MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om den sammanställning av riktlinjer för verksamheten inom specifika samarbetsområden eller samarbetssektorer som skall godkännas av gemenskapen i Ministerrådet AVS-EG

Partnerskapsavtalet mellan staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater ingicks i februari 2000. Det kommer att ersätta Lomékonventionen som löpte ut den 29 februari 2000.

När det gäller samarbetsstrategierna föreslås i det nya avtalet en övergripande strategi för utveckling med betoning på målen och prioriteringarna. Till skillnad från Lomékonventionen, som innehöll en utförlig beskrivning över stödområden, har parterna beslutat att samla de mera detaljerade riktlinjerna för verksamheteni ett samlat dokument med referenstexter som skall antas av Ministerrådet AVS-EG.

Avsikten med dessa texter är att de skall komplettera, närmare ange eller utveckla bestämmelserna i huvudtexten till avtalet. De kan ses över eller anpassas av Ministerrådet AVS-EG. Sammanställningen av riktlinjer kommer att uppdateras i takt med att samarbetet utvecklas.

Genom detta tillvägagångssätt skapas således en flexibel mekanism som gör det möjligt att löpande anpassa de specifika riktlinjerna för de olika samarbetsområdena utan att bestämmelserna i avtalstexten ifrågasätts.

Beslutet att anta sammanställningen av riktlinjer utgör inte ett beslut med en sådan rättslig verkan som avses i artikel 300.2 andra stycket i EG-fördraget. För att gemenskapens ståndpunkt skall kunna antas i Ministerrådet AVS-EG överlämnar kommissionen emellertid utkastet till beslut till rådet för godkännande.

BILAGA

Utkast till

BESLUT AV MINISTERRÅDET AVS-EG

om sammanställningen av riktlinjer för verksamheten inom specifika samarbetsområden eller samarbetssektorer

MINISTERRÅDET AVS-EG HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av avtalet mellan AVS-staterna och EG som undertecknades i ... den ....., särskilt artikel 20 i detta, och

av följande skäl:

1. I avtalet anges att målen för utvecklingssamarbetet mellan AVS-staterna och Europeiska unionen skall förverkligas genom integrerade strategier omfattande lokalt förankrade åtgärder på det ekonomiska, det sociala och det kulturella området, miljöområdet och det institutionella området. Genom detta samarbete skall det sålunda skapas en sammanhängande ram för stöd till AVS-staternas egna utvecklingsstrategier och säkerställas att åtgärderna kompletterar varandra och samspelar med varandra.

2. Följande tematiska eller ämnesövergripande frågor skall systematiskt beaktas och integreras inom samtliga samarbetsområden: jämställdhetsfrågor, miljöfrågor samt institutionell uppbyggnad och kapacitetsuppbyggnad. Dessa områden skall också kunna komma i fråga för stöd från gemenskapen.

3. Enligt artikel 20.3 i avtalet skall en detaljerad beskrivning av målen och strategierna för utvecklingssamarbetet, särskilt sektorspolitiken och de sektorsspecifika strategierna, intas i ett samlat dokument i vilket riktlinjerna för verksamheten inom specifika samarbetsområden eller samarbetssektorer anges. Dessa texter kan omarbetas, ses över eller ändras av Ministerrådet på grundval av en rekommendation från AVS-EG-kommittén för utvecklingsfinansieringssamarbete.

4. Ett beslut av Ministerrådet AVS-EG är nödvändigt för godkännandet av det ovannämnda dokumentet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Rådet godkänner härmed bifogade sammanställning av riktlinjer beträffande de samarbetsstrategier som avses i partnerskapsavtalet mellan AVS-staterna och EG. Sammanställningen påverkar inte tolkningen av bestämmelserna i detta partnerskapsavtal.

Artikel 2

Detta beslut träder i kraft samma dag som det antas.

Utfärdat den

För Ministerrådet AVS-EG

Ordförande

BILAGA

PARTNERSKAPSAVTAL MELLAN MEDLEMMARNA I GRUPPEN AV LÄNDER I AFRIKA, VÄSTINDIEN OCH STILLAHAVSOMRÅDET, Å ENA SIDAN, OCH EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH DESS MEDLEMSSTATER, Å ANDRA SIDAN

Sammanställning av samarbetsstrategier

INLEDNING 7

EKONOMISK UTVECKLING 8

Jordbruks- och landsbygdsutveckling 8

Landsbygdsutveckling 8

Säkrad livsmedelsförsörjning 9

Jordbruk 10

Boskap 11

Skogsbruk 12

Utveckling av fiskeri 13

Utveckling av transport 15

Industriell utveckling 16

Utveckling av mineralresurser 17

Utveckling av energisektorn 19

Handels- och företagsutveckling 20

Utveckling av handel 20

Företagsutveckling 22

Rättvis handel 23

Utveckling av tjänster 24

Sjötransport 24

Flygtransport 24

Utveckling av turism 25

Telekommunikation och informationssamhället 26

Utveckling av råvarusektorn 28

SOCIAL OCH MÄNSKLIG UTVECKLING 28

Undervisning och utbildning 28

Vetenskapligt och tekniskt samarbete samt forskningssamarbete 30

Hälsa och näring 31

HIV/AIDS 33

Befolkning och familjeplanering 34

Kulturell utveckling 36

TEMATISKA FRÅGOR OCH ÖVERGRIPANDE FRÅGOR 38

Genusfrågor 38

Miljö 39

Institutionell utveckling och kapacitetsuppbyggnad 41

HANDELSRELATERADE FRÅGOR 44

Konkurrenspolitik 44

Skydd av immateriella rättigheter 44

Standardisering och certifiering 44

Sanitära och fytosanitära åtgärder 44

Handel och miljö 44

Handelsnormer och arbetsrättsliga normer 44

Konsumentpolitik och skydd av konsumenters hälsa 44

PARTNERSKAPETS AKTÖRER 44

Information till och samråd med icke-statliga aktörer 45

Decentraliserat samarbete 46

PARTNERSKAPSAVTAL MELLAN MEDLEMMARNA I GRUPPEN AV LÄNDER I AFRIKA, VÄSTINDIEN OCH STILLAHAVSOMRÅDET, Å ENA SIDAN, OCH EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH DESS MEDLEMSSTATER, Å ANDRA SIDAN

Sammanställning av samarbetsstrategier

1. INLEDNING

1. Syftet med föreliggande sammanställning av samarbetsstrategier på olika områden är att ge ett utförligt referensmaterial beträffande mål, politiska riktlinjer och verksamhetsriktlinjer för bestämda samarbetsområden och samarbetssektorer, såsom det föreskrivs i artikel 20.3 i partnerskapsavtalet AVS-EG. Dessa riktlinjer kommer att utarbetas och tillämpas inom ramen för den integrerade ansatsen för samarbetsstrategierna enligt avtalet och med utgångspunkt i bestämmelserna om utvecklingsfinansieringssamarbete.

2. Sammanställningen kommer att uppdateras alltefter de krav som kommer att ställas på samarbetet i framtiden. Nedanstående referenstexter kan revideras, kompletteras eller ändras av Ministerrådet på grundval av en rekommendation av AVS-EG-kommittén för utvecklingsfinansieringssamarbete.

3. Syftet med denna sammanställning är inte att uttömmande täcka alla samarbetsområden, och förteckningen över de ämnen och sektorer som tas upp i den nuvarande strukturen är endast vägledande. Nya områden som kan visa sig vara av intresse för samarbetsstrategierna kommer att tillfogas.

4. Texterna är baserade på dokument om den politik som håller på att utvecklas och omfattar bl.a. meddelanden från Europeiska kommissionen och resolutioner, slutsatser och beslut från Europeiska unionens råd liksom policydokument från AVS-rådet. Även om det inte hänvisas specifikt till ovanstående politiska dokument i denna första utgåva av sammanställningen kan Ministerrådet regelbundet hänvisa till och vid behov diskutera dem.

2. EKONOMISK UTVECKLING

2.1. Jordbruks- och landsbygdsutveckling

2.1.1. Landsbygdsutveckling

5. Landsbygdens utveckling är ett övergripande begrepp som omfattar de flesta sektorer inom politisk, ekonomisk och social verksamhet. Landsbygdsområdenas sociala och ekonomiska utveckling ligger till grund för en hållbar utveckling och fattigdomens utrotande. Samarbetet skall därför syfta till förbättrat välstånd på landsbygden som ett bidrag till varaktigt minskad fattigdom. Det skall främja sektorsinriktade åtgärder och strategier för ekonomisk tillväxt och jämlik social utveckling på grundval av hållbar förvaltning av naturresurserna.

6. För att stimulera landsbygdens ekonomi och länka samman denna med de nationella utvecklingsinsatserna skall samarbetet inriktas på utveckling av landsbygdsstrategier för flera sektorer syftande till upprättandet av en strategisk ram för decentraliserad planering och decentraliserad fördelning och förvaltning av resurserna. Genom dessa strategier skall landsbygdsutvecklingens sociala och ekonomiska aspekter och miljöaspekter förenas. För att öka strategiernas betydelse och inverkan skall de utformas och genomföras på ett sätt som aktiverar de berörda parterna.

7. För att säkerställa att det civila samhället deltar på ett meningsfullt sätt i den strategiska processen och stärka kvinnornas roll skall det vid utformningen och genomförandet av strategierna uppmärksammas att dessa innefattar lämpliga åtgärder för att främja bl.a. följande:

a) Att producenterna och de lokala samhällena organiseras, ges befogenheter och utvecklar kapacitet så att de blir delaktiga i planering och genomförande.

b) Kvinnornas fulla medverkan och erkännande av den aktiva roll kvinnor spelar som likvärdiga deltagare i landsbygdsutvecklingen och de ekonomiska utvecklingsprocesserna.

c) Tillgänglighet och lika tillgång till sociala och ekonomiska tjänster (inklusive konsulenttjänster) på landsbygden för både män och kvinnor.

d) Utveckling av kapacitet inom lokal och central förvaltning, inbegripet utbildning av personal.

e) Hållbar förvaltning av gemensamma naturresurser präglad av delaktighet.

f) Decentralisering av planering och genomförande av sektorsbudgetar samt förstärkning av den lokala kapaciteten för förbättring av effektivitet och öppenhet i förvaltningen av finansiell och mänskliga resurser.

2.1.2. Säkrad livsmedelsförsörjning

8. Säkrad livsmedelsförsörjning innebär framför allt att alla hushåll och individer ständigt skall ha tillgång till tillräckligt med livsmedel med ett fullgott näringsvärde. Att säkra livsmedelsförsörjningen är därför ett grundläggande steg i kampen mot fattigdom. Samarbetet skall på detta område syfta till att stödja politiska och institutionella reformer och de investeringar som är nödvändiga för att främja den nationella och regionala livsmedelsförsörjningen, inbegripet frågor som rör utvecklingen av tillräcklig krishanteringskapacitet.

9. Följande skall därför ingå bland åtgärderna:

* Understödjande av utformning och genomförande av nationella och regionala strategier för en säkrad livsmedelsförsörjning vilka bland annat behandlar livsmedlens tillgänglighet, tillgång och näringsvärde och syftar till att öka AVS-staternas möjligheter att reagera vid nödsituationer och bättre förutsäga sin tillgång på livsmedel.

* Understödjande av en förbättring av de makroekonomiska och institutionella grundvalarna för brett förankrade och rättvisa inkomstökningar.

* Sektorsvisa angreppssätt för en förbättring av ekonomiska och sociala tjänster, vid behov i förening med målinriktade program för att minska de fattigas sårbarhet.

* Understödjande av en säkrad vattenförsörjning, framför allt insatser för att på ett hållbart och rättvist sätt förbättra tillgången till säkert vatten för sanitetsändamål, som livsmedel och för användning vid produktion.

* Understödjande av AVS-staternas ansträngningar att öka tillgången på livsmedel, genom underlättande av nationella, regionala och interregionala handelsflöden av livsmedel och förbättring av samordningen av de berörda ländernas livsmedelspolitik och strategier.

10. Samarbetet skall inriktas på insatser för säkrad livsmedelsförsörjning som är ekonomiskt, tekniskt, finansiellt och miljömässigt hållbara och som fast integrerar sammanhängande sektorsstrategier och sektorsprogram.

11. Livsmedelshjälp skall beslutas på grundval av de regler och kriterier som kommissionen har antagit avseende alla mottagare av detta slags hjälp. Med förbehåll för dessa regler och kommissionens frihet att fatta beslut på området skall livsmedelshjälp lämnas i enlighet med följande riktlinjer:

a) Utom i nödfall skall gemenskapens livsmedelshjälp, som skall vara en tillfällig åtgärd, integreras i AVS-staternas utvecklingspolitik och utvecklingsstrategi och vara förenlig med de nationella strategierna för en säkrad livsmedelsförsörjning. Detta kräver konsekvens i utformningen av livsmedelshjälpen och andra samarbetsåtgärder.

b) När de varor som tillhandahålls utdelas gratis skall de ingå i livsmedelsprogram som är inriktade på de mest utsatta grupperna i befolkningen eller utlämnas som vederlag för arbete, och hänsyn skall tas till handelsflödena i de berörda AVS-staterna och inom regionen.

c) Livsmedelshjälp som är ett led i utvecklingsprojekt, arbetsprogram eller livsmedelsprogram skall planeras på flerårsbasis.

d) Det är angeläget att de varor som tillhandahålls verkligen motsvarar mottagarnas behov. Vid urvalet av varor skall hänsyn särskilt tas till förhållandet mellan kostnad och specifikt näringsvärde och till den verkan detta urval kan få på konsumenternas vanor och på utvecklingen av inhemsk och regional handel.

e) När försörjningsläget beträffande livsmedel i en AVS-stat håller på att förbättras på ett sådant sätt att det är önskvärt att helt eller delvis ersätta livsmedelshjälpen med åtgärder som kan förstärka den pågående förbättringen, skall alternativa åtgärder genomföras i form av finansiellt och tekniskt bistånd, i enlighet med tillämpliga gemenskapsregler. Dessa åtgärder skall beslutas på begäran av den berörda AVS-staten.

f) I syfte att tillhandahålla varor som är lämpade för konsumenternas vanor, påskynda leverans av varor för katastrofhjälp eller bidra till att säkra livsmedelsförsörjningen skall inköp av varor för livsmedelshjälp göras i mottagarlandet, i en annan AVS-stat eller ett annat utvecklingsland, företrädesvis i samma geografiska region, eller i gemenskapen.

12. Vid genomförandet av bestämmelserna i detta kapitel skall särskild uppmärksamhet ägnas åt att hjälpa de minst utvecklade AVS-staterna, AVS-inlandsstaterna och AVS-östaterna att till fullo dra nytta av dessa bestämmelser.

2.1.3. Jordbruk

13. Utveckling av jordbruket är alltjämt en viktig del av den ekonomiska utvecklingen, eftersom jordbruket främjar tillväxten i andra sektorer och i väsentlig grad bidrar till att minska fattigdomen både på landsbygden och i tätorterna. Jordbruket skall förbli ryggraden i strategierna för ökat välstånd på landsbygden, förutsatt att dess långsiktiga hållbarhet kan säkerställas genom införande av hållbara metoder för förvaltning av naturresurserna.

14. Jordbrukssektorn skall om möjligt utvecklas med hjälp av sektorprogram, dvs. program baserade på en sammanhängande politik och strategi som ägs av AVS-staten och utformas med hjälp av alla intressenter. Denna strategi skall utgöra en ram för samordnad finansiering från staten och bidragsgivarna. Vid beviljandet av stöd till utformning och genomförande av sådana program skall decentraliserad planering och budgetering, finansförvaltning, utformning och planering av politiken samt system för uppföljning och utvärdering tillmätas särskild betydelse. Där så är möjligt enligt bestämmelserna i detta avtal skall stödet ges via den nationella budgeten.

15. Samarbetet inom jordbrukssektorn skall syfta till att stödja följande:

* Utformning och genomförande av nationell politik och nationella strategier som bl.a. siktar till förbättrad tillgång till produktionsfaktorer (mark, vatten, kredit, material, etc.), särskilt för kvinnor, effektivare och bättre anpassade tjänster som tillhandahålls på olika sätt, genom ett större engagemang från den privata sektorn, förbättrad produktivitet och minskade förluster vid produktion och lagring, underlättande av tekniköverföring och partnerskap, samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn samt understödjande av utvecklingen av nationella och regionala marknader.

* Reform, stärkande och decentralisering av institutionerna samt bidrag till de investeringar som krävs för att modernisera institutionerna och öka deras kapacitet så att de bättre kan svara upp mot mottagarnas behov.

* Landsbygdsbefolkningens, och då särskilt de minst gynnade gruppernas, aktiva deltagande och engagemang vid fördelning och förvaltning av finansiella resurser på lokal nivå, bl.a. genom hjälp till det civila samhället att utveckla lokala sammanslutningar och branschorganisationer.

* Jordbruksforskning genom nationella, regionala och internationella institutioner på grundval av varje institutions relativa fördelar och komplementaritet, särskilt i syfte att förbättra förvaltningen av naturresurserna, bl.a. genom en effektiv vattenanvändning, varaktigt öka produktiviteten och bevara den biologiska mångfalden. På nationell nivå skall förbättring av den nationella politiken och kapacitetsuppbyggnad särskilt uppmärksammas.

* Jordreformer i vilka medborgarna är delaktiga samt inrättandet av system för markinnehav som säkerställer en rättvis och effektiv fördelning av mark och ger de minst gynnade befolkningsgrupperna tillgång till mark samtidigt som deras befintliga rättigheter skyddas.

* Kvinnors medverkan, i egenskap av producenter, i utvecklingsprocessen, särskilt genom att ge kvinnor bättre tillgång till alla produktionsfaktorer, dvs. insatsvaror, mark, finansiella tjänster, konsulenttjänster och utbildning.

2.1.4. Boskap

16. Boskapsskötsel är för många familjer i AVS-staterna, särskilt de allra fattigaste, en viktig källa till inkomst och livsmedelsförsörjning. Boskapen bidrar dessutom med arbetskraft och gödsel, som är oumbärliga faktorer för en hållbar intensifiering av jordbruksproduktionen.

17. Tillväxten inom animalieproduktionen, som framför allt hänger samman med ökningen av antalet sysselsatta, är dock ännu inte tillräcklig för att möta efterfrågan. Den intensifiering av produktionen som följer av detta kan få allvarliga konsekvenser för miljön och skapa en genetisk koncentration av tamdjursarter. Detta kräver särskild uppmärksamhet från myndigheternas sida och bör avspeglas i de tillämpliga nationella strategierna.

18. Vid samarbetet mellan AVS och EG skall särskild hänsyn tas till de ovannämnda faktorerna, särskilt till förmån för kvinnorna, för vilka boskapsskötsel ofta utgör en viktig källa till alternativa och kompletterande inkomster. För detta samarbete skall i synnerhet följande riktlinjer gälla:

* Stöd till formulering och genomförande av sektorspolitik och av sektorsinriktade strategier och program, med särskild uppmärksamhet på utveckling av producentorganisationer, decentralisering, saluföring samt definiering och fördelning av uppgifter mellan den privata och den offentliga sektorn.

* Inom ramen för denna politik och dessa strategier skall en optimering av integreringen av åkerbruk och boskapsskötsel, utveckling av foderproduktion och förbättring av vattentillförsel till djuren samt en hållbar förvaltning av vattenresurserna särskilt uppmärksammas.

* Stöd till förbättrad djurhälsa och bekämpning av djursjukdomar som kan överföras till människan samt i motiverade fall stöd till utveckling av den infrastruktur som behövs för ändamålet.

* Förstärkning av regionala organisationer och samordning med nationella strukturer.

* Stöd till beaktande av miljöfaktorer (däribland bevarande av den biologiska mångfalden), inbegripet förbättring av djurfoder genom effektivare skötsel av betesmarker, och till integrering av kvinnornas roll i nationell politik och nationella strategier.

2.1.5. Skogsbruk

19. Skogarna är av stor betydelse när det gäller att säkerställa miljömässig, social och ekonomisk hållbarhet i många utvecklingsländer. Åtgärder mot de bakomliggande orsakerna till skador på skogen och skogsskövling förutsätter åtgärder även inom andra sektorer som har indirekta verkningar för skogarna (god förvaltning, planering av markanvändning, fattigdom, handel och marknadsföring, miljön, makroekonomisk politik, etc.). Detta tillvägagångssätt är viktigt för att uppnå AVS-staternas och EG:s gemensamma mål för skogssektorn skall kunna uppnås. Inom ramen för samarbetet skall följande mål eftersträvas:

a) Bevarande av hotade tropiska skogar och deras biologiska mångfald och föryngring av de tropiska skogar som skadats, genom en minskning av okontrollerad avverkning och verksamhet som skadar skogen på grundval av en uppdelning av ansvaret mellan de olika parter som har intressen i skogarna och med hänsyn framför allt till synpunkter från de människor som lever av eller i skogarna.

b) Utvidgning av de områden som omfattas av hållbar skogsförvaltning.

c) Rättvisare fördelning av avkastning från skogsprodukter.

d) Bibehållna genetiska resurser och biologisk mångfald.

e) Utvidgning av kunskapsbasen på skogsområdet.

20. Samarbetet skall anpassas till den aktuella situationen, sådan denna förändras som ett resultat av internationella politiska diskussioner och nationell politik och med hänsyn till behoven på fältet i partnerländerna. För att säkerställa att kraven i FN-konventioner och i icke-bindande internationella rekommendationer återspeglas i AVS-EG-samarbetet skall prioriteringar, regler och förfaranden regelbundet ses över. I detta sammanhang kommer de nationella skogsprogrammen att stå i centrum för samarbetsprocessen, i överensstämmelse med den internationella dialogen om skogsfrågor. Flexibilitet är nödvändigt, så att det kan ske en anpassning till framtida förändringar som påverkar skogsbruket.

21. Inom ramen för samarbetet på detta område skall verksamhet med följande syften prioriteras:

a) Att med delaktighet av de berörda parterna stödja utformning och genomförande av politiska ramar som är gynnsamma för skogssektorn på nationell och internationell nivå, för att skogarnas många olika roller skall kunna bibehållas och de motstridiga krav som ställs på dem jämkas samman, och med sikte på ett hållbart utnyttjande och bevarande av skogar som producerar tropiskt virke och deras genetiska resurser samt upprätthållande av den ekologiska jämvikten i de berörda områdena.

b) Att på fältet förbättra hållbarheten hos åtgärder för bevarande och förvaltning av skogarna, att främja s.k. agro-forestry och andra hållbara och socialt rättvisa former av markanvändning som påverkar skogarna och att stödja lokalt anpassade åtgärder för återbeskogning och skogsförvaltning liksom återupprättande av fertiliteten i skadad skogsmark.

c) Att förbättra effektiviteten när det gäller utnyttjande och bearbetning av träprodukter och icke träbaserade skogsprodukter, med hjälp av rättvisa och övergripande metoder, och att stödja åtgärder för att öka andelen tropiskt virke och virkesprodukter från hållbara källor av den sammanlagda produktionen inom denna sektor.

d) Att bidra till utveckling av forskning, information, kapacitetsuppbyggnad och tekniköverföring i detta sammanhang.

2.1.6. Utveckling av fiskeri

22. På fiskeriområdet syftar förbindelserna mellan EU och AVS-staterna i första hand till att behovet av säkrad livsmedelsförsörjning och inkomsttrygghet i de lokala samhällen som är beroende av fisket skall kunna tillgodoses, genom åtgärder för att säkerställa deras tillgång till fiskeresurserna och deras möjligheter att utveckla dessa.

23. Samarbetet skall syfta till ett optimalt och hållbart utnyttjande av AVS-staternas fiskeriresurser. Det skall syfta till att främja en naturresurs av gemensamt intresse som måste förvaltas med tillämpning av principen om hållbar utveckling och försiktighet. Samarbetet skall också syfta till att ge AVS-staterna bättre möjligheter att dra nytta av integreringen av deras fiske- och fiskodlingsproduktion i världsekonomin.

24. Samarbetet skall i synnerhet syfta till följande:

* Det skall främja åtgärder som låter de lokala samhällen som är beroende av fiskeresurserna komma till tals och göra sig gällande, särskilt de fattigaste bland dessa som bedriver icke-industriellt fiske.

* Det skall förbättra AVS-staternas kapacitet att utarbeta och genomföra en "sektorspolitik för fiskeri" som kan medverka till förverkligandet av målen om bekämpning av fattigdom (särskilt hos familjer som fiskar icke-industriellt), hållbar förvaltning av resurser samt förbättring av AVS-staternas handelsposition på världsmarknaden för fiskeprodukter.

* Det skall på subregional och regional nivå främja en ökad kunskap om naturtillgångarna i havet och främja en gemensam förvaltning av dessa.

