Yttrande från Europeiska regionkommittén – Lokala och regionala myndigheters konkreta medverkan i utarbetandet av partnerskapsöverenskommelserna och de operativa programmen för perioden 2021–2027

(2022/C 61/04)

Föredragande: Juraj DROBA (SK–ECR), regionpresident, Bratislava

POLITISKA REKOMMENDATIONER

EUROPEISKA REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

1. Som EU:s främsta investeringsverktyg syftar sammanhållningspolitiken i första hand till att minska ekonomiska, sociala och territoriella skillnader mellan EU:s regioner och till att ta itu med strukturella utmaningar i fråga om bl.a. jobbskapande, skydd av befintliga arbetstillfällen, konkurrenskraft och ekonomisk tillväxt samt hantering av klimatförändringar, hållbar mobilitet och social utestängning. Samtidigt har regioner, städer och kommuner ett ansvar för den övergripande och hållbara utvecklingen i sina områden och bör därför utrustas med lämpliga finansiella resurser för att kunna utföra denna uppgift.

2. ReK betonar att mervärdet av EU:s sammanhållningspolitik går utöver dess påvisade positiva ekonomiska, sociala och territoriella effekter genom att den också innebär engagemang från medlemsstaterna och regionerna när det gäller att stärka den europeiska integrationen.

3. Enligt EU-lagstiftningen om sammanhållningspolitiken ska de lokala och regionala myndigheterna delta i alla skeden av programperioden, från planering, via genomförande och övervakning till utvärdering. Som ett led i programplaneringsförfarandet bör dessa myndigheter delta fullt ut i arbetet med att analysera behoven och identifiera åtgärder för att utarbeta partnerskapsöverenskommelserna och de tematiska operativa programmen, i syfte att ta itu med specifika utmaningar i regionerna och uppnå de sammanhållningspolitiska målen. Annars finns det en risk för att det sätt på vilket dessa dokument sammanställs inte tillgodoser behoven på fältet.

4. De viktigaste reglerna för partnernas deltagande fastställs i den europeiska uppförandekoden för partnerskap inom ramen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna ( 1 ) (den europeiska uppförandekoden), som fortfarande gäller för den nya programperioden.

5. Strategisk planering utgör grunden för att sammanhållningspolitiken ska kunna genomföras med goda resultat. De viktigaste dokumenten i denna politik är de partnerskapsöverenskommelser och operativa program som fastställer de strategiska prioriteringarna, inklusive finansiella anslag och föreslagna åtgärder, som kommer att ha stor inverkan på regionernas utveckling under det kommande årtiondet.

6. De viktigaste strategidokumenten för den nya programperioden bör antas utan dröjsmål så att genomförandet kan inledas så snart som möjligt.

7. Kommittén välkomnar det intresse som det slovenska ordförandeskapet för Europeiska unionens råd har uttryckt för att ytterligare undersöka frågan om partnerskap inom de europeiska struktur- och investeringsfonderna (ESI-fonderna), i syfte att förbättra tillämpningen av partnerskap, och är redo att samarbeta.

Tillämpning av principerna om partnerskap och flernivåstyre

8. Partnerskapsprincipen och modellen med flernivåstyrning, som bygger på större samordning mellan offentliga myndigheter, näringslivets och arbetsmarknadens organisationer samt det civila samhället, kan konkret bidra till att information om EU:s politiska mål och resultat sprids bättre.

9. Partnerskapsstrategin är en deltagarbaserad och kollektiv process som omfattar offentliga myndigheter på europeisk, nationell, regional och lokal nivå samt berörda socioekonomiska partner och företrädare för det civila samhället.

10. Att tillämpa principerna om partnerskap och flernivåstyre bidrar till en bättre kartläggning av behoven, ett starkare kollektivt engagemang för att uppnå målen samt en känsla av ”egenansvar” bland de partner som deltar och bättre komplementaritet med andra instrument. Det bidrar också till att stärka stödet för det gemensamma europeiska projektet genom att informera om hur sammanhållningspolitiken bidrar till att lösa lokala problem och på så sätt föra EU närmare medborgarna och minska det demokratiska underskottet.

