[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 6.2.2006

KOM(2006) 28 slutlig

KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

om marknadsöversyner i enlighet med EU:s regelverk Konsolidering av den inre marknaden för elektronisk kommunikation {SEK(2006) 86}

KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

om marknadsöversyn er i enlighet med EU:s regelverk Konsolidering av den inre marknaden för elektronisk kommunikation

INLEDNING

Regelverket för elektronisk kommunikation från 2002 är resultatet av en grundlig översyn av regleringsstrategin och innebär att sektorsspecifik reglering knyts till konkurrenslagstiftningen på ett nytt sätt. Den tidigare mer mekanistiska regleringsstrategin har ersatts av en ekonomisk strategi där regleringen bygger på principer i konkurrenslagstiftningen . Nationella regleringsmyndigheter måste nu göra marknadsöversyner för att avgöra om en viss marknad bör regleras. Om en marknad kan komma i fråga för förhandsreglering och den nationella regleringsmyndigheten konstaterar att ett eller flera företag har ett betydande inflytande på marknaden (motsvarande ”dominans” enligt konkurrenslagstiftningen), måste den reglera denna marknad på lämpligt sätt. Å andra sidan får regleringar inte införas och måste befintlig reglering avskaffas om det konstateras att inget företag har något betydande inflytande på marknaden. Marknadsöversynen skall granskas av kommissionen inom ramen för gemenskapens samrådsmekanism som fastställs i artikel 7 i ramdirektivet.

Syftet med regelverket, i vilket gemenskapens samrådsmekanism är en central del, är att främja konkurrens, investeringar och innovation och på så vis bidra till uppnåendet av de mål som fastställs i agenda i2010, kommissionens strategi för att främja tillväxt och sysselsättning i kommunikationssektorn, och i den förnyade Lissabonagendan om tillväxt och sysselsättning.

I detta meddelande görs en bedömning av hur väl gemenskapens samrådsmekanism för elektronisk kommunikation fungerar och av de erfarenheter som hittills gjorts av dess tillämpning. Under de första två åren har samrådsmekanismen enligt artikel 7 gett kommissionen djupgående kunskap om utvecklingen på e-kommunikationsmarknaden i hela EU. Denna process har tyvärr ännu inte avslutats men kommissionen anser ändå att det är lämpligt att dela med sig av sina kunskaper till en bredare publik. Slutsatserna i detta meddelande är en första bedömning av detta nya instruments förfaranden och resultat. De ger ett underlag för den översyn av regelverket, bland annat kommissionens rekommendation om relevanta marknader, som skall göras 2006.

FÖRFARANDEN ENLIGT ARTIKEL 7: ÖVERSYN

Den samrådsmekanism som fastställs i artikel 7 har tre huvudsyften: i) att se till att regleringen är konsekvent i hela EU och överensstämmer med principerna i konkurrenslagstiftningen, ii) att begränsa regleringen till marknader där det finns varaktiga brister och iii) att öka insynen i regleringsprocessen. Detta bidrar till en konsolidering av den inre marknaden för elektronisk kommunikation.

Enligt artikel 7 i ramdirektivet[1] skall de nationella regleringsmyndigheterna till kommissionen och andra regleringsmyndigheter anmäla sina resultat av marknadsdefinitionen och analysen av betydande marknadsinflytande liksom de regleringsskyldigheter som de har för avsikt att införa (eller avskaffa) (”föreslagna åtgärder”). Kommissionen har sedan en månad på sig att bedöma de föreslagna åtgärderna (fas 1-förfarandet). De allra flesta ärenden behandlas inom denna tid genom att en skrivelse skickas till den berörda regleringsmyndigheten. Skrivelsen kan innehålla kommissionens synpunkter på hur de aktuella åtgärderna kan förbättras. Kommissionen kan genomföra en mer detaljerad undersökning under ytterligare två månader (”fas 2”) om den anser att de föreslagna åtgärderna, när det gäller marknadsdefinition eller analys av betydande inflytande på marknaden, skulle skapa hinder för den inre marknaden eller om den hyser allvarliga betänkligheter om huruvida åtgärderna är förenliga med gemenskapsrätten (och framför allt de gemensamma politiska mål som alla nationella regleringsmyndigheter bör sträva efter att uppnå)[2]. Efter en sådan undersökning kan kommissionen, om farhågorna bekräftas, kräva att de nationella regleringsmyndigheterna drar tillbaka de föreslagna åtgärderna (”veto”-beslut) och eventuellt lägger fram marknadsanalysen i ett senare skede. Av tydlighetsskäl har kommissionen hittills fattat ett beslut i varje enskilt ärende, även när den inte har några synpunkter.

