RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET OM DE ÅTGÄRDER SOM VIDTAGITS TILL FÖLJD AV DE RESOLUTIONER OM EUROPEISK STANDARDISERING SOM ANTOGS AV RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 1999

I. Inledning

1. Under 1999 antog både rådet [1] och Europaparlamentet [2] resolutioner om standardisering. Resolutionerna avsåg kommissionens meddelande om "Effektivitet och tillförlitlighet i europeisk standardisering enligt den nya metoden" [3]. Båda resolutionerna erkände resultaten av den europeiska standardiseringen enligt den nya metoden. De kartlade de största utmaningarna och fastställde en klar agenda för det framtida arbetet. Rådets resolution visade sig bli en handlingsplan för berörda parter i europeisk standardisering.

[1] Resolution av den 28 oktober 1999 om standardiseringens roll i Europa, EGT C 141, 19.5.2000.

[2] Resolution av den 12 februari 1999 om kommissionens rapport, EGT C 150, 28.5.1999.

[3] KOM(1998) 291 slutlig, 13.5.1998.

2. Denna rapport från kommissionen syftar till att fastställa de viktigaste framstegen sedan 1999, enligt begäran från rådet och parlamentet. Efter att ha beskrivit bakgrunden till standardisering i gemenskapen och EFTA, görs en analys av de framsteg inom de mera specifika huvudområden som nämns i resolutionerna. Eftersom en del av den verksamhet som berörs i resolutionerna fortfarande pågår, bör rapporten betraktas som en delrapport. I rapporten framhålls i princip en horisontell synvinkel på europeisk standardisering.

II. Det allmänna läget: milstolpar sedan 1999 och deras samband med europeisk standardisering

3. Europeisk standardisering är en frivillig verksamhet av och för de parter som är intresserade av att utforma gemensamma standarder och tekniska specifikationer som fyller deras behov. Överenskommelse om dessa gemensamma specifikationer har träffats på grundval av väletablerade principer i de rättsligt erkända europeiska standardiseringsorganen CEN, CENELEC och ETSI. Europeiska standarder har blivit en central faktor för den inre marknadens och Europeiska ekonomiska samarbetsområdets funktion. De spelar också en viktig roll för att stödja ett antal andra politiska mål i gemenskapen, däribland företagens konkurrenskraft, innovation, skydd av hälsa och säkerhet, konsumentintressen och miljöskydd. Behovet av gemensamma standarder understryks av handelns ökande globalisering och teknikens konvergens.

4. Sedan 1999 har en rad politiska milstolpar av betydelse för den europeiska standardiseringen nåtts:

4.1. Aktuella diskussioner om nya styrelseformer i Europa [4] koncentreras på alternativa former av reglering och på demokratisk legitimitet och expertis. I dag anses gemenskapens nya metod, som tillämpas på många av den inre marknadens lagstiftningsområden, och som tillämpar gemensamma europeiska standarder som stöd för lagstiftningen, vara en väl genomförd modell för samreglering. Användningen av standarder i gemenskapens lagstiftning och politik kräver att man respekterar vissa principer som rör standardiseringsprocessen och de organ som ansvarar för dem, särskilt när det gäller att få alla relevanta berörda parter att delta till fullo

[4] Se Styrelseformerna i EU - Vitbok, KOM(2001) 428 slutlig, 25.7.2001.

4.2. Europeiska rådet i Lissabon [5] menade att Europas konkurrenskraft måste stärkas på global nivå, och präglade uttrycket e-Europe. Senare godkände Europeiska rådet i Feira kommissionens förslag till handlingsplan för e-Europe som skall bana väg för det europeiska informationssamhället. Standarder och gemensamma tekniska specifikationer är en nödvändig förutsättning för att förverkliga e-Europe.

[5] Europeiska rådet i Lissabon den 23 och 24 mars 2000: ordförandeskapets slutsatser, SN100/00.

4.3. Vid Europeiska rådets möte i Göteborg antogs en strategi för en hållbar utveckling [6]. Denna strategi kräver att alla förslag till beslut inom EU:s politikområden från och med 2003 skall utvärderas med hänsyn till deras ekonomiska, sociala och ekologiska konsekvenser. En miljövänligare marknad ses som en central fråga i det sjätte miljöhandlingsprogrammet "Vår framtid - vårt val" 2001-2010 [7]. Programmet markerar också behovet av att integrera miljöskyddskraven i gemenskapens övriga politik, däribland standardisering. Miljöaspekterna anses kunna främja innovation och affärsmöjligheter och man bör ta hänsyn till dem under alla faser i en produkts livscykel. Kommissionens grönbok om integrerad produktpolicy (IPP) [8] erkänner den viktiga roll standarder skulle kunna spela vid utformning, tillverkning, användning, återanvändning och återvinning av miljövänliga produkter.

[6] Se http://ue.eu.int/en/Info/eurocouncil/index.htm

[7] KOM(2001) 31 slutlig, 24.1.2001.

[8] KOM(2001) 68 slutlig, 7.2.2001.

4.4. Världshandeln fortsätter att öka. Användningen av internationella standarder kan förbättra tillgången till marknaden och främja handeln. Internationell standardisering erbjuder berörda parter globalt tillämpliga lösningar. Avsaknaden av globalt erkända internationella standarder kan orsaka handelskonflikter.

4.5 Gemenskapen lägger stor vikt vid att garantera en hög och konsekvent nivå för skydd av konsumenternas hälsa och säkerhet. Kommissionen har föreslagit att i utökad omfattning använda europeiska standarder i gemenskapslagstiftningen om allmän produktsäkerhet vilket speglar vad standarder kan tillföra för att den inre marknaden skall fungera på ett tillfredsställande sätt och för att konsumenternas hälsa och säkerhet skall skyddas.

4.6 Mot bakgrund av sitt engagemang för en sund finansiell förvaltning lägger kommissionen vikt vid ett starkt samband mellan finansiellt stöd och tillämpningen av dess principer, t.ex. genom verksamhetsbaserad budgetering. Även om europeisk standardisering till stor del är privatfinansierad, omprövar kommissionen sina principer för beviljande av finansiella bidrag till de europeiska standardiseringsorganen. I många fall ingår en andel från EFTA i gemenskapens stöd.

III. Centrala strategiska frågor

III.1. Standardiseringsprinciper

5. Gemenskapslagstiftningen erkänner CEN, CENELEC och ETSI som europeiska standardiseringsorgan [9]. Det finns också ett antal gemenskapsrättsakter som definierar standardernas betydelse [10]. Även om dessa definitioner inte är identiska, stämmer de överens med dem som fastställs i respektive kataloger över allmänna termer och de definitioner rörande standardisering och därtill knutna verksamheter som ges ut av internationella standardiseringsorgan [11].

[9] Bilaga I till direktiv 98/34/EG.

[10] T.ex. artikel 1 i direktiv 98/34/EG; artikel 1.3 i rådets beslut 87/95; bilaga III till direktiv 93/36/EEG.

[11] ISO/IEC Guide 2:1996

6. Rådet upprepar i sin resolution från 1999 principerna för europeisk standardisering och bekräftar att det är en frivillig verksamhet som bygger på samförstånd, öppenhet och tydlighet inom självständiga och erkända standardiseringsorgan. Det nämner särskilt att standarderna bör vara allmänt godtagna som ett resultat av att alla relevanta berörda parter deltar till fullo i standardiseringsprocessen, och att standarder skall vara inbördes sammanhängande. Rådet betonar också att standarder bör baseras på sund vetenskaplig forskning [12] och beakta teknisk innovation och konkurrens. Dessa principer har genomförts av de europeiska standardiseringsorganen och deras nationella motsvarigheter under en lång tid [13].

[12] Europeiska gemenskapens ramprogram för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration har forskning som bedrivs samtidigt med eller före standardiseringsarbete som en av sina huvudprioriteringar. Inom det femte ramprogrammet har flera riktade förslagsinfordringar för forskningsprojekt som stöder standardiseringen offentliggjorts. Gemenskapen finansierar dessa projekt med ungefär 30 miljoner euro. Dessutom tillhandahåller Gemensamma forskningscentret, som ett led i utnyttjandet av dess resultat, bidrag till arbetet i de tekniska kommittéerna och arbetsgrupperna i de europeiska standardiseringsorganisationerna, särskilt när det gäller harmonisering, validering och benchmarking av analytiska metoder.