11. En ingående analys av sitt område från de lokala och regionala myndigheternas sida utgör grunden för en bra utformning av programmen. Dessutom bidrar samarbetet mellan berörda parter på olika förvaltningsnivåer till bättre synergier mellan deras politik och motverkar överlappning eller motstridiga strategier inom ett visst område.

12. De regionala och lokala myndigheterna har redan stor erfarenhet av att förbereda och genomföra flera programperioder, vilket man måste bygga vidare på i enlighet med partnerskapsprincipen för att den nya programperioden ska kunna utformas på ett bättre sätt. Deras erfarenheter visar dock också att respekten för principerna om partnerskap och flernivåstyre varierar från en EU-medlemsstat till en annan och att centralförvaltningarnas processer inte nödvändigtvis är inkluderande.

13. I allmänhet tillämpas formella partnerskap i större decentraliserade stater eller förbundsstater med etablerade samarbetsmekanismer, men det finns utrymme för förbättringar. I mindre enhetsstater är de lokala och regionala myndigheternas roll ofta begränsad. Samtidigt är den allmänna känslan i många länder att ju längre från huvudstaden regionerna, städerna och kommunerna befinner sig, desto svagare är deras roll när det gäller att förbereda programperioden. ReK uppmanar alla EU-medlemsstater att säkerställa en korrekt tillämpning av flernivåstyre för att se till att alla lokala och regionala myndigheter drar nytta av det.

14. Kommittén är djupt oroad över att partnerskapsprincipen inte kan tillämpas korrekt i alla medlemsstater. Förhandlingarna om partnerskapsöverenskommelser och operativa program har visat att de lokala och regionala myndigheterna visserligen rådfrågats i de flesta fall, men att deras deltagande inte utgjort ett fullständigt partnerskap i enlighet med den europeiska uppförandekoden för partnerskap.

15. Kommittén är oroad över att det i några medlemsstater setts begränsade framsteg vad gäller att öppna upp för dialog och kommunikation kring fastställandet av de regionala strategidokumenten för programperioden 2021–2027, till den grad att man fortfarande inte vet hur stora anslag från strukturfonderna som kommer att finnas tillgängliga för genomförandet av de operativa programmen.

16. Kommittén är bekymrad över de viktigaste slutsatserna i en studie ( 2 ) , som visar att partnernas deltagande i förberedelserna av den nya programperioden bara har förbättrats obetydligt jämfört med programperioden 2014–2020, och att det sätt på vilket partnerskap genomförs bara har förändrats marginellt, vilket innebär att dess potential inte utnyttjas fullt ut. Kommittén är också bekymrad över slutsatsen att en alltför stor andel lokala och regionala myndigheter bara deltar i offentliga samråd och inte spelar en mer direkt roll när strategidokumenten sammanställs. I länder där partnerskapsprincipen inte är tillräckligt etablerad utan rent ytlig bör kommissionen också hjälpa till att undersöka mekanismer som kan säkerställa att den tillämpas korrekt.

17. ReK uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att göra finansiering genom EU:s sammanhållningspolitik attraktivare genom ytterligare förenkling och begränsning av nationell överreglering, och att överväga att minska komplexiteten och, i förekommande fall, antalet förordningar och riktlinjer.

18. Ett fullvärdigt partnerskap kan inte påtvingas genom någon förordning eller lagstiftningsakt, utan är resultatet av en långsiktig dialog som bygger på ömsesidigt förtroende och ömsesidig respekt, den politiska kulturen och de berörda parternas uppriktiga intresse av att genomföra de bästa lösningarna för det berörda området. Denna långsiktiga och tillitsfulla dialog förutsätter också en tydlig och tillförlitlig rättslig och operativ ram som även EU-institutionerna ansvarar för.