BÄTTRE SAMARBETE OCH INSYN

Kommissionen och nationella regleringsmyndigheter

Samrådsmekanismen enligt artikel 7 innebär att ett intensivt samarbete måste bedrivas mellan kommissionen och nationella regleringsmyndigheter och även mellan regleringsmyndigheterna.

Innan en anmälan lämnas in kan de nationella regleringsmyndigheterna träffa kommissionsföreträdare informellt för att presentera de viktigaste delarna av sin analys. Vid sådana möten före anmälan kan kommissionen och de nationella regleringsmyndigheterna identifiera och diskutera särskilt viktiga frågor i ett tidigt skede. Kommissionen kan också ge de nationella regleringsmyndigheterna riktlinjer om vilken information och analysnivå som krävs för att stödja slutsatserna.

Anmälningarna från nationella regleringsmyndigheter omfattar normalt sett alla delar av deras föreslagna åtgärder. Vissa regleringsmyndigheter gör dock anmälningarna i två steg, först anmäls en marknadsanalys och sedan åtgärder. Kommissionen kan konstatera att ett sådant förfarande på ett onödigt sätt förlänger lagstiftningsprocessen.

När en anmälan har tagits emot kan kommissionen skriftligen begära ytterligare information av de berörda nationella regleringsmyndigheterna. De nationella regleringsmyndigheterna har rätt att dra tillbaka sin anmälan när som helst under förfarandet.

Övriga berörda parters roll

I regelverket finns bestämmelser om ”nationella” samråd, vid vilka alla berörda parter ges möjlighet att kommentera den nationella regleringsmyndighetens analys och förslag till reglering. Som den viktigaste talesmannen för alla berörda parter informerar den nationella regleringsmyndigheten kommissionen om parternas synpunkter. Endast i undantagsfall, när omständigheterna så kräver, får kommissionen direkta bidrag från berörda parter eller träffar den dessa parter (normalt på begäran). Det är etablerad praxis att kommissionen i samband med sina undersökningar i fas 2 bjuder in berörda tredje parter så att de kan lämna sina synpunkter direkt.

Gemenskapens samrådsmekanism inbegriper formellt sett endast kommissionen och de nationella regleringsmyndigheterna, men syftet är att se till att alla berörda parter får insyn i processen. På så vis garanteras att de nationella regleringsmyndigheternas analyser blir av bättre kvalitet och mer objektiva. Icke-konfidentiella versioner av alla anmälningar och regleringsmyndigheternas slutliga åtgärder offentliggörs på kommissionens webbplats för detta ändamål[3] inom några dagar efter det att de tagits emot.[4] Kommissionen offentliggör också icke-konfidentiella versioner av beslut med eller utan synpunkter och av vetobeslut.

De flesta nationella regleringsmyndigheter genomför nationella samråd före gemenskapssamrådet. På så vis kan de ta hänsyn till marknadsaktörernas synpunkter i gemenskapsanmälan och behöver inte lämna in en andra gemenskapsanmälan om det nationella samrådet leder till att den nationella regleringsmyndigheten ändrar sitt förslag till åtgärder. Kommissionen är mycket positivt inställd till detta tillvägagångssätt.

