A4-0331/95

Resolution om fiskeriverksamheten i Medelhavet

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande om den nuvarande situationen och framtidsutsikterna för det gemensamma systemet för fiske och vattenbruk i Medelhavet (KOM(95)0106 - C4-0132/95),

- med beaktande av förslaget till resolution om tekniska åtgärder för att bevara fiskbeståndet i Medelhavet, utarbetat av Ligabue och Tajani för gruppen Forza Europa (B4-0388/95),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av fiskeriutskottets betänkande (A4-0331/95), och med beaktande av följande

A. Europeiska unionens gemensamma politik omfattar enligt de europeiska fördragen innehåller riktlinjer och bestämmelser för organisationen och utvecklingen av fiske.

B. Den gemensamma fiskeripolitiken och dess lagstiftningsramar har successivt utvecklats. En ny fas kommer att inledas 1996 då Spanien och Portugal fullständigt integreras.

C. Europaparlamentet kommer - i enlighet med den önskan som parlamentet uttryckt i betänkanden om debatten om 1996 års regeringskonferens - att åtaga sig allt fler lagstiftningsmässiga uppgifter genom medbeslutandeförfarandet för de grundläggande rättsakterna för GFP (den gemensamma fiskeripolitiken).

D. GFP kan inte gälla enbart Europeiska unionens aktiviteter, utan bör organiseras, genom internationella förbindelser, med icke-medlemsstater, i syfte att förvalta de gemensamma bestånden med hänsyn tagen till miljön, andra aktiviteter med anknytning till sektorn, tekniska nyheter och de mänskliga och finansiella resurserna.

E. Europeiska unionens flotta som opererar i Medelhavet med 2,7 miljoner kW och 423 000 BT representerar 22 % respektive 32 % av gemenskapsflottan.

F. Fiskerisektorn är sedan en tid tillbaka inne i en strukturell kris som beror på minskade bestånd, ekologiska faktorer som verksamheten måste ta hänsyn till och konkurrens från icke-medlemsstater och deras beredningsindustri.

G. Fiskerisektorn inom EU är starkt differentierad beroende på de olika fiskeförutsättningarna och de biologiska olikheterna. Denna differentiering beror även på den ekonomiska rationalisering som gemenskapsbestämmelserna framtvingat och på de allt noggrannare kontroller som nationella och internationella myndigheter utför. Emellertid tycks det, för att skapa konkurrens på lika villkor för gemenskapsprodukter och produkter från icke- medlemsstater och för att skydda konsumenterna, lämpligt och nödvändigt att förstärka den sanitära kontrollen av importerade produkter.

H. Fiskeriets variabla och flexibla karaktär - både det stor- och det småskaliga fisket - har gjort det möjligt att bibehålla miniminivåer vad gäller arbetstillfällen, men detta har dock inte förhindrat att krisen drabbat sektorn, även då man ägnat sig åt kompletterande verksamhet som till exempel vattenbruk.

I. För närvarande är den gemensamma fiskeripolitiken i ICES- (Internationella havsforskningsrådet) och FCECA- (fiskekommitté för öst- och centralatlanten) zonerna organiserad i TAC (årliga fångstmängder) och kvoter som begränsar fisket och reglerar vederbörliga tillstånd.

J. Dessutom finns erfarenheter från reglerad fiskeriförvaltning med särskilda bestämmelser för områden i Europeiska unionen och i tredje land, som till exempel Östersjön och Medelhavet.

K. Dessa bestämmelser, särskilt i fråga om Östersjön, gäller bevarandet av havsmiljöns biologiska mångfald, reglering av fisket, kontroller, hjälp till känsliga områden, begränsning av kW (flottkapacitetens effekt); de inrättar miljöforskningscenter och uppmuntrar producentorganisationerna till marknadsföring och reklam.

L. Medelhavsområdet är inte endast strategiskt viktigt utan utgör även en känslig fråga vad gäller den ekonomiska och politiska balansen, särskilt med tanke på den religiösa fundamentalism som råder i Nordafrika och det faktum att området omfattar länder som är i konflikt med varandra, såsom republikerna i före detta Jugoslavien.

M. Man får inte glömma att det finns andra kriszoner i området, såsom den arabisk-palestinska, där EU:s ingripande är grundläggande och måste betraktas som strategiskt viktigt för att befästa freden i dessa områden.

