[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 10.7.2008

KOM(2008) 443 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om bilaga XI till tjänsteföreskrifterna

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om bilaga XI till tjänsteföreskrifterna

1. INLEDNING

Bestämmelserna i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna ska enligt artikel 15.2 i samma bilaga ses över i slutet av det fjärde året räknat från den 1 juli 2004, särskilt mot bakgrund av deras budgetkonsekvenser. Kommissionen ska i detta syfte lägga fram en rapport till Europaparlamentet och rådet, eventuellt tillsammans med ett förslag om ändring av bilagan på grundval av artikel 283 i EG-fördraget.

Genom denna rapport genomförs ovannämnda bestämmelse. Rapporten inriktas på frågan om bilaga XI tjänar sitt syfte och om det behövs ändringar av bilagan för att säkerställa en smidig tillämpning av den s.k. metoden.

1.1. Metodens grundläggande mål och principer

Bestämmelserna för den nuvarande metoden för att anpassa löner och pensioner gäller från och med den 1 juli 2004 till och med den 31 december 2012 och återfinns i artiklarna 64, 65 och 65a i tjänsteföreskrifterna och i bilaga XI.

De viktigaste målen med metoden är

- en automatisk anpassning av lönerna[1] för att undvika att arbetet vid gemenskapens institutioner och organ störs av årliga förhandlingar och ett försämrat socialt klimat,

- transparenta, effektiva och förhållandevis tydliga bestämmelser för beslut om anpassning av lönerna för tjänstemän och övriga anställda vid alla EU-institutioner.

För att metoden ska fungera väl har följande principer fastställts:

- Köpkraften ska utvecklas parallellt med köpkraften för nationella tjänstemän i medlemsstaterna.

- Likvärdighet i köpkraft för tjänstemän på olika tjänstgöringsorter.

I denna rapport görs en analys av om den metod som fastställs i bilaga XI i tjänsteföreskrifterna följer principerna och uppnår de ovannämnda målen.

2. SÄRSKILDA INDIKATORER

Den särskilda indikatorn mäter ändringar i köpkraftsutvecklingen för tjänstemän i central statsförvaltning i medlemsstaterna.

2.1. Utvecklingen för den särskilda indikatorn för enskilda länder

Det finns inga fullständiga tidsserier för alla 27 medlemsstater (Bulgarien och Rumänien anslöt sig till EU 2007 och Estland har inte lämnat några uppgifter.) I tabell 1 sammanställs de tillgängliga uppgifterna för varje enskilt land för 2004–2007 tillsammans med ett enkelt aritmetiskt medelvärde för perioden. Nästa tabell visar samma uppgifter uttryckta som ett kumulativt index (2003=100).

2.2. Utvecklingen för den övergripande särskilda indikatorn enligt nuvarande definition

Enligt tjänsteföreskrifterna från maj 2004 ska beräkningen av den övergripande särskilda indikatorn bygga på ett urval av åtta referensländer i stället för uppgifter från alla EU-medlemsstater. De åtta länderna är Belgien, Tyskland, Frankrike, Spanien, Italien, Luxemburg, Nederländerna och Förenade kungariket. Detta urval byggde på att löneutvecklingen i de utvalda länderna antogs vara likartad med den i EU-15.

Före 2004 beräknades den övergripande särskilda indikatorn med hela EU som referens (dvs. EU-12 1987–1994 och EU-15 1995–2003).

Som ett resultat av utvidgningen 2007 och den senaste ekonomiska utvecklingen har urvalets procentuella andel av EU:s BNP minskat och denna utveckling kommer troligen att fortsätta under de kommande åren. I bilaga XI fastställs ett förenklat förfarande för rådet att efter förslag från kommissionen enligt artikel 65.3 i tjänsteföreskrifterna anta ett nytt urval. Ett sådant urval bör representera minst 75 % av Europeiska unionens BNP.

Årsdata och kumulativa data (per land)

I tabell 2 visas tidsserierna sedan 2004 för de åtta länderna och ett enkelt aritmetiskt medelvärde för perioden. I tabell 3 visas samma uppgifter uttryckta som ett kumulativt index (2003=100).

Det framgår att nettolönen för medlemsstaternas statstjänstemän i reala termer under denna period har minskat med ungefär 6 % i Tyskland, 3 % i Luxemburg och med 1 % i Spanien. Under samma period ökade de med ungefär 1 % i Italien och med 2 % i Nederländerna och Förenade kungariket.

