Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Handlingsplan för den europeiska textil- och beklädnadsindustrins konkurrenskraft"

(98/C 214/26)

Den 30 oktober 1997 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som fick uppdraget att förbereda ärendet, antog sitt yttrande den 1 april 1998. Föredragande var Henri Malosse.

Vid sin 354:e plenarsessionen den 29-30 april 1998 (sammanträdet den 29 april 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 85 röster för, 5 emot och 13 nedlagda röster.

1. Bakgrund

1.1. Textil- och beklädnadsindustrin, som av tradition varit förknippad med ett av samhällets mest grundläggande behov, har utsatts för kraftiga förändringar till följd av en utveckling i den internationella handeln som gynnat framväxten av områden med låglöneproduktion (Nordafrika, Asien, Östeuropa, Latinamerika). Utvecklingen av ny teknik, förändringar i smak och kundernas beteende samt den revolutions som ägt rum i distributionssektorn har påskyndat denna förändring. I Europeiska unionen har denna förändring tyvärr skett till priset av en stor mängd förlorade arbetstillfällen, särskilt när det gäller mindre kvalificerad arbetsuppgifter som ofta utförts av kvinnor, samt ett förvärrat läge i de många områden med traditionella verksamheter som inte haft förmåga att modernisera eller ställa om till annan verksamhet.

1.2. Idag finns det en växande skillnad mellan å ena sidan en textil- och beklädnadssektor som är mycket konkurrenskraftig och å andra sidan företag som fortfarande inte är det och som inte kunnat utvecklas.

1.3. Det är emellertid värt att notera att sektorn har lyckats bibehålla ett antal "starka punkter", i första hand tack vare förekomsten av en starkt integrerad förädlingskedja, en utrustningsindustri som befinner sig i världsklass och en mycket effektiv industri för syntetiska fibrer, ett stort antal mycket kreativa små- och medelstora företag samt hantverkare och arbetskraft som allmänt sätt är högt kvalificerad. Till sektorns starka punkter måste man också räkna den dynamik som den fått tack den europeiska modeindustrin (modeskapare, haute couture, konfektionskläder), som dominerar världsmarknaden. Man måste också framhålla den positiva roll som de specialiserade detaljisterna spelar för det europeiska modet, såväl i utlandet som i de europeiska städernas historiska centra, där modebutikerna finns.

1.4. År 1996 hade leveranserna inom EU ett värde av 53,4 miljarder ecu medan Europas export till tredje land uppgick till 30,3 miljarder ecu, vilket ger industrin ett topposition i den europeiska exporten. Framtiden är emellertid oroande mot bakgrund av finanskrisen i Asien, med devalveringar som för Europas del kan resultera i en enorm import till låga priser och ännu större svårigheter att komma in på de asiatiska marknaderna.

1.5. Trots dessa starka sidor har branschen under de senaste åren drabbats av en betydande minskning av sysselsättningen, uppskattad till 600 000 arbetstillfällen mellan 1990 och 1996. I själva verket är prognosen för kommande år lika alarmerande och visar på en takt av 100 000 förlorade arbeten per år. Det är därför helt nödvändigt att anlägga en offensiv strategi i syfte att bromsa och få stopp på denna avtappning, efter förebild från de många framgångar som företag i branschen haft och som resulterat i att arbetstillfällen behållits eller skapats. För att skapa en klar bild över vad som står på spel anordnade ESK tillsammans med Europeiska kommissionen och Europaparlamentet en hearing med de närmast berörda partnerna den 23 januari 1998.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommissionens meddelande har den stora förtjänsten att den givit upphov till en omfattande debatt omkring idén om en verklig strategi på europanivå för branschen. Den kan komma att betraktas som en riktig handlingsplan, om den åtföljs av mer konkreta förslag, av en beskrivning av de behövliga finansiella och mänskliga resurserna, av en tidtabell för genomförande samt mekanismer för uppföljning och samordning mellan kommissionens berörda avdelningar, något som är helt nödvändigt för ett effektivt genomförande. Ekonomiska och sociala kommittén uppmanar således rådet (industriministrarna) att i konkret handling omsätta de goda avsikter som finns i meddelandet mot bakgrund av hur angelägna de förväntningar är som kommit till uttryck.

2.2. Kommittén beklagar att det i meddelandet inte finns någon uppställning per medlemsstat över branschens prestationer så att man kan mäta de bästa prestationerna och analysera anledningen till dem. Kommittén beklagar också att det inte finns en mer genomarbetad strukturell analys av branschen. Även om man talar om en integrerad bransch är det faktiskt helt nödvändigt att mäta skillnader i yrken och konkurrenskraft:

2.2.1. En mycket koncentrerad textilmaskinindustri som i allmänhet är mycket produktiv.

2.2.2. Dynamiken i en textilbransch som tillverkar annat än kläder: möbler och mattor, industriella tillämpningar, bilar.

2.2.3. En konfektionsindustri som kännetecknas av en hög insats av arbetskraft, i allmänhet kvinnlig, och som är lokaliserad i områden som är känsliga ur sysselsättningssynpunkt. Industrin utgörs i allmänhet av småföretag och hantverkare.

