RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Årsrapport till Europaparlamentet och rådet om verksamheten vid Eurodacs centrala enhet under 2011 /* COM/2012/0533 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Årsrapport till Europaparlamentet och rådet om verksamheten vid Eurodacs centrala enhet under 2011 1. Inledning 1.1. Omfattning Enligt rådets förordning (EG) nr 2725/2000 av den 11 december 2000 om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av Dublinkonventionen (nedan kallad Eurodacförordningen)[1] ska kommissionen årligen överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om verksamheten vid Eurodacs centrala enhet[2]. Föreliggande rapport, som är den nionde i ordningen, innehåller information om förvaltningen av Eurodacsystemet under 2011 och om systemets prestanda. I rapporten görs en bedömning av Eurodacs produktion och kostnadseffektivitet och av kvaliteten på den centrala enhetens tjänster. 1.2. Rättslig och politisk utveckling Kommissionen antog omarbetningar av Eurodacförordningen 2008[3] och 2009[4]. Den 11 oktober 2010 lades det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning fram om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av förordning (EG) nr […/…] [om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat][5] och diskuterades av medlagstiftarna i början av 2011. Den 3 februari 2011 höll Europaparlamentet en vägledande omröstning i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor där föredragandens utkast till rapport antogs[6]. Förslaget diskuterades vid två möten för rådets förberedande organ. Det polska ordförandeskapet noterade i rådet den 21 oktober 2011 att ”Arbetet med Eurodacförordningen ligger på is. En överväldigande majoritet av delegationer vidhåller sitt stöd för att införa en klausul i Eurodacförordningen som gör det möjligt för medlemsstaterna att låta sina brottskämpande myndigheter få tillgång till Eurodacs centrala databas på strikta villkor för att bekämpa terrorism och organiserad brottslighet.”[7] Kommissionen hade tidigare lagt fram ett förslag som skulle ge brottsbekämpande myndigheter tillgång till Eurodac[8] men detta blev inaktuellt då Lissabonfördraget trädde i kraft. Detta medförde att förhandlingarna om 2010 års förslag (som inte inkluderade brottskämpande myndigheters tillgång till Eurodac) inte återupptogs 2011. Eftersom en överväldigande majoritet av medlemsstaterna begärt att de brottsbekämpande myndigheterna ska få tillgång till Eurodac är det dock tydligt att detta måste ingå i en balanserad kompromiss i överläggningarna om paketet om ett gemensamt europeiskt asylsystem som ska vara slutbehandlat vid utgången av 2012. Kommissionen beslutade därför att återigen lägga fram ett förslag om att ge brottsbekämpande myndigheter tillgång till Eurodac, vilket skedde den 30 maj 2012. EURODACS CENTRALA ENHET[9] 1.3. Förvaltning av systemet Kommissionen har uppgraderat Eurodacsystemet på grund av den ökande informationsmängden (vissa transaktionskategorier måste lagras i tio år), den tekniska plattformens ålder (den levererades år 2001) och den oförutsägbara transaktionsvolymen. Ett it-projekt, Eurodac Plus, genomfördes i syfte att a) ersätta den föråldrade it-infrastrukturen, b) öka systemets övergripande kapacitet och prestanda och c) sörja för en snabbare, säkrare och mer tillförlitlig synkronisering av uppgifter mellan produktionssystemet och reservsystemet. Det slutliga acceptanstestet slutfördes framgångsrikt 2011. Eurodac Plus-systemet godtogs formellt i april 2011, efter det att det slutliga acceptanstestet som bestod av tre problemfria månader i följd, hade slutförts. Den gamla it-infrastrukturen för Eurodac avvecklades i november 2011. 