Övergripande särskild indikator för åtta länder

Diagram 4 visar tidsserierna sedan 2004 för den övergripande särskilda indikatorn som beräknas på grundval av uppgifter för dessa åtta referensländer (viktade efter BNP), det internationella indexet för Bryssel och den därav följande årliga anpassningen av lönerna för EU-personal.

I tabell 5 redovisas dessa tidsserier uttryckta som ett kumulativt index för perioden. Den globala särskilda indikatorn, beräknad som ett enkelt medelvärde för fyraårsperioden, är –0,3 %, och den kumulativa effekten fram till juli 2007 (2003=100) är –1,0 %. Den genomsnittliga årliga inflationen i Bryssel var denna period +1,9 %, och den kumulativa effekten är +7,8 %. Den genomsnittliga årliga anpassningen av löner och pensioner var +1,7 %, den kumulativa effekten är +6,8%. Den kumulativa effekten illustreras i diagram 6. Den kumulativa negativa särskilda indikatorn (–1 %) ledde till en minskning av köpkraften för EU-tjänstemännen.

2.3. Alternativa sätt för beräkningen av den globala särskilda indikatorn

Det finns en rad alternativa sätt att beräkna den globala särskilda indikatorn. Eurostat har genomfört bl.a. följande provberäkningar:

- Ett enkelt medelvärde av värdena för Bryssel och Luxemburg (mot bakgrund av att det är här som EU-institutionerna har sina huvudkontor)

- Beräkningar för EU-25

- EU-15, euroområdet och andra grupperingar av länder

- Alternativa viktningar av BNP

- Viktning av landsvärdena på grundval av den totala nationella befolkningen

- Viktning av landsvärdena på grundval av antalet tjänstemännen i medlemsstaternas centrala statsförvaltningar.

- Viktning av landsvärdena efter antalet röster vid omröstning med kvalificerad majoritet.

En hypotetisk global särskild indikator beräknad på grundval av tillgängliga data för samtliga medlemsstater (dvs. EU-25 eftersom det inte finns tidsserier för Bulgarien och Rumänien, och med undantag av Estland i avsaknad av uppgifter) skulle se annorlunda ut än den som beräknas på grundval av de åtta länderna i urvalet. Det enkla medelvärdet för fyraårsperioden skulle bli +0,2 % i stället för –0,3 % och den kumulativa effekten fram till juli 2007 (2003=100) 0,8 % i stället för –1,0 %.

2.4. Avvikelse från den allmänna principen om parallell utveckling

2.4.1. Effekten av de sociala avgifterna

Syftet med den nuvarande metoden är att följa utvecklingen av nettolönerna för medlemsstaternas statstjänstemän i syfte att säkerställa en likvärdig köpkraft för EU-personalens nettolöner. Det bör noteras att det i de nationella statstjänstemännens nettolöner redan har tagits hänsyn till effekten av pensionsavgifter, sjukförsäkring osv. som betalas i medlemsstaterna. När de obligatoriska avdragen ändras i ett eller flera länder ger detta utslag i den uppmätta utvecklingen för nettolönen som är den viktigaste indikatorn för den årliga ökningen av EU-tjänstemännens grundlön. Förändringar som gäller risktäckningen beaktas emellertid inte.

a) EU-tjänstemännens sociala avgifter

EU-tjänstemän betalar obligatoriska sociala avgifter som dras av från nettolönen. I dessa ingår pensionsavgifter och avgift för sjukförsäkring (hälso- och sjukvård samt olycksfall). Avgifterna höjs regelbundet och fastställs helt oberoende av avgifterna i referensländerna. Det förekommer alltså viss dubbelräkning i det nuvarande systemet.

Syftet med tabell 7 är att kvantifiera den kumulativa effekten av den avvikelse från principen om parallell utveckling som de sociala avgifterna ger upphov till (situation i maj 2004 = 100), genom att effekten av ändringar av procentsatsen för den pensionsavgift som personalen betalar dras av från den årliga anpassningen, för att fastställa den faktiska kombinerade effekten.