[13] Se CEN/CENELEC/ETSI gemensamma uttalande "Principer för och organisation av det europeiska standardiseringsarbetet", Luxemburg, 3-4.12.1991.

7. Sedan resolutionen antogs har innebörden i dessa principer konkretiserats ytterligare.

7.1. På internationell nivå drar WTO-avtalet om tekniska handelshinder (TBT) en klar gräns mellan standarder, där efterlevnaden är frivillig, och tekniska bestämmelser, som obligatoriskt skall uppfyllas. WTO-medlemmarna skall använda internationella standarder som bas för tekniska förordningar, under förutsättning att de anser att standarderna är lämpliga för att kunna uppnå legitima målsättningar och önskad skyddsnivå på ett nationellt plan. Användningen av internationella standarder möjliggör lika konkurrensvillkor och presumerar att internationella handelsvillkor får en enhetlig tillämpning. Medan avtalet lägger tonvikten vid användning av internationella standarder som en grund för tekniska bestämmelser, anger det inte i detalj vad internationella standarder är, eller vilka organ som tar fram dem. Därför har WTO antagit principer för utveckling av internationella standarder i relation till de centrala föreskrifterna i TBT-avtalet. WTO ser tydlighet, öppenhet, opartiskhet, samförstånd, effektivitet, relevans och sammanhang som viktiga principer som bör tillämpas inom internationell standardisering (se också III.6).

7.2. Rörande möjliga konkurrensbegränsningar till följd av horisontella samarbetsavtal mellan företag som arbetar på samma marknadsnivå(er), har kommissionen offentliggjort ett tillkännagivande om tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget [14]. Enligt tillkännagivandet anses standardisering vara ett slags horisontellt samarbetsavtal, som antingen ingås mellan privata företag eller fastställas under överinseende av offentliga organ eller organ som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, såsom standardiseringsorgan som erkänns i direktiv 98/34/EG.

[14] EGT C 3, 6.1.2001, s. 2-30.

7.3. Efter en analys av enskilda fall kan standarder nästan alltid begränsa konkurrensen om de används i samband med en bredare överenskommelse som syftar till att utesluta aktuella eller potentiella konkurrenter. De kan begränsa konkurrensen om de ger parterna gemensam kontroll över produktion och/eller innovation. Konkurrensbegränsningen beror på i vilken omfattning parterna har kvar sin frihet att utveckla alternativa standarder eller produkter som inte uppfyller den överenskomna standarden. Konkurrensen kan också begränsas om standarder ger exklusiv rätt till prövning av överensstämmelse åt vissa organ, eller om de inskränker märkningen av överensstämmelse, om inte detta föreskrivs genom tvingande bestämmelser. Kommissionen ansåg i princip att standardiseringsavtal inte begränsar konkurrensen om standarderna antagits av erkända standardiseringsorgan som arbetar med icke-diskriminerande, öppna och genomsynliga förfaranden.

8. Standardernas godtagbarhet beror i hög grad på om alla relevanta berörda parter medverkar till fullo. Deltagande i standardiseringsprocessen från berörda samhällsparter [15] är i hög grad en fråga om medansvar. Det förstärker kvaliteten i samförståndet och gör standarderna mera representativa. Rådet inbjöd därför alla berörda parter att aktivt delta i utarbetandet av standarder, och att medverka i standardiseringsprocessens förvaltning.

[15] Berörda samhällsparter står för konsumenternas och hälsovårdens intressen samt säkerhets- och miljöintressena i standardiseringen.

9. Medan standardisering inom de flesta sektorer kommer att fortsätta att drivas av marknaden och vara en självfinansierad verksamhet, finns det ett allmänt intresse av att upprätthålla en infrastruktur för standardisering som är öppen och opartisk och som sköts på ett öppet sätt. Detta är särskilt viktigt inom områden där standarder är en förutsättning för lagstiftningen. Utveckling av standarder tar tid och kräver mänskliga och ekonomiska resurser för en meningsfull insats i processen. Medverkan från små och medelstora företag och berörda samhällsparter kan hämmas av brist på resurser och teknisk expertis. Stora skillnader i den sakkunskap som finns representerad kan också hindra samförstånd, och kan därför vålla förseningar i utvecklingen av standarder.

10. När finansiellt stöd beviljas av offentliga myndigheter måste hänsyn tas till detta. I ett decentraliserat europeiskt standardiseringssystem är det viktigt att deltagandet från berörda parter är balanserat, särskilt på nationell nivå, eftersom flertalet europeiska och internationella förslag till standarder går igenom en nationell undersökning innan de slutgiltigt antas. En balanserad medverkan från berörda parter är lika viktig på europeisk nivå i standardiseringsprocessen. Kommissionen har analyserat olika berörda parters situation när det gäller deras deltagande i standardiseringen på europeisk nivå och dragit följande slutsatser:

10.1. Den europeiska sammanslutningen för samordning av konsumenternas medverkan i standardisering, (European Association for the Co-ordination of Consumer Representation in Standardisation, ANEC) grundades 1995, och har fortlöpande fått ekonomiskt stöd från kommissionen. Genom att samordna ett nätverk av tekniska experter i Europa deltar ANEC i standardiseringsarbetet. ANEC manar till en balanserad representation av intressenter och berörda parter i standardiseringen [16]. ANEC har undersökt de nationella arrangemangen för konsumentmedverkan i standardiseringen i EU och EFTA [17] och dragit slutsatsen att läget förbättrats jämfört med 1995. Det fanns emellertid fortfarande en klyfta mellan den väl utvecklade konsumentrepresentationen i nationell standardisering i norra Europa och en otillfredsställande konsumentrepresentation i länderna i södra Europa.

[16] Position paper of March 2001 on the 1999 Council Resolution on the role of standardisation in Europe, (ANEC2001/GA/007).

[17] Rapport från maj 2001 om konsumentmedverkan i standardisering, (ANEC2001/GA/014).

10.2. Europeiska fackföreningarnas tekniska byrå för hälsa och säkerhet, TUTB, representerar arbetstagares intressen när det gäller hälsa och säkerhet i samband med europeisk standardisering och samordnar ett nätverk av tekniska experter. Kommissionen har fortsatt att stödja den ekonomiskt. Tillsammans övervakar kommissionen och TUTB arbetet i CEN och CENELEC, särskilt när det gäller maskiners säkerhet, personlig skyddsutrustning och ergonomisk formgivning.

10.3. NORMAPME, den europeiska byrån för hantverk, handel och små och medelstora företag för standardisering teknisk byrå, representerar dessa företags intressen i europeisk standardisering. Sedan 1995 har kommissionen beviljat stöd till NORMAPME. Kommissionen gick nyligen ut med en anbudsinfordran för att ge stadigvarande service till små och medelstora företag i en strävan att förbättra deras ställning i europeisk standardisering [18].

[18] Se öppen anbudsinfordran 2001/S117-079423, EGT S 117, 21.6.2001.

10.4. Kommissionen avser att samarbeta vidare med europeiska standardiseringsorgan och berörda parter för att nå sina miljömål. Den planerar också att stödja en service som kommer att ta huvudansvaret för miljöintressena i de europeiska standardiseringsorganen [19]. För att den miljömässiga dimensionen skall integreras fullt ut, räcker det inte med att representanter från denna service deltar. För att det skall lyckas måste alla deltagarna stödja standardiseringsprocessen. Kommissionen har för avsikt att utarbeta ett dokument om standardisering och miljöskydd under 2002.

[19] Se öppen anbudsinfordran 2001/S71-048238, EGT S 71, 11.4.2001.

