Bryssel den 23.2.2005

KOM(2005) 56 slutlig

2005/0006 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser och om ändring av Schengenkonventionen och de gemensamma konsulära anvisningarna

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. INLEDNING

I sitt meddelande En framtida integrerad förvaltning av medlemsstaternas yttre gränser (KOM (2002)233, 7.5.2002) tog kommissionen upp Schengenregelverkets utveckling i fråga om ”lokal gränstrafik”, det vill säga när tredjelandsmedborgare som är bosatta i gränsområdet i en angränsande medlemsstat regelbundet och ofta passerar gränsen, som en av de frågor som behövde åtgärdas på kortare sikt för att komplettera och förtydliga gemenskapens bestämmelser om yttre gränser. För närvarande finns det inga särskilda gemenskapsbestämmelser som reglerar frågan om lokal gränstrafik[1].

I den plan för integrerad förvaltning av de yttre gränserna som godkändes av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 13 juni 2002 och av Europeiska rådet i Sevilla den 21-22 juni 2002 bekräftades behovet av att anta åtgärder om lokal gränstrafik, särskilt med hänsyn till utvidgningen.

Vidare angavs det tydligt i kommissionens meddelande om ett utvidgat Europeiskt grannskap (KOM(2003)104 slutlig, 11.3.2003) att både EU och dess grannländer har ett gemensamt intresse av att se till att den nya yttre gränsen inte utgör ett hinder för handel, socialt och kulturellt utbyte eller regionalt samarbete.

Som svar på rådets begäran har lade kommissionen redan i augusti 2003 fram två förslag till rådsförordningar[2]. Förslagen grundade sig på artikel 62.2 i EG-fördraget (”åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser”), och omfattar både ”normer och förfaranden som medlemsstaterna skall följa när de utför personkontroller” (artikel 62.2 a) och ”förfaranden och villkor för medlemsstaternas utfärdande av viseringar” (artikel 62.2 b ii)), samt ”regler för enhetligt utformade viseringar” (artikel 62.2 b iv)).

Från början ansåg kommissionen att förslagen skulle kunna antas före den 1 maj 2004. Diskussionerna i rådet om dessa förslag har dock varit mycket omfattande, vilket har gjort att arbetet gått långsamt framåt.

Sedan den 1 maj 2004 gäller att åtgärder grundade på artikel 62.2 b ii) respektive artikel 62.2 b iv) skall antas av Europaparlamentet och rådet i enlighet med medbeslutandeförfarandet (artikel 67.4). Åtgärder grundade på artikel 62.2 a skall däremot fortfarande beslutas enhälligt av rådet efter samråd med Europaparlamentet.

Eftersom de två förfarandena enligt väl etablerad praxis från EG-domstolen[3] är oförenliga, var det inte längre möjligt att i ett och samma förslag kombinera bestämmelser om kontroller vid de yttre gränserna med bestämmelser om en särskild visering för lokal gränstrafik för gränsboende.

Därför beslutade kommissionen att lägga fram två nya förslag, nämligen

1) ett förslag till en rådsförordning på grundval av artikel 62.2 a (samrådsförfarandet), med allmänna bestämmelser om lokal gränstrafik, men utan bestämmelser om införande av en särskild visering för lokal gränstrafik,

2) ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning på grundval av artikel 62.2 b ii) och 62.2 b) iv) (medbeslutandeförfarandet) om införande av en särskild visering för lokal gränstrafik ("L-visering").

I samband med att kommissionen antog de nya förslagen skulle den dra tillbaka förslagen av den 14 augusti 2003.

Planen var att de nya förslagen skulle antas av kollegiet i december 2004.

Som en följd av att Europeiska rådet antog Haagprogrammet vid sitt möte den 4–5 november 2004, beslutade emellertid rådet att utvidga medbeslutandeförfarandet till vissa områden som hör till avdelning IV i EG-fördraget, inklusive åtgärder på området för de yttre gränserna[4].

De aspekter av området för yttre gränser och viseringsområdet som tas upp i de båda förslagen om lokal gränstrafik kommer följaktligen att omfattas av medbeslutandeförfarandet från och med den 1 januari 2005.

Detta innebär att det inte längre behövs två separata förslag om lokal gränstrafik (det vill säga ett om gränsfrågor och ett annat om den särskilda ”L-viseringen”) och att de två förslagen kan läggas samman till ett.

Detta nya, integrerade förslag kommer att ersätta 2003 års förslag. De tidigare förslagen kommer att dras tillbaka i samband med att det nya förslaget antas.

2. FÖRSLAGETS INNEHÅLL

Syftet med den föreslagna förordningen är att fastställa gemensamma bestämmelser om kriterier och villkor för att inrätta en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas ”yttre landgränser”, det vill säga den gemensamma landgränsen mellan

(a) en medlemsstat och ett angränsande tredjeland (till exempel gränsen mellan Polen och Ukraina eller mellan Slovenien och Kroatien),

(b) en medlemsstat som tillämpar Schengenregelverket fullt ut och en medlemsstat som skall tillämpa Schengenregelverket fullt ut, men för vilken rådets beslut som bemyndigar den att tillämpa regelverket fullt ut ännu inte har trätt i kraft (till exempel gränsen mellan Österrike och Ungern),

(c) två medlemsstater som skall tillämpa Schengenregelverket fullt ut, men för vilka rådets beslut som bemyndigar dem att tillämpa regelverket fullt ut ännu inte har trätt i kraft (till exempel gränsen mellan Tjeckien och Polen).

Punkterna b) och c) är en konsekvens av det s.k. tvåstegsgenomförandet av Schengenregelverket, som innebär att nya medlemsstater endast tillämpar delar av detta regelverk vid anslutningen (se även punkt 5.2 nedan). Det inbegriper bestämmelserna om kontroll av de yttre gränserna (som skall tillämpas i fråga om alla gränser), men inte de bestämmelser som rör avskaffandet av personkontroller vid de inre gränserna. Därför omfattar den föreslagna förordningen en ordning för lokal gränstrafik som syftar till att underlätta passage av medlemsstaternas "tillfälliga yttre landgränser”.

Det bör dock noteras att den föreslagna förordningen endast gäller tredjelandsmedborgare (med vissa undantag – se nedan) som varit lagligen bosatta i gränsområdet i ett angränsande land i minst ett år (”gränsboende”, enligt definitionen i artikel 3 e). EU-medborgare, liksom tredjelandsmedborgare som omfattas av rätten till fri rörlighet (i enlighet med artikel 3 d), har uttryckligen undantagits från tillämpningsområdet eftersom de, enligt gemenskapslagstiftningen, redan har särskilda rättigheter med avseende på fri rörlighet som, generellt sett, är förmånligare än de som skulle införas genom detta förslag (till exempel med avseende på vistelsetid och villkor för inresa och vistelse). Gemenskapsbestämmelser om lokal gränstrafik kan självfallet inte påverka dessa rättigheter.