De nationella konkurrensmyndigheternas roll

Marknadsdefinitionen och marknadsanalysen i enlighet med regelverket bygger på principerna i konkurrenslagstiftningen. Det är därför mycket viktigt med samråd mellan nationella regleringsmyndigheter och nationella konkurrensmyndigheter. Den sektorsspecifika regleringen och tillämpningen av konkurrenslagstiftning kompletterar varandra och främjar utvecklingen av effektiv konkurrens på marknaderna för elektronisk kommunikation, vilket gynnar användarna.

I de flesta fall har de nationella regleringsmyndigheterna konsulterat de nationella konkurrensmyndigheterna i förväg, vilket ofta har förbättrat marknadsanalysen. Kommissionen uppmanar därför de nationella regleringsmyndigheterna att inhämta de nationella konkurrensmyndigheternas synpunkter innan anmälan görs.

ERFARENHETER SOM GJORTS I SAMBAND MED ANMÄLNINGAR

DE finition av de relevanta marknaderna

De nationella regleringsmyndigheterna måste definiera relevanta marknader på grundval av nationella förhållanden med hänsyn till rekommendationen om relevanta marknader[5] och riktlinjerna för bedömning av betydande marknadsinflytande.[6] De marknader som kan komma ifråga för reglering väljs ut på grundval av principer i EG:s konkurrenslagstiftning. I sin rekommendation har kommissionen fastställt tre kriterier som skall hjälpa medlemsstaterna i detta avseende.[7] När det gäller de marknader som inbegrips i rekommendationen antas dessa kriterier ha uppfyllts.

Hittills har de nationella regleringsmyndigheterna definierat de flesta av marknaderna i överensstämmelse med rekommendationen, men i några fall har de definierat marknaderna snävare eller bredare . Kommissionen har inte invänt mot sådana avvikande marknadsdefinitioner förutsatt att varje marknadsdefinition och analys av betydande inflytande på marknaden är i överensstämmelse med principerna i EG:s konkurrenslagstiftning. Kommissionen har också kontrollerat att de marknader som analyserats av de nationella regleringsmyndigheterna tillsammans täcker de motsvarande marknaderna i rekommendationen.

På det hela taget har de marknadsdefinitioner som inbegrips i rekommendationen och som behandlas i motiveringen gjort det möjligt för de nationella regleringsmyndigheterna att genomföra sina analyser av marknaderna för elektronisk kommunikation i enlighet med kraven i regelverket. Det har hävdats att överreglering och onödigt mycket administration kan bli resultatet av ytterligare uppdelningar av marknaderna. Kommissionens erfarenhet hittills är dock att sådana uppdelningar bidragit till en avreglering av sektorn, eftersom det blivit möjligt att upphäva regleringar på de marknader där det har utvecklats varaktig konkurrens. Till exempel har uppdelningen av hyrda förbindelser i grossistledet med hänsyn till bandbredd gjort det möjligt att avskaffa gällande regleringar för mycket stor bandbredd.[8]

Anal ys av betydande marknadsinflytande

Genom EU:s regelverk anpassades gränsen för betydande marknadsinflytande till begreppet ”dominans” i konkurrenslagstiftningen. Således ersattes den tidigare gränsen för intervention, som baserades på en fast marknadsandel (25 %). Den konkurrenslagstiftningsbaserade bedömningen av betydande inflytande på marknaden omfattar ofta en grundlig genomgång av rättsliga och ekonomiska frågor, bland annat förekomsten av motverkande köparinflytande och kriterier för fastställande av kollektiv dominans.

Vid bedömningen av om betydande inflytande på marknaden förekommer tittar de nationella regleringsmyndigheterna på om en viss marknad är eller kommer att präglas av effektiv konkurrens inom den tid som marknadsöversynen avser. Kommissionen kontrollerar framför allt om de nationella regleringsmyndigheternas bedömning är i överensstämmelse med principerna i EG:s konkurrenslagstiftning, i största möjliga mån har gjorts med hänsyn till riktlinjerna för betydande marknadsinflytande och är tillräckligt väl underbyggd. Marknadsandelarna är fortfarande en indikator, men även vissa andra faktorer (t.ex. marknadsdynamik, hinder för marknadstillträde och potentiell konkurrens) är lika betydelsefulla för den allmänna analysen.