N. De olika EU-aktionerna i detta område, inklusive internationella avtal, berör även fiskerifrågorna.

O. Europaparlamentet är övertygat om att värdet av en Medelhavspolitik ligger inte bara i en positiv och beslutsam utrikespolitik från EU:s sida utan även i förslag till ekonomiska och finansiella åtgärder, inom ramen för regionala och andra alternativ.

P. I Medelhavet berör fiskeverksamheten inte bara EU-länderna (Frankrike, Grekland, Italien, Spanien) utan också många fartyg från icke- medlemsstater, Japan, Taiwan, och även många båtar som seglar under Panama- flagg eller med Sierra Leones eller Honduras flagga, och som fiskar i internationellt vatten och inte alltid lyder vare sig gemenskapsbestämmelser eller de internationella rekommendationer för fiske av tonfisk som utfärdats av internationella organ. Dessa fartyg fiskar urskiljningslöst i synnerhet tonfisk, och bedriver illegalt fiske beräknat till mer än 18 000 ton/år.

Q. Gemenskapsflottan som helhet och fartygen från icke-medlemsstater fiskar ofta med tekniker som strider mot gemenskapsbestämmelserna och utgör en fara för skyddet och bevarandet av fiskbeståndet.

R. Många Medelhavsländer har redan länge pekat på behovet av gemensam förvaltning av fisketillgångarna, att inleda gemensamma förbindelser med den vetenskapliga forskningen, att skapa former för kontroll, bana väg för produktionsomställning, miljövård, fiskodlingar och vattenbruk.

S. Det internationella organ som har uppnått trovärdighet och kan representera ett seriöst perspektiv är CGPM (det allmänna rådet för fiske i Medelhavet), som har agerat med riktlinjegivande kriterier som kuststaterna i många fall kunnat acceptera.

T. CGPM borde förstärkas så att deras rekommendationer blir bindande och så att det används som ett forum för att bestämma huvudlinjerna i de internationella avtalen för Medelhavsområdet, och i bilaterala avtal; man borde planera för Europeiska unionens medlemsskap i detta råd och ge det rollen av förvaltningsorgan för Medelhavsområdet.

U. Genom CGPM kan man dessutom analysera tillgångarna, och det kan även utgöra referens för dem som verkar utifrån den gemensamma fiskeripolitiken i Medelhavsområdet.

V. De förebyggande kriterier som antogs på FN:s konferens i Rio om miljö och utveckling bör tillämpas.

W. Medelhavet har blivit ett alltmer ömtåligt ekosystem vilket har framkommit i flera vetenskapliga analyser, där det framgår klart hur ekosystemet lidit allvarliga skador som en följd av föroreningarna från industrier och städer (i synnerhet på grund av avsaknad av investeringar och teknologi i icke- medlemsstater).

X. Medelhavet (ett innanhav med ringa vattenflöde), har i stigande grad varit utsatt för människans närvaro med negativa följder för det biologiska kretsloppet och ekosystemet, och detta har indirekt bidragit till att fiskemetoderna ändrats, på grund av den biologiska obalans som uppstått.

Y. Vid konferensen mellan EU och Medelhavsländerna i Barcelona i november 1995 behandlades områdets strategiska betydelse för förbindelserna mellan nord och syd, handeln mellan Medelhavsländerna och ämnen förbundna med miljöfrågorna.

Z. Vid denna konferens ägnades ett avsnitt särskilt åt fiskerifrågor.

AA. En detaljerad analys med även positiva fakta borde göras. Till exempel har samarbete upprättats inom forskning och vattenbruk, som även inbegriper fiskeri i Medelhavet och som kan utgöra en viktig referenspunkt för EU:s fiskeripolitik.

AB. I Adriatiska havet och andra likartade områden är det, på grund av de objektivt sett välutvecklade ekonomiska, miljömässiga och internationella förbindelserna, möjligt att göra försök med multilaterala organisationsformer, i överensstämmelse med den gemensamma fiskeripolitiken och med CGPM, organisationsformer som berör fiske, vattenbruk och biologisk och miljömässig balans.

AC. Detta område har allvarliga problem med vissa arter som är ytterst utsatta av alltför hårt fiske. Dessa problem kan tacklas endast genom överenskommelser mellan EU-stater och icke-medlemsstater, eftersom problemen av biologiska och morfologiska orsaker är gemensamma.

AD. Dessa försök kan genom nödvändiga vetenskapliga och miljömässiga analyser organisera former av egenförvaltning av fisketillgångarna av flernationellt organiserade fiskeorganisationer eller, för särskilda arter, även på det regionala planet.

