EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 15.12.2020 COM(2020) 824 final 2020/0360(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om riktlinjer för transeuropeisk energiinfrastruktur och om upphävande av förordning (EU) nr 347/2013 {SEC(2020) 431 final} - {SWD(2020) 346 final} - {SWD(2020) 347 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Motiv och syfte med förslaget År 2013 inrättades en ny ram för gränsöverskridande planering av energiinfrastruktur för att modernisera och utvidga Europas energiinfrastruktur för att ta itu med de fragmenterade sammanlänkningarna mellan medlemsstaterna, bryta deras isolering från gas- och elnäten, trygga och diversifiera unionens energiförsörjning samt dess försörjningskällor och tillförselvägar samt öka integreringen av förnybara energikällor. Förordningen om transeuropeiska energinät gjorde det möjligt för unionen att uppfylla sina centrala energipolitiska mål genom att fastställa regler för identifiering och snabb utveckling av projekt av gemensamt intresse, som kommer att säkerställa driftskompatibilitet mellan transeuropeiska energinät, den inre energimarknadens funktion, försörjningstryggheten i unionen och integreringen av förnybara energikällor. Den kräver också att medlemsstaterna effektiviserar tillståndsförfarandena för projekt av gemensamt intresse och tillhandahåller rättsligt stöd, regler och vägledning för gränsöverskridande kostnadsfördelning och riskrelaterade incitament samt villkoren för tillgång till finansiering från Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE). Kommissionens ordförande har gjort den europeiska gröna given till högsta politiska prioritering i syfte att omvandla unionen till ett rättvist och välmående samhälle med en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi. Genom den klimatmålsplan som kommissionen föreslår ska Europa slå in på en hållbar väg för att förverkliga detta och uppnå klimatneutralitet senast 2050. I den gröna given betonas vidare att oundvikliga klimatförändringar kommer att få betydande konsekvenser i Europa trots begränsningsinsatserna. Att stärka insatserna för klimatsäkring, uppbyggnad av resiliens, katastrofförebyggande och beredskap är således mycket viktigt. Energiinfrastruktur är en viktig faktor för energiomställningen, vilket återspeglas i kommissionens meddelande om den europeiska gröna given och en ren jord åt alla. Infrastruktur är en långlivad tillgång och den måste därför vara förenlig med klimatneutralitet och andra miljömål, som principen om ”att inte orsaka skada” i den gröna given, för att möjliggöra en snabb och kostnadseffektiv utfasning av fossila bränslen i energisystemet och mer allmänt i ekonomin. TEN-E-förordningen är i sig ett centralt instrument i utvecklingen av en inre energimarknad och nödvändig för att uppnå målen i den europeiska gröna given. De nuvarande klimat- och energimålen är inte tillräckligt ambitiösa för att uppnå ett klimatmål för 2030 om en minskning av växthusgasutsläppen med minst 55 %, vilket kommissionen föreslagit i sitt arbete för klimatneutralitet. Vägen för att uppnå denna minskning av växthusgasutsläppen kräver en djupgående omvandling av det europeiska energisystemet, både på försörjnings- och efterfrågesidan. Unionen kommer att behöva öka produktionen av förnybar el avsevärt för att senast 2050 nå en andel på mer än 80 % från förnybara energikällor, som i allt högre grad finns till havs. Havsbaserad vindkraft i Europa bör öka till 300 GW och havsenergi till 40 GW senast 2050 för att uppnå klimatneutralitet, eller 25 gånger den nuvarande situationen, vilket leder till ett betydande behov av samordning i den långsiktiga planeringen och utvecklingen av elnät till havs och på land i linje med EU:s strategi för förnybar havsbaserad energi. Utbyggnaden av förnybar havsbaserad energi i Europa fram till 2050 beräknas kosta 800 miljarder euro, varav två tredjedelar för tillhörande nätinfrastruktur. För att minska kostnaderna så mycket som möjligt är det viktigt med ett starkt fokus på en rationell nätutveckling. Det mål som man kom överens om i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Barcelona i mars 2002, att medlemsstaterna ska ha en sammanlänkningsnivå mellan elnäten som motsvarar minst 10 % av sin installerade produktionskapacitet, har ännu inte uppnåtts. I sina slutsatser av den 23–24 oktober 2014 godkände Europeiska rådet ett elsammanlänkningsmål på minst 15 %. Kommissionens meddelande av den 23 november 2017 om att stärka Europas energinät bedömer de framsteg som gjorts när det gäller att uppnå målet om en sammanlänkningsnivå på 10 % och föreslår hur sammanlänkningsmålet på 15 % för 2030 kan förverkligas. En uppskattad årlig genomsnittlig investering på 50,5 miljarder euro för elöverförings- och eldistributionsnät krävs enbart för att uppnå 2030-målen. Elens ökade roll kommer att kompletteras med en relativ ökning av de förnybara och koldioxidsnåla gasernas roll i den koldioxidfria energimixen, såsom anges i alla scenarier för modellering av vägen i riktning mot klimatneutralitet. Från sin nuvarande låga nivå för produktion, transport och konsumtion förväntas vätgas stå för omkring 46–49 % av alla förnybara och koldioxidsnåla gaser år 2050. Fram till 2030 beräknas det totala investeringsbehovet i elektrolysanläggningar för vätgas ligga på mellan 24 och 42 miljarder euro. Cirka 65 miljarder euro kommer att behövas för transport, distribution och lagring av vätgas 47 . Även om målen i den nuvarande förordningen i stort sett fortfarande är giltiga, återspeglar den nuvarande TEN-E-ramen ännu inte fullt ut de förväntade förändringar av energisystemet som kommer att bli följden av det nya politiska sammanhanget och i synnerhet de uppgraderade målen för 2030 samt klimatneutralitetsmålet för 2050 inom ramen för den europeiska gröna given. I synnerhet är typen och omfattningen av den gränsöverskridande infrastrukturutveckling som den nuvarande TEN-E-förordningen ger upphov till otillräcklig, eftersom den inte omfattar alla infrastrukturkategorier som är relevanta för energiomställningen och inte heller i tillräcklig utsträckning återspeglar den tekniska utvecklingen. Det transeuropeiska energinätet är därför i sin nuvarande form inte lämpligt för att stödja uppnåendet av klimatneutralitetsmålet. Smarta nätlösningar, inbegripet efterfrågeflexibilitet, har utvecklats avsevärt under de senaste åren på grund av den allt snabbare digitala omvandlingen av elsektorn. Smart systemintegration mellan el- och gassystemen, liksom med andra sektorer som transport och industri, erbjuder ytterligare möjligheter att fasa ut fossila bränslen i gasnätet och förvalta elsystemet mer effektivt, till exempel genom produktion av vätgas och syntetiska gaser från förnybara energikällor. Den nuvarande systemnätsplaneringen bygger alltför mycket på en sektoriell strategi och motsvarar därför inte behovet av integrering av smarta system eftersom investeringsbehoven för gas- och elsektorerna bedöms i olika processer. Den förväntade utbyggnaden av det havsbaserade nätet måste också återspeglas på lämpligt sätt i den framtida nätplaneringen. Dessutom kommer distributionssystemen att spela en viktigare roll i planeringen av energiinfrastrukturen, även eftersom en betydande del av produktionskapaciteten för förnybar energi är ansluten till låg- och mellanspänningsnätet. Utvärderingen av den nuvarande TEN-E-ramen har dessutom visat på förseningar i genomförandet av projekt av gemensamt intresse som har identifierats som nödvändiga för att uppnå EU:s klimat- och energipolitiska mål. Under 2020 försenades 27 % av projekten av gemensamt intresse med i genomsnitt 17 månader jämfört med det ursprungligen planerade datumet för idrifttagande. För detta ändamål kommer den reviderade TEN-E-förordningen särskilt att syfta till följande: ·Göra det möjligt att identifiera de gränsöverskridande projekt och investeringar i hela EU och i dess grannländer som är nödvändiga för energiomställningen och uppnåendet av klimatmålen. ·Förbättra infrastrukturplanering för integrering av energisystem och havsbaserade nät. ·Korta ner tillståndsförfaranden för projekt av gemensamt intresse för att undvika förseningar i projekt som underlättar energiomställningen. ·Säkerställa lämplig användning av verktyg för kostnadsdelning och rättsliga incitament. I detta initiativ bedömdes och identifierades en rad åtgärder för att förenkla och effektivisera TEN-E-förordningen och minska kostnaderna för efterlevnad och reglering där så är möjligt. Initiativet kommer att göra det möjligt att i) rationalisera rapporterings- och övervakningsskyldigheterna, ii) välja bort kraven på förhandssamråd om de redan omfattas av nationella regler enligt samma eller högre standarder som i TEN-E-förordningen och iii) förenkla införandet av projekt av gemensamt intresse i den tioåriga nätutvecklingsplanen. Förenklingsåtgärderna kommer att ge direkta fördelar genom att minska befintliga återkommande direkta kostnader i samband med den administrativa bördan till följd av minskade övervaknings- och rapporteringskrav. Dessa direkta fördelar gäller främst vissa privata intressenter, t.ex. projektansvariga. •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

Vid utvärderingen av TEN-E-förordningen, som kommissionen gjorde för att bedöma dess resultat hittills, drogs slutsatsen att den nuvarande ramen inte har kunnat visa tillräcklig flexibilitet för att anpassa sig till ändrade EU-politiska mål med tiden. Detta är särskilt relevant mot bakgrund av utvecklingen inom EU:s energi- och klimatpolitik – särskilt den ökade tonvikt och ambition som läggs på målen om minskade koldioxidutsläpp. Parisavtalet och den europeiska gröna given kräver en betydande omvandling av den nuvarande energiinfrastrukturen för att möjliggöra ett helt integrerat koldioxidneutralt energisystem senast 2050. Även om de ursprungliga målen för TEN-E-förordningen – försörjningstrygghet, marknadsintegration, konkurrens och hållbarhet – fortfarande är relevanta, införs i den reviderade förordningen om transeuropeiska energinät ändringar som säkerställer överensstämmelse med målen för minskade koldioxidutsläpp och anpassning till klimatneutralitetsmålet och principen om att inte orsaka betydande skada i enlighet med taxonomiförordningen. De övergripande principerna i den reviderade TEN-E-förordningen tillgodoser behovet av överensstämmelse med de olika mål och riktmärken som anges i paketet för ren energi, särskilt elmarknadsdirektivet och elmarknadsförordningen, förordningen om styrning och direktivet om förnybar energi, särskilt genom att möjliggöra en storskalig utbyggnad och integrering av förnybara energikällor och stödja en ökad roll för systemansvariga för distributionssystem. Den gröna given och de relevanta utsläppsminskningsmålen sätter transportsektorn på en mer dynamisk väg mot minskade koldioxidutsläpp än tidigare mål. Efterfrågan på olja förväntas därför minska drastiskt och all obehindrad oljeförbrukning förväntas bli utfasad. I linje med målen för den gröna given ingår därför inte infrastruktur för oljeförsörjning i denna förordning. Även om utvärderingen inte visade på någon direkt bristande överensstämmelse mellan den nuvarande TEN-E-förordningen och de särskilda åtgärder som ingår i energieffektivitetsdirektivet, stärker de reviderade bestämmelserna principen om energieffektivitet först i den framtida sektorsövergripande infrastrukturplaneringen. Fonden för ett sammanlänkat Europa kompletterar TEN-E-förordningen genom att åtgärda finansieringsunderskottet för projekt av gemensamt intresse med stort samhällsekonomiskt värde men som saknar kommersiell bärkraft. Berättigandet till ekonomiskt stöd inom ramen för FSE är kopplat till de infrastrukturkategorier som omfattas av den reviderade TEN-E-förordningen, med tanke på att status som projekt av gemensamt intresse inom ramen för TEN-E är en förutsättning för finansiering från FSE för gränsöverskridande infrastrukturprojekt . •Förenlighet med unionens politik inom andra områden Genom att stärka den befintliga hållbarhetsbedömningen av projekt av gemensamt intresse i den reviderade TEN-E-förordningen strävar kommissionen också efter att öka överensstämmelsen mellan initiativet och de relevanta aspekterna av unionens taxonomi för hållbara investeringar. I taxonomiförordningen fastställs ramen för att definiera kriterier som avgör om en ekonomisk verksamhet kan anses vara miljömässigt hållbar, och därmed införs krav på information för finansiella och icke-finansiella företag i den privata sektorn som styr kapital mot (mer) hållbara ekonomiska verksamheter som definieras med beaktande av sex miljömål. Projekt av gemensamt intresse kommer att följa principen om att inte orsaka betydande skada, såsom den uttrycks i den gröna given och i linje med artikel 17 i taxonomiförordningen. För att begränsa inverkan på miljön kommer infrastrukturplaneringen och identifieringen av infrastrukturluckor att följa principen om energieffektivitet först och i första hand överväga alla relevanta icke-infrastrukturrelaterade lösningar för att åtgärda de identifierade luckorna baserat på en omfattande process med deltagande intressenter. Dessutom bör projektansvariga under projektgenomförandet rapportera om efterlevnaden av miljölagstiftningen för att säkerställa att projekten inte orsakar