon lätt uppgift att utarbeta en gemensam lagstiftning för 27 medlemsstater på ett så känsligt område som invandring.

1.3 Många av dessa bestämmelser är emellertid inte tillräckligt harmoniserade, vilket försvårar och begränsar införandet av fullständiga, tillfredsställande garantier för att skydda de mänskliga rättigheterna. I vissa medlemsstater införlivas dessutom inte EU-direktiven med den nationella lagstiftningen på ett korrekt sätt med avseende på skyddet av de grundläggande rättigheterna.

1.4 EESK har under årens lopp utarbetat en rad yttranden där vi framhållit att den gemensamma invandringspolitiken bör baseras på en övergripande strategi, där man inte bara tar hänsyn till medlemsstaternas behov och samarbetet med ursprungsländerna, utan även respekterar invandrarnas mänskliga rättigheter.

1.5 Den 16 oktober 2008 godkände Europeiska rådet den europeiska pakten för invandring och asyl som är ett uttryck för EU:s kraftfulla politiska åtagande att komma vidare i den gemensamma invandringspolitiken. Under det svenska ordförandeskapet kommer EU att anta Stockholmsprogrammet (1).

1.6 Lissabonfördraget planeras träda i kraft, vilket kan innebära nya impulser när det gäller genomförandet av invandringspolitiken som ska antas via det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och som även innebär att stadgan om de grundläggande rättigheterna blir juridiskt bindande.

1.7 Under de senaste åren har EESK stärkt samarbetet med det civila samhällets organisationer, och upprättat en varaktig länk för deras medverkan genom det europeiska integrationsforumet (2). Kommittén har aktivt engagerat sig för att säkra det civila samhällets medverkan vid genomförandet av integrationspolitiken.

1.8 Kommittén noterar med oro den ökande intolerans, rasism och främlingsfientlighet som Europas invandrare, ”de annorlunda”, utsätts för, och befarar att finanskrisens sociala konsekvenser bidrar till ökningen. Ansvariga politiker och andra som har inflytande i samhället måste, tillsammans med medierna, agera på ett såväl politiskt som socialt mycket ansvarsfullt och pedagogiskt sätt för att förhindra detta beteende. Undervisningen i mänskliga värden, grundläggande rättigheter, jämlikhet och icke-diskriminering i grundskolan och gymnasieskolan måste förstärkas.

2. De grundläggande mänskliga rättigheterna och invandringspolitiken

2.1 Bland de internationella instrumenten bör nämnas den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. I denna förklaring fastställs ett gemensamt system för principer och värderingar av allmängiltig karaktär.

2.2 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen), som undertecknats av samtliga medlemsstater, och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadomstolen) utgör en grundval och en garanti för att dessa rättigheter respekteras i hela EU.

2.3 Europeiska gemenskapernas domstol (EG-domstolen) har erkänt att Europakonventionen är en del av gemenskapens rättssystem och utgör generella principer inom detta system.

2.4 Detta bekräftas av artikel 6 i fördraget om Europeiska unionen, där garantin för de mänskliga rättigheterna i EU:s rättssystem stärks, liksom EG-domstolens behörighet när det gäller att säkra efterlevnaden av dem i EU-institutionernas och medlemsstaternas verksamhet på områden som faller inom gemenskapsrätten.

2.5 Även om medlemsstaterna har suverän bestämmanderätt när det gäller att kontrollera tredjelandsmedborgares inresor och bevilja dem uppehållstillstånd, påminner EESK om att medlemsstaterna måste uppfylla sina skyldigheter i enlighet med internationella och europeiska instrument och konventioner om de grundläggande mänskliga rättigheterna och deras tolkning (och genomförande) av de behöriga domstolarna.

2.6 EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna omfattar nya rättigheter som inte ingår i Europakonventionen (3). Många av dessa rättigheter är dessutom tillämpliga oberoende av personens nationalitet. Stadgan kommer att få en bindande karaktär så snart Lissabonfördraget ratificerats, och rättssäkerheten när det gäller skyddet av de grundläggande rättigheterna kommer att stärkas. Stadgan kommer att vara tillämplig på gemenskapens institutioner och medlemsstaterna, i synnerhet när de tillämpar EU-lagstiftningen, och den kommer att öka respekten för de grundläggande rättigheterna i frågor som rör invandring.

2.7 Då Lissabonfördraget träder i kraft kommer unionen att ha möjlighet att ansluta sig till Europakonventionen, vilket kommer att stärka EU:s engagemang för de mänskliga rättigheterna.

