Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken"

(2002/C 36/07)

Den 22 mars 2001 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om: "Grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken".

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som ansvarade för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 28 september 2001. Föredragande var Eduardo Chagas.

Vid sin 385:e plenarsession den 17-18 oktober 2001 (sammanträdet den 17 oktober 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 129 röster för och 5 nedlagda röst.

1. Inledning

1.1. Grönboken om den framtida gemensamma fiskeripolitiken är tänkt att väcka en bred debatt i alla gemenskapens instanser, i fiskerinäringen och alla andra organisationer som är engagerade i denna sektors framtid. Grönboken kan visa sig vara en bra utgångspunkt för dialogen, med målsättningar som att ställa en lägesdiagnos och skapa samförstånd kring åtgärder och riktmärken för den framtida utvecklingens ramar.

1.2. Denna viktiga sektor befinner sig nu i ett mycket utsatt läge. Den är försvagad av den allt större bristen på råvaror, av den kontinuerliga minskningen av antalet arbetstillfällen samt av de dystra framtidsutsikterna i vissa områden som är särskilt beroende av fiske. I dessa områden står man inför en söndervittrande social struktur kombinerad med en brist på vettiga alternativ för att ge ny fart åt den lokala ekonomin.

1.3. Förändringarna i sektorn har skett mycket snabbt, och detta har tillsammans med brister i tillämpningen av befintliga rättsliga instrument och ett ohämmat utnyttjande av fiskeresurserna lett till de strukturella, sociala, regionala och politiska problem som i dag finns i sektorn och som berör oss alla.

1.4. Översynen av den gemensamma fiskeripolitiken är ett tillfälle som måste tas till vara. Det krävs politiskt mod av medlemsstaterna och kommissionen för att dels anta utmaningarna och hantera det motstånd som alltid uppstår, dels lägga fram balanserade och målinriktade åtgärder i samråd med sektorn. Åtgärderna måste särskilt omfatta sådant stöd som kan behövas för att mildra eventuella socioekonomiska följder.

1.5. Tyvärr saknar dokumentet en fördjupad behandling av flera viktiga frågor, som vattenbruk, den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeriprodukter och olagligt fiske. Kommissionen får inte underlåta att fördjupa sig i dessa frågor inom ramen för de formella förslag som skall läggas fram i ett senare skede.

2. Allmänna kommentarer

2.1. ESK kan med glädje konstatera att kommissionen i grönboken betonar de grundläggande principer som den gemensamma fiskeripolitiken skall bygga på enligt fördraget, nämligen att höja produktiviteten, tillförsäkra arbetskraften i sektorn rimliga inkomster, främja tekniska framsteg, trygga försörjningen och tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser.

2.1.1. Den lista med mål som presenteras i kapitel 4 tycks utgöra ett komplement till de grundläggande principer som uttrycks i fördraget. En av de stora utmaningarna med reformen är just att nå fram till en kompromiss mellan dessa principer, det nuvarande läget för bestånden och en ansträngning att i möjligaste mån begränsa reformernas ekonomiska och sociala återverkningar. Samtidigt skall man respektera det övergripande målet för en fiskeripolitik enligt definitionen i FAO:s uppförandekod för ansvarsfullt fiske.

2.1.1.1. I sin översyn av den gemensamma fiskeripolitikens nuvarande mål förbiser kommissionen fullständigt den sociala aspekt som alltid bör uppmärksammas, oavsett om analysen har ett kortsiktigt eller långsiktigt perspektiv.

2.1.2. Fisket kan inte analyseras endast ur en rent ekonomisk synvinkel. Skälet till detta har ESK framhållit i ett tidigare yttrande(1): "Fisket och all den närliggande ekonomiska verksamhet som är beroende av fisket har för de berörda regionerna en mycket större betydelse än dess värde uttryckt i BNP. Denna verksamhet utgör navet kring vilket olika befolkningsgrupper utför ett arbete som har en så stor betydelse för den sociala jämlikheten och den lokala resursförvaltningen att den är svår att beskriva i ekonomiska termer." Detta är särskilt viktigt i de yttersta randområdena. Kommissionen bör av denna anledning och i linje med ESK:s ståndpunkt ge dessa regioner ett starkare stöd i form av konkreta åtgärder.

2.2. Att bevara bestånden

2.2.1. Vikten av att bevara fiskebestånden erkändes mycket tidigt i gemenskapsrätten, där denna princip införlivades i systemet för förvaltning av bestånden och gavs högsta prioritet. Den gemensamma fiskeripolitiken var därför i grund och botten ett steg i rätt riktning, eftersom den gjorde fisket mer ordnat och disciplinerat. Att vissa nackdelar kvarstår och att huvudaktörerna inte är helt nöjda innebär alltså inte att värdet av denna viktiga gemensamma politik ifrågasätts.