III.2. Standardisering och marknadsbehov

11. I rådets resolution från 1999 uppmanades de europeiska standardiseringsorganen att anpassa sig till nya marknadsbehov genom att variera utbudet av varor och tjänster och utveckla ett graderat system för produkter. Rådet anmodade också kommissionen att undersöka hur principiella riktlinjer för nya standardiseringsprodukter skulle utvecklas, och hur skillnader i standardisering mellan informations- och kommunikationsteknik och andra områden skulle hanteras [20].

[20] Rådets resolution av den 28.10.1999, punkterna 13-15, EGT C 141, 19.5.2000.

12. Godtagande av standardisering är knutet till standardernas betydelser för marknaden, och inte endast till de berörda parternas medverkan. Betydelsen för marknaden beror i stora drag på standardernas kvalitet och tekniska framstegsstatus, deras tillämplighet, hur man uppfattar deras neutralitet och deras utvecklingstid. I detta sammanhang bör det observeras att medan katalogen över harmoniserade standarder har utökats som svar på mandat enligt den "Nya metoden" och andra europeiska direktiv [21], har de flesta europeiska standarder utvecklats som svar på rena marknadsbehov. Eftersom emellertid marknadens behov ständigt förändras, kan nya standardiseringsprodukter och tjänster skapa mervärde för sina användare och komplettera det befintliga sortiment av produkter och tjänster som erbjuds av standardiseringsorganen.

[21] Se Single Market Scoreboard nr 6 av den 22 maj 2000, nr 7 av den 24 november 2000 och nr 8 av den 28 maj 2001.

13. Den snabba utvecklingen av teknik och processer i vissa sektorer, särskilt inom informations- och kommunikationstekniken, har medfört ett behov av att lika snabbt ta fram gemensamma specifikationer. Det finns ett behov av vidare samråd om standardiseringens roll när det gäller att främja konkurrens och tillgodose offentliga intressen, samt om den roll som den nya globala industrifora inom sektorn för informations- och kommunikationstekniken kan spela. Även i andra sektorer, t.ex. på miljöområdet, är den tid det tar att nå fram till en europeisk standard ett bekymmer, eftersom miljöproblemen kommer att finnas kvar och kanske förvärras under den tiden. Med hänsyn till standardiseringsorganens ibland alltför långdragna förfaranden har privata konsortier och fora för att ta fram de specifikationer marknaden kräver vuxit fram lavinartat. Ett förnyat intresse för mera stabila affärsmässiga och tekniska lösningar kan emellertid noteras när det gäller informations- och kommunikationsteknik, och en början till ett närmande mellan konsortier och standardiseringsorgan kan förväntas.

14. Trenden mot en utveckling av gemensamma specifikationer utanför standardiseringsorganen har spritt sig till andra sektorer utanför informations- och kommunikationstekniken, och behovet av att snabbt nå samförstånd och utveckla gemensamma specifikationer har blivit en vanligare fråga i standardiseringen. De särskilda bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen om standardisering av informations- och kommunikationsteknik [22], särskilt offentlig upphandling, har därför blivit mindre aktuella. Det finns också en tendens mot att icke-tekniska samförståndsdokument, som riktlinjer och uppförandekoder, används inom särskilda sektorer eller verksamhetsområden. Bland annan stödverksamhet för standardisering kan nämnas rådgivning och support för användare av standarder och marknadsövervakningsfunktioner.

[22] Se rådets beslut 87/95/EEG om standardisering inom området informationsteknologi och telekommunikation.

15. Behovet av att snabbare tillhandahålla produkter (faktorn "tid till marknaden") har lett till en ny produktportfölj från de europeiska standardiseringsorganen. CEN har börjat framställa workshopöverenskommelser. Förslag till workshopar på europeisk nivå kan komma från vilken berörd part som helst. Deltagandet är öppet för alla berörda parter (och inte endast för medlemmar). Överenskommelsen bygger i princip på en affärsplan, som läggs ut på nätet för kommentarer, och står för samförståndet mellan workshopdeltagarna. ETSI-standarden är ett normativt dokument. Det antas efter omröstning bland ETSI-medlemmarna. ETSI-standarden kan omvandlas till en europeisk standard enligt tillämpliga förfaranden.

16. CEN, CENELEC och ETSI har också nått en överenskommelse om tre nya gemensamma produkter som skall fogas till respektive samling europeiska standarder och läggas in i deras produktsortiment. Den tekniska specifikationen kan tjäna som inkörsport för specifikationer utvecklade utanför det formella systemet. Guiden är ett informationsdokument som riktar sig till användare och standardproducenter. Den tekniska rapporten är ett informationsdokument som kan diskutera tekniska lösningar och ge information om användningen av standarder.

17. De europeiska standardiseringsorganen har visat stor flexibilitet i att utveckla nya produkter, och de har varit beredda att reagera på politiska initiativ. Vidare insatser för att främja nya produkter som motsvarar (nya) behov på marknaden bör locka nya deltagare. I detta avseende kommer standardiseringsorganens vilja att på ett öppet och mottagligt sätt integrera det arbete som startas av nya deltagare att få avgörande betydelse. De första resultaten som rör de europeiska standardiseringsorganens utvidgade produktsortiment illustreras av workshopöverenskommelsernas framgångar. Sedan 1998 har mer än 30 workshops ordnats om informations- och kommunikationsteknik och inom andra områden. De lockade mer än 1300 deltagare och ledde till 36 workshopöverenskommelser.

18. I juni 2000 godkände Europeiska rådet i Feira, Portugal, den omfattande handlingsplanen e-Europe 2002, [23] som bygger på kommissionens initiativ e-Europe från december 1999. Initiativet avser att skapa en snabbare acceptans för digital teknik i Europa, så att alla européer har den kompetens som krävs för att utnyttja den. Det spelar en central roll på den agenda för ekonomisk och social förnyelse i Europa som fastställdes av kommissionen inför Europeiska rådets möte i Lissabon. Ambitiösa mål och snäva tidsramar har ställts upp för att genomföra initiativet. I juni 2000 lade de tre europeiska standardiseringsorganen fram en gemensam rullande handlingsplan: Den europeiska standardiseringens bidrag till initiativet e-Europe [24]. Detta gemensamma program fastställer och övervakar den standardisering som behövs för att de politiska målen och tidsfristerna skall uppfyllas. Senare träffade kommissionen ett avtal med de europeiska standardiseringsorganen om stöd från gemenskapen där det är nödvändigt för dessa standardiseringsarbeten.

[23] KOM(2001) 140 slutlig, 13.3.2001.

[24] http://www.cenorm.be/isss/Major_Activities/eEurope/eeur.htm, http://www.etsi.org/eeurope/eeurope.htm.

19. Diskussioner hölls mellan kommissionen och rådgivande gruppen av högre tjänstemän för standardisering och bedömning av överensstämmelse om nya produkters betydelse för den officiella politiken. Diskussionerna ledde till slutsatsen att offentliga myndigheter kan vilja övervaka utvecklingen av nya produkter eller granska dem mot bakgrund av eventuell negativ inverkan på konkurrensen [25]. I vissa fall kan det vara av intresse att använda nya produkter i gemenskapens politik. De kunde användas generellt i gemenskapens verksamheter och inom de områden där samförstånd eller en samförståndsprocess krävs inom en relativt snäv tidsram. Som marknadsinstrument är de av särskild betydelse för verksamheter som förbättrar europeiska företags konkurrenskraft, främjar den inre marknaden och stärker banden med forskning, utveckling och innovation. Nya produkter bör emellertid inte blandas ihop med formella standarder. Diskussionerna visade också att på detta utvecklingsstadium verkar nya produkter vara otillfredsställande som ersättning för harmoniserade standarder för att stödja direktiven om den nya metoden eller för att hantera frågor som hälsovård och trygghet i arbetet, och detta är inte heller deras uppgift.

[25] Se Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget på horisontella samarbetsavtal, EGT C 3, 6.1.2001, s. 2-30.

20. För nya produkter som skall användas i offentlig politik måste de dokument, processer och organ som skapar nya produkter följa vissa principer som garanterar att de är godtagbara. Som svar på rådets resolution från 1999 har kommissionen utformat ett preliminärt dokument [26] som i detalj fastställer dessa kriterier, och samråd har hållits om dessa principer med ett rådgivande organ bestående av företrädare för medlemsstaterna. Efter ytterligare beslut från de europeiska standardiseringsorganen och deras medlemmar om ett graderat system för och ett större sortiment av produkter, kommer detta dokument att omprövas. Om så är nödvändigt, kommer dess status att göras mera formell.