1.4. Kvaliteten på tjänsterna och kostnadseffektiviteten Kommissionen har lagt ned stor möda på att tillhandahålla högkvalitativa tjänster till medlemsstaterna, som ju är de slutliga användarna av Eurodacs centrala enhet. Medlemsstaterna har underrättats vid de tillfällen tjänsten inte har varit tillgänglig, vilket i samtliga fall uteslutande berott på arbeten för att uppgradera Eurodac (till Eurodac Plus). Även om Eurodacs centrala enhet i sig inte drabbades av några avbrott 2011, innebar den planerade migrationen från Eurodac till Eurodac Plus och den tillhörande synkroniseringen av uppgifter mellan systemen att uppgifter inte kunde tas emot och inkommande transaktioner följaktligen inte kunde behandlas under 16 timmar. Sammantaget var Eurodacs centrala enhet tillgänglig till 99,82 % under 2011. Kostnaderna för underhållet och driften av den centrala enheten uppgick 2011 till 1 040 703,82 euro och innebar en minskning av utgifterna jämfört med tidigare år (2 115 056,51 euro 2010, 1 221 183,83 euro 2009) vilket främst berodde på uppgraderingen av Eurodacsystemet (Eurodac Plus). Det fasta priset för genomförandet av Eurodac Plus uppgick till 3 055 695,49 euro varav 20 % (611 139,10 euro) betalades 2009 och 60 % (1 833 417,29 euro) betalades 2010 medan återstående 20 % (611 139,10 euro) betalades 2011, vilket motsvarade 58,72 % av hela årets utgifter. Vissa besparingar har gjorts genom effektiv användning av de befintliga resurserna och den infrastruktur som kommissionen ansvarar för, till exempel nätverket s-Testa[10]. Kommissionen tillhandahöll också (via ISA-programmet[11]) de kommunikations- och säkerhetstjänster som krävs för utbytet av uppgifter mellan den centrala enheten och de nationella enheterna. Kostnaderna för dessa tjänster skulle i enlighet med artikel 21.2 och 21.3 i Eurodacförordningen egentligen bäras av de enskilda medlemsstaterna, men täcktes till sist av kommissionen, som använde tillgängliga gemensamma infrastrukturer. 1.5. Dataskydd och datasäkerhet Genom artikel 18.2 i Eurodacförordningen infördes en transaktionstyp som gör det möjligt att göra en ”särskild sökning” (kategori 9) på begäran av en person om vilken uppgifter finns lagrade i den centrala databasen. Syftet är att garantera registrerade personers rättigheter att få tillgång till uppgifter som rör dem. Såsom framhållits i tidigare årsrapporter ledde det stora antalet särskilda sökningar under Eurodacsystemets första år till farhågor om huruvida de nationella förvaltningarna eventuellt missbrukade denna möjlighet. Under 2011 genomfördes sammanlagt 226 sådana sökningar, vilket innebär en betydande ökning jämfört med 2010 (66) och 2009 (42). Flertalet sökningar utfördes emellertid av Spanien i maj, juni och augusti 2011 (10, 22 respektive 132 sökningar), vilket innebär att Spanien stod för 79 % av alla särskilda sökningar. För att bättre kunna följa upp fenomenet har kommissionen i sitt förslag till ändring av Eurodacförordningen tagit med en bestämmelse om att medlemsstaterna ska sända en kopia av den registrerades begäran om att få tillgång till uppgifter till den behöriga nationella myndigheten . 2. Siffror och resultat I bilagan till denna rapport finns tabeller med uppgifter från den centrala enheten för perioden den 1 januari 2011 t.o.m. den 31 december 2011. Eurodacstatistiken grundar sig på uppgifter om 1) fingeravtryck på alla personer över 14 års ålder som ansökt om asyl i någon av medlemsstaterna (”kategori 1”), 2) fingeravtryck på personer som gripits i samband med att de utan tillstånd passerat en medlemsstats yttre gräns (”kategori 2”); och 3) personer som befunnits uppehålla sig olagligen i en medlemsstat (om de behöriga myndigheterna anser det nödvändigt att kontrollera om personen tidigare lämnat in en ansökan om asyl)(”kategori 3”). Eurodacuppgifterna om asylansökningar kan inte jämföras med Eurostatuppgifterna eftersom Eurostats upplysningar bygger på månadsstatistik från justitie- och inrikesministerierna. Det finns flera metodrelaterade förklaringar till skillnaderna mellan uppgifterna. Dels tas alla asylsökande oavsett ålder med i Eurostats uppgifter, dels görs det i Eurostats uppgifter en åtskillnad mellan personer som ansökt om asyl under referensmånaden (vilket kan omfatta upprepade ansökningar) och personer som ansöker om asyl för första gången. 