RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET om lönesystemet

1. Inledning

2. Bakgrund

2.1. Principer

2.2. Bakgrund till metoderna för löneanpassning

2.3. 1991 års kompromissmetod

2.4. 1996 års mellanliggande utvärderingsrapport

2.5. Övriga rapporter med anknytning till kompromissmetoden

2.5.1. Rapport om undantagsklausulen

2.5.2. Rapporter om rekryteringsbehoven

2.5.3. Rapporter om statistiska metoder

2.5.4. Rapporter om bilaga VII

2.5.5. Rapporter om bilaga X (korrigeringskoefficienter utanför EU)

2.6. Rapporter om pensionerna

2.7. Situationen vid slutet av den period som omfattas av 1991 års kompromissmetod

3. Lönesystemet

3.1. Grundlön

3.2. Ersättningar och tillägg (bilaga VII)

3.2.1. Familjetillägg

3.2.2. Ersättningar

3.3. Avgifter till socialförsäkringssystemet samt skatter

3.3.1. Avgifter till socialförsäkringssystemet

3.3.2. Skatter och avgifter

3.4. Korrigeringskoefficient

3.5. Kostnader i budgeten för löner, per institution 1998, i miljoner euro

4. Löneutvecklingen i Bryssel och Luxemburg

4.1. Köpkraftsutveckling för nationella tjänstemän (särskild indikator)

4.1.1. Jämförelse mellan förändringar av den särskilda indikatorn brutto och kontrollindikatorn

4.2. Utvecklingen för levnadskostnader i Bryssel

4.3. Bruttolöneanpassning

4.4. Effekter av motprestationen i kompromissmetoden

4.4.1. Tillfällig avgift

4.4.2. Höjd pensionsavgift

4.5. Nettolöneutveckling

4.6. Köpkraftsutvecklingen för EU-tjänstemän

4.7. Jämförelse mellan köpkraftsutvecklingen för nationella tjänstemän respektive EU-tjänstemän

4.8. Sammanfattande tabell

5. Löneutveckling utanför Bryssel och Luxemburg (Korrigeringskoefficienter)

5.1. Ekonomisk paritet

5.2. Årlig växelkurs

5.3. Övergången till euron 1999 och korrigeringskoefficienterna

5.4. Klausul om återbetalning av för högt utbetalda belopp

6. Slutsatser

1. Inledning

Den rättsliga grunden för lönerna utgörs av Avdelning V i tjänsteföreskrifterna [1] för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna (artiklarna 62 - 85a och 56 - 56b) och bilagorna VII och XI till dessa.

[1] Rådets förordning 259/68, antagen i enlighet med artikel 24 i Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna.

"1991 års kompromissmetod " är resultatet av förhandlingar [2] mellan rådet, företrädare för gemenskapernas institutioner samt företrädare för personalen vid dessa institutioner.

[2] Inom ramen för samrådskommittén.

Motprestationen i metoden blev att lönerna sänktes [3] genom att en tillfällig avgift infördes och att avgifterna till pensionssystemet höjdes. Tjänstemännen och EU- institutionerna är bundna av denna kompromiss fram till den 30 juni 2001, vilket således innebär att de måste stå fast vid detta avtal.

[3] Motsvarande den nettolönesänkning som genomfördes i och med krisavgiften i samband med 1981 års metod.

Som svar på rådets begäran i samband med den mellanliggande utvärdering som ingår i metoden ansåg kommissionen att metoden hade fungerat på ett tillfredsställande sätt och att det således inte var befogat att lägga fram något ändringsförslag. Ett sådant skulle ju strida mot mot de åtaganden som parterna gjorde i samband med 1991 års kompromiss.

Till följd av rådets begäran i samband med diskussionerna om den årliga anpassningen av lönerna åtog sig kommissionen i december 1998 att lägga fram en tidsplan för de meddelanden och rapporter som utgör en del i reformprocessen. I den tidsplan för olika åtgärder som kommissionens ordförande Jacques Santer lade fram för parlamentet i januari 1999 ingick bland annat att en rapport om lönesystemet skulle läggas fram den 8 december 1999.

Denna rapport är således en analys av det nuvarande lönesystemet och av hur metoden för löneanpassning [4] fungerar. Avsikten är att den skall ligga till grund för de förslag som absolut måste utarbetas [5] och vara klara vid mitten av år 2000 med tanke på att överenskommelsen om metoden gäller fram till juli 2001.

[4] Kommissionen har gett en extern konsult i uppdrag att genomföra en komparativ undersökning av lönerna för tjänstemän i medlemsstaterna, i internationella organisationer och för anställda på multinationella företag. Undersökningen beräknas vara klar i början på år 2000.

[5] Vid sitt möte i Köln den 3-4 juni 1999 framhöll Europeiska rådet att " metoden för löneanpassning gäller fram till den 30 juni 2001. Det är glädjande att kommissionen har för avsikt att i god tid lägga fram ändringsförslag och att i samband därmed också ge sin syn på reformer i personalpolitiken. "

2. Bakgrund

2.1. Principer

Den rättsliga grunden för lönerna är tjänsteföreskrifterna [6] för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna. Till grund för löneanpassningssystemet ligger, i enlighet med artiklarna 64 och 65 i dessa tjänsteföreskrifter, följande två principer :

[6] Särskilt Avdelning V och bilagorna VII och XI.

- Lönerna för tjänstemän vid gemenskapernas institutioner skall utvecklas parallellt med lönerna för tjänstemän i Europeiska unionens medlemsstater .

- Lönerna på varje anställningsort skall ha samma köpkraft som lönerna i Bryssel (artikel 24 i fördraget).

För att kunna bevara arbetsfreden har samråd alltid skett om hur dessa generella principer skall tillämpas.

2.2. Bakgrund till metoderna för löneanpassning

Sedan 1971 har regelbundna förhandlingar lett fram till överenskommelser om hur artiklarna 64 och 65 i tjänsteföreskrifterna skall tillämpas.

Rådets linje är sedan länge en strikt tillämpning av principen om att lönerna skall anpassas parallellt med lönerna inom de nationella offentliga förvaltningarna, och att detta skall göras med metoder som fastställs i regler och som blir obligatoriska för personalen vid institutionerna.

Genom detta förfarande, dvs. regler som bygger på precisa och tvingande metoder, har man kunnat undvika årliga förhandlingar och risker för arbetsmarknadskonflikter.

I rådets beslut finns en kombination av förhandlingar och formellt förfarande. Detta har lett fram till följande avtal:

- 1972 och 1976 års avtal: i dessa fastställdes parallellismen som grundprincip [7] för löneutvecklingen.

[7] 1976 års metod: " I. Grundprincip - Rådet anser att systemet för löneanpassning ingår i den politik som syftar till att på medellång sikt garantera att gemenskapernas tjänstemän får en löneutveckling som är parallell med den genomsnittliga löneutvecklingen för olika kategorier tjänstemän i medlemsstaternas offentliga förvaltning."

- Samrådskommittén [8]: 1981 införde rådet detta samrådsförfarande.