I nförande och upphävande av reglering

När det konstateras att ett betydande marknadsinflytande förekommer måste de nationella regleringsmyndigheterna vidta åtgärder avseende den berörda operatören/de berörda operatörerna. Kommissionen tar ställning till om dessa åtgärder är ändamålsenliga , dvs. om de är inriktade på det problem som identifierats, är proportionerliga och motiverade mot bakgrund av de mål som fastställs i ramdirektivet.[9] Även om kommissionen inte har rätt att lägga in veto mot åtgärderna, kan den lämna synpunkter som de nationella regleringsmyndigheterna måste ta hänsyn till i största möjliga mån. Kommissionen måste underrättas om de åtgärder som vidtagits. Den övervakar hur medlemsstaterna beaktat synpunkterna och agerar därefter.

En stor del av kommissionens synpunkter har hittills gällt huruvida de föreslagna åtgärderna varit ändamålsenliga . Kommissionen har haft synpunkter på åtgärder som endast delvis löst de fastställda konkurrensproblemen,[10] som förefallit otillräckliga[11] eller som kan ha givit resultat för sent.[12]

Förutom att ta största möjliga hänsyn till kommissionens synpunkter bör de nationella regleringsmyndigheterna se till att de föreslagna åtgärderna i praktiken tillämpas fullt ut inom kortast möjligt tid.

Om det behövs ytterligare tid för att genomföra en föreslagen åtgärd (t.ex. på grund av att det måste utarbetas en lämplig kostnadsmodell), bör regleringsmyndigheten se till att den föreslagna åtgärden omfattar tillfälliga lösningar för att komma tillrätta med den konkurrensbrist som identifierats.[13]

I allmänhet har de nationella regleringsmyndigheterna vidtagit liknande åtgärder för marknadsbrister av samma slag. Hur dessa åtgärder har utformats i detalj och genomförts har dock varierat kraftigt mellan olika medlemsstater. Sådana skillnader är tydliga bland annat när det gäller prissättning (t.ex. metoder för kostnadsorientering), vilket har stora konsekvenser för den inre marknaden. Därför aktualiseras frågan om huruvida och, i så fall, hur ökad överensstämmelse mellan åtgärderna kan åstadkommas. Frågan kommer att behandlas i samband med den kommande översynen av regelverket.

Krav på tillbakadragande av åtgärder (vetobeslut)

I fyra av 229 ärenden (som bedömdes den 30 september 2005)[14] har kommissionen antagit ett beslut enligt vilket de nationella regleringsmyndigheterna måste dra tillbaka sina föreslagna åtgärder. Genom sådana vetobeslut garanteras att det på nationell nivå inte vidtas några åtgärder som är oförenliga med gemenskapsrätten och framför allt med de gemensamma mål som alla nationella regleringsmyndigheter bör sträva efter att uppnå. Kommissionen har hittills lagt in sitt veto mot åtgärder där den har konstaterat att underlaget för en marknadsdefinition eller analys av betydande inflytande på marknaden inte varit tillräckligt.

I alla dessa ärenden har kommissionen utövat sin vetorätt för att se till att principerna i konkurrenslagstiftningen tillämpas på ett konsekvent sätt i hela EU.

Övergripande frågor

Vid samrådet upptäcks ibland att EG:s regelverk införlivats med nationell lagstiftning på ett felaktigt sätt. Genom att sådana genomförandefrågor lyfts fram kan samrådsmekanismen ytterligare bidra till att lösa problemen, och på så vis komplettera kommissionens övriga befogenheter , t.ex. rätten att inleda överträdelseförfaranden.

För att se till att regelverket är konsekvent måste alla skyldigheter för aktörer med betydande inflytande på marknaden gälla fram till dess att en lämplig marknadsöversyn slutförts . I fall där det inte införts någon reglering kan de nationella regleringsmyndigheterna endast införa nya regleringar efter det att en lämplig marknadsöversyn slutförts. Vid exceptionella omständigheter, då brådskande åtgärder krävs, kan de nationella regleringsmyndigheterna vidta tillfälliga åtgärder.[15] Dessa tillfälliga åtgärder får endast tillämpas under en viss tid och marknadsanalysen bör anmälas så snart som möjligt. Detta övergripande tillvägagångssätt bidrar till ett av samrådsmekanismens främsta mål, närmare bestämt en konsekvent lagstiftning i hela EU.

MARKNADSÖVERSYN

I detta avsnitt redogörs kortfattat för de viktigaste trenderna och de slutsatser som kan dras av processen för marknadsöversyn, trots att den första omgången av marknadsanalysen ännu inte är klar. Det kompletteras av kommissionens arbetsdokument som bifogas detta meddelande och som innehåller en mer detaljerad översikt (i tabellform) över alla ärenden som bedömts fram till den 30 september 2005.

5.1 Fasta nät och tjänster

I alla medlemsstater har den dominerade operatören fortsatt att dominera marknaden för slutkunders tillträde, dvs. deras anslutning till det allmänna telenätet vilket möjliggör inkommande och utgående samtal och därmed besläktade tjänster. Konkurrens växer dock successivt fram på både de inhemska och de internationella samtalsmarknaderna. Denna process har underlättats av att lämpliga åtgärder vidtagits (framför allt val av nätoperatör/förhandsval[16] och skyldighet att hyra ut fasta abonnentförbindelser till andra operatörer[17]) och av att konkurrerande teknik, framför allt VoIP, börjat tillämpas.[18],[19]

På grossistmarknaderna finns däremot få tecken på varaktig konkurrens utom i vissa begränsade fall på marknaden för förmedlingstjänster.[20] Tillhandahållande av samtalsoriginering, som alternativa operatörer behöver för att kunna tillhandahålla slutkunder telefonitjänster och uppringd Internetförbindelse, är fortfarande en flaskhals för konkurrensutveckling. I de fall effektiva åtgärder har vidtagits på denna nivå bidrar de emellertid till utvecklingen av varaktig konkurrens på slutkundsmarknaderna i senare led, vilket innebär att regleringen successivt kan avskaffas. När det gäller terminering i grossistledet (tjänster som operatörer köper av varandra för att deras kunder skall kunna ringa till andra nät) har alla operatörer, oavsett storlek, konstaterats vara dominerade, eftersom varje operatörs nät, i överensstämmelse med rekommendationen, utgör en enskild marknad på vilken den har monopol på samtalsterminering. Regleringsmyndigheterna har kunnat ta hänsyn till operatörernas storlek genom att införa mindre stränga bestämmelser för mindre operatörer (dvs. genom att vidta ”asymmetriska” åtgärder). Kommissionen har gett stöd för detta i motiverade fall. Dessutom har kommissionen varit angelägen om att se till att åtgärderna på denna marknad är effektiva. Till exempel kan krav på särredovisning göra att interna överföringar syns och komplettera andra skyldigheter, medan kostnadskontroll kan ge den tydlighet och den säkerhet vad gäller rättsläget som marknadsaktörerna behöver och bidra till att sänka termineringsavgifterna.

När det gäller den sista kilometern i telelinjerna, där slutanvändarna ansluts till nätet (”accessnätet”), har den dominerande operatören alltid behållit nästan 100 % av marknaden. Effektivt tillträde (genom tillträde till accessnätet) och prisreglering på grossistnivå har varit viktigt för att främja konkurrens på marknader i senare led, där alternativa operatörer är beroende av tillträde till det lokala accessnätet för att kunna leverera sina tjänster.

5.2 Mobila nät och tjänster

Till skillnad från marknaderna för fast telefoni, har marknaderna för mobila nät och tjänster i allmänhet visat sig vara mer konkurrenspräglade, vilket innebär att regleringen är mer begränsad. Det finns ingen reglering på slutkundsnivå, och på grossistnivå har i stort sett endast termineringen reglerats.