25. Följande verksamhetsriktlinjer skall i synnerhet gälla:

* Stöd till inrättande och utveckling av yrkesorganisationer bland parterna inom fiskebranschen, särskilt de som utövar icke-industriellt fiske. Organisationsstöd till lokala samhällen som är beroende av fiske. Organisationsstöd till kvinnor som arbetar med bearbetning och saluföring av fiskeprodukter. Stöd till lokala myndigheter så att de kan ta aktiv del i en hållbar utveckling av kustområdena.

* Stöd till inrättande och utveckling av nationella, regionala och internationella nätverk som underlättar utbyte mellan lokala samhällen som är beroende av fiske. Stöd till genomförande av utvecklingsåtgärder som dessa nätverk tar initiativ till.

* Hjälp att utforma och genomföra en sektorspolitik för fiskeri som grundar sig på FN:s livsmedels- och jordbruksorganisations regler om god praxis och som omfattar följande områden:

(a) Förbättrad kännedom om och popularisering av vetenskapen kring akvatiska ekosystem och fiskeresurser. Förstärkning av vetenskapligt samarbete mellan forskningscentra.

(b) Upprättande av system för förvaltning av resurserna som säkerställer en hållbar utveckling, i första hand bland dem som utövar icke-industriellt fiske. En hållbar förvaltningspolitik, även för vattenresurserna, bör genomföras tillsammans med de huvudsakliga aktörerna: forskare, myndigheter, andra brukare, fiskare osv.

(c) Upprättande och genomförande av system för uppföljning, kontroll och övervakning av fiskeverksamheter, bekämpning av piratverksamhet.

(d) Stöd till sektorn för bearbetning och konservering; stöd till finansieringsorgan som ger mikrokrediter; infrastrukturella åtgärder; yrkesutbildning.

(e) Åtgärder som syftar till att utveckla fiskeprodukternas integrering på den internationella marknaden, t.ex. förbättring av sanitära förhållanden, marknadsföring av produkter, märkning.

* Stöd till upprättande och utveckling av subregionala och regionala organisationer som kan leda insatser som det finns skäl att genomföra på den nivån, t.ex. åtgärder som gäller kunskap om och förvaltning av resurserna eller som gäller uppföljning, kontroll och övervakning av fisket. Främjande av upprättande och utveckling av regionala fiskeriorgan.

2.2. Utveckling av transport

26. AVS-staterna och EG erkänner att det för uppnående av de generella målen beträffande kampen mot fattigdomen, en hållbar utveckling och en ökad integration av AVS-staterna i världsekonomin krävs lämplig transportinfrastruktur och effektiva transporttjänster. Transporttjänsterna måste vara allmänt tillgängliga och säkra för att befolkningen, särskilt de fattigaste grupperna, skall kunna få tillgång till sociala och andra tjänster och till marknader. Transportnäten måste anpassas till efterfrågan på transporttjänster och utformas så att de bidrar optimalt till den ekonomiska utvecklingen, såväl nationellt som regionalt. Effektiva transportnät mellan länderna är en förutsättning för ökad regional integration och handel.

27. Parterna är eniga om att det för en förbättring av transportinfrastruktur och transporttjänster krävs ett närmare samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn, grundat på principen om intressenternas deltagande. Detta innebär institutionella reformer innefattande till exempel ökad kommersialisering av infrastrukturell verksamhet (t.ex. drift av hamnar, flygplatser, järnvägar) och transporttjänster och en omfokusering av statens roll i riktning mot reglering och övervakning istället för tillhandahållande av tjänster.

28. Parterna är också eniga om att framåtskridande kräver ett enhetligt sektorsinriktat tillvägagångssätt vad gäller transportsystemens planering och organisering, omfattande alla transportsätt på såväl nationell som regional nivå. De sektorstrategier som växer fram ur detta tillvägagångssätt bör vara ekonomiskt, finansiellt och institutionellt hållbara samt miljövänliga, säkra och präglade av socialt medvetande.

29. I samarbetet skall bl.a. följande ingå:

* Formulering av politik och strategier, på nationell och regional nivå, för att uppnå varaktiga förbättringar av transportsystem och transporttjänster (alla transportsätt).

* Genomförande av åtgärder för att främja deltagande av intressenterna, ökat samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn och bättre möjligheter till kommersialisering och i förekommande fall kostnadstäckning.

* Utformning och genomförande av åtgärder för att omstrukturera och stärka de organ inom den offentliga sektorn som är engagerade inom transportsektorn och förbättra regelverket så att sektorns utveckling kan främjas.

* Integrering av miljöskyddsstrategier i transportplaner och transportprogram.

* Utarbetande av sektorsspecifika planer och investeringsprogram för kampen mot fattigdom och för främjande av hållbar utveckling och regional integration.

* Formulering och genomförande av åtgärder för att säkerställa tillfredsställande underhåll av transportinfrastruktur.

* Erbjudande av stöd för specifika program för transportsektorn, varvid underhåll och effektivt utnyttjande av befintlig infrastruktur skall ges särskild prioritet.

* Stödjande av förbättrad säkerhet för transportföretag och nyttjare av transporttjänster.

* Kapacitetsuppbyggnad inom den privata sektorn (t.ex. för vägbyggnad och vägunderhåll) och utarbetande av utbildningsprogram för att höja yrkesskickligheten hos personalen inom denna sektor.

30. På regional nivå skall följande särskilt uppmärksammas:

* Främjande av regionala transportkorridorer, inbegripet intermodala förbindelser, i syfte att förbättra regionala transporttjänster och öka den regionala integrationen.

* Tillhandahållande av stöd till regionala organisationer med sikte på att främja regionalt samarbete i transportfrågor, exempelvis genom åtgärder för harmonisering och upprätthållande av bestämmelser, normer och förfaranden på transportområdet, samt underlätta transittrafik och gränsöverskridande verksamhet.

* Tillhandahållande av stöd för förbättring av tillförlitligheten och säkerheten vid sjö- och flygtransporter; bidrag till ett globalt satellitnavigationssystem som är kompatibelt med EGNOS-systemet (European Geostationary Navigation Overlay Service).

2.3. Industriell utveckling

31. För att underlätta förverkligandet av målen för AVS-staternas industriella utveckling är det angeläget att det utarbetas en integrerad och hållbar utvecklingsstrategi inom ramen för strategierna för utveckling av den privata sektorn.

32. För detta ändamål skall följande ingå i dessa strategier:

* Skapandet av en grundval och en ram för kraftfull samverkan mellan gemenskapen och AVS-staterna när det gäller tillverkning och förädling, utveckling av mineral- och energiresurser samt transport och kommunikation.

* Främjande av förhållanden som kan leda till utveckling av företagande samt lokala och externa investeringar.

* Förbättring av kapacitetsutnyttjande och återställande av potentiellt livskraftiga industriprojekt så att AVS-ekonomiernas produktionsförmåga kan återupprättas.

* Främjande av AVS-medborgarnas strävan att bilda och medverka i företag, särskilt mikroföretag, små och medelstora företag som tillverkar eller använder lokala insatsvaror; främjande av nya och stärkande av befintliga företag.

* Stöd till etablering av ny industri, för att åstadkomma kostnadseffektiv försörjning av den lokala marknaden och säkerställa tillväxt inom den icke-traditionella exportsektorn så att inkomsterna i utländsk valuta kan ökas, sysselsättningsmöjligheter skapas och realinkomsterna höjas.

* Främjande av allt tätare förbindelser mellan gemenskapen och AVS-staterna på det industriella området och särskilt fortsatt uppmuntran till en snabb etablering av industriella samriskföretag mellan AVS-staterna och EG.

* Främjande av företagssammanslutningar i AVS-staterna och andra institutioner för näringslivsutveckling.

2.4. Utveckling av mineralresurser

33. Många AVS-stater är viktiga producenter och exportörer av mineral. För några av dem står denna mineralexport för en betydande del av deras totala exportvärde. Ytterligare flera stater har en betydande, men ännu till största delen outnyttjad, potential. För att denna potential skall kunna frigöras krävs det att partnerskapet mellan staten (som är tillsynsmyndighet och initiativtagare och tillhandahåller geovetenskapliga data på nationell och regional nivå) och den privata sektorn (investerare och entreprenör) stärks ytterligare.

34. Bland mineralresurserna återfinns en lång rad råvaror, såsom metalliska mineral (t.ex. aluminium, koppar, guld, järn, nickel, tenn), industrimineral (t.ex. lermineral, kalk, fältspat, gips, magnesit, fosfat, salt), ädelstenar och halvädelstenar (t.ex. agat, ametist, diamant, smaragd, turmalin), prydnadssten och byggnadssten (t.ex. granit och marmor) samt byggnadsmaterial (sten, makadam, sand och grus).

35. Genom utveckling av den privata sektorn kan mineralsektorn i ännu högre grad bidra till oavbruten tillväxt, eftersom mineral är en central produktionsresurs i många AVS-stater. Utveckling av denna sektor ligger inom ramen för målen för partnerskapsavtalet. Tillgången till produktionsresurser är en viktig del i en hållbar och rättvis utveckling och därutöver en faktor för en stabil och demokratisk politisk miljö. Samtidigt som utvecklingen av en konkurrenskraftig gruvsektor främjar den privata sektorns engagemang och utveckling är den av betydelse för de produktionsresurser som omfattas av avtalet. Parternas mål är att utveckla tillgången till dessa resurser och möjliggöra ett hållbart utnyttjande av dessa.

36. Parterna erkänner att en hållbar utveckling av denna sektor, till social och ekonomisk nytta för länderna i fråga, är beroende av en rad olika faktorer, framför allt följande:

* Att det finns en klart angiven statlig politik på området.

* Att det finns ett gynnsamt klimat vad gäller lagstiftning och skatteregler för investeringar i utforskning och utnyttjande av mineralresurser, som är motiverande för investerarna samtidigt som statens intressen garanteras.

* Att staten inriktar sig på sina väsentliga lagstiftnings- och stimulansfunktioner istället för att ta ekonomiska och tekniska risker som gruventreprenör eller gruvbolag.

* Att potentiella investerare förses med tillförlitliga och tillräckligt detaljerade geovetenskapliga uppgifter, så att de leds in på lovande målområden.

* Att de mänskliga, tekniska, teknologiska och ekonomiska resurser som är nödvändiga för att sektorns institutioner skall fungera effektivt mobiliseras så att institutionerna kan

- främja och handha förvaltningsuppgifter avseende gruvsektorn (privata bolags efterlevnad av regelverket eller kontraktsenliga åtaganden),

- förvärva, behandla och sprida geovetenskapliga data, samt

- övervaka och skydda miljön.

37. För att dessa centrala framgångsfaktorer skall kunna hanteras skall genom samarbetet tekniskt och ekonomiskt bistånd ges för

* upprättande av styrdokument för sektorn,

* översyn av gruvlagstiftning (och samordning av denna med lagstiftning om t.ex. miljö, skatter, arbete, hälsa och säkerhet),

* förfaranden och medel för fördelning och förvaltning av prospekterings- och brytningsrättigheter,

* övervakning av prospekterings- och gruvbolags verksamhet inbegripet deras miljöprestanda,

* hållbar utveckling av små och medelstora gruvföretag,

* identifiering, utformning och genomförande av nya livskraftiga projekt,

* införskaffande, bevarande, behandling och spridning av geovetenskapliga uppgifter (t.ex. fjärranalysdata, topografiska, geologiska, geokemiska och andra mineralprospekteringsdata),

* upprättande på grundval härav av de datamängder som behövs för utforskning av naturresurser, förhindrande av naturkatastrofer, miljöförvaltning och allmänna utvecklingssyften,

* utformning av miljöregler och kontrollen av deras efterlevnad,

* utbildning och tillgång till information i samband med dessa åtgärder, samt

* upprättande av nätverk och samarbete mellan europeiska investerare, institutioner inom sektorn och företag som tillhandahåller teknik, utrustning och specialformer av arbeten.

38. Om parterna inte kommit överens om något annat i samband med utformningen av strategierna för utveckling av den privata sektorn, kan samarbetet också, i enlighet med de principer som anges i avtalet när det gäller utveckling av denna sektor och i fråga om investeringsstöd, omfatta hjälp eller bidrag till inrättande, stärkande och drift av institutioner för information, stimulansåtgärder, och tekniköverföring inom gruvsektorn.

2.5. Utveckling av energisektorn

39. Inom ramen för samarbetet skall särskild vikt läggas på energiplanering, åtgärder för energisparande och effektivt energiutnyttjande, forskning om potentiella energitillgångar samt stimulans till ett ekonomiskt och tekniskt ändamålsenligt utnyttjande av nya och förnybara energikällor. Samarbetet skall också syfta till att främja politik för utveckling av AVS-staternas konventionella och icke-konventionella energipotential och förmåga till självförsörjning.