2.1. Lyckade överföringar En ”lyckad överföring” är en transaktion som den centrala enheten kunnat behandla, och som inte avvisats på grund av problem med valideringen av uppgifter eller fel i eller otillräcklig kvalitet på fingeravtrycken[12]. 2011 registrerade den centrala enheten sammanlagt 412 303 lyckade överföringar, vilket är en ökning på 37,7 % jämfört med 2010 (299 459). Detta står i kontrast till det föregående årets utveckling då antalet lyckade överföringar minskade. De största ökningarna noterades i Malta (582,4 %) och Italien (559,1 %) och beror på den arabiska våren. Antalet överföringar av asylsökandes uppgifter (”kategori 1”) ökade till 275,857 (28 %) 2011 jämfört med 2010 (215 463) och 2009 (236 936). Antalet personer som gripits i samband med att de utan tillstånd passerat en medlemsstats yttre gräns (”kategori 2”) hade sjunkit till 31 071 överföringar av uppgifter 2009 och minskade ytterligare till 11 156 år 2010, medan antalet transaktioner ökade betydligt under 2011 till 57 693 (417,1 %). Italien stod för den största andelen av dessa överföringar (50 555 eller 88 %), följt av Spanien (med 4 204 överföringar eller 7 %). Grekland stod för det högsta antalet överföringar i denna kategori 2009 (18 714) och återigen 2010 (4 486), men gjorde endast 530 överföringar 2011 (-88 %). 2011 sände åtta stater (Schweiz, Tjeckien, Estland, Irland, Luxemburg, Lettland, Norge och Portugal) inga ”kategori 2”-överföringar (fem av dessa stater hade inte heller sänt några 2010). Såsom förklarades i rapporten för 2009, beror skillnaden mellan antalet överföringar av uppgifter i kategori 2 till Eurodac och andra källors statistik om otillåten gränspassage i medlemsstaterna, som blir särskilt tydlig i Eurodacs statistik, på definitionen i artikel 8.1 i Eurodacförordningen[13]. Frågan kommer att utredas i samband med den pågående översynen av Eurodacförordningen. Det totala antalet ”kategori 3”-överföringar (uppgifter om personer som gripits i samband med att de olagligen vistats inom en medlemsstats territorium) ökade något med 8,1 % under 2011 (till 78 753) jämfört med 2010 (72 840). Irland är fortfarande den enda medlemsstat som överhuvudtaget inte gjort några överföringar i kategori 3. Även om det inte är obligatoriskt att göra kategori 3-sökningar enligt Eurodacförordningen uppmanar kommissionen medlemsstaterna att utnyttja denna möjlighet innan de inleder förfaranden enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna[14]. I de fall som avses i Eurodacförordningen[15] skulle en sådan sökning kunna bidra till att fastställa huruvida tredjelandsmedborgaren sökt om asyl i en annan medlemsstat dit han eller hon ska återsändas enligt Dublinförordningen. Det största antalet kategori 3-överföringar 2011 kom från Tyskland (22 851 eller 29 %), Förenade kungariket (12 859 eller 16 %) och Nederländerna (11 154 eller 14 %). Detta stämmer överens med utvecklingen 2010. 2.2. ”Träffar” 2.2.1. Parallella asylansökningar (”Kategori 1 mot kategori 1”-träffar) Av totalt 275 857 asylansökningar som registrerades i Eurodac 2011 var 22,4 % ”parallella asylansökningar” (dvs. två eller flera) vilket innebär att i 61 819 fall hade en persons fingeravtryck redan registrerats som en kategori 1-överföring i samma eller i en annan medlemsstat. 