Om en lättnad som beviljats gränsboende enligt en lokal gränstrafikordning innebär förmånligare villkor än de som följer av rätten till fri rörlighet (till exempel för att den ger möjlighet att passera gränsen vid särskilda gränsövergångar som reserverats för gränsboende, med mindre systematisk kontroll, eller på andra platser än vid de tillåtna gränsövergångarna och på andra tider än de fastställda), så skall denna lättnad automatiskt utvidgas även till unionsmedborgare och till tredjelandsmedborgare som är bosatta i gränsområdet och omfattas av fri rörlighet enligt gemenskapsrätten (artikel 17.2).

Förutom de sätt att praktiskt underlätta gränspassage som anges i artikel 17, fastställs i förordningen de särskilda villkor som skall vara uppfyllda och de handlingar som behövs för att passera gränsen inom ramen för lokal gränstrafik (artiklarna 4 och 5).

När det gäller gränsboende som omfattas av viseringskrav, införs en särskild visering (kallad ”L-visering”, där ”L” står för ”lokal”). ”L-viseringen” skulle vara en visering för flera inresor som utfärdas för minst ett och högst fem år, och som ger innehavaren rätt att vistas i den utfärdande medlemsstatens gränsområde i högst sju dagar i följd och, under alla omständigheter, inte längre än tre månader under en halvårsperiod.

För de medlemsstater som genomför Schengenregelverket fullt ut skulle de förfaranden och kriterier som skall följas vid utfärdandet av sådana viseringar vara anpassade till bestämmelserna i de gemensamma konsulära anvisningarna[5]. Medlemsstater som inte genomför Schengenregelverket fullt ut (i avvaktan på att rådet bemyndigar dem att göra det) skulle tillämpa sina nationella bestämmelser, som likväl måste vara förenliga med bestämmelserna i denna förordning.

Genom denna förordning fastställs en gemenskapsordning för lokal gränstrafik och därigenom får gemenskapen extern behörighet i denna fråga. På grund av den särskilda karaktären hos en ordning för lokal gränstrafik, som i stor utsträckning är beroende av lokala geografiska, sociala, ekonomiska och andra förhållanden, har det ansetts lämpligt att låta medlemsstaterna ta hand om själva genomförandet av ordningen genom bilaterala överenskommelser. Genom denna förordning ges medlemsstaterna således rätt att i lämpliga fall förhandla bilateralt med sina grannar om särskilda arrangemang som är tillämpliga med avseende på lokal gränstrafik vid deras gemensamma landgräns, under förutsättning att sådana arrangemang är förenliga med och inte påverkar tillämpningen av de bestämmelser som införs genom denna förordning (se artikel 14).

Möjligheten att införa en ordning för lokal gränstrafik med angränsande tredjeländer gör det nödvändigt att se till att EU-medborgare och tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i en medlemsstats gränsområde, och som önskar passera gränsen till ett angränsande tredje land och vistas i dess gränsområde inom ramen för lokal gränstrafik får en åtminstone likvärdig behandling av dessa tredjeländer (se artikel 15).

Medlemsstater får också behålla eller ingå nya överenskommelser om lokal gränstrafik, förutsatt att de är förenliga med denna förordning (se artikel 16). När gränskontrollerna har avskaffats vid de ”tillfälliga yttre gränserna” kommer dessa överenskommelser inte längre att fylla någon funktion.

3. VAL AV RÄTTSLIG GRUND

Denna förordning grundar sig på både artikel 62.2 a (”normer och förfaranden som medlemsstaterna skall följa när de utför personkontroller vid [yttre] gränser”) och artikel 62.2 b punkterna ii och iv, som behandlar ”förfaranden och villkor för medlemsstaternas utfärdande av viseringar” respektive ”regler för enhetligt utformade viseringar”.

Efter ikraftträdandet den 1 januari 2005 av rådets beslut 2004/927/EG om att vissa områden som omfattas av avdelning IV i tredje delen i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen skall regleras genom det förfarande som föreskrivs i artikel 251 i det fördraget, kommer det här förslaget att behandlas enligt medbeslutandeförfarandet.

4. SUBSIDIARITET OCH PROPORTIONALITET

De nuvarande gemenskapsbestämmelserna om passage av medlemsstaternas yttre gränser är, liksom gemenskapens bestämmelser om utfärdande av viseringar, en del av Schengenregelverket som är införlivat inom Europeiska unionens ramar. Detta regelverk måste dock utvecklas och kompletteras. Utvecklingen av det befintliga regelverket om yttre gränser kan, på grund av åtgärdernas omfattning och verkningar, endast ske genom införande av gemenskapsåtgärder som bygger på detta regelverk. När det gäller bestämmelserna om enhetlig visering, inklusive förfaranden och villkor för att utfärda sådana viseringar, har gemenskapen exklusiv behörighet.

En ordning om lokal gränstrafik är dock av en sådan natur att den bara kan genomföras på berörda medlemsstaters initiativ, och det är därför de tillåts att, om de anser det lämpligt, ingå bilaterala överenskommelser med angränsande tredjeländer om att införa en ordning för lokal gränstrafik. Därvid måste de naturligtvis respektera och följa EG-rättens bestämmelser.

I artikel 5 i EG-fördraget föreskrivs att gemenskapen inte skall ”vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i detta fördrag”. Gemenskapsåtgärden bör ges en utformning som gör det möjligt att uppnå målet med åtgärden och genomföra den så effektivt som möjligt.

För att uppnå detta har vi som rättsligt instrument för att införa allmänna bestämmelser om lokal gränstrafik valt en förordning som riktar sig till medlemsstaterna. I förordningen anges de regler som medlemsstaterna måste följa när de inför ordningar för lokal gränstrafik i förhållande till sina grannländer. Förslaget innebär en utveckling av Schengenregelverket och valet av en förordning gör det möjligt att säkra en enhetlig tillämpning i alla medlemsstater som omfattas av Schengenregelverket.

5. Tillämpningen av förordningen i medlemsstaterna och i tredjeländer som är associerade till utvecklingen av Schengenregelverket

5.1 Konsekvenser med avseende på de olika protokoll som fogats till fördragen

Avdelning IV i fördraget är den rättsliga grunden för förslag om åtgärder om passage av medlemsstaternas yttre gränser och om bestämmelser om enhetlig visering. Därför gäller de särregler som följer av protokollen om Förenade kungarikets och Irlands respektive Danmarks ställning. Detta förslag till förordning bygger på Schengenregelverket. Därmed skall även Norge, Island och Schweiz, som är associerade till utvecklingen av sådana regler, tas med i beräkningen. Alltså måste nedanstående konsekvenser med avseende på protokollen beaktas.