någon betydande miljöskada. Denna rapportering är en viktig del av övervakningsprocessen och för ansökningar till efterföljande unionsförteckningar. Genom förordningen införs dessutom ett krav på att projekt av gemensamt intresse ska integrera klimatanpassningsåtgärder. Enligt artikel 171.3 i EUF-fördraget får unionen besluta att samarbeta med tredjeländer för att främja projekt av ömsesidigt intresse och för att säkerställa nätens driftskompatibilitet i EU:s grannskap. Ett sådant samarbete kan bidra till att minska växthusgasutsläppen i EU och i tredjeländer och på så sätt bidra till att målen i den gröna given uppnås. Införandet av projekt av ömsesidigt intresse i den reviderade TEN-E-förordningen kommer att ta hänsyn till den allt större roll som sammanlänkningar med tredjeländer spelar och göra det möjligt att utvidga omfattningen av de fördelar som följer av genomförandet av unionens regelverk utanför dess gränser. Vederbörlig hänsyn kommer att tas till kommissionens meddelande om en ekonomisk plan och investeringsplan för västra Balkan. Den reviderade TEN-E-förordningen syftar till att ta itu med några av de återkommande problemen, såsom förseningar i projektgenomförandet och tillgång till finansiering för gränsöverskridande infrastrukturprojekt, som förstärks av hälsokrisen, vilket är i linje med målen för faciliteten för återhämtning och resiliens. Beroende på medlemsstaternas mål kommer gränsöverskridande smarta och hållbara sammanlänkningar av energinät endast att finansieras i liten utsträckning inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens. Särskilda stödåtgärder som medlemsstaterna skulle kunna välja att bevilja projekt av gemensamt intresse kan betecknas som statligt stöd. Sådana åtgärder skulle kräva en särskild bedömning enligt reglerna om statligt stöd. Statusen som projekt av gemensamt intresse är relevant enligt reglerna om statligt stöd, både enligt 2014 års allmänna gruppundantagsförordning och 2014–2020 års energi- och miljöstödsriktlinjer. Det är viktigt att komma ihåg att nationella åtgärder som vidtas för att stödja projekt av gemensamt intresse utöver den gränsöverskridande korsfördelningen och de investeringsincitament som avses i TEN-E-förordningen kan utgöra statligt stöd och kan bli föremål för en bedömning enligt reglerna om statligt stöd. Detta är särskilt relevant för elektrolysanläggningar och lagringsprojekt, som kan ha en mer direkt inverkan på marknaderna för energiproduktion. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund Enligt artikel 170 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska unionen bidra till upprättandet och utvecklingen av transeuropeiska nät, även på området för energiinfrastruktur. Unionen kommer att behöva främja sammanlänkningen av nationella nät. TEN-E-förordningen grundar sig på artikel 172 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, som ger den rättsliga grunden att anta riktlinjer som omfattar mål, prioriteringar och huvudlinjer för de åtgärder som planeras på området för transeuropeiska nät i enlighet med artikel 171. Riktlinjerna ska identifiera projekt av gemensamt intresse som är nödvändiga för att uppnå de politiska målen för TEN-E. I riktlinjerna anges också på vilka villkor EU kan ge ekonomiskt stöd till projekt av gemensamt intresse. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) Energiöverföringsinfrastruktur (inbegripet ett sammanlänkat havsbaserat nät och infrastruktur för smarta nät) har ett europeiskt mervärde på grund av sina gränsöverskridande effekter och är avgörande för att uppnå ett klimatneutralt energisystem. TEN-E-förordningen har varit värdefull och bidragit till att uppnå resultat när det gäller integrering av EU:s energimarknad, konkurrens och försörjningstrygghet. Det behövs en ram för regionalt samarbete mellan medlemsstaterna för att utveckla gränsöverskridande energiinfrastruktur. Enskilda medlemsstaters lagstiftning och åtgärder är otillräckliga för att genomföra dessa infrastrukturprojekt som helhet. Den inre energimarknaden kräver gränsöverskridande infrastruktur, vars utveckling kräver samarbete mellan två eller flera medlemsstater, alla med sina egna regelverk. TEN-E-förordningen har gett ett mervärde jämfört med vad som skulle ha kunnat uppnås enbart på nationell eller regional nivå. Genomförandet av över 40 viktiga energiinfrastrukturprojekt sedan förordningens ikraftträdande har hjälpt de flesta medlemsstater att nå sammanlänkningsmålet på 10 % för 2020 och uppnå ett väl sammanlänkat och motståndskraftigt gasnät. Unionens energimarknad är mer integrerad och konkurrenskraftig än den var 2013 och unionens energitrygghet har förbättrats. Tillgång till riktad finansiering inom ramen för FSE har gjort det möjligt att genomföra 95 projekt av gemensamt intresse som annars hade haft svårt att få tillgång till finansiering enligt marknadsreglerna. De ovannämnda framstegen kunde inte ha uppnåtts enbart genom åtgärder från medlemsstaternas sida. Flera intressenter bekräftade mervärdet av TEN-E-förordningen och framhöll vikten av regionalt samarbete vid genomförandet av gränsöverskridande projekt, rättssäkerhet vad gäller öppenhet och tillgång till finansiering. •Proportionalitetsprincipen Initiativet är förenligt med proportionalitetsprincipen. Det ligger inom tillämpningsområdet för åtgärder för de transeuropeiska energinäten, enligt definitionen i artikel 170 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. De politiska åtgärderna står i proportion till de fastställda problemens omfattning och art och till uppnåendet av de fastställda målen. Förslaget går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det allmänna mål som eftersträvas för att underlätta en snabb utveckling av tillräcklig energiinfrastruktur i hela unionen och i dess grannskap för att göra det möjligt att uppnå unionens energi- och klimatmål i linje med den europeiska gröna given, särskilt målen för 2030/50, inbegripet klimatneutralitetsmålet, efterlevnad av principen om att inte orsaka betydande skada, samt konkurrenskraft för marknadsintegration och försörjningstrygghet.

På grundval av resultaten av utvärderingen bedömde kommissionen flera politiska alternativ inom fyra påverkansområden inom den nuvarande TEN-E-ramen, såsom tillämpningsområde, förvaltning/infrastrukturplanering, tillståndsgivning och allmänhetens medverkan samt reglering. Bedömningen och jämförelsen av alternativen (se särskilt avsnitt 7 och 8 i den åtföljande konsekvensbedömningen) visar att inget enda alternativ är tillräckligt för att uppnå de fastställda målen. Identifieringen av de politiska alternativ som är bäst lämpade för att uppnå de specifika målen bygger på en bedömning som inbegriper proportionalitetsprincipen. Paketet syftar till att ”framtidssäkra” TEN-E-förordningen. Alternativen för förordningens framtida tillämpningsområde omfattar all teknik som krävs för energiomställningen och klimatmålen. Definitionerna är samtidigt specifika och tillräckligt breda för att i möjligaste mån ta hänsyn till den tekniska utvecklingen. Urvalsramen för projekt av gemensamt intresse och den nya strategin för sektorsövergripande infrastrukturplanering fastställer de viktigaste delarna när det gäller mål och kriterier. Den framtida ramen kommer att bibehålla de regionala gruppernas roll i urvalsprocessen för att ytterligare specificera och anpassa dessa delar till nya politiska prioriteringar och teknisk utveckling, även med hänsyn till det regionala sammanhanget. •Val av instrument På grundval av den övergripande positiva utvärderingen av den nuvarande förordningen är det valda instrumentet en förordning, ett effektivt instrument som är direkt tillämpligt och till alla delar bindande och som säkerställer ett enhetligt genomförande och rättssäkerhet.



3. RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning Som en del av den partiella politiska överenskommelsen mellan Europaparlamentet och rådet om Fonden för ett sammanlänkat Europa för perioden 2021–2027 enades medlagstiftarna i mars 2019 om behovet av att utvärdera effektiviteten och den politiska samstämmigheten i förordning (EU) nr 347/2013 om riktlinjer för transeuropeiska energiinfrastrukturer (TEN-E-förordningen) senast den 31 december 2020. I december 2019 hänvisade kommissionen i sitt meddelande om den europeiska gröna given uttryckligen till behovet av en översyn av TEN-E-förordningen för att säkerställa överensstämmelse med klimatneutralitetsmålen. Med tanke på tidsplanen för utvärdering och översyn av TEN-E-förordningen valde kommissionen en ”utvärdering och konsekvensbedömning på grundval av en direkt jämförelse”. Utvärderingen av TEN-E-förordningen genomfördes mellan januari 2019 och september 2020. I utvärderingen bedömdes i vilken utsträckning TEN-E-förordningen hittills har uppnått de fastställda målen och identifierades faktorer som har bidragit till eller hindrat uppnåendet av dem. Den bedömde särskilt förordningens effektivitet jämfört med ett utgångsläge (dvs. situationen utan förordningen) för att bedöma om den har haft en betydande inverkan och ett betydande mervärde. I korthet undersöktes i utvärderingen följande: • Hur och varför den nuvarande TEN-E-förordningen har fungerat bra eller inte, och vilka faktorer som har bidragit till eller hindrat uppnåendet av dess mål. • Förordningens inverkan, särskilt när det gäller framstegen mot att uppnå dess mål. Strategin med ”direkt jämförelse” säkerställde att grundläggande element hämtades från resultaten av utvärderingen för att dra slutsatser om i vilken utsträckning förordningen kommer att förbli ändamålsenlig och relevant i framtiden med tanke på antagna eller planerade politiska initiativ som kommer att påskynda utfasningen av fossila bränslen på medellång och lång sikt. De framåtblickande inslagen undersökte hur man kan säkerställa att det finns en möjliggörande energiinfrastruktur på plats som matchar ambitionerna om ökad utfasning av fossila bränslen och utbyggnad av förnybar energi och ange insatsområden. I linje med TEN-E-förordningens tillämpningsområde och tillämplighet omfattade utvärderingen alla medlemsstater. I enlighet med riktlinjerna för bättre lagstiftning tillämpades följande fem kriterier för att utvärdera resultatet av TEN-E-förordningen: ändamålsenlighet, effektivitet, relevans, samstämmighet och mervärde för unionen. Utvärderingen har visat att sammanlänkningen av energinät har ökat i hela unionen sedan 2013 till följd av genomförandet av TEN-E-förordningen och projekt av gemensamt intresse i alla regioner. Ökad sammanlänkning förbättrade effektivt integrationen av medlemsstaternas nät, vilket i sin tur gjorde unionens energimarknad mer integrerad och konkurrenskraftig än före genomförandet av TEN-E-förordningen. Grossistpriserna på el konvergerade i nästan alla medlemsstater. Även gaspriserna konvergerade. Försörjningstryggheten för gas har ökat avsevärt sedan 2013 genom nya sammanlänkningar och LNG-terminaler. Projekt av gemensamt intresse har bidragit till att uppfylla de nuvarande målen i TEN-E-förordningen i dess lydelse från 2013. Infrastrukturkategorierna i den nuvarande TEN-E-förordningen återspeglar dock varken de nya klimatambitionerna och klimatneutralitetsmålet eller den senaste tekniska utvecklingen. Dessa framsteg bör beaktas i de infrastrukturkategorier som omfattas av förordningen, urvalskriterierna för projekt av gemensamt intresse samt de prioriterade korridorerna och temaområdena. Processen för identifiering och urval av projekt av gemensamt intresse inom de regionala grupperna har visat sig vara effektiv när det gäller att förbättra samarbetet och möjliggöra beslut om gränsöverskridande projekt på grundval av en regional och europeisk strategi. Processen för tioårsplanen för nätutveckling har visat sig vara effektiv som ett första steg för att identifiera projekt av gemensamt intresse. Även om Entso och de systemansvariga för överföringssystemen har en viktig roll att spela i processen finns det ett behov av större delaktighet och granskning av de viktigaste bidragen och antagandena för att öka förtroendet för processen. Mekanismen för gränsöverskridande kostnadsfördelning är en viktig faktor för projektgenomförandet. I många fall ledde dock inte den gränsöverskridande kostnadsfördelningen till att projektets finansieringsunderskott minskade som planerat. Även om tillståndsförfarandena har förkortats kvarstår problemet med långa tillståndsförfaranden i vissa fall. De bakomliggande orsakerna hänger dock främst samman med det nationella genomförandet och ligger utanför tillämpningsområdet för TEN-E-förordningen. Det ekonomiska stöd från Fonden för ett sammanlänkat Europa som beviljades 95 projekt var ett effektivt sätt att möjliggöra genomförandet av dem. Bidrag till studier hjälpte projekt att minska riskerna i ett tidigt utvecklingsskede, medan bidrag till bygg- och anläggningsarbeten stödde projekt som åtgärdade de största flaskhalsarna som marknadsfinansieringen inte kunde åtgärda i tillräcklig utsträckning. Utvärderingen visade att fördelarna med förordningen uppväger kostnaderna vilket bevisar dess effektivitet. TEN-E-förordningen gav socioekonomiska fördelar genom ökad försörjningstrygghet och mer integrerade och konkurrenskraftiga energimarknader. Förordningen bidrog också till förbättrad tillgång till information, samordning och öppenhet.