2.2.4. Underleverans, framför allt inom konfektionen, sysselsätter enligt Europeiska kommissionens siffror mer än 650 000 människor i EU, varav 200 000 hantverkare, inklusive arbete i hemmet, utgör en avgörande sysselsättningsfaktor inom den lokala arbetsmarknaden. Måttsömnad och ateljéer för sömnadsarbeten och lagningar med sina särskilda kännetecken utgör också en del av branschen.

2.2.5. En sektor för forskning och utveckling som är otillräckligt utvecklad i EU, särskild vad gäller nya fibrer och nya material som ofta har samband med krav på hälsa och säkerhet.

2.2.6. Mode och haute couture, områden där europeiska modeskapare spelar en ledande roll i världen och genom sina märken och sin design tillför ett mervärde som ofta är mycket högre än själva produktionsvärdet.

2.2.7. Handeln är ofta motorn för modeskapandet i och utanför Europa (framför allt den lilla specialiserade butiken och de stora kvalitetsvaruhusen som i allmänhet prioriterar kvalitet och service), medan den storskaliga detaljhandeln ofta litar på lågpriseffekten med importerade produkter till mycket låga priser som möjliggör mycket stora vinstmarginaler.

2.3. Kommittén välkomnar att kommissionen med det aktuella meddelandet erkänner att textil- och beklädnadsindustrin är mer än en traditionell verksamhet och att den är en framtidsbransch som i EU sysselsätter 2 200 000 människor och där det finns 120 000 företag, av vilka många, både stora och små, är mycket konkurrensdugliga och besitter en stor tillväxtpotential. Man borde också behandla detaljhandeln, som har en avgörande roll för denna bransch, och likaså skoindustrin samt alla de verksamheter som har anknytning till modeindustrin. Betraktad i stort representerar denna bransch nästan 5 miljoner arbetstillfällen i EU. Även om dessa olika verksamheter har sina specifika problem, skulle kommittén vilja att man prioriterade ett helhetsgrepp för handlingsplanen som skulle ge denna större tyngd och slagkraft.

2.3.1. För den berörda sektorn som helhet utgör den kreativa och kulturella dimensionen en avgörande faktor för en framgångsrik gemenskapsexport. Försäljning av högkvalitativa konfektionsprodukter är inte bara textilförsäljning utan här finns det även en dimension som har att göra med "kreativitet", know-how, symbolvärden och en viss livsstil.

Gemenskapen bör därför stödja sådana stimulansåtgärder som syftar till att ta till vara kulturella aspekter inom denna sektor. Kreativiteten (modeller och mönster) utgör den europeiska industrins trumfkort i den internationella konkurrensen.

Ett effektivt nationellt och internationellt skydd för denna intellektuella egendom är av yttersta vikt för denna industrisektor.

I dagsläget existerar det inte något enhetligt och samordnat skydd på gemenskapsnivå för intellektuell egendom som skulle kunna tillämpas för att skydda modeller och mönster inom modebranschen. Kommittén vill ta tillfället i akt att återigen med kraft understryka hur angeläget det är att det tidigare utlovade direktivet antas.

3. Att främja den europeiska industrins legitima intressen på världsmarknaden

3.1. Frågan om ett förbättrat tillträde till marknaderna i tredje land ges inte tillräckligt med utrymme i handlingsplanen och frågan om importkontroll berörs endast flyktigt. Det är dock fråga om ett område där gemenskapen har exklusiv behörighet. Under det att Europeiska kommissionen, efter att ha konsulterat branschen, har öppnat EU ytterligare för import och i ljuset av att multifiberavtalet (MFA) löper ut år 2004, vill kommittén se bestämda åtgärder med utgångspunkt från de instrument som EU redan förfogar över i enlighet med WTO:s regler. Kommittén vill här understryka frågan om ömsesidighet. Man kan som exempel nämna att produkter från EU beläggs med en tullavgift på 22 procent för att släppas ut på den amerikanska marknaden medan tullen på amerikanska varor som importeras till EU endast uppgår till 12 procent. På området offentlig upphandling har experterna konstaterat att leverantörer från tredje land står för en växande andel, medan motsvarande förhållande knappast förekommer på grund av de många hindren eller diskriminerande förfaranden som strider mot avtalet om offentlig upphandling (AGP) inom ramen för GATT.

3.2. Europeiska kommissionen har inrättat en databas och en webbsida ("Market Access") som de ekonomiska operatörerna har direkt tillgång till. Med hjälp härav kan man konstatera vilka hinder som möter den europeiska exporten på marknaderna i tredje land. Denna databas har varit mycket lyckad men det gäller att ytterligare uppmuntra framför allt de som är verksamma i textil- och beklädnadsindustrin att använda den, eftersom det är dessa som ofta klagar över hinder som drabbar dem. Databasen är emellertid endast ett instrument som Europeiska kommissionen förfogar över för att begära att hinder tas bort efter det att de konstaterats. Med tanke på det stora antalet hinder som fastställs med hjälp av databasen "Market Access" (över 600 under mindre än ett år) och de fåtal förfaranden som finns enligt bestämmelserna om handelshinder kan kommittén inte annat än uppmuntra kommissionen att visa sig ännu mer aggressiv i ordets positiva bemärkelse - en inställning som kommissionsledamoten Leon Brittan förordade inför Ekonomiska och sociala kommittén i oktober 1997.