Förenade kungariket och Irland

Enligt artiklarna 4 och 5 i protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar gäller följande: ”Irland och Förenade Konungariket Storbritannien och Nordirland, som inte är bundna av Schengenregelverket, får när som helst begära att vissa eller samtliga bestämmelser i detta regelverk skall tillämpas på dem.”

Förslaget innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilket Förenade kungariket och Irland inte deltar enligt rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket och rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. Förenade kungariket och Irland skall därför inte delta i antagandet av förordningarna och förordningarna är inte bindande för eller tillämpliga i dessa båda länder.

Danmark

Enligt det protokoll om Danmarks ställning som fogats till fördragen deltar Danmark inte i rådets beslut om åtgärder enligt avdelning IV i EG-fördraget, med undantag för ”åtgärder för att bestämma de tredje länder vars medborgare är skyldiga att ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser eller på åtgärder som avser en enhetlig utformning av viseringar” (tidigare artikel 100c i EG-fördraget).

Eftersom det här förslaget innebär en utveckling av Schengenregelverket skall Danmark enligt artikel 5 i protokollet ”inom en tid av sex månader efter det att rådet har beslutat om ett förslag eller initiativ om utbyggnad av Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, besluta huruvida det skall genomföra detta beslut i sin nationella lagstiftning”.

Norge och Island

I enlighet med artikel 6 första stycket i Schengenprotokollet slöts ett avtal den 18 maj 1999 mellan rådet, Norge och Island om dessa båda staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[6].

I artikel 1 i avtalet anges att Norge och Island skall associeras med Europeiska gemenskapens och Europeiska unionens verksamhet på de områden som omfattas av de bestämmelser som avses i avtalets bilaga A (om Schengenregelverket) och bilaga B (om Europeiska gemenskapernas rättsakter som ersätter tidigare bestämmelser eller Schengenkonventionen) och den vidare utvecklingen av dessa bestämmelser.

I artikel 2 i avtalet anges att de rättsakter och åtgärder som Europeiska unionen vidtagit för att ändra eller bygga vidare på Schengenregelverket (bilagorna A och B) också skall godtas, genomföras och tillämpas av Island och Norge.

Det här förslaget bygger vidare på Schengenregelverket så som det definieras i bilaga A till avtalet.

Enligt avtalets artikel 4 måste frågorna därför behandlas i den gemensamma kommittén, för att Norge och Island skall ha möjlighet ”att förklara de problem de möter i samband med” åtgärden och ”att uttala sig i alla frågor som rör utvecklingen eller genomförandet av bestämmelser som berör dem”.

Schweiz

När det gäller Schweiz innebär förordningen en utveckling av bestämmelser i Schengenregelverket i den mening som avses i avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. Dessa bestämmelser ingår i det område som avses i artikel 4.1 i rådets beslut 2004/860/EG om undertecknande på Europeiska gemenskapens vägnar och provisorisk tillämpning av vissa bestämmelser i det avtalet.

I avtalet med Schweiz, som undertecknades den 26 oktober 2004, anges att vissa bestämmelser skall tillämpas provisoriskt efter undertecknandet. Det gäller särskilt bestämmelserna om Schweiz deltagande i den gemensamma kommitté som arbetar med frågor om utvecklingen av Schengenregelverket.

5.2 Konsekvenser med avseende på genomförandet i två steg av rättsakter som grundar sig på Schengenregelverket

I artikel 3.1 i anslutningsakten för de tio nya medlemsstaterna anges att Schengenregelverket, de rättsakter som bygger vidare på det eller på annat sätt har samband med det, förtecknade i bilagan till den artikeln, skall vara bindande för och tillämpliga i de nya medlemsstaterna från och med anslutningen. Bestämmelser och rättsakter som det inte hänvisas till i den bilagan skall visserligen vara bindande i de nya medlemsstaterna från och med anslutningen, men de kommer att bli tillämpliga först efter det att ett särskilt rådsbeslut om detta har antagits i enlighet med artikel 3.2 i anslutningsakten.

Schengenregelverkets bestämmelser om yttre gränser finns med i ovan nämnda förteckning och är därmed bindande för och tillämpliga i de nya medlemsstaterna från och med anslutningen[7].

Schengenregelverkets bestämmelser om enhetlig visering tas inte upp i den bilagan och även om de är bindande från och med anslutningen, är de tillämpliga i de nya medlemsstaterna först efter det att det rådsbeslut som nämns ovan har fattats[8].

Därmed är detta förslag endast delvis tillämpligt för de nya medlemsstaterna. Det gäller särskilt med avseende på följande:

- Kapitel I, II, IV och V är fullt tillämpliga i de nya medlemsstaternas, med undantag för artikel 4 d och artikel 22.

- Kapitel III (om den särskilda ”L-viseringen”) kommer därmed att vara tillämpligt för de nya medlemsstaterna först när rådet har fattat det beslut som avses i artikel 3.2 i anslutningsakten. Det innebär att de nya medlemsstaterna fram till dess kommer att utfärda nationella viseringar till gränsboende för lokal gränstrafik, i enlighet med sina egna nationella förfaranden. Sådana viseringar måste dock utfärdas i det enhetliga format (viseringsmärke) som fastställs i rådets förordning nr 1683/95 (i dess ändrade lydelse enligt rådets förordning nr 334/2003), eftersom den förordningen finns med i den bilaga som avses i artikel 3.1 i anslutningsakten[9].

2005/0006 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser och om ändring av Schengenkonventionen och de gemensamma konsulära anvisningarna

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 62.2 a och artikel 62.2 b ii och iv i detta,

med beaktande av kommissionens förslag[10],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[11], och

av följande skäl:

(1) Behovet av att utveckla regler för lokal gränstrafik för att stärka gemenskapens rättsliga ram på området för de yttre gränserna har behandlats i kommissionens meddelande En framtida integrerad förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser [12]. Detta bekräftades den 13 juni 2002, då rådet antog planen för förvaltningen av EU-medlemsstaternas yttre gränser, som godkändes vid Europeiska rådets möte i Sevilla den 21–22 juni 2002.

(2) Det ligger i den utvidgade gemenskapens intresse att gränserna mot grannländerna inte utgör hinder för handel, socialt och kulturellt utbyte eller regionalt samarbete. En effektiv ordning för lokal gränstrafik bör således skapas.

