KOMMISSIONENS RAPPORT TILL RÅDET om övergångsåtgärder som skall tillämpas i den gemensamma jordbrukspolitiken med tanke på införandet av euron

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning

1. Kompensation för märkbara revalveringar

2. Kompensationer för kurssänkningar i samband med "direktstöd"

3. Medlemsstaternas åtgärder

4. Inkomster 11 4.1. Bakgrund

4.2. Arbetshypoteser

4.3. Allmänna iakttagelser

4.4. Närmare iakttagelser

5. Budgetaspekter

5.1. Agromonetära kompensationsstöd

5.2. Dubbla kurser

6. Andra aspekter

6.1. Avgörande händelser

6.1.1. Allmänna aspekter

6.1.2. Ändring av avgörande händelse för "direktstöd"

6.2. Kriterierna i artikel 4.6 i förordning (EG) nr 2799/98 17 6.3. Vid EG-domstolen anhängiggjorda mål

6.3.1. Mål C - 100/99

6.3.2. Mål C - 403/99 19 6.4. Grekiska drakman

7. Slutsats

INLEDNING

Denna rapport är en följd av artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 2800/98 av den 15 december 1998 om övergångsåtgärder som skall tillämpas i den gemensamma jordbrukspolitiken med tanke på införandet av euron [1]. Enligt denna artikel skall kommissionen före den 31 mars 2001 förelägga rådet en rapport om genomförandet av övergångsåtgärderna. Rapporten utgår också från kommissionens deklaration som återfinns i protokollet från rådets möte av den 15 december 1998 [2]. Enligt denna skall rapporten särskilt granska övergångsåtgärdernas effekter på jordbrukarnas inkomster.

[1] EGT L 349, 24.12.1998, s. 8.

[2] Nr 14127/98, rådets sekretariat.

Övergångsåtgärderna i samband med eurons införande i den gemensamma jordbrukspolitiken omfattas inte bara av förordning (EG) nr 2800/98. Regelverket för dessa åtgärder kompletteras av rådets förordning (EG) nr 2799/98 av den 15 december 1998 om att fastställa ett agromonetärt system för euron [3] och kommissionens förordningar av den 22 december 1998, nämligen förordning (EG) nr 2808/98 om tillämpningsföreskrifter för den agromonetära ordningen för euron inom jordbrukssektorn [4] och förordning (EG) nr 2813/98 om tillämpningsföreskrifter för övergångsåtgärderna för införandet av euron i den gemensamma jordbrukspolitiken [5].

[3] EGT L 349, 24.12.1998, s. 1.

[4] EGT L 349, 24.12.1998, s. 36.

[5] EGT L 349, 24.12.1998, s. 48.

Rapporten behandlar främst genomförandet av övergångsbestämmelserna och följer strukturen i den agromonetära lagstiftningen. Den gör en klar åtskillnad mellan de eventuella priseffekterna av eurons införande och effekterna på "direktstödet". I andra hand redovisas medlemsstaternas åtgärder för att bevilja de olika agromonetära kompensationer som ingår i övergångsbestämmelserna. Därefter granskas åtgärdernas påverkan på jordbrukarnas inkomster och på budgeten. Följande aspekter tas upp i slutet av rapporten:

-kriterierna beträffande marknadssituationen

-definitionen på vissa avgörande händelser

-mål som Italien anhängiggjort

-grekiska drakmans deltagande i eurosamarbetet från den 1 januari 2001.

Kommissionens näst sista rapport om den inre marknadens agromonetära ordning [6] granskade ingående den agromonetära ordningens eventuella ekonomiska effekter, särskilt på växelkurser och priser. Granskningen visade att den agromonetära ordningen, kännetecknad av betydande och långvariga kursavvikelser [7], inte hade påverkat marknaderna negativt.

[6] KOM(96) 636 slutlig, 6.12.1996.

[7] Begreppet "kursavvikelse" definieras i förordning (EEG) nr 3813/92: procentsatsen för jordbruksomräkningskursen, som utgörs av skillnaden mellan denna kurs och marknadens representativa kurs.

Kännetecknande för den agromonetära ordningen för euron är att det inte existerar någon agromonetär ordning för de deltagande valutorna. För de valutor som inte deltar i samarbetet begränsar sig kursavvikelser i ovannämnda mening till skillnaden mellan två växelkurser som Europeiska centralbanken (ECB) fastställt. Denna skillnad är begränsad och har under 1999 bara nio gånger överskridit en hel punkt.

Man har inte påvisat några ekonomiska effekter av en agromonetär ordning som kännetecknas av betydande och långvariga kursavvikelser. Samtidigt tycks man också kunna dra slutsatsen att det är omöjligt att peka på några ekonomiska effekter av en agromonetär ordning som helt saknar kursavvikelser. En granskning av antalet djur och arealer med jordbruksgrödor tyder på att eurons införande inte har lett till några onormala variationer.

Om handelsutbytets struktur har förändrats efter införandet av euron, bör det bero på andra än agromonetära faktorer, t.ex. konkurrens. Detta är anledningen till att området "handel" inte tagits upp i denna rapport.

De bilagor som det hänvisas till i rapporten återfinns i ett dokument som endast finns tillgängligt på följande webbplats:

http://europa.eu.int/comm/agriculture/markets/euro/index_sv.htm

1. Kompensation för märkbara revalveringar

En medlemsstat har rätt till kompensationsstöd om medlemsstatens omräkningskurs från euro till nationella valutaenheter eller växelkursen för euro till nationell valuta den 1 januari 1999 undergår en märkbar revalvering jämfört med den jordbruksomräkningskurs som gäller den 31 december 1998 (artikel 2 första stycket i förordning (EG) nr 2800/98).

Märkbar revalvering definieras i artikel 1 a i förordning (EG) nr 2800/98 på följande sätt:

"en sänkning av den omräkningskurs som är tillämplig den 1 januari 1999 som i absoluta tal är större än alla skillnader mellan denna kurs och den lägsta tillämpliga omräkningskursen:

-under de 12 senaste månaderna och

-mer än 12 månader men inte mer än 24 månader tidigare och

-mer än 24 månader men inte mer än 36 månader tidigare.

Endast två tredjedelar respektive en tredjedel av de skillnader som omfattas av andra och tredje strecksatserna skall beaktas".

