Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Sysselsättningen och den sociala situationen i kandidatländerna i Central- och Östeuropa"

(2001/C 193/19)

Den 2 mars 2000 beslöt Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om: "Sysselsättningen och den sociala situationen i kandidatländerna i Central- och Östeuropa."

Sektionen för yttre förbindelser, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 11 april 2001. Föredragande var Eva Belabed.

Vid sin 381:a plenarsession den 25-26 april 2001 (sammanträdet den 25 april 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Genom utvidgningsprocessen har Europa en unik möjlighet att förverkliga visionen om ett enat Europa med förbättrade levnadsvillkor för människor i hela Europa. Redan under den hittillsvarande omvandlingsprocessen har kandidatländerna åstadkommit betydande framsteg vad gäller anpassningen av sina ekonomier och samhällen. Det finns dock mycket kvar att göra för att uppnå visionen om ett enat Europa och målet att skapa förbättrade levnads- och arbetsvillkor för alla.

1.2. Ekonomiska och sociala kommittén har som mål att i alla sina dokument i anslutning till utvidgningsprocessen påpeka att man förutom Köpenhamnskriterierna även måste ta hänsyn till utvidgningens sociala konsekvenser. På så sätt kan det säkerställas att alla parter socialt klarar av EU:s utvidgning. ESK har beslutat att med utgångspunkt i informationsrapporten "Sysselsättningen och den sociala situationen i kandidatländerna i anslutning till införandet av gemenskapens lagstiftning för inre marknaden"(1) utarbeta ett yttrande på eget initiativ i frågan.

1.3. Genom Europeiska rådets möte i Helsingfors har utvidgningen av unionen fått en ny dynamik. På grundval av slutsatserna från Helsingfors inleddes under det portugisiska ordförandeskapet bilaterala förhandlingar även med Bulgarien, Lettland, Litauen, Rumänien, Slovakien och Malta. Dessutom har kandidatländerna ofta givit uttryck för att de strävar efter att ansluta sig till EU så snabbt som möjligt.

1.4. Av ESK:s informationsrapport "Sysselsättningen och den sociala situationen i kandidatländerna i anslutning till införandet av gemenskapens lagstiftning för inre marknaden" (REX/015) framgår det, att det trots de framsteg som redan gjorts i CÖE-länderna, fortfarande finns betydande problem på arbetsmarknaden och vad gäller den sociala utvecklingen. I samband med strukturomvandlingen kan dessa problem till och med komma att förvärras inom en del sektorer (t. ex. stålbranschen, jordbruket osv.), eftersom trycket på varu- och arbetsmarknaderna kommer att öka.

1.5. För att utvidgningsprocessen skall få en socialt sett acceptabel utformning måste allt göras för att mildra de sociala villkor som hänger samman med utvidgningen och för att göra befolkningen mer delaktig i beslut om åtgärder i samband med den. Annars finns det en risk för att utvidgningen kommer att föra med sig stora ekonomiska och sociala kostnader som ligger långt över vad kandidatländerna och EU klarar av.

1.6. Med utgångspunkt i informationsrapporten görs därför ett försök att ge en bild av de sociala konsekvenserna och effekterna på sysselsättningen av den ekonomiska utveckling som förväntas i samband med medlemskapet. De vetenskapliga analyser och det arbete som ESK redan har utfört kommer att utnyttjas. Initiativyttrandet kommer därför även att behandla struktur- och sysselsättningsutvecklingen liksom mekanismer för att motverka ekonomiska och sociala problem. Det skall från början klargöras att det aktuella initiativyttrandet inte kommer att kunna ge någon detaljerad bild av situationen i kandidatländerna på grund av frågornas omfång. Kommittén hänvisar därför till det arbete som redan gjorts beträffande de enskilda kandidatländerna liksom till arbetet inom ramen för dess gemensamma rådgivande kommittéer.

1.7. Den 16 november 2000 anordnade ESK en utvidgningskonferens i Bryssel. Till konferensen var representanter för kandidatländernas olika intresseorganisationer inbjudna för att tillsammans med ESK diskutera den nuvarande situationen i CÖE-länderna på temat "Mot ett partnerskap för ekonomisk tillväxt och sociala rättigheter". Naturligtvis diskuterades även de olika uppfattningar som finns på vissa områden. Till exempel anser en del representanter från kandidatländerna att EU (och ESK) inte visar tillräcklig uppskattning inför de framsteg som CÖE-länderna hittills har gjort vad gäller omvandlings- och anslutningsprocessen. ESK:s representanter påpekade å andra sidan att det fortfarande återstår mycket att göra från CÖE-ländernas sida vad gäller genomförande av gemenskapsrätten och utvecklingen av en ekonomisk och sysselsättningspolitisk strategi för att förbereda integrationen i den inre marknaden.

2. Hittills gjorda ekonomiska och sociala framsteg i CÖE-länderna

2.1. Östblockets sammanbrott år 1989 har lett till betydande förändringar för hela Europa. Allra mest har förändringarna dock berört länderna i det före detta östblocket.

2.2. Praktiskt taget över en natt förlorade länderna i Central- och Östeuropa sin viktigaste handelspartner, Sovjetunionen. De tvingades därför att bygga upp nya kontakter och har mycket snabbt lagt om kursen mot väst.

2.3. Dessutom har det "realsocialistiska"systemet och dess planekonomi ersatts av marknadsekonomin och den demokratiska rättsstaten. Det har utlöst en förändringsprocess vars omfång tidigare aldrig skådats och som fortfarande pågår och som påverkar alla områden - ekonomi, samhälle och politik - i lika stor utsträckning. Det är en process som för många människor inte enbart har inneburit fördelar och som därför har gjort stora delar av befolkningen negativt inställda mot marknadsekonomin.

2.4. Arbetsmarknad och sysselsättning

2.4.1. Under den kommunistiska perioden erkändes officiellt inga problem med arbetslöshet, trots att det fanns en betydande dold arbetslöshet.

2.4.2. Sedan systemförändringen har CÖE-länderna haft en öppen arbetslöshet av viss omfattning. Utvecklingen i början av 90-talet var rent av dramatisk - alla länderna fick på kort tid en kraftigt ökad arbetslöshet. I nästan alla var arbetslöshetssiffrorna tvåsiffriga. I mitten av 90-talet kunde denna uppåtgående trend till sist stoppas och sedan dess är sysselsättningsutvecklingen i de enskilda länderna mycket olika. En del länder lyckades från mitten av 90-talet att minska arbetslösheten, samtidigt som den återigen började öka i andra länder.

Tabell 1: Utveckling av arbetslösheten i CÖE-länderna i procent

>Plats för tabell>

Källa:

WIIW, Countries in Transition, Wien 1999.