[8] Rådet, företrädare för institutionerna och för personalen.

- 1981 års metod: denna antogs, tillsammans med en krisavgift [9], för en period på 10 år.

[9] 1991 års metod gällde fram till juni 1991. Då avskaffades också krisavgiften.

- 1991 års kompromissmetod : rådet antog dels 1991 års metod, (bilaga XI till tjänsteföreskrifterna) för en period på 10 år, dels en tillfällig avgift och en höjning av avgiften till pensionssystemet.

2.3. 1991 års kompromissmetod

Komissionen lade fram sitt förslag i oktober 1990. En grundlig teknisk granskning [10] gjordes under första halvåret 1991, vilket avspeglades i rapporten till Coreper av den 29.4.1991 [11].

[10] En särskilt utsedd arbetsgrupp hade tre sammanträden och överlämnade den 8.2.1991 en rapport till Coreper. Arbetsgruppen för tjänsteföreskrifterna hade fem sammanträden.

[11] 5926/91, STAT11, FIN124.

Ärendet behandlades av Coreper och av rådet (femton Coreper-sammanträden, tre rådsmöten för allmänna ärenden, ett möte för Europeiska rådet) samt under ett stort antal möten mellan ordförandelandet, kommissionen och företrädare för personalen. Förhandlingarna ledde till en åtta dagars generalstrejk och andra aktioner. Personalen fick genom en omröstning i oktober 1991 ta ställning till den kompromiss som förhandlats fram inom ramen för samrådskommittén.

I november gav rådet sitt samtycke till kompromissen och antog därefter den 19 december 1991 de förordningar som utarbetats i enlighet med kompromissen.

Enligt Corepers meddelande [12] till rådet i samband med beslutet av den 4.11.1991, som slutgiltigt stadfästs i EG-rätten, utgör den kompromiss som förhandlats fram med rådet, och som rådet fattade beslut om i december 1991, en helhetslösning med följande innehåll: :

[12] 9012/91, STAT37, FIN372.

(a) En metod [13] för löneanpassning införs. Denna är tvingande för alla parter och skall gälla i tio år, från den 1.7.1991 till den 30.6.2001.

[13] Bilaga XI till tjänsteföreskrifterna.

(b) Lönenivån fastställs med hänsyn till två kompletterande faktorer som innebär en lönesänkning, nämligen

- en tillfällig avgift [14] som skall tas ut från den 1 januari 1992 till och med den 30 juni 2001 med brutto 5,83 % [15] av den del av lönen som ligger över minimilönen;

[14] Artikel 66a i tjänsteföreskrifterna.

[15] Den tillfälliga avgiften innebär en nettolönesänkning med i genomsnitt cirka 2,9 % för en ogift tjänsteman utan utlandstillägg.

- en höjning av personalens avgifter till pensionssystemet, från 6,75 % till 8,25 % av grundlönen, från och med den den 1 januari 1993.

2.4. 1996 års mellanliggande utvärderingsrapport

I bilaga XI föreskrivs en utvärdering under 1996, efter fem års tillämpning, och en eventuell översyn, på förslag från kommissionen. Det var frågan om en objektiv utvärdering i syfte att kontrollera om principen om parallellism hade tillämpats på ett korrekt sätt.

Slutsatserna från den mellanliggande rapporten 1996 visade för perioden 1991-1995 att gemenskapernas tjänstemannalöner fått en minskad köpkraft (-3,1 %) i nivå med vad som drabbat de nationella tjänstemännens löner, och att den dessutom sänkts ytterligare (-4,2 %) genom den tillfälliga avgiften och den höjda avgiften till pensionssystemet, samt till följd av ansträngningarna att bevara arbetsfreden.

När dessa slutsatser förelåg, och efter det att ett antal delegationer framfört sin oro, uppmanade rådet kommissionen att närmare granska förhållandena på en rad olika områden [16] (statistiska metoder, bilaga VII till tjänsteföreskrifterna, pensioner, undantagsklausulen [17]). Kommissionen skulle vidare så snart som möjligt lägga fram förslag på lämpliga åtgärder, särskilt beträffande vissa ersättningar i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna.

[16] Se sidan 3 i dokumentet 10815/96 STAT 41 FIN 476.

[17] Artikel 10 i bilaga XI.

I sitt svar framhöll kommissionen att de uppsatta målen hade nåtts och att en ändring av metoden i det läget skulle innebära en ändring av själva innehållet i den slutliga förhandlingskompromissen från 1991 och av de åtaganden som parterna då gjorde. Ett förslag som på någon punkt innebar en ändring av kompromissen skulle således inte vara på sin plats.

2.5. Övriga rapporter med anknytning till kompromissmetoden

På rådets begäran har kommissionen lagt fram följande rapporter :

2.5.1. Rapport om undantagsklausulen [18]

[18] I artikel 10 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna sägs följande: "Om det på grundval av objektiv information som tillhandahålls av kommissionen konstateras en allvarlig och plötslig försämring av den ekonomiska och sociala situationen inom gemenskapen, skall kommissionen efter samråd med övriga institutioner inom ramen för tjänsteföreskrifterna framlägga lämpliga förslag för rådet, som med kvalificerad majoritet efter samråd med övríga berörda institutioner skall fatta beslut i enlighet med förfarandet i artikel 24.1 andra stycket i Fördraget om upprättandet av ett gemensamt råd och en gemensam kommission för Europeiska gemenskaperna".

I den rapport, SEK(94)1027, som överlämnades till rådet den 27.6.1994 ansåg kommissionen att det inte fanns någon anledning att tillämpa undantagsklausulen eftersom den ekonomiska utvecklingen redan slagit igenom på de nationella tjänstemännens löner och därigenom också automatiskt, genom tillämpning av metoden, på gemenskapernas tjänstemannalöner.

2.5.2. Rapporter om rekryteringsbehoven [19]

[19] I artikel 2 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna sägs följande: "Kommissionen skall före utgången av 1992 och sedan vart tredje år utarbeta en utförlig rapport om institutionernas rekryteringsbehov och framlägga den för rådet och Europaparlementet. På grundval av denna rapport skall kommissionen, efter samråd med de övriga institutionerna och inom ramen för besträmmelserna i tjänsteföreskrifterna, i förekommande fall framlägga förslag grundade på alla relevanta faktorer till rådet."

Den tredje rapporten, SEK 99/754 av den 7.6.1999, överlämnades till rådet och Europaparlamentet den 9.6.1999.

Den period som omfattas av rapporten (1995-1997) kännetecknas framförallt av utvidgningen till Finland, Sverige och Österrike. Bortsett från uttagningsprov i samband med denna utvidgning har det funnits en rimlig geografisk balans i rekryteringen, även om värdländerna ligger på en hög nivå i fråga om hur de är företrädda. Det är fortfarande svårt att locka sökande från vissa medlemsstater.

