Det övergripande syftet är att bidra till att minska vattenbristen i EU i samband med anpassningen till klimatförändringen, i första hand genom att utnyttja återanvändning av vatten, framför allt för bevattning inom jordbruket där detta är relevant och kostnadseffektivt samtidigt som man säkerställer ett fortsatt folkhälso- och miljöskydd på hög nivå. Genom att fastställa harmoniserade minimikrav (i första hand nyckelparametrar för referenspatogener) för kvaliteten på återvunnet vatten och gemensam övervakning med harmoniserade riskhanteringssåtgärder skulle man kunna säkerställa likvärdiga förutsättningar för de som ägnar sig åt återanvändning av vatten och de som påverkas, förebygga potentiella hinder för den fria rörligheten för jordbruksprodukter som bevattnats med återvunnet vatten, säkerställa att hälsa och miljö skyddas och därigenom även öka förtroendet för metoden att återanvända vatten. Det beräknas att det föreslagna instrumentet skulle kunna leda till återanvändning av vatten inom jordbruksbevattning i storleksordningen 6,6 miljarder m3 per år, jämfört med 1,7 miljarder m3 per år utan någon EU-lagstiftning. Återanvändning av över 50 % av den totala vattenvolym som teoretiskt sett är tillgänglig för bevattning från reningsverk i EU skulle minska direktuttaget från vattenförekomster och grundvatten med mer än 5 % och ge en total minskning av vattenstressen på över 5 %. Åtgärder som vidtas nu skulle kunna bidra till att minska vattenstressen där den redan är verklighet i dag i EU och också förbereda operatörer och jordbrukare på att agera även i de delar av EU som kommer att uppleva en ökad vattenstress under kommande år och decennier.

På grund av klimatförändringen har torrperiodernas frekvens och intensitet och deras ekologiska och ekonomiska skador ökat drastiskt under de senaste trettio åren: Mellan 1976 och 2006 ökade antalet områden och personer som påverkades av torka med nästan 20 % och de totala kostnaderna uppgick till 100 miljarder euro (EG, 2012). Torkan under sommaren 2017 kan ytterligare illustrera storleken på den ekonomiska förlusten. Enbart i den italienska jordbrukssektorn räknade man med förluster på 2 miljarder euro. Denna utveckling väntas fortsätta med vattenbrist som inte enbart begränsas till ett par hörn av Europa, utan som redan upplevs som ett problem i EU som helhet med betydande miljömässiga och ekonomiska konsekvenser. Detta kan i sin tur påverka den inre marknadens konkurrenskraft och dess möjligheter att fungera effektivt. För att ta itu med detta problem bör Europas vattenresurser förvaltas effektivare. I meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om problemet med vattenbrist och torka anges den hierarki av åtgärder som medlemsstaterna bör överväga för att hantera vattenbrist och torka. Där understryks att vattenbesparing måste prioriteras och att alla möjligheter att effektivisera vattenutvinningen bör undersökas. Som ett led i en integrerad strategi för vattenförvaltning, förutom vattenbesparing, kan renat vatten från städernas reningsverk erbjuda en pålitlig alternativ vattenförsörjning för olika syften. Av dessa har bevattning inom jordbruket störst möjligheter att öka utnyttjandet av återanvänt vatten och bidra till att minska vattenbristen i Europa. Återanvändning av renat avloppsvatten har i regel lägre miljöpåverkan än till exempel vattenöverföring eller avsaltning och erbjuder ett stort antal miljömässiga, ekonomiska och sociala vinster. Återanvändning förlänger dessutom vattnets livscykel och hjälper på så sätt till att bevara vattenresurser i full överensstämmelse med målen för den cirkulära ekonomin. Även om återanvändning av vatten i EU naturligtvis inte ensamt kan lösa problemen med vattenbrist, når utnyttjandet av system för återanvändning av vatten i dag inte på långa vägar upp till sin fulla potential och praxis varierar kraftigt mellan olika medlemsstater.

·övriga vetenskapliga referenser som ansågs vara relevanta för frågan.

Under framtagning av den vetenskapliga grunden för detta förslag tillämpade JRC en strategi i flera steg. I det första steget bad JRC en grupp utvalda sakkunniga från universitet och högskolor, vattensektorn och WHO att lämna synpunkter och kommentera utkasten. I ett andra steg informerades medlemsstaterna formellt genom den särskilda gruppen för återanvändning av vatten, där JRC vid tre tillfällen redogjorde för de olika versionerna. De skriftliga kommentarer som mottogs från medlemsstaterna dokumenterades och svaren från JRC spreds. Dessutom presenterade JRC de framsteg som gjorts i arbetet vid flera offentliga arrangemang och vetenskapliga möten. Dessa presentationer omfattade bland annat Europaparlamentets vattengrupp, europeiska innovationspartnerskapets handlingsgrupp för återanvändning av vatten, IWA:s elfte internationella konferens om återvinning och återanvändning av vatten samt Cost Nereus initiativ om nya och framväxande utmaningar och möjligheter i samband med återanvändning av avloppsvatten. Hälsa och miljö samt allmänhetens förtroende för återanvändning av vatten är känsliga frågor. Därför har, i tredje steget, den oberoende vetenskapliga kommittén för hälso- och miljörisker samt nya risker (Scheer) och Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) uppmanats avge vetenskapliga yttranden. Dessa yttranden har beaktats när den slutgiltiga versionen av dokumentet utarbetats. Om så inte var fallet har en motivering lämnats. De sakkunniga, vilkas bidrag tacksamt erkänts, har uppmanats att lämna kommentarer och synpunkter i samband med kritiska diskussioner om dokumentet under resans gång.

Samtliga underliggande studier och JRC:s tekniska rapport finns tillgängliga på http://ec.europa.eu/environment/water/reuse.htm .

•Konsekvensbedömning

Förslaget bygger på en konsekvensbedömning för vilken ett positivt yttrande med reservationer mottagits av nämnden för lagstiftningskontroll den 19 januari 2018 (tidigare mottogs ett negativt yttrande den 27 oktober 2017). De frågor som togs upp av nämnden för lagstiftningskontroll besvarades i den reviderade versionen av konsekvensbedömningen, där ett särskilt kapitel redovisar de ändringar som gjorts efter nämndens yttrande (bilaga 1 till konsekvensbedömningsrapporten – Procedurinformation). På grundval av strategin för att skydda Europas vattenresurser, ändamålsenlighetskontrollen av EU:s sötvattenpolitik, stödjande studier och samråden med intressenter togs ett antal politiska alternativ fram för att ta itu med de problem som framkommit och deras underliggande orsaker. I konsekvensbedömningen utvärderades alternativen mot bakgrund av deras potential och effektivitet när det gäller att nå förordningens övergripande mål att lösa vattenbristen genom återanvändning av vatten samtidigt som miljön och människors hälsa skyddas. När det gäller grundvattenbildning visade den analys som gjordes i konsekvensbedömningen att EU-lagstiftning inte är proportionell på grund av en stark lokal dimension. Detaljer kring resultatet av dessa analyser redovisas i konsekvensbedömningens studie och konsekvensbedömningens arbetsdokument. De tre utvärderade politiska alternativen omfattar (1) ett rättsligt instrument som säkerställer säkerheten för jordbruksprodukter med en strategi som ”passar alla” (de striktaste minimikraven fastställs oavsett vilken gröda eller bevattningsteknik det gäller) och skydd av den lokala folkhälsan och miljön (de centrala riskhanteringsuppgifterna), (2) ett rättsligt instrument som säkerställer säkerheten för jordbruksprodukter med en strategi som ”anpassas till syftet” (minimikrav fastställs beroende på vilken gröda och bevattningsteknik det gäller) och skydd av den lokala folkhälsan och miljön (de centrala riskhanteringsuppgifterna) och (3) vägledande dokument om säkerhet för jordbruksprodukter med en strategi som ”anpassas till syftet” (minimikrav fastställs beroende på vilken gröda och bevattningsteknik det gäller) och skydd av den lokala folkhälsan och miljön (de centrala riskhanteringsuppgifterna). För alternativen (1) och (2) skulle det rättsliga dokumentet åtföljas av en vägledning om genomförandet av de centrala riskhanteringsuppgifterna, som ska utarbetas tillsammans med medlemsstaterna. Bevattning inom jordbruket är det utan konkurrens viktigaste tillämpningsområdet för återanvänt vatten i världen och i Europa och ett viktigt användningsområde för vatten i Europa. Totalt svarar bevattningen för cirka en fjärdedel av den totala mängden sötvatten som tas ut. Uttag för bevattning svarar för cirka 60 % av allt uttag av sötvatten i Syd- och Sydosteuropa och upp till 80 % i vissa avrinningsdistrikt. Återanvändning av vatten inom jordbruket har därför störst möjligheter att öka upptagningen av återanvänt vatten och bidra till att lindra vattenbristen i Europa. Analyserna och den därpå följande rankningen av alternativen ledde fram till slutsatsen att det föredragna alternativet för bevattning inom jordbruket är ett rättsligt instrument med en strategi som ”anpassas till syftet” eftersom ett sådant alternativ kan ge en högre volym av renat avloppsvatten till lägre kostnad än de andra alternativen. För bevattning inom jordbruket skulle en förordning med en strategi som ”anpassas till syftet” och riskhantering medföra de största miljömässiga, ekonomiska och sociala fördelarna jämfört med andra alternativ. Det skulle framför allt bidra till att lindra vattenstress genom ett ökat upptag av återanvänt vatten till låga priser och nå upp till i storleksordningen 6,6 miljarder m3 per år, jämfört med en nuvarande baslinje på 1,7 miljarder m3. Det skulle dessutom skapa likvärdiga förutsättningar för investerare och skapa säkerhet för distributionen av de berörda produkterna på den inre marknaden och därigenom också bidra till ett ökat förtroende för bevattning med återvunnet vatten bland allmänheten. De administrativa kostnaderna för nationella myndigheter bedömdes som försumbara eller minskande jämfört med baslinjen. En EU-förordning med en strategi som ”anpassas till syftet” förväntas kräva investeringar för att rena de tillgängliga vattenvolymerna på 38 euro per m3 och dag medan de med en strategi som ”passar alla” skulle öka till 271 euro per m3 och dag. En investering på mindre än 700 miljoner euro skulle göra det möjligt att rena över 6,6 miljarder m3 varje år under samma kostnadströskel enligt strategin som "anpassas till syftet" med en total kostnad för återvunnet vatten på under 0,5 euro/m3.

•Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling

Den föreslagna förordningen är ny och ingick därför inte i den ändamålsenlighetskontroll av rapportering och övervakning av EU:s miljöpolitik som gjordes nyligen. Resultatet, de erfarenheter som gjorts och rekommendationerna från denna ändamålsenlighetskontroll och tillhörande handlingsplan har beaktats i samband med utarbetandet av övervaknings- och rapporteringskraven enligt detta förslag i syfte att minimera den administrativa bördan (genom att använda moderna IKT-verktyg och inrikta sig på indikatorbaserade rapporter) och säkerställa öppenhet och ansvarstagande gentemot medborgarna. I strategin beaktas dessutom behovet av att säkerställa att en lämplig evidensbas finns tillgänglig för utvärdering av förordningen i linje med riktlinjerna för bättre lagstiftning (avsnitt V om övervakning). Den förenklade strategin för övervakning av genomförandet tillämpades först i kommissionens förslag om översyn av dricksvattendirektivet. I detta förslag har dessa bestämmelser använts som en utgångspunkt och sedan vid behov anpassats. Strategin kommer därför också att säkerställa konsekvens, vilket är en annan viktig faktor för lagstiftningens ändamålsenlighet.

•Grundläggande rättigheter

Detta förslag skulle kunna bidra till tillämpningen av artikel 37 om miljöskydd i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

4.BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget avser främst lagstiftningsåtgärder utan direkta konsekvenser för operativa utgifter. Under det konkreta genomförandet, som förväntas starta först under 2021 kan Europeiska miljöbyråns (EEA) resurser komma att påverkas i begränsad omfattning. Detta kommer emellertid under alla omständigheter att täckas av EEA:s finansieringsram och personaltilldelning under nästa fleråriga budgetram för perioden efter 2020.

5.ÖVRIGA INSLAG

•Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering

Insyn och tillgång till information är avgörande för att öka brukarnas och allmänhetens förtroende när det gäller säkerheten för återvunnet vatten. Tyngdpunkten har därför lagts på att ge information till allmänheten, i stället för traditionella rapporteringsskyldigheter. Kravet på övervakning kommer i första hand att gälla operatörerna av återvinningsanläggningarna och medlemsstaterna bör se till att informationen ställs till allmänhetens förfogande på nätet.

Den föreslagna förordningen omfattar ytterligare krav på övervakning av det återvunna vattnets kvalitet. Medlemsstaterna ska kontrollera efterlevnaden av tillståndsvillkoren på grundval av övervakningsdata som samlats in i enlighet med denna föreslagna förordning, ramdirektivet för vatten och direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse samt övrig relevant information. Medlemsstaterna ska offentliggöra resultatet av kontrollen av att kraven är uppfyllda och säkerställa att kommissionen får tillgång till relevanta uppgifter.

Kommissionen kommer att fastställa detaljerade regler om format och redovisning av informationen som bör ställas till allmänhetens förfogande på nätet. Kraven kommer att tas fram i samråd med experter i medlemsstaterna med beaktande av slutsatserna från ändamålsenlighetskontrollen av rapportering och övervakning av EU:s miljöpolitik och uppföljningsåtgärder, framför allt vad gäller användningen av avancerad informations- och kommunikationsteknik (IKT).