3.3. Kommittén vill erinra om att det finns effektiva instrument att ta till mot sådana tveksamma förfaranden som syftar till att kringgå reglerna för den internationella handeln:

3.3.1. När det gäller dumpning har rådet beslutsansvar för att fastställa eller inte fastställa provisoriska antidumpningtullar. Genom att inte fastställa de provisoriska beslut om antidumpingtullar som fattats vid ett öppet förfarande kan rådet orsaka stor skada för de europeiska intressena.

3.3.2. I likhet med det strikta kontroller som inrättats av det amerikanska tullverket måste unionen kämpa mer effektivt mot alla former av bedrägerier (dokumentförfalskningar etc.) genom att framhålla EG-domstolens utslag (utslag i målet Faroe Seafood från maj 1996) och det europeiska initiativet mot bedrägeri och märkesförfalskning (UCLAF).

3.3.3. Det är särskilt angeläget att förstärka kampen mot spridning av imiterade varor och produkter som mångfaldigats utan tillstånd. Kommissionen kommer inom kort att lägga fram en grönbok som enligt kommittén på ett avgörande sätt kan bidra till ökad medvetenhet bland befolkningen om smugglingens konsekvenser, särskilt när det gäller sysselsättningen.

Man bör även undersöka om det i "känsliga" länder skulle kunna inrättas gemensamma övervakningskontor, knutna till de europeiska delegationerna. En början till detta kunde skönjas vid "Asia-Europe Business Forum" som hölls i London för en tid sedan.

3.3.4. Unionen bör inte tveka att använda det rättsliga instrument som en ändring av det allmänna preferenssystemet (GSP) utgör i syfte att uppmuntra utvecklingsländerna att motverka bedrägeri och märkesförfalskning.

3.3.5. Kommittén begär också att behöriga nationella myndigheter och gemenskapsmyndigheter i samverkan med branschfolket förbereda införandet av en märkning som anger tillverkningsorten, i syfte att motverka att reglerna kringgås och för att säkerställa insyn samt en god konsumentupplysning. Olika alternativ kan tänkas på grundval av en definition som utgår från orten där varan sammanställts och med bevarande av den "image" som de kända nationella märkena har såsom "Made in Italy" eller "Made in France".

3.4. Kommittén uppmanar EU att ta ett steg bortom de aktuella instrumenten och utforma en mer offensiv strategi i WTO, tillsammans med de berörda kretsarna, i syfte att skapa regler som är tydligare, mer balanserade och mer acceptabla på det humanitära planet. GSP bör begränsas till verkligt behövande länder. Principen om ömsesidighet bör göras mer effektiv. Anslutning till ILO:s sociala konventioner bör uppmuntras, antingen genom positiva åtgärder (förstärkta preferenser) eller genom negativa sådana i uppenbara fall av bristande efterlevnad (tvångsarbete utfört av fångar och barn). Kommittén stöder i detta sammanhang, tillsammans med de i branschen verksamma, miljö- eller "rättvise"-märkning, som det amerikanska märket "Child Labour Free", under förutsättning att märkningen kontrolleras noggrant och att den harmoniseras i syfte att undvika att den används för enbart kommersiella ändamål. Kommittén gläder sig åt att arbetsmarknadens parter inom textil- och beklädnadsindustrin på EU-nivå, den europeiska organisationen för textil och beklädnad (Euratex) och den europeiska fackliga organisationen för textil- och beklädnadsindustrin (FSE/THC), den 22 september 1997 undertecknat en "uppförandekodex" enligt vilken de aktivt uppmuntrar sina medlemmar, och på så sätt företagen i EU, att framför allt överallt i världen iaktta, direkt eller indirekt, ILO:s konventioner om minimistandarder för "grundläggande arbetsvillkor", det vill säga förbud mot tvångsarbete, frihet att sammansluta sig med andra och att förhandla, förbud mot barnarbete samt icke-diskriminering i arbetet.

3.5. På grundval av dessa principer bör man ägna särskild uppmärksamhet åt förlängningen av Lomékonventionen, i ljuset av ett frihandelsområde med Sydafrika och den sannolika anslutningen av Ryssland och Kina till WTO. När det gäller dessa initiativ är det mycket angeläget att ha ett mycket nära samarbete med de berörda EU-parterna - industrin, den fackliga rörelsen, handeln och konsumenterna - så att EU:s intressen inte systematiskt säljs ut för billigt. Kommittén vill härvid betona respekten för principerna om ömsesidighet och solidaritet och avser att bevaka att EU inte, genom att villkorslöst öppna marknaden, uppmuntrar utvecklingen av verksamhet som strider mot unionens grundläggande värderingar, framför allt mänskliga rättigheter, de sociala rättigheterna, barnens rättigheter och miljöskyddet. Kommittén ser också positivt på det initiativ som föreslagits av den europeiska textil- och beklädnadsindustrin om en "Magna Charta", som skall undertecknas av arbetsmarknadens parter i WTO:s medlemsländer och omfatta principerna om ömsesidighet i utbytet, solidaritet, kontrollåtgärder, kampen mot märkesförfalskning och efterlevnaden av ILO:s sociala konventioner.