2.5.3. Rapporter om statistiska metoder

Under 1994 genomfördes en expertundersökning av statistiska metoder. Därefter lade Eurostat under 1997 fram tre rapporter om bostadsparitet, konsumtionsmönster och prisundersökningar. Under 1998 lade Eurostat fram en sammanställning över statistiska metoder för arbetsgrupperna för artikel 64 respektive artikel 65.

På begäran från arbetsgruppen för tjänsteföreskrifterna gav rådets rättstjänst följande yttrande: "När rådet antar årliga förordningar om löneanpassning och korrigeringskoefficienter kan det under en period på tio år inte göra några avvikelser från den metod som fastställs i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna."

2.5.4. Rapporter om bilaga VII

Kommissionen överlämnade 1993 en rapport [20] till rådet om en översyn av bestämmelserna i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna och om tillämpningen av denna bilaga. På rådets begäran har sifferunderlaget i rapporten uppdaterats under 1998.

[20] 11555/93 STAT 44 FIN 466.

Därefter överlämnade arbetsgruppen för tjänsteföreskrifterna hela sitt betänkande till Coreper den 13.6.1999. I detta föreslås

" att Coreper bör instämma i rådets begäran att kommissionen skall lägga fram lämpliga förslag beträffande bilaga VII till tjänsteföreskrifterna; att kommittén skall uppmana kommissionen att ta hänsyn till de kommentarer och slutsatser som framförs i rapporten; att kommittén skall erinra kommissionen om dess åtagande att så snart som möjligt inleda diskussionerna om metoden för löneanpasning. "

Kommissionen hänvisade till den speciella situation som rådde efter dess avgång den 15.3.1999, men underströk samtidigt att den så snart tillfälle gavs naturligtvis skulle yttra sig om de slutsatser som arbetsgruppen för tjänsteföreskrifterna kommit fram till.

2.5.5. Rapporter om bilaga X (korrigeringskoefficienter utanför EU)

I enlighet med bilaga X till tjänsteföreskrifterna skall kommissionen varje år lägga fram en rapport för rådet om tillämpningen av bilagan. Den senaste rapporten, SEK(1999)1023 om 1997 och 1998, lades fram den 29.6.1999.

Därefter har kommissionen infört vissa ändringar i de administrativa rutinerna för att beräkna koefficienterna utanför EU. Därigenom får man från och med år 2000 betydligt lägre kostnader, cirka 50 %, för insamling av data.

2.6. Rapporter om pensionerna

Den 18.12.1998 översändes på rådets begäran KPMG:s decemberrapport om den komparativa och uppdaterade studien. Därefter diskuterades denna vid ett flertal tillfällen i arbetsgruppen för tjänsteföreskrifterna.

Kommissionen håller nu på att arbeta fram ett meddelande i detta ärende.

2.7. Situationen vid slutet av den period som omfattas av 1991 års kompromissmetod

Metoden (bilaga XI till tjänsteföreskrifterna) och den tillfälliga avgiften [21] (artikel 66a i tjänsteföreskrifterna) skall tillämpas till och med den 30.6.2001. Den höjda avgiften till pensionssystemet skall gälla även efter den 30.6.2001.

[21] Den tillfälliga avgiften innebär en nettolönesänkning på i genomsnitt cirka 2,9 % för en ogift tjänsteman utan utlandstillägg.

Eftersom någon ny överenskommelse inte har träffats i fråga om årlig översyn av lönerna under 2001 har rådet och kommissionen en viss handlingsfrihet beträffande tillämpningen av artiklarna 64 och 65 [22].

[22] Artikel 64 i tjänsteföreskrifterna:

Det förslag om årlig anpassning som kommissionen lagt fram och som rådet (med kvalificerad majoritet) fattat beslut om innebär följande:

· Principen om parallellism med de nationella tjänstemännen och principen om samma köpkraft för alla EU-tjänstemän skall iakttas.

· Inom ramen för samrådskommittén blir det nödvändigt att inleda interinstitutionella förhandlingar med företrädare för personalen.

3. Lönesystemet

Lönen, för vilken den rättsliga grunden är tjänsteföreskrifterna [23] för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna, utgörs av grundlön, familjetillägg och ersättningar [24]. Avdrag görs för avgifter till socialförsäkringssystemet, skatt och den tillfälliga avgiften. Lönen skall korrigeras med en koefficient som är över, under eller lika med 100 % [25].

[23] Särskilt Avdelning V och bilagorna VII och XI.

[24] Artikel 62 i tjänsteföreskrifterna: "Lönen skall bestå av en grundlön, familjetillägg och andra ersättningar."

[25] Artikel 64 i tjänsteföreskrifterna: "En tjänstemans lön i belgiska francs skall, efter avdrag för obligatoriska avdrag som anges i dessa tjänsteföreskrifter eller i genomförandeförordningar till dessa, korrigeras med en koefficient som är över, under eller lika med 100 % beroende på levnadskostnaderna på de olika anställningsorterna."

Även om systemet med belgiska francs hade kunnat fungera fram till år 2002 fattade rådet den 12.11.1998 beslut om att omräkningen till euro av de belopp i tjänsteföreskrifterna (grundlön, tillägg, avgifter, skatter, valutakurs för löner...) som ligger till grund för pensioner och andra ekonomiska ersättningar (traktamenten vid tjänsteresor, utgifter vid sjukdom ...) skulle träda i kraft redan den 1.1.1999.

Denna omräkning påverkade inte budgeten eller beloppen och ändrade inte lönernas värde.

Löner, pensioner och andra ekonomiska ersättningar för gemenskapernas personal betalas således från och med den 1 januari 1999 ut i euro i de elva EMU-länderna och i nationell valuta i de övriga fyra länderna.

Samtliga siffror nedan uttrycks därför i euro och avser den 1 januari 1999.

3.1. Grundlön

Grundlönen fastställs utifrån följande: kategori - lönegrad - löneklass enligt följande tabell [26] :

[26] Artikel 66 i tjänsteföreskrifterna.

Tabell Error! No text of specified style in document..1

>Hänvisning till >

3.2. Ersättningar och tillägg (bilaga VII) [27]

[27] Se också under punkt 2.5.4.

3.2.1. Familjetillägg

Familjetillägget är av kompletterande karaktär. Avdrag görs för utbetalningar av samma slag från annat håll.

Hushållstillägg [28] beviljas den tjänsteman eller annan anställd som är gift och vars make/maka inte förvärvsarbetar eller förvärvsarbetar med en inkomst som inte är högre än grundlönen för en tjänsteman i lönegrad C3/3, samt den tjänsteman eller annan anställd som har ett eller flera underhållsberättigade barn [29].

[28] Artikel 67 i tjänsteföreskrifterna, artikel 1 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna, allmänna genomförandebestämmelser av den 11 april 1988.

[29] Genom ett särskilt beslut av tillsättningsmyndigheten kan hushållstillägget i berättigade fall även beviljas en tjänsteman som inte uppfyller kraven ovan men som de facto är familjeförsörjare.

I artikel 1 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna fastställs hushållstillägget till 5 % av grundlönen.