2.4.3. Det bör dock beaktas att nivån på angivna arbetslöshetssiffror även beror på hur den enskilda statistiken har utarbetats. Till exempel är en bidragande orsak till den sjunkande arbetslösheten i Ungern från 1993 att långtidsarbetslösheten inte längre tas med i statistiken(2).

2.4.4. Situationen på arbetsmarknaden kännetecknas också av enorma regionala skillnader. Till exempel råder det nästan full sysselsättning i en del tätbebyggda områden i Polen, samtidigt som läget är helt annorlunda i de flesta landsbygdsområden. Det är särskilt problematiskt att dessa regionala skillnader blir större istället för att minska. Processen påskyndas dessutom av de stora utbildningsskillnaderna mellan stad och landsbygd(3).

Tabell 2: Regional arbetslöshet i CÖE-länderna (andra kvartalet 1999, i %)

>Plats för tabell>

Källa:

Eurostat.

2.4.5. Om man ser till de olika sektorerna kan det rent allmänt sägas att de strukturella förändringarna i de ekonomiska systemen framför allt har lett till en minskning av antalet sysselsatta i traditionella industrisektorer med liten konkurrenskraft, i byggnadssektorn liksom i jordbruket. Särskilt allvarliga är effekterna av de statliga företagsinriktade åtgärderna i gruv-, järn-, och stålindustrin. Dessa sektorer, liksom den kemiska industrin, har fortfarande stor överkapacitet sedan planekonomins tid. I Polen, vars ekonomi efter omvälvningarna på det hela taget uppvisat en intensiv tillväxt tack vare snabba och konsekventa reformer, lyckades man visserligen att sänka arbetslöshetsnivån lite fram till 1998. Under 1999 steg den dock åter på grund av massuppsägningar till följd omstruktureringar i kol-, stål- och varvsindustrin.

2.4.6. I alla länderna minskade sysselsättningen kraftigt i den offentliga sektorn. Det berodde dels på att man för att uppnå marknadsekonomiska resultat konsekvent delade upp och privatiserade statliga tillverknings- och tjänsteföretag, och dels på den offentliga sektorns dåliga ekonomiska situation.

2.4.7. Den ökade arbetslösheten kunde inte kompenseras av att det grundades många nya småföretag, eller av det ökade behovet av arbetskraft inom handeln, bank- och tjänstesektorn. Som en följd av detta föll den totala sysselsättningskvoten under första hälften av 90-talet. Denna negativa trend har dock mattats något nu.

Tabell 3: Antal sysselsatta per sektor i %, 1990 och 1998

>Plats för tabell>

Källa:

WIIW, Countries in Transition, Wien 1999; (*1992).

2.4.8. I en del länder innebär läget för jordbruket särskilda problem. I till exempel Polen, Bulgarien och Rumänien ligger antalet sysselsatta inom jordbruket långt över EU:s genomsnitt. I en del kandidatländer har andelen minskat, medan den har fortsatt att öka i en del länder där andelen sysselsatta i jordbruket redan var oproportionerligt hög. En orsak är att många människor återvänder till sina familjer på landsbygden eftersom arbetslösheten ökar i de tätbefolkade områdena. Man kan därför anta att det finns en hög andel dold arbetslöshet i jordbruket i dessa länder.

2.4.9. Denna utveckling är oroande om man skall utgå från att strukturomvandlingen - i enlighet med utvecklingsprocessen i industriländerna - även i CÖE-länderna skulle leda till kontinuerlig minskning av antalet sysselsatta i jordbruket. Denna utveckling är extra krafitg där antalet sysselsatta i jordbruket ligger över genomsnittet. Det är just i de länder som har en hög andel sysselsatta i jordbruket som man måste räkna med ökad arbetslöshet om man inte vidtar lämpliga motåtgärder i tid. (De politiska oroligheterna i Polen i kombination med jordbrukets situation är ett konkret tecken på att man måste se mycket allvarligt på utvecklingen.)

2.4.10. En mindre uppmärksammat problem är illegal sysselsättning av utländsk arbetskraft i CEÖ-länderna. Precis som i EU - uppskattningsvis finns det varje år ca 700000 illegala arbetstagare i CEÖ-länderna(4) - drabbas även kandidatländerna själva av detta problem. Här rör det sig dock till övervägande del om arbetstagare från Europas östligaste delar (t. ex. Ukraina och Vitryssland).

2.4.11. Situationen på arbetsmarknaden förvärras av det dåliga budgetläget i kandidatländerna. Det går i praktiken inte att finansiera en efterfrågeinriktad sysselsättningspolitik och även den aktiva arbetsmarknadspolitiken har i många länder drabbats av sparåtgärderna. I Tjeckien har man till exempel fortsatt att minska utgifterna för arbetsmarknadspolitiska åtgärder och omskolningsinsatser trots att arbetslösheten ökar. Visserligen har man i alla kandidatländer infört en aktiv arbetsmarknadspolitik och ett nät av regionala och lokala arbetsmarknadsmyndigheter, men om man ser till det stora hela måste arbetet med att skapa moderna arbetsmarknadsinstanser fortsätta och stödjas av utbildnings- och fortbildningsåtgärder.

2.5. Inkomst och köpkraft

2.5.1. Inkomstläget i de flesta central- och östeuropeiska länder har stadigt förbättrats sedan 1993, mätt i BNP per capita. Sedan 1996 har inkomstutvecklingen i Bulgarien, Rumänien och Tjeckien dock stagnerat på en låg nivå.

Tabell 4: BNP per capita, mätt i köpkraftspariteter (i ECU)

>Plats för tabell>

Källa:

Eurostat, Economic Accounts of the European Union 1998.

2.5.2. Med undantag för Bulgarien, Rumänien och Tjeckien låg tillväxttakten i CÖE-länderna över EU:s genomsnitt, vilket har lett till en långsam konvergens av inkomsterna.

2.5.3. Om man jämför BNP per capita mätt i köpkraftsparitet i de central- och östeuropeiska länderna med genomsnittet i EU så har några av dessa länder redan överskridit 50 %-strecket, framför allt Slovenien som har nått upp till 70 % av EU-genomsnittet. En helt annan bild framkommer emellertid om man jämför inkomsterna och växelkurserna. Här är skillnaderna mellan de central- och östeuropeiska staterna och EU avsevärt större än vid en jämförelse av köpkraftsparitet (se tabell 5).

Tabell 5: BNP per capita till växelkurser (i ecu)

>Plats för tabell>

Källa:

Eurostat, Economic Accounts of the European Union 1998.