3.6. Kommittén menar också att man bör ta upp den grundläggande frågan om varumärkesförfalskning och möjligheterna att effektivt bekämpa detta gissel som framför allt berör modeskaparna och de europeiska märkena som framställs av den europeiska klädesindustrin med anknutna näringar (halsdukar, parfymer, skor, smycken) på grund av att de är så väl kända idag världen över. Kommittén anmodar kommissionen att i större utsträckning använda sina möjligheter att intensifiera kampen mot dessa förfaranden, framför allt genom att se till att en effektivare samordning kommer till stånd mellan de nationella tulladministrationerna. I "känsliga" länder borde gemensamma enheter för bedrägeribekämpning (kommission - medlemsstat) vid delegationer och ambassader ges i uppdrag att identifiera de huvudsakliga källorna för den illegala tillverkningen samt på laglig väg och hos de berörda myndigheterna verka för att dessa förfaranden upphör. En sådan verksamhet för kontroll och bekämpning borde också komma till stånd inom EU, framför allt inom ramen för tredje pelaren, eftersom förfarandena utvecklas i växande omfattning också inom det området.

3.7. Även om det offentlig exportfrämjandet fortfarande är en angelägenhet för de nationella myndigheterna finns det en förhoppning hos industriidkarna och hantverkarna som helhet att EU ger stöd åt kollektiva åtgärder på marknaderna i tredje land: handelsdelegationer, utställningar, deltagande i mässor och logistiska centra. Enligt kommitténs uppfattning skulle sådana åtgärder vara särskilt lämpade för små och medelstora företag samt hantverkssektorn. I branschen har man på ett märkbart sätt känt av att lånen som erbjöds i programmet Exprom har upphört.

4. Underleverans: en omistlig länk i kedjan

4.1. Såsom kommittén erinrade om i sitt yttrande om "Underleverantörernas konkurrens-kraft i unionens textil- och beklädnadsindustri" () utgör underleverantörerna en omistlig länk i kedjan såväl i egenskap av flexibilitetsfrämjande faktor som ett alternativ till en systematisk utflyttning av arbetstillfällen utanför EU. Förekomsten av europeiska underleverantörer av hög kvalitet är en faktor som befrämjar konkurrenskraften för branschen i den utsträckning de gör det möjligt att snabbt reagera på ändringar i konsumenternas smak, vilken följer modets nycker. Underleverantörerna bidrar också med nya idéer och kreativitet tack vare den flexibilitet som kännetecknar de tusentals hantverksföretag och små- och medelstora företag som det är fråga om. För många regioner är de också en central faktor för sysselsättningen, framför allt för kvinnor. Det är därför viktigt att på EU-nivå uppmuntra pilotprojekt och bästa praxis när det gäller produktion "just in time" och kvalitet. I det sammanhanget stöder kommittén initiativen som lagts fram av den europeiska sammanslutningen Euratex, med stöd av Europeiska kommissionen, för att underlätta forskning och överföring av teknologi beträffande "Quick Response". Kommittén framhåller intresset för att utvidga detta initiativ och att från tidigare förädlingsled få med sig modeskaparna och hantverksindustrierna samt från efterföljande led den specialiserade detaljhandeln så att den nya dynamiska utvecklingen fortplantar sig utmed hela kedjan.

4.2. Fenomenen passiv förädlingsteknik (OTP) och legotillverkningen i tredje land förtjänar att analyseras mer ingående. Framför allt vid utbyte av god praxis (benchmarking) på företagsnivå skulle man kunna hitta exempel på OPT som har en gynnsam inverkan på den lokala arbetsmarknaden. Erfarenheten från den nordamerikanska marknaden inom ramen för det nordamerikanska frihandelsavtalet (NAFTA) bör analyseras i detalj. Inom NAFTA, som utvidgats till de karibiska länderna, har man utarbetat en generell strategi för textil- och beklädnadsbranschen. Kommittén föreslår att EU utarbetar en liknande strategi tillsammans med länderna i Öst- och Centraleuropa, tredje länder i Medelhavsområdet samt med de AVS-länder som undertecknat Lomékonventionen. Mot bakgrund av principen om ömsesidigt öppnande av gränser samt gemensamma ursprungsregler bör en europeisk strategi också innefatta åtaganden att efterleva grundläggande regler beträffande socialt skydd och miljöskydd. Strategin bör likaså omfatta instrument för att underlätta avtal om samarbete mellan företag inom det stora området Europa-Medelhavet: centra för företagssamarbete, gemensamma program för utbildning och kompetensprövning, investeringsstöd av typen JOP eller ECIP () åtgärder beträffande säkerhets- och hälsoaspekter i arbetet m.m. Kommittén rekommenderar att man påbörjar en studie över de fördelar som en dylik strategi kan föra med sig.

4.3. I en sådan studie bör man också behandla de negativa effekterna av att legotillverkare inte kontrolleras och inte efterlever det ekonomiska och sociala regelverket: en enorm utlokalisering som avleder sysselsättning från Europa; utnyttjande av lokal arbetskraft under förhållanden som inte är människovärdiga; ingen hänsyn till ILO:s konventioner.