(3) Gemenskapen bör införa bestämmelser om kriterier och villkor som skall uppfyllas i samband med att man underlättar för gränsboende att passera medlemsstaternas yttre landgränser inom ramen för lokal gränstrafik. Sådana bestämmelser bör bygga på en avvägning av å ena sidan intresset av att underlätta gränspassage för gränsboende med ärliga avsikter som har legitima skäl att ofta passera medlemsstaternas yttre gränser, å andra sidan behovet av att förebygga olaglig invandring och potentiella hot mot säkerheten orsakade av olaglig verksamhet.

(4) För att komma till rätta med situationen för de gränsboende som omfattas av viseringstvång i enlighet med rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav[13] bör man införa en särskild visering för kortare vistelse, som utfärdas för lokal gränstrafik.

(5) Gemenskapen bör införa bestämmelser om särskilda kriterier och villkor för utfärdande av viseringar för lokal gränstrafik till boende i gränsområden. Dessa kriterier och villkor bör överensstämma med de villkor för inresa och vistelse som gäller för gränsboende vid lokal gränstrafik.

(6) Enligt den mekanism för genomförande av Schengenregelverket i två steg som föreskrivs i artikel 3 i 2003 års anslutningsakt, måste de nya medlemsstaterna genomföra Schengenregelverkets regler om yttre gränser vid alla sina gränser, inklusive gränserna till andra medlemsstater, till dess att rådet tillåter dem att tillämpa Schengenregelverket fullt ut och således lyfta kontrollerna vid deras gränser mot andra medlemsstater. Samma skäl som ligger bakom införandet av en ordning för lokal gränstrafik vid landgränserna mellan medlemsstater och tredjeländer motiverar fullt ut att samma ordning tillämpas vid gemensamma landgränser mellan medlemsstater till dess att gränskontroller skall avskaffas.

(7) Rätten till fri rörlighet för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar samt för tredjelandsmedborgare och deras familjemedlemmar, som enligt överenskommelser mellan gemenskapen och medlemsstaterna å ena sidan och deras ursprungsländer å den andra omfattas av samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare, bör inte påverkas av införandet av gemenskapsbestämmelser om lokal gränstrafik. Om emellertid en lättnad i gränspassagevillkoren som beviljas enligt en ordning för lokal gränstrafik innebär en mindre systematisk kontroll, skall denna lättnad automatiskt utvidgas till att gälla även unionsmedborgare och tredjelandsmedborgare som är bosatta i gränsområdet och omfattas av fri rörlighet enligt gemenskapsrätten.

(8) Vid tillämpningen av ordningen för lokal gränstrafik bör medlemsstaterna i förekommande fall kunna behålla eller ingå nya bilaterala överenskommelser med angränsande tredje länder, förutsatt att de följer bestämmelserna i denna förordning. Medlemsstaterna får även förhandla med varandra om ordningar för lokal gränstrafik vid landgränser där Schengenregelverkets bestämmelser om yttre gränser är tillämpliga, förutsatt att de följer bestämmelserna i denna förordning.

(9) Denna förordning påverkar inte de särskilda bestämmelser som tillämpas i Ceuta och Mellilla, i enlighet med Konungariket Spaniens förklaring om städerna Ceuta och Mellilla i slutakten till avtalet om Konungariket Spaniens anslutning till konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985[14].

(10) Om boende i gränsområden missbrukar den ordning för lokal gränstrafik som fastställs genom denna förordning bör medlemsstaterna utdöma samma påföljder som den nationella lagstiftningen föreskriver för olaglig inresa och vistelse.

(11) Kommissionen bör lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av denna förordning, om nödvändigt åtföljd av lagförslag.

(12) Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheter och friheter och iakttar de principer som erkänns såsom allmänna gemenskapsrättsliga principer, bland annat i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

(13) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, nämligen att fastställa kriterier och villkor för införandet av en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser, direkt påverkar gemenskapens regelverk om yttre gränser och därmed inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva och de därför, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(14) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om Danmarks ställning som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning och är därför inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning. Eftersom denna förordning syftar till utbyggnad av Schengenregelverket med tillämpning av bestämmelserna i avdelning IV i tredje delen av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, skall Danmark, i enlighet med artikel 5 i ovannämnda protokoll, inom en tid av sex månader efter det att rådet har antagit denna förordning, besluta om huruvida det skall genomföra förordningen i sin nationella lagstiftning.

(15) När det gäller Island och Norge utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket [15] , en utveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1.B i rådets beslut 1999/437/EG av den 17 maj 1999 om vissa tillämpningsföreskrifter för det avtalet[16].

(16) Förordningen innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilken Förenade kungariket inte deltar enligt rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket[17]. Förenade kungariket deltar inte i antagandet av förordningen och är därför inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.

(17) Förordningen innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilken Irland inte deltar enligt rådets beslut 2002/192/EG av 28 februari 2002 om en begäran från Irland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket [18] . Irland deltar därför inte i antagandet av förordningen och är inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.

(18) När det gäller Schweiz innebär förordningen en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket i den mening som avses i avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. Dessa bestämmelser ingår i det område som avses i artikel 4.1 i rådets beslut 2004/860/EG om undertecknande på Europeiska gemenskapens vägnar och provisorisk tillämpning av vissa bestämmelser i detta avtal[19].

(19) Artikel 4 d och artikel 22 samt kapitel III i denna förordning är bestämmelser som bygger vidare på Schengenregelverket eller som på annat sätt hänför sig till det regelverket i den mening som avses i artikel 3.2 i 2003 års anslutningsakt.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Kapitel I Allmänna bestämmelser

Artikel 1 Syfte

1. Genom denna förordning inrättas en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser, och för detta ändamål införs en särskild så kallad ”L-visering” som skall utfärdas till gränsboende i enlighet med förordning (EG) nr 539/2001.

2. Genom denna förordning bemyndigas medlemsstaterna även att ingå eller behålla överenskommelser med angränsande länder för att genomföra den ordning för lokal gränstrafik som inrättas här.

Artikel 2 Tillämpningsområde

1. Denna förordning påverkar inte bestämmelser i gemenskapsrätten eller i nationell rätt om tredjelandsmedborgare angående

(a) vistelser under längre tid,

(b) tillträde till och utövande av förvärvsverksamhet, och

(c) tull och beskattning.

Artikel 3 Definitioner

I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

(a) yttre landgräns :

(i) den gemensamma landgränsen mellan en medlemsstat och ett angränsande tredje land,

(ii) den gemensamma landsgränsen mellan en medlemsstat som tillämpar Schengenregelverket fullt ut och en medlemsstat som skall tillämpa Schengenregelverket fullt ut i enlighet med artikel 3 i anslutningsakten, men för vilken rådets beslut som bemyndigar dem att tillämpa regelverket fullt ut ännu inte har trätt i kraft,

(iii) den gemensamma landgränsen mellan två medlemsstater som skall tillämpa Schengenregelverket fullt ut i enlighet med artikel 3 i anslutningsakten, men för vilka rådets beslut som bemyndigar dem att tillämpa regelverket fullt ut ännu inte har trätt i kraft.