40. Tillgång på bred basis till lämplig energi är en förutsättning för ekonomisk och social utveckling; en stor, och på sina ställen växande del av befolkningen har emellertid för närvarande inte i tillräcklig utsträckning tillgång till energitjänster.

41. Långsiktig hållbar utveckling bör vara den ledande principen för framtida utveckling av samarbetsprogram som gäller hållbar energi, varvid hållbarhetsbegreppet bör omspänna sociala, ekonomiska, miljömässiga, funktionella och institutionella faktorer.

42. Utvecklingssamarbetet skall framför allt syfta till att bidra till förbättrad tillförsel, distribution and användning av energi i utvecklingsländerna så att en ekonomiskt och hållbar social utveckling och eliminering av fattigdom kan uppnås.

43. Den negativa miljöpåverkan lokalt, regionalt och globalt av nuvarande och framtida energisystem bör nedbringas till ett minimum. Exempel på viktiga energirelaterade miljöfrågor är balansen mellan utnyttjandet och tillväxten av biomassa som används som brännved, minskning av luftföroreningarna i tätorter samt klimatförändring.

44. Parterna skall ha som mål att diversifiera energiförsörjningen och minska det relativa beroendet av importerade fossila bränslen genom användning av inhemska energiresurser där detta är ändamålsenligt ur social, miljömässig och ekonomisk synpunkt. Genom begränsning av tillväxten i den framtida användningen av fossila bränslen förbättras framtidsperspektiven för en säkrad energiförsörjning för alla parter.

45. Ett vidsträckt mål är att öka effektiviteten i framställning, distribution och användning av energi i alla dess former.

46. Parterna erkänner betydelsen av hållbar energi som ett verktyg för att uppnå en hållbar utveckling, där energi inte betraktas som en råvara utan som en tjänst för förbättring av utkomstmöjligheterna. Mot bakgrund av att de stora elproduktionsanläggningarna nu till övervägande del ägs av internationella finansiella institut och den privata sektorn erkänner parterna vikten av decentraliserade, användarfokuserade åtgärder och lägger särskild tonvikt vid förnybara energikällor och teknik för energieffektivitet hos konsumenterna.

47. Som en övergripande fråga skall hållbar energi integreras i bredare politik och projekt för utvecklingssamarbete (landsbygdsutveckling, vatten, hälsa, utbildning, kommunikations- och informationsteknik, transport etc.).

48. En prioritering skall vara att utveckla den interna kapaciteten i AVS-staterna att uppnå politiska mål. Den institutionella kapaciteten och kompetensen skall förbättras genom utvecklingssamarbetet så att energianalys, planering samt utveckling av lämplig politik och gynnsamma rambetingelser för investeringar möjliggörs.

49. En konkurrenskraftig energisektor skall främjas genom utveckling av ändamålsenliga strategier och rambetingelser och av lämplig kapacitet; den privata sektorn bör spela en viktig roll genom att finansiera utveckling på energiområdet.

50. Parterna erkänner det civila samhällets betydelse för genomförandet av hållbara mål på energiområdet. Det är viktigt för uppnående av målen att partnerskap utvecklas mellan olika aktörer (offentlig förvaltning, den privata sektorn, det civila samhället och bidragsgivare).

51. Regional utveckling skall i lämpliga fall utnyttjas. Bland de potentiella fördelarna ingår en förbättring av den ekonomiska stabiliteten liksom stordriftsfördelar.

52. Tekniskt och finansiellt bistånd skall ges för att understödja de prioriteringar som anges i de vägledande programmen.

53. Kapacitet skall utvecklas för att möjliggöra att frågan om hållbar energi integreras på alla nivåer av utvecklingssamarbetet.

54. Partnerskap mellan olika aktörer (offentlig förvaltning, den privata sektorn, internationella finansiella institut, det civila samhället etc.) skall uppmuntras för att möjliggöra finansiering och genomförande av decentraliserade åtgärder.

55. Samordningen mellan givarna skall stärkas så att effektiviteten i utvecklingssamarbetet på energiområdet förbättras. Ett möjligt tillvägagångssätt är partnerskapsavtal mellan EU och AVS-staterna om institutionellt och politiskt stöd för energisektorn.

2.6. Handels- och företagsutveckling

2.6.1. Utveckling av handel

56. Alla parter erkänner att det är nödvändigt att säkerställa att AVS-staterna kan dra största möjliga nytta av bestämmelserna i detta avtal och får delta på mest gynnsamma villkor på gemenskapens marknad, hemmamarknaden samt subregionala, regionala och internationella marknader genom diversifiering och genom ökning av värdet och volymen av AVS-staternas handel med varor och tjänster.

57. I detta syfte skall särskild omsorg ägnas åt att se till att tillräcklig vikt läggs vid behovet av att det omgår ett element av affärsmässig analys och handelsutveckling i instrument som är avsedda att stödja utvecklingen av den privata sektorn och i synnerhet i samband med initiativ till stöd för små och medelstora företag.

58. Inom dessa program och med förbehåll för resultaten av en sådan analys skall följande specifika verksamheter kunna komma i fråga för stöd:

* Exportfrämjande och marknadsföringstekniker för förbättring av AVS-staternas exportresultat.

* Utveckling i AVS-staterna av intern kapacitet, informationssystem och medvetenheten om handelns roll och betydelse i den ekonomiska utvecklingen.

* Stärkande av infrastruktur för handeln och i synnerhet stöd till AVS-staternas ansträngningar att utveckla och förbättra stödjande tjänsteinfrastruktur, för att säkerställa en effektiv distribution av varor och tjänster och för att möjliggöra en ökning av AVS-staternas export.

* Utveckling av mänskliga resurser och yrkeskunskaper inom handel och tjänster.

* AVS-staternas ansträngningar att utveckla och förbättra sina produkters kvalitet, anpassa dem till marknadens krav och bredda sina avsättningsmöjligheter.

* AVS-staternas ansträngningar att mera effektivt tränga in på marknaderna i tredje land.

* Åtgärder för marknadsutveckling, däribland ökade kontakter och ökat informationsutbyte mellan ekonomiska aktörer i AVS-staterna, i gemenskapens medlemsstater och i tredje land.

* Stöd till AVS-staterna och företagen i dessa stater när det gäller tillämpningen av modern försäljningsteknik i produktionsinriktade sektorer och program på sådana områden som landsbygdsutveckling och jordbruk.

59. Därutöver bekräftar parterna att villkoren för övergångsperioden för det nuvarande utvecklingsprogrammet för handel enligt bilaga 20 i den fjärde AVS-EG-konventionen skall grundas på bestämmelsen i det här avtalet beträffande en utvecklingsstrategi för den privata sektorn. I detta avseende skall den fasta kapaciteten byggas upp eller stärkas på mellannivå i minst tre avseenden:

* Utveckling av de lokala stödstrukturernas möjligheter att erbjuda hjälp på mikroekonomisk nivå (direkt bistånd till företag).

* Utveckling av de lokala stödstrukturernas möjligheter att erbjuda hjälp på mesonivå (stärkande av och bidrag till rationalisering av mellanliggande strukturers leveranssystem i syfte att stödja företagens och den privata sektorns utveckling).

* Stärkande av den politiska dialogen i fråga om innehåll och processer.

2.6.2. Företagsutveckling

60. Båda parter erkänner behovet av att genom integrerade och enhetliga initiativ stödja företagsutveckling i AVS-staterna i syfte att avsevärt förbättra grundvalarna, såväl på makronivå som på mikronivå, för konkurrenskraft. Åtgärderna för att främja företagsutveckling skall bl.a. omfatta följande:

* Förbättring av kvaliteten på och tillgängligheten till finansiella tjänster för privata företag och sparare i AVS-staterna. Målet för detta bistånd skulle inte bara vara att skaffa finansiering för bestämda projekt och ge bidrag för upprättande av speciella kreditprogram, utan också att bidra till att de lokala finanssektorerna varaktigt stärks. Insatserna skulle därför inte bara kunna omfatta lån och eget kapital i enskilda projekt samt "globala lån" som förmedlas genom lokala finansiella institut, utan också medverkan vid utveckling av nyskapande lokala finansiella tjänster och kapitalmarknadstjänster, tecknande av lokala obligations- och värdepappersemissioner samt garantier för lokal och extern upplåning och för lokal finansiering. Vid utvecklingen av dessa tjänster måste effektivitet och livskraft hos de finansiella instituten eftersträvas och snedvridning av marknaden undvikas. Lämpliga åtgärder för uppbyggnad av institutioner och resurser måste fastställas för att dessa mål skall kunna uppnås.

* Uppbyggnad av kapaciteten hos lokala leverantörer av professionella, tekniska, administrativa och kommersiella stödtjänster och uppmuntran av företagen att använda dem. Detta skall innefatta stöd till företagen för definition, bedömning och genomförande av projekt och lösning av process- och marknadsföringsproblem som de ställs inför. Lokala privata och marknadsbaserade tjänsteföretag skall också främjas och göras mera tillgängliga för lokala företag. Ett tillvägagångssätt som utmärks av efterfrågestyrning och kostnadsfördelning skall utgöra regeln vid tillhandahållandet av dessa tjänster, där givare och staten huvudsakligen fungerar som förmedlare och inte som den som direkt tillhandahåller tjänsten. För att bästa möjliga resultat skall kunna garanteras måste en lämplig uppsättning indikatorer noga övervägas. Dessa indikatorer måste ta hänsyn till de olika målen beträffande räckvidd, kostnadseffektivitet och inverkan på företagen och på samhällsekonomisk nivå.

* Fortsatt stöd till initiativ som bidrar till utveckling och överföring av teknik, kunnande och de bästa lösningarna i alla frågor som gäller företagsledning. Stöd skall även ges till export- eller investeringsfrämjande organ som kan spela en roll när det gäller landets möjligheter att dra till sig utländska investeringar. En förstärkning av deras resurser är en viktig faktor för AVS-staternas integration i världsekonomin.

* Mobilisering av privat sparande, såväl inhemskt som internationellt, för finansiering av privat företagande i AVS-staterna. Detta skall ske genom

(a) understödjande av lokala finansinstitut och tjänster som mobiliserar lokalt sparande och slussar det till investeringsfinansiering,

(b) samfinansiering av utländska investeringar och tillhandahållande av garantier och andra instrument för riskdelning och riskminskning som kan stimulera inflödet av direktinvesteringar och portföljinvesteringar,

(c) hjälp till AVS-staterna att bli mera attraktiva som värdländer för utländska investeringar, samt

(d) stärkande av dialogen med den privata sektorn i Europa och förbättring av informationen om EG-stödda initiativ.

* Understödjande av mikroföretag och producenter i den informella sektorn. Detta mål skall huvudsakligen eftersträvas genom uppmuntrande av utvecklingen av en marknad för finansiella tjänster och tillhandahållandet av icke-finansiellt bistånd anpassat till de fattigas och framför allt kvinnornas behov. Syftet bör inte vara att ge direktfinansiering till småföretag och mikroföretag, utan att stärka lokala institut för mikrofinansiering så att de blir i stånd att betjäna de utvalda marknaderna enligt effektivitetsprincipen. Vid genomförandet av dessa åtgärder måste mikrofinansieringsinstitutens livskraft beaktas. Soliditetsbedömningar av instituten för mikrofinansiering är en viktig uppgift. Det blir därigenom möjligt att identifiera de rätta organisationerna att samarbeta med.

2.6.3. Rättvis handel

61. Rättvis handel är ett utvecklingsorienterat initiativ som bygger på handelsförbindelser och förbättrade handelsmöjligheter som medel för att överbrygga gapet mellan industriländer och utvecklingsländer, göra det möjligt för producenter bland missgynnade grupper i utvecklingsländerna att fånga upp och utnyttja de möjligheter som bjuds genom global handel samt underlätta integrationen av utvecklingsländerna i världsekonomin.

62. Initiativ på området rättvis handel ger konsumenterna möjlighet att bidra till en varaktig ekonomisk och social utveckling i utvecklingsländerna genom sina köpbeslut och därmed att bidra till minskad fattigdom.

63. Rättvis handel syftar till att producenterna skall få ett skäligt pris och en skälig andel av eventuell vinst. Rättvis handel syftar vidare till att bidra till att det skapas förutsättningar för ett förbättrat socialt skydd och miljöskydd i utvecklingsländerna. Rättvis handel handlar om direktköp, skäligt pris, förskottsbetalning, långfristiga och stabila relationer med producenterna, produktionsvillkor i enlighet med ILO:s konventioner beträffande arbetstagares rättigheter och respekten för miljön, inbegripet hållbara produktionsmetoder. Deltagande i program för rättvis handel är emellertid frivilligt och alla länkar mellan producenterna och marknaden tillkommer via privata initiativ.