4.4. Användningen i Europa av svart arbetskraft utgör verkligen en "plåga" för branschen. Kommittén säger ja till att utarbeta en grönbok i ämnet för att kunna göra en utvärdering av fenomenet som berör alla medlemsstater samt studera omfattningen och föreslå lösningar, vilka sannolikt innefattar ett bättre samarbete mellan medlemsstaterna.

5. Förbättring av de allmänna ekonomiska villkoren

5.1. De höga arbetskostnaderna i Europa, som beror på skatter och andra avgifter, behandlas med alltför lätt hand i meddelandet. Det handlar dock om ett allvarligt problem för Europa. I egenskap av arbetskraftsintensiv industri, framför allt ifråga om kvinnlig arbetskraft, kan textil- och beklädnadsindustrin inte annat än tjäna på att skatter och avgifter på arbete sänks, i första hand till förmån för de minst kvalificerade arbetena. Det är här fråga om ett prioriterat verktyg för att bekämpa den svarta arbetskraften, på samma sätt som principen om sänkt moms för arbetskraftsintensiva tjänster, vilka på så sätt skulle kunna expandera inom branschen. Kommittén beklagar att det europeiska toppmötet om sysselsättning inte tog upp Europaparlamentets förslag att ändra det sjätte momsdirektivet i syfte att starta pilotprojekt för att minska momsen på arbetskraftsintensiva tjänster.

5.2. I meddelandet tar man med rätta upp den grundläggande roll som den sociala dialogen inom branschen spelar, framför allt i ljuset av en minskning/omorganisation av arbetstiden, utbildning samt bibehållandet och/eller skapandet av arbetstillfällen. Kommittén uppmanar arbetsmarknadens parter att samråda om dessa frågor. Kommissionen skulle lämpligen kunna ta fram exempel på bästa praxis som genomförts i medlemsstaterna, framför allt avtal mellan arbetsmarknadens parter om flexibel arbetstid med koppling till att arbetstillfällen bibehålls eller skapas. Kommittén framhåller att en omläggning av arbetstiden skulle underlättas om den kopplades samman med en sänkning av skatter och avgifter, vilken skulle göras generell för alla branscher för att inte snedvrida konkurrensen. För att kunna fungera måste den sociala dialogen omfatta alla företrädare för detaljhandeln, hantverksindustrin och de små- och medelstora företagen. Kommissionen måste se till att de representativa organisationerna för dessa kretsar är väl företrädda vid varje förhandling, såväl generellt som branschvis.

6. Yrkesutbildning

6.1. Branschen befinner sig i den paradoxala situationen att okvalificerade arbetstillfällen alltjämt försvinner medan det råder brist, framför allt i vissa av EU:s regioner, på kvalificerad arbetskraft, som sällan dras till en verksamhet med en föga tilltalande profil och där lönerna allmänt sett ligger under genomsnittet.

6.2. Kommittén framhåller därför att det är mycket angeläget att lägga fast ett verkligt handlingsprogram för yrkesutbildning inom ramen för en strategi för samarbete mellan unionen och dess grannar (länderna i Öst- och Centraleuropa samt Medelhavsområdet). Samtidigt som nivån på yrkesutbildning och löner höjs måste man försöka att göra yrket mer tilldragande för unga människor.

6.3. EU har en roll att spela på detta område. Kommittén rekommenderar att man underlättar tillträdet till programmen Leonardo och Adapt, vilka utgjort en besvikelse för många företagare i branschen på grund av de tungrodda administrativa kraven och bristen på medel. Inom ramen för EU:s pilotprojekt föreslår kommittén att man inrättar ett europeiskt nätverk för utbildning i syfte att öka erfarenhetsutbytet och främja gemensamma program. Om en sådan åtgärd skall visa sig effektiv måste den också omfatta yrkesföreningar och fackföreningar inom branschen, inklusive små- och medelstora företag, hantverkssektorn och detaljhandeln, så att man får en överensstämmelse mellan utbildningsutbudet och branschens behov.

7. Regionalpolitiken och ramen för offentligt stöd

7.1. Legitimiteten hos gemenskapens regionalpolitik kan inte ifrågasättas om den inte orsakar överkapacitet i produktionen eller leder till oacceptabla snedvridningar i konkurrensen som straffar de mest högpresterande företagen utan att ge riktiga möjligheter till eftersatta branscher, som ges stöd enbart för att överleva. Man kan därför fråga sig om gemenskapens aktuella regionalpolitik är i samklang med en stödpolitik inriktad på flera sektorer. Idag är det fördelaktigt att ha större insyn på området samt enkla regler och en mer noggrann tillämpning av dessa. Det finns anledning att beträffande de eftersatta regionerna snarare prioritera integrerade handlingsprogram för att främja den lokala textil- och beklädnadsindustrin enligt följande: åtgärder för utbildning; kvalitet; teknikcentra; förvärv av ny teknik; överenskommelser med den specialiserade detaljhandeln. Ett utbyte av bästa praxis kunde äga rum på EU-nivå efter mönster från lyckade exempel.

