Allt detta har bidragit till tillväxt för alla och till betydande förbättringar av arbetsmarknaden och de sociala förhållandena. Sysselsättningen i åldrarna 20–64 uppgick under det andra kvartalet 2018 till 73,2 %, vilket är högst någonsin i EU (se diagram 2). Om det fortsätter så här är EU på god väg att nå Europa 2020-målet på 75 % sysselsättning 2020. Samtidigt har arbetslösheten sjunkit till 6,8 %, dvs. till nivån före krisen. Långtidsarbetslösheten och ungdomsarbetslösheten är också på väg ned, men är fortfarande höga i ett antal medlemsstater. Tack vare de förbättrade villkoren på arbetsmarknaden har antalet människor som riskerar fattigdom eller social utestängning, som 2017 var 113 miljoner människor, för första gången blivit lägre än före krisen. Fattigdomen bland förvärvsarbetande är dock hög och ökande i flera medlemsstater. Risken för fattigdom eller social utestängning förblir problematisk särskilt för barn och personer med funktionsnedsättning eller migrantbakgrund.

Investeringsplanen för Europa har bidragit avsevärt till att infria de utfästelser som ställdes 2014.Den har redan ökat EU:s BNP med 0,6 % och förväntas bidra med ytterligare 0,7 % fram till 2020. Den har gjort det lättare att styra offentliga och privata investeringar till projekt som leder till långsiktig tillväxt. Planen har kompletterat nationella åtgärder för att förbättra tillgången till finansiering, och stärkt och diversifierat tillgången till finansieringsinstrument under återhämtningen. Verksamheten enligt planen har redan bidragit till uppskattningsvis 750 000 nya jobb, och antalet spås 2020 ha stigit till 1,4 miljoner jobb.

EU höll 2014 på att ta sig ur den värsta ekonomiska krisen på flera generationer. Den reala ekonomin hade nätt och jämnt återhämtat sig till nivån före krisen, och en långvarig period med låga investeringar i kombination med andra faktorer drog ned produktiviteten och konkurrenskraften. Höga offentliga underskott och andra former av makroekonomisk obalans hotade den bräckliga återhämtningen. Krisens sociala konsekvenserna blev kännbara i hela EU, med mycket hög arbetslöshet, i synnerhet bland ungdomar, växande fattigdom och ökande social ojämlikhet.

Den ekonomiska tillväxten kommer dock inte alla medborgare och länder till del på samma sätt, och den är fortfarande känslig för global instabilitet och utmaningar på medellång och lång sikt. De grundläggande förutsättningarna för hållbar tillväxt i EU finns. Den ekonomiska tillväxten spås dock avklinga och står inför betydande risker. Finansieringsvillkoren är fortsatt gynnsamma, men en viss åtstramning kan förväntas i och med att tillväxten fortsätter, inflationen tar fart och penningpolitiken gradvis återgår till det normala. Oro över de offentliga finansernas hållbarhet i länder med hög skuldsättning kan leda till högre finansieringskostnader i hela ekonomin, även i banksektorn. Vissa medlemsstater har fortfarande hög arbetslöshet och hushållsinkomster som ligger under nivåerna före krisen. Andra lider av undersysselsättning eller kompetensbrist. Produktivitetstillväxten är dämpad och spridningen av digital teknik går långsamt. Mer långsiktiga utmaningar – t.ex. den åldrande befolkningen, digitaliseringen och dess effekter på arbetet samt klimatförändringar och ohållbart utnyttjande av naturresurser – är fortfarande angelägna. Andra riskfaktorer är bl.a. en snabbare åtstramning av den amerikanska penningpolitiken och dess sannolika följder för den finansiella stabiliteten på de framväxande marknaderna, fortsatta geopolitiska spänningar som påverkar världshandeln samt den kvarstående oklarheten kring EU:s framtida förbindelser med Storbritannien.