[26] SOGS N363R3.

21. Nya europeiska standardiseringsprodukter och tjänster tycks inte alltid ha fullt stöd på nationell nivå. De nationella standardiseringsorganen och medlemsstaterna måste emellertid förbinda sig att stödja nya produkter och förhindra att konfliktsituationer uppstår. Ett regelbundet informationsutbyte om nya produkter mellan de nationella och europeiska standardiseringsorganen skulle göra det möjligt att utnyttja synergier och börja arbeta på europeisk nivå vid rätt tidpunkt och där så är lämpligt.

III.3. Offentliga myndigheters roll

22. Den offentliga politiken måste kompensera marknadens ofullkomlighet och söka förverkliga vissa av de potentiella socioekonomiska fördelarna av standardisering, bl.a. främja små och medelstora företag, arbetstagarnas och konsumenternas intressen och miljön. Likaså måste innovationspolitiken skapa balans mellan medlen för att skydda innovatörernas rättigheter, t.ex. patent, och medlen för att sprida innovation genom öppna, frivilliga standarder. Det ligger därför i de offentliga myndigheternas intresse att upprätthålla en stabil och öppen rättslig, politisk och ekonomisk ram för standardisering [27].

[27] Rådets resolution av den 28.10.1999, EGT C 141, 19.5.2000.

23. Rådets resolution från 1999 [28] framhävde de offentliga myndigheternas rättmätiga intresse för europeisk standardisering mot bakgrund av den nya dimension denna har fått genom dess vida användning i gemenskapens politik. Kommissionen förklarade standardernas potential i sitt meddelande om den vidare användningen av standardisering i gemenskapens politik [29]. Därför har de europeiska standardiseringsorganen ytterligare vidgat sitt verksamhetsområde för att motsvara den europeiska politiken. Detta visar på den partnerskapsanda mellan den europeiska lagstiftaren och de europeiska standardiseringsorganen som belyses nedan.

[28] Se ovan.

[29] KOM(1995) 412 slutlig, 30.10.1995.

23.1. Europeiska standarder kan spela en viktig roll i nationella ministeriers och krigsmaterielförvaltningars försvarsupphandlingar. Studier har visat på möjligheter för regeringarna att öka effektiviteten och minska upphandlingskostnaderna, om nationella militära specifikationer ersätts med europeiska eller internationella civila standarder. I november 2000 ordnade kommissionen en konferens om europeiska försvarsupphandlingar under 2000-talet, där man bl.a. undersökte möjligheten att harmonisera standardiseringsprocesserna i försvarssektorn på europeisk nivå och att skapa kontaktytor mot civil standardisering. De europeiska standardiseringsorganen uppmanades bidra till debatten, och CEN valdes ut som en plattform för att sammanställa en europeisk handbok om försvarets standarder och förfaranden.

23.2. Vitboken om Livsmedelssäkerhet [30], som gavs ut i början av år 2000, visade att kommissionen betraktade som en av sina huvuduppgifter att upprätthålla högsta standard på livsmedelssäkerheten. I detta avseende bör noteras att analysmetoder är nödvändiga för att kontrollera att säkerhetskraven för livsmedel eller material som kommer i kontakt med livsmedel efterlevs. Eftersom utvecklingen av nya analysmetoder går mycket snabbt, försöker kommissionen i princip undvika att fastställa specifika analysmetoder i lagstiftningen, även om det i vissa fall anses som lämpligt. Upprättandet av kvalitetskriterier för validerade metoder är ett lämpligare och mer flexibelt tillvägagångssätt. Validerade metoder ger tillsynsmyndigheter, näringsliv och certifieringslaboratorier möjlighet att kontrollera överensstämmelsen med lagstadgade gränsvärden. Användningen av europeiska standarder är en av möjligheterna att skapa en viss harmonisering på detta område och CEN har redan etablerat ungefär 50 olika standarder inom området "Livsmedelsanalys - horisontella metoder" och har fått mandat för 28 analysmetoder inom området för material som kommer i kontakt med livsmedel.

[30] KOM(1999) 719 slutlig, 12.1.2000.

23.3. Det nya fältet elektroniska tjänster och andra framsteg i informationssamhället är ännu ett område där europeisk standardisering kan ge stöd åt europeisk lagstiftning och politiska initiativ, t.ex. e-Europe. Direktivet om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer (1999/93/EG) [31] och kommissionens förslag till direktiv om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster [32] är exempel på detta. Det förra innebär en gemensam insats av en expertgrupp för elektroniska signaturer, CEN och ETSI, för att ta fram de standarder som behövs för att stödja direktivets krav på elektroniska signaturer [33]. I det senare väljs lämpliga tekniska lösningar på elektroniska kommunikationstjänster som, för att bevara sammanhanget och möjligheterna till samtrafik på den inre marknaden, skulle formaliseras av de europeiska standardiseringsorganen.

[31] Direktiv 1999/93/EG, EGT L 13, 19.1.2000, s.12.

[32] KOM(2000) 393 slutlig, 12.7.2000.

[33] Mera information om European Electronic Signature Standardisation Initiative (EESSI) finns på http://www.ict.etsi.fr/eessi/EESSI-homepage.htm.

23.4. När det gäller landsvägstelematik och intelligent transport gör europeisk standardisering framsteg på områden som insamling, utbyte och utsändning av trafikuppgifter, teknik för specialiserad kommunikation över korta avstånd, s.k. DSRC-teknik (Dedicated Short Range Communication) för vägtullar, automatisk fordonsidentifiering, användargränssnittstandarder och smartkort. Det är viktigt att system för elektronisk avgiftsbetalning är driftskompatibla över nationsgränserna för att underlätta för trafiken i Europa. Kommissionen uppmanade CEN att färdigställa arbetet om utveckling, validering och utprövning av DSRC och andra relaterade standarder [34]. Förutom CEN:s arbete, gjordes det framsteg på området genom olika fora och konsortier och på grundval av avtalsmemorandum mellan de berörda parterna.

[34] KOM(1998) 795 slutlig ,21.12.1998.

24. De offentliga myndigheternas bredare användning av standarder är knuten till de stora ansträngningar som har gjorts för att förbättra och förenkla regleringsmiljön i EU. Europeiska rådet i Lissabon betonade att näringslivet och medborgarna behöver ett tydligt, effektivt och praktiskt regelverk för en global marknad i snabb utveckling, och att en formell reglering inte löser alla problem [35]. Alternativa, kompletterande metoder kan ibland ge mera effektiva lösningar. Utmaningen är att skapa ett gott skydd men undvika överreglering [36]. Den nya metoden för teknisk harmonisering och standardisering är en modell där dessa två krav kombineras, och rådet har uppmanat kommissionen att undersöka huruvida den nya metoden kan tillämpas inom sektorer som ännu inte omfattas som ett medel för att förbättra och förenkla lagstiftningen varhelst detta är möjligt [37].

[35] KOM(2001) 79, 7.2.2001.

[36] KOM(2001) 130, 7.3.2001.

[37] Rådets resolution om standardiseringens roll i Europa, EGT C 141, 19.5.2000.

24.1. Kommissionens förslag till ett nytt direktiv om allmän produktsäkerhet, som skall ersätta rådets direktiv 92/59/EEG, [38] avses bl.a. bättre klarlägga kriterierna för att bedöma produktsäkerhet och klargöra rollen för europeiska och nationella standarder i detta avseende. Enligt förslaget kan - i linje med den nya metodens filosofi - produkter som uppfyller europeiska standarder fastställda av europeiska standardiseringsorgan, enligt ett mandat från och offentliggjort av kommissionen, antas uppfylla direktivets allmänna säkerhetskrav.

[38] KOM(2000) 139 slutlig, 29.3.2000.

