BILAGA

Följande motyttrande avslogs under debatten, men fick minst en fjärdedel av rösterna (artikel 43.2 i arbetsordningen):

ÄNDRINGSFÖRSLAG 1

SOC/709 – Paketet om arbetsvillkor – plattformsarbete

Ersätt hela yttrandet:

1. Slutsatser

1.1 Digitala arbetsplattformar främjar innovativa tjänster och nya affärsmodeller och skapar många möjligheter för konsumenter, företag, arbetstagare och egenföretagare. Begreppet digital plattform omfattar en lång rad verksamheter, tjänster, uppgifter och affärsmodeller. Detta innebär att universallösningar kan bli ett hinder för innovation och investeringar i skapandet och utvecklingen av digitala plattformar i EU.

1.2 EESK inser behovet av att ta itu med vissa av utmaningarna med arbete via digitala plattformar där sådana finns. Alla bestämmelser om plattformsarbete bör dock utformas så att de bevarar flexibiliteten som en avgörande motiverande faktor och samtidigt tillhandahåller nödvändiga garantier för ett adekvat skydd för arbetstagarna, bl.a. med beaktande av att för många är plattformsarbete en kompletterande verksamhet ( 1 ) . Därför stöder EESK generellt kommissionens strategi i paketet om arbetsvillkor, dvs. användningen av olika instrument för att skapa den gynnsamma miljö som krävs för att förbättra arbetsvillkoren vid de digitala plattformarna. Adekvat tillgång till socialt skydd samt adekvata hälso- och säkerhetsvillkor genom ett korrekt genomförande av rådets två rekommendationer ( 2 ) på detta område är också nödvändigt.

1.3 Ett korrekt fastställande av anställningsförhållandet är visserligen en av de viktigaste frågorna och eventuella felklassificeringar måste åtgärdas, men denna fråga berör bara en minoritet av plattformsarbetstagarna, såsom också framgår av kommissionens siffror, som visar att 5,5 miljoner av 28,8 miljoner plattformsarbetstagare skulle kunna riskera felklassificering av sysselsättningsstatus.

1.4 EESK anser dock att många av de frågor som omfattas av förslaget till direktiv redan behandlas i befintlig eller kommande EU-lagstiftning, dvs. dataskydd, arbetstagares rätt till information och samråd osv. Detta innebär att genomförandet av gällande lagstiftning måste stärkas och förbättras vid behov. Ett nytt direktiv som upprepar befintliga rättigheter skapar endast förvirring och fragmentering av EU:s regelverk. Om det skulle uppstå ett behov av klargöranden under genomförandeprocessen måste anpassningarna göras i respektive EU-rättsakter. I detta avseende påminner EESK EU-institutionerna om att EU, särskilt nu, behöver verkligt smart lagstiftning och konkurrenskraftskontroller som ger företag möjlighet att innovera, växa och skapa arbetstillfällen och mervärde för vårt samhälle och vår ekonomi.

1.5 För att öka rättssäkerheten och undvika onödiga tvister bör fokus ligga på att klargöra befintliga nationella regler och definitioner när det gäller arbetstagares status, samtidigt som man respekterar de regler som möjliggör självständighet för företagare och andra former av egenföretagare. En rättslig EU-definition av vem som är en arbetstagare och vem som är en plattformsarbetstagare som är egenföretagare skulle inte vara lämplig eller ändamålsenlig, eftersom den inte kan respektera de olika modellerna i medlemsstaterna och hålla jämna steg med den dynamiska utvecklingen på arbetsmarknaderna. Den ökar förvirringen och den rättsliga osäkerheten och undergräver de nationella definitionerna genom att införa en särskild definition för en begränsad grupp arbetstagare på digitala plattformar.

1.6 En annan källa till förvirring är försöket att i direktivet täcka både anställda och egenföretagare genom att införa två separata definitioner av ”person som utför plattformsarbete” och ”plattformsarbetstagare”. Att blanda olika kategorier av personer som omfattas av direktivet och ge dem olika uppsättningar rättigheter och skyldigheter skapar också rättslig osäkerhet och komplexitet.

1.7 Det finns ingen anledning att sudda ut gränsen mellan äkta egenföretagande och anställning genom att skapa regler som påverkar företagare/egenföretagare på grundval av artikel 153 i EUF-fördraget, som inte alls är en lämplig rättslig grund för reglering av förbindelserna mellan företag.

1.8 Enligt den föreslagna presumtionen i förslaget till direktiv ska varje avtalsförhållande rättsligt presumeras vara ett anställningsförhållande om två av fem kriterier är uppfyllda. Samtidigt innehåller en stor del av de föreslagna kriterierna i artikel 4.2 standardklausuler för förbindelserna mellan företag, t.ex. leden a [ övre gräns för ersättning och avgifter ], c [ kontroll av kvaliteten på resultaten ], d [ när arbetet ska utföras ] och e [ möjlighet att bygga upp en kundkrets ]. Detta innebär att t.o.m. äkta egenföretagare felaktigt skulle kunna klassificeras som anställda och sedan måste motbevisa denna presumtion om de vill fortsätta att utöva sin verksamhet. Statusen som egenföretagare skulle bara kunna bekräftas i domstol eller i administrativa förfaranden, vilket innebär en onödig administrativ börda för alla parter, inklusive myndigheterna.

1.9 Inrättandet av mekanismen för att motbevisa den rättsliga presumtionen är förvirrande och kommer sannolikt att minska den rättsliga klarheten med tanke på att en liknande mekanism redan finns i direktivet om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor ( 3 ) som ett av alternativen för medlemsstaterna.

1.10 I stället för en bedömning utifrån två av fem kriterier anser EESK att en bedömning av kriterierna för att fastställa förekomsten av status som anställd på medlemsstatsnivå och i linje med EU-domstolens rättspraxis är den rätta vägen framåt. I detta avseende välkomnar EESK kommissionens föreslagna insatser för att stödja utbytet av god praxis.

1.11 EESK anser att en separat uppsättning regler för frågor som rör plattformsarbete och algoritmisk verksamhetsledning inte är lämplig eller nödvändig. De befintliga reglerna i den allmänna dataskyddsförordningen ( 4 ) och den kommande rättsakten om AI kommer också att ge arbetstagarna en rad olika rättigheter när det gäller deras personuppgifter, tillsammans med en omfattande uppsättning krav på riskhantering, mänsklig tillsyn och öppenhet i syfte att minska riskerna när det gäller hälsa och säkerhet och de grundläggande rättigheterna. Därför bör onödiga överlappningar och dubbla bestämmelser undvikas.

2. Allmänna kommentarer

2.1 I den snabba omvandlingen av ekonomin och företagen har digitaliseringen intagit en central strategisk roll, i så stor utsträckning att den har spridit sig till alla verksamhetssektorer och berör hela cykeln i värdekedjan för produkter och tjänster, och omfattar såväl stora företag som små företag och mikroföretag. Konsekvenserna för arbetslivet till följd av nya former av arbete och nya former av företagsorganisation är betydande i fråga om både innehåll och hur snabbt förändringarna sker.

2.2 Digitala arbetsplattformar kan på ett effektivt sätt para ihop tillgång och efterfrågan på arbetskraft och erbjuda möjligheter att försörja sig eller extraknäcka. För konsumenterna innebär det bättre tillgång till varor och tjänster som annars skulle vara svåra att nå samt tillgång till ett nytt och mer varierat tjänsteutbud ( 5 ) . Utöver möjligheter skapar dock arbete via digitala plattformar, som en integrerad del av de framväxande arbetsformerna, möjliga utmaningar som kan kräva anpassade lösningar.

2.3 Plattformsarbetstagarnas arbetsmarknadsstatus är en central fråga som har behandlats av medlemsstaterna och i deras nationella rättspraxis. Denna utveckling har lett till ett antal olika regler och domar baserade på olika nationella begrepp, modeller och definitioner, vilket helt enkelt återspeglar och respekterar de nationella arbetsmarknadssystemen och nationell praxis. Fokus bör ligga på att klargöra befintliga nationella regler och definitioner när det gäller arbetstagares status, samtidigt som man respekterar de regler som möjliggör självständighet för företagare och andra former av egenföretagare. I detta avseende skulle även åtgärder på europeisk nivå kunna främjas, t.ex. informationsutbyte, utbildning och samarbete mellan myndigheter. Arbetsmarknadens parter har också en viktig roll att spela, liksom plattformarna själva. Regelverket skulle kunna anpassas på lämplig nivå utan att undergräva välfungerande nationell praxis och lagstiftning. Vid behov måste skyddet för plattformsarbetstagare förbättras.

3. Allmänna kommentarer till förslaget till direktiv

3.1 Den 9 december föreslog kommissionen en rad åtgärder för att förbättra arbetsvillkoren för plattformsarbete och stödja en hållbar tillväxt för digitala arbetsplattformar i EU ( 6 ) . I SOC-sektionens yttrande i ärendet SOC/709, som antogs den 7 mars 2022, behandlas bara förslaget till direktiv om bättre arbetsvillkor för plattformsarbete. Därför är även detta motyttrande inriktat på det förslaget.

3.2 EESK konstaterar att den senaste tidens utveckling av arbetsplattformsekonomin har medfört nya utmaningar för dem som arbetar via plattformar. Som kommissionen noterar kan det handla om allt från brist på öppenhet och förutsägbarhet när det gäller avtalsvillkor till hälso- och säkerhetsproblem, felklassificering av sysselsättningsstatus eller otillräcklig tillgång till socialt skydd ( 7 ) , samt utmaningar som rör algoritmisk verksamhetsledning i plattformsarbete.

3.3 Det föreslagna direktivet är dock inte rätt instrument för att möta utmaningarna. Dessutom verkar det som om förslagets huvudfokus tydligt ligger på den verksamhet som bedrivs av leverantörer, bud och i allmänhet tjänster på plats som kräver lägre kvalifikationer, trots att mångfalden av plattformsarbete är mycket större. Den föreslagna förordningen är inte alls anpassad till dem som arbetar via plattformar för onlinearbete. Dessutom beaktas inte EU-lagstiftningens möjliga effekter för onlineplattformar som kan leverera sina tjänster från länder utanför EU ( 8 ) . Risken för att denna verksamhet går förlorad och omlokaliseras utanför EU (till t.ex. Förenade kungariket) bör åtminstone bedömas.

3.4 Utmaningarna bör i första hand, vid behov, hanteras genom en förstärkning av genomförandet av gällande bestämmelser och praxis. Dessutom finns det en stor potential för åtgärder som plattformarna själva kan vidta tillsammans med lokala partner och arbetsmarknadens parter. Detta är något som kommissionen bör stödja.

3.5 En rättslig EU-definition av vem som är en arbetstagare och vem som är en plattformsarbetstagare som är egenföretagare skulle inte vara lämplig eller ändamålsenlig, eftersom den inte skulle kunna respektera de olika modellerna i medlemsstaterna och hålla jämna steg med den dynamiska utvecklingen på arbetsmarknaderna. Den skulle bara öka förvirringen och den rättsliga osäkerheten och undergräva de nationella definitionerna genom att införa en särskild definition för en begränsad grupp arbetstagare.

4. Särskilda kommentarer till förslaget till direktiv

4.1 Tillämpningsområde och definitioner

4.1.1 Det finns en uppenbar risk för att det föreslagna direktivets tillämpningsområde och definitioner skulle omfatta ett mycket bredare spektrum av digital plattformsverksamhet än avsett. Direktivet verkar främst vara inriktat på lågkvalificerad verksamhet, men de föreslagna definitionerna och kriterierna skulle täcka alla kategorier av plattformsarbete, även om det utförs av äkta egenföretagare.

4.2 Korrekt fastställande av sysselsättningsstatus och rättslig presumtion

4.2.1 EESK håller med om att medlemsstaterna bör ha nödvändiga mekanismer för att säkerställa ”ett korrekt fastställande av sysselsättningsstatusen för personer som utför plattformsarbete”, men hyser allvarliga tvivel när det gäller den föreslagna ramen för den rättsliga presumtionen om anställningsförhållande om två av de fem kriterier som anges i direktivet är uppfyllda.

4.2.2 EESK anser att i synnerhet kriterierna i leden a [ övre gräns för ersättning och avgifter ], c [ kontroll av kvaliteten på resultaten ], d [ när arbetet ska utföras ] och e [ möjlighet att bygga upp en kundkrets ] ofta används i avtal mellan företag och skulle leda till en situation där äkta egenföretagare skulle omfattas av anställningspresumtionen och därmed tvingas bli anställda.

4.2.3 Detta tillvägagångssätt står i strid med den praxis med övergripande bedömning av kriterierna för anställningsförhållande som tillämpas i medlemsstaternas rättspraxis. Såsom nämns ovan skulle dessutom plattformsarbetstagare automatiskt klassificeras som anställda, vilket skulle ta bort enskilda personers möjlighet att välja att vara egenföretagare. Det bör inte ligga i någons intresse att entreprenörsverksamhet hämmas. Med tanke på att de flesta plattformsarbetstagare betraktar sig själva och vill betraktas som egenföretagare skulle detta tillvägagångssätt strida mot de grundläggande rättigheterna och friheterna, såsom rätten att välja yrke, rätten att arbeta och näringsfriheten.

4.2.4 Med tanke på mångfalden av nationella arbetsmarknadssystem, arbetsrättsliga traditioner och rättspraxis samt olika definitioner, t.ex. i arbetsrätten samt skatte- och socialförsäkringssystemen, finns det en risk för att de fem kriterierna i det föreslagna direktivet inte på ett adekvat sätt återspeglar den komplexa verkligheten i olika situationer. I stället för en bedömning utifrån två av fem kriterier föredrar EESK en övergripande bedömning av kriterierna för att fastställa förekomsten av status som anställd som allmänt tillämplig metod i medlemsstaterna och i EU-domstolens rättspraxis.

4.3 Möjlighet att motbevisa den rättsliga presumtionen

4.3.1 EESK anser att möjligheten att motbevisa den rättsliga presumtionen är ett instrument som sannolikt snarare kommer att skapa fler problem än större tydlighet när det gäller komplicerade rättsliga situationer. Inrättandet av denna mekanism är förvirrande med tanke på att en liknande mekanism redan finns i direktivet om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor som ett av alternativen för medlemsstaterna.

4.3.2 Möjligheten att motbevisa den rättsliga presumtionen är inte tillräcklig för att uppnå en rimlig balans mellan parterna i denna process, eftersom plattformen, som åläggs bevisbördan, i praktiken skulle ha svårt att ifrågasätta den rättsliga presumtion som definieras utifrån de fem kriterierna. Med tanke på mångfalden av nationella definitioner kommer de fem kriterierna och deras relevans sannolikt att tolkas på olika sätt i medlemsstaterna, vilket skulle leda till ett ännu mer komplext lapptäcke av rättspraxis i hela Europa. Eftersom denna process skulle kunna genomföras både i arbetsdomstolar och i förvaltningsdomstolar som behandlar skatte- och socialförsäkringsfrågor skulle resultatet kunna bli mindre rättslig klarhet, inte mer.

4.4 Algoritmisk verksamhetsledning

4.4.1 EESK ställer sig bakom kommissionens mål att öka informationen och öppenheten när det gäller användningen av algoritmer i plattformsarbetet, men anser att en separat uppsättning regler för frågor som rör plattformsarbete inte är lämplig eller nödvändig. De befintliga reglerna i den allmänna dataskyddsförordningen ( 9 ) och den kommande rättsakten om AI ( 10 ) kommer också att ge arbetstagarna en rad olika rättigheter när det gäller deras personuppgifter, tillsammans med en omfattande uppsättning krav på riskhantering, mänsklig tillsyn och öppenhet i syfte att minska riskerna när det gäller hälsa och säkerhet och de grundläggande rättigheterna. Därför bör onödiga överlappningar och dubbla bestämmelser undvikas.

4.4.2 När det gäller form och innehåll för den information som plattformarna ska lämna bör det säkerställas att plattformarna har det handlingsutrymme som krävs för att fastställa de tekniska hjälpmedel som ska användas för att tillhandahålla informationen. Detsamma gäller metoderna för riskbedömning och mänsklig granskning av viktiga beslut. Dessutom bör det säkerställas att informationskraven när det gäller algoritmerna inte avser någon typ av affärshemligheter eller konfidentiell information av något slag. EESK understryker också behovet av att tillåta lättnader som är skräddarsydda för små och medelstora företag när det gäller administrativa förfaranden som krävs för algoritmisk verksamhetsledning ( 11 ) . Det är bl.a. fråga om längre tidsfrister för begäran om omprövning av algoritmiska beslut och minskad frekvens för uppdatering av relevant information.

4.5 Kollektiva rättigheter

4.5.1 Förslaget syftar till att säkerställa information till och samråd med plattformsarbetstagare eller deras företrädare om beslut som sannolikt kommer att leda till att väsentliga ändringar införs i användningen av de automatiska övervaknings- och beslutssystem som avses i artikel 6.1 i direktivet. I detta syfte hänvisar man i förslaget till direktiv 2002/14/EG ( 12 ) . Eftersom denna hänvisning gör det möjligt att tillämpa befintliga informations- och samrådsmekanismer som fastställts på nationell nivå och även främja den sociala dialogen utan att inrätta några nya eller överlappande mekanismer kan denna lösning stödjas. Den digitala arbetsplattformens skyldighet att stå för expertens utgifter (artikel 9.3) är dock inte förenlig med de allmänna bestämmelserna för information och samråd som grundar sig på direktiv 2002/14/EG.

4.6 Rättsmedel

4.6.1 EESK betonar behovet av att klargöra skillnaden mellan ”arbetstagare” och ”personer som utför plattformsarbete”, särskilt när det gäller rättsmedel och efterlevnad av direktivet. Artikel 18 innehåller liknande regler för skydd mot uppsägning för båda kategorierna, vilket kan leda till förvirring och bristande rättssäkerhet, eftersom rättsmedel för arbetsrätt och avtalsrätt i medlemsstaterna grundar sig på olika lagstiftningar och därför inte är likartade. På samma sätt kan artikel 17 (skydd mot ogynnsam behandling eller ogynnsamma följder) leda till oönskade konsekvenser och problem i medlemsstaternas rättssystem om olika avtalsförhållanden måste behandlas enligt samma regler.

4.7 Bestämmelser om upprätthållande av skyddsnivån och förmånligare bestämmelser

4.7.1 För att främja skäliga arbetsvillkor för arbete via digitala plattformar betonar EESK den roll som spelas av social dialog och kollektivavtal på lämpliga nivåer och inom ramen för arbetsmarknadsparternas befogenheter, mandat och självständighet i medlemsstaterna. EESK ifrågasätter därför begränsningen av kollektivavtalens tillämpningsområde till avtal som är förmånligare för plattformsarbetstagare (artikel 20). Denna begränsning inkräktar på arbetsmarknadsparternas självständighet.

Motivering

Denna text omfattar ett ändringsförslag som ger uttryck för en helt avvikande uppfattning i förhållande till det yttrande som lagts fram av sektionen och ska därför betraktas som ett motyttrande. Däri anges skälen till att kommissionens förslag inte är rätt instrument för att hantera utmaningarna i samband med arbete via digitala plattformar och varför det inte på ett adekvat sätt återspeglar den komplexa verkligheten i olika situationer i den snabbt föränderliga plattformsvärlden. Dessutom syftar motyttrandet till att belysa de stora bristerna och utmaningarna i förslaget till direktiv, särskilt när det gäller den rättsliga presumtionen om status som anställd samt algoritmisk verksamhetsledning.

Resultat av omröstningen:

Röster för: 149 Röster emot: 80 Nedlagda röster: 17

(1) När det gäller utvecklingstakten pekar de uppgifter som samlats in genom Colleem I- och II-undersökningarna på att fenomenet plattformsarbete ökar sakta men säkert i Europa. För det andra har endast en liten andel – omkring 1,4 % av befolkningen i arbetsför ålder – plattformsarbete som huvudsysselsättning. Enligt den studie som det hänvisas till i kommissionens konsekvensbedömningsrapport skulle dessutom ca 5,5 miljoner av 28,8 miljoner plattformsarbetstagare kunna riskera felklassificering av sysselsättningsstatus. Se JRC Publications Repository – Platform Workers in Europe Evidence from the COLLEEM Survey (europa.eu) och JRC Publications Repository – New evidence on platform workers in Europe (europa.eu). Se Commission Staff Working Document Impact Assessment Report. I den studie som beställts av Delivery Platforms Europe anger majoriteten (72 %) av buden att plattformsarbete är en kompletterande verksamhet. 34 % levererar under studietiden och ytterligare en tredjedel (34 %) uppger att de arbetar via digitala plattformar för att komplettera inkomsterna från annat hel- eller deltidsarbete. För två tredjedelar av de tillfrågade (67 %) är flexibilitet det främsta skälet till att arbeta som bud. Det ger dem möjlighet att kombinera leveransarbete med annat arbete eller studier eller med omsorg om familjemedlemmar, och är ett sätt att komplettera andra inkomster. Flexibilitet är också det mest efterfrågade attributet vid arbete som bud (för 58 %).

(2) Rådets rekommendation om tillgång till socialt skydd för arbetstagare och egenföretagare och rådets rekommendation om förbättring av skyddet för egenföretagares hälsa och säkerhet i arbetet.

(3) Direktivet om tydliga och förutsägbara arbetsvillkor.

(4) Förordning (EU) 2016/679 och COM(2021) 206 final.

(5) Se COM(2021) 762 final, motiveringen, s. 1.

(6) De omfattar 1) ett förslag till direktiv om bättre arbetsvillkor för plattformsarbete, 2) utkast till riktlinjer för tillämpningen av EU:s konkurrenslagstiftning på kollektivavtal när det gäller enskilda egenföretagares arbetsvillkor, som omfattar dem som arbetar via digitala arbetsplattformar, 3) uppmaningar till nationella myndigheter, arbetsmarknadens parter och alla berörda aktörer, i enlighet med vad som anges nedan, för att uppnå bättre arbetsvillkor för dem som arbetar via digitala arbetsplattformar (meddelandet ”Bättre arbetsvillkor för ett starkare socialt Europa: dra full nytta av digitaliseringen för framtidens arbete”).

(7) Se meddelandet, s. 2.

(8) Enligt kommissionens studie skulle, även om alla frilanstjänster som tillhandahålls via plattformar upphörde i hela EU-27, dessa företag fortfarande kunna förlita sig på frilansare i andra delar av världen”. Se ”Study to support the impact assessment on improving working conditions in platform work”.

(9) Förordning (EU) 2016/679.

(10) COM(2021) 206 final.

(11) Se COM(2021) 762 final, motiveringen, s. 13.

(12) Direktiv 2002/14/EG.