Under perioden 2004–2007 är den faktiska kumulativa anpassningen av lönerna ungefär 0,7 % lägre än den offentliggjorda årliga anpassningen på grund av den ytterligare effekten av förändringar av procentsatsen för pensionsavgiften.

b) Risktäckning

Nationella tjänstemän i central statsförvaltning betalar i vissa fall flera sociala avgifter som ger dem skydd mot vissa risker. Risktäckningen i varje enskild medlemsstat är specifik för det landet. På samma sätt är det bara vissa risker som täcks av EU:s välfärdssystem. Skillnaderna i täckning och effekten av ändringar av denna gör en jämförelse svår och det har inte gjorts några försök att åtgärda detta. Denna situation innebär likväl en viss avvikelse från principen om parallell utveckling. EU-personalens löner påverkas av ändringar i de sociala avgifterna för risktäckning i medlemsstaterna, ett skydd som de själv kanske inte omfattas av. De påverkas negativt om avgifterna för nationella statstjänstemän höjs och positivt om avgifterna sänks.

2.4.2. Effekten av den särskilda avgiften

Den särskilda avgiften är ett extra avdrag från EU-tjänstemännens löner. Den innebär ytterligare dubbelräkning.

Syftet med tabell 8 är att kvantifiera den kumulativa effekten av den avvikelse från principen om parallell utveckling som den särskilda avgiften ger upphov till (situation i maj 2004 = 100), genom att effekten av ändringarna av den särskilda avgiften dras av från den årliga anpassningen, för att fastställa den faktiska kombinerade effekten.

Under perioden 2004–2007 är den faktiska kumulativa anpassningen av lönerna ungefär 0,6 % lägre än den offentliggjorda årliga anpassningen på grund av den ytterligare effekten av införandet och (pågående) årliga ändringarna av den särskilda avgift som betalas av personalen.

2.4.3. Den kombinerade effekten av de sociala avgifterna och den särskilda avgiften

I tabell 9 visas pensionsavgifternas och den särskilda avgiftens kombinerade ytterligare effekt på den årliga anpassningen av lönerna sedan 2004.

Den kumulativa effekten visas i diagram 10. Om den kumulativa förändringen av lönerna sedan juli 2003 på +6,8 % (dvs. årliga anpassningar 2004–2007) anpassas med hänsyn till den kumulativa effekten av ändringarna av satsen för pensionsavgiften och av den särskilda avgiften sedan maj 2004, är den faktiska totala kumulativa ändringen bara +5,4 %, dvs. 1,3 % lägre. Detta är mindre än den kumulativa inflationen i Bryssel under samma period, som ligger på +7,8 %.

2.5. Konstaterade problem och genomförda eller föreslagna lösningar

2.5.1. Datas och metadatas tillgänglighet

Medlemsstaterna kan ha vissa praktiska svårigheter att tillhandahålla Eurostat nödvändiga uppgifter. Mätsvårigheter kan inbegripa svårigheter som att tillämpa den korrekta definition av bruttolönen, knyta löneinformation till korrekt referensperiod, samla in information för korrekt referenspopulation inom förvaltningen, överföra uppgifterna till Eurostat. Dessa problem tas upp mer ingående nedan.

Mätsvårigheter i samband med vissa delar av bruttolönen och definitionen av dessa

Enligt de nuvarande riktlinjerna för metodens tillämpning ska alla delar av lönen som påverkar de nationella statstjänstemännens köpkraft beaktas vid beräkningen av bruttolönen för inrapportering till Eurostat. Utöver grundlönerna ska alla typer av bonus och tillägg rapporteras, däribland icke-pensionsgrundande engångsbelopp, liksom bidrag (t.ex. barnbidrag, familjetillägg). Av mättekniska grunder tas inte hänsyn till naturaförmåner. Enstaka tolkningsfrågor som hittills har uppkommit har lösts bilateralt i varje enskilt fall. Det finns emellertid numera viss standardiserad handledning[2] för tolkningen av olika delar av bruttolönen, behandlingen av felaktiga utbetalningar och för fastställandet av referenspopulationen, för att uppgiftslämnarna ska få bättre insikt i vilken information som ska beräknas och lämnas till Eurostat och för att ge slutanvändarna bättre insikt i de indikatorer som utarbetas av Eurostat.