64. Genom samarbetet skall stöd, finansierat med budgetmedel eller med medel från Europeiska utvecklingsfonden, ges till producentgrupper i utvecklingsländerna och till icke-statliga organisationer inom EU. Stödet skall användas för att finansiera lanseringen av nya produktsortiment, kampanjer för konsumentinformation, utbildningsverksamhet och kapacitetsuppbyggnad.

2.7. Utveckling av tjänster

2.7.1. Sjötransport

65. Åtgärder för att utveckla och främja kostnadseffektiva och ändamålsenliga sjötransporttjänster i AVS-staterna skall främjas och stödjas inom ramen för de utvecklingsstrategier som parterna enats om; detta kan omfatta åtgärder för att

* uppmuntra den privata sektorn i AVS-staterna att investera i sjötransportsektorn i syfte att öka den lokala privata sektorns engagemang i sjöfartsaktiviteter,

* stödja utvecklingen av kusttrafiknät som gynnar handeln inom regioner,

* främja effektiv utveckling av och resurser för hamnar, särskilt med tanke på att uppnå kostnadseffektivitet och kortare liggtider,

* främja effektiv sjötransport av gods till ekonomiskt och affärsmässigt motiverade fraktsatser,

* stödja genomförandet av sund politik och sunda konkurrensregler,

* främja regionala program för sjötransport och utveckling av handeln, inbegripet understödjande av regional och subregional integration.

* Parterna förbinder sig att främja sjösäkerhet, besättningarnas säkerhet samt förebyggande av miljöföroreningar.

2.7.2. Flygtransport

66. AVS-staterna och EU erkänner betydelsen av stabil, säker och effektiv flygtransport för den ekonomiska och sociala utvecklingen och för utvecklingen av handeln med varor och tjänster dem emellan.

67. De skall därför stärka sitt samarbete på detta område för att säkerställa en stadig förbättring och tillväxt av flygtrafiken för att främja handel och turism och export till gemenskapsmarknaden av jordbruksprodukter med högt ekonomiskt värde.

68. I detta syfte skall de främja AVS-staternas kontinuerliga delaktighet i internationell flygtransport. Vidare skall de undersöka möjligheterna att reformera och modernisera AVS-staternas lufttransportsektorer, främja lönsamheten och konkurrenskraften, uppmuntra ökade investeringar och ökat engagemang från den privata sektorn liksom ökat utbyte av kunskaper och god affärssed samt se till att passagerare och exportörer i alla länder får tillgång till globala flygtransportnät.

69. De skall betona vikten av garanterad säkerhet inom flygtransportsektorn och nödvändigheten av att införa och följa relevanta internationella standarder. I detta syfte skall EU, i enlighet med bestämmelserna i detta avtal, hjälpa AVS-staterna att införa flygsäkerhetssystem, inbegripet CNS/ATM-systemet, och säkerhet på flygplatser, att förbättra de civila luftfartsmyndigheternas förmåga att hantera alla aspekter av driftsäkerhet inom sitt ansvarsområde och att utveckla infrastrukturer och mänskliga resurser och noga tillse att alla åtgärder som vidtas på detta område är grundade på råd från relevanta internationella organisationer och att de är effektiva och hållbara på lång sikt.

70. AVS-staterna och EU erkänner behovet av att säkerställa att minimerandet av flygtransporternas miljöpåverkan uppmärksammas tillräckligt. De skall arbeta tillsammans mot detta mål.

71. AVS-staterna och EU erkänner att regionala lösningar ger utrymme för bättre kostnadseffektivitet och skalekonomi på många områden inom flygtransport. I detta syfte skall EU stödja och uppmuntra åtgärder på regional nivå där detta är lämpligt.

2.7.3. Utveckling av turism

72. Parterna är eniga om att utvecklingen av turistnäringen, med tanke på dess betydelse för den internationella handeln och exporten av tjänster, i hög grad kommer att bidra till utvecklingsländernas integrering i världsekonomin.

73. Turismens bidrag till en hållbar utveckling är beroende av följande:

* De lokala myndigheternas förmåga att planera och leda turismens utveckling med beaktande av alla ekonomiska, sociala och kulturella aspekter och miljöaspekter samt eventuella nackdelar.

* Industrins åtagande att hålla fast vid principerna och praxis för en hållbar utveckling på en öppen och konkurrensutsatt marknad.

74. Med sikte på förverkligande av utvecklingsmålen skall samarbetet syfta till att bidra till att skapa förutsättningar för att turismens bidrag till värdlandets ekonomiska och sociala utveckling kan bli så stort som möjligt och att faktiska eller potentiella skadliga effekter kan bli så små som möjligt. Program med anknytning till turism skall därför bidra till att säkerställa att initiativ på det området är inriktade på följande:

* Främjande av en hållbar utveckling av turismen och hållbar praxis på miljöområdet.

* Hjälp till de offentliga myndigheterna i deras planering, förvaltning och uppföljning (genom att stödja utvecklingen av rättsliga och institutionella ramar, utvecklingen av mänskliga resurser, skyddet av kulturarvet och infrastruktur samt information och kommersiell organisation).

* Utveckling och expansion av infrastruktur.

* Produktdiversifiering och produktförbättring.

* Konsolidering av turistnäringen i en öppen och konkurrensutsatt marknadsekonomi (genom att främja samarbete inom den privata sektorn och direktstöd till små och medelstora företag).

* Turismens komplexa och dynamiska karaktär, i förening med de olika utvecklingsländernas utvecklingsnivå inom denna sektor, innebär att det inte finns några typiska problem eller typiska lösningar. Stödets art och omfattning kommer därför att variera beroende på hur långt utvecklingen av turismen har nått i det berörda landet och särskilda lokala behov.

75. Parterna erkänner att den ledande principen för utveckling av en livskraftig sektor med turistprodukter av hög kvalitet skall vara bevarande av den sociala och kulturella strukturen, liksom av naturen och den arkitektoniska miljön, samt främjande av konkurrenskraft och öppna marknader. I detta syfte skall samarbetet omfatta följande:

* Stöd till den privata sektorn på detta område inriktat på förbättring av partnerskapet mellan företag och verksamhetsgrenar som har anknytning till turism och främjande av sektorsövergripande åtgärder för små och medelstora företag i allmänhet.

* Stöd till myndigheter och regeringar inriktat på upprättande av rättsliga och institutionella ramar, utveckling av mänskliga resurser och av den offentliga infrastrukturen, skydd och utveckling av natur- och kulturarv samt modernisering av metoder och instrument för marknadsföring av destinationslandet.

76. Parterna anser att ett nära samråd mellan organisationer i den offentliga och den privata sektorn skall främjas vid utvecklingen av politik och strategier.

2.7.4. Telekommunikation och informationssamhället

77. Samarbetet skall på detta område bland annat omfatta följande:

* Främjande av samråd mellan lämpliga telekommunikationsorgan i AVS-staterna och EU i syfte att främja utvecklingen av en konkurrenspräglad telekommunikationsmiljö som kan bidra till minskade skillnader mellan priser och kostnader.

* Upprättande av en dialog om olika aspekter av informationssamhället, inbegripet regleringsaspekter och kommunikationspolitik.

* Informationsutbyte och eventuellt tekniskt bistånd avseende reglering, standardisering, överensstämmelseprovning, certifiering av informations- och kommunikationsteknik samt frekvensanvändning.

* Spridning av ny informations- och kommunikationsteknik och utveckling av nya funktioner, särskilt avseende samtrafik mellan näten och kompatibilitet mellan tillämpningarna.

* Främjande och genomförande av gemensam forskning inom nya teknikområden som rör informationssamhället.

* Utformning och genomförande av program och politik för att höja medvetenheten om informationssamhällets ekonomiska och sociala fördelar.

78. Parterna erkänner den roll som informations- och kommunikationsteknik spelar när det gäller att främja AVS-staternas integration i världsekonomin och när det gäller förverkligandet av deras sociala och ekonomiska utvecklingsmål. Parterna skall ha som mål att göra det möjligt för AVS-staterna att aktivt behärska den nya tekniken. Ändamålsenliga offentlig-privata partnerskap är viktiga för att bestående resultat skall kunna uppnås.

79. Parterna skall följa följande principer när de bistår AVS-staterna i deras ansträngningar att bemästra de utmaningar som informations- och kommunikationstekniken ställer dem inför:

* En kombination av reglering, konkurrens och privatisering för att klart avgränsa den offentliga respektive den privata sektorns kompetensområden.

* Framförhållning från myndigheternas sida när det gäller att åtgärda orättvisor och eventuella negativa följder.

* Ett tillvägagångssätt vid utformning av politiken som innebär ökad delaktighet av de berörda parterna.

* Ett tillvägagångssätt vid utveckling av sektorn som präglas av efterfrågestyrning.

80. Prioriterade områden för samarbetet på informationssamhällets område skall vara att

* främja upprättandet, under medverkan av de berörda intressenterna, av nationella planer och av regelverk som främjar informations- och kommunikationsteknik, i syfte att öka de privata investeringarna, utveckla infrastruktur och tjänster av bättre kvalitet samt främja generell tillgång, till exempel genom särordningar för lokala samfund,

* hjälpa AVS-staterna att förbättra sin effektivitet och öppenhet med hjälp av ny teknik när det gäller att tillhandahålla offentliga tjänster inom utbildning, hälsovård, miljö, kunskap på utvecklingsområdet osv., liksom när det gäller ökad information till medborgarna och ökat deltagande från medborgarnas sida i det offentliga livet,

* stödja regionalt samarbete mellan AVS-staterna för att höja deras medvetenhet om och reaktioner på den globala tekniska utvecklingen; främja antagandet av internationella standarder för att säkerställa samtrafikförmåga och driftskompatibilitet,

* öka medvetenheten bland centrala aktörer i det civila samhället om de möjligheter den nya tekniken erbjuder beträffande möjligheterna att nå ekonomiska och sociala mål, inbegripet erfarenhetsutbyte och förmedling av de bästa metoderna för spridning av tillämpningar inom informations- och kommunikationsteknik,

* kraftfullt understödja ett utbildningsprogram i informations- och kommunikationsteknik för att hjälpa AVS-staterna att ta itu med med nya frågeställningar i fråga om reglering, teknik och innehåll,

* stödja aktiva insatser från myndigheternas sida för att främja användningen av informations- och kommunikationsteknik som hjälpmedel för aktörerna i decentraliserat samarbete, inbegripet de som söker tillgodose de fattigas, kvinnornas och etniska minoriteters behov, samt

* underlätta AVS-staternas aktiva deltagande i internationella förhandlingar och förfaranden inom området informations- och kommunikationsteknik.

2.8. Utveckling av råvarusektorn

81. Detta samarbetsområde nämns för ordningens skull. Specifika texter kommer att utarbetas på Ministerrådets begäran beroende på samarbetets framtida behov.

3. SOCIAL OCH MÄNSKLIG UTVECKLING

3.1. Undervisning och utbildning

82. En ändamålsenlig och effektiv undervisnings- och utbildningspolitik är av avgörande betydelse för utvecklingsprocessen. Välutbildad och kvalificerad arbetskraft bidrar direkt till att höja den totala produktiviteten, stärka den ekonomiska tillväxten, utrota fattigdomen och till sist förbättra levnadsstandarden för befolkningen i AVS-staterna. Rätt utformade, målinriktade och genomförda utbildningsprojekt och utbildningsprogram kan också på ett effektivt sätt bidra till att undanröja hindren för människors möjligheter till ett nyttigt och produktivt liv i det egna samhället.