2010 var motsvarande siffra 52 064 (24,2 %). Vissa medlemsstater tar dock även fingeravtryck vid återsändande enligt Dublinförordningen, vilket snedvrider statistiken om parallella asylansökningar genom att det felaktigt ser ut som om den asylsökande ansökt om asyl på nytt. För att lösa detta problem har kommissionen i förslaget till ändring av Eurodacförordningen infört en bestämmelse enligt vilken överföringar inte ska registreras som nya asylansökningar. Tabell 3 i bilagan visar fördelningen mellan medlemsstaterna av antalet asylansökningar som motsvarar tidigare registrerade asylansökningar i en annan medlemsstat (utländska träffar) eller i samma medlemsstat (inhemska träffar)[16]. År 2011 var sammanlagt 38,6 % av alla parallella ansökningar inhemska träffar. I flera medlemsstater (Belgien, Bulgarien, Cypern, Förenade kungariket, Irland, Italien, Nederländerna, Polen, Spanien, Tjeckien) översteg andelen t.o.m. 50 %. År 2010 var andelen inhemska träffar 35 %. Eftersom de inhemska träffarna visar när en person som ansökt om asyl i en medlemsstat gör en ny ansökan i samma medlemsstat illustrerar inhemska träffar begreppet ”efterföljande ansökan” enligt artikel 32 i rådets förordning 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus[17]. De utländska träffarna ger en fingervisning om asylsökandes förflyttningar inom EU. Liksom tidigare år bekräftar statistiken att förflyttningarna inte nödvändigtvis följer de ”logiska” rutterna mellan närliggande medlemsstater. Frankrike registrerade exempelvis fortfarande det högsta antalet utländska träffar från asylsökande som tidigare sökt asyl i Polen (1 746). Samma trend har observerats i Tyskland där det högsta antalet utländska träffar motsvarade uppgifter från Sverige (1 314). Enligt statistiken över de utländska träffarna sker förflyttningar inte enbart från länder med en yttre landgräns eller som gränsar till Medelhavet mot mer nordligt belägna medlemsstater. Den statistik som tyder på sekundära förflyttningar till länder med en yttre landgräns eller som gränsar till Medelhavet beror i stor utsträckning på att vissa medlemsstater tar fingeravtryck även vid återsändande enligt Dublinförordningen. 2.2.2. Träffar i kategori 1 jämfört med kategori 2 Dessa träffar ger en bild av vilken rutt personer som olagligen passerat en medlemsstats yttre gräns har följt innan de ansöker om asyl. 2011 hade de flesta träffar samband med uppgifter från Italien (4 268), Grekland (1 805), Spanien (555), Ungern (446) och Bulgarien (76). Det är dock anmärkningsvärt att för Italiens del (85,9 %), var de flesta av dessa träffar i själva verket inhemska. En jämförelse mellan 2011 och 2010 visar en dramatisk minskning från 73,4 % till 21 % när det gäller personer som gripits i samband med att de passerat en gräns utan tillstånd och därefter lämnat in en asylansökan. Vid en jämförelse av det absoluta antalet träffar kan dock en nedgång från 11 939 år 2010 till 7 384 år 2011 konstateras. De flesta av dem som olagligen passerade EU:s yttre gräns via Italien och sedan reste vidare, gjorde det till Schweiz (2 288), Tyskland (688) eller Sverige (363). De som olagligen passerade den yttre gränsen via Grekland och sedan fortsatte, gjorde det huvudsakligen till Tyskland (323), Förenade kungariket (195) eller Frankrike (193). Av dem som reste in via Spanien (555) reste de flesta vidare till Schweiz (161), Frankrike (139) eller Belgien (130), medan de som reste vidare efter att deras fingeravtryck tagits i Ungern främst begav sig till grannländerna Österrike (163) eller Tyskland (66). 2.2.3. Träffar i kategori 3 jämfört med kategori 1 Dessa träffar ger en bild av var irreguljära migranter för första gången lämnat in en asylansökan innan de reste vidare till en annan medlemsstat. Det bör emellertid framhållas att det inte är obligatoriskt att överföra uppgifter i kategori 3 och att inte alla medlemsstater utnyttjar denna möjlighet till kontroll på ett systematiskt sätt. De tillgängliga uppgifterna visar att flödena av personer som gripits när de olagligen vistats i en annan medlemsstat än den där de lämnat in sin asylansökan går till några få medlemsstater, särskilt Tyskland (7 749), Schweiz (2 225), Nederländerna (3 418), Frankrike (2 255), Österrike (1 739) och Norge (1 612). 