AE. Den gemensamma fiskeripolitiken (GFP) måste diversifieras om krisen och alla problem som sammanhänger med den skall kunna bemästras, och i denna krisfas är det nödvändigt att undvika en åternationaliseringsprocess. I stället är det lämpligt att lägga tonvikten på positiv politik för likartade regionala områden, med gemensamma biologiska, geografiska och miljömässiga egenskaper, förutsatt att denna politik inte avviker från de gemensamma principer som gäller allt fiske och alla fiskeflottor inom den gemenensamma fiskeripolitiken.

AF. I Medelhavsområdet finns, förutom den gemensamma fiskeripolitikens specifika regelverk, flera slags helt olika nationella lagstiftningar som behöver harmoniseras genom att man identifierar gemensamma sårbara områden och marina naturparker, även på ett överstatligt plan.

AG. En harmonisering av lagstiftningen, särskilt avseende tillämpningen av biologiska återhämtningsperioder, är nödvändig i de områden där en viss art fortplantar sig och i de områden där samma art fiskas.

AH. Europaparlamentet är medvetet om att dessa bestämmelser, vare sig de utgår från nationella myndigheter eller EU-organ, inte kan avvara medverkan av lokala fiskare, deras organisationer och förmåga till självreglering, eftersom målet är att skapa jämvikt mellan utnyttjandet och utvecklingen av tillgångarna och balansen i miljön. Detta är en princip som fiskarna och deras organisationer kan utveckla genom former av reglerad självförvaltning av fiskeriet i vissa områden med likartade karakteristika vad gäller fiskefartygen och arterna, med särskild utveckling av småskaligt fiske och minskning av trålfiske, och förstärkning av vattenbruk, försäljning och förädling av fisk.

AI. Åtgärder för att involvera fiskare och göra dem medvetna om sitt ansvar kan inte vidtas individuellt men genom främjande, stöd och organisation på olika nivåer av fiskarnas sammanslutningar.

AJ. Organisationerna måste ha regler och egenskaper som erkänts på nationell och internationell nivå, så att en slutlig överenskommelse omfattar åtminstone 85 % av de fiskare som fiskar en bestämd art eller återfinns inom en speciell fiskerigren, eller minst 85 % av de fiskare som - åtminstone under en femårig planläggningsperiod - avsätter eller bearbetar 30 %, 40 %, 50 %, 60 % eller 75 % av fisken.

AK. Sådana organisationer kan även bildas på regional nivå, för visst slags fiske, fiskodlingar eller vattenbruk av vissa arter med möjlighet att dokumentera fiskens ursprung, fiskemetoderna och de hygieniska och sanitära förhållandena.

AL. Organisationerna kan för Medelhavet få prioriterat ekonomiskt stöd om de diversifierar sin verksamhet i riktning mot minskning av fiskeinsatsen och mot parallellaktiviteter (småskaligt fiske, fisketurism, kontroll av miljöförstöringen, utveckling av fiskares yrkesutbildning i riktning mot ny miljövänligare teknik).

AM. Samma prioriteringsprincip för finansieringen kan gälla de organisationer som genomför åtgärder för interregionalt arbete i flera EU-stater och icke- medlemsstater, speciellt de utvecklingsländer som gränsar till Medelhavet och de som håller på att sluta associeringsavtal eller deltar i strukturerade samtal med EU.

AN. Europaparlamentet anser att organisationernas roll är grundläggande för att skapa former för fiskares deltagande i fiskeriverksamheten, så att de - genom olika kooperativ och föreningar för fiskare - kan använda de finansieringsinstrument som finns för att stimulera sektorn och för att organisera gemensamma, ömsesidiga stödåtgärder i tider av kris.

AO. Det kan därför hålla med om behovet av att skapa former för finansiellt stöd med bättre fördelning av EU:s medel, på ett rättvist och jämlikt sätt, i linje med programmen på gemenskapsnivå och nationell nivå.

AP. Uppgiften att få med fiskarna i arbetet skall även gälla ett aktivt ingripande på marknaden, genom moderna försäljningsmetoder och planerad reglering av fisket, för att säkerställa rättvis balans mellan utbud och efterfrågan, och därigenom säkerställa produkternas pris.

AQ. De tekniska bestämmelserna för Medelhavet skall vara av generell karaktär, detaljerade bestämmelser för fiskeredskap och fartygs kW skall dock vid behov skall kunna fastställas utifrån relevant tekniskt och vetenskapligt kunnande.