De ursprungliga målen för TEN-E-förordningen – försörjningstrygghet, marknadsintegration, konkurrens och hållbarhet – är fortfarande relevanta. De ökade klimatambitionerna enligt Parisavtalet och den europeiska gröna given kräver dock en ombalansering av målen för att uppnå målen om minskade koldioxidutsläpp och bidra till klimatneutralitet. Utvärderingen gav begränsade bevis när det gäller den interna samstämmigheten i TEN-E-förordningen, förutom potentiella mekanistiska förändringar och bristande flexibilitet när det gäller anpassning till snabbt föränderliga politikområden. TEN-E-förordningen gav resultat som annars inte hade kunnat uppnås genom åtgärder på medlemsstatsnivå, vilket visade på ett mervärde för unionen. •Samråd med berörda parter I allmänhet anser intressenterna att processen för projekt av gemensamt intresse gör det möjligt att välja ut de mest relevanta projekten av gemensamt intresse för att uppnå TEN-E-målen genom regionalt samarbete inom de regionala grupperna. I princip anses urvalskriterierna vara lämpliga, men intressenterna efterlyste överensstämmelse med klimatmålen genom en grundlig hållbarhetskontroll. Kriterierna anses av vissa icke-statliga organisationer och intressenter från sektorn också vara alltför restriktiva för projekt för smarta nät. Intressenterna ansåg att TEN-E-förordningen inte fullt ut tar upp viktiga frågor såsom en djupare integrering av förnybar energi, förbättrad energieffektivitet och begränsning av klimatförändringarna. Synpunkterna pekade på vissa inkonsekvenser mellan TEN-E-förordningen och andra strategier eller initiativ på unionsnivå, såsom den europeiska gröna given/den långsiktiga strategin för utfasning av fossila bränslen. Som svar på dessa utmaningar ansågs följande infrastrukturkategorier vara relevanta för ytterligare integrering i TEN-E-ramen: vätgasinfrastruktur och smarta gasdistributionsnät, el-till-gas, energinät för att stödja infrastruktur för elektrisk laddning/tankning av vätgas och energinät i hybridprojekt för havsbaserad vindkraft. Särskild vätgasinfrastruktur, smarta gasnät och el-till-gasteknik fick dock blandat stöd, särskilt från icke-statliga organisationer. Ganska lågt stöd från intressenter, särskilt det civila samhället, icke-statliga organisationer och elindustrins organisationer, har angetts när det gäller koldioxidnät och särskilt koldioxidlagring. En ytterligare analys av de synpunkter som inkommit när det gäller att inkludera koldioxidnät som en infrastrukturkategori visade dock att det fanns begränsade belägg för att ta bort koldioxidnät från TEN-E-förordningen. När det gäller styrning och olika aktörers roll efterlyste intressenterna en försvagning av rollen för de europeiska nätverken av systemansvariga för överföringssystemen, samtidigt som rollen för systemansvariga för distributionssystem och andra intressenter, såsom icke-statliga organisationer, stärks. Tillståndsförfarandena har förkortats sedan TEN-E-förordningen trädde i kraft, men deras effektivitet beror i hög grad på det nationella genomförandet, vilket har påpekats av olika intressenter. Även om ständigt komplicerade nationella förfaranden är en orsak till detta, är miljöproblem för projekt av gemensamt intresse och allmänhetens motstånd som orsakar utdragna rättsprocesser mot projekten andra skäl till förlängda tillståndsprocesser. Kraven på offentligt samråd inom ramen för TEN-E verkar ha ökat medvetenheten om projekt av gemensamt intresse, ökat allmänhetens medverkan och förtroende för processen. Bestämmelserna verkar dock ha en begränsad inverkan på allmänhetens ökade acceptans, främst på grund av den upplevda bristen på (uppdaterad) information om infrastrukturbehoven och bristen på återkoppling om projektens utformning. Den metod som infördes i TEN-E för att fördela kostnaderna mellan medlemsstaterna i syfte att möjliggöra gränsöverskridande projekt, mekanismen för gränsöverskridande kostnadsfördelning, bedömdes till stor del ha åtgärdat de befintliga asymmetrierna mellan kostnader och nytta. Gränsöverskridande kostnadsfördelningar har visat sig vara effektiva i vissa fall, även om värderingen av mekanismen och komplexiteten i insamlingen av uppgifter, den ytterligare tiden fram till dess att ett investeringsbeslut kan fattas och bristen på otvetydiga resultat som grund för beslutet, är faktorer som minskar intressenternas tillfredsställelse med processen. Det råder bred enighet bland intressenter om att TEN-E-förordningen har ett mervärde för unionen och att dess resultat inte skulle ha kunnat uppnås individuellt av medlemsstaterna. En lika stor majoritet uppgav att de frågor som tas upp i TEN-E-förordningen fortfarande kräver åtgärder på unionsnivå. Dessutom anser majoriteten av de svarande att fördelarna med TEN-E-förordningen uppväger kostnaderna. •Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden Förslaget och dess underliggande konsekvensbedömning bygger på uppgifter från utvärderingen av förordning (EG) nr 347/2013 om riktlinjer för de transeuropeiska energinäten, bidrag från intressenter till de omfattande samråd som genomförts i detta avseende samt litteraturgenomgång, portföljanalys och modellering av projekt av gemensamt intresse. Litteraturgenomgången omfattade resultaten av en rad aktuella studier om centrala inslag i TEN-E-förordningen, resultaten av en halvtidsutvärdering av TEN-E-förordningen samt utvärderingar och bedömningar som gjorts inom ramen för andra relevanta kommissionsinitiativ. Formella slutsatser som antogs inom ramen för forum för intressenter om energiinfrastruktur och tillhörande politik beaktades också i analysen. Byråns för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (nedan kallad byrån) konsoliderade årliga övervakningsrapporter om framstegen när det gäller el- och gasprojekt av gemensamt intresse, projekt för inkrementell kapacitet och virtuella sammanlänkningspunkter samt andra uppdateringar av besluten om gränsöverskridande kostnadsfördelning och projektspecifika riskbaserade incitament beaktades också. •Konsekvensbedömning

I enlighet med riktlinjerna för bättre lagstiftning genomförde kommissionen en konsekvensbedömning av flera politiska alternativ. Detta arbete hade stöd av ett strukturerat samråd inom kommissionen genom en avdelningsövergripande styrgrupp. Konsekvensbedömningen presenterades för och diskuterades med nämnden för lagstiftningskontroll. Rekommendationerna från nämnden för lagstiftningskontroll i dess första (negativa) yttrande av den 25 september 2020 behandlades särskilt genom att i) ytterligare klargöra bakgrunden till och de viktigaste inslagen i den nuvarande TEN-E-förordningen, ii) belysa de viktigaste slutsatserna från utvärderingen av framgångarna och bristerna i den nuvarande TEN-E-förordningen och systematiskt koppla dem till problemdefinitionen, iii) ytterligare förtydliga problemdefinitionen för att bättre förklara hur TEN-E-ramen passar in i den nya politiska ramen för den gröna given och hur målen och alternativen förhåller sig till problemen och bakomliggande orsaker, iv) bättre förklara varför paketet med rekommenderade alternativ anses vara bäst lämpat att hantera de identifierade problemen, och v) ange indikatorer för framgång. Det andra yttrandet från nämnden för lagstiftningskontroll den 1 december var positivt med reservationer som särskilt togs upp genom att i) ytterligare klargöra de olika tillämpningsområdena för och syftet med TEN-E-förordningen och taxonomiförordningen, ii) förklara att de kombinerade effekterna av de föreslagna ändringarna kommer att anpassa urvalet av projekt av gemensamt intresse till EU:s politiska mål, inbegripet den gröna given, iii) ytterligare klargöra varför paketet med rekommenderade alternativ anses vara ”framtidssäkrat” och iv) bättre förklara att nationellt genomförande och verkställande är en nyckelfråga för att hantera tillståndsrelaterade förseningar och hur det rekommenderade alternativet kan bidra till ett snabbt genomförande av projekt av gemensamt intresse. Under hela konsekvensbedömningsarbetet övervägdes en rad åtgärder på alla områden för att ta itu med de identifierade problemen och orsakerna till dessa, i syfte att uppnå initiativets mål. Efter en bedömning av deras ändamålsenlighet, effektivitet, samstämmighet och proportionalitet har ett paket av rekommenderade alternativ ansetts vara bäst lämpat att bidra till de fastställda målen. Paketet med rekommenderade alternativ innehåller följande huvudbestämmelser: ·Uppdatering av kriterierna för stödberättigande för smarta elnät ·Uteslutning av infrastruktur för naturgas men inkludering av vätgas, el-till-gas och smarta gasnät ·Inkludering av projekt av ömsesidigt intresse ·Utvecklingsplaner för integrerade havsbaserade nät ·Stärkt styrning och hållbarhet ·Påskyndat projektgenomförande ·En enda kontaktpunkt per havsområde för projekt för havsbaserad förnybar energi ·Inkludering av totala investeringskostnader När det gäller det framtida tillämpningsområdet för TEN-E-förordningen är en nyckelfråga huruvida man ska behålla naturgasinfrastrukturen som stödberättigad infrastrukturkategori eller inte. På grundval av analysen i avsnitten 6 och 7 i konsekvensbedömningen förefaller uteslutandet av infrastrukturen för metangas vara det mest effektiva och konsekventa tillvägagångssättet. Samtidigt verkade det motiverat att inkludera vätgasinfrastruktur i tillämpningsområdet för TEN-E-ramen med tanke på dess förväntade ökande roll för utfasningen av fossila bränslen i vissa sektorer och potentialen för gränsöverskridande utbyten. Sammantaget skulle dessa förändringar säkerställa att det framtida transeuropeiska energinätet omfattar alla de infrastrukturkategorier som behövs för att uppnå unionens energi- och klimatmål i linje med den europeiska gröna given, särskilt målen för 2030/50. När det gäller den framtida strategin för infrastrukturplanering förefaller en radikal ändring av infrastrukturplaneringen omotiverad med tanke på de begränsade ytterligare fördelarna och den betydande ökningen av transaktionskostnader som minskar effektiviteten och kan göra instrumentet mindre effektivt jämfört med en förstärkning av den nuvarande strategin. Med tanke på särdragen både när det gäller den nuvarande situationen och det förväntade bidraget till de långsiktiga klimat- och energimålen förefaller en mer radikal förändring motiverad för havsbaserade nät. Alternativen som avser ”havsbaserade nät” och ”sektorsövergripande infrastrukturplanering” förbättrar styrningen och