83. I syfte att söka tillgodose omedelbara och förutsebara utbildningsbehov skall samarbetet syfta till att understödja AVS-staternas ansträngningar att

a) etablera och utvidga utbildningsinrättningar, särskilt sådana av regional natur,

b) omstrukturera sina utbildningsinrättningar och utbildningssystem, modernisera läroplaner, metoder och teknik samt reformera sina grundläggande utbildningsinstitutioner och utbildningssystem, särskilt genom tillhandahållande av en allmän grundskoleutbildning och anpassning av importerade system såväl som infogande av dessa i utvecklingsstrategierna,

c) uppmuntra lämplig utbildningsverksamhet, särskilt läs- och skrivkunnighetsprogram samt program för icke-traditionella utbildningsformer, för funktionella och yrkesmässiga syften, såväl som programkomponenter som ökar illitterata människors möjligheter och status,

d) utbyta erfarenhet med gemenskapen i fråga om undervisning i läs- och skrivkunnighet, främja och stödja kvinnors deltagande och integration i undervisning och utbildning samt ge mindre privilegierade delar av befolkningen på landsbygden tillgång till undervisning och utbildning,

e) främja utbildning av instruktörer, undervisningsplanerare och specialister i pedagogik och tillhandahålla nödvändigt undervisningsmaterial, samt

f) ta initiativ till sammanslutningar, partnersamverkan, utbyte och överföring av lärare, studenter, information och teknik mellan universitet och institutioner för högre undervisning i AVS-staterna och gemenskapen.

84. Gemenskapen och medlemsstaterna skall anslå ytterligare medel till stöd för undervisning och utbildning, såväl i absoluta tal som relativt sett.

85. Problem inom utbildningssektorn måste analyseras för varje land för sig.

86. Gemenskapens och medlemsstaternas bistånd till undervisning och utbildning i AVS-staterna skall utformas så att det stöder dessa länders egna ansträngningar, inte ersätter lokala initiativ.

87. Ordningar på detta område måste vara långsiktigt hållbara.

88. Program som finansieras inom ramen för makroekonomiska reformer måste stämma överens med AVS-staternas långsiktiga prioriteringar på utbildningsområdet och får inte ersätta dessa.

89. Ett sektorsinriktat tillvägagångssätt skall prioriteras när detta kan ersätta "traditionella" projekt.

90. Undervisningens kvalitet skall förbättras likaväl som dess kvantitet.

91. Förbättrade utbildningsmöjligheter för missgynnade grupper, särskilt kvinnor och flickor, skall prioriteras.

92. Stöd för planering och administration av utbildning enligt ett sektorsinriktat tillvägagångssätt skall ges hög prioritet (institutionell utveckling).

93. Aktörerna inom utbildningsverksamhet skall engageras i planering och genomförande.

94. Nya metoder och reformer inom utbildningen skall stödjas genom samarbetet; utbildning av lärare skall prioriteras.

95. Vid beviljandet av stöd skall gemenskapen och medlemsstaterna sträva efter samordning och komplementaritet med övriga viktiga givare inom ramen för ett lämpligt program för mottagarlandet.

96. Undervisnings- och utbildningsåtgärder skall i första hand genomföras i den mottagande AVS-staten eller regionen. Vid behov får de dock genomföras i en annan AVS-stat eller i någon av gemenskapens medlemsstater. När det gäller specialiserad utbildning som är särskilt lämpad för AVS-staternas behov får emellertid utbildningsprogram undantagsvis genomföras i ett annat utvecklingsland.

3.2. Vetenskapligt och tekniskt samarbete samt forskningssamarbete

97. Samarbetet betröffande vetenskap och teknik skall syfta till att stödja AVS-staternas ansträngningar att uppnå egna vetenskapliga och tekniska färdigheter, att behärska den teknik som de behöver för sin utveckling och att medverka aktivt i modern vetenskaplig, miljömässig och teknisk utveckling; det skall vidare syfta till att målinrikta forskningen på att finna lösningar på ekonomiska och sociala problem och till att förbättra folkets livskvalitet och välbefinnande.

98. Betydelsen av kunskaper när det gäller att lösa lokala utvecklingsfrågor och stärka ekonomiernas konkurrenskraft erkänns i allt högre grad av alla samhällen och stater. För att kunskap skall kunna genereras, assimileras, spridas och tillämpas krävs ökade resurser på alla nivåer.

99. Under de senaste åren har framsteg gjorts när det gäller utveckling av strategier för att förbättra effektiviteten i de statliga insatserna inom forskning och teknisk utveckling. Dessa strategier är inriktade på att skapa ett politiskt klimat som

* främjar samordning av forskningsinsatser,

* innebär att det skapas en plattform för upprättande av program och tidsplaner, där politiska beslutsfattare, forskarsamfundet, den privata sektorn och det civila samhället ingår,

* främjar offentlig-privata partnerskap, samt

* bidrar till reformeringen av undervisningssystemen.

100. Integreringen av forskningsinsatser och andra kunskapsrelaterade insatser inom de olika sektorsinriktade, regionala eller tematiska programmen intar vidare en central plats i de texter som de olika EG- och AVS-organen antagit.

101. Inom ramen för internationella initiativ, slutligen, såsom det globala partnerskapet för kunskap, framhålls det omedelbara behovet av att främja bevarandet och utnyttjandet av inhemskt och lokalt kunnande i en värld där en allt större del av informationen kommer utifrån.

102. I detta syfte skall samarbetet bidra till

a) utformning och genomförande av projekt och program för forskning och utveckling vilka har upprättats av AVS-staterna, är integrerade i annan utvecklingsverksamhet och ligger i linje med det berörda folkets behov och levnadsvillkor,

b) upprättande och främjande av aktiviteter som syftar till konsolidering av ändamålsenlig inhemsk teknik och till införskaffande och anpassning av lämplig utländsk teknik, särskilt teknik från andra utvecklingsländer, som är förenlig med AVS-staternas särskilda behov,

c) främjande av tekniskt och vetenskapligt samarbete mellan AVS-staterna, mellan dessa och andra utvecklingsländer samt mellan AVS-staterna och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater samt understödjande av forsknings- och utvecklingsenheter, särskilt på regional nivå, så att de relevanta vetenskapliga och tekniska resurser som de eventuellt förfogar över kan utnyttjas på bästa sätt, samt

d) understödjande av planerings- och utvecklingspolitik, främjandestrukturer och institutioner i AVS-staterna som stöder utvecklingen av inhemsk innovationsförmåga och gör företagen till dynamiska konkurrenter.

103. För att det skall bli möjligt att bygga på pågående satsningar och förbättra synergismen mellan de insatser som görs av olika partner skall även i fortsättningen partnerskap mellan alla samhällsgrupperr, såväl användare som "alstrare" av kunskap, främjas inom ramen för samarbetet mellan AVS-staterna och EG, på grundval av en alltmer ingående analys av de forskningsresurser och forskningsbehov som finns. Tyngdpunkten i samarbetet skall läggas vid utarbetandet av breda gemensamma strategier och program som låter var och en av parterna spela sin egen roll.

104. Programmen inom ramen för partnerskapet skall om möjligt bygga på samarbetet inom ramen för de ramprogram för forskning som handhas av generaldirektoratet för forskning och teknisk utveckling.

105. Tillämpning av vetenskap och teknik är i dagens globala marknadssituation av väsentlig betydelse för en hållbar ekonomisk och social utveckling och för skyddet och bevarandet av miljön och naturtillgångarna. Det är viktigt för utvecklingen att vetenskap och teknik hanteras skickligt. För att hjälpa AVS-staterna att öka sin kompetens och sakkunskap på dessa områden skall samarbetet syfta till att stödja deras ansträngningar att

a) skapa och utveckla den vetenskapliga och tekniska infrastruktur, yrkesskicklighet och kunskapsbas som krävs för att det skall bli möjligt att förvärva, anpassa och ta fram miljövänlig teknik och stärka företagsamhetsandan,

b) bygga upp kapaciteten på teknik- och telematikområdet, i synnerhet som stöd för ansträngningarna att anskaffa och installera informationstekniska system och för utvecklingen av effektiva telematiknät, däribland internationell finansiell information, samt

c) främja kapacitetsuppbyggnad i fråga om teknisk innovation och forskning och utveckling (FoU).

3.3. Hälsa och näring

106. Samarbetet avseende hälsa och näring skall syfta till att underlätta tillgången till adekvat hälsovård och näring för hela befolkningen, för att därigenom främja jämlikhet och social rättvisa, lindra lidanden, minska den ekonomiska bördan av sjukdomar och död samt befrämja gemenskapens effektiva medverkan i verksamhet som syftar till förbättring av hälsa och välbefinnande.

107. För detta ändamål skall samarbetet inom denna sektor syfta till att understödja funktionella och uthålliga hälso- och näringstjänster som är ekonomiskt överkomliga, kulturellt acceptabla, geografiskt tillgängliga och tekniskt möjliga. Samarbetet skall också syfta till att befrämja en integrerad ansats när det gäller upprättande och upprätthållande av hälso- och näringstjänster baserad på utvidgning av den förebyggande vården, förbättring av behandlingsvården, tillgång till säkert vatten och tillräcklig hygien, en näringsmässigt väl avvägd kost samt komplementaritet mellan sjukhusbaserade tjänster och grundläggande vårdtjänster, i överensstämmelse med politiken för primärvård och näringstillförsel.

108. Genom samarbetet inom hälsosektorn kan stöd ges för

a) planering och förvaltning av hälsosektorn, däribland förstärkning av statistik- och informationssystemen, samt utformning av strategier för finansiering av hälsovården på nationell och regional nivå och på distriktsnivå,

b) upprättande och främjande av program för integrering av traditionell medicin i modern hälsovård,

c) genomförande av väsentliga program och strategier beträffande läkemedel,

d) utbildning, inom ramen för ett allmänt personalutbildningsprogram, av personal alltifrån hälsovårdsplanerare, administratörer, förvaltningspersonal och specialister till personal som arbetar på fältet,

e) upprättande, genomförande och förbättring av program för integrering av politiken för näringstillförsel i den allmänna hälsovårdspolitiken,

f) åtgärder för att göra hushållsvattnet säkrare och sörja för en hållbar och rättvis tillgång till vatten i tillräcklig mängd och av tillräckligt god kvalitet, till en rimlig kostnad,

g) utbildnings- och informationsprogram och kampanjer inriktade på utrotning av endemiska sjukdomar, förbättring av miljöhygienen samt bekämpning av narkotikaanvändning, spridning av sexuellt överförbara sjukdomar och andra hälsogissel, som led i integrerade hälsovårdssystem, samt

h) uppbyggnad och upprätthållande av forskningsinstitut, universitetsinstitutioner och specialistskolor i AVS-stater, i synnerhet inom området för allmän hälsovård och näringstillförsel.

109. I syfte att minska fattigdomen skall följande prioriteras inom ramen för samarbetet:

* Åtgärder för att möjliggöra antagandet av nationell politik och nationella strategier.

* Skapandet av en hälsovänlig miljö.

* Understödjande av en reform av vårdsystemen; detta kan ske genom avhjälpande av strukturella obalanser i systemen genom en bättre ansvarsfördelning mellan de olika aktörerna, i synnerhet mellan den offentliga och den privata sektorn, och genom främjande av offentlig-privata partnerskap.

* Utveckling av finansiella system som möjliggör mobilisering av resurser som bidrar till att säkerställa större rättvisa.

* Utveckling, som ett prioriterat mål, av planer i syfte att förbättra vårdkvaliteten i tätorter och glesbygdsområden.

110. Stöd skall huvudsakligen ges som led i ett sektorsinriktat arbetssätt och skall uppmuntra AVS-staternas ägarskap, institutionellt stöd, en dialog om alla aspekter av hälsovårdspolitiken och ett sektorsövergripande arbetssätt, engagemang från alla aktörers sida, prioritering av en utökning av grundläggande tjänster och av dessa tjänsters kvalitet samt samordning och komplementaritet med andra givare.

* Tillgång till livsviktiga läkemedel har fortfarande hög prioritet.

* Stödet skall i första hand inriktas på de fattigaste delarna av befolkningen.

* Ökade investeringar i skapandet av kunskap och stöd för institutionell utveckling skall uppmuntras på nationell och regional nivå.

3.4. HIV/AIDS

111. När det gäller kampen mot aids skall samarbetet inriktas på följande strategiska mål och prioriteringar :

* Att i största möjliga utsträckning eliminera epidemins spridning genom att undvika att diskriminera och utesluta personer som löper risk att smittas, smittade personer och personer som redan är sjuka genom att

- genomföra åtgärder beträffande sexualundervisning och hälsa och tillgången till skyddsmedel,

- i högre grad uppmärksamma missgynnade grupper och regioner.

* Att hjälpa hälsovårdssystemet att klara av den ytterligare börda som aids utgör.

* Att minska epidemins följder för den sociala och ekonomiska utvecklingen.

* Att öka forskningsrönen om aids - och dess spridning - och utvidga de möjliga åtgärderna och deras tillämpning på genomförande- och uppföljningsnivå.

* Att öka sammanhållningen, samordningen och komplementariteten med medlemsstaterna och andra viktiga givare, i synnerhet UNAIDS, Världsbanken och bilaterala givare. Samordning skall ske på grundval av följande principer:

- Åtgärderna måste inriktas på riskbeteenden men också på de bakomliggande samhällsekonomiska faktorer som skapar specifika riskmiljöer.