Tre grossistmarknader för mobiltelefoni har identifierats i enlighet med rekommendationen: (1) tillträde och samtalsoriginering,[21] (2) samtalsterminering och (3) internationell roaming. Samtalsoriginering i mobila nät gör det möjligt för operatörer eller tjänsteleverantörer (ibland kallade ”virtuella” nätoperatörer eller ”MVNO”) att förmedla samtalstjänster till slutkunder via en annan mobiloperatörs nät. Samtalsterminering i detta sammanhang är mobiltelefonins motsvarighet till samtalsterminering i fasta nät, och således gäller liknande principer (vad gäller marknadsanalys och åtgärder). Genom internationell roaming kan kunder ringa och ta emot samtal när de reser utomlands.

När det gäller marknaden för tillträde och samtalsoriginering har den konkurrens som i allmänhet råder gjort att regleringar inte behövs. Ett fåtal nationella regleringsmyndigheter har dock ansett att en marknad måste regleras när en mobiloperatör ensam eller två eller flera mobiloperatörer ”kollektivt” dominerar marknaden.

Liksom när det gäller samtalsterminering i fasta nät har alla mobilnätoperatörer konstaterats ha betydande inflytande på marknaden för samtalsterminering i mobila nät, i enlighet med principen ”ett nät, en marknad”. När virtuella nätoperatörer kan fastställa egna termineringspriser oberoende av värdnätet kan de också anses vara dominerande.[22] De regleringsåtgärder som vidtagits har lett till att avgifterna för terminering av samtal i mobila nät successivt har minskat, även om minskningen inte är lika stor i alla medlemsstater.

När det gäller återförsäljning i grossistledet av internationell roaming hade ingen nationell regleringsmyndighet den 30 september 2005 anmält en sådan marknad. För marknadsanalysen krävs gränsöverskridande insamling av data och på detta område samarbetar de nationella regleringsmyndigheterna inom den europeiska gruppen för regleringsmyndigheter. Kommissionen har också skapat en webbplats som innehåller uppgifter om ett antal redan offentliggjorda roamingavgifter som tas ut av mobiltelefonoperatörer i EU. Syftet är att bidra till insynen i roamingavgifterna.[23]

5.3 Bredband och sändningstjänster

Bredbandstillträde i grossistledet eller bitströmstillträde gör det möjligt för alternativa operatörer att, genom att kombinera sitt eget stamnät med delar av den dominerande aktörens nät, tillhandahålla slutanvändare bredbandstjänster. Bitströmstillträde anses i allmänhet vara en förutsättning för nya marknadsaktörers investeringar som syftar till en fullständig utbyggnad av deras nät på grundval av tillträdet till accessnätet (först genom ”delat” och sedan genom ”fullständigt” tillträde till accessnätet). I alla ärenden fram till den 30 september 2005 har de nationella regleringsmyndigheterna krävt att de dominerande aktörerna skall tillhandahålla bitströmstillträde. Detta har bidragit till att öka konkurrensen, bland annat när det gäller bredbandstjänster till slutkund. Hittills har bredbandstillträdet i grossistledet endast omfattat tjänster som bygger på det traditionella telenätet (”PSTN”) – dvs. ADSL. För att denna marknad skall kunna omfatta konkurrerande teknik (t.ex. kabel eller satellit) har kommissionen krävt belägg för att det finns en grossistprodukt baserad på kabelteknik eller annan teknik och att det råder substituerbarhet mellan denna produkt och ADSL.

Grossistmarknaden för sändningstjänster är den marknad där de nationella regleringsmyndigheterna mest avvikit från rekommendationen. Bristen på substitut mellan olika plattformar (kabel-, satellit- eller markbaserade plattformar) på grossistnivå har gjort att de nationella regleringsmyndigheterna delat upp marknaden med hänsyn till plattform. Omständigheterna på marknaden verkar variera betydligt i EU. I de flesta av medlemsstaterna verkar dock flaskhalsar för konkurrensen främst uppstå när det gäller nationell analog och digital markbunden sändning. Endast markbunden sändning har hittills varit föremål för marknadsanalys och åtgärder för aktörer med betydande inflytande på marknaden.

