RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Utvärdering av den europeiska referensramen för kvalifikationer Genomförande av Europaparlamentets och rådets rekommendation om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande /* COM/2013/0897 final */





1. Inledning Den europeiska referensramen för kvalifikationer (EQF)[1] främjar livslångt lärande och förbättrar rörligheten bland inlärarna och arbetstagarna, anställbarheten och den sociala integrationen genom att skapa en europeisk referensram för kvalifikationssystem. Med hjälp av den europeiska referensramen för kvalifikationer blir det lättare att jämföra och erkänna kvalifikationer för de miljontals personer med högskoleexamen som varje år söker ytterligare utbildningsmöjligheter eller kommer in på den europeiska arbetsmarknaden. Exempelvis utfärdades i Tjeckien 900 olika typer av yrkeskvalifikationer till nästan 150 000 studerande år 2012. Samma år utfärdades ca 69 000 olika typer av reglerade kvalifikationer till cirka 16,8 miljoner studerande i Förenade kungariket. Den europeiska referensramen för kvalifikationer är en ny strategi för europeiskt samarbete om kvalifikationer. Den inför åtta referensnivåer som beskrivs i form av resultat av lärande och som omfattar alla typer och nivåer av kvalifikationer. Denna inriktning på resultat av lärande sätter inläraren i centrum, något som är viktigt när man ska jämföra och erkänna kvalifikationer från olika länder och olika lärandesammanhang. Kommissionen har konsekvent framhållit vikten av att bidra till möjligheterna att jämföra färdigheter och kvalifikationer i hela EU, särskilt mot bakgrund av dagens höga arbetslöshet, eftersom detta gör det lättare för studerande och arbetstagare att flytta mellan olika länder och yrken. Att man möjliggör för studerande och arbetstagare att visa upp färdigheter och kvalifikationer som de förvärvat i formella, icke-formella och informella utbildningsmiljöer är särskilt viktigt i samband med Europa 2020‑strategins flaggskeppsinitiativ Unga på väg, En agenda för ny kompetens och nya arbetstillfällen samt Den digitala agendan för Europa, liksom sysselsättningspaketet Att skapa förutsättningar för en återhämtning med ökad sysselsättning och rådets rekommendation om valideringen av icke-formellt och informellt lärande. För att stödja detta arbete och se till att kompetens och kvalifikationer lätt kan erkännas i olika länder, tillkännagav kommissionen att den hade för avsikt att skapa ett europeiskt område för färdigheter och kvalifikationer som en del av sitt initiativ En ny syn på utbildning[2]. I den europeiska referensramen för kvalifikationer uppmanas de nationella regeringarna att införa enklare och öppnare förfaranden för att erkänna kvalifikationer; 36 länder deltar frivilligt i den europeiska referensramen för kvalifikationer (28 EU-länder, fem kandidatländer samt Liechtenstein, Norge och Schweiz). I denna rapport framläggs de erfarenheter man hittills har av den europeiska referensramen för kvalifikationer och de eventuella konsekvenserna för framtiden diskuteras. I rapporten granskas om man kan använda rekommendationen i dess nuvarande form för att hantera de nya utmaningar som följer av de snabba socioekonomiska och tekniska förändringarna, och om den främjar flexibelt lärande. Denna utvärdering har gjorts vid en tidpunkt som är särskilt betydelsefull när det gäller möjligheterna att få bukt med den höga arbetslösheten och hantera de allt fler olika lärandemöjligheter och kvalifikationer som erbjuds. Bland de utmaningar vi står inför kan bl.a. nämnas ett allt större antal kvalifikationer som utfärdas av privata aktörer, fler internationella kvalifikationer och den senaste tidens utveckling av storskaliga öppna nätkurser, som har potential att nå många studerande. Denna utvärdering kommer, tillsammans med utvärderingarna av Europass och Eqavet och lägesrapporten om kvalitetssäkring i den högre utbildningen, att bidra till kartläggningen av utmaningar för och eventuella förbättringar av det europeiska området för färdigheter och kvalifikationer. 2. Resultat och effekter 2.1. Centrala aspekter av den europeiska referensramen för kvalifikationer Följande aspekter är centrala i den europeiska referensramen för kvalifikationer: Åtta europeiska referensnivåer som fastställts i form av resultat av lärande och kan omfatta alla typer och nivåer av kvalifikationer i hela Europa. Nivåerna 5, 6, 7 och 8 i referensramen är förenliga med deskriptorerna för kvalifikationer efter korta utbildningar och de tre cyklerna i ramen för kvalifikationer inom det europeiska området för högre utbildning (QF-Ehea).[3] Strategi baserad på resultat av lärande. Nivådeskriptorerna uttrycks i form av kunskaper, färdigheter och kompetens. De är inte knutna till aspekter av inlärningssammanhanget såsom längden på en kurs eller den plats där en utbildning äger rum. Gemensamma principer för kvalitetssäkring inom högre utbildning och yrkesinriktad utbildning i samband med den europeiska referensramen för kvalifikationer. Det har inrättats dels en rådgivande grupp för den europeiska referensramen för kvalifikationer, dels nationella samordningspunkter i medlemsstaterna, med syftet att genomföra den europeiska referensramen för kvalifikationer. Den rådgivande gruppen ansvarar för den övergripande samordningen och ska främja öppenheten i arbetet med att koppla kvalifikationssystemen till den europeiska referensramen för kvalifikationer. I sin roll som stöd vid arbetet med att jämföra kvalifikationer antog den rådgivande gruppen 2009 tio kriterier och förfaranden som ska användas för att med hjälp av hänvisningar koppla nivåerna i det nationella kvalifikationssystemet till den europeiska referensramen för kvalifikationer.[4] Dessa kriterier har bidragit till fastställandet av en gemensam metod för att lägga fram hänvisningsresultaten för berörda parter. Alla länder använder dessa kriterier för att strukturera sina nationella hänvisningsrapporter. Vissa kriterier (särskilt kriterierna 3 och 4) skulle kunna tolkas på olika sätt och behöver klargöras ytterligare om den övergripande samstämmigheten i hänvisningsprocessen ska kunna garanteras. De nationella kontaktpunkterna stöder och, tillsammans med andra berörda nationella myndigheter, styr förhållandet mellan de nationella kvalifikationssystemen och den europeiska referensramen för kvalifikationer. Den ska också främja kvalitet och tydlighet. 2.2. Genomförandet måste ske i snabbare takt I rekommendationen anges två datum: 2010: Medlemsstaterna bör koppla sina nationella kvalifikationssystem till den europeiska referensramen för kvalifikationer, särskilt genom hänvisningar från de nationella kvalifikationsnivåerna till den europeiska referensramen. De bör även utarbeta nationella referensramar för kvalifikationer om så krävs. 2012: Alla nya kvalifikationsbevis, examensbevis och Europassdokument som de behöriga myndigheterna utfärdat ska innehålla en tydlig hänvisning till den relevanta nivån i den europeiska referensramen för kvalifikationer. Delmålet 2010 Fyra medlemsstater hade 2010 kopplat sina nationella kvalifikationssystem genom hänvisningar till den europeiska referensramen. Tre av dem hade redan 2008 upprättat en nationell referensram för kvalifikationer. I juni 2013 hade 20 medlemsstater lämnat in sina nationella rapporter om hänvisningar till den europeiska referensramen för kvalifikationer. De övriga länderna (åtta medlemsstater, fyra kandidatländer och Norge) planerar att slutföra arbetet under perioden 2013–2014. I slutet av 2010 || FR, IE, MT, UK 2011 || Be-vl, CZ, DK, EE, LT, LV, NL, PT 2012 || AT, DE, HR, LU 2013 || BG, IT, PL, SI Ska slutföra hänvisningsarbetet || Medlemsstater: BE-fr, BE-de, EL, ES, FI, HU, KY, RO, SE, SK, Kandidatländer: IS, ME, MK, TK EES-land: NO Tabell 1 — Översikt av genomförandet av det första delmålet i rekommendationen rörande den europeiska referensramen för kvalifikationer, september 2013. Detta visar att rekommendationen genererar reformer – t.ex. utvecklingen av övergripande nationella referensramar för kvalifikationer på grundval av resultat av lärande, något som kräver omfattande politiskt och tekniskt engagemang från många olika berörda parter. En sådan utveckling tar tid. Trots det starka nationella engagemanget i den europeiska referensramen för kvalifikationer står det därför klart att genomförandet är försenat. För att undvika ytterligare förseningar bör alla länder ha färdigställt sina hänvisningsprocesser i slutet av 2014 och genomföra rekommendationen snabbare. Kommissionen kommer att förstärka sin övervakning av hur den europeiska referensramen genomförs på nationell nivå, vid behov genom bilateralt utbyte, för att hjälpa enskilda länder att lösa individuella problem. Det bör noteras att en hänvisningsrapport är en ögonblicksbild av ett lands kvalifikationssystem, medan hänvisningsprocessen innebär kontinuerliga diskussioner om hur man ska förändra kvalifikationssystemen. Deltagarländerna bör därför regelbundet se över sina hänvisningsrapporter och informera den rådgivande gruppen om eventuella ändringar och om hur de svarade på synpunkterna från de berörda parterna. Den rådgivande gruppen bör fastställa kriterier och förfaranden för att följa upp utvecklingen i de nationella kvalifikationssystemen och deras effekter på hänvisningsprocessen. Delmålet 2012 Det andra delmålet har fördelen att studerande, arbetstagare, utbildningsinstitutioner och arbetsgivare kommer i direkt kontakt med den europeiska referensramen för kvalifikationer. Att nivåerna i referensramen inkluderas i kvalifikationer och tillägg är ett stort steg i rätt riktning mot målet att underlätta jämförelser av kvalifikationer mellan olika länder. Det missade delmålet för hänvisningsprocessen har orsakat betydande förseningar när det gäller uppfyllandet av det andra delmålet. Endast ett land hade inkluderat referensramens nivåer i sina Europasstillägg före 2012. Två länder hade inkluderat referensramens nivåer i sina kvalifikationsdatabaser. Tre länder hade i september 2013 utfärdat kvalifikationsbevis som hänvisade till en nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer och fem länder hade börjat inkludera sådana nivåer i sina Europasstillägg. Ytterligare sex länder planerar att börja göra detta under perioden 2013–2014. || Vid utgången av 2012 || September 2013 Nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer inkluderad i de nya utbildnings- och examensbevisen || || CZ, DK, LT Nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer inkluderad i Europasstilläggen – tillägg till examensbevis (te) och/eller tillägg till utbildningsbevis (tu) || FR (tu) || CZ (tu), DK (te), EE (te), IE (te) Nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer inkluderad i nationella kvalifikationsdatabaser || FR, UK || CZ, DK, Tabell 2: Översikt över genomförandet av det andra delmålet i rekommendationen i den europeiska referensramen för kvalifikationer. Det är nu angeläget att uppnå det andra delmålet. När man inkluderar nivån i den europeiska referensramen för kvalifikationer och klart beskriver de resultat av lärande som förvärvats får man ett kraftfullt verktyg som ger bättre information om nivån på olika färdigheter och kvalifikationer och om deras natur. Detta är särskilt viktigt i kristider. Arbetet på nationell nivå måste därför intensifieras så att minst en fjärdedel av alla kvalifikationer som utfärdas i Europa vid utgången av 2014 innehåller en referens till den europeiska referensramen för kvalifikationer. Olika länder har valt olika strategier för att uppnå det andra delmålet. De flesta nationella myndigheter överväger tekniska lösningar som ska användas systematiskt på nationell nivå. Andra överlåter till de institutioner som utfärdar utbildningsbevis att avgöra om och hur de kan inkludera hänvisningar till referensramens nivåer i examens- och utbildningsbevis, Europasstillägg och kvalifikationsdatabaser. Länderna är allmänt sett överens om att det behövs en gemensam EU‑strategi för att se till att samma nivå av öppenhet gäller för alla studerande och arbetstagare. Den rådgivande gruppen bör ta fram en sådan gemensam strategi. 2.3 Ett enhetligt system Strukturen med åtta nivåer i den europeiska referensramen för kvalifikationer är tillämplig på de nationella kvalifikationssystemen och de berörda parternas behov. De flesta länder har eller håller på att utveckla omfattande nationella referensramar som omfattar alla kvalifikationstyper och kvalifikationsnivåer i de formella utbildningssystemen. Antalet nivåer i de nationella referensramarna för kvalifikationer bestäms av de nationella behoven. De överordnade principerna för och utformningen av den europeiska referensramen för kvalifikationer – definitionen av kvalifikation och nivåerna, som bygger på resultat av lärande – gör det lättare att jämföra kvalifikationer. Det finns dock några viktiga frågor som bör övervägas inför framtida förbättringar: 1. Den europeiska referensramen för kvalifikationer är avsedd att fungera som en referenspunkt för alla kvalifikationer i Europa, oavsett vilket organ som utfärdar dem, men de flesta nationella referensramar för kvalifikationer omfattar bara kvalifikationer som utfärdas av offentliga utbildningsinstitutioner. Endast ett fåtal nationella referensramar för kvalifikationer täcker in kvalifikationer som utfärdas vid sidan av de formella systemen, t.ex. i den privata sektorn, och som ofta är viktiga på arbetsmarknaden. En central utmaning är att kunna se till att alla kvalifikationer i nationella referensramar är tillförlitliga och uppfyller grundläggande kvalitetskrav, även när de förvärvats via icke-formellt och informellt lärande. Den rådgivande gruppen bör ge vägledning när det gäller gemensamma kriterier som ska beaktas när man inkluderar kvalifikationer i nationella referensramar för kvalifikationer. 