24.2. Den 7 februari 2001 antog kommissionen en grönbok om integrerad produktpolicy (IPP) [39]. Dess mål är att inleda en debatt om rollen och eventuella åtgärder på europeisk nivå för att förbättra miljövänligheten hos ett stort antal produkter under hela deras livscykel. I grönboken erkänns standardisering som ett av de potentiella instrumenten som bidrar till att nå den integrerade produktpolicyns mål. Därför ber man i grönboken om rektioner på hur den nya metoden kan tillämpas på bästa sätt på nya initiativ inom området för produktdesign och hur miljöegenskaper systematiskt kan integreras i produktstandarder.

[39] KOM(2001) 68 slutlig, 7.2.2001.

24.3. Arbete pågår med ett förslag från kommissionen om att harmonisera kraven på miljövänligt utförande av elektrisk och elektronisk utrustning och att skapa möjlighet att tillämpa harmoniserade standarder [40]. Detta direktiv avses säkerställa fri rörlighet för dessa produkter på marknaden för att förbättra deras totala miljöeffekter, och på så sätt ge en effektiv resursanvändning och ett gott miljöskydd som är förenligt med en hållbar utveckling [41].

[40] http://europa.eu.int/comm/enterprise/electr_equipment/eee/index.htm.

[41] Se även strategin för integration av miljöskydd och hållbar utveckling i politiken för den inre marknaden, rådets dokument 8970/01 framlagt för Europeiska rådet i Göteborg, 15-16 juni 2001.

25. Partnerskapet mellan gemenskapen och de europeiska standardiseringsorganen kräver tydliga roller för var och en av parterna. Rådet betonade detta när man 1999 krävde att mekanismer för samarbete och tydlighet skulle skapas [42]. Utöver de allmänna riktlinjerna för samarbetet mellan Europeiska kommissionen och de europeiska standardiseringsorganen från 1984 [43] och rådets resolution från 1992 [44] har kommissionen utformat ett preliminärt arbetsdokument om offentliga myndigheters roll i standardiseringen [45]. Detta dokument utgår från myndigheternas behov av att fullgöra skyldigheter av allmänt intresse, samtidigt som standardiseringens frivilliga natur och standardiseringsorganens självständiga ställning respekteras. I dokumentet fokuseras på standardisering enligt den nya metoden.

[42] Se rådets resolution av den 28.10.1999, EGT C 141, 19.5.2000.

[43] Riktlinjerna antog från början av kommissionen, CEN och CENELEC. De revideras för närvarande och hänsyn tas till verksamheten inom Europeiska institutet för telekommunikationsstandarder ERSI, och till andra relevanta utvecklingar som skett sedan 1984.

[44] Se rådets resolution av den 18.6.1992, EGT C 173, 9.7.1992.

[45] SOGS N 302.

26. Om de offentliga myndigheterna ser att en harmoniserad standard inte helt uppfyller väsentliga krav i direktivet om den nya metoden, kan offentliggörandet av referenserna till den berörda standarden eller tillämpliga delar av denna återkallas. Detta sker genom en "säkerhetsklausul för standarder" som också kallas "formell invändning." Detaljerade riktlinjer har upprättats för förvaltningsförfarandet när det gäller formella invändningar från medlemsstaterna eller kommissionen mot harmoniserade standarder, i samarbete med Rådgivande kommittén enligt direktiv 98/34/EG [46]. Det bör emellertid observeras att av alla harmoniserade standarder enligt den nya metoden har tio mötts av formella invändningar sedan 1999.

[46] Se 98/34 Kommittédokument 49/99 Rev.2, 3 april 2000.

27. För att ytterligare förbättra systemet och förhindra formella invändningar kan de europeiska standardiseringsorganen anta tilläggsmekanismer enligt förslag från rådet och Europaparlamentet. Ett alternativ vore att göra det europeiska systemet ännu tydligare, och att lämna information om varje återstående reservation från de berörda parterna på nationell nivå. Kommissionen föreslog detta i diskussioner med de europeiska standardiseringsorganen. Såvitt känt har endast CEN följt upp frågan.

III.4. Effektivitet

28. Industrin, offentliga myndigheter och andra berörda parter är intresserade av ett effektivt standardiseringssystem, genom vilket de kan utforma och enas om standarder av hög kvalitet som är tillgängliga inom rimlig tid, så att de kan användas effektivt på marknaden. Ansvaret för hantering av standardiseringsprocessen ligger i första hand på de europeiska standardiseringsorganen och deras medlemmar. Sedan 1999 har de europeiska standardiseringsorganen fortlöpande sett över sina förfaranden för att förbättra effektiviteten och förbättra samförståndet.

29. Arbete on-line, tillhandahållande av produkter utan kostnad och via Internet och större användning av nätbaserade tillämpningar placerar ETSI i frontlinjen när det gäller effektivitet. Inom CEN är tillämpningen av ett liknande projekt kallat e-CEN, som syftar till att utarbeta, få tillgång till och beställa standarder via Internet långt framskriden. CEN har också lanserat ett initiativ för benchmarking för att identifiera bästa praxis i ett antal frågor. CENELEC har installerat ett revisionssystem för att bedöma effektiviteten i dess tekniska organ på grundval av definierade normer. Även om de tre europeiska standardiseringsorganens sammansättning och organisation är olika, kan de säkert lära från varandra genom att utbyta bästa praxis. På rådets uppmaning [47], har ETSI tillämpat vägledande omröstning för att förbättra tillgången för alla berörda parter på tidigast möjliga stadium i processen, och för att undvika flaskhalsar med risk för onödiga förseningar. Användning av elektronik i CEN kommer också att öppna en möjlighet till vägledande omröstning.

[47] Punkt 23 i resolutionen av den 28.10.1999, EGT C 141, 19.5.2000.

30. Ett antal åtgärder har inletts på nationell nivå. Ett gott exempel är den benchmarking som initierats av det finska standardiseringsorganet, och som har fått finansiellt bidrag från kommissionen. Projektet ledde till 59 exempel på bästa praxis i fyra nationella standardiseringsorgans förfaranden. Bästa praxis bestämdes på områden som kundservice, ledning, försäljning och marknadsföring. Genomgången avslutades med ett antal verksamhetsinriktade rekommendationer för den grupp standardiseringsorgan som deltog, och med särskilda rekommendationer för var och en av dem. Standardernas effekt har också undersökts från olika synpunkter genom ett antal studier [48].

[48] Se DIN Deutsches Institut für Normung e.V. (Hrsg): Gesamtwirtschaftlicher Nutzen der Normung, Beuth Verlag, GmbH, Berlin/Wien/Zürich 2000; och Swann, G.M.P., The economics of standardisation: report for the Standards and Technical Regulations Directorate of the Department of Trade and Industry, Manchester Business School, 2000.

31. För att göra bilden fullständig och för att identifiera problem för framtida förbättring av standardisering och standardiseringspolitik, har kommissionen på rådets uppmaning inlett en undersökning av standardiseringens totala inverkan i EU och EFTA [49]. En extern utredningsgrupp fick i uppdrag att undersöka vilka delar av ekonomin och samhället som har påverkats av standarder, och i vilken omfattning [50]. Studiens syfte är att granska arbetstagares hälsa och säkerhet, konsumentskydd, miljö, innovation och handel m.m. Uppgifter för en sådan effektbedömning kommer att samlas in för vissa av de sektorer som regleras enligt den nya metoden. Bland andra områden som kommer att granskas kan nämnas framtida tillväxtsektorer, där potentialen för europeiska standarder kan var betydande. En annan undersökning görs inom ramen för gemenskapens forskningsprogram om konkurrenskraftig och hållbar växtkraft. Den behandlar sambandet mellan "standardisering och immateriella rättigheter". [51] Dess syfte är att undersöka tekniska, juridiska och ekonomiska samband mellan standardiseringsprocessen och registreringen av immateriella rättigheter (patent, varumärken, upphovsrätt, programvaruskydd).

[49] Punkt 25 i resolutionen av den 28.10.1999, EGT C 141, 19.5.2000.

[50] Se Award Notice nr 043202, EGT S 63, 30.3.2001.

[51] Se EGT S 15, 22.1.2000.

32. Arbetet med europeiska standarder har gjort framsteg sedan 1999. I bilaga 1 visas hur många europeiska standarder som har antagits under de senaste 18 månaderna. Diagrammet belyser det faktum att endast en liten del av de europeiska standarderna utvecklas på mandat från kommissionen. Det stora flertalet är helt initierade av marknaden. Detta bekräftas av att marknadens aktörer svarar för mer än 90 % av kostnaderna för europeisk standardisering.

33. När det gäller standardisering i samband med direktiven för den nya metoden är programmet för harmoniserade standarder nära sin fullbordan när det gäller leksaker, icke-automatiska vägningsinstrument, gasapparater och enkla tryckkärl. God framgång kan rapporteras för personlig skyddsutrustning och medicinska apparater, två områden som omfattas av direktiven för den nya metoden. Det europeiska standardiseringsarbetet på maskinsäkerhetsområdet har gått framåt, och det finns nu mer än 360 harmoniserade standarder, av vilka 250 har förutsättningar att stämma överens med gemenskapslagstiftningen. I direktivet om tryckutrustning fastställs ett program med mer än 700 harmoniserade standarder. Vid mitten av 2001 fanns ca 450 standarder, av vilka 50 var harmoniserade. En hel del arbete återstår fortfarande för förpackningsmaterial och avfall av förpackningsmaterial, sprängämnen för civil användning, potentiellt explosiva atmosfärer och fritidsbåtar. Standardiseringsarbetet för de senare genomförs hos Internationella standardiseringsorganisationen (ISO). Arbetet med elektroteknisk standardisering går också framåt, och vid utgången av 2000 hade 84 % av de harmoniserade standarderna ratificerats. Detta arbete grundas i huvudsak på motsvarande arbete vid Internationella elektrotekniska kommissionen (IEC) på områdena elektromagnetisk kompatibilitet, elektrisk utrustning i human- och veterinärmedicinsk användning, elektrisk utrustning för järnvägar och maskiners elsäkerhet.

34. Till helt nyligen har det inte funnits någon harmoniserad standard för byggnadsprodukter. Detta har ändrats, och ett viktigt steg har tagits med överenskommelsen om de första harmoniserade standarderna för byggnadsprodukter. Harmoniserade standarder för cement, fasta eldsläckningssystem, geotextilier, bärlager och lyftanordningar finns i den första gruppen harmoniserade standarder för byggnadsprodukter. Ytterligare 60 standarder är i ett långt framskridet utvecklingsskede, och ett liknande antal planeras bli klara vid utgången av 2001. Denna utveckling väntas ge ett uppsving åt den inre marknaden för byggnadsprodukter genom att avlägsna tekniska handelshinder, skapa nya marknader och minska kostnaderna för överensstämmelse. Allmänt sett och som ett medel för att förbättra effektiviteten enligt standardiseringsmandaten har kommissionen nu förberett regelbundna sektorsöversyner för att spåra framsteg och stoppa ekonomiska stöd på områden där inga framsteg görs.

35. Mandat är referensdokument för standardiseringsverksamheter genom vilka offentliga myndigheter ber de europeiska standardiseringsorganen utveckla tekniska specifikationer. Direktiv 98/34/EG ger en allmän ram för utformning av mandat, som kan kompletteras med bestämmelser i enskilda direktiv med användning av detta instrument. Standardiseringsmandat skapar en viktig kontaktyta mellan allmän politik och den frivilliga standardiseringsmiljön. Sedan 1999 har kommissionen lagt fram 26 mandat för de europeiska standardiseringsorganen. Av mandaten avser 13 den nya metoden, 7 konsumentskyddskrav för t.ex. cigarettändare, stegar, flamsäkerhet hos nattkläder, barnsäkerhet etc. Resten av mandaten avser lagstiftningen på områden som energi, miljöskydd och den inre marknaden (posttjänster). Standardiseringsverksamhet som avser driftskompatibilitet av nätet för snabbtåg har resulterat i 52 europeiska standarder, och ytterligare 49 håller på att utarbetas. Ett annat exempel på ett mandat av allmänintresse är det arbete som begärts rörande humanitär minröjning.

36. Rådet betonade att mandaten [52] bör utarbetas korrekt och effektivt, och att standardisering som omfattas av mandat skall övervakas noggrant [53]. För att ytterligare förbättra mandatens räckvidd, utformning och förvaltning, och för att komplettera en framtida upplaga av handledningen om den nya metoden, har kommissionen sammanställt och med medlemsstaterna diskuterat ett preliminärt dokument om rollen för och utarbetande av mandat för standardisering [54]. Detta kommer att följas upp med ett liknande dokument om övervakning av standardiseringsmandat.

[52] Se rådets resolution av den 7.5.1985, EGT C 136, 4.6.1985.

[53] Se rådets resolution av den 28.10.1999, EGT C 141, 19.5.2000.

[54] SOGS N404.

III.5. Finansiering

37. Frågan om den framtida finansieringen av europeisk standardisering kommer att öka i betydelse. För att industrin skall fortsätta att bidra behöver systemet bevara sin attraktionskraft och bevisa att konkurrensförmågan ökar. Förutom ETSI, som är mera beroende av bidrag från medlemmarna, bygger CEN och CENELEC i hög grad på de nationella medlemmarnas försäljning av standarder. Försäljningen utsätts för ökat tryck. De nationella standardiseringsorganen i Europa ser nu sina standardpaket bli inte bara alltmer lika utan även lättare åtkomliga på elektronisk väg. Konkurrensen i försäljningen blir allt svårare och mera transnationell. Frågan är därför hur det europeiska standardiseringssystemet, baserat på decentraliserade nationella organ av olika storlek, kommer att kunna fortsätta att vara ekonomiskt livskraftigt. Denna fråga blir alltmera akut i perspektivet av att flera relativt små standardiseringsorgan från kandidatländerna under de närmaste åren kommer att införlivas med de europeiska standardiseringsorganen.

38. Rådet tog upp denna fråga, och kommissionen föreslog att de europeiska standardiseringsorganen skall genomföra en gemensam studie av frågan. De tre organen studerade hur de framtida utmaningarna bäst skall mötas - men på olika sätt.

38.1. CEN gav en managementkonsult i uppdrag att genomföra en studie av dess finansieringssystem. Studien visade att marknadsaktörerna i huvudsak finansierar CEN-systemet. Under 2000 bidrog de med 93 % av den totala beräknade kostnaden på 700 miljoner euro. De relativt små bidragen från Europeiska gemenskapen och EFTA (2 %) kan betraktas som väl investerade pengar, jämfört med det relativt starka inflytande EG och EFTA har av att främja sin politik genom systemet. Av studien framgår också mycket klart att marknadsaktörernas, och särskilt industrins, engagemang förutsätter att systemets effektivitet och användarvänlighet förbättras. I studien rekommenderas att alternativa sätt att finansiera standardiseringsarbetet, eller nya typer av standardisering, t.ex. överenskommelser om workshops (se även III.2), måste undersökas ytterligare. I studien anges att diversifiering av standardiseringsprodukter och andra tjänster var väsentlig om CEN-systemet skulle kunna behålla sin attraktionskraft. Kommissionen välkomnar CEN:s initiativ att studera sitt finansieringssystem och betonar att resultaten av studien i stora drag stämmer överens med prioriteringarna för EG/EFTA-stödet till CEN. Kommissionen anser dock att rollen för CEN:s förvaltningscentrum ökar alltmer i betydelse, särskilt för att stärka sammanhållningen inom det expanderande systemet.

38.2. ETSI-studien klargör också att merparten av standardiseringskostnaderna betalas av medlemmarna genom deras direkta medverkan i arbetet. ETSI avser att behålla och utvidga sin medlemsbas, så att även t.ex. "Internetaktörer" tas in. För att behålla detta växande medlemsantal ser ETSI ett behov av att slå vakt om en hög effektivitet i arbetet, ett brett utbud av produkter och öppenhet för projekt med partner som har ett engagemang för standardiseringens principer, vilket är fallet med tredje generationens partnerskapsprojekt. Studien konstaterar också att erkännande av och stöd för EG/EFTA:s politik är väsentligt för ETSI:s medlemmar.

38.3. CENELEC tycks stå inför samma utmaningar, men man har varit mindre aktiv när det gäller att ta itu med dem, eftersom man beslutade att vänta på resultaten från CEN-studien innan man reagerade.

39. Sedan 1990 har Europeiska gemenskapen och EFTA koncentrerat sitt stöd till det europeiska standardiseringssystemet på att ta fram harmoniserade standarder för att genomföra den nya metodens direktiv. Från 1998 och framåt byggde EG/EFTA:s ekonomiska stöd på tre pelare. Stödet gick till (a) de europeiska standardiseringsorganens centrala kanslier, (b) standardiseringsprocessens kvalitet och (c) arbete med specifika standarder. I åtgärderna för att förbättra kvaliteten ingick konsultarbete för "den nya metoden" och översättningar till de mindre vanliga gemenskapsspråken. Var att ta fram harmoniserade standarder som berör nya metodens direktiv, europeiska standarder som rör gemenskapspolitik, t.ex. konsumentskydd, eller standardiseringsverksamheter med anknytning till europeiska politiska initiativ som e-Europe.

40. Under 2001 gjordes en översyn av EG/EFTA:s stöd till de europeiska standardiseringsorganen för att öka samsynen, effektiviteten och synligheten i den europeiska standardiseringen på såväl europeisk som internationell nivå. För att nå dessa mål på ett bättre sätt och enligt sunda finansiella förvaltningsprinciper kom kommissionen överens med de tre europeiska standardiseringsorganen om en lista med uppgifter och bad om regelbundna rapporter över de enskilda uppgifterna. Den nya ordningen prioriterar (a) förbättrade insikter i och planering av nytt standardiseringsarbete, (b) en bättre styrning av standardiseringsarbete och de respektive finansiella förfarandena, (c) användning av elektroniska arbetsredskap för att skynda på standardiseringsprocessen och möjliggöra ett bredare deltagande, (d) förbättrade prestationer och marknadsrelevans genom att införa ett program för benchmarking mellan de tre europeiska standardiseringsorganen, och (e) ökad information och kommunikation om fördelarna med europeisk standardisering till stöd för EU:s politik.

III.6. EU:s utvidgning och den internationella dimensionen

41. Standarder, och särskilt internationella standarder, kan underlätta handel och marknadstillträde, förbättra kvalitet och säkerhet i produkter och tjänster och sprida kunskap, teknik och förvaltningsmetoder över gränserna. Därför har de blivit ett avgörande inslag i den ekonomiska integrationen och i världshandeln. Vad gäller den europeiska integrationen välkomnade rådet år 1999 uttryckligt en kandidatländernas och deras standardiseringsorgans ansträngningar att bli medlemmar i de europeiska standardiseringsorganen [55].

[55] Rådets resolution av den 28.10.1999, 17, EGT C 141, 19.5.2000.

42. Nästan alla kandidatländer är fullvärdiga medlemmar av ETSI, främst i kraft av deras etablerade medlemsskap i Europeiska post- och telesammanslutningen (CEPT) och i kraft av att företag och förvaltningar direkt medverkar i ETSI. Dessutom är kandidatländernas standardiseringsorgan associerade medlemmar i CEN och CENELEC med sikte på att bli fullvärdiga medlemmar. Tjeckiens nationella standardiseringsorgan blev fullvärdig medlem av CEN och CENELEC 1997. Sedan 1999 har de europeiska standardiseringsorganens associerade medlemmar gjort stora ansträngningar för att förbereda sig för fullvärdigt medlemskap. De viktigaste kriterierna för att de skall kunna bli fullvärdiga medlemmar är att de har överfört 80 % av de europeiska standarderna och godkänt copyrightprinciperna enligt CEN och CENELEC. Vidare skall kandidatländerna införa ett regelverk enligt vilket standardisering kan genomföras som en frivillig, icke-statlig verksamhet. Enligt information från CEN och CENELEC har några nationella standardiseringsorgan i ansökarländerna lämnat in formella ansökningar om fullvärdigt medlemskap under 2001. Flera väntas komma under 2002.

43. De ansträngningar kandidatländerna och deras standardiseringsorgan har gjort för att bli fullvärdiga medlemmar i CEN och CENELEC åtföljdes av finansiellt stöd från gemenskapens regionala program för tekniskt stöd, som avsåg att förbättra kandidatländernas övergripande kvalitetssäkringssystem (PRAQ) [56]. PRAQIII-programmet löpte ut vid slutet av 2000. Ytterligare ekonomiskt och tekniskt stöd kommer fortsättningsvis att ges via Phare-programmet land för land inom ramen för partnerskapen för anslutning, varvid hänsyn kommer att tas till de speciella behoven hos mottagarna i respektive kandidatland.

[56] Regionalt program om kvalitetssäkring, PRAQ (Programme Régional relatif à l'assurance Qualité)

44. Det är viktigt att utvidgningen av medlemskapet i CEN och CENELEC inte släpar efter gemenskapens utvidgning. Det skulle skada den utvidgade inre marknadens funktion om de nya medlemsstaterna införde lagstiftningen men inte ingick i det europeiska standardiseringssystem som stöder gemenskapens lagstiftning och politik. En utvidgning av medlemskapet i CEN och CENELEC kommer också att kräva förändringar av deras interna förfaranden. Därför utarbetar nu CEN och CENELEC rekommendationer för förändringar av struktur och förfaranden och överväger bl.a. de nya institutionella ordningar och regler för gemenskapen som föreskrivs i Nicefördraget. Kommissionen välkomnar dessa initiativ.

45. Varor som omsätts i internationell handel kräver internationella standarder där detta är möjligt. Eftersom standardisering i huvudsak drivs av marknaden, är det av stort intresse för europeiska berörda parter att främja det europeiska systemet och måna om goda kontakter med internationell standardisering utanför Europa. Kommissionen uppmuntrar berörda parter i Europa att fortsätta sina ansträngningar i detta avseende. Standardisering och användning av standarder är också en del av gemenskapens yttre handelspolitik [57], och gemenskapen måste uppfylla internationella avtal rörande standarder, bl.a. WTO-avtalet om tekniska handelshinder. Dessutom utarbetade kommissionen ett dokument om de europeiska politiska principerna för internationell standardisering [58]. Dokumentet utformades i samråd med europeiska intressenter i internationell standardisering. Det återger och klargör ytterligare nuvarande politik för att nå en bättre samordning och sammanhållning. Det kan fungera som referensdokument och vägledande material enligt rådets önskan.

[57] KOM(96) 564 slutlig, 13.11.1996.

[58] SEC(2001) 1296, 26.7.2001.

46. Gemenskapens politik när det gäller standarder och standardisering spelar en viktig roll i internationella och multilaterala förhandlingar samt vid bilaterala avtal och avtal mellan regioner. I princip finns det tre typer av gemenskapsverksamhet på detta område. Gemenskapen (1) främjar en allmän förståelse för principerna för internationell standardisering, (2) uppmuntrar tillkomsten av en standardanpassad lagstiftning och (3) ger tekniskt stöd till tredje länder för att hjälpa dem att anpassa bestämmelser, standarder och infrastruktur för bedömning av överensstämmelse, till europeiska och internationella krav. En av målsättningarna för gemenskapens tekniska stöd är att bättre integrera utvecklingsländer i världsekonomin genom att öka deras effektiva deltagande i den internationella standardiseringen. Sedan 1999 har ett antal verksamheter bedrivits på dessa områden.

46.1. Den andra treårsöversynen av TBT-avtalet gav möjlighet att dela gemenskapens syn [59] på principerna för internationell standardisering med cirka 140 länder. Gemenskapen förklarade att internationella standarder som används i lagstiftning måste utformas i en anda av öppenhet och opartiskhet mot varje deltagande nation, och genomsynlighet. Gemenskapen underströk att internationella standarder måste vara sammanhållna, dvs. de får inte ställa olika eller motsägande krav. Därför anser gemenskapen att de organ som utformar internationella standarder har en viktig ställning. Ett villkor för att garantera opartisk behandling av nationella positioner och skapa överensstämmelse mellan internationella standarder är att organen har en internationell sammansättning. Under diskussionerna i WTO stödde gemenskapen singularitetsprincipen, dvs. att inom varje standardiseringsområde skall endast ett internationellt organ verka [60].

[59] G/TBT/W/87, 14.9.1998 och Rev.1, 30.9.1999; G/TBT/W/133, 11.4.2000; G/TBT/W/149, 1.11.2000.

[60] Se G/TBT/W/149, 1.11.2000.

46.2. I november 2000 avslutades den andra treårsöversynen av TBT-avtalet med bl.a. ett beslut om principerna för utveckling av internationella standarder [61]. Gemenskapen ansåg att avtalet var ett lämpligt sätt att förbättra tillämpningen av TBT-avtalet. Även om beslutet inte innehåller uttryckliga kriterier som kan tillämpas på de organ som utformar internationella standarder, tillförsäkrar det i varje fall alla WTO-medlemmars tillämpliga organ möjlighet att delta i en viss speciell internationell standardiseringsverksamhet [62]. Det betonar att deltagande i möjligaste mån bör ske genom en delegation som representerar standardiseringsverksamheten ifråga inom en WTO-medlems territorium. Dessutom är kriterierna sådana att internationella standarder är konsekventa och inte strider mot varandra. Från kommissionens synpunkt lämpar sig internationella organ som grundar sig på nationell representation för att tillämpa dessa principer.

[61] Bilaga 4 till G/TBT/9, 10.11.2000.

[62] Se rådets resolution punkt 39 där det understryks att de berörda parterna såsom grupper som företräder arbetstagar- konsument- och miljöintressen bör vara fullt engagerade i standardiseringsprocessen på alla relevanta nivåer, EGT C 141, 19.5.2000.

46.3. Den roll internationella standarder kan spela för att underlätta handel och tillträde till marknaden hämmas om den ignoreras genom reglering. Rådet uppmanade också Europas handelspartner att införa standardanpassade regleringsmodeller [63]. De första stegen har tagits för att nå en bättre samordning med handelspartner i denna fråga. Vid ASEM [64] om standarder och bedömning av överensstämmelse nåddes t.ex. enighet om riktlinjer för bästa regleringspraxis. Medan tillämpningen av dessa riktlinjer är frivillig, tjänar de som praktiska referenser för ASEM-partner när de uppfyller sina skyldigheter enligt TBT-avtalet. Bland annat sägs i riktlinjerna att reglering, om sådan behövs, skall anges i form av prestationsegenskaper och får uppfyllas eller förutsättas bli uppfylld genom överensstämmelse med standarder, vilka bör anpassas till internationella standarder i största möjliga omfattning.

[63] Se rådets resolution punkt 34, EGT C 141, 19.5.2000.

[64] Asien-Europa-mötet består av de 15 medlemsstaterna i EU och 10 asiatiska stater: Brunei Darussalam, Kina, Indonesien, Japan, Korea, Malaysia, Filippinerna, Singapore, Thailand och Vietnam.

46.4. Fördelarna av standardanpassade regleringsmodeller har också diskuterats i OECD. Inom detta område har OECD analyserat och diskuterat vissa medlemmars erfarenhet av en reformerad reglering. Slutsatsen blev att internationell harmonisering av tekniska bestämmelser, t.ex. genom internationella standarder, kan vara ett sätt att undvika onödiga handelshinder. Ett nytt projekt har startats för att undersöka möjligheter och förutsättningar för internationell harmonisering och den roll standarder kan spela för terminalutrustning på telekommunikationsområdet [65].

[65] TDTC/WP(2001)11REV1.

46.5. Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa (FN/ECE), och särskilt dess arbetsutskott för teknisk harmonisering och standardiseringspolitik, är en kontaktyta mellan föreskrivande och standardiserande organ. Under två år har en expertgrupp för standardisering och lagstiftningsteknik arbetat på en internationell modell för teknisk harmonisering genom tillämpning av internationella standarder [66]. Denna princip skapar förutsättningar för mellanstatligt samarbete om väsentliga rättsliga krav, om bestämmelser behövs för vissa produkter eller grupper av produkter. Regeringarna skulle även bestämma lämpliga internationella standarder och tillämpliga förfaranden för bedömning av överensstämmelse, så att gemensamma mål för lagstiftningen uppfylls.

[66] UN/ECE/TRADE/WP.6/2000/8.

47. När det gäller samspelet mellan lagstiftning och standardisering och respektive parters självständighet, betonade rådet behovet av att se till att de europeiska intressena presenteras på ett sammanhållet sätt i internationella standardiseringsorgan och mellanstatliga fora [67]. För detta krävs lämpliga mekanismer för informationsutbyte och samråd mellan berörda parter. Kommissionens avdelningar har startat en diskussionsgrupp för utbyte av aktuell information med högre tjänstemän från medlemsstaterna, EFTA och kandidatländerna. Det finns också ett regelbundet utbyte i internationella frågor med den Rådgivande högre tjänstemannagruppen för standardisering och bedömning av överensstämmelse och med Rådgivande [68] kommittén enligt direktiv 98/34/EG.

[67] Rådets resolution av den 28.10.1999, punkt 37, EGT C 141, 19.5.2000.

[68] Rådgivande kommittén enligt direktiv 98/34/EG sammanträder två gånger per år med sina deltagande observatörer och de nationella och europeiska standardiseringsorganen.

48. Närmare arbetsrelationer har också etablerats med de europeiska standardiseringsorganen. Den aktuella internationella utvecklingen följs med stor uppmärksamhet av ETSI. CENELEC har bildat en plattform för sina medlemmar som är aktiv i internationell standardisering. CEN har inrättat en grupp som sammanträder regelbundet för att diskutera internationella frågor. Kommissionens personal bjuds in att delta i denna grupp med observatörsstatus. Det bör noteras att de tre europeiska standardiseringsorganen också har upprättat närmare förbindelser med regionala standardiseringsenheter i Syd- och Latinamerika, däribland med AMN, Mercosurs standardiseringsorgan.

49. Även om rådet intygade Europas starka engagemang för internationell standardisering - det betonade det exemplariska samarbetsavtalet mellan de europeiska standardiseringsorganen och deras internationella partner - måste de europeiska parterna ta hänsyn till gemenskapens lagstiftning och nationella krav, där så är tillämpligt. Rådet hänvisade uttryckligt till väsentliga krav i gemenskapens lagstiftning och nationella krav på det icke-harmoniserade området, såsom bestämmelser om arbetstagares hälsa och säkerhet på arbetsplatsen [69]. Detta leder till bedömningar från fall till fall huruvida och i vilken omfattning t.ex. en harmoniserad standard kan grundas på tillämpligt internationellt arbete. CEN och CENELEC genomför denna bedömning inom sitt ramavtal med ISO och IEC, Wien- respektive Dresdenavtalet. På telekommunikationsområdet har ett samarbetsavtal slutits mellan ITU och ETSI. För att underlätta överföringen av internationella standarder och för att ge utrymme för maximal sammanhållning, anses det viktigt att standarder skrivs i modulform och behandlar produktrelaterade frågor separat från relaterade processer, produktionsmetoder och miljökrav, där så är tillämpligt.

[69] Punkt 38 i rådets resolution av den 28.10.1999, EGT C 141, 19.5.2000.

IV. Slutsatser

50. Detta dokument är en halvtidsrapport som utarbetats mot bakgrund av rådets och Europaparlamentets resolutioner från 1999. Häri beskrivs ett antal initiativ som genomförts eller som pågår för att ytterligare förbättra det europeiska standardiseringssystemet, anpassa det till utvidgningen och aktivt stödja det på internationell nivå. Kommissionen föreslår att denna rapport diskuteras med rådet och Europaparlamentet i syfte att få vägledning när det gäller framtida arbete och rapportering.

Bilaga 1 Antal europeiska standarder per den 31.10.1999 och 30.6.2001

>Hänvisning till>