Tillägg för underhållsberättigade barn [30] utgörs av ett schablonbelopp per barn som skall bidra till att täcka tjänstemannens eller den anställdes kostnader för de barn som han eller hon faktiskt försörjer. Barntillägget betalas ut automatiskt för barn under 18 år och efter ansökan (med styrkande handlingar) för studerande barn mellan 18 och 26 år [31].

[30] Artikel 67 i tjänsteföreskrifterna, artikel 2 i bilaga VII till dessa, allmänna genomförandebestämmelser (om villkoren för att få barntillägg); dessa trädde i kraft den 1 februari 1997 (och upphäver och ersätter bestämmelserna av den 1.10.1989).

[31] Dessutom kan varje person för vilken tjänstemannen enligt lag har försörjningsplikt, vilket åsamkar honom eller henne betungande utgifter, betraktas som underhållsberättigat barn. Det bör också påpekas att om barnet på grund av svår sjukdom eller invaliditet är förhindrat att förtjäna sitt uppehälle skall tillägget fortsätta att betalas ut under hela sjukdomsperioden eller invaliditeten.

Detta tillägg uppgår till 213,61 euro per barn och månad [32].

[32] I enlighet med artikel 67.3 i tjänsteföreskrifterna kan detta belopp i undantagsfall fördubblas genom ett särskilt och motiverat beslut av tillsättningsmyndigheten om barnet lider av ett mentalt eller fysiskt handikapp som medför betungande utgifter för tjänstemannen.

Tillägget har en kompletterande karaktär. Avdrag görs för utbetalningar av samma slag från annat håll.

Utbildningstillägg [33] beviljas för att bidra till att täcka de kostnader som en tjänsteman eller annan anställd har för sitt eller sina barns utbildning, regelbunden och på heltid, i det land där han eller hon tjänstgör eller i ett annat land.

[33] Artikel 67 i tjänsteföreskrifterna, artikel 3 i bilaga VII till dessa, allmänna genomförandebestämmelser (av den 1 mars 1975).

I artikel 3 i bilaga VII fastställs ett högsta belopp för detta utbildningstillägg som skall bidra till att täcka tjänstemannens eller den anställdes verkliga kostnader för barnets eller barnens utbildning.

För att dessa ärenden skall kunna behandlas på ett effektivt och enkelt sätt betalas de flesta utbildningstillägg ut i form av ett schablonbelopp på en viss procent av ett högsta belopp (190,90 euro) och som varierar beroende på barnets ålder och typ av utbildning [34].

[34] Tjänstemannen har rätt - att för barn under 11 år, och som går i grundskola, få ett schablonbelopp på 36 % av det högsta beloppet ; - att för barn över 11 år, och som går i grundskola eller gymnasium, få ett schablonbelopp på 50 % av det högsta beloppet; - att för barn som genomgår postgymnasial utbildning få ett schablonbelopp på 100 % av det högsta beloppet.

3.2.2. Ersättningar

Utlandstillägget [35] är en kompensation för de utgifter och särskilda olägenheter som uppstår i samband med EU-tjänstgöring, varigenom tjänstemän och övriga anställda måste byta bostadsort och lämna sitt hemland för att bosätta sig i det land där anställningsorten ligger och där leva i en främmande miljö.

[35] Rättslig grund: artikel 69 i tjänsteföreskrifterna, artikel 4 i bilaga VII till dessa.

Detta är den enda ersättning som utgör en kompensation för de utgifter och olägenheter som är direkt knutna till att en tjänsteman eller annan anställd tjänstgör i ett annat land än hemlandet.

I artikel 4 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna fastställs utlandstillägget till 16 % (4 % för den som inte uppfyller alla krav) av grundlönen, hushållstillägget och barntillägget [36] tillsammans.

[36] 1. Ett utlandstillägg på 16 % av den totala grundlönen och av hushållstillägget och barntillägget utgår till

Fast tillägg [37] infördes 1965 genom ett rådsbeslut [38] för att kunna lösa de rekryteringsproblem beträffande flerspråkig sekreterarpersonal som uppstod i samband med de stora löneökningar som personal av den här kategorin fick inom såväl den offentliga som den privata sektorn i vissa medlemsstater.

[37] Artikel 4a i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna: "En tjänsteman i kategori C som är anställd som maskinskrivare, telexoperatör, chefssekreterare eller förste sekteterare kan få ett fast tillägg utbetalat. Storleken på detta tillägg skall fastställas av rådet i enlighet med det förfarande som anges i artikel 65.3 i tjänsteföreskrifterna."

[38] Förordning 30/65/EEG.

Detta tillägg betalades ut inom alla institutioner, först till sekreterare av vissa nationaliteter, därefter från och med 1971, genom tillämpning av principen om lika lön, till tjänstemän och andra anställda som i huvudsak tjänstgjorde som sekreterare.

Detta tillfälliga schablontillägg, som ursprungligen beviljades för en tvåårsperiod, förlängdes med jämna mellanrum fram till 1978 då rådet omvandlade det till ett fast tillägg [39].

[39] Förordning (EEG) nr 914/78 av den 2 maj 1978.

Sedan utvecklingen inom informationstekniken började ta fart utgår detta tillägg på vissa villkor till tjänstemän i kategori C. Villkoren kan variera från en institution till en annan beroende på respektive institutions särskilda inriktning.

De månatliga beloppen för det fasta tillägget justeras varje år i samband med den översyn som görs av lönerna. För närvarande uppgår tillägget till 99,55 euro per månad för en sekreterare i lönegrad C4-C5 och till 152,63 euro per månad för en sekreterare i lönegrad C3-C1

3.3. Avgifter till socialförsäkringssystemet samt skatter

3.3.1. Avgifter till socialförsäkringssystemet

Avgift till pensionssystemet uppgår till 8,25 % av respektive tjänstemans grundlön. Den betalas in till gemenskapens budget. Tjänstemännen finansierar en tredjedel av pensionssystemet [40].

[40] Artikel 83.2 i tjänsteföreskrifterna.

Avgift för sjukförsäkring uppgår till 1,70 % av grundlönen. Tjänstemännen finansierar en tredjedel av detta system. Avgiften får emellertid inte vara högre än 2 % av grundlönen [41].

[41] Artikel 72 i tjänsteföreskrifterna.

Avgift för olycksfallsförsäkring uppgår till 0,1 % av grundlönen [42].

[42] Artikel 73 i tjänsgöringsföreskrifterna.

Avgift för arbetslöshetsförsäkring uppgår till 0,4 % av grundlönen. Det är endast tillfälligt anställda som betalar denna avgift.

3.3.2. Skatter och avgifter

Tjänstemännen är skyldiga att betala följande [43]:

[43] De betalar också skatter på bostadsorten som inte har något samband med inkomsterna från EU-tjänstgöringen: moms, lokala skatter (sophämtningsskatt, etc.), fastighetsskatt&

Skatt till gemenskapen [44], som dras vid källan och betalas in till gemenskapens budget. Det finns 14 olika skattesatser, från 8 % till 45 % av den beskattningsbara inkomsten [45]. Marginalskattesatsen 8 % gäller för den del av den månatliga beskattningsbara inkomsten som ligger mellan 82,94 och 1 463,98 euro. Marginalskattesatsen 45 % gäller för den del av den månatliga beskattningsbara inkomsten som ligger över 5 238,80 euro.