2.2.2. ESK har vid upprepade tillfällen under årens lopp påpekat att såväl en hållbar verksamhet i sektorn som framtiden för många fiskesamhällen är beroende av den politiska inställningen till hur man skall lösa dagens problem med alltför små bestånd och utfiskning(2). Dagens situation beror inte så mycket på att det saknas rättsliga instrument som på att dessa inte tillämpats i tillräcklig utsträckning. Vi har därför noterat att man i grönboken uttryckligen medger att tillämpningen av den gemensamma fiskeripolitikens olika instrument varit bristfällig och att instrumenten av någon oförklarlig anledning antingen inte tillämpats alls eller inte tillämpats i tillräcklig utsträckning. Rådet har medgett att dagens alltför hårda utnyttjande av resurserna inte är hållbart, men ändå underlåtit att anta vissa förslag från kommissionen som varnat för detta.

2.2.3. ESK håller med om att det krävs en förstärkning och förbättring av bevarandepolitiken genom att tillämpa hela arsenalen av tillgängliga verktyg, som flerårsförvaltning inriktad på flera arter, och fullt utnyttja de tekniska åtgärderna. ESK har redan påpekat att "trots lagstiftningsproblemen i fråga om tekniska åtgärder kan man fortfarande göra framsteg inom detta område. Det är en fråga om politisk vilja och stöd till forskning om exempelvis striktare val av fiskeredskap(3)". I grönboken överväger man nu att ta till vissa åtgärder som ännu inte prövats eller endast vidtagits i liten omfattning. Det har ännu inte förklarats varför dessa möjligheter inte tillvaratagits tidigare trots att de till större delen stått till buds.

2.2.3.1. En annan fråga som bör utredas är den egentliga omfattningen av det så kallade sportfisket, eftersom det finns fall där omfattningen är större än vad som är normalt för hobbyverksamhet. Det är lämpligt att rekommendera medlemsstaterna att förvalta fiskemöjligheterna inom denna nisch.

2.2.3.2. ESK stöder och rekommenderar en grundligare analys, med stöd i vetenskapliga yttranden, av ett i möjligaste mån allmänt förbud mot att fisk kastas över bord, samt möjligheterna att försöka minska bifångster och ta hjälp av fredningsperioder och stängda områden. ESK håller med om att en ansvarsfull och hållbar bevarandepolitik innebär att man måste vidta försiktighetsåtgärder på grundval av strikt vetenskapliga rekommendationer. Beslutsfattare/förvaltare måste ha möjlighet att vidta åtgärder i ett senare skede med utgångspunkt i tillgänglig information. Framför allt måste man undvika avbrott som kräver drastiska åtgärder, som det nuvarande förbudet mot fiske av torsk och kummel i Nordsjön. Detta förbud har allvarliga ekonomiska och sociala följder.

2.2.3.3. ESK vill påminna om sin tidigare ståndpunkt i fråga om fiske av arter som inte används som livsmedel. Fisket för fiskmjölsproduktion inriktas visserligen främst på arter med litet kommersiellt värde, men det påverkar ändå oundvikligen näringskedjan för andra arter. Denna påverkan borde analyseras.

2.2.4. ESK stödjer införandet av ett system för att utvärdera framstegen i den gemensamma fiskeripolitiken för en hållbar utveckling samt de förvaltningssystem och åtgärder som genomförts. Det skulle vara ett sätt att komma till rätta med sådana luckor som nämnts ovan.

2.2.5. När det gäller tillträdet till vatten och bestånd bekräftar ESK sin ståndpunkt från tidigare yttranden(4) beträffande principen om relativ stabilitet och tillträdet till Nordsjön och Shetlandsboxen. Begränsningen av tillträdet till Nordsjön för Spaniens, Finlands, Portugals och Sveriges flottor upphör den 31 december 2002. Det rör sig emellertid endast om en formell rättighet, eftersom de arter som är av kommersiellt intresse redan regleras genom TAC och kvotsystem. Med tanke på framtida utvidgningar av EU är det viktigt att säkerställa att nya medlemsstater inte får förmånligare villkor än de nuvarande medlemsstaterna.

2.2.5.1. 6-12-milsgränsen är en kärnfråga i reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. ESK stöder fortfarande att man bibehåller begränsningen av tillträdet till denna zon och/eller att de nuvarande undantagen förlängs eller institutionaliseras för en lång period.

