Yttrande om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om konsumentskydd i samband med prismärkning av produkter som erbjuds konsumenter (96/C 82/08)

Den 8 augusti 1995 beslutade rådet att i enlighet med artikel 129a i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovan nämnda förslag.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor som var ansvarig för arbetet i frågan antog sitt yttrande den 28 november 1995. Föredragande var Christos Folias.

Vid sin 331:e plenarsession den 20-21 december 1995 (sammanträdet den 20 december 1995) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande enhälligt.

1. Inledning

1.1. Konsumentskydd genom tillräcklig prisinformation om varor som erbjuds konsumenter regleras när det gäller livsmedel av rådets direktiv 79/581/EEG av den 19 juni 1979 om konsumentskydd i samband med prismärkning av livsmedel (), ändrat genom rådets direktiv 88/315/EEG av den 7 juni 1988 (), direktiv 88/314/EEG av den 7 juni 1988 om konsumentskydd i samband med prismärkning av andra varor än livsmedel (). Europaparlamentets och rådets direktiv 95/58/EG av den 29 november 1995 () som ändrar de ovannämnda direktiven är också relevant. I stort sett förlänger det dessa direktivs giltighetstid med två år.

1.2. Utgångspunkten för detta yttrande var övertygelsen om att alla de som agerar på marknaden - producenter, handlare och konsumenter - är bäst gynnade när insyn och goda verksamhetsförhållanden råder på marknaden. Detta synsätt hjälper till att nå balanserade lösningar när man verkar för de berättigade men motstridiga intressen som de ovannämnda grupperna har.

1.3. Dessutom är det klart att öppenhet på marknaden och tillförlitlig information verkar till förmån för konsumentskyddet och en sund konkurrens mellan företag och varor. Det är också tydligt att producenterna och handlarna själva är konsumenter. Konsumenters, handlares och producenters verksamhet är alltid beroende av varandra.

2. Dagsläget

2.1. Det finns en allmän skyldighet att ange både försäljningspriset och jämförpriset för produkter som erbjuds i detaljhandeln. Syftet med detta är ge konsumenten den information som behövs för att kunna jämföra priser på liknande produkter.

2.2. Under de senaste sju åren har det emellertid visat sig att direktivets bestämmelser om standardiserade förpackningar, liksom undantagen, var så komplicerade att ett antal länder inte införde reglerna i sin nationella lagstiftning.

2.3. Undantagen är följande:

- när produkten säljs i standardiserade gemenskapsförpackningar;

- medlemsstaterna får bevilja undantag för särskilda kategorier;

- medlemsstaterna får bevilja undantag för särskilda kategorier av redan förpackade produkter i bestämda kvantiteter som inte finns med på listan över produkter i direktivets bilaga;

- medlemsstaterna får bevilja undantag när prismärkning skulle vara meningslös;

- undantag kan beviljas för små detaljistföretag när skyldigheten att prismärka innebär en onödigt tung börda eller förefaller opraktisk.

2.4. På grund av möjligheten till undantag och det inte helt enhälliga godtagandet av att införa standardförpackningar som ett alternativ till jämförpriser har vi kommit till en punkt där ett antal medlemsstater hade svårigheter att genomföra reglerna om prismärkning före tidsgränsen den 6 juni 1995.

2.5. Det känns betryggande att kommissionen utvärderade situationen och för det första förstod att tidsgränsen måste förlängas, för det andra insåg att man måste göra några genomgripande förändringar av de gällande reglerna med hänsyn till subsidiaritetsprincipen och konsumentens rätt till prisinformation.

2.6. För att kunna hitta en gemensam nämnare mellan medlemsstaternas motstridiga åsikter och önskemål och utan att undergräva konsumentens rättigheter har kommissionen funnit en Columbi ägg-lösning: den föreslår att man bryter länken mellan pris och förpackning.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Det föreslagna (förenklade) direktivet om prismärkning av produkter som erbjuds konsumenter:

- inför en allmän skyldighet att ange försäljningspriset och jämförpriset för livsmedel och andra produkter än livsmedel som utbjuds för detaljförsäljning (artiklarna 1 och 3 i förslaget till direktiv);

- medger undantag för produkter för vilka prismärkning skulle vara meningslös (artikel 6.1) och produkter som säljs styckvis (artikel 6.2);

- upphäver beroendeställningen mellan jämförprismärkning och förbestämda förpackningsstorlekar och gör det obligatoriskt att ange jämförpris för färdigförpackade produkter i förutbestämda kvantiteter.

3.2. Kommittén anser att det är riktigt att använda artikel 129a.2 i fördraget som rättslig grund för det föreslagna direktivet.

3.3. Det finns helt klart ett omedelbart behov av att införa åtgärder för att tillhandahålla tillförlitlig, öppen och otvetydig information om priser på produkter som utbjuds för detaljförsäljning.

3.4. Det bör inte vara obligatorisk att ange försäljningspriset och jämförpriset på produkten i sig: det bör också vara tillåtet att ange båda priserna på hyllan. Särskilt när det gäller små detaljistföretag, som ofta har begränsad hyllplats, bör det vara tillåtet att ange de två priserna för grupper av liknande produkter på en prislista som finns på väl synlig plats i butiken.

3.5. Efter införandet av den gemensamma valutan och under övergångsperioden, planerad till sex månader, när priserna tillfälligt måste anges både i den nationella och gemensamma valutan föreslår man att tre priser anges:

- försäljningspriset i den nationella valutan;

- försäljningspriset i den gemensamma valutan;

- jämförpriset i den gemensamma valutan.

3.6. Detta system skulle vara tillfredsställande eftersom en jämförelse av priset per enhet uttryckt i samma valuta alltid kommer att vara möjlig oavsett vilken valuta det är. Det skulle också hjälpa medborgarna att snabbare och effektivare anpassa sig till införandet av den gemensamma valutan.

3.7. Trots att länken mellan jämförpris och förpackningar skall upphävas kan producenter och distributörer som redan infört standardiserade förpackningar fortsätta att använda dessa, förutsatt att de följer reglerna om jämförprismärkning i förslaget till direktiv.

Kommissionen anmodas också att fortsätta sina ansträngningar att uppmuntra de företag som redan har börjat införa de föreslagna europeiska förpackningarna och önskar se dem fortsatt utvecklade.

3.8. Beträffande artikel 6.3 i det föreslagna direktivet vill ESK föreslå, när det gäller produkter som inte är livsmedel, att medlemsländer måste upprätta en lista över produkter som man måste ange jämförpriset på. Ett praktisk sätt att göra detta vore att räkna upp produkterna ordnade efter sitt nummer från den gemensamma tulltariffen (NIMEXE). Detta skulle ge alla medlemsstater en gemensam referenspunkt, och alla nya produkter som produceras eller importeras skulle genast få ett nummer och automatiskt inkluderas i eller tas bort från listan.

Faran finns att medlemsstaterna stoppar in olika produkter i denna lista, dvs använder den valmöjlighet som ges i artikel 6.3 på så sätt att konsumentskyddsnivån till slut kommer att variera stort från ett land till ett annat. Detta skulle inte vara i linje med avsikten bakom det föreslagna direktivet. ESK anmodar därför kommissionen och rådet att granska problemet och hitta legala medel eller andra sätt att få medlemsstater att bibehålla den miniminivå av konsumentskydd som avses i direktivet. De kan naturligtvis basera sig på de undantagskriterier som fastställs i artikel 6.1 och 6.2 i direktivet (produkter där det vore meningslöst att ange jämförpriser, produkter där sådana angivelser inte skulle ge konsumenten tillräcklig information eller bara skulle vara förvirrande) när detta skall göras.

3.9. Den extra fyraåriga anpassningsperiod som beviljas små företag (artikel 7 i direktivet) är acceptabel och motiverad. Följande synpunkter bör dock betonas:

Eftersom de invändningar som gjorts av små företag beror på en överdriven "rädsla för det okända", föreslår ESK att kommissionen:

1) finansierar ett program för att utbilda småföretagare. Detta program skulle förvaltas och genomföras i varje medlemsstat av en eller flera relevanta branschorganisationer. Kommissionen kommer att samarbeta med de relevanta organen och övervaka och kontrollera hur de genomför sådana program;

2) på eget bevåg och på egen bekostnad, men i samarbete med berörda branschorganisationer, publicera informationsbroschyrer avsedda för små detaljhandlare, som förklarar saker på ett enkelt, praktiskt och förståeligt sätt och föreslår lösningar på de problem detaljister kan ställas inför.

3.10. Det måste stå klart att den övergångsperiod som beviljas medlemsstaterna för att anpassa sig till direktivet (artikel 10.1), och som gäller till den 6 juni 1997, inte är två år, som kommissionen hävdar, eftersom tidsrymden mellan det nya direktivets publicering och den 6 juni 1997 kommer att vara ungefär ett år. ESK ber kommissionen att hitta ett lämpligt legalt medel för att garantera att tvåårsperioden verkligen är två år, och samtidigt införa en bestämmelse i direktivet som anmodar medlemsstater att införliva detsamma i sin nationella lagstiftning inom sex månader efter dess publicering.

3.11. När det gäller artikel 11 i utkastet vill kommittén föreslå att kommissionen utarbetar tre rapporter över genomförandet av direktivets bestämmelser. Förutom de två som redan föreskrivs skulle en tredje rapport läggas fram ett år efter det att direktivet trätt i kraft. Detta skulle vara till stor hjälp för att direktivet genomförs korrekt och i tid över hela linjen (stora, medelstora och små handelsföretag).

3.12. ESK önskar vara involverat i hög grad i utarbet-andet av dessa tre rapporter.

4. Särskilda synpunkter

4.1. Artikel 11 i det föreslagna direktivet bör få följande lydelse:

"1. Kommissionen skall till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén överlämna en första rapport om tillämpningen av de bestämmelser som föreskrivs i detta direktiv senast ett år efter det datum som anges i artikel 10.1.

2. Kommissionen skall till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén överlämna en andra rapport om tillämpningen av de bestämmelser som föreskrivs i detta direktiv senast två år efter det datum som anges i artikel 10.1.

3. Kommissionen skall till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén överlämna en tredje rapport om tillämpningen av de bestämmelser som föreskrivs i detta direktiv senast fyra år efter det datum som anges i artikel 10.1."

5. Sammanfattning av yttrandet

5.1. Konsumentskydd i form av korrekta prisangivelser på produkter som erbjuds konsumenter i detaljledet regleras av direktiv 79/581/EEG, ändrat genom direktiven 88/315/EEG, 88/314/EEG och av direktiv 95/58/EG som ändrar tidigare nämnda direktiv.

5.2. ESK:s utgångspunkt vid utarbetandet av detta yttrande var en övertygelse att det är till fördel för alla marknadsaktörer när överskådliga och korrekta spelregler gäller. Sådana förhållanden innebär också att både konsumenten och den sunda konkurrensen kan skyddas.

5.3. ESK godtar att man bryter länken mellan kravet på angivelse av styckepriset och förekomst av "intervall".

5.4. ESK vill att det skall vara tillåtet att ange försäljningspris och styckepris inte bara på själva produkten eller på butikshyllan, utan också på en central prislista som placerats på väl synlig plats i butiken, när det gäller mindre detaljister.

5.5. För övergångsperioden när den gemensamma valutan införs föreslår ESK att tre priser skall anges för varje produkt:

a) försäljningspriset i nationell valuta;

b) försäljningspriset i den gemensamma valutan;

c) styckepriset i den gemensamma valutan.

5.6. ESK föreslår att de som redan har börjat använda förpackningsstorlekar som bygger på prisintervall bör få fortsätta att använda dem, och även ange styckepriset på dem.

5.7. ESK önskar att det blir medlemsstaternas skyldighet att upprätta en förteckning över produkter som måste förses med styckepris, så snart kommissionen har konstruerat "säkerhetsventiler" för att undvika alltför stora skillnader mellan sådana nationella förteckningar.

Som praktisk, enhetlig metod föreslår ESK att varje vara förtecknas efter gemenskapens tulltaxenummer (NIMEXE).

5.8. För att hjälpa mindre detaljhandlare med omställningsproblem föreslår ESK att kommissionen finansierar:

a) program för information till mindre detaljister;

b) utarbetande och publicering av informationsbroschyrer riktade till dessa.

5.9. ESK uppmanar kommissionen att se till att den tvååriga perioden för anpassning till det nya direktivet börjar löpa från publiceringsdatum, inte från den 7 juni 1995.

Kommittén ber också kommissionen att vidta åtgärder för att få medlemsstaterna att inlemma direktivet i nationell lag inom sex månader från publiceringsdatum.

5.10. ESK föreslår att man utarbetar tre rapporter (i stället för två) om hur direktivet genomförs, med aktivt deltagande från ESK:s sida: den första ett år, den andra två år och den tredje fyra år efter direktivets publiceringsdatum.

Bryssel den 20 december 1995.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr L 158, 26. 6. 1979, s. 19.

() EGT nr L 142, 9. 6. 1988, s. 23.

() EGT nr L 142, 9. 6. 1988, s. 19.

() EGT nr L 299, 12. 12. 1995, s. 11.