Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i dekorativa färger och lacker samt produkter för fordonsreparationslackering och om ändring av direktiv 1999/13/EG"

(KOM(2002) 750 slutlig - 2002/0301 (COD))

(2003/C 220/10)

Den 23 januari 2003 beslutade rådet att i enlighet med artikel 95 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 26 maj 2003. Föredragande var David Sears.

Vid sin 400:e plenarsession den 18 och 19 juni 2003 (sammanträdet den 18 juni) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 73 röster för och en nedlagd röst.

1. Inledning

1.1. Luftkvaliteten i Europa fortsätter att förbättras. Mellan 1990 och 1998 minskade utsläppen av svavel (SOx) med 41 %, kväveoxider (NOx) med 21 % och flyktiga organiska föreningar förutom metan (non-methane volatile organic compounds, NMVOC) med 24 %. Prioriteringarna i dagsläget går ut på att begränsa utsläppen av partiklar och ozonbildande ämnen (NOx och VOC).

1.2. Enligt nu gällande lagstiftning skall VOC-utsläppen från mänsklig verksamhet ha minskat med 50 % fram till år 2010 jämfört med referensåret 1990, dvs. en minskning från 14 till 7,1 miljoner ton på 20 år. En produktbaserad reglering behövs för att man skall kunna överbrygga gapet mellan detta värde och det årliga VOC-utsläpp på 6,5 miljoner ton som föreskrivs i direktivet om nationella utsläppstak.

2. Sammanfattning av kommissionens förslag

2.1. Kärnan i förslaget återges i två tabeller i bilaga II där gränsvärden sätts för olika VOC uttryckt i g/l bruksfärdig färg. Färgerna delas in i olika produktgrupper: 12 grupper för dekorativa färger och lacker, och 5 grupper för olika produkter för fordonsreparationslackering. Nya produkter för fordonsreparationslackering måste tas fram och börja användas före utgången av år 2006. För den mer komplexa marknaden för dekorativ färg föreslås att regleringen införs i två steg där allt strängare bestämmelser skall ha införts före utgången av år 2006 respektive år 2009.

2.2. I en undersökning (Decopaint 2000) har två alternativ föreslagits. Det ena ligger nära ett förslag från färg- och hartsindustrin, och det andra (det som kommissionen nu lägger fram) har som effekt att i princip samtliga lösningsmedelsburna färger för inom- eller utomhusbruk tas bort från marknaden. I fråga om utsläpp är dock skillnaderna mellan de två förslagen små. Färg- och hartsindustrins förslag innebär att minskningen av VOC-utsläppen i förhållande till referensåret 1990 sätts till 52 % i stället för 50 %. Kommissionens förslag innebär att denna minskning sätts till 52,1 %.

2.3. Om de nya gränsvärdena nås kommer de årliga VOC-utsläppen att minska med ytterligare 280 kiloton från dekorativ färg (som står för 50 % av denna sektors VOC-utsläpp) och med 15 kiloton från fordonsreparationslacker. Även om det kommer att bli fråga om kostnader och arbetsplatsförluster räknar man med att fördelarna år 2010 kommer att uppgå till 580 miljoner euro per år, medan kostnaderna beräknas till mellan 108 och 157 miljoner euro per år.

3. Allmänna kommentarer

3.1. EESK stöder till fullo kommissionens och medlemsstaternas fortsatta strävan att förbättra luftkvaliteten över Europa i och med detta förslag. Några smärre förändringar krävs emellertid innan förslaget kan tillämpas på ett tillfredsställande sätt. För vissa mål presenterar kommissionen inga förslag, alternativt läggs de på en nivå som omöjliggör produktion med nuvarande eller prognostiserad teknik. Kommissionen avser att presentera de saknade värdena så snart de uppgifter som behövs finns tillgängliga. Dessa värden skall sedan granskas av kommittén och Europaparlamentet under år 2007, så att de nya produkterna finns tillgängliga före utgången av 2009. Detta tidsperspektiv ter sig alltför kort för att möjliggöra utveckling, testning och marknadsföring av nya produkter och för att kunna garantera fri rörlighet för varor på inre marknaden.

3.2. Problemet för såväl producenter som konsumenter är att färgen eller hartsen innehåller vatten, inte frånvaron av flyktiga organiska föreningar, VOC. Vatten kan orsaka rost och röta under samtliga faser i produktion och användning och har sina specifika fysiska egenskaper när det fryser och förångas samt i fråga om lösningsförmåga. Detta begränsar vattnets användningsområde som lösningsmedel under sådana förhållanden då VOC-burna produkter fortfarande kan användas. Vattenburen färg kräver en viss mängd VOC för att lösa upp hartser och andra komponenter, samt för att man skall få en förutsägbar torktid, god vidhäftningsförmåga och en bra yta som skyddar länge. Om VOC-halten ligger under en viss gräns kan de hartser (alkyder) som nu finns tillgängliga inte längre användas, och man måste i så fall byta till vattenburna färger med andra typer av harts (akryl). Detta kommer att medföra stora kostnadsökningar, samtidigt som det endast kommer att bli fråga om en liten minskning - mindre än 20 kiloton - av VOC-utsläppen.

3.3. Mot bakgrund av detta är man oroad över att de verkliga kostnaderna kommer att bli upp till fem gånger så stora och få långtgående effekter för mindre färg- och hartsproducenter som inte har möjlighet att nyinvestera i vattenanpassad utrustning och inte heller har råd att utveckla eller köpa sig den nya teknik som krävs.

3.4. Vad gäller konsumenterna bör det påpekas att förslaget kommer att resultera i att alla lösningsmedelsburna färger för väggar och inomhussnickerier (dörrar, lister och fönster) samt de flesta utomhusfärger kommer att försvinna från marknaden. Vattenburna alternativ till vissa av produkterna finns visserligen redan, men hittills har de haft låg genomslagskraft på marknaden. Vissa alternativa produkter har dragits in eftersom de inte svarat mot konsumenternas krav vad gäller kulör, hållfasthet och ytegenskaper.

3.5. De förväntade hälsofördelarna bör undersökas igen. Trots de betydande minskningar av VOC- och NOx-utsläppen som redan uppnåtts fortsätter ozonhalterna att öka. I bästa fall har man lyckats kapa de högsta nivåtopparna, något som bör ha haft viss inverkan på akuta hälsoproblem, men inte på kroniska hälsoproblem eller på materiella skador eller skador på grödor. Om det finns andra mekanismer som är aktiva här bör man identifiera dessa, alternativt hitta kostnadseffektivare sätt att minska VOC- och NOx-utsläppen.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Senaste gången EESK lade fram sina synpunkter i denna fråga var i maj 1997. Kommittén stödde då i princip förslaget, men ifrågasatte om en övergripande bedömning av åtgärderna för att förbättra luftkvaliteten verkligen hade gjorts och huruvida dessa förslag var motiverade ur ett kostnads/nyttoperspektiv, inte minst med tanke på de sociala kostnaderna. Samma invändningar torde vara aktuella även idag.

4.2. EESK ser positivt på att CAFE-programmet (Ren luft i Europa) skall ta itu med den första frågan och, för att bidra till en lösning av den andra, att det inom programmet även kommer att byggas upp en ny databas för kostnads/nytto-analyser av luftkvalitetsproblem. Följande två punkter i serviceavtalet för denna databas ser kommittén särskilt positivt på:

- Att den metod som tillämpas för kostnads/nytto-analysen måste redovisas öppet.

- Att resultaten måste uppvisa hög kvalitet och vara så solida att de europeiska intressenterna kan acceptera analysens resultat med bibehållet förtroende för de krav som det politiska arbetet ställer.

4.3. EESK noterar att det framlagda förslaget uppvisar vissa svagheter i detta avseende. I Decopaint-studien förutsätts ett linjärt samband mellan VOC-utsläpp, ozonbildning och kostnader. Detta stämmer dock inte, och denna missuppfattning kan leda till åtgärder som inte skyddar människors hälsa.

4.4. I BeTa-databasen som används för att beräkna de externa effekterna varnas det speciellt för att använda databasen för ozonbildningsundersökningar, med tanke på hur komplexa reaktionerna i sådana sammanhang är. Detta är något som också påpekats i studier som nyligen gjorts av ett antal medlemsstaters regeringar.

4.5. EESK delar inte uppfattningen i Decopaint-studien att man kan tillåta att småföretag inte lyckas uppfylla kraven utan att kräva att andra åtgärder vidtas, i synnerhet när de är lokaliserade i områden inom EU där det redan råder hög arbetslöshet. Inte heller bör konsumenterna tvingas köpa produkter som de redan dömt ut som olämpliga.

4.6. EESK beklagar att ingen hänsyn tagits till kulturarvsproblematiken, dvs. de offentliga och privata byggnadernas behov av skyddande och dekorativ färg som stämmer överens med tidigare använda färger. Detta område är ofta föremål för reglering från regeringshåll eller lokala myndigheter, med ett begränsat antal små och medelstora företag som marknadsleverantörer. Det framlagda förslaget skulle innebära att dessa företag slås ut från marknaden. Liknande farhågor har uttryckts vad gäller behovet av fortsatta leveranser av lämpliga "traditionella" färger för renovering av veteranbilar och andra samlarobjekt.