19. Det är beklagligt att det enligt förordningen om faciliteten för återhämtning och resiliens inte krävs att uppförandekoden tillämpas och att det endast rekommenderas att de lokala och regionala myndigheterna involveras, vilket ledde till att de nationella återhämtnings- och resiliensplanerna utarbetades bakom stängda dörrar och med mycket begränsat deltagande av lokala och regionala myndigheter, och utan något betydande bidrag från deras sida, vilket äventyrar möjligheterna att utnyttja och genomföra medlen. Det leder i praktiken till att de lokala och regionala myndigheterna reduceras till enheter som bara genomför de beslut som medlemsstaterna fattar om sådant som faller under deras befogenheter.

20. Partnerskapets potential utnyttjas och beaktas inte i tillräckligt hög grad i flera länder, och exempel på god praxis bör kartläggas för att ge de berörda parterna möjlighet att spela en ändamålsenlig roll. Det är också beklagligt att regeringarna i flera medlemsstater inte är öppna för nya metoder för att göra partner delaktiga och kopierar de sedan länge etablerade mönstren, vilket hindrar genomförandet av ett faktiskt partnerskap. I detta sammanhang välkomnar kommittén dock kommissionens avsikt att förnya Europeiska forumet för erfarenhetsutbyte för partnerskap, i syfte att utbyta erfarenheter och bygga upp kapacitet, och är redo att bidra aktivt till detta initiativ.

21. Att mobilisera berörda parter, stärka deras kapacitet och ta hänsyn till deras synpunkter är fortfarande den största utmaningen när partnerskap ska genomföras, och det är beklagligt att flera av de lokala och regionala myndigheternas invändningar från den senaste programperioden inte har beaktats och att problemen med att mobilisera partner därför kvarstår. ReK efterlyser därför att kommissionen begär att medlemsstaterna förklarar skälen till varför de inte beaktar invändningarna samt att de presenterar konkreta åtgärder som syftar till att mobilisera och stärka berörda parter under den nya programperioden.

22. En ändamålsenlig utformning av processer för flernivåstyre kräver inte bara en vertikal strategi som omfattar de olika förvaltningsnivåerna, utan även en horisontell dimension som omfattar berörda socioekonomiska partner, företrädare för det civila samhället eller den akademiska världen.

23. De lokala myndigheterna känner sig ofta underrepresenterade, att de spelar en mindre roll eller att man inte lyssnar till dem i förberedelseprocesserna. Med tanke på det stora antalet kommuner i förhandlingarna företräds de huvudsakligen av sina paraplyorganisationer, som därför spelar en viktig roll i förberedelseprocessen. Inom deras strukturer finns det dock ett behov av lämplig kapacitet för att säkerställa ett effektivt informationsflöde till städerna och kommunerna, så att de är tillräckligt medvetna om pågående processer och har möjlighet att påverka dem genom sina sammanslutningar.

24. De lokala och regionala myndigheterna måste spela en framträdande roll i de operativa programmens övervakningskommittéer, och de förvaltande myndigheterna uppmanas att göra de lokala och regionala myndigheterna fullt delaktiga även i utarbetandet av Interregprogrammen.

25. Partnerskapsprinciperna bör till fullo genomföras även inom ramen för nya instrument, såsom mekanismen för en rättvis omställning, faciliteten för återhämtning och resiliens och andra nya instrument som finansieras inom ramen för Next Generation EU. ReK pekar på den stora inverkan som faciliteten för återhämtning och resiliens kommer att få på sammanhållningspolitiken och på risken för eventuella överlappningar och inkonsekvenser mellan dessa instrument.

26. Partnerskapsprincipen bör också tillämpas inom den gemensamma jordbrukspolitiken när man utarbetar och genomför de strategiska planerna. I detta sammanhang bör man sörja för ett aktivt deltagande av de lokala och regionala myndigheterna, i synnerhet när det gäller insatser inom ramen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling. ReK framhåller de möjligheter som tillämpningen av partnerskapsprincipen i den gemensamma jordbrukspolitiken för med sig, särskilt när det gäller att hitta synergier mellan projekt som finansieras genom Europeiska regionala utvecklingsfonden och den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare.