(b) gränsområde : ett område som fågelvägen sträcker sig högst 30 kilometer från gränsen. Inom detta område kan de berörda staterna ytterligare specificera vilka lokala förvaltningsområden som skall utgöra en del av gränsområdet. Om någon del av ett sådant område är belägen mer än 30 kilometer men mindre än 35 kilometer från gränsen skall det ändå anses som en del av gränsområdet.

(c) lokal gränstrafik : gränsboendes regelbundna passage av en medlemsstats yttre landgräns i syfte att vistas i denna medlemsstats gränsområde under en period som inte överstiger tidsgränserna i denna förordning.

(d) tredjelandsmedborgare som omfattas av fri rörlighet enligt gemenskapsrätten :

(i) tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet om de omfattas av direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004[20],

(ii) tredjelandsmedborgare och deras familjemedlemmar, oavsett nationalitet, som enligt överenskommelser mellan gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och deras ursprungsländer å den andra omfattas av samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare.

e) gränsboende : tredjelandsmedborgare som under minst ett år varit lagligt bosatta i gränsområdet i ett land som gränsar till en medlemsstat, med undantag för de kategorier som omfattas av punkt d.

f) visering :

- för de medlemsstater som tillämpar Schengenregelverket fullt ut, den visering som införs genom artikel 8,

- för de medlemsstater som inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut, en nationell visering för kortare vistelse som utfärdas enligt nationella förfaranden.

(g) Schengenregelverket : det regelverk som definieras i bilaga A till rådets beslut 435/1999/EG[21].

(h) Schengenkonventionen : konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985.

Kapitel II Ordning för lokal gränstrafik

Artikel 4 Villkor för inresa

Genom undantag från artikel 5.1 i Schengenkonventionen får gränsboende passera en grannmedlemsstats yttre landsgräns inom ramen för lokal gränstrafik om de uppfyller följande villkor:

(a) De innehar en eller flera sådana giltiga handlingar som ger dem rätt att passera gränsen, i enlighet med artikel 5.

(b) De innehar en giltig visering om så krävs.

(c) De kan, om så krävs, uppvisa handlingar som bevisar att de är gränsboende, har legitima, till exempel familjemässiga, sociala, kulturella eller ekonomiska skäl att ofta passera gränsen inom ramen för lokal gränstrafik och, i förekommande fall, tillräckliga medel för uppehället med hänsyn till syftet med vistelsen.

(d) De finns inte uppförda på en spärrlista i Schengens informationssystem (SIS).

(e) De anses inte utgöra ett hot mot någon av medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet, folkhälsa eller internationella förbindelser.

Artikel 5 Handlingar

Följande handlingar berättigar gränsboende till passage av en angränsande medlemsstats yttre landgräns inom ramen för lokal gränstrafik:

(a) För gränsboende som omfattas av viseringstvång enligt förordning (EG) nr 539/2001, ett pass eller annan giltig handling som ger dem rätt att passera de yttre gränserna enligt definitionen i artikel 17.3 a i Schengenkonventionen.

(b) För gränsboende som inte omfattas av viseringstvång enligt förordning (EG) nr 539/2001,

(i) de handlingar som anges i punkt a, eller

(ii) ett gränspassagetillstånd som utfärdats av den stat där personen är bosatt och bekräftats av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat vars gräns passeras.

Artikel 6 Vistelse i gränsområdet

Inom ramen för denna förordning får gränsboende vistas i gränsområdet i en angränsande medlemsstat i upp till sju dagar i följd. Den totala varaktigheten av flera på varandra följande vistelser i denna medlemsstat får inte överstiga tre månader under en halvårsperiod.

Ovanstående tidsgränser kan i undantagsfall förlängas.

Artikel 7 In- och utresestämplar

Medlemsstaterna får göra undantag från skyldigheten att in- och utresestämpla resehandlingar som innehas av gränsboende som passerar en medlemsstats yttre landgräns inom ramen för lokal gränstrafik under följande förutsättningar:

(a) Innehavaren av resehandlingen omfattas inte av viseringstvång enligt förordning (EG) nr 539/2001.

(b) Respekten för de tidsgränser som föreskrivs i artikel 6 garanteras på något annat sätt, som skall specificeras i sådana bilaterala överenskommelser som avses i artikel 14 och 16 i denna förordning.

Kapitel III Viseringar som utfärdas för lokal gränstrafik

Artikel 8 Viseringar som utfärdas för lokal gränstrafik

1. En särskild visering för lokal gränstrafik som utfärdas till gränsboende skall införas.

2. Den territoriella giltigheten för viseringar som avses i punkt 1 och som utfärdas till gränsboende som omfattas av viseringstvång enligt förordning (EG) nr 539/2001 skall vara begränsad till gränsområdet i den medlemsstat som utfärdar viseringen.

2. Den visering som avses i punkt 1 skall ge innehavaren rätt att flera gånger passera den utfärdande medlemsstatens yttre landgräns och att vistas i gränsområdet i denna medlemsstat i upp till sju dagar i följd.

Den totala varaktigheten av flera på varandra följande vistelser i denna medlemsstat får inte överstiga tre månader under en halvårsperiod.

Artikel 9 Viseringens utformning

De viseringar som avses i artikel 8 skall ha en enhetlig utformning (klistermärke) som överensstämmer med reglerna och specifikationerna i rådets förordning nr 1683/95 om en enhetlig utformning av visumhandlingar[22]. I den modell som tas fram för detta syfte skall den särskiljande bokstaven L vara placerad i ruta 11 (slag av visum).

Artikel 10 Villkor för utfärdande av viseringar

1. De viseringar som avses i artikel 8 får utfärdas till gränsboende som uppfyller följande villkor:

(a) De innehar en sådan giltig handling som ger dem rätt att passera de yttre gränserna, i enlighet med artikel 17.3 a i Schengenkonventionen,

(b) De kan, om så krävs, uppvisa handlingar som bevisar att de är gränsboende, har legitima, till exempel familjemässiga, sociala, kulturella eller ekonomiska skäl att ofta passera gränsen inom ramen för lokal gränstrafik och, i förekommande fall, tillräckliga medel för uppehället med hänsyn till syftet med vistelsen,

(c) De finns inte uppförda på en spärrlista i Schengens informationssystem (SIS).

(d) De anses inte utgöra ett hot mot någon av medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet, folkhälsa eller internationella förbindelser.

2. De viseringar som avses i artikel 8 får inte utfärdas vid gränsen.

Artikel 11 Giltighetstid

De viseringar som avses i artikel 8 skall ha en giltighetstid på minst ett och högst fem år.