Den europeiska ekonomin är nu inne på sitt sjätte år av oavbruten tillväxt. Skillnaderna i tillväxt i euroområdet är de minsta i den ekonomiska och monetära unionen historia. Den reala konvergensen har tagit ny fart: tillväxten är högre i de medlemsstater som har lägre BNP per capita. En kraftfull tillväxt och låga räntor har stött en fortsatt minskning av de nationella offentliga underskotten, som i de flesta fall har återgått till nivåerna före krisen. Investeringsgapet på grund av krisen är nu nästan överbryggat. Grekland har efter många svåra år avslutat sitt ekonomiska stödprogram, och därigenom tryggat en central plats i euroområdet och Europeiska unionen.

Den allt äldre befolkningen i EU frestar på systemen för pensioner, hälso- och sjukvård och vård av personer med långvarigt vårdbehov. Förhållandet mellan antalet personer över 65 år och personer mellan 15 och 64 år spås öka från 28,8 % under 2015 till 35,1 % under 2025 och mer än 50 % fram till 2050. Det får betydande följder för framtidens ekonomiska tillväxt och resursfördelning, och kräver kompletterande åtgärder för att säkerställa finanspolitisk hållbarhet och tillräckliga täckning. Ungdomarnas situation är särskilt oroande, eftersom de kan drabbas av en dubbel börda: att både behöva betala högre avgifter när de arbetar och få lägre pensioner när de arbetat färdigt. En mer dynamisk och inkluderande arbetsmarknad och reformerade välfärdssystem kan mildra de sociala och statsfinansiella risker som den åldrande befolkningen medför.

Stora regionala skillnader kvarstår som en angelägen fråga. Hittills har EU fungerat som en unik konvergensmaskin, som bidragit till större sammanhållning inom och mellan medlemsländerna i en utvidgad union. Men i många EU-länder släpar vissa regioner efter. Även om de fattigaste regionerna har fått det bättre sedan 2010, har det ekonomiska avståndet till de rikare regionerna ökat. Teknikomställningarna och energiövergången kan öka detta avstånd, om inte lämpliga åtgärder vidtas för att främja den regionala konkurrenskraften (t.ex. skapa incitament för att införa ny teknik och omskola arbetskraften, åtgärda demografisk nedgång). I detta avseende har investeringarna inom EU:s sammanhållningspolitik en viktig roll att spela, tillsammans med nationella reformer som syftar till att stärka tillväxtpotential, delaktighet och god förvaltning. Kommissionens förslag med anknytning till den nya fleråriga budgetramen främjar starkare kopplingar mellan de behov av strukturreformer som framkommit under den europeiska planeringsterminen och EU:s investeringar i medlemsländerna, i syfte att främja konkurrenskraft och sammanhållning.

3.Rätt prioriteringar för framtidens välstånd

EU behöver se saker och ting i ett längre perspektiv och öka sin socioekonomiska motståndskraft för att stärka sin förmåga att tåla chocker och ta vara på nya möjligheter. Den stadiga tillväxt som EU upplever i dag erbjuder de rätta förutsättningarna för att ta itu med de pågående, brådskande reformer som krävs för att möta de utmaningar som vi står inför.

Lämpliga politiska val i dag är nyckeln till högre och rättvisare tillväxt, bättre jobb och en starkare förmåga att jämna ut den globala konjunkturcykelns effekter. Konsekventa prioriteringar krävs för att vägleda de nationella reformplanerna och komplettera insatserna på EU-nivå. Avgörande för framtidens välstånd är fortfarande 1) investeringar av hög kvalitet, 2) reformer som ökar produktivitetstillväxten, inkluderingen och institutionernas kvalitet samt 3) fortsatt värnande om den makroekonomiska stabiliteten och sunda offentliga finanser.

Investeringar av hög kvalitet

Investeringar är motorn för tillväxt och nya jobb. Medlemsstaterna måste fortsätta att främja en miljö som gynnar tillväxtfrämjande investeringar. Välriktade offentliga och privata investeringar bör gå hand i hand med väl utformade strukturreformer. De bör inriktas på byggande eller upprustning av strategisk infrastruktur, stärkt humankapital för morgondagens konkurrenskraft och bättre levnads- och arbetsvillkor. De bör också bidra till EU:s mål att gå över till en koldioxidsnål cirkulär ekonomi till stöd för långsiktig hållbarhet. Investeringar som bidrar till miljömässig hållbarhet kan faktiskt öka produktiviteten i hela ekonomin genom större resurseffektivitet och lägre kostnader för insatsvaror.