[44] Artikel 13 i kapitel V i protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna, samt rådets förordning nr 260/68.

[45] I artikel 3 i rådets förordning nr 260/68 sägs följande:

Den tillfälliga avgiften [46] på 5,83 % av den del av lönen som ligger över minimilönen [47]. Denna avgift infördes inom ramen för metoden och betalas in till gemenskapens budget.

[46] Artikel 66.1 och 66.2 i tjänsteföreskrifterna:

[47] Artikel 66a.3 i tjänsteföreskrifterna: "Beräkningsgrunden för den tillfälliga avgiften skall vara grundlönen för den lönegrad och löneklass som används vid beräkning av lön, efter avdrag för socialförsäkringsavgifter och pensionsavgifter samt den skatt som en tjänsteman i samma lönegrad och löneklass utan underhållsskyldighet enligt artikel 2 i bilaga VII skall betala före avdraget för den tillfälliga avgiften, och ett belopp som är lika med grundlönen för en tjänsteman i lönegrad D 4, löneklass 1."

3.4. Korrigeringskoefficient

Syftet med en korrigeringskoefficient för löner som betalas ut till tjänstemän som tjänstgör i övriga EU, utanför Belgien och Luxemburg, är att kompensera skillnaden (positiv eller negativ) i levnadskostnader jämfört med Bryssel. Detta är alltså varken en fördel eller en nackdel för tjänstemannen utan garanterar endast att han eller hon har samma köpkraft som i Bryssel.

Det system som gäller för tjänstgöring utanför EU bygger på samma grundläggande princip om att bibehålla samma köpkraft som i Bryssel. Det finns emellertid vissa klara skillnader [48].

[48] För det första: korrigeringskoefficienten tillämpas endast på särskild begäran från tjänstemannens sida. I de flesta fall tillämpas den på högst 80 % av lönen. För det andra: i korrigeringskoefficienten beaktas inte skillnader beträffande boendekostnader, kostnader för barns skolgång eller sjukvård, eftersom kommissionen antingen erbjuder detta eller betalar ersättning.

3.5. Kostnader i budgeten för löner, per institution 1998, i miljoner euro

Tabell Error! No text of specified style in document..2

>Hänvisning till >

Totalkostnaden är alltså 1 605 miljoner euro, vilket motsvarar 38 % av kostnaderna för administration och 1,9 % av hela EU-budgeten för 1998 [49].

[49] Utgifter för administration: 4 223,3 miljoner euro; gemenskapens hela budget: 8 2798,9 miljoner euro (källa: EU-handboken, 1999 års upplaga.

4. Löneutvecklingen i Bryssel och Luxemburg

Grundprincipen är parallellism mellan löneutvecklingen för tjänstemän vid EU:s olika institutioner och för de nationella tjänstemännen i medlemsstaterna.

Kort uttryckt innebär detta att om de nationella tjänstemännens löneökningar 1998 ligger 2 % under (eller över) inflationen i landet kommer EU-tjänstemännens löneökningar året därpå också att ligga 2 % under (eller över) inflationen i Bryssel.

I detta avseende bör det påpekas att 89 % av EU-tjänstemännen tjänstgör i Bryssel eller Luxemburg.

Anpassningarna sker normalt i december, med retroaktiv verkan från och med den 1 juli [50].

[50] I artikel 3.1 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna sägs följande: "Med verkan från och med den 1 juli och enligt artikel 65.3 i tjänsteföreskrifterna skall rådet på förslag av kommissionen och på grundval av de faktorer som föreskrivs i avsnitt 1, före utgången av varje år fatta beslut om anpassning av lönerna."

I tillämpningen av denna princip i enlighet med artikel 65 i tjänsteföreskrifterna och artikel 1 i bilaga XI [51] till dessa gör rådet varje år en översyn av lönenivåerna för tjänstemän och andra anställda. Till grund för denna ligger en rapport från kommissionen.

[51] I artikel 1.1. i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna sägs följande: "Med avseende på den översyn som föreskrivs i artikel 65.1 i tjänste före skrifterna skall Europeiska gemenskapernas statistikkontor, nedan kallat "statistikkontoret", varje år före utgången av september månad utarbeta en rapport om förändringarna av levnadskostnaderna i Bryssel, den ekonomiska pariteten mellan Bryssel och övriga anställningsorter i medlemsstaterna samt utvecklingen av köpkraften för lönerna för tjänstemän i nationella centralfórvaltningar, nedan kallad "köpkraftsutvecklingen. Referensperioden för dessa uppgifter skall vara de tolv månader som föregår den 1 juli det år under vilket översynen genomförs."

Rapporten utarbetas av Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) [52] i samarbete med medlemsstaternas statistiska kontor och på grundval av de uppgifter som dessa lämnat. Samtliga data i detta kapitel kommer således från Eurostat.

[52] I artikel 11 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna sägs följande: "Europeiska gemenskapernas statistikkontor skall ha till uppgift att övervaka kvaliteten på de grundläggande uppgifter och statistiska metoder som används för att utarbeta de faktorer som beaktas vid anpassningen av lönerna. Det skall i synnerhet göra alla bedömningar och studier som kan krävas för denna övervakning."

4.1. Köpkraftsutveckling för nationella tjänstemän (särskild indikator)

Enligt principen om parallellism skall skillnaden (positiv eller negativ) mellan löneanpassningen och inflationen vara lika stor för EU-tjänstemän som för nationella tjänstemän.

Följande tabell visar att nationella tjänstemän i EU:s medlemsstater förlorade i genomsnitt 2,0 % i köpkraft mellan 1991 och 1998.

Tabell Error! No text of specified style in document..3

>Hänvisning till >

I bilaga XI anges [53] hur Eurostat skall mäta denna skillnad med hjälp av den särskilda indikatorn för köpkraftsutvecklingen [54] i fråga om lönerna för statstjänstemän i de nationella centralförvaltningarna [55].

[53] Artikel 1.4 a i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna: "I syfte att kunna mäta såväl den positiva som den negativa procentuella köpkraftsutvecklingen för löner i de nationella statsförvaltningarna skall statistikkontoret, på grund val av information som tillhandahålls av de be rörda nationella kontoren, beräkna särskilda indikatorer som avspeglar reallöneförändringar för statstjänstemän i varje nationell centralförvaltning under referensperioden."

[54] Nominell ökning minus inflation.

[55] Genomsnitt för EU, viktat efter den totala lönesumman.

Metoden i enlighet med tillämpningsföreskrifterna har utformats [56] av "arbetsgruppen för artikel 65 i tjänsteföreskrifterna" som består av företrädare för medlemsstaterna under ordförandeskap av Eurostat.