infrastrukturplaneringsramen för att göra det möjligt att identifiera de projekt som krävs för energiomställningen och klimatmålen i linje med potentialen för havsbaserad förnybar energi i varje havsområde, miljöskydd och annan användning av havet. Det finns två huvudsakliga förbättringar. För det första införandet av en integrerad nätutvecklingsplan för havsbaserad infrastruktur på grundval av medlemsstaternas gemensamma åtaganden om mängden havsbaserad förnybar energi för varje havsområde (top down-strategi för havsbaserad planering). För det andra justeringar av rollerna för de nyckelaktörer som deltar i utvecklingen av den tioåriga nätutvecklingsplanen med förstärkt tillsyn från kommissionen och byrån över de europeiska nätverken av systemansvariga för överföringssystemen. Alternativen ”tillståndsgivning” och ”reglering” kommer att komplettera dessa förbättringar för att underlätta en snabb utveckling av de identifierade projekten av gemensamt intresse: a) införandet av en enda kontaktpunkt för havsbaserad infrastruktur per havsområde, b) tillgång till brådskande domstolsförfaranden, om sådana finns tillgängliga, och c) inkludering av fullständiga investeringskostnader i den gränsöverskridande kostnadsfördelningen. Bortsett från de ändringar som är specifika för havsbaserade nät kommer ändringarna att gälla tillämpningsområdet för den reviderade TEN-E-förordningen och alla stödberättigade kategorier av infrastruktur. Slutligen kommer ovannämnda fördelar att utvidgas till projekt som knyter samman unionen med tredjeländer (projekt av ömsesidigt intresse) med tanke på deras förväntade ökande roll när det gäller att uppnå klimatmålen. Dessutom ingår flera tekniska alternativ (se bilaga 9 till konsekvensbedömningen) i åtgärdspaketet: påskynda tillståndsprocessen, öka insynen i projekt av gemensamt intresse, göra det möjligt för projekt för smarta nät att få en gränsöverskridande kostnadsfördelning, förtydliga bestämmelserna för gränsöverskridande kostnadsfördelning och uppdatera investeringsincitamenten. Dessutom kommer oljeledningar och motorvägar för el att tas bort som infrastrukturkategorier och temaområden. Bedömningen av konsekvenserna bygger i stor utsträckning på en kvalitativ strategi. Det var inte möjligt att kvantifiera effekterna för alla alternativ på grund av bristen på projektspecifika uppgifter, särskilt för nya infrastrukturkategorier. Dessutom är de föreslagna ändringarna främst gradvisa förbättringar av den nuvarande ramen, som har bedömts fungera relativt väl. En anpassning av instrumentets tillämpningsområde genom att säkerställa att infrastrukturkategorierna överensstämmer med klimatneutralitetsmålet kommer att minska växthusgasutsläppen med stöd av en optimal och effektiv integrerad infrastrukturplanering som också minimerar potentiella miljöeffekter. En påskyndad process för tillståndsgivning kommer också att möjliggöra ett snabbare genomförande av viktiga projekt och därmed främja de miljömässiga och socioekonomiska fördelarna. I konsekvensbedömningen identifierades följande centrala målgrupper som skulle påverkas av detta initiativ: europeiska medborgare och konsumenter, icke-statliga organisationer, Europeiska unionens tillsynsmyndigheter, nationella tillsynsmyndigheter, nationella behöriga myndigheter och deras lokala och regionala företrädare, det europeiska nätverket av systemansvariga för överföringssystemen (Entso för el och gas), branschorganisationer för systemansvariga för distributionssystem, projektansvariga, inklusive systemansvariga för överföringssystem, energiproducenter/näringslivet, akademiker och experter på området. De direkta fördelarna med paketet med rekommenderade alternativ är främst kopplade till minskade växthusgasutsläpp och effektivitetsförbättringar i stor skala genom en mer samordnad strategi för infrastrukturplanering på europeisk nivå och förenklad tillståndsgivning för havsbaserade projekt. Dessa direkta fördelar omfattar både sociala fördelar, t.ex. att samhället i stort gynnas av minskade växthusgasutsläpp och uppnåendet av klimatneutralitetsmålet, och mer specifika fördelar, t.ex. minskade administrativa kostnader i samband med kortare tillståndsförfaranden. Förenklingsåtgärderna kommer att ge direkta fördelar genom att minska befintliga återkommande direkta kostnader i samband med den administrativa bördan till följd av minskade övervaknings- och rapporteringskrav. Dessa direkta fördelar gäller främst vissa privata intressenter, t.ex. projektansvariga. Indirekta fördelar inbegriper sektoriella fördelar genom att stimulera efterfrågan på marknaden för viss innovativ teknik och på så sätt bidra till en potentiellt högre sysselsättningsgrad.

Bedömningen av de rekommenderade alternativen visade på positiva effekter på den sociala välfärden och ekonomin för olika kategorier av intressenter. En sådan inverkan för paketet med rekommenderade alternativ kunde dock inte kvantifieras fullt ut eller beräknas i pengar, eftersom detta skulle ha krävt information om utnyttjandegraden för framtida projekt av gemensamt intresse eller marknadsuppbyggnad för nya eller framväxande infrastrukturkategorier, som inte är tillgänglig och inte kan uppskattas med tillräcklig tillförlitlighet. Det är viktigt att understryka att ett allmänt urvalskriterium för varje projekt av gemensamt intresse är att dess potentiella totala nytta uppväger kostnaderna, även på längre sikt. TEN-E-förordningen medför inga nya regleringskostnader, såsom avgifter, skatter osv. Paketet med rekommenderade politiska alternativ leder till direkta kostnader i form av efterlevnadskostnader och administrativ börda för företag (främst projektansvariga) och förvaltningar (nationella behöriga myndigheter, nationella tillsynsmyndigheter, kommissionen och byrån) för att uppfylla väsentliga skyldigheter eller krav i förordningen. Tillämpningen av paketet med rekommenderade alternativ leder till indirekta kostnader för medborgare/konsumenter, företag och förvaltningar genom en höjning av nättarifferna för att finansiera investeringar (enligt RAB-modellen, Regulatory Asset Base). Finansiellt stöd från FSE kan dock mildra effekterna på nättarifferna om ett projekt av gemensamt intresse uppvisar betydande externa effekter när det gäller försörjningstrygghet, solidaritet eller innovation. Det var inte möjligt att uppskatta dessa kostnader för alla åtgärder i detta skede, men de anses vara obetydliga. Merkostnaderna skulle vara marginella jämfört med de nuvarande kostnaderna. Ytterligare tillsynskostnader på nationell nivå och unionsnivå kommer att bero på genomförandet. •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling Syftet med den reviderade TEN-E-förordningen är att minska rapporteringskraven genom att hitta synergier mellan de behöriga myndigheterna och de projektansvarigas rapportering. För att garantera de regionala gruppernas öppenhet och tillgång till den mest uppdaterade projektgenomförandestatusen och samtidigt uppnå återkommande kostnadsbesparingar skulle de behöriga myndigheternas årsrapport kunna integreras i projektledarnas rapport. För det andra kommer byråns övervakningsskyldigheter att minskas till rapportering vartannat år, i tid för bedömning av de nya kandidatprojekt av gemensamt intresse, vilket innebär effektivitetsvinster på cirka 20 % av byråns arbetsbörda när det gäller rapportering, eller årliga besparingar på 60 000 euro (eller 0,4 heltidsekvivalenter per år). För det tredje kommer den reviderade TEN-E-förordningen att göra det möjligt att på förhand samråda innan tillståndsförfarandet inleds för projekt av gemensamt intresse, om de redan omfattas av nationella regler enligt samma eller högre standarder som i förordningen om transeuropeiska energinät. Allmänhetens medverkan och engagemang med lokalsamhällen och intressenter som påverkas av inrättandet av ett projekt av gemensamt intresse kommer att säkerställas samtidigt som man undviker skyldigheter som överlappar befintliga nationella förfaranden. För det fjärde och slutligen rekommenderar de nya bestämmelserna ett förenklat införande av befintliga projekt av gemensamt intresse i tioårsplanerna för nätutveckling, där projekt på unionsförteckningen över projekt av gemensamt intresse som redan har tillhandahållit nödvändiga administrativa och tekniska uppgifter till processen för tioårsplanen för nätutveckling kan dra nytta av automatiskt införande i efterföljande planer förutsatt att uppgifterna förblir oförändrade. Inga direkta konsekvenser i fråga om efterlevnad eller administrativa kostnader för små och medelstora företag har identifierats. Små och medelstora företag skulle kunna dra nytta av ökad konkurrenskraft inom de teknikområden som ingår eller förstärks i den framtida TEN-E-ramen (t.ex. den havsbaserade förnybara energisektorn, digitala tjänster eller vätgas). Initiativet är förenligt med den digitala inre marknaden och överensstämmer med unionens datastrategi. •Grundläggande rättigheter Initiativet väntas inte få några konsekvenser för grundläggande rättigheter. 4.BUDGETKONSEKVENSER Den budgetinverkan som blir följden av förslaget rör resurserna hos byrån. Byrån kommer att ta på sig ytterligare ansvar för tillsynen av tioårsplanen för nätutveckling. Detta kräver ett begränsat antal ytterligare resurser (ytterligare 1 heltidsekvivalent, se rättsaktens finansieringsöversikt). 5.ÖVRIGA INSLAG •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering Med utgångspunkt i de befintliga processerna för övervakning av uppgifter från regelbundna rapporter som utarbetas av projektansvariga och nationella tillsynsmyndigheter har flera indikatorer tagits fram för att mäta uppnåendet av vart och ett av de specifika målen i den reviderade TEN-E-förordningen. De faktiska effekterna av lagstiftningen kommer att övervakas och utvärderas med hjälp av en uppsättning indikatorer som är anpassade till de specifika politiska mål som ska uppnås med lagstiftningen. Dessutom kommer fyra operativa mål kopplade till paketet med politiska alternativ att mätas mot en uppsättning indikatorer. Alla uppgifter kommer att övervakas på grundval av regelbundna rapporter från projektansvariga och nationella tillsynsmyndigheter. En översyn av den nya lagstiftningens ändamålsenlighet bör göras 2026, när den andra urvalsprocessen för projekt av gemensamt intresse enligt den nya ramen bör ha slutförts. •Förklarande dokument (för direktiv) Förordningen kommer att genomföras direkt och enhetligt i medlemsstaterna och därmed krävs inte något förklarande dokument.

•Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget I kapitel I i den reviderade förordningen beskrivs de allmänna bestämmelserna, särskilt syftet med och tillämpningsområdet för de nya infrastrukturkategorier som har reviderats för att återspegla det allmänna målet att underlätta en snabb utveckling av lämplig energiinfrastruktur i hela unionen och i dess grannskap för att göra det möjligt att uppnå unionens energi- och klimatmål i linje med den europeiska gröna given, särskilt målen för 2030/50, inbegripet klimatneutralitetsmålet, samt marknadsintegration, konkurrenskraft och försörjningstrygghet till lägsta möjliga kostnad för konsumenter och företag. De nuvarande artiklarna 2.7, 4.2 c, 4.4 och bilagorna I, II och IV, som fastställer kriterierna för smarta elnät, har uppdaterats för att återspegla den tekniska utvecklingen och omfattar inslag som rör innovation och digitala aspekter som kan beaktas avseende utrustningen eller installationerna för smarta nät. Det utvidgade tillämpningsområdet för de smarta elnäten har återspeglats i anpassningen av urvalskriterierna. Dessutom har de projektansvarigas roll ytterligare klargjorts. Teknik för smarta nät bör också bidra till att förbättra energinätsrelaterat stöd för laddning med hög kapacitet för att stödja utfasningen av fossila bränslen i transportsektorn. Bestämmelserna om införande av inslag om naturgas i tillämpningsområdet för TEN-E, särskilt artikel 4, och bilagorna I, II och IV återspeglar nu de betydande förbättringarna när det gäller försörjningstryggheten tack vare genomförandet av TEN-E-politiken hittills. I början av 2020-talet, när de gasprojekt av gemensamt intresse som för närvarande är under arbete kommer att vara i drift, bör Europa uppnå ett väl sammanlänkat och motståndskraftigt gasnät och alla medlemsstater kommer att ha tillgång till minst tre gaskällor. Med tanke på att den framtida efterfrågan på naturgas beräknas minska avsevärt i linje med målen i den gröna given behöver infrastruktur för naturgas inte längre stöd genom TEN-E-politiken. Å andra sidan återspeglar den reviderade TEN-E-förordningen det föränderliga gaslandskapet, med en ökad roll för förnybara och koldioxidsnåla gaser i artiklarna 2 och 4 och bilagorna I, II och IV, genom en ny infrastrukturkategori för smarta gasnät. Detta kommer att stödja investeringar på distributions- och/eller överföringsnivå för att integrera gröna gaser (vanligtvis biogas och biometan, men även vätgas) i nätet och bidra till att hantera ett resulterande mer komplext system som bygger på innovativ teknik. Kandidatprojekten skulle bestå av en rad investeringar inriktade på att göra ett specifikt gasnät ”smartare” och fasa ut fossila bränslen från det. För att stödja behoven i sektorer där det är svårt att minska koldioxidutsläppen kommer TEN-E-förordningen att omfatta särskilda nya och anpassade vätgasnät med gränsöverskridande betydelse (inklusive rörledningar för vätgasöverföring och tillhörande utrustning såsom kompressorer, lagringsanläggningar och anläggningar för kondenserad vätgas) och el-till-gasanläggningar över en viss tröskel av gränsöverskridande betydelse (som syftar till försörjning av minst två medlemsstater). Vätgasnäten kommer att återspeglas på lämpligt sätt i de unionsomfattande tioårsplaner för nätutveckling som utarbetas av det europeiska nätverket av systemansvariga för överföringssystem för gas. Nya allmänna urvalskriterier läggs till i artikel 4.2 för att återspegla inkluderandet av projekt av ömsesidigt intresse i förordningens tillämpningsområde om de kan påvisa betydande socioekonomiska nettovinster för minst två EU-medlemsstater och minst ett tredjeland. Sådana projekt skulle vara berättigade att inkluderas i unionsförteckningen på villkor om tredjelandets tillnärmning av unionslagstiftningen, och efter att tredjelandet visat att det bidrar till unionens övergripande energi- och klimatmål när det gäller försörjningstrygghet och utfasning av fossila bränslen. Gränsöverskridande oljeledningar kommer inte längre att omfattas av förordningen eftersom de inte är anpassade till de långsiktiga målen för minskade koldioxidutsläpp och den gröna given. I kapitel II beskrivs bestämmelserna vad gäller processen för utarbetande av unionsförteckningarna över projekt av gemensamt intresse inom de regionala grupperna samt kriterierna för urval och övervakning av projektgenomförandet. Kriterierna för urval av projekt omfattar nu ett obligatoriskt hållbarhetskriterium för alla infrastrukturkategorier med minst ytterligare ett kriterium (marknadsintegration, försörjningstrygghet, konkurrens) vid projekturvalet för att säkerställa samstämmighet med utvecklingen av unionens infrastrukturbehov och målen för minskade koldioxidutsläpp. Dessutom kommer den regionala gruppen nu att beakta framstegen i genomförandet av projektet, tillsammans med bevis på öppenhet och rapporteringsskyldigheter i urvalsprocessen för projekt av gemensamt intresse. De nya bestämmelserna i kapitlen II och IV syftar till att förbättra infrastrukturplaneringen för integrering av energisystem. I detta syfte stärker den reviderade TEN-E-förordningen styrningen av den unionsomfattande tioårsplanen för nätutveckling, som utgör grunden för identifieringen av projekt av gemensamt intresse inom el- och gaskategorierna. Även om Entso och systemansvariga för överföringssystem har en viktig roll att spela i processen finns det ett behov av mer granskning för att öka förtroendet för processen, särskilt när det gäller att fastställa framtidsscenarier, identifiera långsiktiga luckor och flaskhalsar i infrastrukturen och bedöma enskilda projekt. På grund av behovet av oberoende validering kommer därför byrån och kommissionen att få en viktigare roll i processen. Bestämmelser i kapitel III syftar till att korta ner tillståndsförfaranden för projekt av gemensamt intresse för att undvika förseningar i projekt som underlättar energiomställningen. Den reviderade TEN-E-förordningen fastställer att de behöriga myndigheterna måste samordna och hitta synergier med grannländerna när de utarbetar sin handbok för förfaranden, undvika ytterligare krav eller lagändringar under processen för tillståndsgivning och visa flexibilitet vid tillämpningen av tillståndsstadierna, beroende på infrastrukturkategori, för att påskynda eller förkorta den totala tillståndsperioden. Genom den reviderade TEN-E-förordningen införs ”en enda kontaktpunkt för havsbaserade projekt” för att förenkla och påskynda processen för tillståndsgivning för havsbaserade nät för förnybar energi, och den ska fungera som en databas för befintliga studier och planer avseende havsområdet, i syfte att underlätta processen för tillståndsgivning för enskilda projekt av gemensamt intresse, och för att utfärda övergripande beslut för sådana projekt. För att undvika att flera samråd krävs i ett tidigt skede bör förhandssamrådet vara frivilligt, om det redan omfattas av nationella bestämmelser enligt samma eller högre standarder som i den nuvarande TEN-E-förordningen. Enligt den reviderade TEN-E-förordningen måste medlemsstaterna se till att påskyndade förfaranden för rättstvister är tillämpliga på projekt av gemensamt intresse enligt nationell lagstiftning (om sådan finns). De nya bestämmelserna stärker också öppenhetsskyldigheten för de projektansvariga, i egenskap av ägare till informationen om genomförandet av projekt av gemensamt intresse, att offentliggöra och uppdatera särskilda webbsidor på alla språk i de medlemsstater som passeras eller påverkas av projekt av gemensamt intresse. Dessutom är den projektansvarige skyldig att ta hänsyn till de åsikter som uttryckts i de offentliga samråden och visa hur detta har gjorts. Den projektansvarige ska på sin webbplats offentliggöra en rapport som visar hur synpunkterna från de offentliga samråden har beaktats genom att visa vilka ändringar som gjorts i projektets geografiska plats, sträckning och utformning eller genom att motivera varför sådana synpunkter inte har beaktats. Bestämmelserna i kapitel V stöder behovet av att utveckla det nät som behövs för den betydande förväntade expansionen av el som produceras från förnybara energikällor och överförs via havsbaserade nät. TEN-E-förordningen kommer att säkerställa en samordnad långsiktig planering och utveckling av havs- och landbaserade elnät och därmed röra sig bort från en strategi som baseras på enstaka projekt, samtidigt som miljö- och klimatpåverkan minimeras. För att se till att verktygen för kostnadsdelning och rättsliga incitament används på lämpligt sätt, revideras i kapitel VI befintliga bestämmelser för att öka tydligheten och öppenheten i kostnadsfördelningen över gränserna och påskynda investeringar i gränsöverskridande infrastruktur. I TEN-E-förordningen föreskrivs därför en skyldighet att fullt ut inkludera investeringskostnader i tarifferna, följt av en bedömning av överkomligheten för konsumenterna. För särskilda projekt som sannolikt medför högre risker, såsom innovativ överföringsteknik för el som möjliggör storskalig integrering av förnybar energi, distribuerade energiresurser eller efterfrågeflexibilitet i sammanlänkade nät, samt projekt för energiteknik och digitalisering, eller projekt med höga driftskostnader, bör regelverket ge proportionella och lämpliga incitament för investeringar. Genom de nya bestämmelserna i kapitel VII uppdateras projektens berättigande till ekonomiskt stöd från unionen för de nya infrastrukturkategorierna. Även om projekt av ömsesidigt intresse kommer att vara berättigade till ekonomiskt stöd från unionen, kommer endast investeringar som är belägna på unionens territorium att vara berättigade till ekonomiskt stöd från unionen från Fonden för ett sammanlänkat Europa, i form av bidrag för bygg- och anläggningsarbeten på särskilda villkor.



2020/0360 (COD) Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om riktlinjer för transeuropeisk energiinfrastruktur och om upphävande av förordning (EU) nr 347/2013 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 172, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)I sitt meddelande av den 11 december 2019 med namnet ”Den europeiska gröna given”, har kommissionen fastställt en ny tillväxtstrategi som ska ställa om EU till ett rättvist och välmående samhälle med en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi där det 2050 inte längre förekommer några nettoutsläpp av växthusgaser och där den ekonomiska tillväxten har frikopplats från resursförbrukningen. Kommissionens meddelande om klimatmålsplanen med förslag om att höja ambitionsnivån så att utsläppen av växthusgaser minskar med åtminstone 55 % fram till 2030 – en ambition som godkändes av Europeiska rådet den 11 december 2020 – och dess underliggande konsekvensbedömning bekräftar att framtidens energimix kommer att skilja sig mycket från dagens energimix och understryker behovet av att se över och vid behov revidera energilagstiftningen. De nuvarande investeringarna i energiinfrastruktur är klart otillräckliga för omvandlingen, och för att bygga framtidens energiinfrastruktur. Detta innebär också att infrastruktur måste finnas på plats för att stödja den europeiska energiomställningen, inbegripet snabb elektrifiering, ökning av produktionen av förnybar el, ökad användning av förnybara och koldioxidsnåla gaser, integrering av energisystem och ökad användning av innovativa lösningar. (2)Efter kommissionens förslag som en del av paketet Ren energi för alla i EU nåddes en överenskommelse om ett bindande mål på unionsnivå för förnybar energi 2030 på minst 32 % av den slutliga energianvändningen och ett överordnat mål på unionsnivå för energieffektivitet på minst 32,5 %. (3)I Parisavtalet om klimatförändringar från 2015 efter den 21:a partskonferensen för Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (nedan kallat Parisavtalet) fastställs ett långsiktigt mål att hålla den globala temperaturökningen väl under 2 °C jämfört med förindustriell nivå och att fortsätta ansträngningarna för att hålla den på 1,5 °C jämfört med förindustriell nivå, och betonas vikten av att anpassa sig till klimatförändringarnas negativa effekter och att styra finansieringsflödena mot låga växthusgasutsläpp och en klimatresilient utveckling. Den 12 december 2019 godkände Europeiska rådet målet att uppnå en klimatneutral Europeisk union 2050 i linje med Parisavtalets mål. (4)I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 347/2013, dvs. den nuvarande TEN-E-förordningen, fastställs regler för snabb utveckling av och driftskompatibilitet för transeuropeiska energinät för att uppnå de energipolitiska målen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt om att säkra en fungerande inre energimarknad, försörjningstrygghet och konkurrenskraftiga energimarknader i unionen, främja energieffektivitet och energibesparingar och utveckla nya och förnybara energiformer samt främja sammanlänkning av energinät. Genom förordning (EU) nr 347/2013 inrättas en ram för medlemsstaternas och relevanta intressenters samarbete i en regional miljö för att utveckla mer sammankopplade energinät i syfte att koppla samman regioner som för närvarande är isolerade från de europeiska energimarknaderna, stärka befintliga gränsöverskridande sammanlänkningar och bidra till att integrera förnybar energi. Med sikte mot dessa mål bidrar förordning (EU) nr 347/2013 till en smart och hållbar tillväxt för alla och medför fördelar för hela unionen när det gäller konkurrenskraft samt ekonomisk, social och territoriell sammanhållning. (5)Utvärderingen av förordning (EU) nr 347/2013 har tydligt visat att regelverket på ett effektivt sätt har förbättrat integrationen av medlemsstaternas nät, stimulerat energihandeln och därmed bidragit till unionens konkurrenskraft. Projekt av gemensamt intresse för el och gas har i hög grad bidragit till försörjningstryggheten. När det gäller gas är infrastrukturen nu väl sammankopplad och försörjningsresiliensen har förbättrats avsevärt sedan 2013. Regionalt samarbete i regionala grupper och genom gränsöverskridande kostnadsfördelning är en viktig faktor för projektgenomförandet. I många fall ledde dock inte den gränsöverskridande kostnadsfördelningen till att projektets finansieringsunderskott minskade som planerat. De flesta tillståndsförfarandena har förkortats, men i vissa fall är processen fortfarande lång. Det finansiella stödet från Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE) har varit en viktig faktor, eftersom bidrag till studier har hjälpt projekt att minska riskerna i ett tidigt utvecklingsskede, medan bidrag till bygg- och anläggningsarbeten har stött projekt för att ta itu med de största flaskhalsarna som inte kunde åtgärda i tillräcklig utsträckning genom marknadsfinansiering. (6)TEN-E-politiken är ett centralt instrument i utvecklingen av en inre energimarknad och nödvändig för att uppnå målen i den europeiska gröna given. För att uppnå klimatneutralitet senast 2050 och kraftigare minskning av växthusgasutsläpp fram till 2030 kommer Europa att behöva ett mer integrerat energisystem som förlitar sig på högre nivåer av elektrifiering baserat på förnybara energikällor och minskade koldioxidutsläpp i gassektorn. TEN-E-politiken kan säkerställa att utvecklingen av unionens energiinfrastruktur stöder den nödvändiga energiomställningen till klimatneutralitet i linje med principen om energieffektivitet först. (7)Även om målen i förordning (EU) nr 347/2013 i stort sett fortfarande är giltiga, återspeglar den nuvarande TEN-E-ramen ännu inte fullt ut de förväntade förändringar av energisystemet som kommer att bli följden av den nya politiska situationen och i synnerhet de uppgraderade målen för 2030 och klimatneutralitetsmålet för 2050 inom ramen för den europeiska gröna given. Utöver den nya politiska situationen och de nya politiska målen har den tekniska utvecklingen gått snabbt under det senaste årtiondet. Denna utveckling bör beaktas i de infrastrukturkategorier som omfattas av denna förordning, urvalskriterierna för projekt av gemensamt intresse samt de prioriterade korridorerna och temaområdena. (8)Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/944 och 2009/73/EG föreskriver en inre energimarknad. Även om det har gjorts mycket stora framsteg när det gäller fullbordandet av den inre energimarknaden finns det fortfarande utrymme för förbättringar genom ett bättre utnyttjande av befintlig energiinfrastruktur, integrering av de ökande mängderna förnybar energi och systemintegrering. (9)Unionens energiinfrastruktur bör uppgraderas för att förebygga tekniska fel och för att öka resiliensen mot sådana fel, naturliga eller av människan orsakade katastrofer, negativa konsekvenser av klimatförändringar och hot mot infrastrukturens säkerhet, särskilt när det gäller europeisk kritisk infrastruktur enligt rådets direktiv 2008/114/EG. (10)Unionens energiinfrastruktur bör vara resilient mot de oundvikliga effekter som klimatförändringarna beräknas skapa i Europa trots begränsningsinsatserna. Att stärka insatserna för klimatanpassning, uppbyggnad av resiliens, katastrofförebyggande och beredskap är således mycket viktigt.