Det finns avsevärda investeringsgap inom forskning och innovation, bl.a. när det gäller digital infrastruktur och immateriella tillgångar. Den digitala teknikens framväxt håller på att leda till genomgripande förändringar av hur innovationen fungerar. Nätverkseffekter och komplexiteten i innovationsprocessen ökar. Innovationens fördelar är koncentrerade till några få ledande företag som har uppnått stark produktivitetstillväxt. För att de innovationsdrivna produktivitetsvinsterna ska komma fler till del, behövs bredare spridning och användning av innovation i hela EU. Investeringarna bör stödja starkare kopplingar mellan forskning och näringsliv, med en tydligare inriktning på spridning av innovation och skapande av nya marknader, utbyggnad av digital infrastruktur (t.ex. bredband och digitalisering av små och medelstora företag) och tillhandahållande av rätt kompetens.

Investeringar i utbildning och kompetens är av avgörande betydelse för att öka produktiviteten och bevara sysselsättningen i en föränderlig, digitaliserad värld. Medlemsstaterna bör ge ungdomar färdigheter som är relevanta för arbetsmarknadens behov och samtidigt möjliggöra och främja livslångt lärande. De bör ta särskild hänsyn till arbetskraftens anpassningsförmåga, särskilt de lågutbildade arbetstagarnas, så att tekniska framsteg sprids på bästa sätt. Särskild uppmärksamhet behöver också ägnas åt att ta itu med ojämlikhet i tillgången till högkvalitativ utbildning, eftersom det problemet kvarstår i de flesta medlemsstaterna.

Ruta: Kunskaper och färdigheter för morgondagens tillväxt Offentliga investeringar av hög kvalitet i utbildning är avgörande för att främja kunskapsintensiv och hållbar tillväxt för alla. Låga utbildningsresultat har stor inverkan på framtidens sysselsättning, fattigdom och konkurrenskraft. Disruptiv innovation i arbetslivet gör det ännu viktigare med utbildning av hög kvalitet. I de flesta medlemsstater innebär detta mer investeringar och reformer av utbildningssystemen. De investeringar som syftar till att höja utbildningsnivån kan göras effektivare och bli mer relevanta för arbetsmarknaden. Det är särskilt viktigt att alla får lika tillgång till utbildning av hög kvalitet och får goda läranderesultat. För det är tillräckliga investeringar en förutsättning. En övergripande strategi är avgörande, och det bör ofta börja med garanterad tillgång till barnomsorg och förskola av hög kvalitet som ett första steg till goda lärande- och sysselsättningsresultat senare i livet. Dessutom bör bättre grundläggande färdigheter prioriteras, tillsammans med satsningar på grundläggande skolgång och kontinuerlig fortbildning av lärare och andra utbildare. Medlemsstaterna bör också stärka sina yrkesutbildningssystem och göra dem mer attraktiva som förstahandsval, genom att göra dem mer flexibla och anpassa dem bättre till arbetsmarknadens behov och genom att tillhandahålla fler möjligheter till arbetsbaserat lärande och lärlingsutbildning. Satsningar behövs också för att modernisera den högre utbildningen. Att ta fram en strategi för livslång kompetensutveckling är avgörande. För att öka människors motståndskraft och anpassningsförmåga bör de politiska åtgärderna stödja aktiv delaktighet av alla vuxna i omskolning eller fortbildning. God kännedom om arbetsmarknaden och kompetensbehovet bör ligga till grund för beslut om utgifter och bidra till att förutse strukturomvandlingar. Framgångsrika strategier för livslång kompetensutveckling bygger till stor del på vägledning och stöd i alla skeden av lärandet. Åtgärder bör intensifieras för att ge tillgång till kompetenslyft för lågutbildade vuxna (bl.a. för grundläggande och digitala färdigheter), och hjälpa dem att skaffa sig kvalifikationer som är relevanta för arbetsmarknaden. Det bidrar också till integration av migranter och ett bättre tillvaratagande av deras färdigheter och kvalifikationer.





Den nuvarande ekonomiska tillväxten bör leda till tidigarelagda investeringar i modernisering och utfasning av fossila bränslen i EU:s industri och transport- och energisystem. Infrastrukturinvesteringar på dessa områden bör tillgodose framtidens nya behov och underlätta att EU-företagen går in i internationella värdekedjor i och utanför den inre marknaden. Man måste fortsätta att frikoppla energiförbrukning och resursanvändning från ekonomisk tillväxt, för att nå EU:s klimat- och energimål för 2030 i enlighet med åtagandena enligt Parisavtalet. Att investera i en koldioxidsnål cirkulär ekonomi, bl.a. genom innovation, är en av hörnstenarna för att EU ska kunna bevara sin globala konkurrenskraft och öka sin produktivitet utan att göra avkall på levnadsstandarden. Upprustning av transportinfrastruktur, t.ex. investeringar i smart, hållbar och säker rörlighet och utsläppsfri rörlighet, är fortfarande en utmaning i ett antal medlemsstater. Riktade investeringar i bostadsbyggande, tillsammans med förenklade nationella regler, behövs för att göra bostadspriserna mer överkomliga och minska energiförbrukningen.

Privata investeringar som finansieras med välfungerande, integrerade kapitalmarknader, måste utnyttjas bättre. I takt med att EU håller på att bli färdig med sin handlingsplan för kapitalmarknadsunionen bör mångfalden i EU:s kapitalmarknader, som spänner från globala finanscentrum till regionalt integrerade nätverk och lokala initiativ, vidareutvecklas för att finansiera näringsverksamhet och underlätta övergången från fossila bränslen till en mer hållbar ekonomi.

Kommissionens förslag till EU:s nästa fleråriga budgetram stöder fullt ut tillhandahållandet av mer och bättre investeringar av nationella myndigheter och den privata sektorn. Som sägs ovan avser kommissionen att verka för mer verkningsfulla kopplingar mellan den europeiska planeringsterminen och EU:s budget 2021–2027 (se rutan nedan). Vidare ska det nya programmet InvestEU samla mångfalden av EU:s finansieringsinstrument till stöd för investeringar under ett tak. Det gör att EU:s finansiering av strategiska investeringsprojekt i EU blir enklare, effektivare och flexiblare. Genom att befintlig praxis befästs under nästa fleråriga budgetram kommer EU-programmen att utnyttjas på ett enhetligt sätt som maximerar EU-finansieringens mervärde och stöder nationella reformer under den europeiska planeringsterminen, med det övergripande målet att effektivt bidra till EU:s politiska prioriteringar.

Ruta: Mer samstämmighet mellan den europeiska planeringsterminen och EU:s sammanhållningspolitik Att ta itu med de utmaningar som framkommit under den europeiska planeringsterminen är avgörande för att stimulera investeringar och ge större genomslag för den socioekonomiska och territoriella sammanhållningen i hela EU. Samtidigt behövs i vissa fall investeringar för att stödja genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna. Det finns redan en formell koppling mellan EU:s sammanhållningsmedel och samordningen av den ekonomiska politiken inom den europeiska planeringsterminen. Ännu större synergieffekter och komplementaritet mellan dem kan bägge processerna tjäna på. För att uppnå detta kommer den europeiska planeringsterminen 2019 att ha en starkare inriktning på bedömning av investeringsbehov som vägledning för programplaneringsbesluten för 2021–2027. I landsrapporterna för 2019 kommer man att titta på investeringsbehoven i varje enskilt land, i förekommande fall även de sektoriella och regionala aspekterna. På grundval av denna bedömning ska man i en ny bilaga till landsrapporterna ange de investeringsbehov som är relevanta för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden+ och Sammanhållningsfonden för åren 2021–2027. Det ger ett tillförlitligt analytiskt underlag till dialogen med medlemsstaterna. På grundval av landrapporterna avser kommissionen också att, som en del av sina förslag till landsspecifika rekommendationer för 2019, ange prioriterade områden för offentliga och privata investeringar för att ytterligare underlätta tillväxtfrämjande reformer.