2.8 Kommittén stödde även inrättandet av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (4). Europeiska rådet antog 2008 det fleråriga ramprogrammet för byrån, som omfattar nio tematiska områden, bland annat rasism och främlingsfientlighet, diskriminering, asyl, invandring och integration samt visering och gränskontroller. EESK skulle vilja delta i byråns verksamhet i syfte att stärka det organiserade civila samhällets roll i dess arbete.

2.9 Trots dessa gemenskapsinstrument och -organ har en rad organisationer i det civila samhället och rapporter från såväl oberoende som akademiska forskare visat att de grundläggande rättigheterna inte respekteras på ett tillfredsställande sätt inom viss politik och lagstiftning på nationell och på europeisk nivå.

2.10 Även när det gäller gemenskapens politik finns det en lång rad rapporter som avslöjar kränkningar av invandrares mänskliga rättigheter i olika medlemsstater. Det händer även inom den europeiska politiken att vissa former av nationell praxis som inte är förenliga med de mänskliga rättigheterna och rättsstaten legitimeras.

2.11 Vi har nyligen föreslagit i ett yttrande (5) att ”man i invandringspolitiken och -lagstiftningen till fullo måste respektera mänskliga rättigheter för alla, likabehandling och icke-diskriminering. För att stärka detta mål föreslår EESK att två nya gemensamma principer införs” för EU:s framtida invandringspolitik såsom anges i Stockholmsprogrammet, nämligen ”principen om de grundläggande rättigheterna samt principen om rättsstaten och de grundläggande friheterna”.

2.12 De grundläggande rättigheterna bör tillerkännas alla människor och inte enbart unionsmedborgarna. Asylsökande och invandrare skyddas genom Europakonventionen och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Dessutom erbjuder gemenskapens lagstiftning om invandring och gränsfrågor samt EG-domstolens rättspraxis en rad garantier och rättigheter som sträcker sig längre än medlemsstaternas handlingsutrymme.

2.13 EESK har även föreslagit (6) att EU inom ramen för utrikespolitiken ska främja en internationell rättslig ram för migration, baserad på den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter samt konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Denna internationella rättsliga ram bör omfatta ILO:s viktigaste konventioner och FN:s internationella konvention om skydd av alla migrerande arbetares och deras familjers rättigheter. Denna konvention har ännu inte ratificerats av EU:s medlemsstater, trots att EESK antagit ett initiativyttrande (7) där vi förordar att den ska ratificeras.

2.14 I sitt Program för Europa (8) framhåller kommittén att de grundläggande rättigheterna och de mänskliga rättigheterna måste respekteras i EU:s politik, särskilt i invandrings- och asylpolitiken.

2.15 EESK anser att EU:s värderingar och principer, samt skyddet av de mänskliga rättigheterna och friheterna bör stärkas genom en synlig och stark politisk auktoritet på EU-nivå. Vi stöder därför kommissionens ordförande José Manuel Barrosos förslag att tillsätta en kommissionsledamot med ansvar för rättvisa, grundläggande rättigheter och medborgerliga fri- och rättigheter. Kommittén hoppas att denna enhet kommer att utrustas med såväl de politiska instrument som de organisatoriska och ekonomiska resurser som är nödvändiga för att fullgöra ett så viktigt uppdrag.

2.16 Vi beklagar emellertid att invandring och asyl inte ingår i denna portfölj utan tillhör området för inre säkerhet, som är en annan kommissionsledamots ansvarsområde. Att sammanföra invandringspolitiken med säkerhetsfrågorna och skilja den från skyddet av de grundläggande rättigheterna ger felaktiga politiska signaler.

3. De mänskliga rättigheternas universella karaktär

3.1 Europa står i dag inför en stor utmaning, nämligen att säkerställa att alla människor kommer i åtnjutande av de mänskliga rättigheterna inom ramen för EU:s och medlemsstaternas rättssystem, som grundar sig på det traditionella medborgarskapsbegreppet, varigenom ”icke-medborgare” förnekas vissa av dessa rättigheter, samt på den rättsliga skillnaden mellan medborgare och utlänningar och mellan lagliga och olagliga invandrare.

3.2 EU:s invandringslagstiftning ger inte tillräckliga garantier för att en invandrare ska behandlas som ett rättssubjekt som har rätt till skydd. Den nära rättsliga kopplingen mellan arbetstillstånd och uppehållstillstånd visar tydligt att invandrarna inte betraktas som personer utan som arbetskraft, ett verktyg som står till arbetsmarknadens förfogande och som förlorar möjligheten att bosätta sig lagligt i landet när de inte längre behövs. Därigenom förlorar de många av sina rättigheter, beroende på en förändring av deras administrativa status; de blir ”papperslösa”.