2.5.4. Den stora skillnaden mellan inkomst- och lönenivån mätt i växelkurser respektive köpkraftsparitet, exempelvis mer än 1:4 i Bulgarien och ungefär 1:2 i Tjeckien och Ungern (se tabell 4), tyder på att det finns ett avsevärt anpassningsbehov i samband med EU-anslutningen.

2.5.5. På en gemensam marknad med relativt fast knutna valutakurser inför valutaunionen går det inte att behålla så stora skillnader. Priserna på handelsvaror måste anpassas. Om reallönerna kompenserar denna prisökning undermineras de central- och östeuropeiska ländernas lönefördel och därmed en viktig del av deras konkurrenskraft. Den enda utvägen ur detta dilemma med reallönesänkningar eller minskande export består i motsvarande ökning av arbetsproduktiviteten, vilket leder till sänkta enhetsarbetskostnader trots stigande löner (produktivitetsinriktad lönepolitik), eller åtminstone till en minskad ökningstakt. EU:s program måste bidra till att stödja de investeringar i utbildning, anläggningskapital och infrastruktur som krävs.

2.6. Social trygghet och hälsa

2.6.1. Till följd av den höga arbetslösheten och för att avlasta budgeten tvingas staterna anpassa sina sociala trygghetssystem till den ändrade situationen. Det är främst social- och pensionsförsäkringssystemen som lider av den strama budgetpolitikens hårda villkor. Därför försöker man i alla länder att komplettera de statliga försäkringssystemen med system organiserade av arbetsgivaren och privata system.

2.6.2. Pensionärer berörs också av prisutvecklingen för basvaror. Man bör dock ta avstånd från statliga prisregleringar som lösning på problemet.

2.6.3. Även i arbetslöshetsförsäkringarna har stora förändringar gjorts i vissa länder under de senaste åren. Tiden och omfattningen av ersättningarna har minskat och villkoren för att få ersättning har blivit strängare.

2.6.4. Trots de ansträngningar som hittills gjorts för att reformera de sociala trygghetssystemen krävs det fortfarande stora insatser eftersom "normerna i kandidatländerna ... i allmänhet [är] låga" inom de sociala trygghetssystemen, enligt kommissionen(5). Här står alltså regeringarna i Central- och Östeuropa inför ett dubbelt problem: Att inrätta ett system för social trygghet som a) kan finansieras och b) har höga normer.

2.6.5. Vid sidan av följderna för det sociala skyddet får de stora besparingarna i statsbudgetarna konsekvenser även för situationen inom hälso- och sjukvården. Så har t.ex. antalet vårdplatser sjunkit märkbart under de senaste åren i de central- och östeuropeiska länderna. Med undantag för Slovenien, där kvaliteten på den offentliga hälso- och sjukvården kan jämföras med nivån inom EU, måste alla andra kandidatländer förstärka sina ansträngningar kraftigt för att förbättra hälso- och sjukvårdssystemen.

2.7. Övrig ekonomisk utveckling

2.7.1. Program för att stabilisera och liberalisera ekonomin har tillsammans med privatiseringsprocesser i kandidatländerna i stort lett till en positiv tendens i de näringspolitiska ramvillkoren, vilka gör det möjligt för företagen att agera i en fri marknadsekonomi. Vad och hur mycket som skall produceras, och för vem, bestämmer inte längre statliga myndigheter och planeringsbyråer som för ett årtionde sedan, utan marknaden.

2.7.1.1. Privatiseringar har genomförts i nästan alla länder i rask takt och i stor omfattning. Enligt en undersökning gjord av Världsbanken(6) var resultaten mycket olika beroende på land, bransch, företagsstorlek, vald metod samt existerande rättsregler och institutioner.

2.7.1.2. Privatiseringarna tenderade att lyckas bäst där rättsregler och institutioner var tillräckligt utvecklade samt ett fåtal investerare (huvudaktieägare) och utländska investerare engagerade sig i de privatiserade företagen. Även privatiseringen av småföretag (small scale privatization) har fungerat relativt väl.

2.7.1.3. Övervägande dåliga resultat fick man när målet främst var att så fort som möjligt privatisera ett så stort antal företag som möjligt och i samband med detta inte i tillräcklig utsträckning såg till att nödvändiga rättsregler och institutioner fanns och inte heller beaktade privatiseringens totala effekter på sysselsättning och inkomstutveckling. Det var inte heller alltid den som bjöd högst som fick överta företaget utan personer och företag i uppdragsgivarnas bekantskapskrets.

2.7.1.4. Privatiseringen ledde alltså till en positiv produktivitetsutveckling i enstaka företag, men den uppnåddes ofta till priset av ökad arbetslöshet och ökade inkomstskillnader. I de sektorer som producerar allmännyttiga tjänster (t.ex. energi) försummade man ofta att skapa nödvändiga rättsregler och institutioner, vilket kan leda till uppkomst av monopol. I bägge fall krävs kompletterande åtgärder för att motverka eventuella negativa konsekvenser. Generellt måste man dock konstatera att privatiseringen var ett väsentligt instrument för den nödvändiga strukturomvandlingen.

2.7.2. Omstruktureringen av näringslivet har också haft en positiv effekt på prisutvecklingen. Man har till största delen reducerat det stora inflationstryck som rådde i början av omvandlingsperioden, till följd av att subventionerna på basvaror avskaffades och företagen inte kunde reagera på den ändrade efterfrågan genom att vidga utbudet eller utöka produktionsanläggningarna.

2.7.3. Denna positiva utveckling främjades av ett ansvarsfullt agerande från centralbankerna i deras ränte- och penningpolitik. I kampen mot inflationen hade alla länder till sist stora framgångar varvid de dock drabbades av minskad tillväxt och en snabb höjning av arbetslösheten på grund av sin mycket restriktiva hållning under andra halvan av 90-talet. Detta är Tjeckien ett exempel på.

2.7.4. Stabiliseringen av de ekonomiska och politiska förhållandena i de central- och östeuropeiska staterna har lett till en ihållande tillströmning av utländska direktinvesteringar. Investerarna och enteprenörerna i dessa länder har främst två mål med sina investeringar. I samband med att nya dotterföretag öppnas finns ett marknadsorienterat motiv - att få tillgång till nya marknader och att komma nära kunderna - vilket är särskilt viktigt för företagen. Dessutom finns ett kostnadsinriktat motiv - att utnyttja de förhållandevis låga produktionskostnaderna - som huvudsakligen spelar en roll i tillverkningsindustrin. Bägge effekterna är dock önskade av de central- och östeuropeiska länderna. Både nya företags introduktion på marknaden och utbyggnaden av marknaden, och sänkningen av produktionskostnaderna (här främst på grund av löneskillnaderna mellan ursprungs- och mottagarland) har värdefulla effekter för CÖE-länderna genom att arbetsplatser skapas och välståndet ökar.

2.7.5. Europeiska rådets beslut i Helsingfors att påbörja bilaterala anslutningsförhandlingar med Slovakien, de två resterande baltiska staterna samt Bulgarien och Rumänien ökade de utländska investerarnas intresse ytterligare, inte bara i dessa länder utan generellt i de central- och östeuropeiska länderna.

2.7.6. Den ekonomiska tillväxten i de central- och östeuropeiska länderna ligger - med ett fåtal undantag - över genomsnittet i EU. Tillväxten är dock totalt sett lägre än man räknade med i Agenda 2000. Skillnaden mellan den samlade produktionen i dessa länder och i EU kommer därför att minska mycket långsammare i framtiden än man förutspådde ännu för några år sedan.

2.8. Lika möjligheter och lika behandling

2.8.1. Lagstiftningen i de enskilda kandidatländerna om lika behandling av kvinnor och män motsvarar visserligen i stor utsträckning de viktigaste reglerna i EU-rätten, men praktiken är tyvärr ofta en annan. Liksom i EU ligger de stora problemen framför allt i det ojämlika sätt som män och kvinnor drabbas av ekonomiska problem(7). Dessutom är medvetenheten liksom tidigare låg om betydelsen av lika möjligheter och lika behandling för kvinnor och män.

2.8.2. "Lika möjligheter och lika behandling" handlar inte bara om förhållandet mellan kvinnor och män, utan även om att undvika all "diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning". (EG-fördraget, artikel 13) Särskilt beträffande minoriteternas situation (t.ex. romernas) finns det fortfarande stora problem i kandidatländerna.

3. Utvidgningens möjligheter och eventuella problem

3.1. De politiska förändringarna i Östeuropa i slutet av 80-talet och den omvandlingsprocess som dessa ledde till har ställt de central- och östeuropeiska länderna inför stora utmaningar. Vid sidan av en hel del positiv utveckling och framgångsrika reformer i dessa länder präglas processen även av ökande arbetslöshet och budgetbetingade nedskärningar inom det sociala skyddssystemet och hälso- och sjukvården.

3.2. EU har tagit sitt ansvar genom att stödja de central- och östeuropeiska länderna i deras reformprocess bl.a. med finansiella medel (Phare) och handelsavtal (Europaavtalen). Vid Europeiska rådet i Köpenhamn 1993 kom EU:s stats- och regeringschefer också överens om att ställa upp vissa kriterier för dessa länders anslutning till unionen. I mars 1998 påbörjades slutligen anslutningsförhandlingarna officiellt.

3.3. Utvidgningens möjligheter

3.3.1. Hittills har samarbetet mellan unionen och de central- och östeuropeiska länderna skapat många fördelar för bägge sidor.

3.3.2. Det är främst EU som har vunnit på handeln med de central- och östeuropeiska länderna, och EU har ett kraftigt överskott i handelsbalansen med dem. Denna handels i och för sig ringa andel av EU:s totala utrikeshandel motsvarar CÖE-ländernas relativt låga brutonationalprodukt. Den kan förväntas öka som en följd av tillväxten i dessa länder och i EU.

3.3.3. Fördelarna för CÖE-länderna är främst det relativt obehindrade tillträdet till EU-marknaden, EU:s olika stödåtgärder (ekonomisk hjälp, politisk dialog etc.), samt många företags stora engagemang i Östeuropa. Utländska direktinvesteringar har hittills huvudsakligen haft positiva effekter för sysselsättningen och ekonomin. Dessutom svarar västeuropeiska företag i kandidatländerna för en ansenlig del av dessa länders utrikeshandel.

3.3.4. Förutom dessa fördelar som har uppstått för bägge sidor efter östblockets fall bär utvidgningen på ytterligare ett antal möjligheter. Dels innebär unionens utvidgning med de central- och östeuropeiska staterna ett bidrag till fred och säkerhet i Europa. Dels är utvidgningen, vilket ESK har framfört vid upprepade tillfällen i tidigare yttranden, ett "historiskt tillfälle" som inte får missas att förena Europas alla folk i ett verkligt "gemensamt hus", att varaktigt säkra stabilitet och välstånd på den europeiska kontinenten och att stärka Europas (i ordets vidaste mening) politiska, ekonomiska, sociala och kulturella inflytande i världen(8).

3.4. Problemställningar

3.4.1. I samband med denna utblick i det långsiktiga perspektivet får man emellertid inte glömma att utvecklingen i de central- och östeuropeiska länderna på medellång sikt kommer att möta många problem. Skälet till det är den enorma "dubbla belastning" som kandidatländerna bär på. Dels ska de fortsätta att genomföra omvandlingsprocessen framgångsrikt, dels har de förpliktat sig att ta över EU:s hela lagstiftning.

3.4.2. Att bemästra denna "dubbla belastning" blir än svårare genom det ansträngda budgetläget i CÖE-länderna, genom brister i den offentliga förvaltningen och i rättsväsendet(9) och genom det ökande trycket på arbetsmarknaderna. Dessutom kommer konkurrensen i länderna att öka när de inlemmas på inre marknaden.

3.4.3. Det råder en oroväckande uppdelning av näringslivet i å ena sidan konkurrenskraftiga sektorer, som är helt inriktade på export, som stöds av utländska investeringar och som har en relativt hög produktivitet och å andra sidan sektorer inriktade på hemmamarknaden, med låg konkurrenskraft, låg produktivitet och framför allt otillräcklig teknisk utrustning. Just för den senare gruppen innebär det problem att snabbt inlemmas i ett öppet och konkurrensinriktat system(10).

3.4.4. Ett särskilt problem utgör bristen på kapital i många företag vilket skapar svårigheter för deras innovationsförmåga. Detta gäller framför allt de medelstora företagen som är en av de pelare omvandlingsprocessen vilar på och som bidrar kraftigt till BNP och till sysselsättningen(11).

3.4.5. Dessa brister kan t.ex. göra situationen allvarligare för handeln och småföretagen med hänsyn till den koncentrationsutveckling som avtecknar sig. För närvarande är koncentrationsgraden i detaljhandeln mycket låg, medan trycket ökar från utländska detaljhandelskedjor som i allt högre utsträckning vill in på den östeuropeiska marknaden. Det kommer att leda till att många företags existens hotas, att många läggs ned samt att strukturomvandlingen påskyndas också på andra områden, som konsument- och företagsinriktade tjänsteföretag(12).

3.4.6. Den fortsatta nedgången för industriella monokulturer som inte längre är konkurrenskraftiga är ännu inte avslutad och hotar levnadsstandarden i hela regioner. Om man inte lyckas etablera små företag med en produktion som efterfrågas av marknaden kommer de stora lokala skillnader som redan finns att bli än större.

3.4.7. I 48 av Östeuropas 50 regioner ligger BNP per capita under 75 % av genomsnittet i hela EU. Karaktäristiska för denna situation är de enorma regionala skillnaderna i inkomst. Längs ned ligger den polska regionen Swietokryskie med endast 24 % av genomsnittet i EU. Men även i de baltiska staterna, i Bulgarien och Rumänien är den ekonomiska nivån relativt låg (25-34 % av EU-genomsnittet). Kandidatländernas gränsregioner mot blivande tredje land har speciella problem på grund av sitt utsatta läge. I andra ändan av skalan ligger främst CÖE-ländernas storstadsområden. En särställning intar Prag-regionen där inkomstläget till och med ligger över genomsnittet inom EU(13).

3.4.8. Som ESK redan har konstaterat i sin informationsrapport rymmer situationen i de central- och östeuropeiska länderna olika problem som inte får bagatelliseras. Arbetsmarknaden i CÖE-länderna är drabbad på två sätt. Å ena sidan finns det finns det risk att humankapitalet utvandrar (brain drain) på grund av de rådande inkomstskillnaderna mellan unionen och kandidatländerna, vilket leder till att den ekonomiska uppbyggnadsprocessen i dessa länder påverkas negativt. Å andra sidan kan man vänta sig att det uppstår betydande sociala problem för vissa grupper, eftersom trycket på varu- och arbetsmarknaderna kommer att öka, inte bara på grund av den fortsatta omvandlingsprocessen, utan framför allt på grund av utvidgningen.

3.4.9. Kommissionen påpekade också i Agenda 2000 att kandidatländerna inte kan tillgodogöra sig fördelarna av inträdet från den ena dagen till den andra, och att dessa inte kommer att vara jämnt fördelade. Ännu en lång tid efter anslutningen kommer det att finnas ett enormt anpassningstryck i dessa länder, vilket kan skapa ekonomiska, sociala och politiska spänningar.

3.4.10. Dessa spänningar kan emellertid också uppträda i vissa medlemsstater, särskilt i dem som gränsar till de central- och östeuropeiska staterna, eftersom man måste räkna med en ökad migration av arbetskraft samt flyttningar av företag på grund av de enorma inkomstskillnaderna. Detta kan leda till ett ökat tryck på arbetsmarknaden. Utan övergångsregler för arbetstagares och tjänsters fria rörlighet samt specifika åtgärder för att lösa problemen leder detta till ökad arbetslöshet i angränsande medlemsstater.

3.4.11. Därför måste en socialt acceptabel anslutning eftersträvas, inte minst för att garantera socialt lugn i Europa, och särskilt i kandidatländerna. En snabb anslutning utan de nödvändiga strukturerna för att mildra sociala orättvisor skulle kunna äventyra hela integrationsprocessen. Utan lämpliga åtgärder för att säkerställa en hållbar utveckling av sysselsättningen i CÖE-länderna skulle dessutom trycket på arbetsmarknaderna i medlemsstaterna öka ytterligare.

4. En socialt hållbar utvidgningsprocess

4.1. En grundförutsättning för att ansluta sig till unionen är att man uppfyller de så kallade Köpenhamnskriterierna. Dessa kriterier innebär följande: (1) säkerställandet av demokratiska principer och strukturer, (2) införandet av en fungerande marknadsekonomi samt (3) övertagandet och genomförandet av hela EU-rätten (även t.ex. sociala och arbetsrättsliga normer, miljö- och konsumentskyddsåtgärder).

4.2. Det är dock inte endast Köpenhamnskriterierna som skall uppfyllas, eftersom anslutningen i mycket större utsträckning är en samhällspolitisk än en förvaltningsteknisk process(14). Det är därför viktigt att de närmare kontakterna med grannarna i öst och gemenskapens stödåtgärder inte bara omfattar rättsliga, ekonomiska, tekniska eller finansiella frågor. Det handlar alltså inte bara om utvidgningens ekonomiska eller rättsliga betydelse utan först och främst om vad utvidgningen kan tillföra Europas medborgare.

4.3. Det råder enighet om att utvidgningsprocessen innebär stora möjligheter att skapa förbättrade levnadsvillkor för människorna i Europa. Detta kommer dock inte att inträffa automatiskt eller av sig självt. Övergångsprocessen i många av anslutningsländerna har hittills inte heller bara inneburit fördelar, vilket inte endast har påverkat en stor del av befolkningens inställning till marknadsekonomin utan även visat sig i befolkningens ökade skepsis gentemot EU-utvidgningen. Denna ökade skepsis i kandidatländerna tyder på att människorna i Central- och Östeuropa inte fått tillräcklig information eller tror att anslutningen skall medföra nackdelar. Detsamma kan sägas om stämningen i medlemsstaterna vilket de senaste opinionsundersökningarna(15) visar.

4.4. Den sociala dimensionen måste därför få en framträdande roll i EU:s integrationsprocess(16). Processen kan bara genomföras utan alltför stora politiska konflikter om EU och regeringarna tar befolkningens intressen på allvar och gör dem delaktiga i en politisk diskussion. I den sociala dimensionen ingår även en dialog med medborgarna, dvs. en lämplig informationspolitik som är inriktad på medborgarnas behov på båda sidorna. Kommittén välkomnar i detta sammanhang kommissionens initiativ om utvecklingen av en informationsstrategi.

4.5. Betydande framsteg har gjorts i de central- och östeuropeiska länderna i fråga om uppbyggandet av stabila demokratier och fungerande marknadsekonomier på den korta tiden sedan omvälvningen 1989. ESK drar dock slutsaten att det inom ramen för utformningen av en socialt hållbar utvidgningsprocess återstår mycket att göra och framför allt när det gäller att minska regionala ekonomiska skillnader (inte bara mellan och inom kandidatländerna utan även mellan unionen och dessa länder), förhindra sociala orättvisor, respektera den sociala dimensionen och slutligen att inrätta fungerande strukturer för arbetsmarknadens parter samt stärka den sociala dialogen.

4.6. Främja ekonomisk och social sammanhållning

4.6.1. Eftersom en fortsatt framgångsrik utveckling av övergångsprocessen är beroende av att man lyckas bemästra dess ekonomiska och sociala följder, måste de ekonomiska strategierna för övergången till marknadsekonomi utformas och genomföras på ett socialt acceptabelt sätt. Marknadsorienterat och socialt orienterat handlande måste alltid följas åt(17). Om den sociala och sysselsättningspolitiska utvecklingen missgynnas kan politiska problem uppstå i länderna i Central- och Östeuropa och sätta integrationsprocessen i fara.

4.6.2. Europaparlamentet betonar även vikten av att investera i utvecklingen av bättre sociala strukturer i länderna i Central- och Östeuropa(18). Enligt Europaparlamentet är införandet av en social dimension en grundförutsättning(19) för att förhindra oönskade effekter i samband med dessa länders införlivande på inre marknaden(20).

4.6.3. Det är därför viktigt att sysselsättningsfrågor, som i enlighet med Amsterdamfördraget fått en framträdande plats i gemenskapspolitiken, betonas i förhandlingarna med kandidatländerna. Både inom jordbruks- och industrisektorn kan man räkna med en betydande strukturell omvandling med många förlorade arbetstillfällen till följd. Med tanke på att utvecklingen i fråga om övergång och strukturer inte är densamma i alla kandidatländer måste passande makroekonomiska, samt regional- och strukturpolitiska åtgärder vidtas i syfte att utveckla nya sysselsättningsmöjligheter och motverka konsekvenserna av den hotande ökningen av arbetslösheten(21). Med tanke på kandidatländernas ekonomiska situation bör man dock diskutera hur dessa åtgärder skall finansieras.

4.6.4. Gränsområdena är de som berörs mest av de väntade förändringarna. De kan hantera dem bäst genom samarbete över gränserna (t.ex. genom att utnyttja existerande EU-program). Kommittén välkomnar det faktum att kommissionen redan arbetar med ett meddelande om gränsområdenas utveckling.

4.6.5. Jordbruket utgör ett särskilt problem i de central- och östeuropeiska länderna. Det strukturella problemen inom jordbruket i flera av kandidatländerna kommer inte ens med de största kraftansträngningar att kunna bemästras under några få år. Man kan inte heller utgå ifrån att merparten av de små jordbruken (t.ex. i Polen) med mycket låg produktivitet inom en snar framtid kan stå emot det massiva konkurrenstrycket på inre marknaden. Jordbruket i det central- och östeuropeiska länderna kommer att behöva mer tid för att göra de nödvändiga strukturella anpassningarna och stärka sin konkurrenskraft(22).

4.6.6. I detta sammanhang är det viktigt att man inte glömmer bort att jordbruksföretagen inte bara bör värderas ur en rent företagsekonomisk synvinkel, utan vid sidan om deras betydelse för skyddet av miljön och landskapen bör man även erkänna deras vikt som avlastning inom den sociala sektorn, om man inte lyckas utveckla tillräckligt många arbetsplatser utanför jordbrukssektorn som ett alternativ(23).

4.6.7. Kommittén välkomnar därför att nya instrument införts inom ramen för anslutningsstrategierna (Sapard, Ispa) liksom arbetsmarknads- och socialministrarnas beslut av den 9 mars 1999 att stärka de sysselsättnings- och socialpolitiska tyngdpunkterna i Phare-programmen. Kommissionens ansträngningar att stödja kandidatländerna vid utarbetandet av en sysselsättningsstrategi i enlighet med Luxemburgprocessen bör även framhållas. Kommissionen utarbetar dessutom gemensamt med de enskilda kandidatländerna ett så kallat "Joint Assessment Paper" (JAP) som skall ligga till grund för den sysselsättningspolitiska översyn som planeras inom ramen för anslutningspartnerskapen. På så sätt kan man vid fastställandet av sysselsättningspolitiska mål ta hänsyn till varje enskilt kandidatlands särskilda villkor och situation.

4.6.8. Under ESK:s utvidgningskonferens kritiserade dock flera deltagare från kandidatländerna EU-programmen, framför allt vad beträffar deras användning och tillgång - trots kommissionens förbättringar - samt bristen på öppenhet och den alltför tungrodda byråkratin (t.ex. inom ramen för vänortssamarbete). Kommittén uppmanar därför kommissionen att svara på denna kritik.

4.6.9. En viktig del i sysselsättningsstrategin för länderna i Central- och Östeuropa bör vara främjandet av företagande. Kommittén betonade redan i sin informationsrapport om sysselsättningen och den sociala situationen i Central- och Östeuropa "att företagsvärldens bidrag är betydelsefullt för att skapa nya arbetstillfällen och inkomster, samt är nödvändigt för den fortsatta ekonomiska och sociala utvecklingen. För att skapa mer konkurrenskraftiga företag måste man vidta lämpliga åtgärder, till exempel beträffande utbildning och fortbildning, tekniskt bistånd osv".

4.6.10. Tillgången på nya arbetstillfällen och även redan befintliga arbetsplatser kommer att sättas i fara om inte motsvarande åtgärder vidtas för att förbereda företagen i Central- och Östeuropa på den fortsatta strukturomvandlingen som kommer att förstärkas när de helt integreras i den inre marknaden med en ökad konkurrens som följd.

4.6.11. De sociala frivilligorganisationerna är ytterligare en viktig fråga. Även på det här området har ESK framhävt att nuvarande system som syftar till att stärka den sociala sammanhållningen och lindra situationen för de socialt sett svagaste i enlighet med artikel 16 i Amsterdamfördraget måste ges större uppmärksamhet. Dessa organisationer får inte komma i bakgrunden genom privatiseringstrycket utan måste erkännas som viktiga organisationer som är anpassade till tidens krav(24).

4.6.12. Under utvidgningskonferensen den 16 november 2000 visade det sig att det fanns delade uppfattningar om problemet vad beträffar den ökade kunskapsflykten (brain drain) som kan få negativa konsekvenser för den ekonomiska inhämtningsprocessen i Central- och Östeuropa. Samtidigt som vissa varnar för en ökad utvandring av arbetskraft från länderna i Central- och Östeuropa märker man vissa försök i medlemsstaterna att täcka bristen på arbetskraft i olika branscher (t.ex. inom informationsteknik) med kvalificerad arbetskraft från kandidatländerna. Vissa företrädare för kandidatländerna anser däremot att kunskapsflykten till stor del redan ägt rum. De föreslår att frågan skall diskuteras under ett gemensamt möte med ESK. I detta sammanhang välkomnar ESK kommissionens och rådets uppmaning till kandidatländerna att presentera en bedömning på de väntade migrationsrörelserna och deras konsekvenser för arbetsmarknaden i framtiden.

4.6.13. Problemet med korruption och bedrägeribekämpning måste slutligen även nämnas. Enligt de regelbundna rapporterna från kommissionen om kandidatländernas framsteg på väg mot EU-medlemskap återstår ännu mycket att göra i de central- och östeuropeiska länderna vad gäller bekämpningen av korruption.

4.7. En förstärkt social dialog

4.7.1. ESK har redan flera gånger understrukit att inrättandet av varaktiga relationer mellan arbetsgivare och arbetstagare som självständiga parter på arbetsmarknaden är av avgörande betydelse för anslutningsprocessen samtidigt som de offentliga myndigheternas roll och ansvar bör värnas(25).

4.7.2. Utvidgningen kan bara bli framgångsrik om den får ett brett stöd från alla parter i samhället. För att uppnå samförstånd måste en socialt accepterad process inledas i vilken arbetsmarknadens parter och andra grupper i samhället deltar (t.ex. konsumentorganisationer eller sociala frivilligorganisationer)(26).

4.7.3. Enligt kommissionens rapporter om kandidatländernas framsteg utvecklar sig den sociala dialogen mycket olika i kandidatländerna. Enligt kommissionen har en trepartsdialog (regering, arbetstagare och arbetsgivare) upprättats på ett tillfredsställande sätt i Estland och Slovenien samtidigt som den sociala dialogen kan förbättras ytterligare i de andra länderna.

4.7.4. Under sina olika samtal med arbetsmarknadens parter i länderna i Central- och Östeuropa (bl.a. inom ramen för de gemensamma rådgivande kommittéerna) har ESK också kunnat konstatera att det fortfarande återstår en rad betydande problem inom ramen för den sociala dialogen. Dessa problem uppstår både i dialogen med regeringen respektive mellan arbetsmarknadens parter och även på grund av strukturella svagheter och problem som fortfarande finns inom varje arbetsmarknadsorganisation.

4.7.5. På grundval av dessa samtal kan man se att vissa kandidatländer inte respekterar arbetstagarnas rättigheter, inte tar tillräcklig hänsyn till den sociala dialogen och inte gör arbetsmarknadens parter tillräckligt delaktiga i förberedelserna och utarbetandet av rapporter till kommissionen. Vissa regeringar är också mycket skeptiska mot att ge arbetsmarknadens parter en självständig roll. I de enskilda länderna i Central- och Östeuropa kvarstår fortfarande stora skillnader mellan nuvarande arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer med hänsyn till graden av organisation och utveckling. I vissa länder är t.ex. arbetsgivarna inte organiserade i samma grad som arbetstagarna. På grund av avsaknaden av en "motpart" blir det också svårare att ingå kollektivavtal som gäller flera olika branscher. De flesta av avtalen sluts därför på företagsnivå(27).

4.7.6. Dessa problem måste lösas innan man kan tala om fungerande arbetsmarknadsstrukturer som kan svara på de krav som övergångs- och utvidgningsprocessen ställer. I detta sammanhang är det också viktigt att arbetsmarknadens parter har goda kunskaper om marknadsekonomins kännetecken och problem, strategier för privatisering och omstrukturering av företag, avtalsförhandlingarnas grundprinciper och metoder, organisationen av arbetsmarknaden, yrkesutbildning och fortbildning osv(28).

4.7.7. Dialogen med arbetsmarknadens parter i EU är därför viktig för kandidatländerna med tanke på EU-parternas långa erfarenhet av marknadsekonomi och kontakter med EU-politiker. I detta sammanhang välkomnas även kommissionens meddelande om att anpassa och främja den sociala dialogen på gemenskapsnivå där kommissionen även diskuterar kandidatländerna, understryker betydelsen av den sociala dialogen och tar upp olika stödåtgärder(29). Kommittén hänvisar i detta hänseende även till Europeiska rådets slutsatser i Nice om att förstärka den sociala aspekten i samband med utvidgningen, där stats- och regeringscheferna i EU framhäver den sociala dialogens roll inom ramen för utvidgningen.

4.7.8. Företag från medlemsstaterna som är verksamma i kandidatländerna bör även föregå med gott exempel vad beträffar främjandet av den sociala dialogen och relationerna på arbetsmarknaden. De skulle t.ex. kunna införa företagsråd eller stödja upprättandet av fungerande arbetsgivarorganisationer i länderna i Central- och Östeuropa och delta i deras verksamhet.

4.7.9. ESK har redan sedan flera år tillbaka vidtagit ett flertal åtgärder för att förstärka den sociala dialogen med företrädare för kandidatländerna. Till dessa åtgärder kan man räkna olika hearingar med representanter för näringsliv och intressegrupper i samhället i de central- och östeuropeiska länderna (t.ex. i Bryssel, Warszawa, Tallin osv.) samt upprättandet av bilaterala kontakter med enskilda länder, t.ex. inom ramen för de gemensamma rådgivande kommittéerna som består av ledamöter i ESK och medlemmar i motsvarande organisationer i kandidatländerna(30).

4.7.10. I samband med utvidgningskonferensen hänvisade företrädarna för länderna i Central- och Östeuropa till att åtgärderna som vidtas av internationella organisationer i deras länder bör samordnas bättre och föreslog att kommittén skall spela en mer framträdande roll i detta hänseende.

5. Sammanfattning och rekommendationer

5.1. I enlighet med vad ESK tidigare framhållit innebär utvidgningen av EU till länderna i Central- och Östeuropa ett historiskt tillfälle att förena hela Europas folk i ett "gemensamt hus" i syfte att på lång sikt säkerställa stabilitet och välfärd i Europa.

5.2. Fördelarna med EU-utvidgningen kommer dock inte att gynna alla i lika stor utsträckning. Till följd av utvidgningen måste man räkna med en ökad konkurrens och stora strukturomvandlingar i länderna i Central- och Östeuropa som kommer att öka trycket på varu- och arbetsmarknaden. Vissa grupper kommer att få betydande sociala problem som inte bör underskattas. Den växande skepsisen från befolkningens sida i kandidatländerna kan därmed vara ett tecken på den oro som många människor känner.

5.3. ESK betonar därför betydelsen av att inbegripa den sociala dimensionen i utvidgnings- och integrationsprocessen. Utvidgningsprocessen kan bara lyckas, och stora politiska och sociala konflikter förhindras, om man i tillräcklig stor utsträckning tar hänsyn till den sociala dimensionen. Detta innebär att man verkligen måste ta de "svagaste" och "förlorarnas" oro på allvar, kanske ännu mer allvarligt än vad man gjort hittills(31).

5.4. Mot bakgrund av detta välkomnar ESK kommissionens meddelande om den "Socialpolitiska agendan" där man sätter upp målsättningen "att bidra till förberedelsen inför utvidgningen av unionen på villkor att den sker genom en balanserad ekonomisk och social utveckling"(32).

5.5. Kommittén anser dessutom att det är nödvändigt att anpassa EU:s sammanhållnings- och strukturprogram samt den gemensamma jordbrukspolitiken så att kandidatländerna kan bli medlemmar på lika villkor.

5.6. ESK uppmanar kommissionen att under anslutningsförhandlingarna med kandidatländerna betona och pröva möjligheterna för genomförandet av de mål och åtgärder som beskrivs i den socialpolitiska agendan och framför allt ta upp följande frågor:

- Nödvändigheten att fastställa socialt accepterade och miljöanpassade utvecklingsstrategier på centrala områden (t.ex. inom den tunga industrin, jordbruket osv.) och på grundval av ett helhetskoncept.

- Behovet av åtgärder som ökar kvalifikationerna på alla områden särskilt inom sektorer som är ekonomiskt missgynnade i syfte att på lång sikt minska skillnaderna mellan landsbygd och stad. Dessa åtgärder är speciellt viktiga på landsbygden och inom den tunga industrin i samband med strukturomvandlingen och för att förhindra negativa sysselsättningstrender. Kommittén anser att vikten av åtgärder för att öka kvalifikationerna i länderna i de central- och östeuropeiska länderna inte kan betonas i tillräcklig stor utsträckning och hänvisar i detta sammanhang till sin informationsrapport om "Utbildningens europeiska dimension: karaktär, innehåll och framtidsutsikter"(33) samt till Europeiska rådets slutsatser i Lissabon om utbildningspolitiska frågor.

- Förbättrade villkor för små och medelstora företag genom att främja företagande (även med avseende på tillgång till kredit), bygga ut system för bearbetning och marknadsföring, ge tekniskt stöd, vidta åtgärder för att öka kvalifikationerna och skapa en passande företagsekonomisk miljö som syftar till att främja den ekonomiska tillväxten och skapa bestående arbetsplatser.

- Främja en social dialog på alla områden, liksom öka medvetenheten bland arbetsmarknadens parter och i det organiserade civila samhället om vikten av att organisera sig bättre på egen hand.

- Upprätta system för sociala frivilligorganisationer som verkar för att stärka den sociala sammanhållningen och lindra situationen för de socialt sett svaga grupperna.

- Nödvändigheten att intensifiera dialogen med det civila samhället om förberedelserna inför, och följderna av anslutningen till EU.

- Främja lika möjligheter för alla, speciellt mellan kvinnor och män, liksom för minoriteter.

- Öka öppenheten inom ramen för genomförandet av EU-program och andra stödåtgärder.

Bryssel den 25 april 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) "Sysselsättningen och den sociala situationen i kandidatländerna i Central- och Östeuropa", Begreppet CÖE-länderna syftar i hela dokumentet enbart på kandidatländerna.

(2) EP, Arbetsdokumet "The social dimension on enlargement", s. 85.

(3) "Polens väg mot EU-medlemskap", EGT C 51, 23.2.2000.

(4) Warsaw Voice den 28 maj 2000, s. 15.

(5) Agenda 2000, Vol. 1: En förstärkt och utvidgad union, del 2: Utvidgningen - En utmaning för unionen, (KOM(97) 2000, 15.7.1997).

(6) John Nellis: Time to Rethink Privatisation in Transition Economies? World Bank, 1999.

(7) Agenda 2000, del 2: Utvidgningen - En utmaning för unionen (Konsekvensanalys), (KOM(97) 2000).

(8) EGT C 19, 25.1.1993 och C 129, 10.5.1993, om EG:s relationer med de central- och östeuropeiska staterna (Bulgarien, Rumänien och de baltiska staterna) (Ej på svenska), samt EGT C 75, 10.3.1997 "Inverkan på den gemensamma jordbrukspolitiken av de central- och östeuropeiska ländernas anslutning till unionen".

(9) Se olika lägesrapporter från kommissionen.

(10) "Ungerns väg mot EU-medlemskap", EGT C 117, 26.6.2000, s. 38.

(11) EU-Magazin 5/2000.

(12) EU-Magazin 5/2000.

(13) Eurostat News Release, nr 48, 18.4.2000.

(14) EGT C 51, 23.2.2000.

(15) Europeiska kommissionen: Eurobarometer, rapport nr 53, oktober 2000.

(16) Jmf ESK: EGT C 339, 31.12.1991 och EGT C 129, 10.5.1993 samt A3-0189/92: Europaparlamentets beslut om Europeiska unionens förberedande strategi inför anslutningen av länderna i Central- och Östeuropa med avseende på Europeiska rådets möte i Essen (9-10 december 1994), Europaparlamentets beslut av den 17 april 1996 om kommissionens vitbok om de central- och östeuropeiska ländernas förberedelser inför anslutningen till inre marknaden (EGT C 141, 13.5.1996).

(17) EGT C 129, 10.5.1993

(18) Europaparlamentets beslut av den 17 april 1996 om kommissionens vitbok om de central- och östeuropeiska ländernas förberedelser inför anslutningen till inre marknaden (EGT C 141, 13.5.1996).

(19) Europaparlamentets beslut av den 17 april 1996 om kommissionens vitbok om de central- och östeuropeiska ländernas förberedelser inför anslutningen till inre marknaden (EGT C 141, 13.5.1996).

(20) György Farkas, ställföreträdande generalsekreterare för handelskammaren i Ungern, uppskattar att en tredjedel av de 600 små och medelstora företagen inte skulle överleva ett snabbt inträde i unionen. I Wirtschaftswoche nr 13, 25.3.1999, s. 30.

(21) EGT C 129, 10.5.1993.

(22) EGT C 51, 23.2.2000.

(23) RGT C 51, 23.2.2000.

(24) Jfr även Europaparlamentets beslut av den 17 april 1996 om kommissionens vitbok om de central- och östeuropeiska ländernas förberedelser inför anslutningen till inre marknaden (EGT C 141, 13.5.1996), samt CEEP. 99/Peco. 3: Written position on the EU's Enlargement.

(25) EGT C 129, 10.5.1993.

(26) Se t.ex. "En förstärkt strategi inför anslutningen", EGT C 157, 25.5.1998, s. 58, "Social policy - Social dialogue", EGT C 95, 30.3.1998.

(27) Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om "Polens väg mot EU-medlemskap", EGT C 51, 23.2.2000.

(28) "Economic and social organizations in the countries of central and eastern Europe - Consultative mechanisms", EGT C 19, 23.1.1993.

(29) KOM(1998) 322 slutlig. Jmf även Padraig Flynns anförande i Warszawa den 18 mars 1999 (Speech/99/48).

(30) EGT C 157, 25.5.1998, s. 58.

(31) EGT C 51, 23.2.2000.

(32) KOM(2000) 379 slutlig.

(33) "Utbildningens europeiska dimension: karaktär, innehåll och framtidsutsikter".