SV    SV SV 
SV    SV  EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den xxx [version 16.5.2008] 
SEK(2008) yyy 
  
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR 
som åtföljer  
 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN  TILL EUROPAPARLAMENTET, 
RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA  OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT 
REGIONKOMMITTÉN 
 
Ett förnyat engagemang för det sociala Europa: Förstärka den öppna 
samordningsmetoden för socialt skydd och social integration 
  
Sammanfattning av konsekvensanalysen 
 
{KOM(2008) xxx slutlig} 
{SEK(2008) xxx} 
SV 2   SV Denna konsekvensanalys avser meddelandet Ett förnyat engagemang för det sociala Europa: 
Förstärka den öppna samordningsmetoden för socialt skydd och social integration . Detta 
meddelande är ett prioriterat initiativ i kommissionens arbetsprogram för 2008 och ingår nu i 
ett paket som åtföljer den förnyade sociala agendan. 
Den öppna samordningsmetoden har från och med 2000 successivt börjat tillämpas på frågor 
som rör social integration, pensioner samt hälso- och sjukvård och långtidsvård. De tre 
separata delarna integrerades 2006 i en inte grerad öppen samordningsmetod för socialt skydd 
och social integration. 
I denna samordningsmetod ingår en överenskommelse om ambitiösa och gemensamma EU-
mål som ska styra hela processen, gemensamma  indikatorer för uppföljning av framstegen 
mot de gemensamma målen, medlemsstaternas nationella strategiska rapporter om hur de 
fastställda målen omsätts i konkreta strate gier samt Europeiska kommissionens och 
medlemsstaternas gemensamma bedömning av fr amstegen och insatserna inom ramen för 
kommittén för socialt skydd. 
Den övergripande bedömningen av resultaten av denna öppna samordningsmetod som gjorts 
av de olika berörda parterna i processen är t ill stor del positiv. Den har främjat ömsesidigt 
lärande och en ökad medverkan av berörda parter, ökat medvetenheten om att utestängning 
och fattigdom har flera olika dimensioner, gett impulser till modernisering av de sociala trygghetssystemen, skapat en gemensam me tod för de gemensamma utmaningarna och 
tydliggjort nya gemensamma frågor. 
De gemensamma målen har dock förverkligats långs amt eller i otillräcklig grad. Det är inte 
rimligt att förvänta sig att en öppen samordnings metod grundad på frivil ligt samarbete mellan 
medlemsstaterna på kort sikt skulle kunna ge be tydande resultat. En bred enighet råder dock 
om att samordningsmetodens möjligheter till stor  del fortfarande är ou tnyttjade, att vissa 
brister bör åtgärdas och att en strategisk förstä rkning av metoden bör in riktas på ett bättre 
förverkligande av de gemensamma målen. 
Analysen pekar på bristande politiskt engagemang och synlighet och på e tt behov av en bättre 
övergripande policysamordning och integrering av  frågor som rör socialt skydd och social 
integration i alla relevanta politikområden. Det behövs också bättre analyser till stöd för 
politiken samt en ökad medverkan  av regionala och lokala aktö rer i processen. Företrädare för 
organisationer i det civila samhället bör oc kså medverka i högre grad och den ömsesidiga 
lärandeprocessen bör förstärkas. 
Behovet av att förstärka den öppna samordningsme toden på det sociala området framgår av 
vissa institutionella och politiska utvecklingstend enser. Utöver den nya sociala agendan finns 
också det möjliga ikraftträdande av Lissabonfördraget (med dess krav avseende integrering), Europeiska året mot fattigdom och social utestängning 2010 samt kommissionens kommande 
initiativ för aktiv integration. 
SV 3   SV För att bedöma nyttan med en förstärkt öppen samordningsmetod på de t sociala området och 
för att identifiera de effektivaste sätten fö r detta har tre alterna tiv undersökts närmare1. 
Det första alternativet besk rivs som ”status quo”. Här be aktas det faktum att den öppna 
samordningsmetoden på det sociala området till si n karaktär är något so m ständigt utvecklas 
och att den, även om inga stör re förändringar sker, kommer att fortsätta att utvecklas genom 
stegvisa ändringar och successiva fö rbättringar av arbetsmetoderna. 
Det andra alternativet beskrivs som en gr undläggande översyn av pr ocessen, varigenom den 
öppna samordningsmetoden på det sociala område t utvidgas till flera områden och processen 
omformas så att den omfattar alla dimensioner i EU-politiken på det sociala området så att 
den garanterar en effektiv integrering oc h utmynnar i en social Lissabonstrategi. 
Det tredje alternativet är en ”omfattande och ambitiös förstärkning inom ramen för den 
nuvarande strukturen”. Detta alternativ bygge r på det tillvägagångssätt som hittills har 
tillämpats inom den öppna samordningsmetoden på det sociala området, dvs. enighet och successiva framsteg, men är samtidigt strategiskt och framåtblickande på så sätt att en ny dynamik införs i systemet. Det ger möjligheter att utforska nya redskap och arbetsmetoder 
som kan prövas och införas i nära samarbete me d medlemsstaterna med sikte på att blåsa nytt 
liv i processen och optimera genomförandet. 
I jämförelsen mellan de olika alternativen bör man skilja mellan de procedurrelaterade 
respektive innehållsrelaterade effekt er av de ändringar som föreslås. 
Denna konsekvensanalysen tar främst upp de as pekter som gäller förfaranden och styrning. 
Det antas att ökad samordning oc h mer ömsesidigt lärande kommer att ge positiva effekter när 
det gäller att uppnå de gemensamma mål som rör minskad fattigdom, mer långsiktigt stabila 
och tillräckliga pensionssystem samt rättvisa och effektiva system för vård och omsorg. I 
enlighet med tanken bakom de gemensamma social a målen antas det också att en ökad social 
trygghet och bättre social  integration kommer att bidra till strategin för tillväxt och 
sysselsättning och mer allmänt,  till en långsiktigt bärkra ftig ekonomisk utveckling. Aktiva 
integrationsåtgärder kan bidra till att dels mins ka fattigdomen, dels öka utbudet av arbetskraft. 
Pensionsreformer kan bidra dels till ökad rättvisa mellan generationerna, dels till ökad förvärvsfrekvens och säkerställa nde av stabila offentliga finanser. En god hälso- och sjukvård 
ökar inte bara enskilda personers välbefinnande, utan ger också positiva effekter på arbetskraftstillgången och arbetsproduktiviteten. 
Det är dock uppenbart att den öpp na samordningsmetoden på det sociala området bara kan 
underlätta förverkligandet av dessa mål, eftersom ansvaret för frågor som rör social 
integration och socialt skydd ligger hos medl emsstaterna. Följande frågor måste därför 
besvaras: Kommer de föreslagna åtgä rderna att bidra till att göra den öppna 
samordningsmetoden på det sociala området till ett adekvat och långsiktigt hållbart system för samordning mellan medlemsstatsnivå och EU-nivå? Kommer åtgärderna att göra 
samordningsmetoden till ett bättre verktyg fö r att uppnå de gemensamma sociala målen? 
                                                
 
1 Två alternativ (fullständigt avskaffande av samordningsmetoden på det sociala området och fullständig 
integrering av samordningsmetoden i strategin för tillväxt och sysselsättning) har övervägts men inte 
studerats närmare. Skälen till detta anges i konsekvensanalysen. 
SV 4   SV Bedömningen av de åtgärder som övervägs enlig t de olika alternativen är därför mer en 
kvalitativ bedömning av deras potentiella effekt er på den öppna samordningsmetoden på det 
sociala området än av deras effekter på de slut liga resultaten av politiken. Därför görs ingen 
separat bedömning av de allmänna sociala, ekonomiska och miljömässiga konsekvenserna av de alternativ som tagits upp. I konsekvensanalysen beaktas däremot de mikroekonomiska aspekterna (administrativa kostnader, resurspåverkan) samtidigt som de olika alternativens genomförbarhet bedöms. 
I konsekvensanalysen är de föreslagna åtgärd erna sammanslagna på grundval av de fyra 
målen i meddelandet: Öka det politiska engagemanget och processens synlighet, stärka det 
positiva samspelet med övrig EU-politik, befästa analyserna bakom processen och öka 
delaktigheten i medlemsstaterna. De bedöms däre fter med hänsyn till i vilken omfattning de 
påverkar de problem som tas upp och me d hänsyn till deras genomförbarhet. Med 
genomförbarhet avses politisk ac ceptans, tillgång till mänsk liga och ekonomiska resurser, 
administrativ börda samt tillgång till grundlägga nde redskap. Analysen visar följande resultat: 
Alternativ 1
 (status quo): 
Successiva ändringar genom införande av vissa tidigare överenskomna förbättringar kan ge 
positiva, men i allmänhet långsamma och begränsade, effekter på de problem som konstaterats. Risken med detta alternativ är dessutom att den öppna samordningsmetoden blir 
till en utdragen process som efterhand förlorar  sin trovärdighet och mister de inblandade 
aktörernas och anhängarnas fört roende. I vilket fall som helst tycks det vara högst osannolikt 
att dessa begränsade förbättringa r kommer att vara tillräckliga för att ge samordningsmetoden 
den styrka och effektivitet som krävs för att man på ett bättre sätt ska kunna uppnå de 
gemensamma sociala målen och förstärka den eu ropeiska integrationens sociala dimension. 
Det verkar dock i hög grad kunna genomföras.  De flesta av dessa åtgä rder har nämligen redan 
godtagits av kommissionen och av medlemsstater na (se 2008 års geme nsamma rapport). Den 
(begränsade) ökningen av mänskliga och ekonomiska resurser som krävs (t.ex. ökad 
övervakning, bättre spridning av  resultat, förstärkning av analyserna) kan uppnås genom 
effektivitetsvinster och ett mer omfattande utnyttjande  av extern expertis. Det finns ingen 
uppenbar inverkan på medlemsstaternas administrativa börda. 
Alternativ 2
 (grundläggande omarbetning):  
De åtgärder som planeras enligt detta alte rnativ kommer sannolikt att i stor utsträckning 
kunna åtgärda de brister som konstaterats och förstä rka processen betydligt. I de flesta fall är 
åtgärderna tänkta att garanter a ett i det närmaste perfekt fungerande system genom en 
kombination av betydligt snävare förfaranden och stora investeringar i resurser. Det finns 
dock två risker. För det första fungerar de n öppna samordningsmetoden på det sociala 
området på grundval av enighet och subsidiarite tsprincipen. Betydligt snävare förfaranden, 
som kommissionen föreslår, kan komma att avvisa s av medlemsstaterna och då inte ge de 
effekter som förväntats när det gäller engagemang. Radikala ä ndringar av metoden bara några 
få år efter omstruktureringen och strömlinjefo rmningen kan riskera att inte vinna förståelse 
och i någon mån främliggöra de aktörer so m har stött och bidragit till den öppna 
samordningsmetoden på det sociala om rådet i dess nuvarande utformning. 
Det verkar vara ganska osanno likt att detta al ternativ skulle kunna ge nomföras på kort sikt. 
Såsom nämns ovan är det långt ifrån säke rt att den politiska acceptansen finns i 
SV 5   SV medlemsstaterna. Trots att det rå der bred enighet om att EU ha r en uppgift att fylla när det 
gäller att hjälpa medlemsstaterna att ta itu med viktiga sociala frågor, vill medlemsstaterna i 
hög grad behålla sina befogenheter och sin be hörighet på det sociala området och skulle 
därför troligtvis inte vara bere dda att godta vissa (eller de flesta) av de åtgärder som övervägs 
enligt detta alternativ. För närvarande finns in ga fördragsbestämmelser  som kan tillämpas för 
att utfärda enskilda rekommendationer. Detta altern ativ förutsätter också stora investeringar i 
mänskliga och ekonomiska resurser. Det kommer också att leda till ökad administrativ börda 
för myndigheterna på grund av den extra rapportering som krävs, de interna 
samordningsinsatserna och kraven på  medverkan från berörda parter. 
Alternativ 3  (omfattande och ambitiös förstärkning inom den nuvarande strukturen):   
Inom ramen för den nuvarande strukturen kan detta  alternativ ge betydande effekter på de 
fastställda målen genom en kombination av befästande av pågående förbättringar och 
successiv infasning av nya delar. Ett successivt fa stställande av EU-mål eller nationella mål, i 
motiverade fall utifrån hur de gemensamma analys ramarna utvecklas, skulle säkerligen leda 
till att processen kommer i ökad politisk bl ickpunkt. Såsom illustreras av de länder som 
fastställt sådana mål, kan kvantitativa må l öka myndigheternas redovisningsskyldighet och 
bidra till att förtydliga prior iteringar på alla rele vanta politikområden och myndighetsnivåer, 
förutsatt att de bygger på en fast analytis k grund. Utökad analytisk kapacitet och ökat 
ömsesidigt lärande skulle leda t ill en bättre utformning av politik en på det social a området. En 
utveckling av gemensamma analysramar skulle hjälpa medlemsstaterna att fastställa de 
viktigaste gemensamma utmaningarna och göra det möjligt för dem att lära av varandra på de områden som de främst berörs av. Detta skulle också ligga ti ll grund för övrig EU-politik, 
vilket också skulle leda ti ll en mer kunskapsbaserad polic yutformning även på andra 
områden. På detta sätt skulle det positiva samspelet med annan politik stärkas, inklusive den ekonomiska politiken. 
De flesta av de åtgärder som övervägs enlig t detta alternativ verkar kunna genomföras. 
Samspelet med övrig politik bero r också här i stor utsträckning på faktorer som ligger utanför 
den öppna samordningsmetoden på det sociala område t. Trots att de flesta större förändringar 
kommer att fasas in successivt kommer det att kr ävas vissa investeringar i mänskliga resurser. 
De ekonomiska resurser som avsätts inom rame n för Progress-programmet bör i stort sett vara 
tillräckliga. Generellt sett kommer de före slagna åtgärderna (t .ex. målinriktning och 
övervakning) att kräva politiskt stöd och engage mang från medlemsstaterna. På nationell nivå 
kommer en bättre samordning mellan olika politikområden (horisontell samordning och 
integrering) och med olika myndighetsnivåer (v ertikal samordning) också att medföra en viss 
extra administrativ börda, vilket man dock i sin tur bör kunna få tillbaka i form av ökad effektivitet och ändamålsenlighet. 
I konsekvensanalysens slutsatser utpekas detta tredje alternativ som det bä sta. Det är detta 
alternativ som ligger närmast till hands för att lösa de identifierade problemen utan att i alltför hög grad ändra de nuvarande arbetsmetode rna i kommissionen och medlemsstaterna. Ett 
sådant alternativ bör i själva ve rket införas successivt, inte ba ra på grund av dess påverkan på 
resurserna, utan också på grund av behovet av en ordentlig diskussion för att förankra de 
planerade förbättringarna tillsammans me d medlemsstaterna och berörda parter.