Artikel 12 Administrativa kostnader

1. Avgifterna för de administrativa kostnaderna för att handlägga en ansökan om en sådan visering som avses i artikel 8 skall ligga på samma nivå som avgifterna för en visering för kortare vistelse med samma giltighetstid och möjlighet till flera inresor.

2. Med avvikelse från punkt 1 får medlemsstaterna besluta att sänka eller inte ta ut avgifter för de administrativa kostnaderna för att handlägga en ansökan om en sådan visering som avses i artikel 8.

Artikel 13 Förhållande till de gemensamma konsulära anvisningarna

Villkoren och förfarandena för att utfärda en sådan visering som avses i artikel 8 skall regleras av de gemensamma konsulära anvisningarna om inte annat sägs i denna förordning och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 22[23].

Kapitel IV Genomförande av ordningen för lokal gränstrafik

Artikel 14 Överenskommelser mellan medlemsstater och tredjeländer

1. För att genomföra ordningen för lokal gränstrafik får medlemsstaterna ingå överenskommelser med angränsande tredjeländer i enlighet med bestämmelserna i denna förordning.

Medlemsstaterna får även behålla befintliga överenskommelser med angränsande tredjeländer om lokal gränstrafik. I den mån sådana överenskommelser inte är förenliga med denna förordning, skall de berörda medlemsstaterna ändra överenskommelserna så att de blir förenliga med förordningen.

2. Medlemsstaterna skall, innan de ingår eller ändrar några överenskommelser om lokal gränstrafik med angränsande tredje länder, rådfråga kommissionen om huruvida överenskommelsen i fråga är förenlig med denna förordning

Om kommissionen anser att överenskommelsen är oförenlig med denna förordning skall den underrätta den berörda medlemsstaten om detta och begära att den ändrar överenskommelsen så att den blir förenlig med förordningen.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna en kopia av de överenskommelser som avses i punkt 1 samt varje uppsägning eller ändring av dessa överenskommelser.

Artikel 15 Ömsesidighet

I överenskommelserna med angränsande tredjeländer skall medlemsstaterna se till att det berörda tredjelandet på ett likvärdigt sätt behandlar unionsmedborgare och tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i gränsområdet i en medlemsstat och som önskar resa till gränsområdet i ett angränsande tredje land.

Artikel 16 Överenskommelser mellan medlemsstater

1. De medlemsstater som avses i artikel 3 a ii–iii får ingå överenskommelser om lokal gränstrafik, förutsatt att överenskommelserna är förenliga med denna förordning.

2. De medlemsstater som avses i punkt 1 får behålla befintliga överenskommelser om lokal gränstrafik som de ingått med varandra till dess att rådets beslut om avskaffande av gränskontrollerna vid deras gemensamma gränser har trätt i kraft. I den mån sådana överenskommelser inte är förenliga med denna förordning skall de berörda medlemsstaterna ändra överenskommelserna så att de blir förenliga med förordningen.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna en kopia av de överenskommelser som avses i punkterna 1 och 2 samt varje uppsägning eller ändring av dessa överenskommelser.

Artikel 17 Underlättande av gränspassage

1. De överenskommelser som avses i artiklarna 14 och 16 får innehålla bestämmelser om att underlätta gränspassage enligt vilka medlemsstaterna får

(a) upprätta särskilda gränsövergångar som endast är öppna för gränsboende,

(b) reservera särskilda filer för gränsboende vid de vanliga gränsövergångarna,

(c) ge gränsboende som inte omfattas av viseringstvång enligt förordning (EG) nr 539/2001 tillstånd att passera gränsen på andra platser än vid de tillåtna gränsövergångarna och på andra tider än de fastställda, om det finns särskilda skäl.

2. Om en medlemsstat beslutar att göra det lättare för gränsboende att passera gränsen i enlighet med punkt 1, skall en sådan åtgärd automatiskt utsträckas till alla unionsmedborgare som är bosatta i gränsområdet, liksom till tredjelandsmedborgare som är bosatta i gränsområdet och omfattas av fri rörlighet enligt gemenskapsrätten, inbegripet de som omfattas av viseringstvång.

3. Genom undantag från artikel 6 i Schengenkonventionen skall personer som är kända vid gränskontrollerna på grund av att de ofta passerar gränsen endast kontrolleras genom stickprov vid de särskilda gränsövergångar som avses i punkt 1 a och i de särskilda filer som avses i punkt 1 b.

Kapitel VSlutbestämmelser

Artikel 18 Ceuta och Melilla

Bestämmelserna i denna förordning skall inte påverka de särskilda bestämmelser som tillämpas i Ceuta och Melilla, i enlighet med Konungariket Spaniens förklaring om städerna Ceuta och Melilla i slutakten till avtalet om Konungariket Spaniens anslutning till konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985[24].

Artikel 19 Påföljder

1. Medlemsstaterna skall se till att eventuellt missbruk av det system för lokal gränstrafik som inrättas genom denna förordning och genomförs genom sådana bilaterala överenskommelser som avses i artikel 14 och artikel 16 beläggs med påföljder enligt nationell lagstiftning.

Påföljderna skall vara effektiva, proportionella och avskräckande och bland annat omfatta en möjlighet att dra in och återkalla sådana särskilda gränspassagetillstånd som avses i artikel 5 b och sådana viseringar som utfärdas för lokal gränstrafik.

2. Medlemsstaterna skall föra register över alla personer som blivit föremål för påföljd i enlighet med punkt 1. Dessa uppgifter skall inom sex månader från registreringen översändas till övriga medlemsstater och kommissionen.

Artikel 20 Rapport om genomförandet av systemet

Senast två år efter ikraftträdandet av denna förordning skall kommissionen rapportera till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen och genomförandet av ordningar för lokal gränstrafik som införs genom bilaterala överenskommelser på grundval av och i enlighet med denna förordning, om nödvändigt tillsammans med lämpliga lagförslag.

Artikel 21 Ändring av Schengenkonventionen

Artikel 136.3 i Schengenkonventionen skall ersättas med följande:

“3. ”Punkt 2 skall inte tillämpas på överenskommelser om lokal gränstrafik, för vilka bestämmelserna i artikel 14 i [förordning nr … denna förordning ] skall gälla.”