2.3. Sena överföringar Eurodacförordningen innehåller för närvarande endast en mycket vag tidsfrist för när fingeravtrycken ska överföras, vilket i praktiken kan leda till betydande förseningar. Detta är en mycket viktig fråga, eftersom förseningar i överföringarna kan leda till resultat som står i strid med de ansvarsprinciper som fastställs i Dublinförordningen. Problemet med stora förseningar från det att fingeravtryck tagits till dess att de skickas till Eurodacs centrala enhet har påpekats i tidigare årsrapporter och sågs i utvärderingsrapporten som ett tillämpningsproblem. Till skillnad från tidigare år skedde 2011 en generell minskning av de genomsnittliga förseningarna av överföringarna, dvs. den tid som förlöper från det att fingeravtrycken tagits till dess att de översänts till Eurodacs centrala enhet. Förseningar vid överföringen av fingeravtryck till Eurodacs centrala enhet uppgår för de flesta medlemsstaters och associerade länders del till mellan 0 och 4 dagar. Undantag från detta genomsnitt noterades främst vad gäller översändning av kategori 2-fingeravtryck för följande medlemsstaters del: Tyskland (4,67), Grekland (12,03), Nederländerna (8,83), Slovakien (6,4) och Förenade kungariket (5,75). Kommissionen vill betona att sena överföringar kan göra att en medlemsstat felaktigt tilldelas ansvaret för att pröva en asylansökan, av två olika skäl som beskrivits i tidigare årsrapporter, nämligen på grund av ”felaktiga träffar”[18] och ”missade träffar”[19]. På grund av att de genomsnittliga förseningarna av överföringarna generellt sett minskat, sjönk det totala antalet missade träffar på grund av försenade överföringar av fingeravtryck från 362 år 2010 till endast 9 år 2011. Det kan noteras att liksom under föregående år berodde den överväldigande majoriteten av de missade träffarna på sena överföringar från Grekland (6 eller 66,6 %). Fördelningen av felaktiga träffar liknade 2010 års siffror i och med att sena överföringar från Danmark resulterade i 28 felaktiga träffar, följt av Finland med 23 felaktiga träffar av sammanlagt 89. Mot bakgrund av ovanstående resultat uppmanar kommissionen åter medlemsstaterna att göra allt som krävs för att uppgifterna ska överföras i enlighet med artiklarna 4 och 8 i Eurodacförordningen. 2.4. Kvaliteten på de uppgifter som överförs 2011 minskade den genomsnittliga andelen avvisade överföringar[20] för alla medlemsstaters och associerade länders del till 5,87 %, en minskning från 8,92 % år 2010. Följande tio medlemsstater hade en andel avvisade överföringar på minst 10 %: Estland (21,65 %), Frankrike (13,41 %), Malta (13,31 %), Portugal (15,42 %) och Förenade kungariket (11,08 %). Sammanlagt hade tio medlemsstater en andel avvisade överföringar som låg över genomsnittet. Den höga andelen avvisningar berodde inte på brister i tekniken eller systemet. Orsakerna har främst att göra med dålig kvalitet på medlemsstaternas fingeravtrycksbilder, på den mänskliga faktorn eller på felaktig konfigurering i den sändande medlemsstatens utrustning. Å andra sidan innehöll siffrorna flera sändningsförsök av samma fingeravtryck, som avvisats av systemet av kvalitetsskäl. Kommissionen medger att vissa förseningar kan bero på att det tillfälligt är omöjligt att ta fingeravtryck (pga. skadade fingertoppar eller andra hälsotillstånd som hindrar att fingeravtryck tas utan dröjsmål), men vill ändå påpeka problemet med det höga antalet avvisade transaktioner som redan tagits upp i tidigare årsrapporter. För att få ned antalet avvisade transaktioner uppmanar kommissionen medlemsstaterna att ge de nationella Eurodacoperatörerna särskild utbildning och att konfigurera sin utrustning på rätt sätt. 3. SLUTSATSER Eurodacs centrala enhet uppnådde