Den föreslagna lagstiftningen behandlar den breda politiska prioriteringen för transparens vid beskattning, vilket är en förutsättning för en effektiv kamp mot skattebedrägeri, skatteundandragande och skatteflykt. Under de senaste åren har EU:s medlemsstater enats om en rad rättsliga instrument på området för transparens som utgör en del av det nära samarbete som de nationella skattemyndigheterna ska bedriva för utbyte av information. Rådets direktiv 2011/16/EU ersatte direktiv 77/799/EEG och utgjorde början på ett ökat administrativt samarbete mellan skattemyndigheterna i EU. Genom det infördes användbara verktyg för bättre samarbete på följande områden:

Förutom att förstärka de befintliga reglerna behöver det administrativa samarbetet även utvidgas till att omfatta nya områden i EU för att hantera utmaningarna i samband med digitaliseringen av ekonomin och hjälpa skatteförvaltningarna att bättre och mer effektivt uppbära skatt och hålla jämna steg med utvecklingen. Den digitala plattformsekonomins karaktär innebär att det är mycket svårt för skatteförvaltningarna att spåra och upptäcka beskattningsbara händelser Problemet förvärras i synnerhet om sådana transaktioner görs via digitala plattformsoperatörer som är etablerade i en annan jurisdiktion. Säljare rapporterar inte sina inkomster för att tillhandahålla tjänster eller sälja varor via digitala plattformar, vilket skapar underskott i medlemsstaternas skatteintäkter. Dessa säljare får också en fördel jämfört med säljare som inte är aktiva på digitala plattformar. Om denna lucka i lagstiftningen inte rättas till kan målet för rättvis beskattning inte uppnås.

Under de senaste åren har EU koncentrerat sina insatser på att bekämpa skattebedrägeri, skatteundandragande och skatteflykt och öka transparensen. Stora förbättringar har gjorts, särskilt när det gäller informationsutbytet, men utvärderingen av tillämpningen av rådets direktiv 2011/16/EU av den 15 februari 2011 om administrativt samarbete i fråga om beskattning visade att det fortfarande finns ett behov av att förbättra de befintliga bestämmelserna om alla former av utbyte av upplysningar och administrativt samarbete. Begreppen upplysningar som kan antas vara relevanta och begäranden om upplysningar för en grupp skattebetalare var ett av de mest problematiska inslagen i ramen eftersom de inte var tydliga.

Den ökade användningen av digitala plattformar för att tillhandahålla tjänster och sälja varor har lett till att säljare lämnar in inkonsekventa inkomstdeklarationer, vilket utgör en hög risk för skatteundandragande. Ett fåtal medlemsstater har infört rapporteringskrav i sina nationella lagstiftningar, men erfarenheten visar att nationella bestämmelser mot skatteundandragande inte är helt effektiva, särskilt inte när de berörda verksamheterna är gränsöverskridande.

Utöver den befintliga ramen innehåller förslaget regler om digitala plattformsleverantörers rapportering för att komma till rätta med de problem som uppstår i samband med användningen av digitala plattformar inom ett antal olika verksamhetsområden. Plattformarnas digitala karaktär ger säljare av varor och tjänster möjlighet att utnyttja sådana digitala plattformar för att bedriva sin verksamhet, samtidigt som de kanske inte rapporterar inkomst i bosättningsmedlemsstaten. Detta kan leda till nackdelar för medlemsstaterna i form av odeklarerad inkomst och förlust av skatteintäkter. En sådan situation ger även upphov till orättvis skattekonkurrens mot privatpersoner eller företag som inte bedriver sin verksamhet via digitala plattformar, vilket snedvrider den inre marknadens funktion. Härav följer att en sådan situation bara kan lösas genom ett enhetligt tillvägagångssätt såsom föreskrivs i artikel 115 i EUF-fördraget.

Kommissionen arbetar aktivt inom flera politikområden som är relevanta för den digitala ekonomin, inbegripet digitala plattformsoperatörer som omfattas av det föreslagna initiativet. Det föreslagna initiativet inkräktar inte på andra samtidigt pågående kommissionsprojekt, eftersom det är särskilt ämnat att hantera vissa skatterelaterade frågor. Det påverkar inga eventuella informationskrav som kan övervägas för leverantörer av digitala tjänster som en del av paketet för digitala tjänster inom ramen för den kommande översynen av det gällande direktivet om e-handel, eller initiativ som syftar till att förbättra arbetsvillkoren för personer som arbetar via digitala plattformar.

Direktivets befintliga bestämmelser samverkar med den allmänna dataskyddsförordningen i flera fall där personuppgifter blir relevanta och innehåller samtidigt särskilda bestämmelser och garantier De föreslagna ändringarna följer och respekterar dessa garantier. Eventuella negativa effekter för personuppgifter kommer att minimeras med hjälp av it-åtgärder och procedurmässiga åtgärder. Datautbytet kommer att ske via ett säkert elektroniskt system som krypterar och dekrypterar uppgifterna, endast behöriga tjänstemän vid skatteförvaltningarna bör ha tillgång till denna information. Som gemensamma personuppgiftsansvariga kommer de att ha ansvaret för att garantera en säker och specifik datalagring.

Vad beträffar digitala plattformsoperatörer visar konsekvensbedömningen att alternativet med lagstiftning på EU-nivå är det lämpligaste för att uppfylla de fastställda politiska målen. Utgångs- eller grundscenariot visade sig vara det minst ändamålsenliga, effektiva och samstämmiga alternativet. Till skillnad från grundscenariot skulle en obligatorisk gemensam standard på EU-nivå säkerställa att alla skatteförvaltningar i EU har tillgång till samma typ av upplysningar. Med andra ord skulle alternativet med lagstiftningsåtgärder på EU-nivå innebära att alla skatteförvaltningar har samma förutsättningar att få tillgång till upplysningar som samlas in för ett fastställt skatteändamål. Detta möjliggör även automatiskt informationsutbyte på EU-nivå på grundval av gemensamma standarder och specifikationer. När detta scenario genomförs är det enda scenariot genom vilket skattemyndigheterna i den medlemsstat där säljaren har sin hemvist kan kontrollera att säljaren korrekt har rapporterat sin inkomst via digitala plattformar, utan behov av tillfälliga och tidskrävande begäranden och förfrågningar. En obligatorisk gemensam rapporteringsstandard på EU-nivå skulle dessutom säkerställa att digitala plattformsoperatörer inte ställs inför splittrade nationella lösningar när det gäller skatterelaterade rapporteringskrav.

Kommissionen genomförde en konsekvensbedömning av de relevanta politiska alternativen som fick ett positivt yttrande från nämnden för lagstiftningskontroll den 5 maj 2020 (SEC(2020) 271 final). Nämnden för lagstiftningskontroll avgav ett antal rekommendationer om förbättringar som har beaktats i den slutliga konsekvensbedömningsrapporten (SWD(2020) 131 final). De olika alternativen har bedömts mot kriterierna om ändamålsenlighet, effektivitet och samstämmighet i jämförelse med ett grundscenario. På den högsta analysnivån görs ett val mellan utgångsscenariot (status quo) eller grundscenariot och ett scenario där kommissionen skulle agera antingen via lagstiftningsåtgärder eller via andra åtgärder. Andra åtgärder skulle innebära utfärdande av en rekommendation. Lagstiftningsalternativet omfattade ett lagstiftningsinitiativ för att ändra vissa specifika delar av den befintliga ramen för administrativt samarbete.

Stödet var överlag brett för ett eventuellt EU-initiativ för utbyte av upplysningar om säljares inkomster via digitala plattformar. En majoritet av medlemsstaterna förordade ett brett tillämpningsområde för den nya rättsliga ramen, som utöver inkomst från uthyrning av fast egendom och tillhandahållande av personliga tjänster även skulle omfatta försäljning av varor, uthyrning av transportsätt och gräsrotsfinansieringstjänster.

Kommissionen genomförde riktade samråd via ett frågeformulär som skickades ut till medlemsstaterna. Den 26 februari 2020 anordnade generaldirektoratet för skatter och tullar ett möte i arbetsgrupp IV och medlemsstaterna gavs möjlighet att diskutera ett eventuellt förslag om ändring av direktivet om administrativt samarbete. Mötet inriktades på rapportering och utbyte av upplysningar om inkomst från digitala plattformar.

Den 10 februari 2020 inledde kommissionen ett offentligt samråd för att samla in synpunkter om vägen framåt vad gäller EU:s åtgärder för att förstärka ramen för utbyte av upplysningar i fråga om beskattning. Ett flertal möjliga alternativ lades fram och berörda parter gav sin syn genom totalt 37 svar. Kommissionen genomförde även riktade samråd genom att anordna ett möte den 27 februari 2020 med flera företrädare för digitala plattformsoperatörer. Företrädarna för de digitala plattformsoperatörerna var eniga om fördelarna med en standardiserad EU-rättslig ram för att samla in information från plattformar jämfört med flera olika nationella rapporteringsregler. Företrädarna har även förespråkat en lösning liknande den gemensamma kontaktpunkt som finns för mervärdesskatt, eftersom det då skulle vara möjligt att rapportera upplysningar endast till skatteförvaltningen i den medlemsstat där plattformen är etablerad.

Under 2019 utvärderade kommissionen ändamålsenligheten, effektiviteten, relevansen, samstämmigheten och det europeiska mervärdet i fråga om de befintliga reglerna för administrativt samarbete på området för direkt beskattning. Utvärderingen visade att samarbetet ger viktiga fördelar, men att det fortfarande finns utrymme för förbättringar. Den visade också att skillnader kvarstår när det gäller medlemsstaternas utnyttjande av de tillgängliga verktygen för administrativt samarbete. De upplysningar som utbyts skulle kunna användas på ett mer effektivt sätt och fördelarna med samarbetet skulle kunna analyseras mer övergripande. Detta lagstiftningsförslag baseras på utvärderingen och innehåller en uppsättning särskilda insatser för att det administrativa samarbetet ska fungera bättre.

Artikel 17.1 ändras för att förtydliga innebörden av att de vanliga informationskällorna har uttömts. Innan den begärande myndigheten begär upplysningar är den skyldig att uttömma de vanliga informationskällor som den under omständigheterna kunde ha använt för att skaffa de begärda upplysningarna och att ha använt sig av alla tillgängliga medel. Om den begärande myndigheten ställs inför orimliga svårigheter när den gör detta och riskerar det önskade resultatet är denna skyldighet dock inte tillämplig. Om den begärande myndigheten inte respekterar denna skyldighet får den anmodade myndigheten vägra att lämna upplysningar.

Ett enhetligt och obligatoriskt EU-instrument skulle även ha positiva sociala verkningar och bidra till en positiv uppfattning i fråga om skatterättvisa och en rättvis bördefördelning mellan skattebetalarna. Det antas att ju bredare räckvidden för reglerna är desto starkare blir uppfattningen om skatterättvisa, med tanke på att det finns problem med underrapportering inom alla verksamheter. Samma resonemang är tillämpligt på fördelarna i form av en rättvis bördefördelning: ju bredare räckvidd för de politiska åtgärderna, desto bättre kan medlemsstaterna säkerställa att den skatt som ska betalas verkligen uppbärs. De skattemässiga fördelarna med åtgärder på EU-nivå är mycket större om rapporteringskravet har en bred räckvidd, dvs. att det är tillämpligt på alla tjänster och all varuförsäljning. Om räckvidden skulle begränsas till att endast omfatta EU-baserade plattformar skulle skatteintäkterna för varje alternativ kunna minska betydligt.

Skyldigheten att rapportera inkomst från digitala plattformar och utbytet av sådana upplysningar kommer att bidra till att medlemsstaterna får fullständig information för att uppbära skatteinkomster. Gemensamma rapporteringsregler kommer även att bidra till att skapa likvärdiga förutsättningar mellan säljare som använder digitala plattformar och säljare som inte gör det, och mellan de digitala plattformsoperatörerna, som för närvarande kan omfattas av mycket olika rapporteringskrav. Transparens när det gäller inkomster som säljare har förvärvat via digitala plattformar skulle skapa mer likvärdiga förutsättningar mellan dessa säljare och mer traditionella företag.

En personlig tjänst är en tjänst som innefattar tids- eller uppgiftsbaserat arbete om utförs av en eller flera personer som agerar oberoende från eller på en enhets vägnar. Sådana tjänster utförs på en användares begäran, antingen online eller fysiskt offline efter att ha förmedlats via en plattform.

I artikel 8ac fastställs räckvidd och villkor för obligatoriskt automatiskt utbyte av upplysningar avseende de upplysningar som plattformsoperatörer ska rapportera till den behöriga myndigheten. Detaljerade regler fastställs i bilaga V. Som ett första steg föreskriver reglerna en skyldighet för plattformsoperatörerna att samla in och kontrollera upplysningarna enligt förfarandena för rapportering och åtgärder för kundkännedom (due diligence). Som ett andra steg ska rapporteringsskyldiga plattformsoperatörer rapportera upplysningar om rapporteringspliktiga säljare som använder den plattform som plattformsoperatören driver för att sälja sina varor, tillhandahålla sina tjänster eller investera och erbjuda utlåning i samband med gräsrotsfinansiering. I det tredje steget meddelas de rapporterade upplysningarna till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där den rapporteringspliktiga säljaren är bosatt eller till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där den fasta egendomen är belägen.

I enlighet med artikel 25.3 i dess ändrade lydelse ska rapporteringsskyldiga plattformsoperatörer underrätta varje berörd fysisk person om att upplysningar om denne kommer att samlas in och rapporteras till myndigheterna i enlighet med detta direktiv och tillhandahålla alla uppgifter som de personuppgiftsansvariga ska tillhandahålla enligt den allmänna dataskyddsförordningen. Plattformsoperatörerna ska lämna alla upplysningar till varje berörd fysisk person och, under alla omständigheter, innan upplysningarna rapporteras. Detta påverkar inte den registrerades rättigheter enligt det allmänna dataskyddsdirektivet.

Upplysningar om ersättning och andra belopp ska rapporteras för det kvartal under den rapporteringspliktiga perioden då ersättningen betalades ut eller krediterades. Definitionen av ersättning omfattar inte eventuella avgifter, provisioner eller skatter som den rapporteringsskyldiga plattformsoperatören har innehållit eller tagit ut.

De insamlade och kontrollerade upplysningarna ska rapporteras inom en månad från utgången av den rapporteringspliktiga period under vilken säljaren identifieras som rapporteringspliktig säljare. Rapportering ska endast ske i en medlemsstat (dvs. endast rapporteras en gång). En rapporteringsskyldig plattformsoperatör som är en EU-plattform ska rapportera i den medlemsstat där den uppfyller något av de villkor som anges i avsnitt I, punkt A.3 led a. Om plattformsoperatören uppfyller något av dessa villkor i fler än en medlemsstat ska den välja en medlemsstat att rapportera till. En rapporteringsskyldig plattformsoperatör som är en utländsk plattform ska rapportera i den medlemsstat där den har registrerat sig i enlighet med artikel 8ac.4.

Rapporteringsskyldiga plattformsoperatörer får förlita sig till förfaranden för rapportering och åtgärder för kundkännedom som genomförts under tidigare perioder, på villkor att i) de föreskrivna upplysningarna har samlats in och kontrollerats under de senaste 36 månaderna, och ii) de inte har anledning att känna till att de insamlade upplysningarna har blivit otillförlitliga eller inkorrekta.

Rapporteringsskyldiga plattformsoperatörer ska samla in de föreskrivna upplysningarna, kontrollera dem och ha dem tillgängliga till den 31 december under den rapporteringspliktiga perioden.

De särskilda upplysningar som rapporteringsskyldiga plattformsoperatörer ska samla in om rapporteringspliktiga säljare anges i punkt B, avsnitt II. Rapporteringsskyldiga plattformsoperatörer ska kontrollera de insamlade upplysningarna mot all information och alla handlingar de har tillgång till i sina register samt eventuella elektroniska gränssnitt som tillgängliggörs av en medlemsstat eller av unionen utan kostnad för att fastställa om skatteregistreringsnumret eller momsregistreringsnumret är giltigt. Alternativt kan rapporteringsskyldiga plattformsoperatörer bekräfta en säljares identitet och hemvist direkt, genom en elektronisk identifieringstjänst som tillgängliggörs av en medlemsstat eller av unionen.

En aktiv säljare som har hyrt ut fast egendom i en medlemsstat under den rapporteringspliktiga perioden är också en rapporteringspliktig säljare.

En rapporteringspliktig säljare är en aktiv säljare som under den rapporteringspliktiga perioden i) hade sin primära adress i en medlemsstat, eller ii) innehade ett skatteregistreringsnummer eller momsregistreringsnummer som utfärdats i en medlemsstat, eller iii) för en säljare som är en enhet, hade ett fast driftsställe i en medlemsstat. En rapporteringspliktig säljare som uppfyller något av de angivna kraven ska anses vara ha sin hemvist i en medlemsstat vid tillämpningen av detta direktiv.

En aktiv säljare är en säljare som tillhandahöll en berörd verksamhet under den rapporteringspliktiga perioden.

Genom artikel 11.2 i dess ändrade lydelse blir det möjligt att intervjua personer och granska handlingar utan begränsningar enligt den anmodade medlemsstatens lagstiftning. En möjlighet att medverka i administrativa utredningar via elektroniska kommunikationsmedel har också lagts till för att ta hänsyn till de nya kommunikationssätten.

Artikel 11.1 ändras för att införa en skyldighet för den anmodade behöriga myndigheten att besvara en begäran om att tjänstemän från en annan medlemsstat ska få närvara under en utredning. Tidsfristen för myndighetens svar är 30 dagar, då myndigheten ska bekräfta sitt samtycke eller motivera vägran att delta till den begärande myndigheten.

•Närvaro av tjänstemän från en medlemsstat under en utredning i en annan medlemsstat

Om en rapporteringspliktig säljare efter två påminnelser ändå inte lämnar de begärda upplysningarna ska den rapporteringsskyldiga plattformsoperatören avsluta säljarens konto och förhindra säljaren att omregistrera sig på plattformen under en period på sex månader eller hålla inne utbetalningen av ersättningen till säljaren (avsnitt IV, punkt A).

Det automatiska utbytet av upplysningar ska ske elektroniskt via EU:s gemensamma kommunikationsnät (CCN) genom användning av ett xml-schema som utvecklats av kommissionen.

I artikel 12a.6 fastställs att gemensamma revisioner ska utföras i enlighet med de förfarandemässiga avtal som är tillämpliga i den medlemsstat där revisionen ska genomföras. Den bevisning som samlas in under den gemensamma revisionen bör erkännas ömsesidigt av alla behöriga myndigheter i de deltagande medlemsstaterna.

(6)Digitaliseringen av ekonomin har ökat snabbt under de senaste åren. Detta har gett upphov till ett ökande antal komplexa situationer med kopplingar till skatteundandragande. Den gränsöverskridande dimensionen hos de tjänster som digitala plattformsoperatörer erbjuder har skapat en komplex miljö där det kan vara svårt att upprätthålla skattereglerna och skattemoralen. Skattemoralenen brister och värdet på underrapporterad inkomst är högt. Medlemsstaternas skatteförvaltningar har inte tillräckligt med information för att korrekt bedöma och kontrollera bruttoinkomster som genereras i deras länder från kommersiell verksamhet som bedrivs med digitala plattformar som mellanhänder. Detta är särskilt problematiskt om inkomst eller beskattningsbara belopp flödar via plattformar som är etablerade i andra jurisdiktioner.

(2)Kommissionen har övervakat tillämpningen under de senaste åren och färdigställde 2019 en utvärdering av direktiv 2011/16/EU. Stora förbättringar har gjorts på området för automatiskt utbyte av upplysningar, men det finns fortfarande ett behov av att förbättra de befintliga bestämmelserna om alla former av informationsutbyte och administrativt samarbete.

(1)För att lämna utrymme åt nya unionsinitiativ inom området skattetransparens har rådets direktiv 2011/16/EU omfattats av en rad ändringsförslag under de senaste åren. Ändringarna har huvudsakligen syftat till att införa rapporteringskrav, följt av bestämmelser om information till andra medlemsstater avseende finansiella konton, förhandsöverenskommelser om gränsöverskridande skattefrågor samt prissättningsbesked, land-för-land-rapporter och rapporteringspliktiga gränsöverskridande arrangemang. Dessa ändringar har således utvidgat räckvidden för det automatiska utbytet av upplysningar. Skattemyndigheterna har nu en bredare uppsättning samarbetsverktyg till sitt förfogande för att upptäcka och hantera olika former av skattebedrägeri, skatteundandragande och skatteflykt.

(9)För att säkerställa en väl fungerande inre marknad bör rapporteringsreglerna utformas så att de är effektiva och samtidigt enkla. Med beaktande av svårigheterna med att upptäcka beskattningsbara händelser som uppstår i samband med kommersiella verksamheter som bedrivs via digitala plattformar och även den ytterligare administrativa börda som skatteförvaltningarna skulle få i sådana situationer, är det nödvändigt att införa ett rapporteringskrav för plattformsoperatörer. Plattformsoperatörerna har bättre förutsättningar för att samla in och kontrollera de nödvändiga upplysningarna om alla säljare som är verksamma via och använder en viss plattform.

(10)Med tanke på att det är mycket vanligt både bland privatpersoner och bland företag att använda digitala plattformar för att bedriva kommersiell verksamhet är det mycket viktigt att säkerställa att upplysningarna är rapporterbara, oavsett säljarens rättsliga karaktär. Ett undantag bör dock göras för myndighetsenheter, som inte bör omfattas av rapporteringskravet.

(11)Rapportering av inkomster som genereras via sådana verksamheter bör ge skatteförvaltningarna en bred uppsättning upplysningar som de behöver för att korrekt bedöma den inkomstskatt som ska betalas.

(12)För att förenkla och begränsa efterlevnadskostnaderna skulle det vara rimligt att kräva att plattformsoperatörerna rapporterar inkomst som säljare har genererat via användningen av deras plattformar i en enda medlemsstat.

(13)Med tanke på de digitala plattformarnas digitala egenskaper och flexibilitet bör rapporteringskravet utvidgas till att även omfatta plattformsoperatörer som bedriver kommersiell verksamhet i unionen, men som varken har sin skatterättsliga hemvist i, är registrerad i, regleras av lagstiftningen i eller har ett fast driftsställe i en medlemsstat. Detta skulle säkerställa likvärdiga förutsättningar mellan plattformarna och förhindra illojal konkurrens. För att möjliggöra detta bör utländska plattformar vara skyldiga att registrera sig och rapportera i en enda medlemsstat för att få bedriva verksamhet på den inre marknaden.

(14)Med tanke på utvecklingen inom den digitaliserade ekonomin bör rapportering av kommersiell verksamhet omfatta uthyrning av fast egendom, tillhandahållande av personliga tjänster, försäljning av varor, uthyrning av transportsätt samt investering och utlåning i samband med gräsrotsfinansiering. Verksamhet som bedrivs av en säljare som agerar som anställd hos en plattformsoperatör bör inte omfattas av rapporteringens räckvidd.

(15)Målet att förhindra skatteundandragande och skatteflykt kan säkerställas genom att ett krav på att digitala plattformsoperatörer ska rapportera inkomst som genererats via plattformar redan i ett tidigt skede, innan de nationella skattemyndigheterna sammanställer sina årliga taxeringar. För att underlätta de nationella skattemyndigheternas arbete bör de rapporterade upplysningarna utbytas inom en månad efter rapporteringen. För att underlätta det automatiska informationsutbytet och stärka ett effektivt nyttjande av resurser bör utbyten göras elektroniskt genom det befintliga gemensamma kommunikationsnät (nedan kallat CCN-nätet) som unionen har utformat.

(16)Den utvärdering av direktiv 2011/16/EU som kommissionen har genomfört visar att det är nödvändigt att fortlöpande övervaka att direktivet och de nationella införlivandebestämmelserna för att genomföra direktivet tillämpas på ett ändamålsenligt sätt. För att kommissionen ska kunna fortsätta att på lämpligt sätt övervaka och utvärdera hur ändamålsenligt det automatiska utbytet av upplysningar enligt direktiv 2011/16/EU är bör medlemsstaterna vara skyldiga att årligen lämna in statistik över sådana utbyten till kommissionen.

(17)Det är nödvändigt att förstärka mekanismerna i direktiv 2011/16/EU när det gäller närvaro av tjänstemän från en medlemsstats skatteförvaltning på en annan medlemsstats territorium och genomförandet av samtidiga kontroller av två eller flera medlemsstater för att säkerställa att dessa mekanismer tillämpas på ett ändamålsenligt sätt. Detta innebär att begäranden om att tjänstemän från andra medlemsstater ska få närvara och om samtidiga kontroller bör besvaras inom en angiven tidsram. Om tjänstemän från en medlemsstat är närvarande på en annan medlemsstats territorium under en administrativ utredning eller deltar via elektroniska kommunikationsmedel bör de tillåtas att direkt intervjua personer och granska handlingar.

(18)En medlemsstat som avser att genomföra en samtidig kontroll är skyldig att informera de andra berörda medlemsstaterna om denna avsikt. Den behöriga myndigheten i varje berörd medlemsstat är skyldig att besvara förslaget, men det är viktigt att säkerställa att svaret lämnas inom en rimlig tidsfrist. Den behöriga myndigheten i varje berörd medlemsstat bör därför besvara förslaget inom 30 dagar från mottagandet.

(19)Multilaterala kontroller som genomförs med stöd av Fiscalis 2020-programmet som inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1286/2013 har visat på fördelarna med samordnade kontroller av en eller flera skattebetalare som är av gemensamt eller kompletterande intresse för två eller flera skatteförvaltningar i unionen. Eftersom det inte finns någon uttrycklig rättslig grund för att utföra gemensamma revisioner vidtas sådana gemensamma åtgärder för närvarande på grundval av de kombinerade bestämmelserna i direktiv 2011/16/EU om närvaro av tjänstemän från en medlemsstat på en annan medlemsstats territorium och samtidiga kontroller. Denna metod har dock i många fall visat sig vara otillräcklig och saknar rättslig klarhet och säkerhet.

(20)Medlemsstaterna bör införa en tydlig och effektiv rättslig ram för att deras skattemyndigheter ska kunna utföra gemensamma revisioner av personer som bedriver gränsöverskridande verksamhet. Gemensamma revisioner är administrativa utredningar som genomförs gemensamt av de behöriga myndigheterna i två eller flera medlemsstater i syfte att utreda ett ärende som har kopplingar till en eller flera personer som är av gemensamt eller kompletterande intresse för dessa medlemsstater. Gemensamma revisioner kan fylla en viktig funktion genom att bidra till att den inre marknaden fungerar bättre. Gemensamma revisioner kan struktureras så att de ger rättssäkerhet för skattebetalarna genom tydliga förfaranderegler, även för att minska risken för dubbelbeskattning.

(21)För att säkerställa att förfarandet är ändamålsenligt bör begäranden om gemensamma revisioner besvaras inom en given tidsram. Avslag på begäranden ska vederbörligen motiveras. De förfaranderegler som är tillämpliga på gemensamma revisioner bör vara förfarandereglerna i den medlemsstat där den berörda revisionen äger rum. Den bevisning som samlas in under den gemensamma revisionen ska därför erkännas ömsesidigt av alla deltagande medlemsstater. Det är även viktigt att de behöriga myndigheterna enas om fakta och omständigheter för ärendet och strävar efter att enas om hur den eller de granskade personernas skattesituation ska tolkas. För att säkerställa att resultatet av en gemensam revision kan genomföras i de deltagande medlemsstaterna bör slutrapporten ha samma rättsliga värde som de relevanta nationella instrument som utfärdas till följd av revisioner i de deltagande medlemsstaterna. Vid behov bör medlemsstaterna införa en rättslig ram för att göra motsvarande justeringar.

(22)Gemensamma revisioner grundar sig på ömsesidigt förtroende mellan de deltagande medlemsstaternas behöriga myndigheter, och utbytet av upplysningar i fråga om affärshemligheter, företagshemligheter, yrkeshemligheter eller näringsverksamhet eller om det gäller upplysningar vilkas lämnande skulle strida mot allmän ordning bör därför inte vägras i samband med en gemensam revision. Sådana utbytta upplysningar bör emellertid behandlas konfidentiellt och inte lämnas ut till tredje parter.

(23)Det är även viktigt att säkerställa ett ändamålsenligt utbyte av upplysningar på begäran och att de behöriga myndigheterna samarbetar med varandra. Behöriga myndigheter som erhåller upplysningar i enlighet med artiklarna 5 eller 9 i direktiv 2011/16/EU bör därför vara skyldiga att lämna återkoppling om alla utbyten av upplysningar till den behöriga myndighet som lämnade upplysningarna inom 30 dagar efter det att resultatet av användningen av de begärda upplysningarna är känt.

(24)Det är viktigt att upplysningar som meddelas enligt direktiv 2011/16/EU av principskäl används för taxering, administration och verkställighet i fråga om de skatter som omfattas av direktivets tillämpningsområde. På grundval av denna premiss och med tanke på betydelsen av mervärdesskatt för den inre marknadens fungerande, är det lämpligt att klargöra att upplysningar som har utbytts mellan medlemsstaterna även kan användas för taxering, administration och verkställighet i fråga om mervärdesskatt och andra indirekta skatter.

(25)Det är viktigt att de personuppgifter som utbyts mellan medlemsstaterna enligt direktiv 2011/16/EU skyddas på ett ändamålsenligt sätt. Om en personuppgiftsincident i den mening som avses i artikel 4.12 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 inträffar i en eller flera medlemsstater ska de, i egenskap av gemensamma personuppgiftsansvariga, besluta huruvida incidenten kräver att utbytet av upplysningar avbryts med den eller de medlemsstater där incidenten inträffade och huruvida kommissionen som personuppgiftsbiträde bör uppmanas att avbryta sådana utbyten. Utbytet bör inte återupptas förrän medlemsstaterna uppmanar kommissionen att återupprätta utbyten av upplysningar enligt direktiv 2011/16/EU med den medlemsstat där personuppgiftsincidenten inträffade.

(26)I syfte att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av direktiv 2011/16/EU och i synnerhet för det automatiska utbytet av information mellan skattemyndigheter, bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter för att anta ett standardformulär med ett begränsat antal komponenter, inbegripet språkordningen. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011.

(27)Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 42 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725.

(28)All behandling av personuppgifter som utförs inom ramen för detta direktiv måste vara förenlig med förordningarna (EU) 2016/679 och (EU) 2018/1725.