Artikel 22 Ändring av de gemensamma konsulära anvisningarna

De gemensamma konsulära anvisningarna skall ändras på följande sätt:

1) I del I punkt 2 skall en ny punkt med följande lydelse införas som punkt 2.3a:

”2.3a Viseringar för lokal gränstrafik

För tredjelandsmedborgare som ofta behöver passera gränsen till en angränsande medlemsstat inom ramen för lokal gränstrafik enligt definitionen i förordning (EG) nr […]* får en visering vars territoriella giltighet är begränsad till gränsområdet i den utfärdande medlemsstaten utfärdas. Viseringen skall ge innehavaren rätt att flera gånger passera gränsen till den utfärdande medlemsstaten om den totala varaktigheten av flera på varandra följande vistelser i gränsområdet i denna medlemsstat inte överstiger tre månader under en halvårsperiod.

I enlighet med [förordning (EG) nr … denna förordning ] skall en sådan visering ha en giltighetstid på minst ett och högst fem år.

Viseringar för lokal gränstrafik får inte utfärdas vid gränsen.

____________________________________________

* EUT L…”

2) I del V punkt 1.4 skall följande stycke läggas till:

- ”Handlingar som kan krävas för utfärdande av ’L-viseringar’:

- Ett intyg om bosättning i gränsområdet.

- Handlingar som styrker behovet av ofta kunna passera gränsen inom ramen för lokal gränstrafik, till exempel certifikat eller intyg som bekräftar familjeband, handlingar som styrker äganderätten till en fastighet på andra sidan gränsen och dylikt.”

3) Punkt 1.1 sista strecksatsen i del VI skall ersättas med följande: ”Det geografiska giltighetsområde som skrivs in i denna del av viseringen får inte begränsas till ett mindre territorium än en [medlemsstat], utom när det gäller ’L-viseringar’, som utfärdas för lokal gränstrafik”.

4) Del VI punkt 1.7 (Fält ”viseringskategori”) skall ändras på följande sätt:

- Första stycket skall ersättas med följande:”För att de kontrollerande tjänstemännen snabbt skall kunna fastställa viseringskategorin skall den viseringskategori för vilken den enhetliga viseringen utfärdas anges med bokstäverna A, B, C, D och L.”

- Efter stycke ”D+C […]”, skall följande stycke läggas till:”L: Visering som utfärdas för lokal gränstrafik”

5) I del VII punkt 4, skall följande stycke läggas till:

”Det är tillåtet att sänka eller helt avstå från att ta ut avgifter för de administrativa kostnaderna för utfärdandet av viseringar för lokal gränstrafik, i enlighet med [förordning (EG) nr… denna förordning ].”

Artikel 23

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Utfärdad i Bryssel den [...]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

ANNEX COMMENTARY ON THE ARTICLES

Article 1

This Article specifies the purpose of the Regulation, which is to establish a local border traffic regime at the external land borders of the Member States, and to authorise them to conclude or maintain bilateral agreements with neighbouring countries for that purpose.

In order to take into account the situation of those third countries subject to a visa obligation, a specific “L” visa is also established.

Article 2

This Article specifies that the Regulation does not aim at regulating and thus does not affect provisions regulating long-term stays, the exercise of an economic activity, and those related to customs and taxation matters.

Article 3

This Article defines the terms used in the proposal.

(a) The scope of the definition of ‘external land borders’ has already been explained under point 2 of the Explanatory Memorandum. This excludes the borders with those Member States who are not fully implementing, nor bound to implement in full, the Schengen acquis (i.e., the United Kingdom and Ireland).

(b) The maximum width of the border area (30 and, in justified cases, 35 kilometres) is the result of the discussions had within the Council on this issue, when examining the 2003 proposals.

(c) There is as yet no definition of ‘local border traffic’. This definition is therefore derived from existing practice (i.e., bilateral agreements). Two elements seem essential to define ‘local border traffic’: the residence in the border area and the regular crossing of the border in order to stay, for a limited period, in the border area of the neighbouring country.

(d) This point defines those third country nationals enjoying the Community right to free movement, i.e.:

- members of the family of Union citizens in those cases falling under the scope of Directive 2004/38/EC;

- third country nationals, as well as members of their families, of those third countries which have concluded an agreement with the Community and its Member States on the right to free movement (currently, EEA countries and Switzerland).

(e) Two conditions are established in order to be considered as 'border resident': the actual residence in the border area, as defined above under (b), and a minimum residence period of one year in that area. It shall be noted that this definition does not cover EU citizens and third-country nationals enjoying the Community right to free movement, as defined under point (d) (the reasons are given in point 2 of the Explanatory Memorandum).

(f) As regards the definition of ‘visa’, a distinction has been made between the Member States fully implementing the Schengen acquis (and thus issuing the uniform visa) and those not fully implementing the Schengen acquis. This distinction has been made because the latter do not apply the Schengen provisions on the uniform visa (including the Common Consular Instructions) and thus cannot issue the “L” visa until the date when the Council authorises them to fully implement the Schengen acquis.

(g) This point clarifies the scope of the “Schengen acquis”.

(h) This point specifies what is meant by “Schengen Convention”.

Article 4

The conditions listed in this Article for the entry of border residents are, to a great extent, those provided by Article 5(1) of the Schengen Implementing Convention (SIC). The differences concern the following elements:

- the documents valid for crossing the border (see below the commentary on Article 5);

- the need to prove, if necessary, the residence in the border area and the reasons for the frequent crossing of the border on grounds of local border traffic. The assessment of means of subsistence shall be linked to the purpose of stay.

It shall be noted that the reference to “threat to public health” has been introduced in order to ensure consistency with the proposal for a Council Regulation establishing a Community Code on the rules governing the movement of persons across borders (COM(2004)391 of 26.5.2004).

Article 5

Documents valid to cross the external land border of a Member State by a third country national are, generally speaking, a passport or an equivalent international travel document. In the framework of local border traffic, it is proposed to facilitate border crossing to bona fide border residents not requiring a visa by allowing them to cross the external land borders also on the basis of a specific border crossing permit, issued by the State of residence and countersigned by the competent authorities of the Member State whose border is crossed.

Article 6

The maximum duration of stay in the border area of a Member State for the purpose of local border traffic is fixed at seven consecutive days; this figure is inspired by the current practice (bilateral agreements). The maximum duration of the stay in the border area cannot exceed the general time-limit for a short stay, which is three months within any half-year period.

An extension of the above time-limits can be granted only in exceptional cases, such as for humanitarian reasons, illness, accidents etc.

Article 7

This Article derogates from the general obligation of affixing an entry and exit stamp on the travel documents of third country nationals. However, such derogation is only possible for border residents not subject to the visa obligation and provided that Member States are able to ensure by any other means (e.g., through electronic registers) the respect of time limits.

Article 8

This Article establishes the specific visa to be issued to border residents for the purpose of local border traffic (“L” visa) and defines its characteristics.

Article 9

The “L” visa will be issued in the same format (visa sticker) than other uniform visas, as laid down by Regulation No 1683/95 (as last amended by Regulation No 334/2002).