7.2. Den inre marknaden fungerar ännu inte på ett tillfredsställande sätt. När det gäller offentlig upphandling inom sektorn har denna i mycket liten utsträckning öppnats upp för företag från andra medlemsstater. Man medverkar till och med till att nationella offentliga uppköpare mycket ofta inte håller sig till EG-direktiven: ojämlik behandling med utgångspunkt från diskriminerande kriterier, urval enbart på grundval av pris, lag- eller föreskriftsmässiga begränsningar. Kommittén erinrar om rekommendationerna i yttrandet över grönboken om offentlig upphandling att förordningar i sinom tid bör ersätta bristfälligt införlivade direktiv, att företräde bör ges åt bästa budet, att preferenskvoter inrättas för små- och medelstora företag och att självständiga myndigheter skapas. När det gäller den tekniska standardiseringen är det nödvändigt att endera harmonisera eller tillämpa principen om likvärdighet i syfte att få bort nationella regler som är diskriminerande, t.ex. på miljöområdet.

7.3. Beskattningen har central betydelse för konkurrenskraften och utgör en stor källa till snedvridning av konkurrensen. Ämnet behandlas inte tillräckligt ingående i kommissionens meddelande. En verklig utvärdering av skattesystemen i EU behövs nu mer än någonsin, framför allt innan euron införs, vilken kommer att göra det möjligt att jämföra konkurrensförmågan och konkurrensen.

7.4. Europeiska kommissionen har med all rätt nyss publicerat ett tolkningsmeddelande på konkurrensområdet med avseende på mässor och utställningar. Detta ämne är särskilt känsligt inom textil- och beklädnadsbranschen, där många EU-företag, i först hand små- och medelstora företag och modeskapare, klagar över att ha utestängts från evenemang utan skälig anledning. Kommittén uppmanar därför kommissionen att anordna ett samtal mellan mäss- och utställningsorganisatörer i EU och branschsammanslutningarna för att få till stånd större insyn i reglerna för tillträde till dessa evenemang. Kommittén väntar sig också att kommissionen ingriper mer aktivt, även "regelvägen", mot dessa handelshinder i syfte att försvara intressena hos de europeiska producenter som skulle ha uteslutits från evenemang i tredje land. Det är här fråga om den offentliga myndighetens traditionella roll, vilken är att föredra framför idén att inrätta representationskontor i utlandet för branschen, en aktivitet som uppenbarligen snarare hör hemma inom det privata eller nationella området.

8. Att främja konkurrenskraftiga företag

8.1. Trots bilden av en bransch i kris har den europeiska textil- och beklädnadsindustrin otvivelaktigt ett antal starka sidor med ett flertal världsledande aktörer. I det ljuset förväntar sig kommittén av ett handlingsprogram att man där anlägger ett mer dynamiskt perspektiv på skapandet av företag och arbetstillfällen inom branschen. Vissa idéer skisseras nedan:

8.2. Forskningen inom textil- och beklädnadssektorn är otillräckligt utvecklad i Europa, särskilt vad beträffar nya textilier och fibrer. Ett flertal modeskapare, hantverkare och EU-företag vänder sig till etablerade centra i tredje land. Kommittén föreslår beträffande åtgärdsprogram för nya material att branschen bör knytas direkt till de rådgivande grupper som fastställer vilka åtgärder som skall prioriteras. Man bör se till att dessa åtgärder bättre kompletterar nationella åtgärdsprogram för forskning och teknisk utveckling.

8.3. Det finns en avsevärd potential för innovation inom branschen, framför allt hos de små- och medelstora företagen. Denna potential är i stort sett oanvänd på grund av bristande mänskliga och finansiella resurser. Man kan därför tänka sig att EU bidrar till att avlägsna uppdelningen mellan nätverken för stöd till nytänkande och tekniska centra, att utveckla förfaranden för kooperativ forskning som Craft samt att stödja demonstrationsprojekt med anknytning till införande av ny teknik. Demonstrationsprojekten skulle kunna utformas som en "Heureka för innovation", där man förde samman allmänna och privata medel, EU-program och nationella åtgärder, såsom kommittén föreslagit i yttrandet över "Konsekvenser för de små- och medelstora företagen av den fortgående och utbredda minskningen av anslagen till forskning och teknisk utveckling i EU (på gemenskaplig och nationell nivå)" (). Ett sådant initiativ bör, om det tillämpas på textil- och beklädnadsbranschen, integrera mode och design såsom innovationer.

8.4. En av branschens strukturella svagheter är bristen på finansiell attraktionskraft, vilket har att göra med låg avkastning på det investerade nettokapitalet och som avskräcker investerare. Inom ramen för initiativen för tillväxt och sysselsättning som beslutades vid det europeiska toppmötet om sysselsättning i Luxemburg skapades ekonomiska incitament i form av riskkapital och garantier för att främja skapandet av företag och investeringar. Kommittén föreslår att branschorganisationer i samarbete med finansiärer ges i uppdrag att identifiera projekt som kan få del av dessa incitament, såväl är det gäller att skapa företag som att nystarta dem, med tanke på det stora antal SMF som försvinner på grund av bristen på entreprenörer.

8.5. Fråga om immaterialrätt är grundläggande för utvecklingen av en mycket "personinriktad" bransch. I handlingsprogrammet måste man därför som prioriterade åtgärder ange antagandet av förslaget om ett gemenskapsdirektiv när det gäller mönster och modeller samt förslaget om ett verkligt EG-patent. Dessa rättsliga instrument måste samtidigt kunna användas för att på det internationella planet bekämpa det gissel som varumärkesförfalskningen utgör för denna bransch.

