Förslag till rådets förordning (EG) om upprättande av ett kompensationssystem för de merkostnader i samband med avsättningen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och det franska departementet Guayana som är en följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta periferi (97/C 292/04) KOM(97) 389 slutlig - 97/0200(CNS)

(Framlagt af kommissionen den 22 juli 1997)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 43 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

Förklaringen om regionerna i gemenskapens yttersta periferi har bilagts Fördraget om Europeiska unionen.

Europeiska unionens fiskerisektor kännetecknas av svårigheter, vilka förvärras ytterligare av kostnaderna för att transportera fiskeprodukterna till markanderna på grund av de extremt perifera regionernas avlägsna och isolerade lägen.

Genom sina beslut 89/687/EEG (1), 91/314/EEG (2) och 91/315/EEG (3) införde rådet särskilda program inriktade på de franska utomeuropeiska departementens (Poseidom), Kanarieöarnas (Poseican), Madeiras och Azorernas (Poseima) avlägsna läge och ökaraktär. Dessa program ingår i gemenskapens politik till förmån för regionerna i dess yttersta periferi och fastställer de allmänna handlingslinjerna för de åtgärder som skall vidtas för att ta hänsyn till de särskilda omständigheterna och svårigheterna i dessa regioner.

Liknande åtgärder som redan har vidtagits har varit framgångsrika.

Dessa regioner brottas med speciella utvecklingsproblem, i synnerhet merkostnader vid avsättningen av vissa produkter, vilka förorsakas av regionernas läge i gemenskapens yttersta periferi. För att upprätthålla vissa fiskeriprodukters konkurrenskraft i förhållande till produkter från andra regioner inom gemenskapen vidtog gemenskapen under åren 1992 och 1993 åtgärder för att kompensera för dessa extra kostnader. Dessa åtgärder följdes upp år 1994 och under perioden 1995-1997 med antagandet av rådets förordningar (EG) nr 1503/94 (4) och (EG) nr 2337/95 (5). Det har visat sig nödvändigt att från och med 1998 föreskriva en fortsättning på kompensationssystemet för merkostnaderna för förädling och saluföring av vissa fiskeriprodukter (tonfisk och bottenlevande arter från Azorerna; tonfisk, Aphanopus carbo och makrill från Madeira; tonfisk, sardiner, makrill, vattenbruksprodukter, bläckfisk, tunga och havsruda från Kanarieöarna; räkor från Guayana) och alltså anta bestämmelser som syftar till en fortsättning på dessa åtgärder.

Det småskaliga och kustnära fisket har stor social och ekonomisk betydelse i regionerna i Europeiska unionens yttersta periferi.

Det är nödvändigt att rationalisera fiskeansträngningen för att åstadkomma en ändamålsenlig förvaltning av bestånden och i det sammanhanget bör hänsyn särskilt tas till den forskning på hög nivå, som utförs på detta område av olika vetenskapliga institutioner i de extremt perifera regionerna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Härmed upprättas ett kompensationssystem för de merkostnader i samband med avsättningen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och det franska departementet Guayana som är en följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta periferi.

Artikel 2

1. För Azorerna skall det system som avses i artikel 1 bestå av betalning av följande belopp:

a) 177 ecu per ton tonfisk upp till en största kvantitet på 10 000 ton per år som levereras till den lokala industrin.

b) 455 ecu per ton bottenlevande arter upp till en största kvantitet på 3 500 ton per år.

2. För Madeira skall det system som avses i artikel 1 bestå av betalning av följande belopp:

a) 184 ecu per ton tonfisk upp till en största kvantitet på 5 000 ton per år som levereras till den lokala industrin.

b) 242 ecu per ton Aphanopus carbo upp till en största kvantitet på 1 800 ton per år.

c) 116 ecu per ton makrill upp till en största kvantitet på 2 000 ton per år som levereras till den lokala industrin.

3. För Kanarieöarna skall det system som avses i artikel 1 bestå av betalning av följande belopp:

a) 152 ecu per ton tonfisk som är avsedd att saluföras färsk, upp till en högsta kvantitet på 10 400 ton per år.

b) 56 ecu per ton fryst tonfisk upp till en högsta kvantitet på 3 500 ton per år.

c) 56 ecu per ton sardiner och makrill för infrysning, upp till en största kvantitet på 7 000 ton per år.

d) 105 ecu per ton sardiner och makrill avsedda att förädlas, upp till en största kvantitet på 10 500 ton per år.

e) 563 ecu per ton vattenbruksprodukter upp till en största kvantitet på 1 300 ton per år.

f) 110 ecu per ton bläckfiskprodukter, tunga och havsruda upp till en största kvantitet på 25 000 ton per år.

4. För Guayana skall det system som avses i artikel 1 bestå av betalning på 1 102 ecu per ton räkor upp till en största kvantitet på 4 200 ton per år.

Artikel 3

De åtgärder som föreskrivs i denna förordning riktar sig till producenter, ägare till fartyg som är registrerade i hamnar i de områden som anges i artikel 1 och som bedriver sin verksamhet i dessa områden, eller sammanslutningar av dessa, samt aktörer inom förädlingssektorn, som drabbas av merkostnader i samband med avsättningen av de produkter som anges i samma artikel, till följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta periferi.

Artikel 4

Tillämpningsföreskrifter till den här förordningen skall fastställas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 32 i rådets förordning (EEG) nr 3759/92 av den 17 december 1992 om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter (6).

Artikel 5

Åtgärderna i den här förordningen är interventionsåtgärder avsedda att stabilisera jordbruksmarknaderna i den betydelse som avses i artikel 3 i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken (7). De skall finansieras av garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ).

Artikel 6

Kommissionen skall vart tredje år, med början den 1 januari 2001, till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén överlämna en rapport om tillämpningen av de åtgärder som avses i denna förordning, i förekommande fall åtföljd av förslag till anpassningsåtgärder som visar sig nödvändiga för att målsättningarna i artikel 1 skall uppnås.

Artikel 7

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1998.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

(1) EGT L 399, 30.12.1989, s. 39.

(2) EGT L 171, 29.6.1991, s. 1.

(3) EGT L 171, 29.6.1991, s. 10.

(4) EGT L 162, 30.6.1994, s. 8.

(5) EGT L 236, 5.10.1995, s. 2.

(6) EGT L 388, 31.12.1992, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2939/94 (EGT L 310, 3.12.1994, s. 12.)

(7) EGT L 94, 28.4.1970, s. 13. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1287/95 (EGT L 125, 8.6.1995, s. 1.)