Article 10

The conditions for issuing the “L” visa are equivalent to the general entry conditions as laid down in Article 4 of this Regulation.

It is also specified that “L” visas cannot be issued at the border.

Article 11

This Article specifies the minimum and maximum validity of the “L” visa.

Article 12

This Article provides for the possibility of reducing or waiving the fees related to the issuing of the “L” visa.

Article 13

The provisions of the Common Consular Instructions shall apply to the issuing of the “L” visa, except for those aspects which are regulated differently in the present Regulation.

Article 14

This Article authorises Member States to maintain or conclude agreements with neighbouring third countries on local border traffic, provided that such agreements are compatible with the rules set out in the present Regulation. At the same time, Member States shall eliminate any incompatibility between existing agreements and the rules set in this Regulation.

In order to assess their compatibility with the present Regulation, such agreements, as well as their modification or denunciation, have to be transmitted to the Commission.

Article 15

The establishment of a local border traffic regime with a neighbouring third country aims at facilitating the crossing of the external land border of a Member State for bona fide third country nationals resident in the border area of that neighbouring country. This Article requests Member States to ensure that, at least, an equivalent treatment is reserved to both citizens of the Union and third country nationals, lawfully resident in their border areas, wishing to cross the border and stay in the border area of the neighbouring third country.

Article 16

A regime of local border traffic may also be established at the “temporary external borders” between Member States. The latter are therefore authorised to conclude bilateral agreements between them, provided that they are in compliance with this Regulation.

Article 17

This Article reflects, to a great extent, existing practices. In order to facilitate border crossing to border residents, Member States may, in their bilateral agreements implementing this Regulation, provide for the possibility of:

(a) setting up specific border crossing points open solely for border residents;

(b) reserving specific lanes to border residents;

(c) authorising border residents not subject to the visa obligation to cross the border outside authorised border crossing points and hours, but only where circumstances justify it (for instance, in case of a village situated across the border). It shall be noted that this possibility is already envisaged both in Article 3(1) of the Schengen Implementing Convention and in point 1.3, Part I, of the Common Manual.

The second paragraph automatically extends the above facilitation, whenever granted, to Union citizens residing in the border area, as well as to third country nationals enjoying the Community right to free movement. This provision is needed since they are otherwise excluded from the scope of this Regulation because they already enjoy, under Community law, specific rights related to free movement which, generally speaking, go beyond what is foreseen in the present proposal (for instance, as regards time-limits for stay, or entry conditions).

The third paragraph provides for a less systematic check to be carried out at the border crossing points and at the lanes reserved to border residents. This is justified by the fact that most of the persons crossing the border at those border crossing points/lanes are well known to the border guard, due to the fact that they cross that very same border crossing point every day or, in any case, very frequently. Thus, such persons do not need to be checked every time they cross the border. A similar provision is also contained in the Common Manual (see point 1.3.5.3 of part II).

Article 18

This Article specifies that the border crossing regime currently applied in the Spanish towns of Ceuta and Mellilla is not affected by the present Regulation.

Article 19

This Article obliges Member States to impose penalties against any misuse of the local border traffic regime, as well as to keep record of persons sanctioned. Such information, to be transmitted to the other Member States and to the Commission, will be important in order to monitor the implementation of the regime (Article 20).

Article 20

After two years from the entry into force of this Regulation, an assessment of the implementation of the regime will be made by the Commission, which will have to report on it to the EP and the Council and, if necessary, propose the appropriate legislative adaptations.

Article 21

Article 136, paragraph 3 of the Schengen Implementing Convention – related to the information to be provided to other Member States when concluding bilateral agreements on local border traffic - is replaced by the provisions of Article 14 of this Regulation.

Article 22

This Article amends the Common Consular Instructions in order to introduce the new type of visa (“L”) and specify its characteristics.

Article 23

Standard provision.

[1] Vissa medlemsstater har ingått bilaterala avtal om lokal gränstrafik med sina grannar. För en översikt över sådana avtal, se kommissionens arbetsdokument Developing the acquis on local border traffic, SEK(2002) 947 av den 9 september 2002.

[2] KOM(2003) 502 – 2003/0193 (CNS), om inrättande av en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser, och KOM(2003) 502 – 2003/0194 (CNS), om inrättande av en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser.

[3] Se till exempel EG-domstolens dom av den 11 juni 1991 i mål C – 300/89 (kommissionen mot rådet).

[4] Rådets beslut 2004/927/EG av den 22 december 2004 om att vissa områden som omfattas av avdelning IV i tredje delen i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen skall regleras genom det förfarande som föreskrivs i artikel 251 i det fördraget (EUT L 396. 31.12.2004, s. 45).

[5] EGT C 313, 16.12.2002, s. 1.

[6] EGT L 176, 10.7.1999, s. 35.

[7] Med undantag för artikel 5.1 d konventionen om tillämpning av Schengenavtalet, som gäller användning av Schengens informationssystem.

[8] Med undantag för bilagorna 1–3, 7, 8 och 15 i de gemensamma konsulära anvisningarna, som är tillämpliga i de nya medlemsstaterna från och med anslutningen.

[9] Här bör det påpekas att de bokstäver som visar vilken typ av visering som utfärdats (A, B, C eller D och – efter ikraftträdandet av denna förordning – L) inte är en del av den enhetliga utformningen av viseringar. Användningen av olika bokstäver för de olika typerna av viseringar regleras i de gemensamma konsulära anvisningarna (del VI, punkt 1.7) och är därför inte bindande för de nya medlemsstaterna förrän de har genomfört Schengenregelverket fullt ut. Liksom i fråga om andra typer av viseringar kan de nya medlemsstaterna redan nu använda bokstaven L för att markera när det är fråga om viseringar som utfärdats för lokal gränstrafik på grundval av deras egen lagstiftning.

[10] EUT C […], […], s. […].

[11] EUT C […], […], s. […].

[12] KOM(2002) 233 slutlig, 7.5.2002.

[13] EGT L 81, 21.3.2001, s. 1. Förordningen ändrades senast genom förordning (EG) nr 453/2003 (EUT L 69, 13.3.2003, s.10).

[14] EGT L 239, 22.9.2000, s. 69.

[15] EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

[16] EGT L 176, 10.7.1999, s. 31.

[17] EGT L 131, 1.6.2000, s. 43.

[18] EGT L 64, 7.3.2002, s. 20.

[19] EGT L 370, 17.12.2004, s. 78.

[20] EUT L 158, 30.4.2004, s. 77.

[21] EGT L 176, 10.7.1999, s. 1.

[22] EGT L 164, 14.7.1995, s. 1.

[23] EUT C 310, 19.12.2003, s. 1.

[24] EGT L 239, 22.9.2000, s. 69.