9. Industriellt samarbete mellan företag i EU

9.1. I yttrandet om underleverantörer har kommittén redan framhållit nödvändigheten av att "främja samarbetet mellan de små och medelstora företagen, inklusive små affärsrörelser, så att alla dessa bättre kan hävda sig ... och eventuellt genom bra kvalitet till konkurrenskraftiga priser bättre kan konkurrera med importerade varor och hävda sig gentemot de stora handelskedjorna".

9.2. Man kan mer allmänt fråga sig om de nuvarande instrumenten för stöd till samarbete (BC-Net, Interprise, Europartenariat) verkligen är avpassade för branschens behov. Om de hade en mer specialiserad inriktad på varje särskild bransch skulle man snabbare kunna identifiera potentiella samarbetsparter samt informations- och stödåtgärder utarbetade av handelskamrar, hantverksföreningar och branschorganisationer.

9.3. De nuvarande instrumenten för inomeuropeiskt samarbete sträcker sig ofta inte längre än till stadiet då kontakt tas. I yttrandet om underleverantörer hoppades kommittén således på "en ordentlig finansieringsmekanism ... för att främja samarbetet mellan små och medelstora företag inom unionen ...". Kommittén konstaterar med tillfredsställelse att idén faktiskt följts upp i tillväxt- och sysselsättningsinitiativets förslag om ett instrument benämnt JEV (), som svarar mot denna målsättning.

9.4. Särskilt uppmärksamhet skulle kunna ägnas partnerskapsinstrumenten (JOP, ECIP) () med tredje länder i närområdet, framför allt länderna i Öst- och Centraleuropa samt i Medelhavsområdet. Ett kontrollerat industriellt samarbete som i stort sett behåller det mervärde som tillförts EU kan i själva verket främja integreringen av dessa länders industrier i EU och underlätta tillträdet till framväxande lokala marknader. Förekomsten i dessa länder av centra för industriellt samarbete som främjats av EU är ett sätt att följa upp dessa samarbetsprojekt och se till att de utformas i denna anda och inte enbart som omlokaliseringar. Dessutom vore det lämpligt att låta de befintliga partnerskapsinstrumenten omfatta Asien och Sydamerika för att främja den europeiska textil- och beklädnadsindustrins verksamhet i dessa länder.

10. Handel och konsumtion

10.1. Kommittén vill erinra om att distributionen är ett oundgängligt inslag i förädlingskedjan, särskilt när det handlar om specialiserad handel, stora varuhus och detaljister. I detta sammanhang är det viktigt att handeln är delaktig i alla projekt, särskilt utbildnings- och samarbetsprojekt. Kommittén vill också erinra om sitt förslag att man bör vidta "stödåtgärder för samarbete mellan små och medelstora företag, exempelvis pilotprojekt som syftar till att bygga upp gemensamma strukturer för modeskapande, och distributionssamarbete som kan leda till en ökning av mervärdet" ().

10.2. Kommittén vill också framhålla att konsumenterna ofta har bristfälliga kunskaper om varifrån produkterna kommer och under vilka förhållanden de har tillverkats. Det är därför befogat att genomföra en effektstudie av att införa en ursprungsmärkning. Kommittén förespråkar därför pilotprojekt som sammanför producenter, distributörer och konsumenter, bland annat för att bekämpa märkesförfalskning. Att utveckla rättvise- och miljömärkningen, liksom att ange tillverkningsorten, är också ett sätt att ge distributörerna och konsumenterna ett större ansvar för sina val.

10.3. Det finns olika nationella lagstiftningar för att skydda konsumenternas hälsa och miljön, särskilt när det gäller vissa kemiska ämnen som används vid förädling av produkter inom textil- och beklädnadsindustrin. Om den inre marknaden skall fungera smidigt krävs det en harmonisering på gemenskapsnivå. Kommittén efterlyser därför ett initiativ från kommissionens sida i avsikt att förbjuda vissa ämnen, i första hand PCB och azofärgämnen samt ett begränsat bruk av formaldehyd och tungmetaller.

10.3.1. På dessa områden bör man genomföra särskild särskilda forsknings- och utvecklingsinsatser via femte ramprogrammet, framför allt för att ta fram nya ämnen som är bättre ur säkerhets- och hälsosynpunkt (till exempel för att förebygga allergier). Man bör också noggrant utvärdera nya ämnens möjliga verkningar och strikt kontrollera importprodukter som ofta avviker från EU:s bestämmelser.

11. Rekommendationer

Nummer 1

Kommittén konstaterar att textil- och beklädnadsindustrin, som direkt sysselsätter 2 200 000 personer i EU och 5 000 000 om man räknar in accessoarer och skoindustrin, är en framtidsindustri med en verklig tillväxt- och sysselsättningspotential i Europa. Kommittén understryker särskilt den positiva roll som spelas av små och medelstora företag och hantverksföretag som borgar för kreativitet och flexibilitet i sektorn. Kommittén välkomnar i detta sammanhang en europeisk handlingsplan för att öka konkurrenskraften, under förutsättning att den innefattar en detaljerad tidsplan, klart angivna åtgärder och ett program för uppföljning och övervakning.