- Åtgärderna skall vara specifika och beakta genusaspekten.

- Åtgärderna skall grundas på en strategi för social inlärning som inte är tvingande och som främjar respekten för mänskliga rättigheter och värdighet.

- Åtgärderna skall inte handhas ovanifrån utan grundas på att enskilda och samhällen får möjlighet att själva ta ansvar.

- Åtgärderna skall ingå i en bredare ram som är anpassad till den nivå som epidemin har nått; motåtgärder måste snabbt mobiliseras.

- Åtgärderna skall göra det möjligt för staten, kommunerna och de enskilda att minimera epidemins spridning samtidigt som de förhindrar diskriminering och uteslutning av personer i riskzonen, smittade personer och personer som redan är sjuka genom att aids behandlas som ett problem som rör flera sektorer och en fråga som kräver en särskild form av åtgärder.

112. Parterna skall genom sitt samarbete undersöka möjligheten att skapa nya solidaritetsmekanismer och överväga flera olika lösningar; de skall överväga möjligheterna att finansiera vården, inbegripet antiretrovirus, i utvecklingsländerna och samtidigt undersöka aspekter såsom teknisk osäkerhet, relativa prioriteringar, priser och allmänintresset. Möjligheten att ta fram vaccin och mikrobicider och sedan skapa en fond för inköp av dessa produkter diskuteras för närvarande och åtnjuter brett stöd.

113. Möjligheterna av ett ytterligare, särskilt bidrag från Europeiska gemenskapen för att hjälpa vissa länder att köpa livsviktiga produkter skall också övervägas, samtidigt som den privata sektorn skall uppmuntras till fortsatta investeringar i forskning om vaccin och mikrobicider och till att ställa medel till förfogande för inköp av dessa produkter.

3.5. Befolkning och familjeplanering

114. Samarbetet skall inom området för befolkning och familjeplanering framför allt omfatta understödjande av politik och strategier som syftar till förbättring av primärvård, reproduktiv hälsa och familjeplanering samt till förhindrande av kvinnlig könsstympning. Antagandet av effektiv och ändamålsenlig politik och strategier på dessa områden är av avgörande betydelse för AVS-staterna om de skall kunna bryta den onda cirkeln av fattigdom och utrota den för gott.

115. För detta syfte skall samarbetet inriktas på följande:

a) Att förbättra tillgången till säkra, effektiva, överkomliga och kulturellt acceptabla metoder för födelsekontroll.

b) Att förhindra sjukdom och dödsfall i samband med graviditet och förlossning.

c) Att stödja och skydda mödrar och barn i befolkningen i dess helhet.

d) Att stärka tillgången till lämplig primärvård och rådgivning som gör att kvinnorna får möjlighet att genomgå en säker graviditet och förlossning och som ger den bästa möjligheten för dem att få ett friskt barn.

e) Att förbättra tillgången till och valfrihet vid familjeplanering, inbegripet kontroll över och förhindrande av sexuellt överförbara sjukdomar.

f) Att införliva familjeplaneringen i mödra- och barnhälsovården.

g) Att stärka och förbättra AVS-staternas kunskapsbas och främja och tillämpa de bästa metoderna.

h) Att öka de lokala samhällenas förmåga att delta aktivt i skötseln av den egna invånarnas hälsa; att stärka de operativa hälsovårdssystemen.

i) Att eliminera traditionella sedvänjor som är till men för hälsan, t.ex. kvinnlig könsstympning.

116. Åtgärder för att uppnå ovanstående mål bör infogas i utbildningsprogram och utbildningsprojekt samt i strategierna för planering av hälsovård och markanvändning och skall innefatta följande:

a) Skapande av statistik- och demografitjänster i AVS-staterna eller förstärkning av deras kapacitet på detta område så att det blir möjligt att insamla tillförlitliga data som underlag för formulering av befolknings- och familjeplaneringspolitiken och strategier för denna.

b) Spridning av information till allmänheten om befolkningsfrågor och befolkningspolitik.

c) Utformning, genomförande och utvärdering av lämpliga projekt eller program.

d) Utformning och genomförande av politik för frivillig familjeplanering.

e) Utbildning och omskolning av personal i AVS-staterna som kan medverka i utformning och genomförande av befolkningspolitik och strategier för denna inom olika sektorer.

117. Sådana åtgärder skall utformas under hänsynstagande till lokal, kulturell och social praxis och till lokala ekonomiska förhållanden. De skall utformas och utföras i överensstämmelse med AVS-staternas politik, projekt och program och skall beakta grundläggande mänskliga rättigheter och individens fria val när det gäller familjestorlek, födelseplanering och metoder för familjeplanering.

118. Vid genomförandet av åtgärderna skall särskild hänsyn tas till beröringspunkter och växelverkan mellan demografisk politik och annan relevant politik. Kvinnornas och de unga roll inom dessa olika sociala områden och utvecklingsområden skall betraktas som väsentlig.

119. Följande mål skall eftersträvas genom samarbetet:

* Att främja fastställandet och genomförandet av nationella befolkningsprogram som led i hälsovårdspolitiken.

* Att främja utveckling av system, metoder och medel för en bred informationsspridning.

* Att stödja utveckling av tjänster som förmedlar metoder och medel för familjeplanering.

120. Samarbetet skall syfta till att det skapas ett klimat (politiskt, rättsligt, institutionellt) som främjar en förbättrad familjeplanering och fritt val av antalet barn. Parterna skall inom ramen för samarbetet i synnerhet

* i den politiska dialog som förs med stödmottagarna, mana till att familjeplaneringen utvecklas,

* ge tekniskt bistånd för att hjälpa länderna att utforma en hållbar familjeplaneringspolitik och stärka den institutionella och lokala förvaltningskapaciteten på detta område,

* stärka forskning och utbildning om familjeplanering i Europa och utvecklingsländerna. För att familjeplaneringen skall kunna genomföras under idealiska förhållanden med tanke på ändamålsenlighet och effektivitet skall följande prioriteras:

- Den forskningen på fältet på detta område bör prioriteras.

- Genom en stor satsning på utbildning och undervisning bör det kapital av specialistresurser på detta område som finns i såväl Europa som mottagarländerna stärkas.

- Utvecklingen av de tjänster som erbjuds i fråga om familjeplanering och reproduktiv hälsa bör stärkas genom åtgärder för att underlätta att tjänsterna införlivas i den befintliga hälsovårdspolitiken.

- Ett lämpligare och mera målinriktat finansiellt stöd och tekniskt bistånd bör erbjudas.

- Satsningarna bör koncentreras: Med tanke på de begränsade medlen skadas effektiviteten av alltför splittrade program. Det är därför viktigt att man enas om att koncentrera medlen såväl till geografiska områden som till vissa typer av familjeplaneringsprogram.

- Bistånd kommer i första hand att beviljas länder med hög befolkningstillväxt som uttryckt en tydlig önskan om att genomföra en befolkningspolitik.

- Att förbättra samordningen och komplementariteten med EU:s medlemsstater och andra viktiga givare.

3.6. Kulturell utveckling

121. Samarbetet på det kulturella området skall innefatta en strävan att bevara det kulturella arvet och att främja AVS-staternas folks kulturella identiteter i syfte att underlätta deras framsteg på egen hand, stimulera deras kreativitet och uppmuntra interkulturell dialog. Kultursamarbetet skall också syfta till att uppmuntra samhällena att komma till sin fulla rätt och är ett mycket viktigt sätt att få till stånd ekonomisk och social utveckling. Samarbetet skall syfta till att i dialogens intresse främja utbyte och ömsesidigt berikande och, på jämställd grund, bättre förståelse och större solidaritet mellan AVS-staternas regeringar och folk, å ena sidan, och mellan AVS-staternas och EU-staternas regeringar och folk, å andra sidan.

122. Inom ramen för kultursamarbetet mellan AVS-staterna och EU skall följande beaktas:

* Behovet av att ta hänsyn till den kulturella dimensionen (dvs. alla värderingar, föreställningar, tänkesätt och ageranden) på utvecklingssamarbetets olika nivåer. Kultur betyder här alla värderingar, tänkesätt och ageranden som utgör en mer eller mindre synlig struktur för mänsklig gemenskap. "Att ta hänsyn" är svårt och komplext även om kunnandet finns (exempelvis att ta hänsyn till kvinnornas roll). I de länder som slits sönder av stridigheter kan konstateras att några dessa första försoningstrevare beaktas.

* Erkännande och främjande av ömsesidiga kulturella identiteter mellan AVS-staterna och EU-länderna i en interkulturell dialog. Ömsesidigt berikande av AVS-folken och gemenskapens folk skall gynnas genom främjande av medvetandet om hur folk tillhörande olika kulturer är inbördes beroende.

* Skydd för och utveckling av det kulturella arvet och utveckling av kapacitet inom denna sektor. Det kulturella arvet är själva grunden för ett folks identitet.

* Tillgång till marknaden för AVS-staternas kulturella produkter, i synnerhet för kulturindustrierna.

123. Kulturens ekonomiska betydelse för AVS-staterna skall betonas. Den viktiga roll som denna tredje sektor intar i västvärldens ekonomier förebådar vad som kommer att hända om några år i ekonomierna på södra halvklotet. På global nivå kommer musiksektorn och filmbranschen att vara bland de tio största industrigrenarna.

124. För AVS-staterna är kultur i lika mån en sysselsättningsskapande sektor för lokal utveckling som en faktor för integreringen av deras ekonomi i globala ekonomiska nätverk. I dessa länder har en aktiv ekonomi vuxit upp runt kulturindustrierna, framför allt musik och dekorativ konst (i synnerhet stylism). Den kommer att utvecklas ännu mera genom yrkesinriktning av nätverken och en minsta nivå på rättssäkerheten vad gäller pirattillverkning. En liknande ekonomisk utmaning, om än i mindre skala, finns inom bildkonst, film och scenisk framställning.

125. De ekonomiska möjligheterna är indirekta. Detta gäller särskilt kulturarvet, vars återställande kräver en ekonomi som leds av hantverkssektorn och turismen. Det är därför nödvändigt att dryfta frågan om en kulturell ekonomi sektorsvis, bransch för bransch.

126. Åtgärder inom ramen för kulturellt samarbete skall i detta syfte därför omfatta följande områden:

a) Utredningar, forskning och åtgärder rörande de kulturella aspekterna av hänsynstagande till samarbetets kulturella dimension.

b) Utredningar, forskning och åtgärder för främjande av AVS-folkens kulturella identitet och alla initiativ som kan tänkas bidra till interkulturell dialog.

4. TEMATISKA FRÅGOR OCH ÖVERGRIPANDE FRÅGOR

4.1. Genusfrågor

127. Genusfrågorna omfattar de olika, med varandra förbundna roller, ansvarsområden och möjligheter som män och kvinnor har, som är kulturspecifika och socialt betingade och som kan ändras med tiden, bland annat till följd av politiska insatser. Genusfrågorna är av avgörande betydelse för att utvecklingsmålen skall kunna nås.

128. Följande principer skall ligga till grund för samarbetet:

* En analys av genusfrågorna på makro-, meso- och mikronivå måste integreras i utformning, genomförande, övervakning och utvärdering av all utvecklingspolitik och alla utvecklingsinsatser.

* Både kvinnor och män skall delta i och dra nytta av utvecklingsprocessen på lika villkor.

* Att minska genusbetingade olikheter mellan kvinnor och män är en prioritetsfråga för samhället i dess helhet.

* Analys av skillnader och olikheter mellan kvinnor och män skall vara ett avgörande kriterium för bedömning av utvecklingspolitikens och utvecklingsinsatsernas mål och resultat.

* Samarbetet skall syfta till att uppmuntra och stödja förändringar i fråga om attityder, strukturer och mekanismer på politisk och juridisk nivå, på gemenskapsnivå samt inom familjen så att genusbetingade olikheter mellan kvinnor och män kan minskas; i synnerhet skall

- politisk maktfördelning och fullt och jämlikt deltagande i beslutsprocessen främjas på alla nivåer,

- ekonomiskt inflytande och lika tillgång till och kontroll över de ekonomiska tillgångarna stärkas, samt

- lika tillgång till och kontroll över de sociala utvecklingsmöjligheterna främjas.

129. I utformningen av all utvecklingspolitik skall de allmänna principerna för ett genusmedvetet utvecklingssamarbete uttryckligen beaktas. I synnerhet skall det i makroekonomisk politik, exempelvis strukturanpassningspolitik, tas vederbörlig hänsyn till resultatet av analyser på mikro- och mesonivå och til det ömsesidiga sambandet mellan kvinnornas och männens roll både för produktionen och för reproduktion och underhåll av de mänskliga resurserna.

130. De allmänna principerna skall vara ett ständigt inslag i all politisk dialog och i alla förhandlingar med partnerländerna. Det externa stödet skall i synnerhet syfta till att uppmuntra och stödja en omarbetning av de politiska, juridiska och administrativa ramarna på ett genusmedvetet sätt.

131. På projekt-, program- och landstrateginivå skall genom det externa stödet säkerställas att genusaspekter inbegrips i alla utvecklingsinsatser, från planering till utvärdering ("mainstreaming"). Dessutom skall konkreta åtgärder inriktade på betydelsefulla genusbetingade olikheter ges särskild uppmärksamhet.

132. Både mainstreaming och positiva åtgärder skall betraktas som komplementära strategier med syftet att möjliggöra att kvinnors och mäns utvecklingspotential till fullo frigörs och att de får lika tillgång till ekonomiska, politiska och sociala utvecklingsmöjligheter, inbegripet utbildning och hälsovård.

133. Särskilda insatser för att minska betydande olikheter i behandlingen av kvinnor och män skall förbindas strukturellt med viktigare verksamhetsområden, stödjas med tillräckliga ekonomiska, tekniska och mänskliga resurser, begränsas tidsmässigt och ha ett tydligt samband med mainstreaming.

134. För utvecklingsbistånd som inte ges i projektform skall analyserna på mikro-, meso- och makronivå vid behov länkas samman och genusfrågorna särskilt uppmärksammas.

4.2. Miljö

135. Inom ramen för detta avtal utgör skydd för och förbättring av miljön och naturresurserna, hejdande av skövlingen av mark, skogar och akvatiska ekosystem, återställande av ekologisk jämvikt samt bevarande och hållbart utnyttjande av naturresurser grundläggande mål vilka berörda AVS-stater med gemenskapens stöd skall söka förverkliga i syfte att åstadkomma en omedelbar förbättring i levnadsförhållandena för befolkningen och trygga levnadsförhållandena för framtida generationer.

136. AVS-staterna och gemenskapen erkänner att vissa AVS-staters existens är hotad till följd av en snabb miljöförsämring som hindrar alla utvecklingsansträngningar, särskilt ansträngningarna att förverkliga de prioriterade målen om minskad fattigdom och integrering i världsekonomin. För många AVS-stater är det absolut nödvändigt att miljöförstöringen hejdas och att naturresurserna bevaras, och detta kräver utarbetande och genomförande av nationella strategier för en hållbar utveckling vilka beaktar den ekologiska balansen på olika områden.

137. Miljöproblemets omfattning och de arbetssätt som måste utvecklas innebär att samarbetet mellan AVS-staterna och EG kommer att behöva bedrivas inom ramen för en generell långsiktig politik för hållbar utveckling, som utformas och genomförs av AVS-staterna, med internationellt stöd, på nationell, regional och internationell nivå.

138. För detta ändamål har parterna enats om att i sin verksamhet ge företräde åt

* ett systematiskt arbetssätt som säkerställer miljömässig hållbarhet såväl i alla faser, alltifrån utformning, planering och identifiering av en strategi till genomförande och utvärdering, som inom varje område, inbegripet handel, regionalt samarbete, makroekonomiska och sektorsinriktade anpassnings- och stödprogram samt projekt genomförda av de olika aktörerna,

* ett förebyggande arbetssätt som bygger på försiktighetsprincipen och är inriktat på att hindra att samarbetsprogrammen eller samarbetsåtgärderna får skadliga verkningar på miljön,

* ett offensivt arbetssätt där man söker efter och införlivar miljöförbättringsmöjligheter i samarbetsprogrammen eller samarbetsåtgärderna,

* ett sektorsövergripande arbetssätt där inte bara de direkta utan också de indirekta konsekvenserna av en åtgärd beaktas, samt

* ett kostnadseffektivt arbetssätt som gynnar lämpliga reglerande och marknadsbaserade politiska instrument som lägger tyngdpunkten på principen om att förorenaren skall betala.

139. För att miljöhänsyn skall kunna integreras på ett effektivt sätt inom varje område för samarbete mellan AVS-staterna och EU krävs en markant förbättring av kapaciteten i AVS-staterna. Vid behov skall det fastställas lämpliga åtgärder som bidrar till genomförandet av multilaterala miljöavtal, understöder utformningen och upprätthållandet av miljöpolitik, stärker de relevanta institutionerna och ökar kapaciteten hos den offentliga och den privata sektorn och det civila samhället i AVS-staterna så att de kan ta itu med miljöfrågorna på ett effektivt sätt. Vid utformningen av landstrategier och vägledande program skall särskild uppmärksamhet ägnas åt internationella åtaganden enligt multilaterala miljöavtal, exempelvis FN-konventionen för bekämpning av ökenspridning, konventionen om biologisk mångfald och ramkonventionen om klimatförändring, åt inhemsk miljöpolitik och åt relevanta institutionella ramar i AVS-staterna.

140. Skyddet av miljön och naturresurserna kräver ett arbetssätt på bred front i vilket även de sociala och kulturella dimensionerna innefattas. För att säkerställa att denna specifika dimension beaktas skall tillses att lämpliga utbildnings-, upplysnings- och forskningsaktiviteter ingår i projekt och arbetsprogram.

141. Samarbetsinstrument som är anpassade efter behoven på miljöområdet skall vid behov utformas och genomföras.

142. För att miljöhänsyn skall ingå i bedömningarna på riktigt sätt, skall en fysisk behovsinventering göras och om möjligt uttryckas i ekonomiska termer.

143. Vid behov får både kvalitativa och kvantitativa kriterier användas. Checklistor som godkänts av bägge parterna skall användas till hjälp för bedömningen av om föreslagna åtgärderna, oavsett omfattning, är miljömässigt hållbara. Strategiska miljöbedömningar eller miljökonsekvensbedömingar kommer att göras när så är lämpligt.

144. Genom tillämpning av dessa instrument skall det säkerställas

* att det utformas nödvändiga motåtgärder i de fall en negativ miljöpåverkan förutses, samt

* att möjligheter till miljöförbättringar tas i beaktande på ett så tidigt stadium av förberedelserna för ett föreslaget projekt eller program så att detta kan fullföljas enligt den planerade tidtabellen men bättre utformat vad avser en hållbar förvaltning av miljö och naturresurser.

145. Parterna, som är angelägna om att skapa ett verkligt skydd för och en verksam förvaltning av miljö och naturresurser, anser att samtliga områden för samarbete mellan AVS och EG som omfattas av detta avtal systematiskt bör granskas och utvärderas mot denna bakgrund.

146. I denna anda skall gemenskapen stödja AVS-staternas ansträngningar på nationell, regional och internationell nivå liksom åtägrder av mellanstatliga och icke-statliga organisationer för att främja nationella och mellanstatliga strategier och prioriteringar. Med tanke på att många miljöproblem och problem som gäller förvaltning av naturresurser (t.ex. vatten) har regionala aspekter som inte kan hanteras effektivt på nationell nivå skall det i samband med regional programplanering läggas säskild vikt vid miljöskyddsprogram. Det är av betydelse att de nationella och de regionala vägledande programmen kompletterar varandra när det gäller åtgärdande av gränsöverskridande miljöeffekter av utvecklingsprojekt och utvecklingsprogram.

147. Parterna erkänner betydelsen av åsiktsutbyte, med hjälp av de samrådsmekanismer som finns enligt detta avtal, om stora ekologiska risker, vare sig de rör jorden som helhet (exempelvis växthuseffekten, nedbrytningen av ozonskiktet, avverkningen av tropiska skogar, missbruk av vattenresurser) eller har mera begränsad räckvidd och är en följd exempelvis av tillämpningen av industriell teknik (exempelvis föroreningar, hälsorisker, industririsker). Sådant samråd kan påkallas av endera parten i den mån riskerna i praktiken kan drabba parterna och syfta till fastställande av omfattningen av gemensamma åtgärder som kan vidtas inom ramen för i detta avtal. Vid behov skall samrådet också ge tillfälle till åsiktsutbyte innan diskussioner förs i dessa ämnen i ifrågavarande internationella organ.

4.3. Institutionell utveckling och kapacitetsuppbyggnad

148. Samarbetet när deet gäller institutionell utveckling och kapacitetsuppbyggnad avser AVS-staternas ansträngningar på följande fyra områden inom vilka skall stöd skall beviljas av gemenskapen:

* Understödjande och stärkande av respekten för mänskliga rättigheter, demokratiska principer, rättsstatsprincipen samt en öppen och ansvarsfull ledning och förvaltning inom alla offentliga institutioner (inbegripet kampen mot korruption) - stöd skall här ges till utveckling och stärkande av strukturer, institutioner och förfaranden.

* Stärkande av de offentliga institutionernas kapacitet och den offentliga sektorns effektivitet som positiv drivkraft för utveckling och tillväxt och för den offentliga förvaltningens effektivitet - stöd skall här ges till reformer av rättsväsendet och den offentliga sektorn, inbegripet rationalisering och modernisering av denna; decentralisering.

* Återställande eller förstärkning av den kapacitet inom den offentliga sektorn och institutionerna som är nödvändig för att ett samhälle baserat på marknadsekonomiska principer skall fungera.

* Utveckling av kapaciteten hos (framväxande) icke-statliga aktörer och stärkande av strukturerna och mekanismerna för information, dialog och samråd mellan icke-statliga aktörer och de nationella myndigheterna.

149. Stöd och bistånd till upprättande, reform eller förbättring av strukturer, institutioner och mekanismer som är av betydelse för respekten för mänskliga rättigheter, rättsstatsprincipen och demokratiska principer och för iakttagandet av god förvaltning av offentliga angelägenheter skall särskilt omfatta följande:

* Stöd till fastställande och stärkande av klara regler som återspeglas i lämpliga konstitutionella system och regelsystem, inbegripet överskådliga mekanismer för tillämpning och övervakning.

* Stöd till reform av och åtgärder för att få till stånd väl fungerande valsystem och valprocesser liksom en väl fungerande valadministration på nationell och lokal nivå, stöd till införande av institutionaliserade mekanismer för samråd med befolkningen (t.ex. folkomröstningar).

* Stärkande av kapaciteten (= institutionella och personliga kunskaper och färdigheter, organisatorisk kapacitet och kapacitet för planering, genomförande och övervakning) hos framtida och nuvarande berörda offentliga och icke-statliga institutioner och organisationer genom tekniskt bistånd, utbildning och information - med särskild tyngdpunkt på internationella avtal och normer beträffande mänskliga rättigheter, på demokratiska system och beslutsfattande och på en öppen och ansvarsfull förvaltning av offentliga tillgångar som präglas av respekt för rättsstatsprincipen.

* Stärkande av institutionernas kapacitet vad gäller tillsynsrelaterad informationsinsamling och relaterade mekanismer enligt internationellt jämförbar standard.

* Understödjande av de relevanta utbildningsinstitutionernas multiplikatorfunktion (högskolor för offentlig förvaltning, polishögskolor, advokatsamfund etc.).

* Understödjande av förbättrad tillgång till rättshjälp genom stöd till institutioner av typen 'ombudsman' och offentligt tillgänglig relevant information.

* Stärkande av de oberoende mediernas roll och kapacitet och, genom utbildning, av journalisternas yrkeskunskaper.

* Understödjande av institutionella reformer och uppförandekoder inom offentlig förvaltning, i syfte att få till stånd ökad öppenhet och ökat ansvarskännande i samband med förvaltningen av offentliga tillgångar.

* Stärkande av institutioner (allmänna åklagare, antikorruptionskommittéer etc.) och ordningar för offentlig övervakning av och regelbunden rapportering om offentlig verksamhet på nationell och lokal nivå, i syfte att bekämpa och väcka åtal med anledning av korruption och bestickning.

150. Resultatbaserat stöd för att öka de offentliga institutionernas kapacitet och effektiviteten i tillhandahållandet av offentliga tjänster; detta kan omfatta

* stöd till organisatoriska och funktionella reformer av den offentliga förvaltningen för att modernisera och förbättra dess effektivitet,

* stöd till reformer av rättssystem och domstolsväsen och för modernisering av lagar och förordningar, inbegripet modernisering av förvaltningen och yrkesutbildning av domare,

* stärkande av förvaltningen av de offentliga finanserna genom stöd till införandet av ett öppet organ