SLUTSATSER OCH FRAMTIDSUTSIKTER

Kommissionen anser att den marknadsöversyn, inbegripet samrådsmekanismen enligt artikel 7, som fastställs i ramdirektivet har lett till en mer enhetlig reglering och således utgör ett viktigt led i upprättandet av en inre marknad för elektronisk kommunikation .

Systemet med marknadsöversyn har garanterat att regleringen bygger på en grundlig ekonomisk analys och endast förekommer på marknader där marknadsbristerna är varaktiga. Detta har lett till bättre reglering. När det gäller utvecklingen av en gemensam europeisk regleringskultur är det viktigt att framhålla att alla nationella regleringsmyndigheter följer en gemensam strategi som bygger på principerna i EG:s konkurrenslagstiftning. En samrådsmekanism som är öppen för insyn bidrar ytterligare till denna utveckling.

Konsekvensen har främst säkrats när det gäller i vilka fall reglering är lämplig (marknaderna och marknadsställningen för aktörer på marknaderna), men i mindre utsträckning vilken reglering (vilka åtgärder) som är lämplig. Kommissionen samarbetar nu med de nationella regleringsmyndigheterna för att se till att deras rätt att vidta åtgärder utövas på ett konsekvent sätt. |

På vissa marknader finns bestående hinder medan andra marknader i flera medlemsstater redan präglas av effektiv konkurrens, vilket gjort det möjligt att upphäva befintliga regleringar. Det har konstaterats att effektiv konkurrens råder på t.ex. marknaderna för samtal i slutkundsledet, mobil tillgång, samtalsoriginering i mobila nät och trunkavsnitt av hyrda förbindelser.[24] |

Genom samrådsmekanismen har insynen i regleringsprocessen förbättrats. Exempel på denna insyn är det faktum att marknadsaktörerna systematiskt konsulteras av de nationella regleringsmyndigheterna, att kommissionen fattar enskilda beslut i varje ärende och att alla slutliga dokument offentliggörs.

Det system med marknadsöversyn som fastställs i regelverket har på det stora hela visat sig fungera väl. Även om det till en början krävde vissa investeringar i analys- och organisationskapacitet från kommissionens och regleringsmyndigheternas sida, har systemet lett till att regleringsstrategierna harmoniserats och på så vis bidragit till att bana väg för en inre marknad för elektronisk kommunikation. Det har också garanterat att alla regleringsmyndigheter grundar sina beslut på rimliga ekonomiska överväganden och att regleringen av marknaderna för elektronisk kommunikation inte är mer omfattande än nödvändigt.

Ett stort antal nationella marknader regleras fortfarande, medan det finns tecken på varaktig konkurrens på andra marknader. Detta gäller framför allt slutkundsmarknader, men det förutsätter att regleringsåtgärderna tillämpas på ett effektivt sätt på grossistnivå eller att det finns alternativ infrastruktur. Införandet av ny teknik kan skapa ytterligare konkurrenstryck, vilket kan leda till att behovet av reglering minskar.

I samband med översynen kommer kommissionen att undersöka möjligheterna att minska den administrativa bördan för företag och nationella regleringsmyndigheter och ytterligare rationalisera förfarandena. Kommissionen har efterlyst synpunkter i samband med översynen av regelverket, vilket också omfattar förfarandena för marknadsöversyn.

[1] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv), EGT L 108, 24.4.2002, s. 33.

[2] Dessa mål fastställs i artikel 8 i ramdirektivet och omfattar främjande av konkurrens, utveckling av den inre marknaden och främjande av EU-medborgarnas intressen.

[3] http://forum.europa.eu.int/Public/irc/infso/ecctf/home.

[4] Kommissionen planerar nu att i större utsträckning ge allmänheten tillgång till översättningar.

[5] Kommissionens rekommendation 2003/311/EG av den 11 februari 2003 om relevanta produkt- och tjänstemarknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma i fråga för förhandsreglering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, EUT L 114, 8.5.2003, s. 45 (”rekommendationen”).