27. Kommittén betonar vikten av parallell diplomati från regionala och lokala myndigheters sida på EU-nivå, och uppmanar kommissionen att göra de lokala och regionala myndigheterna delaktiga i förhandlingarna om partnerskapsöverenskommelsernas och de operativa programmens form. Genom att lägga fram argument som bygger på deras hårddata och kännedom om lokala problem kan dessa myndigheter bidra till ett mer ändamålsenligt och realistiskt fastställande av prioriteringar i strategidokumenten.

28. ReK understryker att lokala och regionala myndigheter kan utforma sina operativa program så att jämställdhetsintegrering ges en framträdande plats i enlighet med artikel 16 f i det interinstitutionella avtalet, kommissionens ambition att se till att jämställdhetsintegrering inkluderas i EU:s program och planen att genomföra en metod för att bedöma jämställdhetsperspektivet i konsekvensbedömningar senast den 1 januari 2023. Vi uppmanar medlemsstaterna och de lokala och regionala myndigheterna att beakta detta i alla stadier av programplaneringen.

29. ReK betonar att skillnader i tidsplaneringen för utarbetandet av de nationella återhämtnings- och resiliensplanerna och partnerskapsöverenskommelserna i vissa fall kan hindra en effektiv institutionell samordning och begränsa sökandet efter synergier. Den potentiella prioriteringen av finansiering från faciliteten för återhämtning och resiliens framför sammanhållningspolitiken, till följd av trycket på snabbt genomförande och utnyttjande, kan leda till en minskning av verksamheten i samband med programplanering och genomförande av sammanhållningspolitiken 2021–2027 och bidra till ytterligare förseningar och problem med utnyttjandet av sammanhållningsmedel. Vi varnar för risken för en ojämlik återhämtning mellan olika områden i Europa och för att ojämlikheten kommer att växa till följd av att det saknas ett platsbaserat fokus i utformningen av de planer som finansieras genom faciliteten. Vi uppmanar därför de europeiska och nationella myndigheterna att påskynda utarbetandet av partnerskapsöverenskommelser och operativa program och att stärka synergierna mellan partnerskapsöverenskommelserna och de nationella återhämtnings- och resiliensplanerna.

30. Relevanta dokument bör skickas till de lokala och regionala myndigheterna i god tid före arbetsmötena. ReK beklagar samtidigt att partnerna ofta har mycket lite tid på sig att lämna synpunkter på dokument, och anser därför att de bör ges en tillräcklig tidsram, som står i proportion till vikten av de dokument som de ska lämna synpunkter på. De regionala och lokala myndigheternas deltagande bör inte vara en ren formalitet, och återkoppling bör alltid ges om de synpunkter som framförts.

31. Kommissionen uppmanas att noga övervaka tillämpningen av partnerskapsprincipen, både vid informella förhandlingar med medlemsstaterna och vid bedömningen av förslag till partnerskapsöverenskommelser och operativa program, och att lämna rekommendationer till medlemsstaterna och de berörda myndigheterna för att förbättra partnerskapsprocesserna.

32. Kommittén föreslår att man i samarbete med det slovenska ordförandeskapet för Europeiska unionens råd anordnar en gemensam workshop om de regionala och lokala myndigheternas deltagande och beaktandet av deras synpunkter med sikte på ett mer ändamålsenligt utarbetande och genomförande av de sammanhållningspolitiska programmen. Dessutom bör frågan om partnerskap inom ESI-fonderna behandlas inom ramen för initiativet om bättre lagstiftning och också tas upp på dagordningen för rådets möten för att lyfta fram fördelarna med effektivt partnerskap och flernivåstyre när de sammanhållningspolitiska programmen utarbetas och genomförs, för att visa att denna strategi bidrar till att uppnå gemensamma politiska mål för EU och därför även bör tillämpas på andra politikområden.

Den europeiska uppförandekoden för partnerskap inom ramen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna

33. Kommittén lyfter fram betydelsen av den europeiska uppförandekoden för partnerskap och partnerskapsprincipen för att stärka det kollektiva engagemanget och ansvaret för sammanhållningspolitiken.

34. Den europeiska uppförandekoden innehåller detaljerade rekommendationer för ett ändamålsenligt genomförande av partnerskap, samtidigt som särskilda behov på lokal och regional nivå beaktas.

35. I artikel 6 i kommissionens delegerade förordning föreskrivs ett balanserat deltagande av partnerna i utarbetandet av partnerskapsöverenskommelser och operativa program samt efterlevnad av den europeiska uppförandekoden. De förvaltande myndigheterna och de centrala samordningsorganen uppmanas därför att fullt ut genomföra dessa krav och att göra partnerna delaktiga i högre grad än i rent formella samråd.

36. Kommittén avser att noga övervaka tillämpningen av den europeiska uppförandekoden när partnerskapsöverenskommelserna och de operativa programmen utarbetas, i enlighet med sina politiska prioriteringar för 2020–2025 ( 3 ) . Vi uppmanar också kommissionen att kontrollera att partnerskapsprincipen verkligen tillämpas innan de nationella partnerskapsöverenskommelserna och de operativa programmen godkänns.

37. Partnerskapsprincipen fastställdes i samband med den europeiska uppförandekoden för programperioden 2014–2020 och återspeglar således inte de nya instrumenten och situationen sedan pandemin bröt ut. Därför bör partnerskapsprincipen stärkas i den europeiska uppförandekoden, vilket kommittén redan har efterlyst i sina tidigare yttranden.

38. De regionala och lokala myndigheterna bör delta fullt ut i halvtidsöversynen av programperioden 2021–2027. Detta bör omfatta ett ReK-yttrande om erfarenheterna av genomförandet under de första åren och de lokala och regionala myndigheternas förväntningar på finansieringsramarna samt på det tekniska genomförandet under återstoden av den nuvarande programperioden. Det skulle dessutom kunna leda till utarbetandet av en studie med en utvärdering av erfarenheterna av tillämpningen av rekommendationerna i den europeiska uppförandekoden tio år efter dess införande 2024. ReK bör vara med och formulera studiens uppgiftsbeskrivning, diskutera studien och delta i utarbetandet av rekommendationer för att följa upp studiens slutsatser.

39. Kommissionen uppmanas att noga övervaka och utvärdera genomförandet av den europeiska uppförandekoden och, om partnerskap inte utnyttjas i tillräcklig grad, se över den på grundval av exempel på god praxis i medlemsstaterna. Kommissionen uppmanas att beakta rekommendationerna i detta yttrande, liksom slutsatserna från expertworkshopparna, om uppförandekoden ses över.

40. ReK rekommenderar att kommissionen, på grundval av de goda exempel som samlats in, uppmanar medlemsstaterna att utarbeta handlingsplaner för hur partnerskapsstrategin kan förbättras vid genomförandet och övervakningen av den nuvarande perioden.

41. Samtidigt rekommenderar ReK att kommissionen överväger att inrätta en barometer för tillämpningen av partnerskap som skulle uppmuntra till ökad användning av det.

En platsbaserad strategi

42. De lokala och regionala myndigheternas deltagande i utarbetandet av partnerskapsöverenskommelser och operativa program är en viktig förutsättning för att dessa ska kunna utformas strategiskt i syfte att återspegla de verkliga behoven i området i fråga. Ett ändamålsenligt genomförande av partnerskap och flernivåstyre är avgörande för att bättre identifiera de investeringsprioriteringar som ska stödjas av ESI-fonderna. För att investeringarna ska kunna målinriktas på ett ändamålsenligt sätt är det mycket viktigt att de regionala och lokala särdragen i det berörda området beaktas, inbegripet naturbetingade och demografiska faktorer som är till nackdel för det. De lokala och regionala myndigheterna bör också delta i fastställandet av indikatorer och regionala anslag, vars omfattning bör motsvara områdets strukturproblem. På grund av skillnader mellan och inom regioner är det fortfarande nödvändigt att investera i grundläggande infrastruktur för tillhandahållandet av grundläggande tjänster på områdena miljö, transporter, informations- och kommunikationsteknik, sociala tjänster, hälso- och sjukvård samt utbildning.

43. Det är regionerna, städerna och kommunerna som har kännedom om sina områden och deras största utmaningar när det handlar om att nå europeiska målsättningar såsom den gröna given och globala agendor såsom målen för hållbar utveckling. De är medvetna om styrkorna och svagheterna i sin socioekonomiska struktur (områden med problem avseende t.ex. mobilitet, miljö och hållbar omställning, klimat, energiomställning, social delaktighet och bekämpning av ojämlikheter, utbildning och digitalisering) och kan med hjälp av data bedöma de förväntade effekterna av varje åtgärd samt lägga fram förslag till mer riktade åtgärder eller en ny utformning av befintliga åtgärder.

44. Covid-19-pandemin har ännu en gång visat vilken betydelse de lokala och regionala myndigheterna har i genomförandet av struktur- och investeringsfonderna. Samtidigt belystes bristen på ekonomiska resurser hos många lokala och regionala myndigheter. ReK välkomnar i detta avseende de flexibilitetsåtgärder som kommissionen införde i CRII- och CRII+-paketen. Kommittén uppmanar kommissionen att lägga fram ett förslag om att förlänga medfinansieringssatsen på 100 % med ytterligare ett år, förlänga n+3-regeln och tillfälligt höja tröskeln för statligt stöd av mindre betydelse, så att de lokala och regionala myndigheterna får tillräckligt stöd i dessa svåra tider.

45. En platsbaserad strategi kan bidra avsevärt till en hållbar grön och digital omställning, och ReK rekommenderar att man oftare genomför territoriella konsekvensbedömningar inom ramen för de olika sammanhållningspolitiska målen samt målen i den europeiska gröna given och den digitala strategin.

46. Vid hanteringen av territoriella utmaningar bör en platsbaserad och integrerad strategi stärkas på bekostnad av en rent sektoriell strategi. Det är just de negativa konsekvenserna av sektoriell uppdelning och undertryckandet av de berördas intressen som hindrar en övergripande och integrerad strategi för problemlösning.

47. Integrerade territoriella strategier för regioner och städer (baserade på integrerade territoriella investeringar (ITI) och lokalt ledd utveckling (LLU)) har mycket stor potential att påverka inriktningen på de nationella operativa programmen så att de särskilda regionala och lokala utmaningarna beaktas. De operativa programmen bör därför stämma överens med dessa strategier så att de riktas in på bästa sätt. Den regionala dimensionen bör också beaktas i de relevanta avsnitten i de operativa programmen för att undvika inkonsekvenser mellan de olika strategidokumenten.

48. Kommittén välkomnar att man under programperioden 2021–2027 kommer att lägga stor vikt vid integrerade territoriella investeringar i genomförandet, och anser att de åtgärder som föreslås i de integrerade strategierna, när så är lämpligt, bör stödjas automatiskt, utan att det behövs en intresseanmälan från efterfrågesidan. ITI-strategierna bör vara heltäckande och omfatta åtgärder oberoende av de berörda organens ansvarsområden (stat, regioner, kommuner).

49. Inom ramen för genomförandet av ITI har EU:s regioner väletablerade samarbetsplattformar som bygger på principerna om partnerskap och flernivåstyre och som tydligt kan fastställa de viktigaste utmaningarna och identifiera de lämpligaste lösningarna.

50. Man bör inrätta ändamålsenliga mekanismer som ger lokala och regionala myndigheter möjlighet att delta i urvalet av ITI-åtgärder på grundval av territorialitetsprincipen, oavsett vilka befogenheter de berörda enheterna har. Kommissionen och medlemsstaterna bör analysera de befintliga ändamålsenliga samarbetsmekanismerna i medlemsstaterna, som kan tjäna som exempel på god praxis.

51. Man bör ta itu med fastställandet av prioriteringar inom mindre, dynamiska tematiska grupper som på grundval av verifierbara territoriella data kommer att analysera utmaningarna och föreslå lösningar inom ett visst sektoriellt ämne.

52. Kommittén är medveten om att bristen på data på regional nivå och inom gränsöverskridande regioner utgör ett hinder för en ändamålsenlig målinriktning av investeringarna. Kommissionen uppmanas därför att stärka insamlingen av statistiska data (via Eurostat och Espon) på Nuts 3-nivå inom de olika politikområden som är relevanta för de sammanhållningspolitiska målen – data som också kommer att användas för att mäta framstegen inom det berörda området. Även EU:s index för social utveckling, som kommissionen lade fram en uppdaterad version av i slutet av 2020, är ett lämpligt instrument.

53. Bristen på administrativ och analytisk kapacitet utgör också ett hinder för de lokala och regionala myndigheternas ändamålsenliga deltagande. Detta bör stärkas under den nya programperioden.

Användning av digitala verktyg och pandemins konsekvenser

54. Kommittén beklagar att pandemins utbrott har försenat förhandlingarna om EU-programmen mellan den lagstiftande myndigheten och därmed utarbetandet av partnerskapsöverenskommelser och operativa program, som inte slutfördes i tid innan den nya programperioden inleddes, och efterlyser ett omedelbart påskyndande av det förberedande arbetet och en intensifiering av diskussionerna.

55. ReK beklagar också att de åtgärder som vidtagits för att minska pandemins spridning dessutom har lett till försenat eller uppskjutet samarbete med regionala och lokala myndigheter, i vissa fall med upp till några månader, vilket kommer att få negativa konsekvenser för utvecklingen i dessa områden.

56. Kommittén varnar för tendenser till centralisering i programplaneringen och genomförandet av ESI-fonderna till följd av pandemin och det parallella genomförandet av två programperioder.

57. Pandemikrisen har också gett möjlighet att göra partner delaktiga genom en utbredd användning av digitala kommunikationsverktyg, som i viss mån har underlättat interaktion mellan berörda parter och skulle kunna ha en positiv inverkan på ett balanserat deltagande av partner som annars inte skulle kunna delta i förberedelserna.

58. Partnernas möjligheter att interagera vid möten online är dock ofta begränsade, varför det är nödvändigt att ständigt förbättra villkoren för interaktion med partner under möten online. En rad olika metoder och tillvägagångssätt för att leda diskussionerna måste antas, tillsammans med tekniskt stöd, för att förbättra genomförandet av möten online.

59. Kommittén rekommenderar också att man bygger vidare på exempel på god praxis när det gäller användningen av onlineverktyg och interaktiva kommunikationsverktyg för framtiden, men anser att digitala lösningar inte kan ersätta fysiska möten och samråd och bara bör användas som ett komplement beroende på diskussionens format och karaktär.

Bryssel den 12 oktober 2021. Apostolos TZITZIKOSTAS Europeiska regionkommitténs ordförande

(1) Kommissionens delegerade förordning (EU) nr 240/2014 av den 7 januari 2014 om den europeiska uppförandekoden för partnerskap inom ramen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (EUT L 74, 14.3.2014, s. 1).

(2) ”Application of the principles of partnership and multi-level governance in Cohesion Policy programming 2021–2027”, https://op.europa.eu/sv/publication-detail/-/publication/effcb753-a6ff-11eb-9585-01aa75ed71a1.

(3) https://cor.europa.eu/sv/our-work/Pages/cor-priorities.aspx.