[56] Det rör sig om ett urval eftersom uppgifter om löner i allmänhet avser de första och de sista löneklasserna i de vanligaste lönegraderna; dessutom avser de en ogift tjänsteman respektive en gift tjänsteman med två barn.

Alla beräkningar görs på grundval av de uppgifter om lönerna för personal i den centrala statsförvaltningen hade den 1 juli innevarande år som de behöriga myndigheterna i medlemsstaternas offentliga förvaltning lämnat till Eurostat.

Tabellen [57] visar att utveckling skiljer sig avsevärt från ett land till ett annat.

[57] Från och med 1994 tas det i den särskilda indikatorn hänsyn till utvecklingen i Finland, Sverige och Österrike.

Tabell Error! No text of specified style in document..4

>Hänvisning till >

I tio medlemsstater (särskilt IRL och L) har tjänstemännen fått höjningar som ligger över inflationen, och i fem medlemsstater ligger höjningarna under inflationen (särskilt GR).

Det bör emellertid understrykas att utvecklingen i fyra medlemsstater (D, FR, UK, I) utgör hela 77 % av det totala utslaget [58].

[58] Artikel 1.4 a i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna: "Vid fastställandet av brutto- och nettoindikatorer för alla medlemsstater sammantagna skall resultatet för varje land vägas efter den totala lönesumman till de nationella centralförvaltningarna enligt vad som framgår av den senaste statistik som offentliggjorts i nationalräkenskaperna."

4.1.1. Jämförelse mellan förändringar av den särskilda indikatorn brutto och kontrollindikatorn

Genom tillämpning av bilaga XI [59] räknar Eurostat varje år fram en kontrollindikator som inom den totala lönesumman visar variationer i köpkraft per capita i de olika förvaltningarna.

[59] Artikel 1.4 d: i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna: "Förutom de särskilda indikatorerna skall statistikkontoret framlägga kontrollindikatorer i form av data om reallöner per capita inom all offentlig förvaltning och inom centralförvaltningarna, utarbetade i enlighet med nationalräkenskapsdefinitioner."

Eftersom denna indikator uttrycks brutto jämförs den inte med den reella särskilda indikatorn netto utan med den särskilda indikatorn brutto.

Följande tabell visar i kolumn [ 2 ] förhållandet mellan den reella lönesumman per tjänsteman 1998 och 1990. Kolumn [ 3 ] visar förhållandet mellan den reella bruttolönen per tjänsteman den 1 juli 1998 och lönen den 1 juli 1990. Kolumn [ 4 ] visar skillnaderna i % mellan dessa två förhållanden.

Tabell Error! No text of specified style in document..5

>Hänvisning till >

Den särskilda indikatorn brutto och kontrollindikatorn är per definition olika, och det är helt naturligt att de precis som väntat uppvisar skillnader. Förändringar av kontrollindikatorn beror inte bara på variationer i kollektivavtalen, utan också på inbyggda faktorer (ändrad medelålder för referensbefolkningen, befordringar till högre kategori, etc..) och på förändringar beträffande tillfälliga lönetillägg som t. ex. övertidsersättning, produktivitetsbonus och kompensation för förtidspensionering.

Dessutom finns det vissa faktorer som förvränger den statistiska jämförbarheten mellan de två indexen (kvaliteten på det urval som används för att räkna fram den särskilda indikatorn, skillnader i respektive referensbefolkning, deltidsarbete, socialförsäkringsavgifter som betalas av arbetsgivaren, etc.) Den deflator som används för kontrollindikatorn är deflatorn för konsumenternas utgifter i de nationella räkenskaperna; deflatorn för den särskilda indikatorn är det nationella konsumentprisindexet.

En Eurostatstudie från 1995, som i en mer detaljerad undersökning täckte Frankrike, Italien, Tyskland och Förenade kungariket, visar att om de teoretiska och statistiska skillnaderna mellan den särskilda indikatorn brutto och kontrollindikatorn elimineras blir resultatet en praktiskt taget parallell utveckling för båda indikatorerna.

4.2. Utvecklingen för levnadskostnader i Bryssel

På rådets begäran mäts inflationen i Bryssel sedan 1991 med ett sammansatt index [60] som består av följande:

[60] Artikel 3 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna.

- Till 75 % av det gemensamma index [61] som räknats fram av Eurostat och som mäter hur levnadskostnaderna utvecklar sig för tjänstemännen vid EU:s institutioner i Bryssel.

[61] Artikel 1 i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna.

- Till 25 % av det konsumentprisindex för Bryssel som räknas fram av ekonomiministeriet och som på ett mer generellt plan mäter hur levnadskostnaderna utvecklas i den belgiska huvudstaden.

Till grund för det gemensamma indexet ligger prisindexet, med hänsyn tagen till mönstret i de Brysselstationerade EU-tjänstemännens utgifter och till förändringar i deras boendekostnader.

Följaktligen ligger dessa båda index mycket nära varandra, vilket framgår av följande tabell.

Tabell Error! No text of specified style in document..6

>Hänvisning till >

Levnadskostnaderna i Bryssel har alltså under den här perioden ökat med 18,9 % (75 % x 18,7 % + 25 % x 19,3 %).

4.3. Bruttolöneanpassning

Sedan 1991 har de nationella tjänstemännen förlorat i köpkraft (-2 % i genomsnitt för EUR15). Genom principen om parallellism har denna förlust automatiskt slagit igenom på EU-tjänstemännens löner.

Bruttolöneanpassningen på +16,5 % [62] är således lika med utvecklingen för levnadskostnaderna i Bryssel (+18,9 %) minus den genomsnittliga köpkraftsförlusten för de nationella tjänstemännens löner (-2 %).

[62] 98,0 x 118,9 / 100 = 116,5.

Följande tabell visar dessa beräkningar år för år samt ackumulerat utslag sedan 1991.

Tabell Error! No text of specified style in document..7

>Hänvisning till >

Den ekonomiska konjunkturen under perioden 1991-98 påverkade de nationella tjänstemännens löner, och den slog också igenom på EU-tjänstemännens löner. Resultatet blev en köpkraftsförlust på 2 %.

4.4. Effekter av motprestationen i kompromissmetoden

4.4.1. Tillfällig avgift

Den tillfälliga avgiften infördes av rådet. Nivån, bestämmelserna, samt datum då den började gälla respektive skall upphöra, förhandlades fram inom ramen för kompromissmetoden. Avgiften infördes i enlighet med artikel 66a i tjänsteföreskrifterna och upphör samtidigt med metoden [63].

[63] Genom rådets förordning (EKSG, EEG, EURATOM) nr 3831/91 av den 19 december 1991 infördes en tioårig tillfällig avgift som skulle dras av från de löner som betalas ut till gemenskapernas tjänstemän i aktiv tjänst.

Åtgärden har lett till en genomsnittlig förlust i köpkraft på cirka 2,9 % (1.1.1992 - 30.6.2001) [64].

[64] För en ogift tjänsteman utan utlandstillägg.