AR. Arternas fortplantning måste säkerställas.

AS. Bestämmelser om minimimått för fisk bör fastställas på biologisk grundval, så att man tar hänsyn till den storlek fisken har vid den första äggläggningen.

AT. De tekniska bestämmelserna för fiskeutrustning måste anpassas och även täcka säkerheten ombord.

AU. För juridiska och sociala bestämmelser om fiske från fartyg och från land skall det finnas europeiska referensparametrar som reglerar den maximala arbetstiden och den kortaste tillåtna rasten.

AV. Dessutom vore det lämpligt att fortsatt fastställa enhetliga bestämmelser för fartygen, i syfte att undvika osäkra arbetsvillkor med farlig utrustning, oacceptabla arbetstider och närvaro av fartyg som fiskar i lönndom, smiter undan bestämmelserna och anställer sjömän från icke- medlemsstater.

AW. Förordning 1626/94 som fastställer bestämmelser för fiskeriet i Medelhavet utgör ett stort steg framåt, även om den som förebyggande åtgärd är otillräcklig mot bakgrund av Medelhavets biologiska mångfald, och även om den del som gäller minimimått är motsägelsefull och anakronistisk för den biologiska mångfalden i Medelhavet, och orsakar att fiskar kastas tillbaka i havet, något som alltid bör undvikas. Fiskeinsatsen bör regleras mer genom kontroll av nätens maskor, den tekniska utrustningen, motoreffekten, viloperioder för lekområdena eller de känsliga områden där fiskynglen föds fram och även genom system för integrerad förvaltning av kustbanden, med anläggning av konstgjorda barriärer, minskning av fiskeperioderna och fångstmängderna och regelbunden tillämpning av periodvist fiskeförbud.

AX. Dessa bestämmelser bör, förutom att stödjas av producentorganisationerna, åtföljas av harmonisering av den nationella lagstiftningen, i syfte att säkerställa enhetlighet i Medelhavsområdet och se till att olikheterna i lagstiftning och utveckling inte förhindrar konkurrensen.

AY. För att vara effektiva måste bestämmelserna ha exakta program, utarbetade av byråer, som fastställer målsättningarna för förvaltning och kontroll av fiskeriet på lång och medellång sikt.

AZ. Dessa program måste, i linje med förslagen till förvaltning av tillgångarna, på grund av de miljömässiga begränsningarna och i överensstämmelse med uttalanden från tekniskt och vetenskapligt håll, inbegripa miljö- och fiskarorganisationerna.

BA. Det är nu under alla omständigheter fastslaget att vissa fisketekniker, till exempel användning av drivgarn, såsom flera resolutioner från parlamentet och internationella organisationer begärt, skall förbjudas i hela Medelhavsområdet utan undantag, och detta förbud skall utgöra bas för alla traktat och avtal, bilaterala och multilaterala, som EU tänker sluta med icke-medlemsstater, både i Medelhavsområdet och i andra havsområden.

BB. Det är nödvändigt att genast starta en verklig genomgång av vilka strukturer som skall förändras och tillämpa nödvändiga kontrollåtgärder, med användning inte bara av marina instrument utan också av fjärrövervakningssystem.

BC. Fiskeinsatsen och omstruktureringen av sektorn kan harmoniseras genom en bättre förvaltning av strukturfonderna och av ad hoc-program som FIFU (det finansiella instrumentet för utveckling av fisket) vilka i ökad utsträckning måste utgöra den obligatoriska ramen för fleråriga referensplaner för verksamheten för unionens alla länder. Omstruktureringsaspekterna måste emellertid värna om inkomsterna och undvika en konflikt mellan de olika fiskeriyrkena, och samtidigt erbjuda lämplig utbildning och fortbildning för fiskare.

BD. Viss fiskeriverksamhet måste utvärderas med utgångspunkt från de negativa effekter den kan ha på havsmiljön och arternas fortplantning.

BE. I detta syfte är en gradvis omvandling nödvändig - med hjälp av ett tioårigt program - av trålfisket och fisket med bottentrålar, som fungerar som dammsugare, genom begränsning av motoreffekten, harmonisering av tonnagebestämmelserna och begränsning av tillåtet tonnage och förlängning av fiskestoppsperioderna på grundval av exakta vetenskapliga beräkningar. I syfte att bevara fiskbestånden måste vattenbruket stimuleras, speciellt genom försök med odling av nya arter.