2.2.6. I och med att fiske innebär fångst av naturliga förnybara tillgångar bör det vara medlemsstaterna som fördelar fiskerätterna och väljer modell för förvaltning av kvoterna och hur de skall användas och fördelas.

2.2.7. Även om kommissionen formellt sett ännu inte lagt fram något förslag vill ESK redan nu ta avstånd från idén att införa individuella överförbara kvoter (ITQ) som förvaltas direkt av kommissionen och tilldelas producenterna utan deltagande från medlemsstaterna, inom ramen för ett marknadssystem där rätterna erhålls mot betalning. Att institutionalisera ett sådant system skulle innebära att fiskerätterna koncentreras till stora företag och skulle vara slutet för det småskaliga fisket och de små och medelstora företagen. Det skulle också vara förödande för samhällena i vissa regioner som är beroende av fisket.

2.3. Miljödimensionen

2.3.1. I grönboken medger man visserligen att fisket är beroende av en biologisk verklighet som påverkas kraftigt av olika miljöparametrar och att miljöskydd måste införlivas i den gemensamma fiskeripolitiken. I avsnitten om bestämmelser klargörs emellertid inte hur miljöskyddet skall införlivas. Man inskränker sig till att hänvisa till ett kommande meddelande om "En strategi för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken". Hur kommer denna strategi att genomföras? Kommer gemenskapsinstitutionerna och medlemsstaterna att få tillgång till redskap för att sätta stopp för dem som betraktar havet som en soptipp och dumpar alla slags föroreningar i vattnet?

2.3.1.1. För en verkligt integrerad politik krävs det att man antar och tillämpar en politik för förvaltning av kustområden. ESK stöder ansträngningarna för att genomföra en europeisk strategi för förvaltning av kustområden. En sådan bör också omfatta fiskesektorns behov. Det är viktigt att också på detta område säkerställa att den mänskliga verksamheten utövas med respekt för jämvikt i miljön.

2.3.2. Kommer principen om att förorenaren betalar att tillämpas i praktiken, så att de som drabbas av skadan kan få ersättning? Detta är en viktig fråga i den gemensamma fiskeripolitiken, eftersom den har att göra med trovärdigheten i sådana sammanhang som folkhälsa och tilltro till marknaderna. Man bör också undersöka mekanismer för ersättning till dem som investerar i förbättringar av miljöförhållandena.

2.3.3. Planerna på att införa en miljömärkning för fiskeriprodukter är intressanta i och med att de kan ge konsumenten en garanti för att produkterna är hälsosamma och fångade i enlighet med gällande regler samt uppfyller lagstiftningens krav i hygieniskt hänseende. Denna fråga har emellertid ännu inte utvecklats ordentligt, och det är därför viktigt med en viss försiktighet när det gäller andra aspekter än goda fångstmetoder och respekt för ekosystemen. Det finns ännu ingen modell för ekologisk märkning, och ESK vill passa på och föreslå att den för fiskeprodukter skulle kunna innehålla information bland annat om var och när produkten fångats, fiskelicensens nummer och typen av fångstredskap.

2.4. Djurens hälsa, folkhälsan och livsmedelssäkerheten

2.4.1. Slutproduktens kvalitet i ordets vidaste bemärkelse är något som man i fiskerinäringen alltid måste ha för ögonen. Den pågående översynen av gemenskapens livsmedelslagstiftning kommer att medföra striktare normer eller nya krav.

2.4.2. På dagens marknad ställs det högre krav på kvaliteten, och gemenskapen bör se till att alla utan undantag respekterar dessa krav.

2.4.3. För att uppnå målet att förbättra fiskeriprodukternas kvalitet och säkerhet bör EU först och främst satsa på god vattenkvalitet för att undvika eventuella föroreningar, på att hanteringen och förvaringen av fisk under fångsten och i följande led skall vara av hög kvalitet samt på att höga hygienkrav tillämpas. Allt detta måste ingå i en politik för fiskeriprodukternas kvalitet och säkerhet. Dessa produkter är kända för sina näringsmässiga egenskaper och för att de kan förebygga hjärt- och kärlsjukdomar.

2.5. Flottpolitik

2.5.1. Vid en analys kan man konstatera att gemenskapens nuvarande flotta är alltför stor. ESK håller med kommissionen om att ansträngningarna för att förändra gemenskapens flotta måste fortsätta, och även anpassas till den senaste utvecklingen.