2. Den europeiska referensramen för kvalifikationer kan i sitt nuvarande skick kanske visa sig inte vara så väl anpassad till ny utveckling. Nya metoder, t.ex. olika blandformer av utbildning, används i allt högre grad. Storskaliga öppna nätkurser är en ny företeelse inom distansundervisningen och gör det möjligt att organisera lärande som överskrider både gränser och olika tidszoner, överallt där det finns internetuppkoppling. Kvalifikationer kan även utfärdas av internationella organ och multinationella företag i olika länder i och utanför Europa. Vissa länder har inkluderat sådana i sina nationella referensramar för kvalifikationer, men inte alltid med hänvisning till samma nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer. Dessa frågor kräver att alla länder använder sig av en enhetlig strategi för att genom hänvisningar koppla kvalifikationer till den europeiska referensramen för kvalifikationer, så att man undviker förvirring bland arbetsgivarna och innehavarna av kvalifikationer. Nivådeskriptorerna för begreppen kunskaper och färdigheter i den europeiska referensramen för kvalifikationer motsvarar de nationella deskriptorerna. Användningen av deskriptorn för begreppet kompetens är dock mer problematisk eftersom deskriptorn i bilaga II inte är fullt förenlig med definitionen av begreppet kompetens i bilaga I. Deskriptorn för kompetens bör därför förtydligas. 4. De gemensamma principerna för kvalitetssäkring har hjälpt länder som går igenom hänvisningsprocessen. Även om dessa principer var avsedda att enbart omfatta yrkesutbildning och högre utbildning är de naturligtvis relevanta även för övriga kvalifikationer. Det bör tydliggöras vilken potential de har när det gäller att ge vägledning för alla kvalifikationsnivåer och kvalifikationstyper. Några frågor som diskuterats mer ingående på EU‑nivå är relaterade till kvalifikationer på nivåerna 2–3 i den europeiska referensramen för kvalifikationer (kvalifikationer vid avslutningen av den obligatoriska skolgången) och till nivåerna 3–5 (bl.a. kvalifikationer vid avslutningen av skolgången vilka ger tillträde till högre utbildning och mästarkvalifikationer för hantverkare). Enligt konventionen om erkännande av bevis avseende högre utbildning i Europaregionen (Lissabonkonventionen) är kvalifikationer efter avslutad skolgång vilka ger tillträde till högre utbildning i stort sett likvärdiga, och de ger tillträde till högre utbildning i och utanför Europa. Om man kopplar dessa kvalifikationer till olika nivåer i den europeiska referensramen för kvalifikationer antyder man att det finns skillnader mellan olika resultat av lärande, något som kan försvåra möjligheterna till rörlighet för ungdomar som avslutat sin skolgång och vill få tillträde till högre utbildning i ett annat land. I vissa fall skiljer sig nationella kvalifikationer med samma namn eller benämning åt i fråga om innehåll och komplexitet. I andra fall har länderna olika tolkningar av vilka nivåer i den europeiska referensramen för kvalifikationer som bäst passar in på olika resultat av lärande. Dessa skillnader kommer, även om de är legitima, att framstå som obegripliga för personer för vilka det faktum att benämningen på examensbevisen är densamma borde innebära att de motsvarar samma kvalifikationer. Utbytet av information och vägledning på europeisk nivå bör även i fortsättningen inriktas på att se till att beslut om hänvisningar är begripliga och förtroendeingivande. 6. Den europeiska referensramen för kvalifikationer är helt förenlig med ramen för kvalifikationer inom det europeiska området för högre utbildning (QF-Ehea). Ett enhetligt genomförande är säkerställt, särskilt eftersom Europarådet deltar i möten i den rådgivande gruppen och hos de nationella kontaktpunkterna, medan kommissionen deltar i möten rörande QF-Ehea. Denna enhetlighet har gjort det möjligt för de flesta länderna att genomföra arbetet med att göra hänvisningar till den europeiska referensramen för kvalifikationer och med självcertifiering enligt ramen för kvalifikationer inom det europeiska området för högre utbildning i en enda process, och att lägga fram en enda rapport om kriterierna för båda processerna. Flera Bolognaländer som inte tillämpar den europeiska referensramen för kvalifikationer har också tagit fram nationella referensramar för kvalifikationer i fråga om livslångt lärande, grundade på resultat av lärande. Det skulle vara värdefullt att utvärdera ländernas synpunkter på mervärdet av två övergripande europeiska referensramar för kvalifikationer. 2.4 Den europeiska referensramen för kvalifikationer som ett centralt verktyg för erkännande av kvalifikationer och säkerställande av öppenhet Den europeiska referensramen för kvalifikationer rör alla kvalifikationsnivåer och kvalifikationstyper. Det är av grundläggande betydelse för effektiviteten och effekterna av den europeiska referensramen för kvalifikationer och andra politikområden och verktyg inom EU[5] (t.ex. ramen för kvalifikationer inom det europeiska området för högre utbildning, Europass, ECTS, Ecvet, direktiv 2005/36, Esco, validering av informellt och icke-formellt lärande) som syftar till att förbättra öppenheten när det gäller såväl färdigheter och kvalifikationer som ramar och principer för kvalitetssäkring (Eqavet och ESG) att samstämmighet råder mellan dem. Alla dessa underlättar den fria rörligheten för personer och främjar livslångt lärande, och vissa av dem bygger på samma strategi, som baseras på resultat av lärande. Den europeiska referensramen för kvalifikationer och de europeiska systemen för överföring och ackumulering av studiemeriter, dvs. ECTS och Ecvet, är samstämmiga i fråga om de grundläggande principerna, men det praktiska genomförandet fungerar ännu inte på ett fullständigt enhetligt vis. ECTS används i omkring 75 % av de högre utbildningarna. De flesta programmen beskrivs nu med hänvisning till eftersträvade resultat av lärandet, men utmaningen ligger i att utvidga detta förhållningssätt till programmens utformning och bedömningsförfaranden. Den pågående översynen av ECTS‑handledningen kommer att ge ytterligare vägledning på EU‑nivå. Ecvet bygger helt på resultat av lärande, men befinner sig i ett tidigare genomförandeskede. Den europeiska referensramens gemensamma principer för kvalitetssäkring är i stort sett förenliga med de europeiska standarderna och riktlinjerna (ESG) och den europeiska referensramen för kvalitetssäkring av yrkesutbildning. Principerna för alla tre verktygen avser dock endast kvalitetssäkring inom allmän och yrkesinriktad utbildning i allmänhet, och ger inte någon särskild vägledning om hur man garanterar kvaliteten på resultat av lärande, kvalifikationer och referensramar för kvalifikationer. Man bör använda de pågående utvärderingarna av den europeiska referensramen för kvalifikationer, den europeiska referensramen för kvalitetssäkring av yrkesutbildning och översynen av de europeiska standarderna och riktlinjerna för att fastslå om man kan uppnå ytterligare synergieffekter mellan de europeiska referensramarna för kvalifikationer och åtgärder för kvalitetssäkring. Den europeiska referensramen för kvalifikationer är förenlig med konventionen om erkännande av bevis avseende högre utbildning i Europaregionen (Lissabonkonventionen)[6], som underlättar erkännandet av kvalifikationer inom och tillträdet till högre utbildning i Europa. Som ett tillägg till Lissabonkonventionen antogs i juni 2013 en text om användning av referensramar för kvalifikationer vid erkännande av utländska kvalifikationer. Där uppmuntrar man till starkare kopplingar mellan referensramar för kvalifikationer och erkännande av kvalifikationer där syftet är fortsatt lärande. På institutionell nivå innebär dock praxis när det gäller erkännande att man sällan använder sig av referensramar för kvalifikationer och den ökade öppenhet som de europeiska ramarna innebär. Samstämmigheten är sämre i fråga om direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer. I direktivet använder man sig av fem nivåer och kriterier, t.ex. kurslängden, för erkännandet av kvalifikationer på arbetsmarknaden, medan den europeiska referensramen för kvalifikationer har åtta nivåer som bygger på resultat av lärande. Detta har skapat osäkerhet bland de berörda parterna. Därför vill man med det nya direktivet[7] skapa synergieffekter med den europeiska referensramen för kvalifikationer. Systemet med fem nivåer behålls, men det blir möjligt att inrätta så kallade gemensamma utbildningsramar där länderna kan enas om miniminivåer för kunskaper, färdigheter och kompetenser som är kopplade till nivåerna i den europeiska referensramen för kvalifikationer. På grundval av detta kommer länderna att kunna erkänna yrkeskvalifikationer automatiskt. I rekommendationen talas det om en nära koppling till Europass. I Europasstilläggen bör det hänvisas till motsvarande nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer, men så är sällan fallet eftersom det andra delmålet inom referensramen har genomförts endast i begränsad omfattning. Slutligen finns det nära samband mellan utvecklingen av den flerspråkiga europeiska klassificeringen av kunskaper och färdigheter, kvalifikationer och yrken (Esco) och den europeiska referensramen för kvalifikationer. Kvalifikationer som är kopplade till den europeiska referensramen för kvalifikationer kommer indirekt att ingå i den europeiska klassificeringen av kunskaper och färdigheter, kvalifikationer och yrken (Esco). Detta kommer att ske via portalen för den europeiska referensramen för kvalifikationer, där det kommer att finnas länkar till nationella kvalifikationsdatabaser. Internationella kvalifikationer som inte ingår i nationella referensramar för kvalifikationer kommer att införas direkt i den europeiska klassificeringen av kunskaper och färdigheter, kvalifikationer och yrken. Den strategi baserad på resultat av lärande som används i den europeiska referensramen för kvalifikationer och i den europeiska klassificeringen av kunskaper och färdigheter, kvalifikationer och yrken bör samordnas. 2.5 Styrning Den europeiska referensramen för kvalifikationer förvaltas av den rådgivande gruppen och de nationella kontaktpunkterna (avsnitt 2.1). Den rådgivande gruppen består av företrädare för · 36 länder (de 28 medlemsländerna, fem kandidatländer, Liechtenstein, Norge och Schweiz), · arbetsmarknadsparter på europeisk nivå (EFS, BusinessEurope, UAEPME och CEEP), · europeiska paraplyorganisationer som utfärdar utbildningsbevis (Eurochambres, EUCIS-LLL och EUA), och · andra berörda parter (arbetsförmedlingar, European Students' Union, nätverket av volontärcentrum, European Volunteer Centre, och Europeiska ungdomsforumet). Europarådet deltar i den rådgivande gruppen för att garantera samstämmighet mellan den europeiska referensramen för kvalifikationer och QF-Ehea. Cedefop och Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen stöder den rådgivande gruppen. Den rådgivande gruppen tillhandahåller effektiv vägledning för nationella referensprocesser och bygger upp förtroende och ömsesidig förståelse mellan deltagarländerna. Dess mandat utvidgades 2012 till att omfatta genomförandet av rådets rekommendation om valideringen av icke-formellt och informellt lärande[8]. Syftet med detta är att ytterligare stärka kopplingarna mellan referensramarna för kvalifikationer och valideringssystemen, som dock ännu inte utvecklats i de flesta länder. Nationella kontaktpunkter har inrättats i 36 länder. De finns i olika institutionella miljöer, bl.a. ministerier, nationella organ, nationella myndigheter med ansvar för kvalifikationer, forskningsinstitut som erbjuder utbildning och informationscentrum för utbildning. Hur effektiva de är bestäms till stor del av hur tätt knutna de är till den nationella förvaltningen av förfarandet i samband med den europeiska referensramen för kvalifikationer och de nationella referensramarna för kvalifikationer. Kontaktpunkterna satsar i sin verksamhet mest på att kommunicera med berörda parter, men finner det svårare att upprätta förbindelser med arbetsmarknadens parter och saknar expertkunskaper när det gäller att kommunicera med den bredare allmänheten. De nationella myndigheterna bör utvärdera hur de nationella kontaktpunkterna skulle kunna förbättra kommunikationen med ett antal olika berörda parter och införa kommunikationsstrategier. Även om kontaktpunkterna endast har använt omkring 75 % av sin tillgängliga budget under de tre senaste åren, på grund av inledande organisatoriska problem och förändringar av tidsplanerna för hänvisningsprocessen, ansågs verksamheten central för genomförandet av den europeiska referensramen för kvalifikationer på nationell nivå. Man använder portalen för den europeiska referensramen för kvalifikationer för att kommunicera om den europeiska referensramen för kvalifikationer och resultaten av den nationella hänvisningsprocessen. Den gör det möjligt att jämföra nationella kvalifikationsnivåer med den europeiska referensramen för kvalifikationer och göra sökningar på kvalifikationer. Jämförelsefunktionen visar information om nio av de tjugo länder som har genomfört hänvisningsprocessen. Först i slutet av 2013 kommer det att bli möjligt att söka på individuella kvalifikationer. En stor utmaning är det faktum att nationella kvalifikationsdatabaser ännu inte inrättats i alla länder och att de befintliga databaserna inte omfattar alla kvalifikationerna i de nationella referensramarna för kvalifikationer. Om portalens potential ska kunna förverkligas fullt ut måste antalet deltagande länder uppnå ett kritiskt tal som utgör en majoritet. 2.6 Effekter och hållbarhet Även om det saknas statistik om den europeiska referensramens effekter på livslångt lärande och rörlighet och dess genomförande befinner sig i ett tidigt skede, är omställningen till principen om resultat av lärande ett stort framsteg. Det har banat väg för mer flexibla utbildningsvägar och validering av icke-formellt och informellt lärande. Den europeiska referensramen för kvalifikationer har fått effekter även utanför de 36 deltagande länderna. Flera av EU:s partnerskapsländer har antagit referensramar för kvalifikationer för sin egen nationella och regionala utveckling och länder i andra delar av världen söker dialog om den europeiska referensramen för kvalifikationer. Med tanke på det omfattande politiska engagemanget för den europeiska referensramen för kvalifikationer skulle det gemensamma referensverktyget vara hållbart även utan ekonomiskt stöd från EU, men de berörda parterna ser att en stark samordning på EU-nivå är ett måste om vi ska kunna åstadkomma ett enhetligt genomförande med större öppenhet. 3. Slutsatser Resultaten bekräftar att den europeiska referensramen för kvalifikationer allmänt godtas som en referenspunkt för utvecklingen av referensramar för kvalifikationer, genomförandet av ett nytt synsätt där man baserar sig på resultat av lärande och ökad öppenhet i fråga om såväl kunskaper och färdigheter som erkännandet av dessa. Det skulle kunna spela en central roll inom ett framtida europeiskt område för färdigheter och kvalifikationer. De förseningar av genomförandet som inträffat har dock skapat en känsla av att det börjar bli bråttom. EU bör göra det möjligt för studerande och arbetstagare att göra sina färdigheter mer synliga, oavsett var de har förvärvat dem. Unionen måste se till att den europeiska referensramen för kvalifikationer blir fullt fungerande så snart som möjligt. På grundval av utvärderingsresultaten föreslår kommissionen att följande åtgärder bör övervägas för att förbättra relevansen, effektiviteten och effekten hos den europeiska ramen för kvalifikationer: Påskynda hänvisningsprocessen i samband med den europeiska ramen för kvalifikationer och utarbeta nationella referensramar för kvalifikationer Alla länder bör utveckla starka nationella referensramar för kvalifikationer som kan förstås och användas av berörda parter. De bör bygga på nationella samråd, skapa bred enighet om hur nivåerna i de nationella kvalifikationerna ska förhålla sig till den europeiska referensramen för kvalifikationer och arbeta för att slutföra sin första hänvisningsrapport senast 2014. Stärka den roll som referensramar för kvalifikationer med utgångspunkt i resultat av lärande på nationell och europeisk nivå spelar och dessa ramars effekter Regeringarna bör åta sig att använda sig av resultat av lärande i alla undersystem inom utbildningen, genom att genomföra omfattande nationella referensramar för kvalifikationer som omfattar kvalifikationer som utfärdats både inom och utanför de traditionella formella utbildningssystemen. De nationella referensramarna för kvalifikationer bör integreras i den övergripande utbildnings- och sysselsättningspolitiken. På EU-nivå bör kompetensdeskriptorn i bilagorna I och II till rekommendationen förtydligas. Förbättra öppna och samstämmiga hänvisningar till den europeiska referensramen för kvalifikationer, med beaktande av kvalifikationssystemens skiftande natur Hänvisningsarbetet bör ses som en kontinuerlig process och inte begränsas till offentliggörandet av en rapport. Den rådgivande gruppen bör ge vägledning om kriterierna 3 och 4 och ta fram en heltäckande strategi för att följa upp framtida hänvisningsrapporter. Detta bör även omfatta förstärkt övervakning av hur länderna beaktar den rådgivande gruppens synpunkter på de nationella hänvisningsrapporterna och åtgärder för att ta itu med bristande överensstämmelse mellan ländernas hänvisningar. Den rådgivande gruppen bör också stödja kommunikationen mellan berörda parter om viktiga hänvisningsfrågor. Stärka kopplingen mellan europeisk kvalitetssäkring och ramar för kvalifikationer Den europeiska referensramens gemensamma principer för kvalitetssäkring, Eqavet och ESG bör göras mer samstämmiga och stödja strategin som baseras på resultat av lärande. Syftet är att utveckla enhetliga principer för kvalitetssäkring för livslångt lärande. Utöver ökat förtroende för kvalifikationer, referensramar för kvalifikationer och hänvisningar till den europeiska referensramen för kvalifikationer kan detta också leda till ökat förtroende och bättre förbindelser mellan olika undersystem inom utbildningen. Förbättra informationen om den europeiska referensramen för kvalifikationer för att i högre grad nå ut till studerande, arbetstagare och andra berörda parter samt informera dem om fördelarna med den europeiska referensramen för kvalifikationer Sedan de kopplat sina kvalifikationer till den europeiska referensramen för kvalifikationer genom hänvisningar bör länderna se till att det i alla nya intyg, examensbevis och Europasstillägg ingår en hänvisning till den relevanta nivån i den europeiska referensramen för kvalifikationer. Länderna bör inrätta nationella kvalifikationsdatabaser eller kvalifikationsregister och skapa förbindelser mellan dessa och portalen för den europeiska referensramen för kvalifikationer. Portalen bör knytas samman med EU-portalen om utbildningsmöjligheter (Ploteus) och Esco. Kommissionen kommer att undersöka hur nätbaserade verktyg kan användas för att erbjuda färdighetsrelaterade tjänster för studerande, arbetstagare och andra berörda parter till stöd för rörlighet, livslångt lärande och anställbarhet. Få ett bättre utnyttjande av den europeiska referensramen för kvalifikationer i politiska strategier och verktyg för rörlighet och livslångt lärande Den europeiska referensramen för kvalifikationer kan fungera som ett nav som binder samman övriga politiska EU‑strategier och verktyg, t.ex. överföring och erkännande. Referensramar för kvalifikationer och meritöverföringssystem som bygger på resultat av lärande underlättar mer flexibla individuella utbildningsvägar i olika institutioner, sektorer och länder. Kommissionen, medlemsstaterna och de berörda parterna bör stärka och förklara sambanden mellan den europeiska referensramen för kvalifikationer och de europeiska systemen för överföring och ackumulering av studiemeriter. Länderna bör i högre grad använda den europeiska referensramen för kvalifikationer som en ytterligare informationskälla för de behöriga myndigheter som prövar erkännandet av kvalifikationer som utfärdats i andra medlemsstater inom ramen för direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer och i Utbildning 2020‑länderna inom ramen för konventionen om erkännande av bevis avseende högre utbildning i Europaregionen. Klargöra den europeiska referensramens roll i förhållande till internationella kvalifikationer och för länder och regioner utanför EU Den europeiska referensramen för kvalifikationer används i allt större utsträckning som en referenspunkt vid jämförelse av kvalifikationer. Den befintliga hänvisningsprocessen och dess kriterier bör säkerställa att den europeiska referensramen för kvalifikationer omfattar alla typer av kvalifikationer, även internationella kvalifikationer. Det bör även undersökas mer ingående hur den europeiska referensramen för kvalifikationer skulle kunna användas som ett stöd vid jämförelsen och erkännandet av kvalifikationer som erhållits utanför Europa. Utveckla den europeiska referensramen för kvalifikationer för att anpassa den bättre till den senaste utvecklingen när det gäller internetbaserad utbildning och internationella kvalifikationer Den europeiska referensramen för kvalifikationer bör omfatta internationella kvalifikationer och kvalifikationer där det ingår moduler som fullgjorts i olika länder eller som kombinerar vanlig lärarledd undervisning och internetbaserat lärande. Den europeiska referensramen för kvalifikationer kan bli en verkligt heltäckande ram endast om den anpassas till denna nya utveckling och fortsätter att hålla jämna steg med förändringar inom utbildningen. I kommissionens meddelande En ny syn på utbildning betonades utbildningens roll för den ekonomiska tillväxten, konkurrenskraften och sysselsättningen. Ett av förslagen gäller undersökande arbete rörande ytterligare synergieffekter mellan EU:s verktyg för öppenhet och erkännande i fråga om färdigheter och kvalifikationer. Detta bör inriktas mot skapandet av ett europeiskt område för färdigheter och kvalifikationer där alla kan röra sig fritt och snabbt få sina kunskaper och kvalifikationer erkända för vidareutbildning samtidigt som arbetsgivarna förstår vad de innebär. Kommissionen kommer att diskutera slutsatserna i denna rapport med berörda aktörer också under den offentliga debatten om det europeiska området för kompetens och kvalifikationer under vintern 2013–2014. På grundval av slutsatserna i denna debatt och en konsekvensbedömning kan kommissionen överväga att föreslå en översyn av den nuvarande rättsliga grunden för den europeiska referensramen för kvalifikationer – (2008/C 111/01) Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 23 april 2008. [1] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/eqf_en.htm. [2] COM(2012) 669 final. [3] http://www.ehea.info/Uploads/qualification/QF-EHEA-May2005.pdf. [4] http://ec.europa.eu/eqf/documentation_en.htm [5] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/mobility_en.htm. [6] Europarådets och Unescos konvention ETS 165 – Erkännande av bevis avseende högre utbildning i Europaregionen, 11.4.1997. [7] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52011PC0883:SV:NOT [8] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2012:398:0001:0005:SV:PDF