Reformer för produktivitetstillväxt, delaktighet och institutionell kvalitet

Investeringar av hög kvalitet måste kombineras med lämpliga strukturreformer. En framsynt inställning till tillväxt förutsätter förnyat fokus på de nationella reformsatsningarna på tre områden: produktivitetstillväxt, delaktighet och institutionell kvalitet.

Högre produktivitetstillväxt bör stå i centrum för de nationella reformerna. Bredare och snabbare spridning av produktivitetshöjande teknik kräver riktade åtgärder för att främja investeringar i dem (t.ex. skatteincitament), kompetensutveckling och starkare kopplingar mellan utbildningsväsende och företag. Avancerad digital teknik som högpresterande datorsystem, it-säkerhet och artificiell intelligens är nu tillräckligt mogna för att utnyttjas och byggas ut. Detta kan skapa nya inkomstkällor och jobb om företagen får rätt incitament.

Medlemsstaterna bör ta både kollektivt och individuellt ansvar för den inre marknaden för att frigöra dess outnyttjade potential. Tillsammans med innovation och teknikspridning är välfungerande varu- och tjänstemarknader en viktig drivkraft för produktivitetstillväxten, eftersom de möjliggör effektivare resursallokering. Även om vissa medlemsstater har ett gynnsamt företagsklimat, behöver andra mer djupgående reformer för att underlätta marknadstillträdet för varor och tjänster. Reformerna är särskilt välbehövliga inom energi, teletjänster, transporter, företagstjänster och detaljhandel. Det förekommer fortfarande skyddat vinstmaximerande beteende som försenar införandet av innovationer och nya affärsmodeller, däribland delningsekonomin och den cirkulära ekonomin. I många fall är insolvensreglerna inte tillräckligt effektiva för att frigöra resurser för nya företag.

Ytterligare reformer behövs för att finna den rätta avvägningen mellan flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden. Arbetslagstiftningen och de sociala systemen bör ge trygghet för alla slags arbetstagare, underlätta övergångar mellan anställningar och anställningsförhållanden, främja rörlighet och flexibilitet och effektivare ta itu med segmentering av arbetsmarknaden och fattigdom bland förvärvsarbetande. Effektivare aktiva arbetsmarknadsåtgärder och offentliga arbetsförmedlingar är avgörande i detta avseende. I vissa medlemsstater kan skatteincitament och politiska incitament som syftar till att få ut fler kvinnor på arbetsmarknaden också skapa stora möjligheter för produktivitetsvinster.

Delaktighet bör också stå i centrum för reformerna, så att alla tjänar på produktivitetsvinsterna. Det förutsätter ökat fokus på kvalitet i allmän och yrkesinriktad utbildning och vuxenutbildning, särskilt för lågutbildade (se särskild ruta), lämpliga och innovativa skatte- och förmånssystem och fortsatt eller förbättrad tillgång till hälso- och sjukvård, barnomsorg och långtidsvård av hög kvalitet.

Löneökningar till följd av ökad produktivitet kan minska ojämlikheten och stödja konvergens uppåt i fråga om levnadsstandard. Reallönerna fortsatte 2017 att i medeltal öka långsammare än produktiviteten, vilket är en långsiktig tendens. I en tid när kollektivförhandlingarnas får allt lägre täckningsgrad kan en politik som stärker arbetsmarknadsparternas institutionella kapacitet vara till nytta i länder där dialogen mellan arbetsmarknadens parter är bristfällig eller har påverkats negativt av krisen.

Att bekämpa fattigdom och ojämlikhet kräver också heltäckande och effektiva skatte- och bidragssystem. De nationella reformerna av skatte- och bidragssystemen bör inriktas på tillräckliga förmåner och tillräcklig täckning samt på optimerade incitament för deltagande på arbetsmarknaden. I ett antal medlemsstater är fortfarande bekämpning av skattebrott, skatteflykt och skatteundandragande avgörande för en rättvis fördelning av bördan mellan skattebetalarna och för trygga skatteintäkter för investeringar i offentliga tjänster av hög kvalitet. I hela EU uppgår företagens skatteflykt till uppskattningsvis 50–70 miljarder euro per år.