BF. Under alla omständigheter måste fiskeinsatsen under kommande år minskas med hänsyn till den miljömässiga balansen och arternas bevarande.

BG. Som ett led i den gemensamma fiskeripolitiken bör man starta ytterligare omställningsprogram med regionala LEADER-liknande projekt för homogena områden.

BH. Dessa nya program skall behandla den tekniska omställningen av visst slags fiske som skadar arternas biologiska överlevnadsförmåga. I detta hänseende skall hänsyn även tas till befintliga mänskliga resurser och bibehållande av inkomster och arbetstillfällen, med prioritet given åt de projekt som förordas av erkända fiskarorganisationer och åt de fiskerisektorer som av kommissionen i sambeslut med parlamentet förklarats vara kris- eller omställningssektorer.

BI. Medelhavets geopolitiska kännetecken är av sådant slag att de kräver stor uppmärksamhet från gemenskapsorganens sida för att undgå att icke- medlemsstaterna inför exklusiva fiskezoner eller utvidgar sitt territorialvatten till den så kallade mittlinjen, vilket (till exempel i Adriatiska havet, Egeiska havet, Joniska havet och Messina-sundet vid Sicilien) om så skedde inte endast skulle framkalla en olöslig kris inom sektorn utan också ge kraftiga internationella bakslag med större nedbrytande effekt än den nyligen genomlidna krisen mellan vissa NAFO- länder (NAFO = nordvästatlantiska fiskeriorganisationen).

BJ. Fiskeavtalen i Medelhavsområdet, även de avtal som på grund av deras brådskande karaktär ingåtts bilateralt, måste trots allt ta hänsyn inte endast till harmonisering med gemenskapsbestämmelserna, utan också till FAO:s önskemål, CGPM:s riktlinjer och den havsrättskonvention som trädde i kraft den 16 november 1994.

1. Parlamentet instämmer i och godkänner analysen och målsättningarna ovannämnda punkter,

2. anmodar kommissionen, rådet, de nationella och regionala myndigheterna och fiske-, konsument- och miljöorganisationerna att verka i den riktning som fastställs under punkt 1 och i de officiella deklarationerna från Kreta- mötet i december 1994, och anser det dessutom vara nödvändigt att fartyg som ägnar sig åt havsfiske följer de internationella bestämmelserna om bevaring och förvaltning (Compliance Agreement),

3. anser det vara nödvändigt att ge CGPM full status och handlingskraft, med EU som medlem jämsides med de EU-stater som redan är med, och, för att undvika en modell liknande FAO och för att ge CGPM en viktig roll, säkerställa att unionens medlemsstater ger EU egen behörighet, alltmedan hänsyn tas till fiskeorganisationernas specifika egenskaper i de enskilda länderna,

4. anser dessutom att EU redan vid mötet 1997 bör lägga hela sin vikt och kraft bakom sitt medlemskap i CGPM och arbetar för att CGPM skall främja även försöksavtal mellan unionsstater och icke-medlemsstater som tillhör CGPM, om förvaltning av homogena områden i Medelhavet där den biologiska förstörelsen och krisen i fiskerisektorn kräver extraordinära insatser och ekologiska kompatibla och avancerade former för förvaltningen av fisketillgångarna, med främjande av begränsning av fiskeinsatsen, årstidsbestämt fiske, marina naturparker, biologiska återhämtningsperioder, och stöd för inkomster och arbetstillfällen genom målbestämda stödåtgärder av EU och de stater som deltar i försöksavtalen,

5. begär att en «Europa/Medelhavskonferens» om havet hålls inom ramen för uppföljningen av Barcelonakonferensen och förväntar sig att kommissionen med kraft stödjer detta initiativ; anser att CGPM och Europeiska unionen skulle kunna organisera en sådan konferens på lämplig geografisk plats,

6. begär att Europeiska unionen agerar kraftfullt för att gynna havsområden med problem och främja sysselsättningen genom ett «Leader-program för havet»; förväntar sig att kommissionen ställer sig bakom ett sådant projekt som skulle göra det möjligt att fastställa planer för en ekonomisk integrerad utveckling, definiera verksamhet som gör att hav och land kompletterar varandra, inrätta utbildnings- och informationsverksamhet, skapa nätverk för marknadsföringen,