3.3 De mänskliga rättigheterna är universella och oåterkalleliga och skyddar alla människor, oberoende av omständigheter och rättslig ställning.

4. De mänskliga rättigheterna och invandringspolitiken: Tio operativa prioriteringar för att Europa ska bli ett område med frihet, säkerhet och rättvisa

4.1 De mänskliga rättigheternas Europa:

4.1.1 Under de senaste åren har försvaret och främjandet av de mänskliga rättigheterna hamnat allt längre ner på EU:s agenda. Man har prioriterat medlemsstaternas säkerhet, som om denna vore oförenlig med ökande frihet och ett ökat skydd av de grundläggande rättigheterna.

4.1.2 Säkerhetspolitiken bör skydda värdena frihet och rättvisa. EESK anser att utgångspunkten för denna politik bör vara skyddet av de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen och stadgan om de grundläggande rättigheterna.

4.1.3 En förstärkning av säkerheten får inte äventyra de grundläggande värderingarna (de mänskliga fri- och rättigheterna) och de demokratiska principerna (rättsstaten) som gäller i hela unionen. Den personliga friheten får inte begränsas till förmån för den kollektiva och nationella säkerheten. Vissa av de politiska förslagen innebär att man upprepar ett misstag som gjorts i tidigare skeden, nämligen att offra friheten för att förbättra säkerheten.

4.1.4 Därför välkomnar vi kommissionens meddelande ”Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst” från juni 2009, där skyddet av EU-medborgarnas grundläggande rättigheter prioriteras.

4.1.5 EESK stöder kommissionens initiativ att främja ”en kultur där hänsynen till de grundläggande rättigheterna intar en framträdande plats” ända från lagstiftningsförfarandets inledande skeden, vilket även ska gälla invandringspolitiken. Respekten för de grundläggande rättigheterna bör utgöra ett gemensamt mål för alla gemenskapsinstitutioner (9). Detta bör åtföljas av ett gemensamt europeiskt system för periodisk utvärdering i efterhand när det gäller tillämpningen av den gemenskapspolitik som antagits på nationell, regional och lokal nivå med avseende på dess överensstämmelse med de grundläggande rättigheterna och dess effektivitet (10). Även EESK och det organiserade civila samhället borde spela en viktig roll i denna utvärdering.

4.2 Lagstiftningen om invandrarmottagning:

4.2.1 EESK har redan tidigare framhållit att EU bör utveckla en gemensam invandringspolitik och en harmoniserad lagstiftning. EU och medlemsstaterna behöver en öppen lagstiftning som möjliggör arbetskraftsinvandring via lagliga kanaler med insyn, både för högkvalificerat och mindre kvalificerat arbete. Därigenom kommer invandrarnas rättigheter att skyddas på ett lämpligt sätt.

4.2.2 Vi har föreslagit en övergripande lagstiftning, men medlemsstaterna, kommissionen och rådet har beslutat att utarbeta särskilda direktiv för vissa invandrargrupper, vilket kan leda till diskriminering.

4.2.3 I sina yttranden om kommissionens olika lagstiftningsinitiativ försöker kommittén säkra såväl en övergripande enhetlighet och skydd av de grundläggande rättigheterna som likabehandling och icke-diskriminering, oberoende av invandrarens yrkeskategori.

4.3 Rättigheter för invandrade arbetstagare och deras familjer:

4.3.1 Grunden bör vara principen om icke-diskriminering (artikel 21 i stadgan). Arbetstagare från tredjeland bör, oavsett uppehålls- och arbetstillståndets giltighetstid, ha samma ekonomiska, arbetsmässiga och sociala rättigheter som övriga arbetstagare. Detta är även i överensstämmelse med artikel 15.3 i stadgan, där det anges att ”de tredjelandsmedborgare som har tillstånd att arbeta på medlemsstaternas territorium har rätt till samma arbetsvillkor som unionsmedborgarna.”

4.3.2 Likabehandling i arbetslivet avser arbetsförhållanden, löne- och uppsägningsvillkor, hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, organisationsrätt samt strejkrätt.

4.3.3 Vi anser att likabehandling även bör främjas med avseende på andra sociala och grundläggande rättigheter, i likhet med vad vi föreslagit i ett tidigare yttrande: ”EESK föreslår att en samling rättigheter bör ges tredjelandsmedborgare som tillfälligt arbetar och uppehåller sig lagligt i EU” (11), som exempelvis:

— Rätt till social trygghet, inklusive hälsovård.