2.5.1.1. Ansträngningarna att anpassa fiskeflottan bör även i fortsättningen ske genom fleråriga utvecklingsprogram (FUP). Programmen måste granskas från fall till fall, och varje medlemsstat bör bedömas utifrån sin egen situtation och sina insatser för att uppnå utvecklingsprogrammens mål. Ytterligare minskningar av flottan bör utgå från tidigare satta mål, och ansträngningarna för att uppfylla dessa måste fortsätta innan man sätter upp nya mål om minskning. Man bör överväga att införa hårdare sanktioner vid överträdelser, framför allt med tanke på att kommissionen har föreslagit att det fleråriga utvecklingsprogrammet skall förlängas med ett år.

2.5.2. Precis som kommittén har betonat i ett tidigare yttrande, så får man vid insatserna för att minska gemenskapens fiskeflotta inte glömma att "gemenskapens fiskeflotta behöver förnyas och moderniseras, och att man då skall satsa på kvalitet vid förpackningen av fångsten, bättre arbetsförhållanden ombord och större säkerhet för besättningen".

2.5.3. ESK beklagar att man i grönboken inte tar upp detta problem i samband med den nya flottpolitiken, med tanke på att fisket är ett av både Europas och världens mest riskfyllda yrken, med störst antal olyckor i arbetet. Kommittén vill understryka det som sagts i tidigare yttranden(5) samt i ESK:s yttrande om förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999(6).

2.6. Styrningen inom den gemensamma fiskeripolitiken

2.6.1. ESK välkomnar kommissionens förslag om att uppmuntra samtliga intresserade att i större utsträckning delta i debatten samt att göra fiskerisektorn mer delaktig i beslutsfattandet och förvaltningen på lokal nivå. ESK har efterfrågat detta i flera av sina tidigare yttranden. Vidare stöder kommittén ansträngningarna för en decentralisering av ansvaret genom att ge medlemsstaterna större befogenheter när det gäller att besluta om och genomföra åtgärder för att bevara bestånden. Man måste emellertid se till att beslut som fattas i unionens namn av en medlemsstat gäller samtliga länder och inte får diskriminerande följder för fiskare i andra medlemsstater.

2.6.1.1. Inrättandet av nya plattformar för en institutionell dialog i form av regionala rådgivande kommittéer skulle föra politiken närmare fiskerisektorn, som i större utsträckning skulle kunna delta i processen. Detta skulle bli mer effektivt.

2.6.1.2. Samtidigt skulle man behöva göra en utvärdering av orsakerna till att den nuvarande modellen med Rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk inte fungerar. Kanske skulle man ännu en gång komma fram till att själva modellen inte är förlegad, utan att dess funktion måste anpassas till de ursprungliga målen.

2.6.1.3. ESK föreslår att inrättandet av regionala rådgivningskommittér skall utgå från de viktigaste europeiska fiskezonerna och följa ICES:s geografiska uppdelning(7).

2.6.2. ESK har alltid hävdat att förslag om ändring av den gemensamma fiskeripolitiken och till systemet om total tillåten fångstmängd måste bygga på strikt vetenskapliga uppgifter. Här skulle Europeiska livsmedelsmyndigheten i framtiden kunna fungera som samordnare. ESK har också under lång tid påpekat att en politik för att bevara fiskeresurserna måste stödja sig på vetenskapliga uppgifter och teknisk utveckling.

2.6.3. Att som i grönboken konstatera, tjugo år efter det att den gemensamma fiskeripolitiken inrättades, att de vetenskapliga uppgifter som finns uppvisar tydliga brister, minskar trovärdigheten hos de många gånger svåra beslut som fattats inom den gemensamma fiskeripolitiken.

2.6.4. En ordentlig satsning krävs för att höja nivån på det vetenskapliga stödet när det gäller EU:s fiskerisektor. Det blir intressant att se hur medlemsstaternas ekonomiska resurser på området kommer att fördelas inom unionen.

2.7. Kontroll

2.7.1. Kommittén har i ett tidigare yttrande(8) konstaterat att "kontrollen av den reglerade verksamheten är nyckeln till en lämplig politik för att bevara fiskeresurserna". Det kommer inte att ske några större framsteg inom den gemensamma fiskeripolitiken så länge kommissionen inte får ökade kontrollbefogenheter eller så länge skillnaderna mellan medlemsstaternas sanktioner kvarstår. Kommissionens förslag om utvärdering av kontrollerbarheten, om bättre utnyttjande av ny teknik och om harmonisering av sanktioner har länge förordats av ESK, som ger förslagen sitt fulla stöd.

2.7.2. Kommittén beklagar att kommissionen ännu inte har förtydligat vare sig målen med det gemensamma kontrollsystemet eller dess funktion och verksamhetsområde.

2.7.3. ESK uppmanar kommissionen att lägga fram förslag om en mer omfattande kontrollpolitik när det gäller olagligt fiske eller fartyg med bekvämlighetsflagg. Hela fiskerisektorn bör vara tydlig i sitt ställningstagande i denna fråga, och inte delta i sådan verksamhet vare sig direkt eller indirekt. ESK välkomnar därför (under förutsättning att detta yttrande antas av Ekonomiska och sociala kommittén) kommissionens förslag(9) om ändring av förordning (EG) nr 2792/1999 (FUP IV) som innebär "förbud mot beviljande av statligt stöd för överförande av fartyg till tredje länder som av relevanta fiskeorganisationer har identifierats som länder som tillåter att fiske sker på ett sätt som riskerar att hindra de internationella bevarandeåtgärderna från att vara effektiva".

2.8. Den ekonomiska och sociala dimensionen av den gemensamma fiskeripolitiken

2.8.1. Förslag till förändringar av den politik som avser en viss sektor, i det här fallet den gemensamma fiskeripolitiken, riskerar att inte uppnå önskad effekt eller att få allvarliga konsekvenser såvida de inte grundar sig på precisa undersökningar och analyser som bedömer vilken inverkan denna politik kan få i de olika medlemsstaterna.

2.8.1.1. Kommissionen föreslår att såväl det småskaliga kustfisket som de yttersta randområdena skall särbehandlas. Det småskaliga kustfiskets betydelse för samhället är särskilt påtaglig och spelar en avgörande roll för att bevara dynamiken i kustområdenas lokala ekonomi.

2.8.1.2. Kommittén stöder denna uppfattning, men menar att det är viktigt att man klart och tydligt definierar begreppet småskaligt fiske för att undvika en snedvridning av konkurrensen.

2.8.1.3. I områden som i stor utsträckning är beroende av fiske bör man göra särskilda investeringar inom andra sektorer. I andra rapporten om ekonomisk och social sammanhållning, som antogs i januari 2001, kan man konstatera att de regioner där beroendet av fiske ökade under perioden 1990-1997 är de områden som är minst utvecklade.

2.8.2. ESK vill understryka det som sagts i ett tidigare yttrande om strukturåtgärder för att lösa problemen med överdimensioneringen av gemenskapens flotta, nämligen att "man bör ändå fortsätta med dessa insatser och inte glömma att gemenskapens fiskeflotta behöver förnyas och moderniseras, och att man då skall satsa på kvalitet vid förpackningen av fångsten, bättre arbetsförhållanden ombord och större fartygssäkerhet. I detta syfte är det lämpligt att omdefiniera begreppet kapacitet och i stället för att endast ta hänsyn till flottans totala tonnage och motoreffekt skilja mellan aktiv kapacitet som knyts till fisket och passiv kapacitet som inte berör denna aspekt. Denna förändring skulle kunna innebära ett ökat mervärde när det gäller förbättrade arbetsförhållanden ombord och skulle kunna leda till stora säkerhetsmässiga vinster".

2.8.3. ESK anser att kommissionens förslag om ett nytt grepp på den ekonomiska förvaltningen av fiskerisektorn är alltför inriktat på problemet med överdimensioneringen av befintlig kapacitet (som i och för sig är ett viktigt problem) och på att ge stöd till fiskare som vill byta ekonomisk verksamhet (som även det är ett viktigt problem).

2.8.4. Med tanke på omprövningen av befintligt stöd genom FFU är det emellertid viktigt att inte glömma dels att gemenskapens fiskeflotta behöver förnyas, dels att man inom ramen för en integrerad och sammanhängande politik endast kan kräva att stöd- och moderniseringsåtgärder upphör till fiskeflottor eller medlemsstater som inte uppfyller de mål som fastställts genom de fleråriga utvecklingsprogrammen (FUP).

2.8.5. En minskningsåtgärd där man inte tar hänsyn till de fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskerisektorn skulle kunna slå mot mindre problematiska områden eller mot regioner som är ekonomiskt beroende av fisket, och i värsta fall sätta sektorns produktionskapacitet ur spel. Det skulle även kunna drabba medlemsstater som har uppfyllt de mål som fastställts av kommissionen eller, som i vissa fall, överträffat målen.

2.8.6. Samma sak kan sägas om stöden till vattenbruket. Kommissionens påstående om att produktion och efterfrågan när det gäller odlade arter nu är i god balans är helt ogrundat. Situationen varierar snarare från land till land. Den tydliga minskningen av vilda arter och den av hälsoskäl ökade efterfrågan på havsprodukter motsäger kommissionens påstående, åtminstone vad gäller vissa arter och vissa regioner. Vid beviljande av stöd genom FFU måste man beakta situationen i var och en av medlemsstaterna.

2.8.7. En hållbar förvaltning av fiskeriet gynnar självfallet hela sektorn. Om antalet anställda och verksamma fartyg minskar kommer det att leda till ekonomiska fördelar för dem som fortsätter att arbeta inom sektorn, samt till att det blir möjligt att bättre förvalta fiskeresurserna. Trots att det i vissa länder finns en överkapacitet betyder inte det nödvändigtvis att det i samma utsträckning finns ett överskott på arbetskraft. I vissa medlemsstater råder det till och med brist på arbetskraft.

2.8.8. En aktiv socialpolitik bör komplettera de förändringar och nedskärningar som måste genomföras i samtliga medlemsstater för att anpassa fiskeflottorna till de begränsade fiskeresurserna. Genom kompletterande sociala och ekonomiska stödåtgärder bör en sådan politik lösa problemen med nedskärningar och förlorade arbetstillfällen, samtidigt som den skall innehålla åtgärder för att nya yngre fiskare skall ta över efter dem som förtidspensioneras. Sektorns hållbarhet bygger ju även på att nya yrkesverksamma utbildas.

2.8.8.1. Därför är det också nödvändigt att redan yrkesverksamma fiskare vidareutbildas. Vidareutbildningen bör framför allt fokusera på säkerhet och fisketeknik, men även ta upp andra områden som kan göra de yrkesverksamma inom fiskesektorn mindre beroende av fiskeriet i strikt bemärkelse, och förbereda dem för annan kompletterande verksamhet.

2.8.8.2. Gemenskapsprogrammet Pesca har inte visat sig vara särskilt lyckat. ESK anser ändå att det är bra att det finns ett specialanpassat instrument som täcker in den sociala delen av fiskeripolitiken. Att stödet har fördelats på program som täcker större områden har gjort det svårare för yrkesverksamma att ta del av det.

2.8.9. Kommissionens förslagsåtgärder bör sträcka sig längre än till att minska fiskekapaciteten och erbjuda yrkseverksamma hjälp med att hitta andra yrken. ESK delar inte kommissionens övertygelse om att lösningen på problemet med att det finns alltför många fiskare är att de skall byta yrke, eftersom många av dem på grund av ålder och utbildning skulle få svårigheter med detta, även om de under en övergångsperiod skulle erbjudas hjälp.

2.8.9.1. Det finns andra lösningar som inte har fått tillräcklig uppmärksamhet. En planering av antalet fiskedagar och genomförande av direktivet om arbetstidens längd ombord på fartyg kan vara ett effektivt sätt för yrkesverksamma fiskare att fortsätta sin verksamhet.

2.8.10. Den senaste tidens kris, orsakad av den oerhörda ökningen av bränslepriserna, har gjort det än mer nödvändigt att reflektera över ersättningssystemet inom fiskerinäringen, eftersom det inte bara utgör ytterligare en orsak till att eventuella intresserade avstår från att ge sig in i yrket, utan också motverkar ansträngningarna att hushålla med fiskeresurserna. I vissa av de vanligt förekommande ersättningssystemen inom sektorn påverkar en sådan prisökning direkt beräkningen av lönen, och följaktligen många fiskares inkomster, vilket leder till att fiskeansträngningen ökar.

2.8.11. ESK har sedan länge förespråkat sociala och reglerande stödåtgärder eftersom sektorns hållbarhet, och då även flera av unionens regioner, bygger på att det finns värdiga arbetsförhållanden och välutbildad och välavlönad arbetskraft. Institutionaliseringen av en garanterad minimilön inom sektorn skulle dels kunna bidra till att ge yrkesverksamma fiskare en rimlig levnadsstandard, dels minska trycket på resurserna. Även om detta inte ligger inom kommissionens kompetensområde, utan är en fråga för arbetsmarknadens parter, skulle kommissionen kunna utforma en informationsrapport i syfte att uppmuntra parterna att ta itu med problemet.

2.9. Yttre förbindelser

2.9.1. Detta område är en viktig del av den gemensamma fiskeripolitiken och får inte betraktas lösryckt från sitt sammanhang, vilket förefaller ha skett i kommissionens grönbok. Det huvudsakliga syftet med den gemensamma fiskeripolitiken i samband med yttre förbindelser är att ge EU:s fiskeflottor tillträde till fiskeresurser utanför gemenskapens vatten, med målet att minska bristen på fiskeriprodukter och säkerställa jämvikten på den inre marknaden. Detta får emellertid inte innebära att vi glömmer bort att våra partner i tredje land också har legitima intressen. De framtida fiskeavtalen måste följa dessa principer om de över huvud taget skall gå att få till stånd.

2.9.2. Tillträdet till dessa fiskeresurser bygger på handelsavtal som även kan omfatta andra aspekter av gemenskapens utvecklingspolitik. Rådet har vid ett flertal tillfällen betonat behovet av att stärka EU:s internationella roll på fiskeriområdet.

2.9.3. EU bör slå vakt om de principer som ligger till grund för de yttre förbindelserna inom den gemensamma fiskeripolitiken.

2.9.4. Kommittén stöder inte en dubbel strategi vid internationella avtal. De olika typerna av fiskeavtal måste bygga på samma principer. Olika eller särskilda villkor bör endast vara en följd av faktiska reella skillnader.

2.9.5. Det är också viktigt att bevara och stärka avtalen med AVS-länderna eftersom de är nödvändiga för EU och utgör en viktig utvecklingsfaktor med betydande sociala och ekonomiska effekter för de länder som undertecknat avtalen.

2.9.6. ESK välkomnar också kommissionens föresats att med arbetsmarknadens parter diskutera införandet av en arbetsrättslig klausul i fiskeavtal för att garantera efterlevnaden av en rad av ILO:s normer och grundprinciper.

2.9.7. Kommittén välkomnar kommissionens avsikt att stärka det multilaterala samarbetet och EU:s viktiga roll på detta område. Denna målsättning förtjänar odelat stöd. Det gäller bland annat strävan att stärka regionala fiskeorganisationers roll i kampen mot skadliga effekter av vissa attityder och aktiviteter som allvarligt hotar sektorns framtid och fiskeriföretagens bärkraft.

2.10. Medelhavsområdet och den gemensamma fiskeripolitiken

2.10.1. ESK delar kommissionens uppfattning att man måste fortsätta att fullt ut försöka integrera Medelhavsländerna i den gemensamma fiskeripolitiken genom att förbättra eller anpassa gällande lagstiftning. De speciella arrangemangen för denna region har också bidragit till försvagningen av bestånden och bör ingående ses över för att gradvis anpassas till andra gemenskapsområden.

2.10.2. Kommittén är medveten om att en gemensam rättslig ram skulle möjliggöra ett mer balanserat och rationellt fiske i Medelhavet och hoppas därför att man snarast skall vidta lämpliga rättsliga åtgärder. Detta är ett villkor för näringens överlevnad och kustbefolkningens framtid.

2.10.3. Om de åtgärder som medlemsstaterna vidtar i denna region skall bli effektiva måste EU kraftfullt verka för att de andra Medelhavsländerna ansluter sig till denna strategi. Vissa steg har tagits i denna riktning - till exempel i Adriatiska havet - men det är nödvändigt att få med resten av Medelhavsområdet. Annars skulle åtgärder som vidtagits av EU och inte respekteras av de andra länderna i regionen bli helt verkningslösa. Man måste särskilt uppmärksamma fartyg som inte är hemmahörande i Medelhavsområdet och som fiskar helt utan kontroll.

2.11. Hållbar förvaltning av den gemensamma fiskeripolitiken

2.11.1. Den gemensamma fiskeripolitikens framtid avgörs i hög grad av de medel och resurser som kommissionen, medlemsstaterna och sektorn förfogar över för att genomföra denna viktiga gemensamma politik på ett framgångsrikt sätt.

2.11.2. Den gemensamma fiskeripolitiken måste i dag, men framför allt i framtiden, samordnas med EU:s andra politikområden, däribland miljöpolitiken, handelspolitiken och utvecklingspolitiken.

2.11.3. Budgetanslagen måste också vara i nivå med behoven och med EU:s internationella åtaganden.

3. Slutsatser

ESK välkomnar alla positiva inslag i grönboken men vill understryka följande aspekter som bör utvecklas ytterligare:

- Det behövs konkreta politiska åtaganden för att åtgärda den bristfälliga tillämpningen av den gemensamma fiskeripolitikens olika instrument.

- De förslag som skall läggas fram senare bör omfatta vattenbruk, GOM för fiskeriprodukter och bekämpning av olagligt fiske.

- Det behövs en särskild infallsvinkel på det småskaliga fisket och gemenskapens perifera områden.

- Det behövs en analys av möjligheten att i princip förbjuda att fisk kastas överbord, samt av möjligheterna att försöka minska bifångster och utnyttja fredningsperioder och stängda områden.

- 6-12-milsgränsen är en kärnfråga i reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. ESK anser att man bör bibehålla begränsningen av tillträdet till denna zon och/eller att de nuvarande undantagen bör permanentas eller utökas för en längre period. Man bör ta hänsyn till EU:s utvidgning i detta avseende.

- ESK tar avstånd från idén att införa ett system med individuella överförbara kvoter och alla system som uteslutande bygger på marknadsorienterade strategier.

- Fritidsfisket bör regleras strikt av medlemsstaterna i enlighet med EU:s lagstiftning.

- Avsikten att införa miljöfaktorer vid förvaltningen av den gemensamma fiskeripolitiken är fortfarande något oklar. Några exempel på denna oklarhet är förvaltningen av kustzoner, ersättning till skadelidande och miljömärkning.

- Marknaden kräver striktare normer för livsmedelskvalitet, och gemenskapen måste se till att dessa normer respekteras av alla genom att verka för bättre vattenkvalitet, bättre förvaring av fisk och tillämpning av höga kvalitets- och hygienkrav. Ansvariga EU-organ bör i detta sammanhang bistå med rigorös vetenskaplig information. Frågan om fiskmjöl måste behandlas ingående.

- Anpassningen av fiskeriflottan bör även i fortsättningen ske genom fleråriga utvecklingsprogram, men bara om man kan konstatera positiva resultat. Man bör överväga att införa hårdare sanktioner vid överträdelser.

- Man måste lägga stor vikt vid att skapa kvalitetsmässigt goda villkor för att bearbeta råmaterial, förbättra livskvaliteten ombord och öka säkerheten för besättningen.

- I fråga om styrningen måste man säkerställa att EU:s regler tillämpas på ett övergripande och väl avvägt sätt. Inrättandet av regionala rådgivande kommittér bör utgå från de viktigaste europeiska fiskezonerna och följa ICES:s geografiska uppdelning.

- Det kommer inte att ske några större framsteg inom den gemensamma fiskeripolitiken så länge kommissionen inte får ökade kontrollbefogenheter och så länge skillnaderna mellan medlemsstaternas påföljdssystem kvarstår. Kommittén beklagar att kommissionen ännu inte har förtydligat målen med det gemensamma kontrollsystemet. ESK uppmanar kommissionen att lägga fram förslag om en skärpt kontrollpolicy när det gäller olagligt fiske eller fartyg under bekvämlighetsflagg.

- Det är viktigt att klart och tydligt definiera begreppet småskaligt fiske för att undvika en snedvridning av konkurrensen.

- Sociala och ekonomiska stödåtgärder som yrkesutbildning, investeringar i sysselsättning inom alternativa branscher, planering av antalet fiskedagar och genomförande av direktivet om arbetstidens längd ombord på fartyg skulle kunna vara ett effektivt förvaltningsverktyg. Institutionaliseringen av en garanterad minimilön inom sektorn skulle dels kunna bidra till att ge yrkesverksamma fiskare en rimlig levnadsstandard, dels minska trycket på bestånden.

- Kommittén stöder inte en dubbel strategi vid internationella fiskeavtal. Den gemensamma fiskeripolitiken måste samordnas med EU:s andra politikområden, däribland miljöpolitiken, handelspolitiken och biståndspolitiken.

Bryssel den 17 oktober 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Tilläggsyttrande på eget initiativ om "Gemensamma fiskeripolitiken" (EGT C 139, 11.5.2001).

(2) Yttrande om "2002 - Den gemensamma fiskeripolitiken och läget för fisket i Europeiska unionen" (EGT C 268, 19.9.2000). Tilläggsyttrande på eget initiativ om "Gemensamma fiskeripolitiken" (EGT C 139, 11.5.2001).

(3) Citat från yttrande CES 244/2001 (EGT C 139, 11.5.2001), punkt 2.7.1.

(4) Yttrande om "2002 - Den gemensamma fiskeripolitiken och läget för fisket i Europeiska unionen" (EGT C 268, 19.9.2000). Tilläggsyttrande på eget initiativ om "Gemensamma fiskeripolitiken" (EGT C 139, 11.5.2001).

(5) EGT C 139, 11.5.2001.

(6) KOM(2001) 322 slutlig - 2001/0129 CNS.

(7) Internationella havsforskningsrådet.

(8) Yttrande om "2002 - Den gemensamma fiskeripolitiken och läget för fisket i Europeiska unionen" (EGT C 268, 19.9.2000). Tilläggsyttrande på eget initiativ om "Gemensamma fiskeripolitiken" (EGT C 139, 11.5.2001).

(9) KOM(2001) 322 slutlig.