A4-0010/97

Resolution om kommissionens rapport om tillämpningen av direktiv 87/102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter (KOM(95)0117 - C4-0185/95)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens rapport(KOM(95)0117 - C4-0185/95),

- med beaktande av förslaget till resolution från Vitorino om skydd av medborgare som använder konsumentkrediter (B4-0553/95),

- med beaktande av Brysselkonventionen från 1968 om jurisdiktion och verkställighet av domar på privaträttens och handelsrättens område ((EGT nr C 189, 28.7.1990, s. 2 (slutlig version).)),

- med beaktande av Romkonventionen från 1980 om tillämplig lagstiftning rörande avtalsvillkor ((EGT nr L 266, 9.10.1980, s. 1.)),

- med beaktande av Luganokonventionen från 1988 om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område ((EGT nr L 319, 25.11.1988, s. 9.)),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt samt yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd (A4-0010/97), och med beaktande av följande:

A. Kommissionens rapport har ett brett tillämpningsområde eftersom den inte endast behandlar direktivets genomförande utan även den förutsebara utvecklingen på kreditmarknaden.

B. Kreditmarknaden håller på att utvecklas mycket snabbt i unionen.

C. Förutsatt att det begrepp som är allmänt accepterat inom europeisk corpus juris kvarstår och endast med avseende på konsumentkredit bör ett nytt begrepp av medborgaren som konsument introduceras i syfte att utvidga konsumentskyddet till sådana rättssubjekt som småföretag som, när de utövar sin kontraktsenliga rätt, befinner sig i ett läge av objektiv obalans av det slag som råder mellan småsparare och låneinstitut.

D. Begränsningarna och kostnaderna i samband med gränsöverskridande transaktioner hindrar medborgarna i egenskap av konsumenter att dra nytta av bättre valmöjligheter och mer konkurrenskraftiga priser.

E. Det är viktigt att säkerställa effektiv efterlevnad av reglerna om fri konkurrens på den inre marknaden. Den fria konkurrensen medför för konsumenten rätten att välja och byta mellan olika produkter och försäljare utan att det medför någon form av påföljd enligt köpeavtal.

F. Frågan om gemenskapslagstiftningens effektivitet och gemenskapsinstitutionernas roll bör diskuteras i det nuvarande skedet av den inre marknadens och subsidiaritetsprincipens utveckling.

G. Ett effektivt utövande av valfriheten och den verkliga mångfalden i utbudet gör det allt viktigare med effektiva instrument för konsumentupplysning och -utbildning för att konsumenten skall kunna spela en aktiv roll.

H. Dessutom kommer en effektiv fri konkurrens på en europeisk kreditmarknad att innebära en större differentiering av utbudet, en ökning av antalet företag på marknaden och en större spridning av tjänster mellan tjänsteproducenter som är verksamma och etablerade i alla olika delar av unionen.

I. Inför övergången till den gemensamma valutan, särskilt under den cirka tre år långa övergångsfasen, är principen om avtalskontinuitet nödvändig för att garantera den nödvändiga stabiliteten på finansmarknaden. Det eftersträvade perspektivet om en gemensam valuta kräver en mer genomtänkt diskussion om möjligheten att anta en ny och enhetlig gemenskapstäckande lagstiftning som är tillämplig på hela kreditsektorn.

J. Europeiska gemenskapernas behörighet på detta område är parallell med och utgör ett komplement till medlemsstaternas politik syftande till att skydda konsumenterna och ta till vara deras ekonomiska intressen. Gemenskapens regelverk vad gäller konsumentkrediter har fungerat som incitament för antagandet av nationella lagstiftningsåtgärder och bör tillämpas med följande målsättningar i sikte:

- förverkligande av den inre marknaden

- skydd av konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen

- säkerställande av god konsumentupplysning

- en hög konsumentskyddsnivå (artikel 129a i EG-fördraget).

K. Artiklarna som fastställer de fyra grundläggande friheterna är direkt tillämpliga och de nuvarande gemenskapsbestämmelserna bidrar till att uppnå en hög nivå av skydd för konsumenterna med hjälp av de åtgärder som antagits i samband med genomförandet av den inre marknaden. Utan att det påverkar respekten för gemenskapslagstiftningen lämnas behörighet vad gäller kreditpolitiken i snäv bemärkelse till medlemsstater även i fortsättningen.

L. De bestämmelser som fastställs i artikel 129a tillsammans med artiklarna 2, 3 och 3b i EG-fördraget ger gemenskapen möjlighet att ingripa genom en allmän behörighet, i synnerhet genom att fastställa vilka målsättningar som skall uppnås, vidta åtgärder som åtminstone säkerställer en lägsta grad av harmonisering samt stödja samarbete mellan de nationella behöriga myndigheterna.

M. Artikel 100a i EG-fördraget utgör den lämpliga rättsliga grunden för de harmoniseringsåtgärder som syftar till att genomföra och bevara den inre marknaden.

N. Gemenskapsinstitutionernas behörighet faller inom ramen för den tredje pelaren.

1. Parlamentet anser att EU bör använda alla de rättsliga instrument som fastställs i fördragen för att gynna skapandet av en europeisk kreditmarknad,

2. anser att EU samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras, bör genomföra en lagstiftningspolitik som syftar till att anta allmänna bestämmelser för den europeiska kreditmarknaden på medellång sikt, som fastställer normer för en utvidgning av marknaden utan att försumma behovet att skydda konsumenternas intressen, och som på samma gång främjar den fria konkurrensen,

3. anser att både begreppet «konsument» och «tillämpningsområde» i direktiv 87/102/EEG bör utvärderas noggrant,

4. anser att konsumenterna i allmänhet inte behöver bestämmelser av enbart skyddande art utan att de snarare behöver sådana bestämmelser som stimulerar deras aktiva roll och som säkerställer deras rätt att fritt söka och motta sådan information som gör det möjligt för dem att förhandla på lika villkor,

5. uttalar sig dock, för att undvika nackdelar för konsumenten, mot kommissionens förslag om att utvidga tillämpningsområdet för konsumentkreditdirektivet till lån utan hypotekssäkerhet, avsedda för renoverings- och moderniseringsarbeten, eftersom dessa då inte längre skulle kunna erbjudas till samma räntevillkor som hypotekslån, vilka är förmånligare än konsumentkrediter, om inte konsumenten belastas med ytterligare kostnader för uppläggning av lånet,

6. anser att alla möjligheter att instifta nationella myndigheter eller förlikningsorgan bör undersökas, och förordar bibehållandet och utvecklingen av enkla och effektiva förliknings- och domstolsförfaranden för att skydda konsumenternas rättigheter, varvid även vikten av gränsöverskridande tvistemål skall beaktas,

7. är övertygat om att självregleringsinstrument kan bidra till att anta särskilda standarder, men att de inte kan lösa alla problem,

8. understryker att åtgärderna för att standardisera avtal i enlighet med frivilliga och flexibla uppförandekodex kan vara nyttiga under förutsättning att utbudets mångfald och konsumentens valmöjlighet inte blir lidande,

9. anser att alla de olika sätt bör stödjas som syftar till att skapa en ömsesidig plikt för alla avtalsslutande parter att tillhandahålla korrekt, komplett och sanningsenlig information,

10. anser att all slags reklam och marknadsföring bör underkastas mer detaljerade bestämmelser vad gäller innehåll, angivande av produkttyp, krav att bifoga anvisningar, begränsningar och skydd när det gäller reklam riktad till minderåriga, förutsatt att sådana bestämmelser inte redan ingår i, eller kan införas i, andra särskilda lagar,

11. anser, när det gäller lån för köp av konsumtionsvaror, att gäldenären skall ges möjlighet att utan obefogade och onödiga administrativa kostnader återbetala konsumentkrediten innan den överenskomna avtalstiden löpt ut,

12. anser att nationella bestämmelser om återtagande av varan vid underlåtenhet att uppfylla avtalets bestämmelser och om fordringsägarens och återförsäljarens ömsesidiga ansvar bör harmoniseras där det är nödvändigt, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras,

13. anser att rätten till återtagande av varan under en viss period vid slutande av kreditavtal för finansiering av konsumtionsvaror skall säkerställas på ett enhetligt sätt genom enhetliga förfaranden och tidsfrister inom hela unionen,

14. erinrar om att förfaranden vid överlåtelse av krediten, krav på säkerhet samt säkerhet vid återstående lånebelopp skall respektera principerna om rättssäkerhet, avtalsautonomi och de avtalsslutande parternas rätt att själva bestämma,

15. gemenskapens initiativ bör syfta till att förebygga fenomen som överskuldsättning genom information och utbildning för konsumenten; dessutom bör de syfta till att göra det möjligt för kreditinstituten att erhålla information om klientens betalningsförmåga, förutsatt att rätten till integritet respekteras,

16. stödjer kommissionens avsikt att undersöka om och i vilken omfattning konsumenternas problem vid kontakter med kreditförmedlare kvarstår; påpekar att man vid utvidgningen av vissa i direktiv 87/102/EEG avsedda förpliktelser till att omfatta borgensmän och garanter bör beakta att dessa inte befinner sig i samma situation som den ursprunglige kredittagaren; riktar uppmärksamheten på att krediter i samband med utfärdandet av kreditkort, trots den begreppsmångfald som enligt kommissionens rapport finns på detta område, redan i dag omfattas av tillämpningsområdet genom artikel 1.2c i direktiv 87/102/EEG,

17. anser att gemenskapsbestämmelser om harmonisering av hypotekslån inte bör antas, eftersom hypotekslån är oskiljaktigt förbundna med de nationellt mycket olika säkerhets- och användningsmekanismerna; en europeisk reglering av hypotekslån skulle också kräva att medlemsstaternas säkerhets- och användningsbestämmelser närmas varandra, vilket i praktiken skulle innebära en Europatäckande harmonisering av den nationella civilrättsliga lagstiftningen,

18. erinrar om att det effektivaste sättet att bekämpa ocker - ett sjukligt fenomen på en marknad som styrs av utbudet - förutom att ha en korrekt fungerande marknad är bättre information, utbildning och konsumentskydd, samt att de nationella myndigheterna utövar en strängare kontroll av de institut och bolag som tillhandahåller kredit,

19. understryker vikten av att utarbeta effektiva förlikningsförfaranden och förrättsliga förfaranden därför att de kan spela en viktig roll, framför allt i fråga om gränsöverskridande tvistemål, eftersom de kompletterar varandra och är i stånd att förhindra kostsamma rättsliga förfaranden,

20. anser att utveckling och uppföljning av alla möjligheter för att begränsa kostnaderna för de avtalsslutande parterna utgör en klar prioritet,

21. anser att det bästa sättet att skydda medborgarna är införandet av ett system som säkerställer fritt val inom ramen för en fri konkurrens,

22. anmodar kommissionen att regelbundet informera Europaparlamentet om resultaten av olika studier och utredningar som kommissionen låtit utföra på detta område och att så fort som möjligt upplysa parlamentet, utan att detta på något sätt får hindra utarbetandet av lagstiftningsförslag, om sin ståndpunkt beträffande de kommentarer parlamentet antagit rörande inriktningen för lagstiftningen,

23. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen och rådet.