I förordningen definieras vidare märkbar del på följande sätt: "skillnaden mellan, å ena sidan, gränsvärdet mellan en märkbar revalvering och en icke märkbar revalvering och, å andra sidan, omräkningskursen från euro till nationella valutaenheter eller växelkursen från euro till nationell valuta den 1 januari 1999 [8]. Denna skillnad uttrycks i procent av nämnda gränsvärde".

[8] Den växelkurs som skall användas den 1 januari 1999 skall vara den växelkurs som den Europeiska centralbanken fastställer den 4 januari 1999 (se artikel 9 i förordning (EG) nr 2813/98).

I bilaga I finns en beräkning av gränsvärdet för Europeiska unionens olikas valutor och i bilaga II anges den märkbara delen.

För de institutionella priserna gav de kurser som gällde den 1 januari 1999 upphov till tre olika fall:

-en höjning av priserna

-ingen märkbar sänkning av priserna

-en märkbar sänkning av priserna.

Till följd av de kurser som gällde den 1 januari 1999 noterades en höjning av de institutionella priserna i Sverige (+1,206%) och Förenade kungariket (+3,226%). Höjningen har dock inte blivit bestående, då växelkurserna för pund sterling och den svenska kronan under 1999 höjdes med några promille gentemot euron. I bilaga III redovisas växelkursernas utveckling för de fyra valutor som inte deltar i eurosamarbetet.

De kurser som gällde den 1 januari 1999 gav ingen märkbar sänkning av de institutionella priserna i nio medlemsstater, nämligen: Tyskland, Österrike, Belgien, Spanien, Grekland, Irland, Luxemburg, Nederländerna och Portugal. För alla aktuella valutor var den kurs som gällde den 1 januari 1999 högre än gränsvärdena. Det var därför inte befogat att bevilja någon agromonetär kompensation. Prissänkningarna varierade mellan 1,172% (Spanien) och 3,414% (Grekland). Då kursen är fastställd för åtta av dessa nio medlemsstater är denna sänkning bestående. Drakmans kursvariationer under 1999 var så små i förhållande till den kurs som noterades den 1 januari 1999 att det inte medger några slutsatser.

Till följd av de kurser som gällde den 1 januari 1999 noterades en märkbar sänkning av de institutionella priserna i Danmark, Finland, Frankrike och Italien. Sänkningen varierade från 1,386% (Finland) till 1,953% (Frankrike). Oberoende av om kursen som gällde den 1 januari 1999 låg under gränsvärdet, låg den märkbara delen för de aktuella valutorna under tröskelvärdet på 2,6%. Med detta tröskelvärde kunde följaktligen inte någon agromonetär kompensation beviljas.

Bestämmelserna om märkbara revalveringar enligt artikel 2 i förordning (EG) nr 2800/98 har kort sagt inte behövt tillämpas. Detta innebär också att det inte går att utvärdera det nya sättet att finansiera kompensationsstöd (gemenskapsbidrag på 50% av faktisk utbetalning).

2. Kompensationer för kurssänkningar i samband med "direktstöd"

Rätten till kompensationsstöd förutsätter att den växelkurs som är tillämplig dagen för den avgörande händelsen är lägre än den kurs som tidigare använts (artikel 3.1 i förordning (EG) nr 2800/98). Ingen agromonetär kompensation skall dock beviljas om en kurs som är lägre än denna nya kurs har tillämpats under tjugofyra månader omedelbart före det att den nya kursen började gälla (artikel 5.5 i förordning (EG) nr 2799/98).

De direktstöd som omfattas av den agromonetära lagstiftningen finns förtecknade i bilaga IV. För dessa stöd är tidpunkten för den avgörande händelsen

-den 1 januari 1999 för nötkreatursbidrag och struktur- eller miljöåtgärder,

-den 3 januari 1999 för fårbidrag,

-den 1 juli 1999 för stöd för jordbruksgrödor, trindsäd och humle,

-den 1 augusti 1999 för stöd för lin och hampa, samt

-den 1 september 1999 för stöd för ris och russin.

De medlemsstater som beviljats agromonetär kompensation för åtgärder med den 1 och 3 januari 1999 som tidpunkter för den avgörande händelsen är: Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg och Förenade kungariket. Den procentuella sänkningen varierar mellan 1,224% (ekonomiska unionen mellan Belgien och Luxemburg) och 9,091% (Förenade kungariket).

De medlemsstater som beviljats agromonetär kompensation för åtgärder med den 1 juli 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen är förutom de redan nämnda också Sverige. Att Sverige lagts till i förteckningen beror på den svenska kronans appreciering efter den 1 januari 1999. Den procentuella sänkningen varierar mellan 1,224% (ekonomiska unionen mellan Belgien och Luxemburg) och 16,180% (Förenade kungariket).

De medlemsstater som beviljats agromonetär kompensation för åtgärder med den 1 augusti och 1 september 1999 som tidpunkter för den avgörande händelsen är förutom de redan nämnda också Spanien. Att Spanien lagts till i förteckningen beror på att pesetan har ett annat tröskelvärde än det som gäller för övriga avgörande händelser. Den procentuella sänkningen varierar mellan 1,172% (Spanien) och 14,930% (Förenade kungariket).

Beräkningen av den procentuella sänkningen redovisas i detalj i bilaga II.

Kompensationsstödet till producenter fastställdes i punkt 4 i bilagan till förordning (EG) nr 2799/98. Kompensationsstödet motsvarar faktiska utgifter under det kalenderår som föregår den avgörande händelsen och multiplicerade med ovannämnda procentuella sänkning.

Att fastställa utgifterna har inte inneburit något större problem. Det bör dock nämnas att en schablonmetod har måst användas för åtgärder enligt rådets förordning (EG) nr 950/97 av den 20 maj 1997 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet [9]. För strukturåtgärder i mål 1- och mål 6-områden omfattar medlemsstaternas utgiftsdeklarationer samtliga utgifter för målet i fråga. Ingen skillnad har gjorts mellan de olika åtgärderna. Andelen utgifter som omfattas av förordning (EG) nr 950/97 i dessa områden har beräknats. I bilaga V redovisas i detalj hur utgifterna för 1998 har beräknats.

[9] EGT L 142, 2.6.1997, s. 1.

Kompensationsstödens maximibelopp, med de kurser som gällde den 1 och 3 januari 1999, den 1 juli 1999, den 1 augusti 1999 och den 1 september 1999, fastställdes i kommissionens förordningar (EG) nr 755/1999 [10], (EG) nr 1639/1999 [11], (EG) nr 2200/1999 [12] respektive (EG) nr 2206/1999 [13]. De olika maximibeloppen sammanfattas i bilaga VI.

[10] EGT L 98, 13.4.1999, s. 8.

[11] EGT L 194, 27.7.1999, s. 33.

[12] EGT L 268, 16.10.1999, s. 8.

[13] EGT L 269, 19.10.1999, s. 3 + rättelsen i EGT L 275, 26.10.1999, s. 34.

3. Medlemsstaternas åtgärder

Medlemsstaterna skall skicka ansökan om övergångsstöd före slutet av den tredje månaden efter den märkbara revalveringen eller sänkningen av "direktstödet". Kommissionen skall granska dessa ansökningar i enlighet med artikel 88.3 i fördraget och med de agromonetära förordningarna. Kommissionen skall sedan inom två månader yttra sig om medlemsstaternas stödansökningar (en tidsfrist som kan förlängas om ansökningarna är ofullständiga eller felaktiga).

Kommissionen skall analysera ansökningarna utifrån 4 huvudkriterier:

-det av medlemsstaten föreslagna beloppet får inte överskrida fastställt maximibelopp

-kompensationsstöd skall beviljas som kompletterande överföringar till mottagare av direktstöd

-medlemsstaterna får inte ställa några villkor för hur stödet skall användas

-stödets fördelning inom en sektor får inte förändra konkurrensförhållandena så att de strider mot det gemensamma intresset.

Under 1999 (och början av år 2000) mottog och godkände kommissionen 22 planer för beviljande av agromonetärt övergångsstöd. Även om det fanns betydande variationer på kvalitets- och detaljnivå, lade samtliga berörda medlemsstater fram sina planer i tid (Belgien, Danmark, Spanien, Finland, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Sverige och Förenade kungariket).

Vissa medlemsstater beslöt att knyta ansökan till typen av åtgärd (t.ex. de sju planerna från Förenade kungariket), medan andra lade fram en enda plan för alla typer av stöd (t.ex. Frankrike och Italien).

För gemenskapsgranskningen har flertalet av de planer som inkommit till kommissionen inte inneburit några särskilda problem. Medlemsstaterna har i praktiken små möjligheter att besluta om hur stödet skall fördelas, beroende på kravet att de skall bevilja stödet som kompletterande överföringar till mottagare av "direktstöd" inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Emellertid har två allmänna svårigheter upptäckts vid analysen av planerna: aggregering och hantering av struktur- och miljöstöd.

Beträffande aggregeringen begärde några medlemsstater att kommissionen på sektorsnivå, inte åtgärdsnivå, skulle kontrollera att taken för anslagsbeloppen respekterats. Detta skulle t.ex. innebära att kommissionen kontrollerade att taken respekterats för det totala stödet inom nötkreaturssektorn, i stället för varje enskilt am- och dikobidrag (mål 1), handjursbidrag, extensifieringsbidrag och säsongsutjämningsbidrag. Dessa bidrag är emellertid avsedda för olika typer av producenter och i olika regioner och dessutom skall principen följas att de agromonetära stöden skall vara konkurrensneutrala. Kommissionen har därför vägrat att tillämpa en generell aggregering. Bara undantagsvis har kommissionen accepterat att aggregera de 12 olika stöd som kan beviljas inom stödordningen för åkermark, särskilt för att neutralisera effekterna av att det obligatoriska arealuttaget ökat från 5% 1998 till 10% 1999.

Beträffande strukturåtgärderna [kompensationsersättning och etableringsstöd för unga jordbrukare (förordning (EG) nr 950/97)], förtidspension [(förordning (EEG) nr 2079/92) [14]] och miljöåtärder inom jordbruket [(förordning (EEG) nr 2078/92) [15]] gäller svårigheterna (på kommissions- och medlemsstatsnivå) att identifiera vilka åtgärder som kan bli föremål för ett agromonetärt övergångsstöd. I praktiken har kommissionen godkänt struktur- och miljöåtgärder i sådana program (ibland regionala eller lokala) som innehåller ett betydande antal åtgärder och stöd på ytterst varierande villkor. Å andra sidan är det bara åtgärder där stödet fastställts på samma nivå som gemenskapens tak som är stödberättigande (artikel 10.2 i förordning (EG) nr 2808/98). Då flertalet av de berörda medlemsstaternas struktur- och miljöstöd fastställts på nivåer under gemenskapens tak, har en betydande del av de anslagna medlen inte kunnat utnyttjas, nämligen 96,29 miljoner euro (beräknade på de totala utgifterna för åtgärden).

[14] EGT L 215, 30.7.1992, s. 91.

[15] EGT L 215, 30.7.1992, s. 85.

Tabellen i bilaga VI visar att de berörda medlemsstaternas tillgängliga medel för agromonetära övergångsstöd var maximalt 1 620,3 miljoner euro (omfattande den första, andra och tredje delbetalningen). Av denna summa uppgick gemenskapens maximala andel till 1 215,2 miljoner euro och det maximala nationella bidraget till 405,1 miljoner euro.

Tabellen i bilaga VII visar att kommissionen för de 22 godkända planerna godkände ett totalt agromonetärt övergångsstöd på 1 202,1 miljoner euro. Den största delen (1 125,9 miljoner euro) utgörs här av EUGFJ:s bidrag. Övriga medel (76,2 miljoner euro) avser det nationella bidraget till den andra och tredje delbetalningen. Det bör också nämnas att det bara var Italien och Luxemburg som när planen lämnades in uppgav att de skulle bevilja det frivilliga nationella bidraget till den andra och tredje delbetalningen. Irland har också beslutat bevilja ett nationellt bidrag genom att justera de godkända planerna.

Skillnaden mellan de av kommissionen anslagna maximibeloppen och de faktiskt beviljade beloppen beror framför allt på att flertalet medlemsstater har beslutat att inte utnyttja nationella medel. I mindre utsträckning beror avvikelsen också på underutnyttjandet av disponibla medel i samband med strukturåtgärder och miljöåtgärder inom jordbruket. Det senare är en konsekvens av bestämmelserna i förordning (EG) nr 2808/98 (artikel 10.2 andra stycket) som anger att kompensation inte skall beviljas, om de faktiskt beviljade strukturmedlen ligger under taken i motsvarande lagstiftning.

Belgien

Kommissionen godkände två planer för Belgien: den ena avsåg stöd med den 1 och 3 januari 1999 som tidpunkter för den avgörande händelsen (nötkreaturs- och fårbidrag). Den andra avsåg stöd med den 1 juli och 1 augusti 1999 som tidpunkter för den avgörande händelsen (jordbruksgrödor, humle, lin och hampa). Det totala belopp som ur gemenskapsbudgeten beviljades för de belgiska programmen var 5,06 miljoner euro. Belgien lade inte fram någon plan för struktur-/miljöåtgärder, då dessa stöd inte beviljades i nivå med gemenskapens tak.

Danmark

Danmark lade fram två planer, där gemenskapen totalt stod för 41,15 miljoner euro: den första avsåg stöd med den 1 och 3 januari 1999 som tidpunkter för den avgörande händelsen (nötkreaturs- och fårbidrag, förtidspension, beskogning, miljöåtgärder inom jordbruket). Den andra avsåg stöd med den 1 juli 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen (jordbruksgrödor).

Spanien

Stödberättigande i Spaniens fall är bara stöden med den 1 augusti 1999 (lin och hampa) och den 1 september 1999 (russinintervention och hektarstöd för ris) som tidpunkter för den avgörande händelsen. Enligt den spanska planen skall dessa fyra åtgärder kompenseras, där gemenskapen totalt står för 1,04 miljoner euro.

Finland

Kommissionen mottog tre planer från de finländska myndigheterna: en avseende stöd med den 1 och 3 januari 1999 som tidpunkter för den avgörande händelsen (gäller bara nötkreaturs- och fårbidrag), en med den 1 juli 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen (jordbruksgrödor) och en med den 1 augusti 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen (lin). Gemenskapens beviljade totalbelopp var 5,55 miljoner euro. Finland lade inte fram någon plan för struktur-/miljöåtgärder, då dessa stöd inte beviljades i nivå med gemenskapens tak.

Frankrike

Frankrike lämnade bara in en plan som omfattade samtliga sektorer och totalt 182,65 miljoner euro ur gemenskapsbudgeten. Planen innehåller samtliga stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, med den 1 och 3 januari 1999 (djurbidrag, miljöåtgärder inom jordbruket, förtidspension, unga jordbrukare, röjning av vinodlingar, nötter), den 1 juli 1999 (jordbruksgrödor och humle), den 1 augusti 1999 (lin och hampa) och den 1 september 1999 (ris) som tidpunkter för den avgörande händelsen.

Irland

Irland lämnade in en plan för stöd med den 1 eller 3 januari 1999 som tidpunkter för den avgörande händelsen. Av förvaltningstekniska skäl bestod planen av två delar: en avsåg godkännandet av nötkreaturs- och fårbidrag och en avsåg godkännandet av åtgärder för förtidspension och miljöåtgärder inom jordbruket (beskogningsåtgärder är inte stödberättigande i Irland). Vid ett andra tillfälle lämnade Irland in en plan för stöd med den 1 juli 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen (jordbruksgrödor). Gemenskapens totala anslag till Irland uppgår till 75,92 miljoner euro. Irland beslöt därefter att ge ett nationellt bidrag till den andra och tredje delbetalningen, vilket ökade stödet till totalt 101,2 miljoner euro.

Italien

Italien lämnade in en plan som liknade den franska, med den skillnaden att den inte innehöll några struktur- och miljöstöd (förutom etableringsbidrag för unga jordbrukare). Dessa är nämligen inte stödberättigande i Italien. Den italienska planen omfattade totalt 203,18 miljoner euro, varav 152,39 miljoner euro ur gemenskapsbudgeten och 50,8 miljoner euro i form av nationellt bidrag.

Luxemburg

Luxemburg har bara en plan för samtliga stöd. Kompensationer förutses för nötkreaturssektorn, sektorn för får respektive jordbruksgrödor. Beträffande struktur-/miljöåtgärder berättigar bara röjning av vinodlingar till stöd. Planens totalbelopp är 368 800 euro (där gemenskapens bidrag är 276 600 euro och det nationella bidraget 92 200 euro).

Sverige

Sverige lade bara fram en plan för stöd, med den 1 juli 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen (jordbruksgrödor) och som är den enda typen av åtgärd som berättigar till agromonetärt övergångsstöd. Gemenskapsbudgeten skall belastas med 63,72 miljoner euro.

Förenade kungariket

Till skillnad från flertalet medlemsstater beslöt Förenade kungariket att lägga fram en plan per åtgärdstyp. Kommissionen fick från Förenade kungariket således sju ansökningar om beviljande av agromonetärt stöd. Det totala EUGFJ-bidraget uppgår till 598,11 miljoner euro och inget nationellt bidrag ingår.

Beträffande stöden med den 1 och 3 januari 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen lade Förenade kungariket fram en plan för fårsektorn och en plan för samtliga åtgärder inom nötkreaturssektorn. För struktur-/miljöåtgärder ges kompensation bara för beskogning och miljöåtgärder inom jordbruket. Förenade kungariket lade fram en plan för flertalet av dessa åtgärder, kompletterat med en del av beskogningsåtgärderna.

Förenade kungariket lade dessutom fram 3 särskilda ärenden, där två avsåg agromonetär kompensation för stöd med den 1 juli 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen (jordbruksgrödor och humle) och en avsåg stöd med den 1 augusti 1999 som tidpunkt för den avgörande händelsen (lin och hampa).

4. Inkomster

4.1. Bakgrund

Den senaste statistiken över jordbrukets inkomster avser 1999. Det är här svårt att i detalj kartlägga den agromonetära ordningens effekter på inkomsterna 1999, eftersom de beror av växelkursernas faktiska påverkan på marknadspriserna, de avgörande händelserna och betalningsfristerna för köp, försäljningar och stöd till jordbrukarna. Således kan vissa effekter under 1999 ha förorsakats av jordbruksomräkningskursens fluktuationer 1998 eller så kan tvärtom växelkursförändringar 1999 få effekter först 2000 eller ännu senare.

Sedan den den agromonetära ordningen infördes i slutet av sextiotalet har den haft en särskild koppling till jordbrukarnas inkomster. Under årens lopp har rådet infört kriterier för att bedöma hur de agromonetära fluktuationerna påverkat jordbrukarnas inkomster.

För åtgärderna på marknaden införde rådet 1992 sålunda begreppet betydande sänkning av jordbruksomräkningskursen [16], som innebar att en uppskrivning måste överskrida en viss nivå för att kompensationer skall kunna utgå. Detta begrepp kompletterades genom rådets förordning (EG) nr 724/97 [17] om fastställande av åtgärder och kompensation i samband med betydande uppskrivning som påverkar jordbruksinkomsterna. Det nya begreppet var "sex månaders observationsperiod" som innebar att ett agromonetärt stöd kan sänkas eller upphävas, beroende på jordbruksomräkningskursens utveckling under de sex månader som följer på den betydande uppskrivningen.

[16] Förordning (EEG) nr 3813/92 (EGT L 387, 31.12.1992, s. 1).

[17] EGT L 108, 25.4.1997, s. 9.

Genom rådets förordning (EG) nr 942/98 [18] ändrades nämnda förordning och infördes kriteriet "2,6%-tröskeln". Enligt detta kriterium skall kompensationen för en betydande uppskrivning begränsas till den procentandel av uppskrivningen som överskrider 2,6%. Genom denna rådsförordning infördes också kriteriet marknadsläge, enligt vilket en viss del av det agromonetära kompensationsstödet kan upphävas eller minskas, beroende på hur marknadspriserna utvecklas.

[18] EGT L 132, 6.5.1998, s. 1.

Beträffande agromonetära kompensationer för att "direktstöd" sänks till följd av jordbruksomräkningskursens utveckling, införde rådet 1995 begreppet "24 månader [19]". Enligt detta får agromonetär kompensation bara sökas, om det på stöden ifråga tillämpades en lägre jordbruksomräkningskurs än den nya, under de tjugofyra månaderna innan den trädde i kraft.

[19] Förordning (EG) nr 150/95 (EGT L 22, 31.1.1995, s. 1).

Dessa bedömningskriterier kvarstår i den agromonetära ordningen för euron samt övergångsåtgärderna för eurons införande i den gemensamma jordbrukspolitiken. Kommissionen bör alltså korrekt beakta dem vid utvärderingen av hur eurons införande påverkar jordbrukarnas inkomster.

4.2. Arbetshypoteser

Precis som i kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om den inre marknadens agromonetära ordning [20] måste vissa approximationer och antaganden göras, för att bestämma storleksordningen på de effekter som eurons införande den 1 januari 1999 haft på 12 månaders inkomster:

[20] KOM(1998) 20 slutlig, 22.1.1998.

-Inkomsterna 1999 från produktförsäljning eller motsvarande antas återspegla produktvärdenas effekter på producentprisnivå år 1999 (källa: EUROSTAT).

-De inkomster som beaktats för frukt och grönsaker, potatisstärkelse, vin, olivolja, tobak, bearbetade citrusfrukter och utsäde avser enbart kvantiteter som påverkats av ett minimipris eller stöd per ton produkter som släppts ut på marknaden.

-"Direktstöd" till producenter avser vad som beviljades för 1999. Den agromonetära kompensationen motsvarar maximibeloppet för den första delbetalningen enligt de olika förordningarna, med undantag för agromonetär kompensation i samband med strukturåtgärder där kompensationen är fastställd i de nationella planerna. Beaktats har också den agromonetära kompensationen för den märkbara revalveringen av pund sterling under 1999.

-De insatsvaror i jordbruket som antas ha påverkats motsvarar hälften av djurfodrets värde i de medlemsstater där kursen 1999 anses ha påverkat spannmålspriserna (B, L, D, EL, P, FIN, NL, IRL, A, E, S och UK).

-Det är olika omräkningskurser som antas påverka de beaktade inkomstfaktorerna. För de deltagande medlemsstaterna är det de låsta kurserna och för de icke deltagande medlemsstaterna är det för marknadsåtgärder växelkursernas vägda medelvärde under 1999 och för "direktstöd" den kurs som gällde vid tidpunkten för den avgörande händelsen.

I denna hypotetiska modell sammanfattas på tolvmånadersbasis all kurspåverkan under 1999. Utifrån denna har den agromonetära ordningens årliga påverkan under 1999 beräknats genom att dessa faktorer har multiplicerats med skillnaden mellan de under tillämpade kurserna 1999 och tröskelvärdena i slutet av 1998. Man har alltså valt att jämföra med tröskelvärdet, eftersom man velat bevara sambandet med den agromonetära ordningens logik, som den uttrycks i den agromonetära ordningen för euron.

Vid beräkningen av vilken påverkan eurons införande har haft beaktas därför inte längre de sektorer där kriterierna i artikel 4.6 i förordning (EG) nr 2799/98 kan anses vara uppfyllda, dvs. marknadssituationen (marknadspriserna i en medlemsstat som varit föremål för en märkbar revalvering har varit lika höga eller högre än genomsnittet i de medlemsstaterna som inte varit föremål för en märkbar revalvering). Inte heller beaktas längre de sektorer där det inte konstaterats något samband mellan marknadsprisets utveckling och utvecklingen av interventionspriset och alltså med omräkningskursens utveckling. Beträffande mjölksektorn har de mest representativa priserna beaktats: antingen mjölkpriset eller interventionsprodukternas priser.

Oavsett dessa teoriska aspekter gör modellen det möjligt att fastställa hur euron påverkat inkomsterna och ger en mångfasetterad bild av denna påverkan i de olika medlemsstaterna. I bilaga VIII redovisas beräkningen i detalj.

4.3. Allmänna iakttagelser

Den agromonetära påverkan innebär en ökning av bruttoförädlingsvärdet med 311,7 miljoner euro eller 0,207% av detta. Denna positiva påverkan gäller nästan alla medlemsstater, med tre undantag (Italien, Finland och Frankrike) där bruttoförädlingsvärdet sjunkit obetydligt. Tar man hänsyn till begränsningarna i den använda modellen och felmarginalerna för olika ingående data, kan man dra slutsatsen att eurons införande 1999 inte har fått några större och allvarligare konsekvenser för jordbrukarnas inkomster i Europeiska unionen. Detta påstående styrks och bekräftas av de senaste uppgifterna från EUROSTAT, enligt vilka jordbruksinkomsterna skall ha ökat med 0,7% under 1999.

4.4. Närmare iakttagelser

Mot bakgrund av antagandena ovan kan de olika medlemsstaterna kommenteras på följande sätt:

Belgien

Den icke märkbara sänkningen av omräkningskursen, i förening med kompensation för "direktstöden", ledde inte till någon sänkning av bruttoförädlingsvärdet. Tvärtom ökade det något och med 1,8 miljoner euro, procentuellt dock bara med 0,064%.

Danmark

Den märkbara sänkningen av växelkursen, i förening med kompensation för "direktstöden", ledde inte till att bruttoförädlingsvärdet sjönk. Tvärtom ökade det något och med 0,7 miljoner euro, procentuellt dock bara 0,021%. Till följd av marknadssituationen under 1999 ingick detta räkenskapsår inte sektorerna för spannmål, nötkött och mjölkprodukter.

Tyskland

Den icke märkbara sänkningen av omräkningskursen gjorde, i förening med en mindre ökning av den på "direktstöd" tillämpliga kursen, att bruttoförädlingsvärdet ökade något (22,5 miljoner euro), procentuellt dock bara med 0,127%.

Grekland

Trots en icke märkbar sänkning av växelkursen och sänkning av den på "direktstöd" tillämpliga kursen, ökade bruttoförädlingsvärdet med hela 169,8 miljoner euro och procentuellt med 1,981%.

Frankrike

Den märkbara sänkningen av omräkningskursen kompenserades inte och gjorde, i förening med kompensation för "direktstöden", att bruttoförädlingsvärdet sjönk med 7,8 miljoner euro och procentuellt med 0,025%. Detta räkenskapsår ingick inte sektorerna för nötkött, spannmål och mjölkprodukter.

Spanien

Trots en icke märkbar sänkning av omräkningskursen, en mindre minskning av flertalet "direktstöd" och en kompensation för några "direktstöd", ökade bruttoförädlingsvärdet något. Ökningen var 19,3 miljoner euro, procentuellt 0,085%.

Irland

En icke märkbar sänkning av omräkningskursen gjorde, i förening med kompensation för "direktstöden", att bruttoförädlingsvärdet ökade med hela 105,8 miljoner euro, procentuellt med 3,506%.

Italien

Den märkbara sänkningen av den 1 januari 1999 kompenserades inte och ledde, i förening med kompensation för "direktstöden", till att bruttoförädlingsvärdet sjönk obetydligt (-14,4 miljoner euro), procentuellt med 0,048%. Marknadssituationen gjorde det möjligt att utesluta sektorerna för spannmål, nötkött, mjölkprodukter och olivolja.

Luxemburg

Den icke märkbara sänkningen av omräkningskursen ledde, i förening med kompensation för "direktstöden", till att bruttoförädlingsvärdet ökade. Ökningen var 0,2 miljoner euro, procentuellt 0,11%.

Nederländerna

En icke märkbar uppskrivning ledde, i förening med ökade "direktstöd" i nationell valuta, till att bruttoförädlingsvärdet ökade något. Ökningen var 12,8 miljoner euro, procentuellt 0,15%.

Österrike

En icke märkbar uppskrivning ledde, i förening med ökade "direktstöd" i nationell valuta, till att bruttoförädlingsvärdet ökade något. Ökningen var 2,3 miljoner euro, procentuellt 0,071%.

Portugal

Trots en icke märkbar sänkning av omräkningskursen och en mindre minskning av "direktstöden" ökade bruttoförädlingsvärdet något. Ökningen var 5,4 miljoner euro, procentuellt 0,152%.

Finland

Den finska markens märkbara sänkning kompenserades inte och ledde, i förening med kompensation för "direktstöden", till att bruttoförädlingsvärdet sjönk något (2,9 miljoner euro), procentuellt med 0,129%. I inkomstundersökningen ingår här inte smörsektorn.

Sverige

Den svenska kronans appreciering under 1999 och kompensation för "direktstöden" för jordbruksgrödor gjorde att bruttoförädlingsvärdet ökade med 8,3 miljoner euro eller 0,452%. Hänsyn har tagits till marknadssituationen, särskilt för mjölkprodukter och nötkött.

Förenade kungariket

Den märkbara revalvering som konstaterades 1999 kompenserades för pund sterling och kompensationerna för "direktstöd" gjorde att bruttoförädlingsvärdet sjönk något (10,9 miljoner euro). Hänsyn har tagits till marknadssituationen för nötkött och skummjölk. Utgår man från den första delen av den agromonetära kompensationen för denna märkbara revalvering 1999 (55,21 miljoner euro), sjunker inte bruttoförädlingsvärdet utan ökar med 43,3 miljoner euro eller 0,382%.

5. Budgetaspekter

Införandet av euron ger betydande förändringar i Europeiska unionens budget. Förändringarna avser två faktorer: de agromonetära kompensationsstöden och effekten av de dubbla kurserna.

5.1. Agromonetära kompensationsstöd

Av bilaga VI framgår att totalkostnaderna för den agromonetära kompensation som fastställts vid införandet av euron 1999 uppgår till 810,158 miljoner euro för den första delbetalningen. EU-budgeten belastas då med 405,09 miljoner euro, om man bortser från en eventuell framtida anpassning av den andra och tredje delbetalningens maximibelopp i Danmark, Sverige och Förenade kungariket. Av detta belopp avser 270,06 miljoner euro den andra delbetalningen och 135,03 miljoner euro den tredje delbetalningen.

Nämnda belopp torde försvinna från EU-budgeten, utan att det påverkar nya agromonetära kompensationer till följd av förändrade växelkurser i de medlemsstater som inte deltar i eurosamarbetet.

5.2. Dubbla kurser

Den andra faktorn är de dubbla kurserna. Kostnaderna för de dubbla kurserna minskar automatiskt till följd av att deras effekter eliminerats för valutorna som deltar i eurosamarbetet. Detta gäller alla åtgärder med tidpunkter för den avgörande händelsen efter den 31 december 1998. Av bilaga IX framgår att budgetkostnaden beräknas ha minskat från 780 miljoner ecu 1998 till 630 miljoner euro 1999 och till 225 miljoner euro år 2000. I budgeten 2001 ingår en kostnad för de dubbla kurserna på 77 miljoner euro.

Sammanfattningsvis har införandet av euron lett till betydande besparingar. Den resterande kostnaden beror på hur växelkurserna utvecklas för de valutor som inte deltar i eurosamarbetet.

6. Andra aspekter

6.1. Avgörande händelser

6.1.1. Allmänna aspekter

Införandet av euron den 1 januari 1999 ledde dels till stora förenklingar, dels till en större förändring för framför allt de icke deltagande medlemsstaterna, jordbrukarna, aktörerna och de olika nationella och europeiska myndigheterna. Förändringarna gällde den omräkningskurs som skulle tillämpas för en viss insats eller åtgärd.

Förvisso innebär det en stor förenkling att de deltagande medlemsstaterna inte behöver fråga vilken omräkningskurs som skall tillämpas på den ena eller andra åtgärden: bortsett från åtgärder med en avgörande händelse före den 1 januari 1999, gäller alltid den låsta växelkursen mellan euron och dessa medlemsstaters valuta.

En större förändring för de icke deltagande medlemsstaterna är det faktum att de inte längre kan utgå från en "stabil" jordbruksomräkningskurs. Istället skall de tillämpa den växelkurs som gällde vid tidpunkten för den avgörande händelsen. Kursen är den växelkurs som fastställts av Europeiska centralbanken (ECB) (artikel 1 i förordning (EG) nr 2808/98).

Aktörerna och de nationella myndigheterna i de icke deltagande medlemsstater har trots detta mycket snabbt anpassat sig till detta nya förfarande, mycket tack vare de elektroniska kommunikationsmöjligheterna.

Ekonomiskt sett kan man säga att den dagliga förändringen av växelkurserna utgör en förbättring i förhållandena till tidigare systemet, eftersom den konstlade skillnaden mellan jordbruksomräkningskurs och växelkurs har försvunnit.

Det innebär en enorm förbättring att bara en enda kurs används för importbelopp och importavgifter [bestämmelse om tullkurser i artikel 18.1 i förordning (EEG) nr 2913/92 [21], senast ändrad genom förordning (EG) nr 82/97]. Dessa är nu fastställda i euro genom en rättsakt inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Därigenom har man helt undanröjt alla oklarheter och fel som förut uppstod beträffande vilket kursvärde som skulle användas för dessa operationer.

[21] EGT L 302, 19.10.1992, s. 1.

Inför eurons införandet oroade sig dock företrädare för vissa icke deltagande medlemsstater för att stora fluktuationer för deras valuta skulle kunna få negativa konsekvenser för jordbrukarnas inkomster.

Detta är orsaken till att kommissionen, efter rådets beslut av den 15 december 1998, förklarade sig "beredd att inom ramen för de berörda förvaltningskommittéerna åter ta upp vissa avgörande händelser till förnyad behandling, särskilt sådana som är knutna till åtgärderna i artikel 5 i förordningen om att fastställa ett agromonetärt system för euron, och för vilka en omdefiniering kan komma att visa sig nödvändig på grund av övergången till det nya agromonetära systemet".

Kommissionen har fullföljt detta åtagande att ompröva definitionen på vissa avgörande händelser. För att förhindra att en ny definition leder till förutfastställda växelkurser, har den dock intagit en försiktig hållning till de olika ansökningar som inkommit. Vid sitt beslut om det agromonetära systemet för euron uteslöt rådet möjligheten att förutfastställa växelkurserna (det tidigare systemets jordbruksomräkningskurs). På grund av denna begränsning kunde kommissionen alltså inte omdefiniera den avgörande händelsen så att det innebar en förutfastställelse av växelkurserna.

Trots detta har det gjorts vissa ändringar av definitionen på avgörande händelse. Vid införandet av euron behövdes bara en ändring, nämligen beträffande veterinära avgifter (är angivna i euro och måste med hjälp av den låsta kursen omräknas till de deltagande medlemsstaternas nationella valuta) [22]. Övriga ändringar motiveras av:

[22] Kommissionens förordning (EG) nr 807/1999 av den 16 april 1999 om övergångsåtgärder för finansiering av besiktningar och kontroller enligt direktiv 85/73/EEG, efter införandet av euron (EGT L 102, 17.4.1999, s. 68).

-förändring av grundförordning (bananer och fiske)

-förstärkning av sambandet mellan olika avgörande händelser (frukt och grönsaker)

-förändring rörande uppnått ekonomiskt mål (bagerismör).

6.1.2. Ändring av avgörande händelse för "direktstöd"

I samband med detta åtagande antog kommissionen den 29 juni 1999 också förordning (EG) nr 1410/1999 om tillämpningsföreskrifter för den agromonetära ordningen för euron inom jordbrukssektorn och om ändring av definitionen av vissa avgörande händelser i följande förordningar: (EEG) nr 3889/87, (EEG) nr 3886/92, (EEG) nr 1793/93, (EEG) nr 2700/93 och (EG) nr 293/98 [23].

[23] EGT L 164, 30.6.1999, s. 53.

Konkret har en ändring skett av de växelkurser som tillämpas på "direktstöd". Ursprungligen föreskrevs det att den kurs som skulle användas var den som gällde den första dagen för "sektorstödens" regleringsår och den första januari för "strukturåtgärder". Enligt nämnda förordning skall den använda kursen vara ett tidsproportionellt medelvärde av de växelkurser som tillämpats under den månad som föregått dagen för den avgörande händelsen.

Ändringen motiveras i tredje skälet i förordningen:

"Växelkursen för datumet för den avgörande händelsen för de stöd, bidrag och belopp som avses i artikel 5 i förordning (EG) nr 2799/98 fastställs som växelkursen för en enda dag. Den kurs som tillämpas datumet för den avgörande händelsen bör ändras så att det säkerställs att stöden, bidragen och beloppen, uttryckta i nationell valuta, i princip inte ändras hastigt på grund av växelkursen för en enstaka dag. För det syftet förefaller det lämpligt att använda ett tidsproportionellt medelvärde av de växelkurser som tillämpats under den månad som föregått dagen för den avgörande händelsen".

Förordningen har tillämpats på "direktstöd" med avgörande händelser efter den 1 juli 1999. Med tanke på oron inför eurons införande och de allmänna önskemålen om en förenkling kan man dock ifrågasätta nyttan av denna förordning.

När denna rapport tillställs rådet har kommissionen redan antagit åtta förordningar där växelkursen fastställs för vissa direktstöd. Av den detaljerade analysen i bilaga X till rapporten framgår dessutom följande: att producenternas nettoinkomster inte skulle ha påverkats om den ursprungliga kursen tillämpats, dvs. den tillämpliga kursen för regleringsårets första dag (sektorstöden) eller för årets första dag (strukturstöden).

För "direktstöden" blir den totala inkomstskillnaden för de fyra berörda medlemsstaterna 11,5 miljoner euro eller 0,24% av de totala inkomsterna. Beaktas den agromonetära kompensationen, minskar avvikelsen mellan de två kurserna till 2,84 miljoner euro eller 0,06% av de totala inkomsterna. Det bör också nämnas att den agromonetära kompensationen neutraliserar konsekvenserna av en tillfälligt hög eller låg kurs, i tillämpliga fall även en hög eller låg kurs under följande budgetår.

6.2. Kriterierna i artikel 4.6 i förordning (EG) nr 2799/98

I artikel 4 i förordning (EG) nr 2799/98 behandlas märkbara revalveringar och särskilt hur man i enlighet med marknadssituationen skall beräkna eller anpassa maximbeloppet för det agromonetära stödets olika delbetalningar.

Marknadssituationen tas upp i artikel 4.6 andra stycket:

"En eller flera sektorer kan ge upphov till en minskning av beloppet för en eller flera delbetalningar om

a) det genomsnittliga marknadspriset för den berörda medlemsstaten det år då en märkbar revalvering konstateras, eller mellan början av den föregående delbetalningsperioden och början av den månad som föregår den första månaden av den berörda delbetalningsperioden, konstateras vara lika högt eller högre än de genomsnittliga marknadspriserna i de medlemsstater vars valutor inte varit föremål för en märkbar revalvering under samma period. Marknadspriserna skall jämföras med användning av ett grundindex på 100 för marknadspriset uttryckt i nationell valuta eller i euro

eller

b) förhållandet mellan tidpunkten för de avgörande händelserna i den berörda sektorn och tidpunkten för den märkbara revalveringen är sådant att det inte går att dra slutsatsen att den nämnda revalveringen har haft en inverkan på hela den period som avses.

När punkt b tillämpas skall den minskning med minst en tredjedel som avses i artikel 4.5 beräknas på grundval av beloppet för den första delbetalning som skulle ha beviljats om punkt b inte hade tillämpats."

I sista stycket i denna punkt anges att "Dessa kriterier får med stöd av gjorda erfarenheter ändras enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 9".

Bestämmelserna om hänsyn till marknadssituationen har inte behövt tillämpas sedan euron infördes, eftersom det inte förekommit några märkbara revalveringar som föranlett ett fastställande av maximibeloppet för kompensationsstödets första delbetalning.

Erfarenheterna begränsar sig till den märkbara revalveringen av pund sterling i 1999. I sin förordning (EG) nr 802/2000 [24], om fastställande av det maximala beloppet för kompensationsstöd för revalveringen av pund sterling under 1999, tog kommissionen konkret hänsyn till marknadssituationen, dvs. till punkt a ovan. På så sätt kunde den agromonetära kompensationen inom socker- och nötköttssektorerna avskaffas, där index för det genomsnittliga marknadspriset var högre än de genomsnittliga marknadspriserna i de medlemsstater vars valutor inte varit föremål för en märkbar revalvering under 1999.

[24] EGT L 96, 18.4.2000, s. 36.

Punkt b har inte behövt tillämpas. Den enda sektor där den kunnat tillämpas, nämligen sockersektorn, utesluts enligt punkt a ovan.

Tillämpningen av punkt a har hittills inte gett upphov till några större problem. För närvarande ser kommissionen därför ingen anledning att föreslå några ändringar av kriterierna i fråga.

6.3. Vid EG-domstolen anhängiggjorda mål

6.3.1. Mål C - 100/99

Regeringen i Republiken Italien väckte den 19 mars 1999 talan mot Europeiska unionens råd och Europeiska gemenskapernas kommission och yrkade att EG-domstolen skulle ogiltigförklara omtvistade förordningar (agromonetär lagstiftning), särskilt ifrågasatta bestämmelser, och förplikta rådet och kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna. Italien ifrågasätter flera delar av agromonetära lagstiftningen: 2,6%-tröskeln, den agromonetära kompensationens tillämpningsområde, åtskillnaden mellan i eurosamarbetet deltagande och icke deltagande valutor.

6.3.2. Mål C - 403/99

Kort därefter väckte regeringen i Republiken Italien återigen talan och krävde att domstolen skulle upphäva förordning (EG) nr 1639/1999 om fastställande av maximibeloppet för det kompensationsstöd som beviljas till följd av kurserna för omräkning av euro till nationella valutaenheter eller de växelkurser som gäller den 1 juli 1999 [25]. Italien ifrågasätter främst den hittillsvarande tillämpningen av artikel 6 i förordning (EG) nr 2813/1998 [26] (att "direktstödets" maximibelopp anpassas med en koefficient baserad på den frysta jordbruksomräkningskursen).

[25] EGT L 194, 27.7.1999, s. 33.

[26] EGT L 349, 24.12.1998, s. 48.

När denna rapport godkänns av kommissionen, har förhandlingar i mål C - 100/99 ägt rum den 18 januari 2001.

6.4. Grekiska drakman

Rådet minskade antalet icke deltagande medlemsstater genom sin förordning (EG) nr 1478/2000 av den 19 juni 2000, om ändring av förordning (EG) nr 2866/98 om omräkningskurserna mellan euron och valutorna för de medlemsstater som inför euron [27]. Dessa, som definieras i artikel 1 c i förordning (EG) nr 2799/98, fastställdes till tre medlemsstater: Danmark, Förenade kungariket och Sverige. Från och med den 1 januari 2001 blir Grekland en deltagande medlemsstat enligt punkt b i nämnda artikel. Den fastställda kursen är: 1 euro = 340,750 grekiska drakmer.

[27] EGT L 167, 7.7.2000, s. 1.

Förändringen kräver ingen ytterligare lagstiftning. I förekommande fall tillämpas bestämmelserna i förordning (EG) nr 2799/98 och från och med den 1 januari 2001 får ingen annan kurs än den fastställda tillämpas på åtgärder och operationer med en senare tidpunkt för den avgörande händelsen än den 31 december 2000.

7. Slutsats

Med reservation för EG-domstolens beslut i de två mål som Italien anhängiggjort, visar den gjorda analysen att övergången till euron inom den gemensamma jordbrukspolitiken har fungerat smidigt och inte skapat några större problem, med krav på snabba myndighetsinsatser. Tvärtom har eurons införande i den gemensamma jordbrukspolitiken inneburit en förenkling, främst beroende på euron i sig och i andra hand på hur den införts i den gemensamma jordbrukspolitiken. Dessutom har de europeiska jordbrukarnas inkomster inte påverkas av denna radikala förändring mot ett ännu mer integrerat EU.