tillfredsställande resultat under 2011 i fråga om hastighet, produktion, säkerhet och kostnadseffektivitet. Under 2011 ökade den sammanlagda volymen av överföringar med 37,7 % (till 412 303), med ökningar i alla tre kategorierna av överföringar. Antalet kategori 1-överföringar ökade med 28 % (till 275 857), medan antalet kategori 2-överföringar ökade med 17,1 % (till 57 693) och antalet kategori 3-överföringar ökade mer blygsamt med 8,1 % (till 78 753). Den genomsnittliga andelen avvisade överföringar för alla medlemsstater minskade till 5,87 % år 2011, från 8,92 % år 2010. Det skedde en generell förbättring vad gäller förseningarna vid överföringar av uppgifter till Eurodacs centrala enhet, även om det finns utrymme för ytterligare förbättringar. BILAGA Tabell 1: Eurodacs centrala enhet, innehållet i databasen den 31 december 2011 Tabell 2: Lyckade överföringar till Eurodacs centrala enhet 2011 Tabell 3: Fördelning av träffar – Kategori 1 mot kategori 1 år 2011 Tabell 4: Fördelning av träffar – Kategori 1 mot kategori 2 år 2011 Tabell 5: Fördelning av träffar – Kategori 3 mot kategori 1 år 2011 Tabell 6: Avvisade överföringar, procentuell andel 2011 Tabell 7: Genomsnittlig tid mellan det datum då fingeravtrycken tagits och det datum då de skickats till Eurodacs centrala enhet 2011 Tabell 8: Kategori 1 mot kategori 1: felaktiga träffar 2011 Tabell 9: Fördelning av missade träffar i kategori 1 jämfört med kategori 2 pga. försening vid sändning av kategori 2 år 2011 Tabell 10: Fördelning av träffar för blockerade fall (art.12 i förordning EG 2725/2000) år 2011 Tabell 11: Antal ”särskilda sökningar”, kategori 9, per medlemsstat 2011 [1] EGT L 316, 15.12.2000, s. 1. [2] Se artikel 24.1 i Eurodacförordningen. [3] KOM(2008) 825 slutlig. [4] KOM(2009) 342 slutlig och KOM(2009) 344 slutlig. [5] KOM(2010) 555 slutlig. [6] Se Europaparlamentets dokument LIBE_PV (2011) 0203_1. [7] Det gemensamma europeiska asylsystemet – Lägesrapport. Se rådets dokument 15843/11. [8] KOM(2009) 344 slutlig. [9] Enligt Eurodacförordningen ska det inrättas en central enhet som förvaltas av Europeiska kommissionen. Den ska innehålla ett automatiskt fingeravtrycksidentifieringssystem (Afis) för mottagning och överföring av svar om träff eller icke-träff till de nationella åtkomstpunkterna i varje medlemsstat. I Eurodacförordningen och dess tillämpningsföreskrifter fastställs ansvaret för insamlingen, överföringen och jämförelsen av fingeravtryck, de medel med hjälp av vilka överföringen kan ske, den centrala enhetens uppdrag när det gäller statistik och de standarder som används för överföringen av uppgifter. [10] Nätverket s-Testa (säkra transeuropeiska telematiktjänster för myndigheter) erbjuder en allmän infrastruktur som tillgodoser näringslivets behov och kraven för utbyte av upplysningar mellan EU-myndigheter och nationella myndigheter. [11] ISA (lösningar för att uppnå interoperabilitet mellan offentliga förvaltningar i EU) är ett nytt program för att förbättra det elektroniska samarbetet mellan myndigheter i EU:s medlemsstater. Det utgör en uppföljning av de tidigare programmen IDA II (informationsutbyte mellan förvaltningar) och IDABC (interoperatibelt tillhandahållande av alleuropeiska e-förvaltningstjänster för offentliga förvaltningar, företag och medborgare). [12] Tabell 2 i bilagan visar antalet lyckade överföringar per medlemsstat och kategori under perioden den 1 januari 2011–den 31 december 2011. [13] ”Varje medlemsstat skall, i enlighet med de bestämmelser om skydd som anges i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och i Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter, skyndsamt ta fingeravtryck av alla fingrar av varje utlänning som är 14 år eller äldre och som grips av de behöriga kontrollmyndigheterna i samband med att utlänningen olagligen passerar medlemsstatens gräns landvägen, sjövägen eller luftvägen från ett tredje land och som inte avvisas.” [14] EUT L 348, 24.12.2008. [15] Artikel 11 ”… Det finns i allmänhet anledning att kontrollera om utlänningen tidigare har lämnat in en ansökan om asyl i en annan medlemsstat om a) han eller hon förklarar sig ha lämnat in en ansökan om asyl men inte anger i vilken medlemsstat han eller hon har lämnat in ansökan, b) han eller hon inte söker asyl men protesterar mot att skickas tillbaka till sitt ursprungsland genom att åberopa att han eller hon skulle råka i fara, eller c) han eller hon på annat sätt försöker förhindra att han eller hon avlägsnas genom att vägra att samarbeta för att fastställa sin identitet, särskilt genom att underlåta att visa identitetshandlingar eller genom att visa falska identitetshandlingar.” [16] De i tabellen angivna statistikuppgifterna om antalet inhemska träffar motsvarar inte nödvändigtvis det antal träffar som överförts som svar från den centrala enheten till medlemsstaterna. Anledningen till detta är att medlemsstaterna inte alltid utnyttjar möjligheten enligt artikel 4.4 i Eurodacförordningen att begära att den centrala enheten även ska jämföra de uppgifter som den överfört med de tidigare lagrade uppgifterna i databasen från den berörda medlemsstaten. Även då en medlemsstat inte utnyttjar möjligheten enligt artikel 4.4 måste den centrala enheten av tekniska skäl alltid göra en jämförelse mot alla uppgifter som finns lagrade i den centrala databasen (dvs. både mot uppgifterna från den berörda medlemsstaten och från de andra medlemsstaterna). I sådana fall kommer den centrala enheten att uppge att det inte finns någon träff (”no hit”), även om det i praktiken finns en träff, eftersom medlemsstaten inte begärt att de uppgifter som skickats in för jämförelse skulle jämföras med tidigare lagrade uppgifter från medlemsstaten. [17] EUT L 326, 13.12.2005, s. 13 [18] Med felaktig träff avses att en tredjelandsmedborgare inger en asylansökan i medlemsstaten A och får sina fingeravtryck tagna av myndigheterna i den medlemsstaten. Fingeravtrycken överförs inte omedelbart till den centrala enheten (kategori 1-överföring) och tredjelandsmedborgaren kan under tiden bege sig till en annan medlemsstat (B) och ansöka om asyl även där. Om medlemsstaten B är den som först överför fingeravtrycken till den centrala enheten, skulle de fingeravtryck som sänts av medlemsstaten A registreras senare i den centrala databasen än de uppgifter som sänts av medlemsstaten B. De uppgifter som sänts av medlemsstaten A skulle därför ge en träff mot de uppgifter som sänts av medlemsstaten B. Medlemsstaten B skulle i enlighet med bestämmelserna i Dublinförordningen tilldelas ansvaret för prövningen av tredjelandsmedborgarens asylansökan, trots att den första ansökan ingavs i medlemsstat A. [19] Med missad träff avses att en tredjelandsmedborgare grips i samband med att han eller hon utan tillstånd passerar en yttre gräns och får sina fingeravtryck tagna av myndigheterna i den medlemsstaten (A). Medlemsstaten A överför inte fingeravtrycken omedelbart till den centrala enheten (kategori 2-överföring) och tredjelandsmedborgaren kan under tiden bege sig till en annan medlemsstat (B) och inge en asylansökan även där. Tredjelandsmedborgaren får vid det tillfället sina fingeravtryck tagna av myndigheterna i medlemsstaten B. Om medlemsstaten B överför fingeravtrycken till den centrala enheten (kategori 1-transaktion), skulle den centrala enheten registrera en kategori 1-transaktion först, och medlemsstaten B skulle behandla ansökan i stället för medlemsstaten A. När en kategori 2-transaktion senare inkommer, kommer en träff att missas eftersom kategori 2-uppgifterna inte är sökbara. [20] En transaktion kan avvisas på grund av problem med valideringen av uppgifter eller fel i eller otillräcklig kvalitet på fingeravtryck (se även avsnitt 2.1.)