7. upprepar att det är nödvändigt att man, genom forskning och kontroll inom miljöområdet, identifierar de regioner som har liknande biologiska och miljömässiga karakteristika, eller i vilka det finns samma fiskarter, i syfte att i dessa regioner påskynda harmoniseringen av lagstiftningen för att uppnå en målinriktad och sammanhängande förvaltning av fiskbestånden,

8. anser dessutom att Medelhavspolitiken måste utvecklas genom globala avtal, och att vissa försök att bekämpa miljöförstöringen, till exempel de som gäller giftigt och farligt avfall, inte kan dröja längre, och att det är nödvändigt att vidta åtgärder genom extraordinära avtal och stödåtgärder i de industri- och stadsområden där de största föroreningarna sker,

9. önskar att man uppvärderar fiskprodukter från Medelhavet genom att främja marknadsföring av färsk och bearbetad fisk med ursprungsintyg; denna målsättning bör man kunna uppfylla genom lämpliga och moderna tekniska och handelsmässiga strukturer som med hjälp av ett interaktivt radiotelematik- system möjliggör direkt och konstant kontroll av utbud och efterfrågan och som på lokal, nationell och europeisk nivå möjliggör samordning av fiskerisektorns aktörer och deras verksamhet, försäljning och distribution, liksom samordning inom de olika sektorerna för industriell bearbetning och av den turism som är knuten till fisket,

10. önskar dessutom att målinriktade forskningsåtgärder vidtas, som förvaltas utifrån en detaljerad planering i strävan att undvika uppdelningar och uppsplittring som hindrar väldefinierade mål från att uppnås, och att man upprätthåller en unionsdatabas med unionsprojekten och deras resultat, en databas med upplysningar om projekt som är under genomförande eller som genomförts i Medelhavsområdet med finansiering från unionen, medlemsstater eller från tredje land, offentliga organ eller forskningsinstitutioner; härigenom kan man genom att överväga situationen undvika överlappningar, dubbelarbete och att resurserna sprids ut inom forskningssektorn; menar, i fråga om forskningen, att de europeiska, nationella eller regionalt utarbetade programmen skall utformas på basis av yttranden, som skall noteras av unionens databank, från de relevanta nationella och regionala för ändamålet upprättade tekniska och vetenskapliga kommittéerna, och att programmen, med prioritet, skall ha med sig miljö- och konsumentskyddsorganisationer och fiskarnas yrkesorganisationer,

11. understryker vikten av att främja samarbetsprotokoll mellan medlemsstater i Europeiska unionen och länder utanför gemenskapen som gränsar till och fiskar i Medelhavet, genom att organisera sammankomster och mässor riktade särskilt till fiskare i Medelhavsområdet, för att de först och främst skall bli medvetna om vad de har gemensamt och därmed om det ömsesidiga behovet av gemensamma regler, vilket skulle göra det möjligt att undvika de konflikter som härrör ur anspråk på ytterligare befogenheter på vanemässig eller nationalistisk grundval,

12. menar att det är nödvändigt att inrätta kontroller som opererar från land- och havsbaserade strukturer i Medelhavsområdet. Sådana kontrollåtgärder skall utvecklas och definieras i samförstånd med de nationella och de regionala myndigheterna och miljöorganisationerna, konsumentskydds- och fiskarnas självregleringsorganisationer, genom specifika avtal och program som man årligen enas om, för särskilda fiskeregleringsår, eller övervakningsåtgärder som reglerats i ett samarbetsprotokoll. Kontrollåtgärderna skall i stigande utsträckning använda sig av tekniskt avancerade instrument för analys och vägledning och kontrollera situationen med hänsyn till biomassa, artspotential och fiskeinsatsen och dess verkningar, och planera för möjligheten att för vissa arter kunna ha en samtidig databas för regleringsårets förlopp, där upplysningar kan hämtas direkt från fartygen och där man genom dessa data kan få kännedom om hur mycket fisk som kastas tillbaka i havet och hur fiskeredskap och utrustning används,

13. påpekar, under alla omständigheter och med tanke på de speciella förutsättningar som gäller fisket i Medelhavsområdet, att man vid varje reglering måste ta hänsyn till att inga bestämmelser skall bidra till att skapa vattentäta skott inom den gemensamma fiskeripolitiken eller göra så många undantag i tillämpningen av generella åtgärder inom fiskeripolitiken att man skapar isolerade områden med särskilda regler som skadar eller stör konkurrensen och försvårar tillämpningen av lagen på andra områden i EU,

14. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen.