A4-0201/95

Resolution om skadereglering efter trafikolyckor i annat land än den skadades hemland

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 138b andra stycket i Romfördraget,

- med beaktande av artikel 50 i sin arbetsordning,

- med beaktande av konstaterandet att med detta initiativ jämförbart förslag varken är under utarbetande eller omnämns i det årliga lagstiftningsprogrammet (artikel 50 i arbetsordningen),

- med beaktande av kommissionens grönbok om konsumenters tillgång till rättshjälp och biläggande av konsumenträttsliga tvister (KOM(93)0576, 16 november 1993),

- med beaktande av rådets tre direktiv rörande ansvarsförsäkring för motorfordon ((Direktiv 72/166/EEG, 24.4.1972, EGT nr L 103/72, s. 1. Direktiv 84/5/EEG, 30.12.1984, EGT nr L 8/84, s. 17. Direktiv 232/90/EEG, 14.5.1990, EGT nr L 129/90, s. 33.)),

- med beaktande av praxis för de s.k. «kontoren för gröna försäkringskort», som säkerställer problemfri skadereglering i hemlandet även då motparten är bosatt i annat europeiskt land,

- med beaktande av den kommande överenskommelsen om förbättrat skydd för trafikolycksfallsoffer i ett annat europeiskt land, enligt vilken de s.k. «kontoren för gröna försäkringskort» skall vara behjälpliga med att identifiera försäkringsgivaren, vem som är försäkringstagare och polisutredningar, samt ingripa vid dröjsmål och informera om garantifonder,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för transport och turism (A4-0201/95),

A. Denna överenskommelse är ej tillräcklig för att övervinna de svårigheter ett trafikoffer stöter på när han/hon skall göra anspråk i en annan medlemsstat gentemot en där bosatt motpart och gentemot en försäkringsgivare med säte i det landet (främmande lagstiftning, främmande språk, annorlunda regleringspraxis, ofta oförsvarligt lång handläggningstid).

B. Minst 90 % av alla skador regleras utanför domstol.

C. Försäkringsgivare som i allt större omfattning är verksamma inom den inre marknaden har inga problem med att reglera skador enligt de olika ansvarsbestämmelserna i medlemsstaterna.

D. En tillfredsställande lösning kan endast finnas genom att en försäkringstagare som åsamkats en skada utanför sitt hemland, kan göra sitt skadeståndsanspråk gällande i sitt eget medlemsland gentemot en i detta land etablerad representant för motpartens försäkringsgivare.

E. Hittillsvarande praxis för skadereglering kan därför bibehållas.

F. Därigenom berörs varken den materiella rätten som tillämpas i ett konkret fall eller domstolsbehörigheten vid en eventuell domstolstvist.

G. Ett sådant system förutsätter trots allt ett direktanspråk från den som lidit skada gentemot motpartens försäkringsgivare.

H. Försäkringsgivarna kan själva välja en behörig representant i den skadades medlemsstat för regleringen av skadan.

I. En gemenskapsrättsakt - såsom i de nämnda redan utfärdade direktiven - kan stödjas av artikel 100a i Romfördraget.

Parlamentet

och med beaktande av följande:

1. uppmanar kommissionen att förelägga ett förslag till rådets och parlamentets direktiv som innebär att:

- det införs en reglering i samtliga medlemsstater där trafikolycksfallsoffret omedelbart kan vända sig till motpartens ansvarsförsäkringsgivare och i nödfall kan draga denne inför rätta («direktanspråk»),

- medlemsstaterna får i uppdrag att säkerställa med lagenliga eller administrativa medel att varje inom landet verksam utfärdare av ansvarsförsäkringar för motorfordon - nedan kallad «försäkringsgivare»- utser en representant i varje annan medlemsstat - det tillkommer helt och hållet den enskilde försäkringsgivaren att utse denne representant - (egen filial, eget dotterföretag, en annan försäkringsgivare i denna medlemsstat, ett s.k. «kontor för gröna försäkringskort», en sammanslutning av försäkringsgivare, ett skaderegleringskontor som tillhör försäkringsgivaren eller flera försäkringsgivare, en oberoende skaderegleringsorganisation) som har fullmakt och rätt att å försäkringsgivarens vägnar reglera skadeanspråk som förorsakats av ett av försäkringsgivaren försäkrat fordon utanför den olycksdrabbades hemland, på det officiella språket i den olycksdrabbades hemland,

- medlemsstaterna åläggs att på liknande sätt se till att de inom landet verksamma försäkringsgivarna upprättar ett informationskontor - detta kontor utses av den lokale försäkringsgivaren - som när som helst kan upplysa olycksdrabbade om vem som representerar en viss försäkringsgivare i en annan medlemsstat,

- medlemsstaterna slutligen åläggs att på samma sätt säkerställa att de försäkringsgivare som är verksamma inom det egna landet upplyser informationskontoren i de andra medlemsstaterna om de utsedda representanterna i dessa medlemsstater.

2. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra detta beslut till rådet och till kommissionen.