— Tillgång till varor och tjänster, inklusive bostäder (artiklarna 34 och 35 i stadgan).

— Tillgång till allmän utbildning och yrkesutbildning (artikel 14 i stadgan).

— Erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis inom ramen för gemenskapslagstiftningen.

— Erkännande av rättigheter i arbetslivet och sociala rättigheter för migrerande arbetstagare som är utstationerade i EU (12).

— Rätt till undervisning för minderåriga, inklusive studiestöd och stipendier.

— Rätt till gratis rättshjälp i händelse av behov (artikel 47 i stadgan).

— Rätt till kostnadsfri arbetsförmedling (allmännyttiga tjänster).

— Rätt till undervisning i mottagarlandets språk.

— Respekt för den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden (artikel 22 i stadgan).

— Rätt att fritt röra sig och uppehålla sig i medlemsstaten.

4.3.4 För att de grundläggande rättigheterna ska kunna utövas, krävs det att det finns offentliga tjänster med förutsättningar att respektera rättigheterna (resurser, utbildning av personal) och vars företrädare enligt lag ska vara oberoende och opartiska gentemot alla människor. I denna kristid ställer sig EESK för övrigt tveksam till de budgetmedel som medlemsstaterna förfogar över och till nivån på de medel som medlemsstaterna är beredda att uppbåda på såväl nationell som europeisk nivå för att skyddet av de mänskliga rättigheterna, och i synnerhet invandrarnas rättigheter, ska bli effektivt.

4.3.5 Vi instämmer inte i förslaget till ramdirektiv som ger medlemsstaterna rätt att begränsa rätten till likabehandling i samband med vissa arbetsvillkor (löne- och uppsägningsvillkor, hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, social trygghet) samt mötes- och föreningsfrihet och strejkrätt (13) till att gälla personer som verkligen har en anställning. Dessa begränsningar kan även försvaga principen om icke-diskriminering och artikel 12 i stadgan.

4.3.6 Vi välkomnar kommissionens initiativ att lägga fram en europeisk invandringskodex som ska omfatta de grundläggande rättigheterna och garantierna för alla invandrare i EU.

4.4 Familjeåterförening:

4.4.1 Rätten till familjeliv är en av de mänskliga rättigheter som EU och medlemsstaterna bör skydda och garantera i sin invandringspolitik och -lagstiftning (14).

4.4.2 Direktiv 2003/86/EG om rätten till familjeåterförening innehåller endast minimibestämmelser, vilket gör det möjligt för vissa länder att i sin lagstiftning inte till fullo garantera rätten till familjeåterförening för medborgare i tredjeländer. Detta bekräftas i kommissionens rapport om tillämpningen av direktivet (15), där man uttrycker tvivel om huruvida krav på deltagande i integrationsåtgärder som en förutsättning för inresetillstånd är förenligt med rätten till familjeliv (artikel 7 i stadgan) och proportionalitetsprincipen.

4.4.3 Kommittén anser att direktivet om blått kort inte är lika restriktivt med avseende på familjeåterförening som direktiv 2003/86/EG. Detta synsätt bör utsträckas till alla invandrarkategorier, oberoende av om de är högt kvalificerade eller ej.

4.4.4 Vi föreslår följaktligen att kommissionen under 2010 utarbetar ett förslag till ändring av direktiv 2003/86/EG.

4.5 Gränser och olovlig invandring:

4.5.1 Vi förespråkar en effektiv gränskontroll som respekterar den grundläggande rätten till asyl (artikel 18 i stadgan) och principen om ”non-refoulement”, som förhindrar att en person kan sändas tillbaka till länder där hans eller hennes liv eller frihet är i fara (artikel 19 i stadgan). Många människor som behöver skydd tar sig till EU:s yttre gränser via illegala kanaler. Myndigheterna bör garantera att dessa personer får möjlighet att lämna in sin asylansökan och att den utan undantag behandlas i enlighet med internationella och europeiska avtal samt EU:s och medlemsstaternas lagstiftning.

4.5.2 EESK föreslår att det genomförs en oberoende utvärdering av respekten för de mänskliga rättigheterna i samband med gemensamma gränskontroller innan gränsförvaltningsbyrån Frontex operativa befogenheter utökas, samt att de nationella parlamentens och Europaparlamentets kontrollmöjligheter förstärks. Man bör även utvärdera överensstämmelsen med garantierna i kodexen om Schengengränserna, särskilt artiklarna 6 och 13.

4.5.3 Genom de gemensamma åtgärderna i Afrika håller EU:s kontroll- och övervakningsåtgärder när det gäller den irreguljära invandringen på att utvidgas rent geografiskt, bortom EU:s yttre gränser. UNHCR och en rad icke-statliga organisationer har varnat för avsaknaden av garantier när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna när gränskontrollerna sker utanför EU:s territorium.

4.5.4 Säkerhetstekniken används intensivt inom EU:s gränskontrollstrategi. Databaser som hanterar stora mängder personuppgifter (Schengens informationssystem (SIS II), informationssystemet för viseringar (VIS), etc.) har emellertid upprättats och används för att fastställa etniska och kulturella/religiösa profiler, vilket skapar problem när det gäller att skydda rätten till icke-diskriminering enligt artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna.

4.5.5 Även det system som kommissionen föreslog 2008 i sitt gränspaket (16) väcker tvivel om dess proportionalitet och rimlighet, något som är av avgörande betydelse för all ny lagstiftning inom EU, och det väcker samma allvarliga oro när det gäller huruvida skyddet av personuppgifter (artikel 8 i stadgan) och principen om icke-diskriminering i artikel 13 i EG-fördraget kommer att säkras till fullo med hjälp av vissa tekniska initiativ (till exempel automatiska gränskontrollsystem).

4.5.6 För att garantera respekten för de grundläggande rättigheterna anser vi att man måste stärka EU:s solidaritet med de medlemsstater som på grund av sitt geografiska läge måste ta hand om ett stort antal människor som fallit offer för människohandel och som anländer via olagliga kanaler. Kommittén föreslår därför att det inrättas en europeisk byrå för stöd till samarbete i asylfrågor.

4.5.7 EU måste även främja samarbetet med ursprungsländerna i syfte att öka respekten för de mänskliga rättigheterna, förhindra irreguljär invandring, främja den lagliga invandringen, samt bekämpa de kriminella nätverk som ägnar sig åt människohandel.

4.6 Återvändande och återtagande:

4.6.1 Vi välkomnar att återvändandedirektivet (17) erbjuder en europeisk ram för rättsliga och förfarandemässiga garantier om skydd (18), såsom rätten att överklaga eller begära omprövning av beslut om återvändande inför en behörig rättslig myndighet eller förvaltningsmyndighet eller ett behörigt oberoende organ, gratis rättshjälp och biträde, vissa garantier i väntan på återvändande, villkor för tillfälligt frihetsberövande, etc.

4.6.2 Kommittén delar emellertid den uppfattning som en rad organisationer i det civila samhället och oberoende sakkunniga vid FN:s råd för mänskliga rättigheter (19) gett uttryck för, nämligen att det finns en bristande överensstämmelse mellan de gemenskapsbestämmelser som anges i direktivet och invandrares grundläggande rättigheter. Det krävs en noggrannare övervakning av införlivandet och genomförandet på nationell nivå i fråga om avvisningsåtgärder, kvarhållande, förfarande för överklagande och behandling av utsatta personer.

4.6.3 Kommittén föreslår att EU:s återvändandepolitik ska uppmuntra den frivilliga aspekten och ta största möjliga hänsyn till humanitära värden. Detta är avgörande för legitimiteten och trovärdigheten hos EU:s invandringspolitik i andra delar av världen. De undantag som anges exempelvis i artikel 7.4 i direktivet (begreppet ”risk för avvikande”) kan underminera ett frivilligt återvändande, på grund av det handlingsutrymme som medlemsstaterna beviljats när det gäller genomförandet och tolkningen av direktivet. Direktivet garanterar inte heller ett adekvat skydd för personer som befinner sig i en oviss rättslig situation i väntan på avvisning, eller med avseende på de villkor som ligger till grund för ett kvarhållande (20), som kan vara i upp till sex månader (och förlängas med ytterligare 12 månader) (21).

4.6.4 I artikel 19 i stadgan anges det uttryckligen att kollektiva utvisningar ska vara förbjudna, och att ingen får avlägsnas, utvisas eller utlämnas till en stat där han eller hon löper en allvarlig risk att utsättas för dödsstraff, tortyr eller andra former av omänsklig eller förnedrande bestraffning eller behandling – principen om ”non-refoulement” (artiklarna 4 och 19 i stadgan). Direktivet stärker respekten för de grundläggande rättigheterna. UNHCR och en rad icke-statliga organisationer har emellertid visat på flera fall av kollektiva utvisningar och avvisning/utvisning av irreguljära invandrare och asylsökande till länder där mänskliga rättigheter kränks.

4.6.5 EESK påminner om att artiklarna 3, 5, 6, 8 och 13 i Europakonventionen och artiklarna 3, 4, 19, 24 och 47 i stadgan innehåller bestämmelser som är tillämpliga på EU:s politik om olovlig invandring, särskilt med avseende på skydd vid avlägsnande, utvisning och utlämning. Många irreguljära invandrare befinner sig i en svår humanitär situation och normer och praxis måste därför respektera mänskliga rättigheter och moraliska principer om solidaritet.

4.6.6 Rättsstaten skyddar alla människors grundläggande rätt till ett effektivt rättsmedel enligh artiklarna 47 och 48 i stadgan. Dessutom fastställs i artikel 6.2 i kodexen om Schengengränserna att gränsvakter inte får diskriminera någon på grund av kön, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Enligt artikel 13 har tredjelandsmedborgare som nekats inresa rätt att överklaga detta beslut, och de har rätt att erhålla ett formulär där skälen till beslutet anges (22).

4.6.7 Enligt Europadomstolens tolkning av artikel 3 i Europakonventionen (23) får personer med allvarliga fysiska eller mentala sjukdomar inte hållas i förvar eller avvisas, eftersom de behöver vård. Även minderårigas situation kräver uppmärksamhet och skydd. Vi stöder kommissionens initiativ beträffande minderåriga utan medföljande vuxen.

4.6.8 Vi anser att respekt för mänskliga rättigheter måste vara en grundförutsättning för att avtal om återtagande ska kunna ingås med tredjeländer, och vi motsätter oss att EU eller medlemsstaterna sluter avtal om återtagande eller gränskontroller med länder som inte har undertecknat de viktigaste internationella rättsliga konventionerna som värnar om de mänskliga rättigheterna, eller där det finns bevis för att dessa rättigheter kränks. Särskild uppmärksamhet bör ägnas skyddet av asylsökandes grundläggande rätt till ett effektivt rättsmedel (24).

4.7 Flyktingförläggningar:

4.7.1 EESK vidhåller sitt motstånd till kvarhållande av asylsökande och irreguljära invandrare, något som endast får ske i undantagsfall (25).

4.7.2 Förhållandena vid långvarig internering i vissa medlemsstater är i dag oacceptabla och bör granskas ingående med utgångspunkt i de grundläggande rättigheterna, inklusive rätten till god förvaltning i enlighet med artikel 41 i stadgan.

4.7.3 Kommittén kräver också större insyn när det gäller förhållandena i dessa anläggningar i och utanför EU, samt att FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) informeras om situationen för de personer som kvarhålls i dem, och att dessa kan få lämpligt stöd från icke-statliga organisationer.

4.7.4 Gravida kvinnor och minderåriga bör få särskilt stöd, och de bör inte kvarhållas i sådana anläggningar.

4.8 Papperslösa:

4.8.1 EESK anser inte att papperslösa personer är personer utan rättigheter, och EU och medlemsstaterna bör därför skydda deras grundläggande rättigheter.

4.8.2 Uttrycket ”olaglig invandring” kräver en viss precisering när man talar om personer som utvandrar. Även om det inte är lagligt att resa in i ett land utan giltiga handlingar och tillstånd så är dessa personer inga brottslingar. Den koppling mellan olaglig invandring och brottslighet som förekommer i många medier och i vissa politiska resonemang saknar verklighetsförankring och bidrar till att sprida rädsla och främlingsfientlighet bland befolkningen i mottagarlandet.

4.8.3 Kommittén anser att vissa medlemsstater bör förbättra skyddet av de grundläggande rättigheterna för papperslösa invandrare. EU bör betrakta dem som en av de mest sårbara grupperna, förhindra att de utnyttjas som arbetskraft och säkerställa deras tillgång till hälsovård och andra samhällstjänster liksom tillgången till utbildning för minderåriga.

4.8.4 Med hänvisning till artikel 5.3 i stadgan bör man stärka kampen mot handeln med människor (minderåriga, kvinnor och män) för sexuellt utnyttjande och utnyttjande av arbetskraft. Medlemsstaterna bör på ett effektivt sätt skydda offren och underlätta samarbetet med rättsväsendet och regulariseringen av deras situation.

4.9 Regulariseringar:

4.9.1 Kommittén anser att regeringarna hycklar. Återvändandepolitiken är inte det enda svaret på olaglig invandring. Många medlemsstater har utvecklat förfaranden för att legalisera illegala invandrare, eftersom regularisering under vissa förhållanden är en lämplig lösning för att säkerställa de grundläggande rättigheterna och beakta ekonomiska och sociala behov.

4.9.2 EESK instämmer i att man bör förbättra medlemsstaternas informationsutbyte om olika regulariseringsförfaranden och att det bör utarbetas vissa europeiska riktlinjer för tillämpningen med utgångspunkt i rådets åtagande inom ramen för den europeiska pakten för invandring och asyl (26). I denna enades man om regulariseringar från fall till fall, inom ramen för de nationella lagstiftningarna, av humanitära eller ekonomiska skäl.

4.9.3 Att personer återvänder genom utvisningsbeslut efter att deras lagliga uppehållstillstånd har löpt ut bör betraktas som en mer extrem åtgärd. Innan sådana åtgärder vidtas bör man ta i beaktande om dessa personer har uttryckt avsikt att förnya sitt uppehållstillstånd.

4.9.4 EESK anser att man måste utvärdera nödvändigheten av en utvisning i ett demokratiskt samhälle (proportionalitetsprincipen) med utgångspunkt i tolkningen av rättspraxisen vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (27). Kommittén föreslår att medlemsstaterna utnyttjar möjligheten att regularisera situationen för dessa personer i enlighet med artikel 6.4 i återvändandedirektivet.

4.9.5 Effekterna (och genomförbarheten) av en utvisning måste också beaktas mot bakgrund av de grundläggande rättigheterna till privat- och familjeliv i stadgans artikel 7.

4.10 Integrationspolitiken:

4.10.1 EESK har utarbetat olika initiativyttranden där man förespråkat en proaktiv integrationspolitik inom EU som bygger på ömsesidighet och där fokus ligger både på värdsamhället och på invandrarna. Integration är en social process som tar form i ett samhälle, mellan invandrarna och värdsamhället, och mellan värdsamhället och invandrarna.

4.10.2 EESK förespråkar en europeisk integrationsmodell, som tar hänsyn till att varje medlemsstat har sina egna rättssystem, samhällsinstitutioner och olika kulturella system och modeller.

4.10.3 En gemensam europeisk strategi innebär ett mycket stort mervärde för integrationspolitiken och integrationsförfarandena: kopplingen till övrig EU-politik, (bland annat) till Lissabonstrategin, sysselsättningspolitiken, den sociala agendan och sammanhållningspolitiken. Den kan även stärka banden mellan integrationen och EU:s värden och principer i enlighet med stadgan och Europakonventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna.

4.10.4 Kommittén deltog 2008 i aktiviteterna i anslutning till det europeiska året för interkulturell dialog. Syftet var att dialogen skulle underlätta integrationen och främja ett EU-medborgarskap med större inriktning på integration i en miljö präglad av mångfald i de europeiska samhällena. EESK föreslog (28) att handböcker skulle utarbetas.

4.10.5 EESK förespråkar en positiv syn på integration. Vissa regeringar ser emellertid integration ur ett negativt perspektiv, som ett nytt diskrimineringsinstrument, som ett nytt hinder för jämlikhet och tillgång till de grundläggande rättigheterna. EESK anser att en sådan strategi strider mot stadgans artiklar 21 (icke-diskriminering) och 22 (respekten för den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden).

4.10.6 Exemplen på goda metoder inbegriper inrättande av rådgivande forum och plattformar där det civila samhället deltar på nationell, regional och lokal nivå och därigenom uppmuntrar medlemsstaterna att inrätta sådana strukturer. Det europeiska integrationsforum som kommissionen och EESK nyligen inrättade är ett mycket viktigt instrument för att stärka integrationen ur ett europeiskt perspektiv.

5. Ett EU-medborgarskap med större inriktning på integration

5.1 Vissa regeringar som intar en exkluderande, nationalistisk hållning definierar nationell och europeisk identitet på ett sätt som utesluter den mångfald som präglar dagens europeiska samhällen och den mångfald som många personer står för till följd av sitt etniska, nationella, religiösa eller kulturella ursprung.

5.2 Våra demokratiska samhällen är pluralistiska med en berikande mångfald. Varje EU-medborgare är i sig en blandning av olika identiteter. De europeiska demokratierna är fria och öppna samhällen och bör baseras på integrering av samtliga medborgare, oberoende av identitetsreferenser.

5.3 Demokratins kvalitet kan urvattnas om medborgarrättigheterna begränsas av en trångsynt och exkluderande bild av identitet. Integrationspolitiken och invandringslagstiftningen får aldrig användas som politiska förevändningar för att stänga ute invandrare och minoriteter från de medborgerliga rättigheterna.

5.4 EESK anser att man bör bredda basen för våra demokratier och inkludera nya medborgare, med samma rättigheter och skyldigheter. De nationella och europeiska medborgarrättigheterna bör inbegripa alla former av mångfald, utan diskriminering (29).

5.5 EESK utarbetade ett yttrande (30) på eget initiativ riktat till det konvent som författade det konstitutionella fördrag som inte gick igenom. I yttrandet efterlyste man ett EU-medborgarskap för medborgare från tredje land som är varaktigt bosatta inom unionen. Kommittén föreslår kommissionen och Europaparlamentet att man inbegriper detta förslag i målsättningarna för den nya lagstiftningen.

Bryssel den 4 november 2009 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Mario SEPI

(1) KOM(2009) 262 slutlig, 10.6.2009.

(2) Det europeiska integrationsforumet och EU:s webbplats om integrering.

(3) EUT C 303/1, 14.12.2007.

(4) EESK:s yttrande: EUT C 88, 11.4.2006, s. 37.

(5) EESK:s yttrande: EUT C 218, 11.9.2009, s. 78.

(6) EESK:s yttrande, EUT C 44, 16.2.2008, s. 91.

(7) EESK:s yttrande, EUT C 302, 7.12.2004, s. 49.

(8) ”Ett program för Europa”: http://www.eesc.europa.eu/documents/publications/pdf/booklets/EESC-2009-10-SV.pdf.

(9) Rapport från kommissionen om den praktiska tillämpningen av metoderna för en systematisk och strikt kontroll av respekten för stadgan om de grundläggande rättigheterna, KOM(2009) 205 slutlig, 29.4.2009.

(10) I enlighet med artikel 70 i Lissabonfördraget.

(11) EESK:s yttrande, EUT C 286, 17.11.2005, s. 20.

(12) Inom ramen för det förslag till direktiv som kommissionen kommer att anta inom de närmaste månaderna.

(13) KOM(2007) 638 slutlig, artikel 12.2. e) och d) enligt bestämmelserna i förslaget kan medlemsstaterna även tillämpa restriktioner när det gäller utdelande av stipendier för tillträde till studier och yrkesutbildning och begränsa tillgången till allmännyttiga bostäder för personer med uppehållstillstånd som är giltigt i minst tre år.

(14) Detta bekräftades av EG-domstolens dom i mål C-540/03, Europaparlamentet mot rådet.

(15) KOM(2008) 610, 8.10.2008.

(16) KOM(2008) 69 slutlig, 13.2.2008.

(17) Direktiv 2008/115/EG.

(18) T.ex. artiklarna 12.1 och 12.2, 13.1 och 13.2, 13.3 och 13.4, 14.1 och 14.2 i direktivet.

(19) Pressmeddelande, ”United Nations Experts express concern about the proposed European Union Return Directive”, 18 juli 2008.

(20) Artikel 15.1.

(21) Artikel 15.5 och 15.6.

(22) Förordning (EG) nr 562/2006 (kodex om Schengengränserna), EUT L 105, 13.4.2006.

(23) I artikel 19 i stadgan om de grundläggande rättigheterna införlivas Europadomstolens rättspraxis, i synnerhet domen av den 17 december 1996, Ahmed mot Österrike, REG 1996, s. VI-2206, och Soering-målet, dom av den 7 juli 1989.

(24) Detta bekräftades av EG-domstolens dom i mål C-133/06, Europaparlamentet mot rådet.

(25) EESK:s yttrande av den 16 juli 2009 om ”Miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna”, fördragande: An Le Nouail Marlière, antaget under plenarsessionen den 15–16 juli 2009 (EUT C 317, 23.12.2009, s. 110).

(26) Europeiska unionens råd, 13440/08, 24 september 2008.

(27) Exempelvis Boultif mot Schweiz, nr 54273/00, artiklarna 39, 41 och 46, 2 november 2001, ECHR 2001-IX. Üner mot Nederländerna [GC], nr 46419/99, 18 oktober 2006, artikel 58.

(28) EESK:s yttrande, EUT C 185, 8.8.2006, s. 42.

(29) Artikel 13 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

(30) EESK:s yttrande på eget initiativ, EUT C 208, 3.9.2003, s. 76.