Nummer 2

Kommittén anser att denna handlingsplan i första hand bör vara koncentrerad till EU:s direkta kompetensområden. Den bör därför omfatta följande:

- En handelspolitik gentemot tredje land som grundar sig på ömsesidighet och som i första hand är avsedd att ge europeiska produkter tillträde till marknader i tredje land.

- Gemensam marknadsföring på marknader i tredje land genom en nylansering av programmet Exprom.

- En fullbordad inre marknad, särskilt beträffande standardisering och offentlig upphandling.

- Främjande och skydd både inom EU och internationellt av modeprodukter och europeiska varumärken, bland annat med hjälp av EG-patentet, ett system för att skydda skisser och modeller och aktiv kamp mot varumärkesförfalskning och bedrägerier.

- En förstärkt kamp mot dumping och illegal handel, och strävan att få till stånd en stadga för en rättvis och lojal internationell handel.

- Ett direkt samband mellan en handelsliberalisering som gagnar utvecklingsländerna och respekt för de grundläggande sociala rättigheterna i ILO:s konventioner.

Nummer 3

Efter att ha överlagt med de viktigaste berörda parterna har kommittén följande förslag till konkreta åtgärder:

- Det måste bli lättare att utnyttja befintliga finansiella resurser i unionen (strukturfonderna, Leonardo-programmet) för åtgärder som syftar till att höja personalens kompetens och påskynda spridningen av nya teknologier, särskilt till små och medelstora företag, hantverkssektorn och underleverantör i allmänhet.

- Det framtida ramprogrammet för FoTU bör delvis ges en ny inriktning mot att stödja innovation, skapande och utnyttjande av informationsteknik (Craft, Eureka för innovation). Textil- och beklädnadssektorn måste också kunna dra fördel av de nya initiativ för ekonomiska incitament "tillväxt och sysselsättning" som beslutades vid toppmötet i Luxemburg för samarbete mellan företag, start och nystart av företag samt införande av nya teknologier.

- Verkningsfulla åtgärder bör ingå i handlingsplanen (pilotprojekt, benchmarking) för att uppmuntra samarbete mellan företag: gemensam marknadsföring i tredje land, inrättande av datautbytessystem (EDI) för snabbkommunikation som knyter samman små och medelstora företag, hantverkare, underleverantörer och den specialiserade distributionsektorn, förstärkning av instrumentet JEV för företagen och slutligen ett nätverk med specialiserade utbildningsinrättningar i samarbete med branschfolk.

- Man bör låta genomföra en studie av vilka effekter valutaturbulensen, börsfallet och strukturproblemen i Asien får för de mest utsatta företagen i sektorn.

Nummer 4

Kommittén är medveten om betydelsen av denna sektor som fortfarande är starkt dominerad av arbetskraftsintensiva aktiviteter och som hotas av en oroande och oacceptabel förlust av arbetstillfällen. Den anser därför att:

- man bör föra en fördjupad social dialog inom sektorn för att förbättra arbetstidsregleringen, höja kompetensen och skapa fler arbetstillfällen, särskilt genom att identifiera de mest innovativa avtalen,

- det krävs effektiva åtgärder på internationell nivå för att minska betungande avgifter och skatter på okvalificerat arbete,

- man måste ha beredskap inför förutsägbara industriella förändringar genom att en expertgrupp bestående av kvalificerade företrädare för de olika berörda parterna inrättas,

- det krävs en mer beslutsam politik från EU: sida för att stärka ILO:s grundläggande konventioner och den uppförandekodex som undertecknats av arbetsmarknadens parter i Europa,

- det krävs kamp på unionsnivå mot illegalt arbete och samordnade insatser av medlemsstaterna,

- det behövs en regional strategi för att utveckla ett privilegierat handels- och industrisamarbete med länderna i Östeuropa och Medelhavsområdet samt med länderna i Asien och Sydamerika. Detta samarbete för ömsesidigt utbyte (underleverantörer, franchise m) kan skapa nya avsättningsmöjligheter och öka textilsektorns konkurrenskraft i unionen. Det kan också bidra till att höja levnadsstandarden och sysselsättningsgraden i dessa länder samtidigt som det innebär en effektiv övervakning av att bestämmelserna för miljöskydd och arbetsvillkor efterlevs. Kommittén anmodar kommissionen att i samråd med branschfolket göra en studie av detta ämne.

Nummer 5

Kommittén är införstådd med att kommissionens meddelande skall betraktas som en utgångspunkt och rekommenderar att den utformar en detaljerad tidsplan för att genomföra handlingsplanen. Med hjälp av en sådan tidsplan, som publiceras en gång om året, skulle de berörda parterna, däribland Ekonomiska och sociala kommittén, kunna övervaka att handlingsplanen genomförs på ett effektivt sätt.

Bryssel den 29 april 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 66, 3.3.1997.

() JOP - Joint-Venture Programme. ECIP - European Community Investment Partners.

() EGT C 355, 21.11.1997.

() Joint European Venture.

() JOP - Joint Venture Programme. ECIP - European Community International Investment Partners.

() EGT C 66, 3.3.1997.