[6] Kommissionens riktlinjer för marknadsanalyser och bedömning av betydande marknadsinflytande i enlighet med gemenskapens regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, EGT C 165, 11.7.2002, s. 6.

[7] Närmare bestämt följande: (i) förekomsten av stora och varaktiga hinder för marknadstillträde, (ii) frånvaro av dynamiska marknadsvillkor som tenderar att utvecklas i riktning mot effektiv konkurrens, och (iii) förhållandet att tillämpning av enbart konkurrenslagstiftning inte i tillräcklig grad skulle avhjälpa de aktuella bristerna på marknaden. Se vidare skäl 9–16 i rekommendationen.

[8] Se ärendena UK/2003/0035 – 0039 när det gäller terminerande avsnitt i hyrda förbindelser.

[9] I enlighet med artikel 8.4 i tillträdesdirektivet.

[10] T.ex. i ett fall där avgifterna för mobilterminering endast reglerades när det gällde samtal som originerades i mobila nät eller utomlands, men inte när det gällde samtal som originerades i fasta nät.

[11] Som i fall när prisregleringen inte baserats på den lämpligaste kostnadsmodellen eller när de berörda företagen kunnat besluta om kostnadsmodell eller bestämmelser om kostnadsredovisning.

[12] Som i ett fall när förhandlingarna om kostnadsorienterade avgifter för mobilterminering baserade på en LRIC-kostnadsmodell överläts till operatörerna, och regleringsmyndigheten ingrep först när tvisten mellan operatörerna måste lösas.

[13] Det kan t.ex. röra sig om en skyldighet till priskontroll på grundval av ”benchmarking” eller ”retail minus” (marginalbaserad prissättning), innan en modell för kostnadsorientering som bygger på fullständiga kostnader antas.

[14] Se kommissionens beslut: C(2004) 527 i ärendena FI/2003/0024 och FI/2003/0027, C(2004) 3682 i ärende FI/2004/0082, C(2004) 4070 i ärende AT/2004/0090, och C(2005) 1442 i ärende DE/2005/0144.

[15] Enligt artikel 7.6 i ramdirektivet.

[16] Som gör att kunder kan välja att ringa via en annan operatör än den som tillhandahåller tillträdet. Valet kan göras för varje enskilt samtal (val av nätoperatör) eller systematiskt (förhandsval). I enlighet med direktivet om samhällsomfattande tjänster måste de nationella regleringsmyndigheterna kräva att operatören möjliggör val av nätoperatör och förhandsval, om denne konstaterats ha betydande inflytande på marknaden för ”tillhandahållandet av anslutning till och användning av det allmänna telefonnätet vid en fast anslutningspunkt ”.

[17] Som gör det möjligt för alternativa operatörer att erbjuda tillträdestjänster på slutkundsmarknaden och samtalstjänster till slutkunder. Till skillnad från val av nätoperatör och förhandsval, som operatörer med betydande inflytande på den relevanta marknaden måste möjliggöra, kan regleringsmyndigheten själv besluta om att införa uthyrningsskyldigheter (i lämpliga fall).

[18] VoIP (Voice over Internet Protocol): överföring av röstsamtal med hjälp av Internetprotokollet. VoIP-trafik kan förmedlas via ett privat nät (”IP-telefoni”) eller Internet (”Internet-telefoni”).

[19] Kommissionen bidrog till VoIP-teknikens utveckling under 2003 genom det finansiella instrumentet inom det fleråriga program som förvaltas av Europeiska investeringsfonden.

[20] Förmedling och/eller koppling eller dirigering av samtal.

[21] Till skillnad från när det gäller fast telefoni där det görs en uppdelning mellan tillträde och samtalsoriginering.

[22] Det som sägs om åtgärders effektivitet när det gäller fasta nät och tjänster gäller också terminering av mobilsamtal.

[23] IP/05/1217, 4 oktober 2005.

[24] Denna utveckling kommer att beaktas i samband med översynen av förteckningen över 18 marknader i rekommendationen. Se bilaga I för mer information om konkurrensmarknader där det inte införts regleringar för aktörer med betydande inflytande.