4.4.2. Höjd pensionsavgift

Inom ramen för kompromissmetoden ansåg rådet att personalens avgifter till pensionssystemet borde höjas för att därigenom kunna garantera balansen i systemet. I artikel 83.2 i tjänsteföreskrifterna har följaktligen "6,75 %" ersatts med "8,25 %" [65].

[65] Rådets förordning (EKSG, EEG, Euratom) nr 3832/91 av den 19 december 1991.

Denna åtgärd ledde till en förlust i köpkraft på cirka 1,3 % [66].

[66] För en ogift tjänsteman utan utlandstillägg.

Den kombinerade effekten av de två åtgärder som genomfördes som motvikt till kompromissmetoden, den tillfälliga avgiften och den höjda pensionsavgiften, blev en ytterligare förlust i köpkraft på 4,2 % [67].

[67] 97,1 x 98,7 /100=95,8 %.

Tabell Error! No text of specified style in document..8

>Hänvisning till >

Denna effekt liknar effekten av den krisavgift som knöts till 1981 års metod. Enda skillnaden är att den höjda pensionsavgiften inte är tillfällig.

4.5. Nettolöneutveckling

En bruttohöjning på +16,5 % och en minskning på 4,2 % genom motprestationen i kompromissmetoden leder alltså sammanlagt till en nettohöjning på 11,6 % [68].

[68] 116,5x 95,8 / 100 = 111,6.

Följande tabell visar nettolöneutvecklingen i Bryssel och Luxemburg sedan 1991 [69] :

[69] Lönen för en tjänsteman i A7/4 har till exempel ökat från 132.873 BEF i juli 1991 (före den årliga anpassningen) till 148.286 BEF i juli 1998 (efter den årliga anpassningen).

Tabell Error! No text of specified style in document..9

>Hänvisning till >

4.6. Köpkraftsutvecklingen för EU-tjänstemän

Om man jämför denna nettoökning på 11,6 % med utvecklingen för levnadskostnaderna i Bryssel, +18,9 %, blir resultatet att EU-tjänstemännen har förlorat 6,1 % i köpkraft [70] på 8 år.

[70] 111,6/118,9=93,9.

Tabell Error! No text of specified style in document..10

>Hänvisning till >

4.7. Jämförelse mellan köpkraftsutvecklingen för nationella tjänstemän respektive EU-tjänstemän

EU-tjänstemännens löner har således anpassats till ekonomiska och sociala förändringar, inte bara i takt med den minskade köpkraften för nationella tjänstemän (-2,0 %); de har dessutom förlorat ytterligare (-4,2%) [71] i köpkraft.

[71] Tillfällig avgift (2,9 %) och höjd pensionsavgift (1,3 %).

Följande tabell visar utvecklingen:

Tabell Error! No text of specified style in document..11

>Hänvisning till >

4.8. Sammanfattande tabell

I följande tabell återges samtliga uppgifter i kapitel 4.

Tabell Error! No text of specified style in document..12

>Hänvisning till >

5. Löneutveckling utanför Bryssel och Luxemburg (Korrigeringskoefficienter)

Den grundläggande principen är att köpkraften på varje tjänstgöringsort i Europeiska unionen [72] skall vara densamma som i Bryssel.

[72] Den metod som används för att anpassa lönerna för de tjänstemän som är stationerade utanför EU bygger på samma grundläggande princip, dvs. att köpkraften skall vara densamma som i Bryssel. Vissa skillnader finns dock.

För Bryssel och Luxemburg är korrigeringskoefficienten 100 [73].

[73] Artikel 64 i tjänsteföreskrifterna: "Den korrigeringskoefficient som skall tillämpas på lönen till tjänstemän som är anställda vid de orter där gemenskaperna har sina tillfälliga säten skall vara lika med 100 % den 1 januari 1962."

Utanför Belgien och Luxemburg kompenserar en korrigeringskoefficient [74] skillnaden (positiv eller negativ) i levnadskostnader i respektive huvudstad eller på respektive tjänstgöringsort [75] i förhållande till Bryssel.

[74] Och en årligen fastställd växelkurs för de länder som inte deltar i euron.

[75] Artikel 9 i bilaga XI: "På grundval av en rapport från statistikkontoret och när objektiva faktorer visar att det föreligger en väsentlig skillnad mellan köpkraften på en bestämd anställningsort och den i huvudstaden i medlemsstaten i fråga, skall rådet på förslag från kommissionen och enligt artikel 64 andra stycket i tjänsteföreskrifterna besluta om att fastställa en korrigeringskoefficient för denna ort".

Lön utanför Bryssel/Luxemburg = lön i Bryssel/Luxemburg x korrigeringskoefficienten [76].

[76] x växelkurs utanför euron.

Korrigeringskoefficienten är alltså lika med det genomsnittliga förhållandet mellan priserna på tjänstgöringsorten och priserna i Bryssel. Den motsvarar det belopp som behövs [77] för att på tjänstgöringsorten köpa ett antal varor som i Bryssel kostar 100 valutaenheter.

[77] Med den växelkurs som fastställs årligen för de länder som inte deltar i euron.

Korrigeringskoefficienten [78] ger alltså kompensation för skillnaden i levnadskostnader jämfört med Bryssel.

[78] Och en växelkurs som fastställs årligen för de länder som inte deltar i euron.

Om levnadskostnaderna ökar drastiskt kan rådet besluta om mellanliggande anpassningar [79] . Sedan 1991 har detta blivit aktuellt i Italien, Grekland, Spanien och Portugal. Sedan 1997 har det inte förekommit.

[79] Artikel 4.1. i bilaga XI till tjänsteföreskrifterna: "Med verkan från och med den 1 januari skall tillfälliga anpassningar av lönerna, som föreskrivs i artikel 65.2 i tjänsteföreskrifterna, göras om levnadskostnaderna förändras väsentligt så att ett visst tröskelvärde nås, och med hänsyn tagen till prognoserna för köpkraftsutvecklingen under den löpande årliga referensperioden."

Följande tabell visar hur korrigeringskoefficienten utvecklats sedan 1990.

Tabell Error! No text of specified style in document..13

>Hänvisning till >

De största antalet tjänstemän och övriga anställda finns i Belgien och Luxemburg (89 % av det totala antalet, med korrigeringskoefficienten 100), Varese (med koefficienten 94,3), Spanien (90,8), och Karlsruhe (98,8).

Den genomsnittliga korrigeringskoefficienten, viktad efter antalet tjänstemän och övriga anställda, är 100,1.

Koefficienten räknas fram i två etapper:

Först samlar de nationella statistikkontoren in data om priserna i respektive medlemsstat [80] och därefter räknar Eurostat fram medelprisförhållande som kallas ekonomisk paritet:

[80] I huvudstäderna eller på andra tjänstgöringsorter.

Ekonomisk paritet = genomsnitt av (priserna på orten / priserna i Bryssel).

I nästa steg divideras denna ekonomiska paritet med den årligen fastställda växelkursen, vilket ger värdet för korrigeringskoefficienten (prisförhållandet efter omräkning till en och samma valuta):

Korrigeringskoefficient = ekonomisk paritet / årlig växelkurs [81].

[81] Om det rör sig om samma valuta är kursen 1 och pariteten är lika med korrigeringskoefficienten.

Förändringar av korrigeringskoefficienterna kan således orsakas av att de ekonomiska pariteterna och/eller växelkurserna går upp eller ner.

5.1. Ekonomisk paritet

Den ekonomiska pariteten [82] är förhållandet mellan medelpriserna och priserna i Bryssel. Den är således det belopp i nationell valuta som behövs för att på respektive bosättningsort köpa samma mängd varor och tjänster som i Bryssel kan köpas för 1 valutaenhet [83].

[82] Artikel 1.3. i bilaga XI: "a) Statistikkontoret skall i överenskommelse med de nationella kontoren beräkna den ekonomiska paritet som med Bryssel som referens fastställer likvärdigheten i köpkraft mellan lönerna till tjänstemän i Europeiska gemenskaperna som tjänstgör i medlemsstaternas huvudstäder och på vissa andra anställningsorter som anges i artikel 9".

[83] 1 belgisk franc fram till den 1.1.1999, därefter 1 euro.

Följande tabell visar utvecklingen för de ekonomiska pariteterna.

Tabell Error! No text of specified style in document..14

>Hänvisning till >

Pariteterna räknas fram på följande sätt:

- En årlig kontroll av cirka en tredjedel [84] av de aktuella prisförhållandena; detta sker genom att inkludera de priser som erhållits från nya undersökningar.

[84] Samma artikel 1.3: "b) Den ekonomiska pariteten skall beräknas på så sätt att varje post kan prövas genom en direktkontroll minst en gång vart femte år".

- En uppdatering av alla priser med hjälp av detaljerade prisindex.

- För att få fram den ekonomiska pariteten (medelprisförhållandet) slås prisförhållandena samman till ett viktat genomsnitt [85], i vilket EU-tjänstemännens konsumtionsmönster vägs in,

[85] För att underlätta denna sammanslagning delas priserna in i olika grupper, och en uppskattning görs av respektive grupps andel av de totala utgifterna.

Just nu håller man på att titta närmare på bland annat följande frågor i samband med dessa beräkningar:

- Att inkludera de priser som erhållits från nya undersökningar kan orsaka problem i form av bristande kontinuitet (i förhållande till uppdatering med prisindex), vilket kan påverka stabiliteten i de ekonomiska pariteterna.

- Huruvida boendekostnaderna är jämförbara och representativa är ett särskilt problem. Detta ledde till att man inom arbetsgruppen för artikel 64" [86] tillsatte en särskild arbetsgrupp för just boendekostnader. En slutrapport från denna väntas bli klar i maj år 2000.

[86] Statistikkontoret skall minst en gång om året och senast i september månad sammankalla en arbetsgrupp som består av experter från de nationella statistikkontoren. Denna kalls "arbetsgruppen för artikel 64 i tjänsteföreskrifterna".

- Arbetsgruppen för artikel 64 har begärt att Eurostat skall undersöka om de slutsatser som drogs 1995 beträffande vilka konsumtionsmönster som skall användas vid sammanslagningen av de ekonomiska pariteterna fortfarande är giltiga. Eurostat har nämligen genomfört ett antal statistiska prov som visar att internationella tjänstemäns konsumtionsmönster på avgörande punkter skiljer sig från nationella konsumtionsmönster. Därför bör de sistnämnda inte användas i sammanslagningen av de ekonomiska pariteterna.

5.2. Årlig växelkurs

Tjänstemän som var stationerade i andra medlemsstater än Belgien och Luxemburg fick fram till den 31.12.1998 sin lön angiven i belgiska francs men utbetald i nationell valuta, t. ex. pesetas i Spanien.

För att lönen i nationell valuta inte skulle variera månad från månad innebar detta att man måste använda sig av en årlig växelkurs gentemot den belgiska francen.

Följande tabell visar att vissa växelkurser under den här perioden varierat kraftigt gentemot den belgiska francen, vilket i hög grad påverkat korrigeringskoefficienterna.

Tabell Error! No text of specified style in document..15

>Hänvisning till >

5.3. Övergången till euron 1999 och korrigeringskoefficienterna

Sedan januari 1999 anges lönerna i euro (och betalas också ut i euro i de 11 deltagande länderna).

När euron infördes behövde de deltagande länderna inte längre fastställa en årlig växelkurs eftersom lönerna anges och betalas ut i samma valuta (euro).

Lön utanför Bryssel/Luxemburg = lön i Bryssel/L x korrigeringskoefficienten [87].

[87] x växelkursen i de länder som inte deltar i euron.

Tabell Error! No text of specified style in document..16

>Hänvisning till >

5.4. Klausul om återbetalning av för högt utbetalda belopp

Nya korrigeringskoefficienter fastställs i slutet av året, med retroaktiv verkan från och med den 1 juli. Detta kan leda till retroaktiva justeringar uppåt eller neråt för löner och pensioner. I förordningarna om anpassning av löner finns det därför sedan 1994 en bestämmelse om att ett retroaktivt tillägg skall betalas ut vid justeringar uppåt, och att för högt utbetalda belopp skall betalas tillbaka om lönerna eller pensionerna sänks.

6. Slutsatser

I tjänsteföreskrifternas lönesystem garanteras lika köpkraft för alla EU-tjänstemän, med hänsyn tagen till deras familjesituation och till levnadskostnaderna på tjänstgöringsorten.

"1991 års kompromissmetod" förhandlades fram av rådet, de olika EU-institutionerna och personalen. Den gäller från och med den 1.7.1991 till och med den 30.6.2001 [88]. Metoden har lett till följande:

[88] Metoden (bilaga XI till tjänsteföreskrifterna) och den tillfälliga avgiften (artikel 66a i tjänsteföreskrifterna) tillämpas t.o.m. den 30.6.2001. Den höjda pensionsavgiften finns kvar även efter den 30.6.2001.

(1) Sedan 1991 har de nationella tjänstemännen förlorat i köpkraft (- 2 % i genomsnitt för EUR15).

(2) Genom principen om parallellism har denna förlust (- 2 %) automatiskt slagit igenom på EU-tjänstemännens nettolöner.

(3) Motprestationen i kompromissmetoden har genom den tillfälliga avgiften och den höjda pensionsavgiften inneburit en ytterligare förlust i köpkraft (-4,2 %) .

(4) Resultatet blir således en betydande förlust i köpkraft för EU-tjänstemännen (-6,1 % [89] på 8 år).

[89]

(5) Det är endast tack vare automatiken i den här metoden som konflikter i samband med årliga förhandlingar har kunnat undvikas.

(6) Följaktligen har EU-tjänstemännens löner anpassats efter förändringar i den ekonomiska och sociala situationen. Följden har blivit en minskad köpkraft utöver parallellismen med de nationella tjänstemännen.

Av ovan angivna skäl anser kommissionen att metoden fyllt sin funktion och att de uppsatta målen nåtts.