(11)Försörjningstryggheten, som är en av de viktigaste drivkrafterna bakom förordning (EU) nr 347/2013, har förbättrats avsevärt genom projekt av gemensamt intresse. Dessutom förväntar sig kommissionen i sin konsekvensbedömning av klimatmålen att förbrukningen av naturgas ska minska kraftigt, eftersom en fortsatt oförändrad förbrukning inte är förenlig med koldioxidneutralitet. Å andra sidan kommer förbrukningen av biogas, förnybar och koldioxidsnål vätgas och syntetiska gasformiga bränslen att öka avsevärt fram till 2050. Därför behöver naturgasinfrastrukturen inte längre stöd genom TEN-E-politiken. Planeringen av energiinfrastrukturen bör återspegla detta föränderliga gaslandskap. (12)Vikten av att använda smarta elnät för att uppnå unionens energipolitiska mål har bekräftats i kommissionens meddelande om integrering av energisystem. Kriterierna för denna kategori bör omfatta teknisk utveckling när det gäller innovation och digitala aspekter. Dessutom bör de projektansvarigas roll klargöras. Med tanke på den förväntade betydande ökningen av efterfrågan på energi från transportsektorn, särskilt för elfordon längs motorvägar och i stadsområden, bör teknik för smarta nät också bidra till att förbättra energinätsrelaterat stöd för gränsöverskridande laddning med hög kapacitet för att stödja utfasningen av fossila bränslen i transportsektorn. (13)I kommissionens meddelande om integrering av energisystem understryks behovet av integrerad planering av energiinfrastruktur för energibärare, infrastrukturer och förbrukningssektorer. En sådan systemintegration har som utgångspunkt att principen om energieffektivitet först tillämpas och bygger på ett helhetsperspektiv som sträcker sig bortom enskilda sektorer. Den tar också upp behoven i sektorer där det är svårt att minska koldioxidutsläppen, såsom delar av industrin eller vissa transportsätt där direkt elektrifiering för närvarande är tekniskt eller ekonomiskt krävande. Sådana investeringar omfattar vätgas och elektrolysanläggningar, som närmar sig kommersiell storskalig utbyggnad. I kommissionens vätgasstrategi prioriteras produktion av vätgas från förnybar el, som är den renaste lösningen och mest förenlig med EU:s klimatneutralitetsmål. Under en övergångsfas behövs det dock andra former av koldioxidsnål vätgas för att snabbare ersätta befintlig vätgas och snabbt få fart på en ekonomi med stordriftsfördelar. (14)I kommissionens vätgasstrategi drogs dessutom slutsatsen att för den nödvändiga utbyggnaden av vätgas är ett storskaligt infrastrukturnät ett viktigt inslag som endast unionen och den inre marknaden kan erbjuda. Det finns för närvarande mycket begränsad infrastruktur som är särskild avsedd för transport och handel med vätgas över gränserna. En sådan infrastruktur bör bestå av en betydande andel tillgångar för naturgas som konverterats och kompletterats med nya tillgångar som är särskilt avsedda för vätgas. I vätgasstrategin fastställs dessutom ett strategiskt mål om att öka den installerade elektrolyskapaciteten till 40 GW fram till 2030 för att öka produktionen av förnybar vätgas och underlätta utfasningen av fossila bränslen i sektorer som är beroende av sådana bränslen, såsom industrin eller transportsektorn. Därför bör TEN-E-politiken omfatta ny och anpassad infrastruktur för överföring och lagring av vätgas samt elektrolysanläggningar. Infrastruktur för överföring och lagring av vätgas bör också ingå i den unionsomfattande tioårsplanen för nätutveckling för att möjliggöra en övergripande och konsekvent bedömning av dess kostnader och nytta för energisystemet, inbegripet dess bidrag till sektorsintegration och utfasning av fossila bränslen, i syfte att skapa ett stomnät för vätgas i unionen. (15)Dessutom bör en ny infrastrukturkategori skapas för smarta gasnät för att stödja investeringar som integrerar förnybara och koldioxidsnåla gaser såsom biogas, biometan och vätgas i nätet och med hjälp av innovativ digital teknik bidrar till regleringen av ett mer komplext system. (16)Enligt förordning (EU) nr 347/2013 ska ett kandidatprojekt av gemensamt intresse bevisa att det ger ett betydande bidrag till minst ett kriterium från en uppsättning kriterier i processen för utarbetande av unionsförteckningen, som kan, men inte behöver, inbegripa hållbarhet. Detta krav, i linje med de särskilda behoven på den inre energimarknaden vid den tidpunkten, gjorde det möjligt att utveckla projekt av gemensamt intresse som endast avsåg risker som rörde försörjningstryggheten, även om de inte visade några fördelar i fråga om hållbarhet. Med tanke på utvecklingen av unionens infrastrukturbehov och målen för minskade koldioxidutsläpp, slutsatserna från Europeiska rådets möte i juli 2020, enligt vilka ”unionens utgifter bör vara förenliga med målen i Parisavtalet”, och principen om att ”inte orsaka skada” i den europeiska gröna given, bör dock hållbarhet i form av integrering av förnybara energikällor i nätet eller minskning av växthusgasutsläpp, i den mån det är relevant, bedömas för att säkerställa att TEN-E-politiken är förenlig med unionens energi- och klimatpolitiska mål. Hållbarheten hos transportnät för koldioxid tas upp i och med att deras syfte är att transportera koldioxid. (17)Unionen bör underlätta infrastrukturprojekt som kopplar samman unionens energinät med nät i tredjeländer som är till ömsesidig nytta och nödvändiga för energiomställningen och uppnåendet av klimatmålen, och som också uppfyller de särskilda kriterierna för relevanta infrastrukturkategorier enligt denna förordning, särskilt med grannskapsländer och länder med vilka unionen har etablerat särskilt energisamarbete. Därför bör tillämpningsområdet för denna förordning omfatta projekt av ömsesidigt intresse om de är hållbara och kan påvisa betydande socioekonomiska fördelar för minst två medlemsstater och minst ett tredjeland. Sådana projekt skulle berättigas att tas upp i unionsförteckningen på villkor om tillnärmning av lagstiftningen med unionen och efter att ha visat att de bidrar till unionens övergripande energi- och klimatmål när det gäller försörjningstrygghet och utfasning av fossila bränslen. En sådan anpassning eller konvergens av lagstiftningen bör förutsättas för de avtalsslutande parterna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller energigemenskapen. Dessutom bör det tredjeland med vilket unionen samarbetar i utvecklingen av projekt av ömsesidigt intresse underlätta en liknande tidsplan för påskyndat genomförande och andra politiska stödåtgärder i enlighet med denna förordning. I denna förordning bör därför projekt av ömsesidigt intresse betraktas på samma sätt som projekt av gemensamt intresse, och alla bestämmelser som rör projekt av gemensamt intresse bör, om inte annat anges, även gälla projekt av ömsesidigt intresse. (18)För att uppnå unionens klimat- och energimål för 2030 och 2050 och klimatneutralitetsmålet måste Europa dessutom avsevärt öka produktionen av förnybar el. De befintliga infrastrukturkategorierna för överföring och lagring av el är avgörande för integreringen av den avsevärda ökningen av produktionen av förnybar el i kraftnätet. Detta kräver dessutom ökade investeringar i havsbaserad förnybar energi. Man bör också samordna den långsiktiga planeringen och utvecklingen av havs- och landbaserade elnät. I synnerhet bör planeringen av havsbaserad infrastruktur röra sig bort från en strategi för enskilda projekt till en samordnad övergripande strategi som säkerställer en hållbar utveckling av integrerade havsbaserade nät som är anpassad till potentialen för havsbaserad förnybar energi i varje havsområde, miljöskydd och annan användning av havet. (19)Berörda medlemsstater bör kunna bedöma nyttan och kostnaderna för havsbaserad näten för förnybar energi i de olika havsområdena och göra en preliminär kostnadsdelningsanalys per havsområde för att stödja gemensamma politiska åtaganden för utveckling av havsbaserad förnybar energi i respektive havsområde. Kommissionen bör därför utarbeta enhetliga principer för en kostnads-nyttometod och en kostnadsfördelningsmetod för de integrerade utvecklingsplanerna för havsbaserade nät, vilket bör göra det möjligt för medlemsstaterna att göra en tillräckligt bra bedömning. (20)Den unionsomfattande processen för tioårsplaner för nätutveckling som grund för identifiering av projekt av gemensamt intresse inom kategorierna el och gas har visat sig vara effektiv. Det europeiska nätverket av systemansvariga för överföringssystemen för el och gas (Entso) och systemansvariga för överföringssystem spelar en viktig roll i processen, men det krävs mer granskning, särskilt när det gäller att fastställa framtidsscenarier, identifiera långsiktiga luckor och flaskhalsar i infrastrukturen och bedöma enskilda projekt, för att öka förtroendet för processen. På grund av behovet av oberoende validering bör byrån och kommissionen därför få en större roll i processen, bland annat i processen för att ta fram den unionsomfattande tioårsplanen för nätutveckling i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/943 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2009. (21)Det är viktigt att säkerställa att endast infrastrukturprojekt för vilka det inte finns några rimliga alternativa lösningar kan få status som projekt av gemensamt intresse. För detta ändamål kommer identifieringen av luckor i infrastrukturen att följa principen om att sätta energieffektivitet främst och i första hand överväga alla relevanta icke-infrastrukturrelaterade lösningar för att åtgärda de identifierade luckorna. Dessutom bör projektansvariga under projektgenomförandet rapportera om efterlevnaden av miljölagstiftningen och visa att projekten inte orsakar någon betydande miljöskada i enlighet med artikel 17 i förordning (EG) nr 2020/852. För befintliga projekt av gemensamt intresse som har nått tillräcklig mognad kommer detta att beaktas vid de regionala gruppernas projekturval för nästa unionsförteckning. (22)För att säkerställa spännings- och frekvensstabilitet bör särskild uppmärksamhet ägnas åt stabiliteten i det europeiska elnätet under föränderliga förhållanden, särskilt med tanke på den ökande andelen förnybar el. (23)Efter nära samråd med alla medlemsstater och intressenter har kommissionen identifierat 13 strategiska transeuropeiska prioriteringar för energiinfrastruktur som är avgörande för att nå unionens energi- och klimatpolitiska mål för 2030 och 2050. Dessa prioriteringar omfattar olika geografiska regioner eller tematiska områden i fråga om överföring och lagring av el, havsbaserade nät för förnybar energi, överföring och lagring av vätgas, elektrolysanläggningar, smarta gasnät, smarta elnät och koldioxidtransport. (24)Projekt av gemensamt intresse bör stämma överens med gemensamma, transparenta och objektiva kriterier med beaktande av deras bidrag till de energipolitiska målen. För att kunna tas upp i unionsförteckningarna bör el- och vätgasprojekt ingå i den senast tillgängliga unionsomfattande tioårsplanen för nätutveckling. Eftersom vätgasinfrastruktur för närvarande inte ingår i den unionsomfattande tioårsplanen för nätutveckling bör detta krav tillämpas för vätgasprojekt först från och med den 1 januari 2024, för den andra unionsförteckningen som upprättas i enlighet med denna förordning. (25)Regionala grupper bör inrättas, med uppgift att föreslå och se över projekt av gemensamt intresse, så att det fastställs regionala förteckningar över projekt av gemensamt intresse. För att skapa bred samsyn bör de regionala grupperna sörja för ett nära samarbete mellan medlemsstater, nationella tillsynsmyndigheter, projektansvariga och berörda intressenter. Inom ramen för det samarbetet bör de nationella tillsynsmyndigheterna där det är nödvändigt bistå de regionala grupperna med rådgivning, bland annat om huruvida de föreslagna projekten kan genomföras ur lagstiftningssynvinkel och om den tidtabell som föreslagits för tillsynsmyndigheternas godkännande kan förväntas hålla. (26)En ny unionsförteckning över projekt av gemensamt intresse (nedan kallad unionsförteckningen) bör upprättas vartannat år. Projekt av gemensamt intresse som slutförts eller som inte längre uppfyller de relevanta kriterier och krav som fastställts i denna förordning bör inte finnas med i nästa unionsförteckning. Befintliga projekt av gemensamt intresse som ska uppföras i nästa unionsförteckning bör därför omfattas av samma urvalsprocess för upprättandet av regionala förteckningar och för upprättandet av unionens förteckning som tillämpas på föreslagna projekt. Den administrativa bördan bör dock minskas så mycket som möjligt, till exempel genom att man i möjligaste mån använder tidigare inlämnad information och genom att man tar hänsyn till de projektansvarigas årliga rapporter. I detta syfte bör befintliga projekt av gemensamt intresse som har gjort betydande framsteg gynnas genom en förenklad process när den unionsomfattande tioårsplanen för nätutveckling utarbetas. (27)Projekt av gemensamt intresse bör genomföras så fort som möjligt samt övervakas och utvärderas noga, samtidigt som den administrativa bördan för de projektansvariga bör minimeras. Kommissionen bör utse europeiska samordnare för projekt med särskilda svårigheter. Framstegen i genomförandet av de specifika projekten och fullgörandet av skyldigheterna enligt denna förordning bör beaktas i urvalsprocessen för efterföljande unionsförteckningar. (28)Processen för tillståndsgivning bör varken leda till att den administrativa bördan blir oproportionerligt stor i förhållande till projektets omfattning eller komplexitet, eller skapa hinder för utveckling av transeuropeiska energinät och för marknadstillträde. (29)Planering och genomförande av unionsprojekt av gemensamt intresse på områdena infrastruktur för energi, transport och telekommunikation bör samordnas för att skapa synergieffekter när detta är görbart, med beaktande av faktorer som ekonomi, teknik, miljö, klimat och fysisk planering, och det bör ske med vederbörlig hänsyn till relevanta säkerhetsaspekter. Under planeringen av de olika transeuropeiska näten bör det vara möjligt att prioritera integreringen av transport-, kommunikations- och energinät, för att säkerställa att så lite mark som möjligt tas i anspråk, samtidigt som det säkerställs, när så är möjligt, att befintliga eller övergivna sträckningar tas i bruk på nytt, för att på så sätt minimera eventuella negativa konsekvenser för samhälle, ekonomi, miljö, klimat och ekonomi. (30)Projekt av gemensamt intresse bör ges prioritetsstatus på nationell nivå för att säkerställa snabb administrativ behandling, och de behöriga myndigheterna bör betrakta dem som projekt i allmänhetens intresse. Av tvingande hänsyn till allmänintresset bör projekt som har en negativ inverkan på miljön godkännas om samtliga villkor i rådets direktiv 92/43/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG är uppfyllda.

(31)Projekt av gemensamt intresse bör också ges ”prioritetsstatus” på nationell nivå för att säkerställa snabb behandling i alla rättsliga förfaranden och tvistlösningsförfaranden som rör dessa projekt. (32)För att minska komplexiteten, öka effektiviteten och insynen och bidra till att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna bör det finnas en eller flera behöriga myndigheter som integrerar eller samordnar alla processer för tillståndsgivning (nedan kallade en enda kontaktpunkt). (33)För att förenkla och påskynda processen för tillståndsgivning för havsbaserade nät för förnybar energi bör medlemsstaterna runt ett visst havsområde inrätta en enda kontaktpunkt för havsbaserade projekt i havsområdet, med tanke på regionala särdrag och geografi, för att underlätta och samordna processen för tillståndsgivning för sådana projekt. Dessutom bör inrättandet av en enda kontaktpunkt för havsbaserade nät för förnybar energi i ett visst havsområde minska komplexiteten, öka effektiviteten och påskynda processen för tillståndsgivning för överföringstillgångar till havs som ofta berörs av många länders jurisdiktioner. (34)Trots att det finns etablerade standarder för att säkerställa allmänhetens medverkan i beslutsprocesser på miljöområdet som tillämpas fullt ut på projekt av gemensamt intresse, krävs det ändå ytterligare åtgärder enligt denna förordning för att säkerställa högsta möjliga standarder för insyn och allmänhetens medverkan i alla frågor som är av betydelse för tillståndsgivning för projekt av gemensamt intresse. Det förhandssamråd som föregår tillståndsförfarandet bör, om det redan omfattas av nationella bestämmelser enligt samma eller högre standarder som i denna förordning, bli frivilligt och undvika dubblering av rättsliga krav. (35)Ett korrekt och samordnat genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU och 2001/42/EG och, i tillämpliga fall, av konventionen om tillgång till information, allmänhetens medverkan i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor, som undertecknades i Århus den 25 juni 1998 (nedan kallad Århuskonventionen) och av Esbokonventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang (nedan kallad Esbokonventionen) bör säkerställa att huvudprinciperna för bedömning av miljökonsekvenser harmoniseras, även i ett gränsöverskridande sammanhang. Kommissionen har utfärdat riktlinjer för att stödja medlemsstaterna i deras arbete med att fastställa lämpliga lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder för att förfarandena för miljökonsekvensbedömningar för energiinfrastruktur ska bli effektivare samt för att de förfaranden för miljökonsekvensbedömningar som krävs enligt unionsrätten för projekt av gemensamt intresse ska tillämpas konsekvent. Medlemsstaterna bör samordna sina bedömningar av projekt av gemensamt intresse och föreskriva gemensamma bedömningar när så är möjligt. Medlemsstaterna bör uppmuntras till utbyte av bästa praxis och administrativ kapacitetsuppbyggnad i processerna för tillståndsgivning. (36)Det är viktigt att processen för tillståndsgivning förenklas och förbättras, samtidigt som man i möjligaste mån och med vederbörligt beaktande av subsidiaritetsprincipen respekterar de nationella befogenheter och förfaranden för uppförande av ny infrastruktur. Med tanke på det brådskande behovet av att utveckla energiinfrastruktur bör den förenklade processen för tillståndsgivning innefatta en tydlig tidsfrist för de respektive myndigheternas beslut om uppförande av projektet. Tidsfristen bör uppmuntra till större effektivitet vid fastställandet och handläggningen av förfarandena, och bör under inga omständigheter äventyra de höga standarderna för miljöskydd i linje med miljölagstiftningen och för allmänhetens medverkan. I denna förordning bör det fastställas maximala tidsfrister, men medlemsstaterna kan emellertid sträva efter att uppnå kortare tidsfrister där så är möjligt, och i synnerhet när det gäller projekt som smarta nät, som kanske inte kräver samma komplicerade processer för tillståndsgivning som projekt för överföringsinfrastruktur. De behöriga myndigheterna bör ansvara för att tidsfristerna iakttas. (37)I lämpliga fall kan medlemsstaterna låta det övergripande beslutet innefatta beslut som fattats i samband med dels förhandlingar med enskilda markägare för att bereda tillträde, ge äganderätt eller besittningsrätt till mark, dels fysisk planering där det i stora drag fastställs hur marken i en bestämd region ska användas, bland annat för vägar, järnvägar, byggnader och naturskyddsområden, förutsatt att planeringen inte görs endast för det planerade projektet och beviljande av drifttillstånd. I samband med processen för tillståndsgivning kan ett projekt av gemensamt intresse omfatta tillhörande infrastruktur i den utsträckning den ofrånkomligen behövs för att projektet ska kunna anläggas eller fungera. Denna förordning, särskilt bestämmelserna om tillståndsgivning, allmänhetens medverkan och genomförande av projekt av gemensamt intresse, bör tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av internationell rätt och unionsrätten, exempelvis bestämmelser om skydd av miljön och människors hälsa och bestämmelser som antagits inom ramen för den gemensamma fiskeri- och havspolitiken, särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/89/EU. (38)Kostnaderna för att utveckla, anlägga, driva och underhålla projekt av gemensamt intresse bör överlag bäras helt och hållet av dem som använder infrastrukturen. Projekt av gemensamt intresse bör vara berättigade till gränsöverskridande kostnadsfördelning om en bedömning av efterfrågan på marknaden eller av de förväntade effekterna på tarifferna visar att kostnaderna inte kan förväntas bli täckta av de tariffer som betalas av infrastrukturanvändarna. (39)Diskussionen om lämplig kostnadsfördelning bör grundas på en analys av kostnaderna och nyttan med ett infrastrukturprojekt som genomförs på grundval av en harmoniserad metod för analys av hela energisystemet, med användning av samma scenario som användes vid den tidpunkt då projektet togs upp i unionsförteckningen över projekt av gemensamt intresse, inom ramen för de unionsomfattande tioårsplaner för nätutveckling som utarbetats av de europeiska nätverken av systemansvariga för överföringssystem i enlighet med förordningarna (EU) 2019/943 och (EG) nr 715/2009, och som granskats av byrån. I denna analys kan hänsyn tas till indikatorer och motsvarande referensvärden för jämförelsen av investeringskostnaderna per enhet. (40)På en alltmer integrerad inre energimarknad är tydliga och transparenta regler för gränsöverskridande kostnadsfördelning nödvändiga för att påskynda investeringar i gränsöverskridande infrastruktur. Det är viktigt att säkerställa en stabil finansieringsram för utvecklingen av projekt av gemensamt intresse samtidigt som behovet av ekonomiskt stöd minimeras. När de nationella tillsynsmyndigheterna beslutar om gränsöverskridande kostnadsfördelning bör de fördela investeringskostnaderna över gränserna i sin helhet och inkludera dem i de nationella tarifferna, och därefter avgöra om deras inverkan på nationella tariffer skulle kunna utgöra en oproportionerlig börda för konsumenterna. De nationella tillsynsmyndigheterna bör förebygga risken för att dubbelt stöd betalas ut till projekt, genom att beakta de faktiska eller uppskattade avgifterna och intäkterna. Dessa avgifter och intäkter bör endast beaktas i den mån de avser projekten och är utformade för att täcka de berörda kostnaderna. (41)Gällande lagstiftning för den inre energimarknaden föreskriver att tariffer för tillträde till nät ger lämpliga incitament för investeringar. Flera typer av projekt av gemensamt intresse kommer dock sannolikt att medföra externa effekter som eventuellt inte kan fångas upp och beaktas fullt ut i det ordinarie tariffsystemet. Vid tillämpning av lagstiftningen för den inre energimarknaden bör de nationella tillsynsmyndigheterna säkerställa en stabil och förutsägbar lagstiftnings- och finansieringsram, med incitament för projekt av gemensamt intresse, även incitament på längre sikt, som står i proportion till det specifika projektets risknivå. Detta bör särskilt gälla gränsöverskridande projekt, innovativ överföringsteknik för el som möjliggör storskalig integrering av förnybar energi, distribuerade energiresurser eller efterfrågeflexibilitet i sammanlänkade nät samt energiteknik- och digitaliseringsprojekt som sannolikt medför större risker än liknande projekt inom en medlemsstat, eller utlovar större fördelar för unionen. Dessutom bör projekt med höga driftsutgifter också ha tillgång till lämpliga incitament för investeringar. I synnerhet är det sannolikt att havsbaserade nät för förnybar energi, som både utgör elsammanlänkningar och ansluter projekt för havsbaserad produktion av förnybar energi, medför större risker än jämförbara infrastrukturprojekt på land, på grund av deras inneboende koppling till produktionstillgångar, vilket medför rättsliga risker, finansieringsrisker avseende t.ex. behovet av föregripande investeringar, marknadsrisker och risker i samband med användningen av ny innovativ teknik. (42)Denna förordning bör endast tillämpas på beviljande av tillstånd för projekt av gemensamt intresse, allmänhetens medverkan i projekten och deras rättsliga behandling. Medlemsstaterna kan dock anta nationella bestämmelser för att tillämpa samma eller liknande regler på andra projekt som inte har status som projekt av gemensamt intresse inom tillämpningsområdet för denna förordning. Beträffande rättsliga incitament kan medlemsstaterna anta nationella bestämmelser om att tillämpa samma eller liknande regler på projekt av gemensamt intresse som omfattas av kategorin ellagring. (43)Medlemsstater som för närvarande inte tillmäter energiinfrastrukturprojekt största möjliga nationella betydelse när det gäller processen för tillståndsgivning bör uppmuntras att överväga att införa detta, särskilt om en utvärdering visar att detta skulle leda till en snabbare process för tillståndsgivning. (44)Medlemsstater som för närvarande inte har några påskyndade eller brådskande rättsliga förfaranden som är tillämpliga på energiinfrastrukturprojekt bör uppmuntras att överväga att införa sådana förfaranden, särskilt om en utvärdering visar att detta skulle leda till ett snabbare genomförande av sådana projekt. (45)Förordning (EU) nr 347/2013 har visat på mervärdet av att mobilisera privat finansiering genom betydande ekonomiskt stöd från unionen för att möjliggöra genomförandet av projekt av europeisk betydelse. Mot bakgrund av den ekonomiska och finansiella situationen och budgetrestriktionerna bör riktat stöd genom både bidrag och finansieringsinstrument fortsätta i enlighet med den fleråriga budgetramen för att locka nya investerare till de prioriterade korridorerna och områdena för energiinfrastruktur, samtidigt som bidraget från unionens budget hålls så lågt som möjligt. (46)Projekt av gemensamt intresse bör vara berättigade till ekonomiskt stöd från unionen för studier och, på vissa villkor, för bygg- och anläggningsarbeten i enlighet med förordning (EU)... [om Fonden för ett sammanlänkat Europa enligt förslaget i COM (2018) 438] i form av bidrag eller i form av innovativa finansieringsinstrument för att säkerställa att skräddarsytt stöd kan ges till de projekt av gemensamt intresse som inte är bärkraftiga enligt det befintliga regelverket och de befintliga marknadsvillkoren. Det är viktigt att all snedvridning av konkurrensen undviks, framför allt mellan projekt som bidrar till förverkligandet av en och samma prioriterade unionskorridor. Sådant ekonomiskt stöd bör säkerställa nödvändiga synergier med strukturfonderna, för att finansiera smarta distributionsnät för energi, och med unionens finansieringsmekanism för förnybar energi i enlighet med kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 2020/1294. Vid investeringar i projekt av gemensamt intresse bör en metod med tre etapper användas. För det första bör investeringar från marknaden prioriteras. För det andra, om inga investeringar kan uppbådas från marknaden, bör regleringslösningar undersökas, och vid behov bör gällande bestämmelser anpassas och det bör säkerställas att gällande bestämmelser tillämpas korrekt. För det tredje, om det inte räcker med de första två etapperna för att få fram nödvändiga investeringar i projekt av gemensamt intresse kan det bli aktuellt att bevilja finansiellt stöd från unionen, om projektet av gemensamt intresse uppfyller gällande kriterier för stödberättigande. Projekt av gemensamt intresse kan också vara stödberättigade inom ramen för InvestEU-programmet, som kompletterar finansieringen genom bidrag. (47)Bidrag för bygg- och anläggningsarbeten som rör projekt av ömsesidigt intresse bör endast vara tillgängliga för investeringar som är belägna på unionens territorium och endast om minst två medlemsstater, med tanke på projektets nytta, bidrar ekonomiskt på ett betydande sätt till dess investeringskostnader. (48)Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 715/2009, (EU) 2019/942 och (EU) 2019/943 samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG och (EU) 2019/944 bör därför ändras i enlighet med detta. (49)Förordning (EU) nr 347/2013 bör därför upphöra att gälla. (50)I syfte att säkerställa att sammansättningen av de prioriterade korridorerna och temaområdena på bästa sätt återspeglar utvecklingen av energiinfrastruktur och att antalet kandidatprojekt i varje grupp förblir lämpligt och rimligt för att möjliggöra en omfattande och grundlig bedömning, och för att säkerställa att unionsförteckningen över projekt av gemensamt intresse begränsas till projekt som bidrar mest till genomförandet av de strategiska prioriterade korridorerna och temaområdena för energiinfrastruktur, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen för

- att komplettera denna förordning genom att se över omfattningen och sammansättningen av de prioriterade korridorerna och temaområdena och anta nya förteckningar över prioriterade korridorer och temaområden, - att ändra bilagorna till denna förordning för att anta och se över unionens förteckning över projekt av gemensamt intresse, samtidigt som medlemsstaternas och tredjeländers rätt att godkänna projekt av gemensamt intresse eller projekt av ömsesidigt intresse som rör deras territorium respekteras. Med tanke på behovet av att säkerställa att målen i denna förordning uppnås bör det totala antalet projekt av gemensamt intresse, med tanke på det antal projekt som hittills finns med i unionsförteckningarna, förbli hanterbart och därför inte vara större än 220. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta dokument samtidigt, i rätt tid och på lämpligt sätt översänds till Europaparlamentet och rådet. När Europaparlamentet och rådet bedömer det vara nödvändigt får de skicka sina respektive experter till de möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter och till vilka medlemsstaternas experter inbjuds. Diskussionerna i de regionala grupperna är avgörande för att kommissionen ska kunna anta delegerade akter om upprättande av förteckningar över projekt av gemensamt intresse. I den mån det är möjligt och förenligt med ramen för denna förordning är det därför lämpligt att Europaparlamentet och rådet informeras om och kan skicka experter till de regionala gruppernas möten i enlighet med det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning från 2016. (51)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning när det gäller förfaranden för gränsöverskridande kostnadsfördelning och göra det möjligt för medlemsstaterna att bedöma fördelar och nytta för havsbaserade nät för förnybar energi i olika havsområden, även med tanke på marknads- och finansieringsarrangemangen för produktionsplatserna, såsom redan beviljat stöd, och genomföra en preliminär kostnadsdelningsanalys på för respektive havsområde, bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter i enlighet med artikel 291 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011. Det rådgivande förfarandet bör användas för antagande av dessa genomförandeakter. (52)Eftersom målen för denna förordning, nämligen utveckling av transeuropeiska energinät samt driftskompatibilitet mellan och anslutning till dem, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. KAPITEL I ALLMÄNNA BESTÄMMELSER Artikel 1 Innehåll 1. I denna förordning fastställs riktlinjer för en snabb utveckling av, och driftskompatibilitet för, de prioriterade korridorer och områden för transeuropeisk energiinfrastruktur som i bilaga I (nedan kallade prioriterade korridorer och områden för energiinfrastruktur) fastställs som bidragande till unionens klimat- och energimål för 2030 och till klimatneutralitetsmålet för 2050. 2. Syftet med denna förordning är framför allt att a) hantera identifieringen av sådana projekt av gemensamt intresse som är nödvändiga för att förverkliga prioriterade korridorer och områden och som omfattas av de energiinfrastrukturkategorier för el, smarta gasnät, vätgas, elektrolysanläggningar och koldioxid som anges i bilaga II (nedan kallade energiinfrastrukturkategorier), b) underlätta ett snabbt genomförande av projekt av gemensamt intresse genom att effektivisera, närmare samordna och påskynda processerna för tillståndsgivning och stärka allmänhetens medverkan, c) tillhandahålla regler och riktlinjer för gränsöverskridande kostnadsfördelning och riskrelaterade incitament för projekt av gemensamt intresse, d) fastställa villkoren för berättigande till finansiellt stöd från unionen för projekt av gemensamt intresse, e) beskriva hur projekt av ömsesidigt intresse ska identifieras. Artikel 2 Definitioner I denna förordning gäller följande definitioner, samt definitionerna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG, (EU) 2018/2001 och (EU) 2019/944 och i förordningarna (EG) nr 715/2009, (EU) 2019/942 och (EU) 2019/943:

(1)energiinfrastruktur: varje fysisk utrustning eller anläggning som omfattas av energiinfrastrukturkategorierna och som är belägen i unionen eller länkar samman unionen och ett eller flera tredjeländer. (2)övergripande beslut: det beslut eller den samling beslut av en eller flera myndigheter i en medlemsstat, med undantag för domstolar eller liknande organ, där det avgörs huruvida en projektansvarig får godkännande att bygga energiinfrastruktur för att förverkliga ett projekt av gemensamt intresse som är klart för byggstart, dvs. det finns möjlighet att inleda, eller upphandla och inleda, de nödvändiga bygg- och anläggningsarbetena, utan att detta påverkar något beslut som fattas inom ramen för ett administrativt överklagandeförfarande. (3)projekt: en eller flera kraftledningar, rörledningar, anläggningar, utrustningar eller installationer, som omfattas av energiinfrastrukturkategorierna. (4)projekt av gemensamt intresse: ett projekt som är nödvändigt för att förverkliga de prioriterade korridorer och områden för energiinfrastruktur som anges i bilaga I och som finns med i den unionsförteckning över projekt av gemensamt intresse som avses i artikel 3. (5)projekt av ömsesidigt intresse: ett projekt som stöds av unionen, i samarbete med tredjeländer. (6)flaskhals i energiinfrastrukturen: begränsningar för de fysiska flöd