2.5.2. Tolkning av tjänsteföreskrifterna

Obligatoriska avgifter som blir frivilliga

Frågan om vissa obligatoriska avgifter som övergår till att bli frivilliga uppstod 2006 när en medlemsstat lämnade två uppsättningar uppgifter för det föregående året. Enligt medlemsstaten var det nödvändigt med två dataserier på grund av ändringar av sjukförsäkringssystemet som gjorde vissa obligatoriska avgifter frivilliga för att ge statstjänstemän möjlighet att välja mellan tre standardpaket. Medlemsstaten hävdade att genomsnittspaketet skulle anses som obligatoriskt men kommissionen ansåg att det paket som till lägst kostnad gjorde det möjligt att följa gällande lagstiftning skulle anses som det obligatoriska eftersom tjänstmännen kunde välja andra paket på frivillig bas. Denna tolkning fick stöd av rådets juridiska avdelning som förklarade att kommissionens förslag uppfyllde de relevanta bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna och medlemsstatens begäran gav upphov till ett antal särskilda reservationer i yttrandet.

Eftersom åsikterna gick isär i rådets arbetsgrupp för tjänsteföreskrifterna bad arbetsgruppen kommissionen att undersöka frågan inom ramen för arbetsgruppen för artikel 65 så att man skulle nå fram till en gemensam tolkning. Kommissionen presenterade ett förslag till gemensam tolkning för arbetsgruppen som stöddes av majoriteten av medlemmarna i denna. Texten fördes därefter in i metodhandboken[3] som antogs av arbetsgruppen för artikel 65 i mars 2008:

- En ändring i det sociala trygghetssystemet eller av skattesystemet ska inte anses som en ändring av löneskalan. Ändringar mellan år t-1 och år t ska beaktas vid beräkningen av indikatorn för det innevarande året.

- Om obligatoriska avdrag höjs eller om nya införs ska detta återspeglas genom en minskning av de nettolöner som används för att beräkna den särskilda indikatorn. Om obligatoriska avdrag sänks eller upphör ska på samma sätt detta återspeglas genom en ökning av nettolönerna.

- Om en frivillig social avgift blir ett obligatoriskt avdrag ska detta beaktas genom en minskning av nettolönerna. Om ett obligatoriskt avdrag blir frivilligt ska detta inte längre beaktas.

När det finns möjlighet att välja mellan olika paket ska det paket som till lägst kostnad gör det möjligt att uppfylla de lägsta kraven i gällande lagstiftning anses som obligatoriskt.

2.5.3. Ändringar av löneskalan

En ändring av löneskalan innebär i sig inte nödvändigtvis konsekvenser för den aktuella personalens löner. Vissa lönegrader försvinner, andra införs och befintlig personal omplaceras i nya lönegrader. En ändring i det sociala trygghetssystemet eller av skattesystemet ska inte anses som en ändring av löneskalan.

Så omfattande ändringar är sällsynta. De ger emellertid upphov till ett praktiskt problem: Hur ska man jämföra den information som är tillgänglig vid tidpunkten t och fastställa utvecklingen från tidpunkten t-1.

Arbetsgruppen för artikel 65 föreslog en praktisk lösning på detta som därefter inarbetades i metodhandboken[4].

Under i övrigt lika förhållanden är huvudprincipen att det totala antalet anställda och den totala lönesumman inte ska ändras omedelbart före och omedelbart efter en ändring.

2.5.4. Urval som täcker mindre än 100 %

De utvalda lönegraderna för varje tjänstegrupp (handläggare respektive assistenter) ska vara representativa för respektive grupp (t.ex. modalvärde) och täcka minst 75 % av det faktiska antalet anställda. I praktiken lämnar flertalet länder in uppgifter som täcker 100 % av personalen.

Det kan uppstå problem när det kommer förslag på att ändra sammansättningen av urvalet, eftersom detta kan inverka på den vägda genomsnittliga lönen som används vid tidpunkten t och jämförelsen med t-1.

Artikel 65-gruppen föreslog en praktisk lösning på detta som därefter fördes in i metodhandboken[5].

Vid en viss fördelning av antalet anställda och av löner kan man till en början fastställa olika referensgrupper som båda uppfyller kravet på att omfatta minst 75 % av de anställda. Om referensgruppen för lönegrader 12 månader senare har ändrats (t.ex. till följd av omfattande personalförflyttningar) leder detta logiskt till att, om det fattats ett beslut om inte täcka 100 % av de anställda och om det en gång valts ut en representativ referensgrupp, bör denna behållas utan ändring för framtida jämförelser. Alla förslag till att ändra urvalet bör meddelas i förväg och endast beslutas i samråd med Eurostat.

2.5.5. Ändring av uppgifter med retroaktiv verkan

Det är sannolikt att en medlemsstat eller Eurostat i något skede, under eller efter förloppet, konstaterar ett fel. Sådana felaktigheter måste meddelas officiellt (från Eurostat till medlemsstaten eller omvänt). Detta leder sedan till budgetmässiga och administrativa frågor om huruvida eller hur sådana korrigeringar ska ske med retroaktiv verkan.

Tjänsteföreskrifterna anger ingen tidsgräns för retroaktiva anpassningar om felaktigheter upptäcks. För att begränsa den praktiska administrativa och ekonomiska bördan träffades en muntlig överenskommelse i januari 2005 som nu ingår i metodhandboken[6]. Enligt denna strategi ska ändring ske under följande omständigheter:

- Om felet konstateras före rådets antagande ska Eurostats rapport revideras och ett nytt utkast till förordning lämnas till rådet.

- Under en period av sex månader efter det att denna förordning antagits är det möjligt att inleda en revidering av anpassningen (vilket kan leda till en retroaktiv korrigering).

- Efter denna sexmånadersperiod anses uppgifterna för år t som slutgiltiga.

2.5.6. Flera uppsättningar data för samma år

I november 2006 överlämnades ett negativt juridiskt yttrande till rådet angående förekomsten av mer än en uppsättning data för ett givet år. Om en uppsättning data för ett givet år konstateras vara felaktig bör det föreskrivas att en formell ändring ska genomföras.

I sitt yttrande[7] gjorde den juridiska avdelningen flera viktiga förtydliganden.

- Vid Eurostats beräkning av de särskilda indikatorerna för dessa ändamål ska endast de uppgifter från det föregående året beaktas som används för anpassningen för det ifrågavarande året.

- Det är möjligt att i väl motiverade fall ändra de statistiska data som använts för ett givet år, men detta kräver i så fall en korrigering, i enlighet med tillämpligt förfarande, av resultaten av den beräkning som uppgifterna användes till, dvs. en ändring av förordningen om den årliga anpassningen av löner för tjänstemän för det föregående året.

- Om obligatoriska avdrag upphör att vara obligatoriska, får rådet inte beakta dessa data som om avdragen var obligatoriska.

3. DET INTERNATIONELLA INDEXET FÖR BRYSSEL

Det internationella indexet för Bryssel är ett mått på konsumentprisinflationen i Bryssel. Det är ett prisindex enligt Laspeyres, beräknat som ett vägt genomsnitt av olika prisindex, som beräknas på grundval av hushållsbudgetundersökningar av utgiftsmönstren för EU-tjänstemäns i Bryssel.

Diagram 11 visar tidsserier för det internationella indexet för Bryssel (årlig ökning under perioden juni till juni i förhållande till det föregående året), tillsammans med jämförbar information för det harmoniserade indexet för konsumentpriser (HIKP) för Belgien.

Skillnader i utvecklingen beror på att man har använt olika källor för vissa grundläggande rubriker och olika vikttal vid aggregeringen.

Det genomsnittliga internationella indexet för Bryssel under perioden 2004–2007 har varit 101,9. Det kumulativa indexet för hela perioden fram till juni 2007 (juni 2003 = 100) är 107,8.

Som jämförelse var det genomsnittliga harmoniserade indexet för konsumentpriser i Belgien under samma period 102,2 och det kumulativa indexet 109,1.

4. KORRIGERINGSKOEFFICIENTER

Lönerna för tjänstemän som tjänstgör på andra anställningsorter än Bryssel och Luxemburg uttrycks i euro och anpassas med en korrigeringskoefficient för den aktuella orten som fastställs över, under eller lika med 100 %.

Korrigeringskoefficienter är matematiska faktorer som, när de tillämpas på ett belopp uttryckt i euro (t.ex. lönen i Bryssel), tillsammans med den officiella växelkursen för euron (t.ex. för en särskild tjänstgöringsort), fastställer den ekonomiska pariteten, som är det statistiska värde som avspeglar skillnaden i levnadskostnader (t.ex. mellan tjänstgöringsorten och Bryssel). Den ekonomiska pariteten är det genomsnittliga förhållandet mellan priser. Det speglar följaktligen det belopp i nationell valuta som behövs på en särskild ort för att köpa motsvarande den korg av varor och tjänster som man kan köpa i Bryssel för en euro.

4.1. Korrigeringskoefficienternas utveckling

I tabell 12 visas korrigeringskoefficienterna för olika tjänstgöringsorter för perioden 2003–2007.

Av tabellen framgår tydligt att korrigeringskoefficienterna för olika orter har utvecklats på olika sätt under periodens gång. De sjönk för tio orter medan de däremot steg för 20 orter.

Man bör vara försiktig när man tolkar dessa data eftersom de ekonomiska pariteter som de bygger på är utformade för att ge en grov uppskattning av skillnader vid olika enskilda tidpunkter snarare än att genom en tidsserie visa utvecklingen. Man kan dock göra vissa iakttagelser.

Tjänstgöringsorterna med flest anställda är Bryssel och Luxemburg. Därefter följer, rangordnade efter antalet anställda vars lön som omfattas av korrigeringskoefficienter, Varese (IT) (2,5 %), Alicante (ES) (1,6 %), Karlsruhe/Frankfurt (DE) (1,2 %), Dublin (IE) (0,7 %) och Haag (NL) (0,6 %).

4.2. Konstaterade problem och genomförda eller föreslagna lösningar

4.2.1. Beräkning av robusta vikttal för konsumentutgifter (små populationer)

Jämförelser mellan utgiftsmönster för den infödda befolkningen och EU-tjänstemännens konsumtionsmönster vid upprepade tillfällen har visat att utlandsstationerad personal har klart annorlunda köpvanor. Följaktligen bör nationella uppgifter inte användas vid aggregering av ekonomiska pariteter för att få fram ett övergripande värde. I stället bör informationen samlas in från EU-tjänstemän på olika tjänstgöringsorter.

Dessa vikttal för konsumentutgifter erhålls genom hushållsbudgetundersökningar som genomförs med jämna mellanrum (vart femte till sjunde år). Målgrupperna och referensgrupperna är visserligen klart mindre men svarsprocenten är jämförbar med den för de undersökningar av hushållsbudgetarna som genomförs på nationell nivå.

4.2.2. Beräkning av robusta pariteter för undersökningarna

Uppgifter om priser från det europeiska jämförelseprogrammet anses vara robusta. Granskningen för att fastställa vilka data som är lämpliga för beräkningen av multilaterala köpkraftspariteter fokuserar logiskt nog på detta och inte på hur uppgifterna lämpar sig för att fastställa bilaterala köpkraftspariteter med Bryssel. Viss ytterligare granskning av de underliggande uppgifterna vore därför önskvärd och skulle kunna förbättra kvaliteten på de bilaterala pariteterna.

4.2.3. Utvidgning (övergången från att vara utanför EU till inom EU)

Av tabell 12 framgår klart att utvecklingen av prisnivåerna i förhållande till Bryssel har varit särskilt märkbar för vissa tjänstgöringsorter, särskilt för orter i vissa nya medlemsstater. Orsakerna till detta beskrivs och kvantifieras i Eurostats årsapport.

Diagram 13 visar den övergripande utvecklingen för köpkraftspariteterna i de nya medlemsstaterna för perioden 2004–2007 (2003=100). Av diagrammet framgår tydligt att den övergripande pariteten under perioden 2003–2007 sjönk med 15–25 % i Tjeckien och Slovakien och med 5–10 % i Litauen och Polen, och totalt med mindre än 5 % i Malta. Pariteten utvecklades emellertid positivt i Estland, Cypern, Ungern och steg med 5 % i Slovenien och Lettland.

4.2.4. Missförstånd hos slutanvändare

Presentationen av korrigeringskoefficienterna för juli 2007 gav upphov till ovanligt många frågor beträffande tjänstgöringsorter i vissa av de nya medlemsstaterna, i Varese (Italien) och i Spanien. Företrädare för personalen i Luxemburg har också ställt frågor om skillnaden i levnadskostnader i förhållande till Bryssel.

Under 2007 har man särskilt satsat på att tydliggöra och förklara metoden, både för företrädare för personalen (inom ramen för den sociala dialogen) och i form av omfattande korrespondens med delegationer för vilka en standardiserad presentation har utarbetats.

4.3. Utjämningstekniker (t.ex. glidande medelvärde)

Till hjälp för att tyda trender i dataserier tillämpar analytiker ofta olika ”utjämningsmetoder” som är avsedda att minska eller eliminera alltför stora avvikelser i uppgifterna.

Glidande medelvärde är en enkel utjämningsmetod som fungerar genom att periodiska data konsolideras i längre tidsenheter, t.ex. ett medelvärde av uppgifter från flera år. Ju fler antal år som medelvärdet grundar sig på, desto jämnare dataserie.