4.7. EESK kan inte acceptera att alkydhartser som används i lösningsmedelsburna färger dras tillbaka från marknaden till förmån för alternativa produkter som ännu inte har tagits fram. Att detta dessutom innebär att man i stället för naturliga oljor som råvara kommer att använda nya petroleumbaserade kemikalier går stick i stäv mot krav som framställts från annat håll. Det är avsevärda mängder det rör sig om; bl.a. ca 200000 ton sojaolja i alkydhartser.

4.8. Särskilt beklagligt är att ingen gräns satts för dekorativ snickeri-, täck- och täcklasyrfärg. Den föreslagna tidsramen för att fastställa en sådan gräns är dessutom inte realistisk med tanke på marknadsbehoven. För att råda bot på detta uppmanar EESK kommissionen att återgå till de gränser som CEPE föreslagit på sina medlemmars och deras leverantörers vägnar.

4.8.1. Mer specifikt bör gränsvärdena i bilaga II för lösningsmedelsburna färger i underkategori d för fas I och II redovisas som 400 g/l respektive 300 g/l. Inga ändringar krävs för vattenburna färger i denna kategori.

4.8.2. Enbart i fas II föreslås några ytterligare smärre ändringar i underkategori c, för lösningsmedelsburna färger, 450 g/l, i underkategori g, för vattenburna färger, 50 g/l, i underkategori h, för vattenburna färger, 50 g/l, och i underkategori i, för lösningsmedelsburna färger, 600 g/l.

4.8.3. Enligt kommissionens siffror skulle ovanstående ändringar resultera i en minskning med 14000 ton VOC-utsläpp i jämförelse med det nuvarande förslaget (dvs. 0,1 % av VOC-utsläppen på 14 miljoner ton under referensåret 1990, se punkt 1.2 och 2.2 ovan).

4.8.4. EESK uppmanar därför kommissionen att ta upp diskussionerna med färgtillverkarna för att hitta kostnadseffektiva sätt att genomföra denna minskning senast 2010.

4.9. Ett antal felaktigheter i beskrivningen av produkter och sektorer bör rättas till för att direktivet skall kunna tillämpas på ett effektivt och enhetligt sätt. Med tanke på att dessa definitioner måste motsvara marknadens krav fram till åtminstone år 2010 vore en omarbetning av dem positivt för såväl regleringsmyndigheter som producenter och konsumenter. Om de föreslagna ändringarna om en begränsning av värdena för lösningsmedelsburna färger i kategori d antas behövs ingen vidare översyn under 2006 och följaktligen kan skäl 9 och artikel 9 strykas.

4.10. I det särskilda fallet fordonsreparationslack kan det nämnas att detta marknadssegment för närvarande regleras av två direktiv med liknande räckvidd. Det vore att föredra om detta område helt kunde föras in under det förslag som nu läggs fram, med enhetliga definitioner och formuleringar.

4.11. EESK konstaterar att om de ovan nämnda ändringarna görs - i kombination med en smärre ändring vad gäller VOC-innehållet i snickerifärger - skulle oron över sysselsättningen i vissa medlemsstater också i stor utsträckning försvinna, samtidigt som det skulle få minimala effekter för VOC-utsläppen.

4.11.1. Mer specifikt skall gränsvärdena i bilaga II för vattenburna och lösningsmedelsburna färger i underkategori e för fas I och II redovisas som 150 g/l respektive 130 g/l, och 550 respektive 450 g/l.

4.11.2. EESK tror inte att det krävs ytterligare ändringar av de föreslagna gränsvärdena i bilaga II, dvs. 46 av de 55 föreslagna gränsvärdena bör förbli oförändrade.

4.12. EESK håller med om att ett teoretiskt referensvärde för människoliv är av yttersta vikt för att man skall kunna beräkna kostnaderna och nyttan och sätta upp prioriteringar för åtgärderna. Kommittén anser även att detta värde skall finnas tillgängligt för samtliga parter som är involverade i regleringsprocessen, och att det skall användas på ett enhetligt sätt i alla studier, såväl interna som externa.

4.13. EESK vill avslutningsvis än en gång framföra sitt stöd för en kunskapsbaserad syn på lagstiftningsarbetet och anmodar kommissionen att främja insamlingen av relevanta data i alla medlemsstater. Bland dessa uppgifter bör primära indikatorer för folkhälsa och odlingsskador finnas med så att man kan vara säker på att de vidtagna åtgärderna får önskad effekt. De framsteg som enskilda medlemsstater gör vad gäller att minska utsläppen i enlighet med gällande lagstiftning bör också noga övervakas och rapporteras.

Bryssel den 18 juni 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch