Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Europeiska unionens roll i stadsfrågor"

(97/C 30/17)

Den 26 oktober beslutade kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "Europeiska unionens roll i stadsfrågor".

Sektionen för regional utveckling, landsbygds- och stadsplanering som var ansvarig för det förberedande arbetet antog sitt yttrande den 25 juni 1996. Föredragande var Gianni Vinay.

Vid sin 338:e plenarsession den 25-26 september 1996 (sammanträdet den 25 september 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 89 röster för, 1 röst emot och 0 nedlagda röster.

1. Politiska och kulturella riktlinjer för den urbana sektorn

1.1. Inledning

1.1.1. Sedan slutet av 80-talet har de europeiska institutionerna visat ett gradvis ökande intresse för stadsfrågor. 1989 påbörjade Europeiska kommissionen det första nyskapande handlingsprogrammet som under loppet av tre år ledde till dokumentet Europa 2000 och till att gemenskapsinitiativet URBAN utformades.

1.1.2. År 1990 publicerade kommissionen grönboken om stadsmiljön (), som utlöste en djupgående debatt om framtidsplanerna och utvecklingsmöjligheterna för de urbana systemen. Den har också påvisat nödvändigheten av att inse att stadsmiljöns kvalitet och medborgarnas välfärd är grundläggande mål för den ekonomiska och sociala utvecklingen. Detta framhölls klart i ESK:s yttrande () i denna fråga.

1.1.3. Inom ramen för analyserna av den europeiska utvecklingsprocessen drar dokumentet Europa 2000, som lades fram under 1992, upp grundlinjerna för det europeiska urbana systemet. Två år senare återupptog och fördjupade "Europa 2000+" frågorna som rör den europeiska utvecklingen genom att särskilt betona samarbets- och utvecklingsaspekter (). ESK har när det gäller båda dokumenten påvisat den strategiska betydelsen av "European Spatial Development Perspective" (ESDP) (Utvecklingsprogram för det europeiska området) och samtidigt har man speciellt framhållit de aspekter som rör deltagande i programmet ().

1.1.4. År 1993 tog OECD och den Europeiska fonden för förbättring av arbets- och levnadsvillkor upp frågan om partnerskap för städerna. Utgångspunkterna för den europeiska stadspolitiken analyseras speciellt med avseende på förhållandet mellan den ekonomiska effektivitetens och den sociala jämlikhetens målsättningar och förmågan att kontrollera externa effekter. Arbetet påvisar ett potentiellt motsatsförhållande mellan elitistisk politik och social sammanhållningspolitik och risk för isolering och förfall i de mest utsatta stadsområdena enligt den nya ekonomiska världsordningen ().

1.2. Aktuella riktlinjer

1.2.1. Vid Oslo-konferensen 1994 och vid ministerrådets möte i Leipzig för ansvariga ministrar inom regional planering betonades nyttan av en regional utvecklingspolitik på europeisk nivå. Samma år drog kommissionen upp en första skiss över gemenskapsåtgärder för stadsområdena. Dessutom gjorde man en förteckning över 40 program och riktlinjer som direkt eller indirekt berör de stora och medelstora europeiska städerna. Nästan alla stora städer och många av de mellanstora städerna omfattas av projekt och åtgärder som initierats av kommissionen. Det råder alltså inget tvivel om att "städerna har dragit större och större ekonomiska och politiska fördelar av gemenskapsåtgärderna" (). Det är dock på sin plats att framhålla att sådana åtgärder till största delen har lokaliserats till städerna, men att de inte har utvecklats för städerna.

1.2.2. Den största delen av programmen som har lokaliserats till städerna hänför sig till specifika sektorer (ungdomsarbetslöshet, teknologiska innovationer etc.), och även om de har haft avgjort positiva effekter när det gäller konkurrenskraft, sysselsättning och medborgarnas livskvalitet etc., har de nästan aldrig haft karaktären av strategier som enbart avser städernas strukturer.

1.2.3. När det gäller den politiskt-kulturella utformningen som hör samman med den urbana sektorn har dessutom riktlinjerna som formulerades vid Europeiska konferensen för ansvariga ministrar inom regionalpolitik (CEMAT) och vid FN:s konferens om boende och bebyggelsefrågor (Habitat II) stor betydelse. 1995 organiserade CEMAT ett seminarium om offentligt deltagande i den regionala och urbana planeringsprocessen, under vilket man preciserade arbetsmarknadens parters och andra intresseorganisationers rätt att delta vid utformningen av planeringsstrategier som har inflytande på livskvaliteten och livsrummets ekonomiska utvecklingsperspektiv (). Organisationskommittén för Habitat II föreslår ett övergripande tillvägagångssätt för alla sektorer när det gäller den urbana utvecklingspolitiken, där bostadspolitiken och stadsplaneringen integreras i den politik som syftar till miljövänlig utveckling och konkurrenskraft ().

1.3. Nya aspekter

1.3.1. Under sommaren 1995 utarbetade Regionkommittén yttrandet om "Städernas utveckling i Europeiska unionen" (). Regionkommittén utgår från att "stadsområdena är centrum för några av de mest nyskapande ekonomiska verksamheterna i Europeiska unionen" och att "de är avgörande för de regionala och nationella ekonomierna och för hela EU:s konkurrenskraft". Sedan framhåller Regionkommittén "bristen på stadsaspekter i fördraget" och betonar behovet av ett nytt kapitel i fördraget "...som underlättar samordningen av redan påbörjade åtgärder och grupperar dem i en samordnad stadspolitik...". Särskilt framhålls en revidering som berör stadsutveckling, transporter, ekonomisk och social sammanhållning, miljöpolitik, transeuropeiska nät, hälsovård, kulturpolitik, det mångkulturella samhället och subsidiaritet.

1.3.2. När det gäller subsidiaritetsprincipen framhåller Regionkommittén att målsättningen för en europeisk stadspolitik inte är att begränsa de lokala befogenheterna, utan att samordna redan tilldelade befogenheter. Målsättningen är också att "juridiskt tvinga kommissionen att samordna effekterna av sin aktuella stadspolitik och att säkerställa att unionens aktuella politik integrerar regionernas och kommunernas verksamhet för att tillfredsställa städernas behov " ().

1.3.3. Några månader senare vid det informella rådsmötet i Madrid i slutet av 1995 med de ansvariga ministrarna för regionalpolitiken konstaterade kommissionären för regionalpolitik och sammanhållning att "Planeringen av Europa kan inte bli en förening av femton nationella målsättningar utan bör bli frukten av deras integration i en enhetlig vision för Europas utveckling. Denna utveckling bör utgå från konvergenskriterier men också från olikheter och från specifika europeiska särdrag".

1.3.4. Det är riktigt att med avseende på gemenskapspolitikens effekter på regionerna och städerna framhålla att "gemenskapens politiska åtgärder bör hållas samman på ett starkare och mer systematiskt sätt och att de bör komplettera varandra mer för att säkerställa effektivitet i hela området. Denna bör grundas på en enhetlig vision av den europeiska dimensionens utveckling på lång sikt".

1.3.5. I kommitténs två senaste yttranden i ämnet ["Regionalplanering och samarbete mellan regionerna i

Medelhavsområdet" och "Sammanhållningens framtid och följderna för strukturfonderna på lång sikt" ()] konstateras slutligen ytterligare ett tecken på det nya och mer specifika intresset för den urbana sektorn. Där framhålls betydelsen av ett europeiskt urbant system för utveckling och ekonomisk och social sammanhållning, och framför allt behovet av att förstärka unionens åtgärder inom den urbana sektorn för att gynna ett mer balanserat stadsnätverk i Medelhavsområdet och för att inrikta strukturfonderna mot de största städerna i de regioner vars utveckling släpar efter.

2. Unionens handlingsprogram för den urbana sektorn

2.1. Pågående åtgärder

2.1.1. Gemenskapsorganens gradvis ökande uppmärksamhet på den urbana sektorn kopplas samman med en ram av åtgärder som vittnar om unionens starka engagemang inom detta område. Det bör speciellt påpekas att 90 % av strukturfonderna tilldelas genom Gemenskapens stödramar (EGSR) och att en avsevärd del av dessa fonder berör städerna. Dessutom har EU inlett 13 gemenskapsinitiativ som upptar 9 % av strukturfonderna. Bland dessa berör URBAN-programmet särskilt städerna.

2.1.2. Man måste dock framhålla att kunskaperna om gemenskapsinitiativens påverkan på stadsutvecklingen och om åtgärdernas resultat är ofullständiga och inte gör det möjligt att effektivt analysera dessa investeringars "avkastning" i termer av ekonomisk utveckling och påverkan på sysselsättningen och den sociala sammanhållningen, förbättring av infrastrukturer och tjänster, upprustning av stadsmiljön, deltagande av företrädare för alla direkt berörda ekonomiska, sociala och kulturella parter (), och samstämmighet mellan gemenskapsåtgärderna och de nationella, regionala och lokala åtgärderna inom denna sektor.

2.2. Innovativa åtgärder för regional utveckling och pilotprojekt för städerna

2.2.1. Parallellt med utformningen av en ny gemenskapsvision för planering av regionerna och de europeiska städerna för kommissionen fram ett program för innovativa åtgärder 1995-1999 [artikel 10 i ERUF (Europeiska regionala utvecklingsfonden)] som finansieras med en reserv som motsvarar 1 % av strukturfonderna. Detta program särskiljer två aktionslinjer: regional planering och stadspolitik.

2.2.2. Den första frågan, den regionala planeringen, avser den nationella och transnationella nivån och svarar mot en övergripande syn som gör det möjligt att "ha en helhetssyn på konsekvenserna av gemenskapspolitikens tillämpning och att särskilt kunna förutse eventuella skadliga eller motsägelsefulla effekter med tanke på den ekonomiska och sociala sammanhållningens huvudsakliga målsättning" (). Dessutom framhålls dessa åtgärders sektorsövergripande karaktär och behovet av en helhetssyn för aktionen och - framför allt - för dess effekter ().

2.2.3. Den andra frågan, pilotprojekt för städer, hänför sig speciellt till staden när det gäller "det område i vilket den ekonomiska utvecklingen, de teknologiska innovationerna och den offentliga sektorn utvecklas och samlas". Detta aktionsprogram verkar dock mer inriktat på speciella frågor än på den urbana strukturen.

2.2.4. När de båda aktionslinjerna jämförs framstår en viss nivåskillnad. Man har inte insett den urbana strukturens dimension i dess helhet, vare sig när det gäller det första området (för hög nivå och med övervägande ekonomiska förtecken) eller det andra (för låg nivå och av sektoriell natur). EU:s åtgärder inom den urbana sektorn verkar dock vara omfattande - dessutom, "planerar man att genomföra (helt eller delvis) cirka 130 projekt för stadsmiljön" () under perioden 1995-1999 inom ramen för de många program som påmints om tidigare.

3. Motiven för en europeisk stadspolitik

3.1. Grundläggande politiska referenser och den lokala utvecklingens betydelse

3.1.1. Utvecklingen mot en ny vision för regionerna och det urbana systemet har sin politiska grund i två dokument. De är en idealisk bro mellan visionerna för den regionala och urbana politiken, som byggdes upp efter hand under 80-talet, och de nya åtgärdsplanerna, som började utvecklas under 90-talets första år, till exempel vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, Utmaningar och handlingsvägar för att möta 2000-talet" och "Europeiska gemenskapens politiska åtgärdsprogram för att stödja miljön och en hållbar utveckling".

3.1.2. Den andra nya visionen innebär att regionerna inte bara är en plats för insatser inom olika sektorer, utan de antar också i sin helhet karaktären av ett område för tillämpning av politiska åtgärder som syftar till att förena ekonomisk utveckling, ekonomisk och social sammanhållning, sysselsättning, förvaltning och skydd av naturtillgångar etc. På så sätt blir den lokala utvecklingen en grundläggande dimension i den nya modellen för hållbar utveckling som föreslås i vitboken.

3.1.3. Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om "Lokala utvecklingsinitiativ och regionalpolitik" går vidare i samma riktning och konstaterar där att den lokala utvecklingens speciella karaktär består i en förmåga att "mobilisera alla olika slags lokala resurser" och att "förstärka ett särskilt områdes förmåga att finna sin egen utvecklingsinriktning" ().

3.2. Den urbana utvecklingspolitikens speciella karaktär

3.2.1. I jämförelse med de lokala utvecklingsstrategierna har utvecklingspolitiken för städerna en förmåga att integrera de lokala utvecklingsmålen i målsättningarna för utveckling och upprustning av städerna, vård av städernas historiska och kulturella minnesmärken, medborgarnas identifikation med den egna staden och olika samhällsorganisationers deltagande i den beslutsprocess som påverkar utvecklingen och livskvaliteten.

3.2.2. Utvecklingspolitiken för städerna "använder" alltså de insatserna inom de olika sektorerna som grundmaterial för att genomföra ett komplicerat utvecklings- och upprustningsprojekt som utgör förutsättningarna på lokal nivå för att kunna uppnå villkoren för en hållbar utveckling och för att förbättra sammanhållningsnivån. Planeringen av stadsområdena kan på så sätt bli en ram för "samordning" av politiska åtgärder inom olika sektorer och av olika förvaltningsnivåer (gemenskapsnivå och nationell, regional och lokal nivå). Den kan också möjliggöra en kontroll av hur utvecklingen överensstämmer och hur sammanhållen den är, i tredubbel bemärkelse: social, ekonomisk och miljömässig ().

3.3. Den urbana politikens europeiska dimension

3.3.1. På grundval av ovannämnda synpunkter verkar det uppenbart att de mest allmänna aspekterna av den urbana utvecklingspolitiken, som är kopplad till förmågan att integrera ekonomisk utveckling, social sammanhållning och stadsmiljöns kvalitet, även har en europeisk dimension. Inte enbart därför att det rör sig om insatser på överstatlig nivå utan också därför att utvecklingspolitiken för städerna ifrågasätter principer, faktorer och villkor av strategisk betydelse för hela gemenskapens utvecklingsplaner för européernas livskvalitet.

3.3.2. Behovet av att förse stadspolitiken med en europeisk dimension härrör dock inte från kravet att främja insatser i en bestämd sektor inom infrastrukturernas område eller att förbättra städernas kvalitet eller att ytterligare skydda och förvalta de europeiska städernas kulturarv. Alla dessa extremt viktiga aspekter kan behandlas på lokal, regional eller nationell nivå i överensstämmelse med de enskilda medlemsländernas förordningar.

3.3.3. Kommittén anser däremot att stadspolitikens europeiska dimension har sitt ursprung i behovet av att definiera och gradvis genomföra städernas utvecklingsstrategier. Dessa bör vara funktionellt integrerade i tillämpningen av de grundläggande principerna som Europa betonar för att kunna möta det nya seklets utmaningar. På så sätt innebär utvecklingspolitiken för de europeiska städerna en nyckelfaktor för den sociala utvecklingen, för förbättringen av de ekonomiska villkoren och framför allt för att förbättra européernas livskvalitet, genom att man gör insatser i de stadsområden som har behov av det med hänsyn till medlemsstaternas, regionernas och kommunernas krav och önskemål.

3.4. Från städer till europeiska urbana system

3.4.1. Det finns dock ett antal sekundära motiv för behovet av en europeisk dimension i stadspolitiken. En aktuell studie som kommissionen publicerat visar, trots gemenskapens starka engagemang, hur ett stort antal eftersatta europeiska regioner inte är i stånd att minska avståndet till de mer utvecklade regionerna (). I den femte rapporten om den socio-ekonomiska situationen och utveckling av gemenskapens regioner presenterades liknande slutsatser ().

3.4.2. Obalansen mellan regionerna, och även den obalans som finns mellan städerna i det europeiska urbana systemet, gör att de olika nationella samfunden påtvingas extremt höga pålagor för att man skall stödja de kommuner som inte är i stånd att hämta upp eftersläpningen.

3.4.3. En utveckling som grundar sig på konkurrens och som saknar ett visst mått av ömsesidigt beroende och samarbete kan inte vara tillfredsställande på lång sikt, vare sig ur social eller ekonomisk synvinkel. I det dokument som drar upp riktlinjerna för gemenskapsåtgärderna i stadsområdena framhåller kommissionen bland de grundläggande frågorna som rör utveckling och upprustning av städerna "övergången från ett konkurrensutsatt beteende till ett beteende som är grundat på samarbete och ömsesidigt beroende mellan olika städer" ().

3.4.4. Med hänsyn till globaliseringsprocessen inom världsekonomin och de ständigt ökande stadsnätverken som samarbetar över nationsgränserna när det gäller ekonomiska utvecklingsprojekt, är det nödvändigt att strategierna och ståndpunkterna som syftar till samarbete och partnerskap mellan städerna utvecklas tillsammans och parallellt på europeisk och nationell nivå så att det inte leder till ytterligare obalans i det europeiska urbana ekosystemet.

4. Problem, krav, lämpliga insatser

Mot bakgrund av vad som ovan sagts, och om man beaktar resultaten från arbetsgruppens möte i Rom för att ingående diskutera frågan, lyfter ESK fram några strategiska problemställningar i urban utveckling, där en särskild insats på gemenskapsnivå förefaller nödvändig. Mötet () ägde rum på inbjudan av avdelningen för regional samverkan vid departementet för statens offentliga arbeten, inom ramen för Italiens ordförandeskap detta halvår. I mötet deltog företrädare för arbetsmarknadens parter, liksom företrädare för centrala, regionala och lokala förvaltningar, vilka är insatta i stadspolitik, samt företrädare för andra intressegrupper.

4.1. Konkurrens och samarbete: stadsnätverken och sammanhållningen mellan städerna

4.1.1. Ekonomins globalisering gör urbana samhällen mer känsliga för nationell och internationell konkurrens, och effekterna av konkurrensen tenderar att bli allt mer snabbverkande och intensiva. Dessutom leder ekonomisk tillväxt i länder med hög utvecklingsnivå inte direkt och automatiskt till ökad sysselsättning, förbättrad livskvalitet, sociala framsteg och förbättrad livsmiljö.

4.1.2. Inom ramen för detta måste man för en urban utveckling beakta fyra olika komponenter:

I) De urbana samhällenas kraftiga "exponering" för lokala effekter av den globala ekonomin stimulerar till förnyelse och till en förbättring av konkurrenskraften, men kräver att man skaffar sig bredd när det gäller ledarskap, resurser och kompetens. Utan detta förefaller utsikterna att lyckas ytterst små.

II) Spelrummet för en utveckling som endast är baserad på en uppvärdering av på orten tillgängliga faktorer ter sig ännu mindre. Däremot medger den nya informationsteknologin (telematik, distansarbete) att man kombinerar och integrerar faktorer som är spridda över olika regioner och länder i en sammanhållen utvecklingsprocess.

III) Den stigande takten vad gäller förändringar och förnyelseprocesser kan innebära att konkurrensnivåerna och livskvaliteten snabbt förbättras, men det blir tilltagande problem med att anpassa sig till att utvecklingen går så snabbt.

IV) Kravet att upprätthålla en hög effektivitetsnivå på infrastrukturer, produktionsanläggningar, administrativa centrer och på forskning och utveckling - förutsättningarna för städernas konkurrenskraft och ekonomiska tillväxt - förutsätter avsevärda investeringar och en klar specificering av prioriteringarna.

4.1.3. ESK anser det därför lämpligt att man stimulerar kontaktnät för samarbete inom det europeiska urbana systemet, inte för att snöpa strävan efter konkurrenskraft utan för att tillåta det europeiska urbana systemet i dess helhet att finna utvecklingsstrategier som bygger på att man kompletterar varandra och på en strävan efter konkurrenskraft, utan att skillnaderna ökar, vilket skulle leda till att gemenskapens resurser skulle belastas hårt, och till att social och ekonomisk segregation skulle uppstå (). Med tanke på detta syftar samarbetet mellan de europeiska städerna dels till att förbättra livskvaliteten, dels till att förbättra konkurrenskraften gentemot de andra i-länderna (USA, Japan etc.) och utvecklingsländerna.

4.1.4. Inför perspektivet av en utvidgning av Europeiska unionen till att omfatta länderna i Central- och Östeuropa och inför perspektivet av ett allt tätare samarbete mellan regionerna och städerna vid Medelhavet (), skulle det vara lämpligt att utarbeta speciella stimulans- och hjälpåtgärder för partnerskapet med städerna i Central- och Östeuropa och Medelhavsländerna utanför EU, dels för att föregripa och utforma samarbetet med de länder som i framtiden kommer att ingå i unionen, dels för att på ett mer enhetligt och systematiskt sätt hantera förutsättningarna för samarbetet mellan länderna och regionerna i Medelhavsbäckenet.

Slutligen påpekade ESK att en del städer är indelade i olika administrativa distrikt, ibland många till antalet. I dessa fall förefaller det nödvändigt att främja utvecklingen av former för samarbete och samråd mellan de olika lokala förvaltningar som styr delar av ett och samma urbana område, genom att verka för pilotprojekt och sprida de mest framgångsrika erfarenheterna.

4.2. Urbant partnerskap

4.2.1. De allmänna nedskärningarna av offentliga medel som är disponibla för åtgärder när det gäller infrastruktur och tjänster har gynnat (och i vissa fall nödvändiggjort) spridningen av experimenterandet med partnerskap mellan offentliga institutioner och privatpersoner vad gäller utvecklingsprojekt som rör infrastruktur och tjänster med återverkningar på hela orten.

4.2.2. Rent allmänt kan det urbana partnerskapet främja överenskomna planeringsprocesser i fråga om utveckling, vilka med rätt inriktning utgör en strategisk faktor för förvaltningen av det urbana området i en situation där statens närvaro gradvis håller på att upphöra inom sektorer som är väsentliga för utvecklingen, för den sociala och ekonomiska sammanhållningen, för förbättringen av stadsmiljön och för medborgarnas livskvalitet.

4.2.3. ESK påpekar följaktligen det lämpliga i att främja avancerade former av urbant partnerskap för att förstärka de regionala och lokala centralförvaltningarnas åtaganden inom strategiska sektorer för en social och ekonomisk utveckling (bastjänster, strukturer för forskning och nyskapande, infrastrukturer inom transport och telekommunikation, upprustning av miljö och stad, skydd av kulturarvet) genom en samverkan mellan yrkesmässiga, organisatoriska och privatfinansierade resurser i program och insatser som lokalbefolkningen har intresse av. Bland de villkor som i hög grad kan gynna det offentlig-privata partnerskapet förefaller det viktigaste vara hur läglig, öppen för insyn och säker den lokala offentliga förvaltningens insats är.

4.3. Subsidiaritet

4.3.1. I ett urbant system som alltmer tenderar att organiseras enligt mönster från städer på mellanregional och mellanstatlig nivå, blir det allt vanligare att regionala och lokala förvaltningar i olika länder samarbetar när det gäller att bestämma och genomföra ett gemensamt utvecklingsprojekt. Till de partnerskapsproblem som är typiska för stadsnätsstrukturer kommer problemet med olika nationella förordningar och med hur olika man tillämpar subsidiaritetsprincipen i olika länder.

4.3.2. I det sammanhanget vill ESK betona det lämpliga i att EU påtar sig funktionen att stimulera genom att utarbeta riktlinjer och skapa en pool för utbyte av erfarenheter vad gäller partnerskap och samråd mellan olika institutioner och när det gäller utvärderingen av möjligheten att sprida och utveckla dessa erfarenheter. Mot bakgrund av detta ser man det som nödvändigt att Europeiska unionen, när det gäller att lägga fast utvecklingsstrategier och handlingsprogram, på lämpligt sätt informerar sig om och beaktar kommunernas och regionernas erfarenheter och de målsättningar som dessa och deras organisationer uttryckt.

4.4. Deltagande

4.4.1. Globaliseringen av ekonomin medför, som redan påpekats, att de urbana samhällena drabbas mer av de lokala effekterna av nationella och transnationella utvecklingsprogram. Det samband som skall fastställas mellan dessa insatser och möjligheterna till ekonomisk och social utveckling på lokal nivå i de olika urbana strukturerna gör det svårare att garantera att de socio-ekonomiska grupperna deltar på lämpligt sätt i utformningen av de val som inverkar på den sociala, ekonomiska, miljömässiga och stadsmässiga utvecklingen i den egna regionen. Detta medför i själva verket:

- Att den basinformation som är nödvändig för att utvärdera effekterna och konsekvenserna tenderar att bli komplex och inte gäller en enstaka urban struktur utan territoriella undersystem som utgörs av helheten i de städer som känner av insatsens direkta och indirekta effekter;

- Att de som deltar ställs inför ett system av val och alternativ som har sitt ursprung i inriktningar och krav i stor skala och som gäller olika samhällen på lokal nivå.

4.4.2. Mot bakgrund av vad som ovan framhållits ser ESK det som oundgängligt att EU på lokal nivå främjar:

- En bättre insyn och ett direkt ansvarstagande från de europeiska medborgarnas sida när det gäller val av urban utveckling;

- Deltagande av intressegrupperna i överensstämmelse med bestämmelserna i strukturfondernas ramförordning.

4.4.3. Det är dessutom lämpligt att erinra om att Europa är målet för en ständig ström av invandrare från tredje land, vars medborgare är bärare av kulturer, förväntningar och värdesystem som ibland skiljer sig mycket från dem som råder i värdlandet. Den multikulturella prägel som många europeiska regioner har utgör en faktor för potentiell socio-ekonomisk utveckling, som likväl kräver åtgärder för särskilda former av deltagande, anpassade till de olika kulturella förebilderna och i stånd att gagna och "beledsaga" integrationsprocessen ().

4.4.4. I detta sammanhang blir kvaliteten på den tillgängliga informationen och insynen i deltagarproceduren vid "valen" en avgörande faktor inte bara på demokratiplanet utan också när det gäller integrationen och den mångkulturella sammanhållningen.

4.5. Strategier för att integrera målsättningar för ekonomiskt uppsving med målsättningar för social rättvisa

4.5.1. I samband med den tilltagande betydelsen av infrastruktursystemen och servicenäten för den ekonomiska tillväxten tenderar staden att allt oftare ses som ett maskineri för att skapa en gynnsam miljö för ekonomisk konkurrens. Detta förhållande kan få somliga förvaltningar att föredra en politik och ett handlingsprogram som främst siktar mot ekonomiskt uppsving, och bara i andra hand mot sammanhållning, solidaritet och medborgarnas sociokulturella utveckling. Man kan alltså konstatera att det finns en tendens till ett motsatsförhållande mellan ekonomisk och social utveckling, mellan målsättningar som syftar till effektivitet och målsättningar som syftar till rättvisa ().

4.5.2. Utan en strategi som effektivt kan dra fördel av de enskilda insatsernas återverkningar på den urbana strukturen i dess helhet och förena konkurrenskraften med den sociala och ekonomiska sammanhållningen, innebär alla satsningar av resurser på solidaritet och på den urbana miljöns kvalitet - åtminstone på kort sikt - en minskning av resurser som är disponibla för insatser som syftar till att främja den ekonomiska effektiviteten och konkurrenskraften.

4.5.3. Vi står fortfarande inför en situation som visar en klar differentiering. När kapaciteten att fastställa och genomföra strategier för en integrerad urban utveckling är låg, tenderar antingen målsättningen ekonomiskt uppsving eller målsättningen social rättvisa att gälla. När de lokala förvaltningarnas kapacitet att utveckla och genomföra projekt är hög, tycks målsättningen ekonomiskt uppsving och målsättningen social rättvisa gå att förena genom god förvaltning och utvärdering av insatsernas direkta och indirekta återverkningar ().

4.5.4. Vid frånvaro av stödåtgärder och kompletteringsinsatser för de urbana strukturer där utvecklingen ligger efter, eller där man har reducerad förmåga att projektera och driva strategier för en integrerad urban utveckling, kan ovan påpekade förhållande ge upphov till att den inre obalansen i det europeiska urbana systemet förstärks. ESK förespråkar i detta sammanhang att man utarbetar ett dubbelverkande referenssystem och riktlinjer, i den fasta övertygelsen att det mål som bör prioriteras i den urbana utvecklingen är förbättringen av medborgarnas livskvalitet.

- Å ena sidan förefaller det lämpligt att stimulera förmågan att förena kraven på konkurrenskraft och kraven på social och ekonomisk sammanhållning i projekt för en integrerad urban utveckling antingen genom utbildningsförfaranden eller genom främjande av studier och pilotprojekt.

- Å andra sidan verkar det lämpligt att inrätta pooler för övervakning, jämförelse, utvärdering av metoderna, förfarandena och resultaten av den förda politiken i de olika urbana sammanhangen, och för en spridning av de mest framgångsrika erfarenheterna.

4.6. Hållbar utveckling och social sammanhållning på det urbana planet

4.6.1. I detta sammanhang urskiljer man också de förutsättningar som effektivast leder till en hållbar utveckling på urban nivå. ESK hävdar faktiskt att en icke-integrerad utvecklingspolitik som efter hand riktat in sig på ekonomiskt uppsving, social sammanhållning eller den urbana miljöns kvalitet, på lång sikt medför ökande pålagor, som ett allt större antal medlemsländer inte skulle klara.

4.6.2. Hållbarheten i den urbana utvecklingen inverkar alltså inte bara på miljöaspekterna utan också på de ekonomiska och sociala aspekterna, vilka utgör komplementära inslag i ett sammanhållet projekt. ESK hävdar alltså att uppgiften att komma till rätta med den allvarliga ekonomiska och sociala obalansen och förfallet i städerna och miljöförstöringen, som noteras i en stor del av det europeiska urbana systemet, skall vara nära kopplad till definitionen (och genomförandet) av urbana utvecklingsprojekt som syftar till att skapa förutsättningar för genomförbarhet och ekonomiska, administrativa och tekniska förutsättningar för att förbättra den sociala sammanhållningen och miljöns kvalitet. I det syftet betonar man det lämpliga i att uppmuntra pilotprojekt och erfarenhetsutbyte som gör det lättare att uppnå förutsättningar för en hållbar utveckling på stadsområdet, samtidigt som man beaktar särdragen och de djupgående skillnaderna i de olika strukturerna i det europeiska urbana systemet.

4.6.3. Hit hör också den politik för territoriell omorganisation som gynnar en mer balanserad fördelning av service och infrastrukturer och förbättringen av den arkitektoniska miljöns kvalitet i det urbana rummet i syfte att komma till rätta med och - om möjligt - undanröja de förhållanden av vanvård, miljöförstöring och socialt förfall som med tiden drabbar stadskärnor, förorter och storstädernas ytterområden ().

4.7. URBAN utveckling och sysselsättning

4.7.1. Vidare bör man komma ihåg att det är i stadsområdena som man har den största arbetslösheten. Och även om det inte finns något automatiskt samband mellan å ena sidan ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning/förbättrad social sammanhållning/förbättrad livskvalitet å andra sidan, råder det inget tvivel om att man i ett långt perspektiv inte kan ha ökad sysselsättning och förbättrad livskvalitet utan att samtidigt ha ekonomisk tillväxt och - följaktligen - också förbättrad konkurrenskraft och genomsnittsproduktivitet i stadsområdet.

4.7.2. Det förefaller därför lämpligt att understryka att en ökad sysselsättning innebär att man kan integrera två olika sorters politik. Å ena sidan verkar det faktiskt nödvändigt att få till stånd en odelat gynnsam miljö för nya ekonomiska verksamheter eller för att utveckla redan befintliga verksamheter, antingen indirekt (genom att förbättra kvaliteten på infrastrukturer och tjänster, förbättra tillgängligheten och rörligheten, förbättra stadsmiljön, förbättra säkerheten och så vidare), eller direkt genom att lägga fram en översikt över de möjligheter som staden har att erbjuda företagen.

4.7.3. Å andra sidan är det nödvändigt att styra de ekonomiska tillväxtmöjligheterna mot former, sektorer och procedurer som kan bredda utbudet av arbeten så att det motsvarar typen av efterfrågan. ESK vill särskilt påpeka att det finns ett starkt samband mellan den sysselsättning som är ett direkt resultat av insatser på den urbana upprustningens och omorganisationens område, förbättringen av de konkurrensvillkor inom företagens organisation som är ett resultat av dylika insatser, och de återverkningar på sysselsättningen som blir följden av de nya produktionsanläggningarna.

4.8. Metoder för förbättringar och social sammanhållning

4.8.1. Orsakerna till trafikstockning, föroreningar, industriell nedgång, och social utslagning i många städer är kopplade till den ökande konkurrensen mellan socialgrupperna och mellan lokalsamhällena, till den offentliga sektorns ekonomiska kris, till de höga arbetslöshetssiffrorna, till de tilltagande skillnaderna mellan de rika länderna och de fattiga och den därav följande invandringen till europeiska städer av medborgare från länder med låg utvecklingsnivå utanför gemenskapen.

4.8.2. Samtidigt som det i detta sammanhang blir allt svårare att finna de offentliga ekonomiska resurser som krävs för att trygga en lämplig nivå på service och infrastruktur åt alla medborgare, börjar det uppstå privilegierade områden - ibland baserade på privata insatser - där en urban kvalitet och en nivå på service garanteras som inte finns på annat håll. På så sätt riskerar staden att sluta vara en organisk enhet, och att främja en skiktning av medborgarna i klart åtskilda sociala grupperingar, och framför allt riskerar staden att förlora karaktären av en plats där man bygger upp och stärker den kulturella identiteten, den sociala utvecklingen, minnet av det förflutna och utbildningen av medborgarna i tekniska och administrativa färdigheter.

4.8.3. Den urbana utvecklingen skapar och omfördelar i själva verket tillgångar. Tillkomsten av infrastrukturer, serviceinrättningar och tekniskt och administrativt kunnande leder till en tilltagande uppvärdering av staden. Genom åtgärder såsom etablering av infrastrukturer och urban upprustning får man alltså en process med tillväxt och omfördelning av värdet och kvaliteten på städerna i form av förbättring av servicen, av infrastrukturen, av villkoren för rörlighet, av arkitekturens och miljöns kvalitet.

4.8.4. En sådan process gynnar i många urbana sammanhang en homogen utveckling av hela samhället. I andra fall fungerar inte dessa omfördelningsmekanismer lika effektivt, och processen med tillväxt och urban omstrukturering kan leda till att de svagare sociala skikten slås ut och blir utblottade.

4.8.5. ESK anser därför att det är lämpligt att man utvärderar möjligheten att fastställa ett system av kriterier och riktlinjer för en effektiv och rättvis fördelning av kostnaderna för stadsutveckling och vinsterna i samband härmed. Inom ramen för detta är det av fundamental betydelse att uppmuntra en kvalitetshöjning av stadsarkitekturen, främja ett kulturellt och erfarenhetsmässigt utbyte om de handlingsprogram som mest effektivt kan bidra till en urban och arkitektonisk upprustning av städerna samt att garantera ett verkligt deltagande från medborgarnas sida när det gäller val av utveckling, enligt de villkor som tidigare angivits.

4.8.6. ESK önskar särskilt att man på gemenskapsnivå skall verka för en större lyhördhet när det gäller:

I) kraven på stadskvalitet (arbetstillfällen, kvaliteten på tjänster och miljö, lättillgänglighet och rörlighet, etc.) som borde garanteras alla medborgare.

II) de mest effektiva urbana, ekonomiska och administrativa styrmedlen för att inleda systematiska processer för upprustning av städerna i överensstämmelse med ovannämnda krav.

III) typer av aktioner som kan främja en balanserad social omfördelning av de ekonomiska resultat och vinster som härrör från insatser för urban upprustning.

4.8.7. I syfte att uppnå vad som ovan sagts anser ESK det nödvändigt att man utformar kriterier och riktlinjer för att främja en gradvis övergång från stödstrategier för marginella stadsområden, av övervägande nödhjälpkaraktär, till långsiktiga strategier baserade på en balanserad ekonomisk och social tillväxt.

5. Förslag

5.1. De iakttagelser som framförts ovan medför en markant ökning av gemenskapens engagemang inom stadssektorn i form av projektering, organisering och finansiering. Mot bakgrund av detta föreslår ESK:

I) Att Unionen engagerar sig mer i urbana pilotprojekt (nyskapande aktioner enligt artikel 10 i ERUF) genom att ge detta aktionsprogram en karaktär av systematiskt experimenterande och med klar inriktning på övergripande stadsutvecklingsprojekt och projekt som stärker den sociala och ekonomiska sammanhållningen, såväl i städerna som mellan olika europeiska städer.

II) Att man differentierar strukturfondernas målsättningar (och handlingsprogram), enligt resultaten av ovan nämnda experimentåtgärd, och med beaktande av hur mycket städernas skick påverkar de allmänna betingelserna för ekonomisk och social sammanhållning. Det är nödvändigt att göra en distinktion mellan ett program av övervägande ekonomisk karaktär, som syftar till att minska regionala olikheter, och ett program med övervägande stadsutvecklande innebörd, som bygger på att man definierar och genomför integrerade urbana utvecklingsprojekt, och som syftar till att minska de sociala, kulturella, miljömässiga, stadsplaneringsmässiga och ekonomiska olikheter som finns inom alla städer.

III) Att det skall finnas ett samordnande organ mellan de två handlingsprogrammen.

IV) Att de urbana utvecklingsprojekten skall kunna få en alternativ utformning och antingen vara ett redskap för att initiera en total gradvis förbättring av konkurrenskraften, den sociala och ekonomiska sammanhållningen, sysselsättningen, tjänster och rörlighet, miljö och urban arkitektur eller för att skapa förutsättningar för en koppling mellan åtgärder och program för olika sektorer i en integrerad modell för urban utveckling.

V) Att initiativ tas till förfaranden och styrmedel för att studera den territoriella och urbana inverkan som alla handlingsprogram - som direkt eller indirekt rör städerna - har.

VI) Att de urbana utvecklingsprojektens specifika målsättning skall överensstämma med en rad målsättningar av socio-ekonomisk karaktär, som syftar till att garantera maximala effekter på kampen mot arbetslösheten, på integreringen av medborgare från tredje land och på möjligheten att förhindra att de svagaste grupperna slås ut och att stadsmiljön förfaller. Dessa problem kan utgöra ett allvarligt hot mot den sociala sammanhållningen ().

VII) Att man inom det nya programmet för strukturfonder för den urbana sektorn skall föreskriva en specifik aktion för att främja partnerskap mellan europeiska städer och städer i Central- och Östeuropa och i Medelhavsländer utanför EU, för att främja ett ökat samarbete för att bygga upp nätverk mellan europeiska urbana system och urbana system i angränsande länder. Detta för att underlätta för städerna i Östeuropa och vid södra Medelhavet att delta i det europeiska ekonomiska kontaktnätet.

VIII) Att man vidtar kraftåtgärder för att stimulera till ett övergripande och totalt nyttjande av de olika program och sektorsvisa insatser som rör staden, och att man i det syftet skall ta initiativ till ett forum för EU, medlemsländerna, regionerna, lokala förvaltningar, intressegrupper och andra berörda grupper för att lägga fast strategierna för EU:s insatser inom den urbana sektorn.

IX) Att "European Spatial Development Perspective" (ESDP) (Utvecklingsprogrammet för det europeiska området) också får bli ett gemensamt och samverkande redskap, (mellan EU, medlemsstaterna, regionala och lokala förvaltningar, arbetsmarknadens parter och andra intressegrupper), för att analysera, utvärdera och utforma en total strategi för unionen när det gäller det europeiska urbana systemet.

X) Att man omarbetar strukturfondernas uppläggning genom att markant öka EU:s åtaganden när det gäller urban utveckling, och i synnerhet när det gäller den ekonomiska och sociala sammanhållningen i staden och mellan städerna (), inom ramen för strukturfonderna.

5.2. När det gäller sammanhållningen visar det sig dessutom nödvändigt att lägga särskild vikt vid och att specifikt finansiera stadsområden i eftersatta regioner som uppvisar särskilt ogynnsamma socio-ekonomiska förhållanden, karakteriserade av en BNP per capita som ligger långt under det europeiska genomsnittet och särskilt höga arbetslöshetssiffror. Dessa städer lider särskilt av den obalans och de brister som allmänt präglar regioner som ingår i Mål 1, och där blir de sociala olikheterna och riskerna för social utslagning särskilt allvarliga. I dessa fall bör man därför i gemensamhetsinsatsen, som syftar till att stärka den sociala och ekonomiska sammanhållningen, vinnlägga sig om en särskild intensitet. Dessa områden bör också bli föremål för en speciell och fördjupad övervakning från EU:s sida, i syfte att tydligt klargöra förhållandena och orsakerna till de sociala problemen och vilka aktioner som är möjliga för att återställa balansen.

5.3. För att ovan angivna mål skall vara möjliga att uppnå anser ESK dessutom att ytterligare tre villkor måste uppfyllas:

I) Eftersom en total samordning mellan aktioner och program, som inletts i en och samma stadsstruktur, utgör en mycket viktig förutsättning för framgång och för att få hög social och ekonomisk "avkastning" på de använda resurserna, är det nödvändigt att garantera ett direkt deltagande av regionala och lokala myndigheter och intressegrupper, när det gäller att definiera utvecklingsprogrammen och få ett uttalat och direkt ansvarstagande från deras sida för att garantera full samordning mellan de urbana utvecklingsprojekten som initierats av EU och aktioner som central och lokal förvaltning självständigt initierat.

II) Eftersom aktionen för urban utveckling, som den presenterats ovan, har en starkt innovativ prägel, förefaller det nödvändigt att ge kommissionen större befogenheter till vägledning när det gäller att bestämma, inte bara målsättningar och villkor, utan också de urbana projektens struktur. Det tycks särskilt önskvärt att kommissionen utarbetar riktlinjer för det europeiska urbana systemet och för utvecklingsstrategier inom ramen för subsidiaritetsprincipen, för samarbete och partnerskap, social och ekonomisk sammanhållning, och för att återvinna balansen i det europeiska urbana systemet.

III) Eftersom kunskaperna i fråga om det socio-ekonomiska, urbana, miljömässiga och infrastrukturella förhållandena i städerna är mycket bristfälliga och därför omöjliggör en utvärdering av resultaten av insatserna, måste EU skapa ett system för utbyte av erfarenheter som gör det möjligt för städerna och intressegrupperna att få lära känna initiativ och rön som rör förvaltning av stadsområden och att bedöma dess begränsningar och möjligheter, att skapa former för aktivt partnerskap, att aktivt samarbeta för en successiv finslipning av insatsstrategier, som blir alltmer förfinade och effektiva.

5.4. Eftersom de urbana utvecklingsprojekten har formen av ett specifikt aktionsprogram inom strukturfonderna, anser ESK dessutom att man måste inskärpa kravet att varje medlemsland skall svara för att förhållanden, redskap och nödvändiga förfaranden finns, för att främja ett medvetet och effektivt deltagande från socio-ekonomiska grupper i utformningen och förvaltningen av de urbana utvecklingsprojekten, med hänsyn till vad som uttryckligen anges i artikel fyra i förordningen för strukturfonderna.

5.5. Man ställer sig frågan om det är lämpligt eller inte att skapa en primär juridisk kompetens inom EU inom denna sektor, när å ena sidan ReK har ansett sig behöva ta upp frågan om en översyn av Maastrichfördraget, och angett punkterna för översynen, och det å andra sidan inte råder något tvivel om att det redan i dag är möjligt att göra en mer systematisk och mer effektiv insats inom det aktuella regelverket. Dessutom påminner man om att det skall göras en översyn av förordningarna för strukturfonderna 1999, och kommittén känner att det är nödvändigt med en nära koppling mellan fastställandet av de nya handlingsprogrammen för det europeiska urbana systemet och reformeringen av strukturfonderna.

5.6. Slutligen undrar kommittén om det inte vore lämpligt att formellt ge klartecken för den nya och mer systematiska europeiska strategin inom den urbana sektorn och ger en tydlig hänvisning till fördraget, särskilt till artiklarna 130a och 130c.

6. Områden där insatser skall prioriteras

6.1. Med hänsyn till de europeiska städernas tillstånd pekar kommittén på två områden där insatser skall prioriteras: rörligheten i staden och stadsmiljön.

6.2. Rörligheten i staden

6.2.1. När det gäller rörligheten i staden anser ESK att man i gemenskapens åtaganden måste sträva efter att inte göra den traditionella uppdelningen mellan förvaltningen av området och förvaltningen av kommunikationer, utan i stället främja integrerade modeller som kan garantera:

- Tillfredsställande villkor för tillgång till tjänster, rekreationsområden, arbets- och studietillfällen för alla medborgare och i synnerhet för de svagaste grupperna.

- Ett trafiksystem som uppvisar säkerhetsnivåer som är markant högre än de nuvarande ().

- En lägre grad av miljöförstöring än dagens, som karakteriseras av omfattande luftföroreningar, bullerstörningar, en kraftig försämring av stadskvalitén och möjligheterna att leva i städerna.

6.2.2. Därför anser ESK att största möjliga ansträngningar måste göras för att bestämma och sprida modeller för en planering av stad och arbete där det krävs färre förflyttningar med bibehållen tillgänglighet och som kan förhindra att de områden som är disponibla för medborgarna reduceras allt mer, till förmån för trafikområden och parkeringsplatser för privatbilar. Mot denna bakgrund ter det sig nödvändigt att främja utveckling och spridning av en större integrering av telekommunikationer och telematik i produktionsprocesserna och i spridningen av tjänster, i syfte att skapa förutsättningar för en minskning av den "nödvändiga trafiken" ().

6.2.3. Det är särskilt önskvärt att sporra och stödja de urbana utvecklingsprojekten som syftar till att: minska luftföroreningarna och trafikstockningarna genom att inte uppmuntra privatbilismen och gynna spårbunden kollektivtrafik, förbättra genomsnittstillgängligheten inom området och på så sätt få en förbättring av medborgarnas livskvalitet och ett förhöjt värde på staden, använda de ekonomiska vinsterna av det förhöjda värdet på staden för att finansiera insatser för att förbättra servicen och infrastrukturerna, öka företagens kontaktmöjligheter med forskningscentra och innovativa centra, också via telematik, och indirekt öka konkurrenskraften och sysselsättningsmöjligheterna samt att förverkliga former för urbant partnerskap som kan locka till sig privata resurser när det gäller finansiering, organisation, yrkeskunskap och projektering.

6.2.4. Under dessa förhållanden förlorar aktionen för urban rörlighet sin sektoriella karaktär och blir ett verktyg för en total strategi där förbättrandet av den sociala sammanhållningen, av det lokala produktionssystemets konkurrenskraft och av livskvaliteten blir delar i ett och samma mönster.

6.3. Den urbana miljön

6.3.1. Vad beträffar den urbana miljön anser ESK att man, med hänsyn till att miljöförfallet och utarmningen har en tendens att koncentreras till vissa områden och att öka social och ekonomisk utslagning och att drastiskt begränsa sysselsättningsmöjligheterna och framåtskridandet för de svagaste grupperna i samhället, också skall prioritera upprustning av starkt förfallna stadsområden och framför allt försöka finna de specifika bakomliggande orsakerna och få till stånd insatser som kan sätta igång en systematisk upprustning av dessa områden.

6.3.2. Därför ligger lösningen säkerligen inte i byggnadssanering eller i urban förnyelse, som i vissa fall inskränker sig till att man flyttar socialt utslagna grupper och återskapar förfall och isolering i andra områden, utan man måste sträva efter att förändra de sociala, ekonomiska, sysselsättningsmässiga och kulturella orsakerna till den sociala och urbana utslagningen.

6.3.3. Att man flyttar uppmärksamheten från effekterna (urbant och byggnadsmässigt förfall, arbetslöshet, social utslagning) till orsakerna (brist på arbetstillfällen, de kulturella förebildernas bräckliga och underordnade ställning, avsaknad av inkomst, etc.) medför en ommodellering av mekanismerna för urban utveckling och av fördelningen av de förmåner som bestäms av service-systemet, av infrastrukturerna och transporterna, etc.

6.3.4. Inom ramen för detta är det integrerade urbana upprustningsprojektet framför allt ett projekt för att balansera de investeringar och den politik som i sin helhet påverkar staden och för att få till stånd en bred samverkan mellan institutioner (lokala, regionala, nationella, och på gemenskapsnivå) och arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer, för att få fram utvecklingsformer som överensstämmer med målsättningarna: hållbarhet, sammanhållning och social rättvisa, för att fastställa ett integrerat system av insatser, som kan bli början till övergången till mer balanserade former av urban utveckling, och slutligen för att garantera att det är politiskt, administrativt, tekniskt och ekonomiskt möjligt att genomföra sådana aktioner.

6.3.5. I denna bemärkelse svarar det integrerade utvecklingsprojektet för upprustning av stadsmiljön helt mot det nya synsättet på stadsrummet som en nyckelfaktor för att skapa ett nära samband mellan insatser för utveckling, ekonomiskt uppsving och social rättvisa.

6.3.6. ESK anser slutligen att reflexionerna kring EU:s roll inom den urbana sektorn lagt i dagen ett problemkomplex av sådan betydelse för unionens utveckling och livskvaliteten för dess medborgare att det inte kan begränsas till ett yttrande utan kräver ständig uppmärksamhet och noggrann eftertanke, också grundad på resultaten av de insatser som unionen, medlemsländerna, regionerna och de lokala förvaltningarna gjort. I analogi med detta vill ESK inskärpa det lämpliga i att EU systematiskt övervakar det europeiska urbana systemet, programmen för integrerad stadsutveckling samt de resultat man nått, och gör resultaten av en sådan översyn tillgängliga för alla berörda parter, och särskilt för intressegrupperna.

Bryssel den 25 september 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() Europeiska kommissionens grönbok om stadsmiljön, 1990.

() EGT nr C 269, 14. 10. 1991.

() Europeiska kommissionen, Europa 2000. Utvecklingsplaner för gemenskapens landområden, 1992 och Europa 2000+. Samarbete för utveckling av europeiska landområden, 1994.

() EGT nr C 301, 13. 11. 1995.

() OECD - Europeiska fonden för förbättring av arbets- och levnadsvillkor, "Partnership for People in Cities. Proceedings of a Joint Conference" (Partnerskap för människor i städer. Protokoll från en gemensam konferens). Dublin den 18-21 oktober 1993. Samma frågor återupptogs i ESK:s yttrande "Sammanhållningens framtid och innebörden på lång sikt för strukturfonderna", EGT nr C 153, 28. 5. 1996.

() Europeiska kommissionen "Gemenskapsåtgärder för stadsområden" (icke-officiell titel) 12. 9. 1994.

() Europarådet - CEMAT, "The challenges facing European society with the approach of the year 2000: public participation in regional/spatial planning in different European countries" (Utmaningar för det europeiska samhället inför år 2000. Offentligt deltagande i regionalplanering i olika europeiska länder) Bath, Storbritannien, den 26-27 april 1995.

() FN:s generalförsamling, Organisationskommittén för FN:s konferens om boende och bebyggelsefrågor (Habitat II), "Preliminär version av principförklaringen och uppgifterna och den globala åtgärdsplanen. Agenda Habitat", den 26 oktober 1995.

() Regionkommitténs yttrande om "Städernas utveckling i Europeiska unionen". Bryssel den 19-20 juli 1995, CdR 235/95.

() Regionkommitténs yttrande om "Städernas utveckling i Europeiska unionen ". Bryssel den 19-20 juli 1995, CdR 235/95 utskott 4, 1) Subsidiaritet.

() EGT nr C 133, 31. 5. 1995; EGT nr C 153, 28. 5. 1996.

() Fortsättningsvis kallade "intressegrupperna".

() Europeiska kommissionen, regionalpolitik och sammanhållning, "Översikt över innovativa åtgärder för regional utveckling (artikel 10 i ERUF) 1995-1999". EKSG-EG-Euratom, Bryssel, 1995. Jämför särskilt första delen Åtgärder för regionalplanering, punkt II.

() Bland de frågor som bör omfattas av regionalplaneringen föreslås: det urbana systemet och de kollektiva tjänsterna, regionernas infrastrukturer, de ekonomiska aktiviteterna, naturtillgångar, historiska och konstnärliga tillgångar, de specifikt normativa aspekterna på området.

() Europeiska kommissionen, regionalpolitik och sammanhållning, "Översikt över innovativa åtgärder för regional utveckling (artikel 10 i ERUF) 1995-1999". EKSG-EG-Euratom, Bryssel, Luxemburg, 1995, andra delen, pilotprojekt för städer, punkt IV.

() EGT nr C 18, 22. 1. 1996.

() EGT nr C 301, 13. 11. 1995.

() Europeiska kommissionen, regionalpolitik och sammanhållning "Cohesion and the development challenge facing the lagging regions" (Sammanhållning och utmaning till utveckling för de eftersatta regionerna) 1995.

() Europeiska kommissionen, Konkurrenskraft och sammanhållning. Trender inom regionerna. Femte periodiska rapporten om den socio-ekonomiska situationen och regionernas utveckling inom gemenskapen (icke-officiell titel), 1994.

() Europeiska kommissionen, "Gemenskapsåtgärder för stadsområdena" 9/94, sid 1.

() Studiegruppens möte ägde rum hos Nationella rådet för ekonomi och arbete (ej officiell titel - ö.a.) den 9-10 maj 1996.

() Ett bevis på detta är det relevanta bidrag som vänortsverksamheten mellan städer står för i de europeiska urbana systemens integrationsprocess.

() Exempel på detta är Rom- och Barcelonakonferenserna nyligen om samarbete mellan Medelhavsregionerna.

() En ytterligare, om än indirekt, sporre till en integrationsprocess kan komma ur partnerskapet med städerna i Medelhavsländerna utanför EU, såsom nämnts i punkt 4.2.

() Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling - Europeiska stiftelsen för förbättring av levnads- och arbetsvillkoren (ej officiell översättn. ö.a.), Partnerskap för folk i städer. Åtgärder vid en gemensam konferens. Dublin 18-21 oktober 1993.

() EGT nr C 153, 28. 5. 1996.

() De sätt på vilka den urbana obalansen yttrar sig varierar i hög grad från land till land och från stad till stad. Vad som däremot tycks gälla flertalet städer är förekomsten av djupa mätbara skillnader vad beträffar service, kvantitet och kvalitet på infrastrukturen, tillgänglighet och det urbana rummets kvalitet.

() EGT nr C 153, 28. 5. 1996.

() EGT nr C 153, 28. 5. 1996.

() 42 000 europeiska medborgare omkommer årligen i bilolyckor i tätortsområden och 1 550 000 skadas (Eurostat, alla länder i EU, utom Österrike, Sverige och Finland).

() EGT nr C 212, 22. 7. 1996.