Att använda ett glidande medelvärde för att utjämna dataserier har emellertid en nackdel: eftersom beräkningen bygger på historiska data går en del av variabelns aktualitet förlorad. Att tillämpa ett glidande medelvärde kan orsaka brist på överensstämmelse i likvärdigheten i köpkraft på olika tjänstgöringsorter.

Arbetsgruppen för artikel 64 undersöker andra metoder.

5. BUDGETKONSEKVENSER AV METODEN FÖR ATT ANPASSA LÖNER OCH PENSIONER

Metoden har tjänat sitt syfte eftersom EU-tjänstemännens löner har följt ökningarna i de nationella statstjänstemännens löner i reala termer.

Metodens resultat |

EU-tjänstemäns grundlön (och pensioner) | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |

Ökning i löpande priser | 0,7% | 2,2% | 2,3% | 1,4% |

Det internationella indexet för Bryssel | 1,9% | 2,2% | 2,1% | 1,4% |

Ökning av den grundlönen i reala termer | -1,2% | 0,0% | 0,2% | 0,0% |

Total ökning i reala termer | -1,2% | -1,2% | -1,0% | -1,0% |

Skillnad EU-tjänstemän/nationella statstjänstemän EU-8 |

Löneökning i reala termer | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |

EU-tjänstemäns grundlön | -1,2% | 0,0% | 0,2% | 0,0% |

Nationella statstjänstemäns nettolön (genomsnitt EU-8) | -1,2% | 0,0% | 0,2% | 0,0% |

Skillnad EU-tjänstemän/nationella statstjänstemän EU-8 | 0,0% | 0,0% | 0,0% | 0,0% |

Total skillnad EU-tjänstemän/EU-8 | 0,0% | 0,0% | 0,0% | 0,0% |

Om ändringarna av procentsatserna för pensionsavgiften och den särskilda avgiften beaktas har EU-tjänstemän haft en löneökning i reala termer som är lägre än löneökningen för nationella statstjänstemän.

Nettolöneökning inbegripet ändringar av procentsatsen för den särskilda avgiften och pensionsavgiften |

EU-tjänstemäns nettolön | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |

Ökning av grundlönen i reala termer | -1,20% | 0,00% | 0,20% | 0,00% |

Nettoeffekt av ändringar av procentsatsen för den särskilda avgiften | -0,2% | -0,2% | -0,2% |

Nettoeffekt av ändringar av procentsatsen för pensionsavgiften | -0,35% | -0,35% |

Ökning av nettolönen i reala termer | -1,55% | -0,55% | 0,0% | -0,2% |

Total ökning av nettolönen i reala termer | -1,5% | -2,1% | -2,1% | -2,3% |

Skillnad nettolönen för EU-tjänstemän/nationella statstjänstemän EU-8 |

Ökning av nettolönen i reala termer | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |

EU-tjänstemäns nettolön | -1,55% | -0,55% | 0,0% | -0,2% |

Nationella tjänstemäns nettolön (genomsnitt i EU-8) | -1,2% | 0,0% | 0,2% | 0,0% |

Skillnad EU-tjänstemän/nationella tjänstemän i EU-8 | -0,35% | -0,55% | -0,2% | -0,2% |

Total skillnad EU-tjänstemän/EU-8 | -0,3% | -0,9% | -1,1% | -1,3% |

Den väntade utvecklingen för administrativa utgifter, som domineras av utgifter för löner och pensioner, är förenlig med budgetramen.

Tabell över den finansiella planeringen av budgetrubrik 5(utdrag från det preliminära förslaget till budget för 2009)

(Miljoner euro, löpande priser) | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 |

Kommissionen, exkl. pensioner | 3 441 | 3 553 | 3 709 | 3 822 | 3 934 | 4 045 | 4 164 |

Pensioner | 960 | 1 055 | 1 135 | 1 220 | 1 312 | 1 410 | 1 516 |

Övriga institutioner (exklusive pensioner) | 2 577 | 2 674 | 2 803 | 2 972 | 3 083 | 3 214 | 3 346 |

Totalt rubrik 5* | 6 978 | 7 282 | 7 648 | 8 014 | 8 328 | 8 669 | 9 025 |

Tak för rubrik 5 med fotnot** | 7 115 | 7 457 | 7 777 | 8 088 | 8 415 | 8 755 | 9 181 |

Förväntad marginal för rubrik 5 | 137 | 175 | 129 | 74 | 87 | 86 | 156 |

* Skillnaden mellan slutsumman och summan beror på avrundning. ** Utgiftstaket för rubrik 5 inbegriper personalens avgifter till pensionssystemet |

6. SLUTSATSER

Lönesystemet enligt tjänsteföreskrifterna garanterar likvärdighet i köpkraft mellan EU-tjänstemän med hänsyn till deras familjesituation och levnadskostnaderna på tjänstgöringsorten.

Den metod som antogs 2004 var resultatet av förhandlingar mellan rådet, gemenskapsinstitutionernas förvaltningar och företrädare för institutionernas personal. Den är tillämplig från och med den 1 juli 2004 till och med den 31 december 2012, och har lett till följande resultat:

1. Sedan 2004 har de nationella statstjänstemännen i åtta referensmedlemsstater sett sin köpkraft sjunka (den kumulativa övergripande särskilda indikatorn för 2004–2007 är –1,0 %).

2. Att använda data för alternativa grupperingar av länder, alternativa vikttal eller alternativa definitioner av begreppet löner skulle ge andra siffror. Exempelvis skulle den motsvarande kumulativa övergripande särskilda indikatorn för perioden 2004–2007 för EU-25 bli +0,8 %.

3. Genom principen om parallell utveckling, som är en del av metoden, har denna minskning (–1,0 %) automatiskt tillämpats på nettolönerna för gemenskapens tjänstemän.

4. Ökningen av procentsatsen för pensionsavgiften och ändringarna av den särskilda avgiften ledde till en ytterligare sänkning av köpkraften (–1,3 %).

5. Den kombinerade effekten har sålunda blivit en sänkning av köpkraften för gemenskapens tjänstemän (-2,3 % på fyra år).

6. Budgetkonsekvenserna av bilaga XI för perioden 2004–2007 var en minskning på 1 % i reala termer för utgifterna för löner och pensioner.

7. Det faktum att metoden fungerar automatiskt har gjort att konflikter vid årliga förhandlingar kunnat undvikas.

8. Man kan konstatera att lönerna för gemenskapens tjänstemän har utvecklats i linje med den förändrade ekonomiska och sociala situationen, med en förlust av köpkraft som är större än för de nationella statstjänstemännen.

9. Eurostat har konstaterat flera problem. Dessa har tagits upp, eller kommer att tas upp, i arbetsgrupperna för artikel 64 respektive artikel 65 och kräver därför inte någon ändring av tjänsteföreskrifterna.

10. Den procentuella andel av EU:s BNP som den nuvarande referensgruppen för beräkningen av den särskilda indikatorn företräder sjönk under perioden 2004–2007 och närmar sig 75 %. Det finns inget överhängande behov att ändra detta urval. Kommissionen kommer ändå eventuellt att överväga att föreslå en uppdatering under de närmaste åren.

Mot bakgrund av ovanstående anser kommissionen att målen med metoden har uppnåtts och principerna i bilaga XI följts, och metoden kan förbättras genom åtgärder som inte innebär en omedelbar översyn av bilaga XI. Kommissionen anser därför att tjänsteföreskrifterna inte behöver ändras.

BILAGA

TABELL 1

[pic] [pic]

TABELL 2 [pic]

TABELL 3

[pic]

DIAGRAM 4

[pic]

TABELL 5

[pic]

DIAGRAM 6

[pic]

TABELL 7

[pic]

TABELL 8

[pic]

TABELL 9

[pic]

DIAGRAM 10

[pic]

DIAGRAM 11

[pic]

TABELL 12

[pic]

DIAGRAM 13

[pic]

[1] Den automatiska anpassningen av lönerna gäller bara för den period som överenskommits av rådet, kommissionen och företrädare för personalen (fr.o.m. den 1 juli 2004 t.o.m. den 31 december 2012). Den motsvarar tillämpningsperioden för den särskilda avgiften.

[2] Se den metodhandbok som arbetsgruppen för artikel 65 antog i mars 2008 ( Calculation of specific indicators in accordance with Article 65 of the EU Staff Regulations ), tillägg 3.

[3] Ibid., tillägg 4, del 4.

[4] Ibid., tillägg 4, del 4.

[5] Ibid., tillägg 4, del 3.

[6] Ibid. huvudtexten, avsnitt 9.

[7] Yttrande från rådets juridiska avdelning av den 30 november 2006 nr 15190/06 STAT 38 FIN 556, punkterna 10, 11 och 12.