EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 08.05.1996 
KOM(96) 192 slutlig 
Affärskommunikation på den inre marknaden 
Kommissionens grönbok 

Innehållsförteckning 
Sammanfattning och anmärkningar 
Inledning 1 
Del I. Affärskommunikation inom Europeiska gemenskapen 4 
Sammanfattning 4 
Principer för den inre marknaden 4 
Att uppfylla andra gemenskapsmål 11 
Del II. Utvärdering av behovet av gemenskapsåtgärder 16 
Sammanfattning 16 
Anledningar till befintliga eller nya hinder för den inre marknaden 16 
Hot mot gemenskapsåtgärdernas enhetlighet 19 
Del III. Utvärdering av särskilda behov av gemenskapsåtgärder 21 
Sammanfattning 21 
Preliminär genomgång 21 
Behovet av en ytterligare genomgång av potentiella lagstiftningsmässiga 
hinder 29 
Behovet av ett system för tidig underrättelse 32 
Del IV. Förslag till samråd 
Sammanfattning 33 
En metod för att lämna en mer enhetlig bedömning 33 
Förbättrad samordning och information på europeisk nivå 38 
Fotnoter 41 
SI * 

Tjänsternas arbetsdokument 
Ett arbetsdokument från tjänsterna tillhandahålls separat. Detta beskriver i detalj resultaten av 
de undersökningar som utgör grunden för denna grönbok. Den är uppdelad i två delar. Den 
första delen beskriver hur regleringens påverkan på den europeiska marknaden för 
affärskommunikation kan utvärderas. Den andra delen består av en uppsättning nationella 
tabeller om regleringen i varje medlemsstat. 
A L 
SAMMANFATTNING QCH ANMÄRKNINGAR 
Mål 
I november 1992 beslutade kommissionen att göra en genomgång av sin framtida politiska 
strategi inom området affärskommunikation. Kommissionen beslutade att denna genomgång 
skulle offentliggöras i form av en grönbok. Dess syfte är att utröna Europaparlamentets, 
medlemsstaternas och berörda kretsars åsikter om förslag som avser att för det första 
säkerställa att alla framtida initiativ som tas på gemenskapsnivå överensstämmer med övrig 
gemenskapspolitik eller åtgärder och för det andra att utarbeta en strategi som underlättar för 
kommissionen att bedöma eventeulla problem vad avser vissa nationella åtgärders 
förenlighet. 
Räekvidd 
Termen affärskommunikation omfattar alla typer av reklam, direktmarknadsföring, sponsring, 
säljfrämjande åtgärder och PR som lanserar varor och tjänster (undantaget förpackningar av de 
skäl som beskrivs i det inledande avsnittet). I och med att informationssamhället utvecklas 
kommer utan tvivel nya former av affärskommunikation att betyda mer och mer inom detta 
område. 
De viktigaste preliminära resultaten 
Denna grönbok har förberetts genom en omfattande genomgång av relevant lagstiftning i varje 
medlemsstat, en heltäckande marknadsanalys och undersökningar. I ett tillhörande 
arbetsdokument finns de detaljerade resultaten av dessa genomgångar.1 Fem huvudsakliga 
slutsatser kan dras av dessa analyser. 
1) Gränsöverskridande tjänster inom affärskommunikation på den inre marknaden är ett fenomen 
som ökar. 
2) För närvarande skulle olika nationella föreskrifter kunna ge upphov till hinder för företag som 
vill erbjuda sådana tjänster över nationsgränserna och skulle även kunna ge upphov till problem 
för konsumenter som söker gottgörelse för olagliga gränsöverskridande tjänster inom 
affärskommunikation. 
3) I framtiden kan några av dessa skillnader mellan medlemsstaternas regelverk skapa hinder 
eftersom fler tjänster inom affärskommunikation kommer att passera gränserna. 
4) Risken för sådana skillnader mellan regelsystemen som skapar hinder kan accentueras i och 
med tillkomsten av de nya tjänster som utvecklas inom informationssamhället. 
5) Tillgången på information om regleringsåtgärder och utvecklingen på marknaden blir allt 
viktigare på nationell nivå och på gemenskapsnivå. 
En ny strategi för politik inom området affärskommunikation 
På grundval av dessa preliminära resultat beskrivs i grönboken vissa grundläggande politiska 
riktlinjer på vilka reaktioner från berörda parter önskas. 
1) Befintliga föreskrifter kan behöva ses över om de visar sig hämma gränsöverskridande 
verksamhet. 
Olikheter vad avser nationella föreskrifter kan ge upphov till problem för erbjudandet av 
tjänster inom affärskommunikation över nationella gränser. Ett antal potentiella hinder, i form 
av föreskrifter, för handel med sådana tjänster mellan medlemsstaterna fastställdes faktiskt i 
undersökningarna. Principen om friheten att tillhandahålla tjänster garanterar att en medlemsstat 
inte kan införa restriktioner för tjänster som härrör från en annan medlemsstat, såvida inte 
sådana restriktioner uppfyller vissa särskilda villkor. Restriktioner kan komma till stånd som ett 
resultat av en tilläggstillämpning av nationella regler på personer som tillhandahåller tjänster 
4C 
inom en annan medlemsstats område, och som redan måste uppfylla kraven enligt denna stats 
lagstiftning. Sådana restriktioner skulle kunna motiveras enligt artikel 59 endast om 
tillämpningen av nationell lagstiftning motiveras av mycket tungt vägande skäl som hänför sig 
till det allmänna intresset och om det står i rimlig proportion till dessa eller om kraven som 
innesluts i lagstiftningen inte redan uppfylls genom regler som åläggs dessa personer i den 
medlemsstat som de är verksamma i (ömsesidigt erkännande). Därför måste det i detta rättsliga 
sammanhang undersökas i vilken utsträckning de potentiella hindren för handel med tjänster 
inom affärskommunikation kan tillåtas enligt gemenskapens lagar och i synnerhet om de 
uppfyller villkoren för proportionalitet. 
I del III i grönboken definieras tre kategorier av potentiella hinder för gränsöverskridande 
affärskommunikationstjänster som fastställts utifrån reaktionerna på den preliminära 
översikten som härrör från undersökningarna: 
Kategori a^ Restriktioner som innebär ett totalförbud för vissa typer av marknadsföring. 
Kategori b) Restriktioner som begränsar marknadsföringsaktiviteter utan att 
gå så långt som att förbjuda dem. 
Kategori c) Restriktioner som avser vissa särskilda produktkategorier eller typer av tjänster. 
Den detaljerade översikt som förs fram i denna grönbok kan så småningom leda till 
avskaffandet av nationella åtgärder som kan visas vara oförenliga med gemenskapens lagar. 
Den kan också leda till förslag om sekundärlagstiftning inom gemenskapen vid behov. 
2) En eventuell utveckling av nya hinder inom den inre 
marknaden behöver mötas. 
Nya lagstiftningsmässiga problem kan komma att uppstå när marknaden för 
gränsöverskridande affärskommunikation växer. Utmaningen består därför i att säkerställa att 
en lämplig och enhetlig rättslig ram av hög kvalitet kan utvecklas i en föränderlig omgivning. 
För mycket reglering och en alltför stor tilltro till överträdelseförfaranden (artikel 169c) måste 
undvikas. Detta kan uppnås genom att införa ett system för tidig varning för att fasta 
uppmärksamheten på nya tendenser på lagstiftningsområdet. Dessutom kan ett ökat samarbete 
mellan lagstiftande myndigheter i medlemsstaterna och kommissionen förhindra nya hinder 
att uppstå. 
3) Framtida åtgärder både på det nationella planet och på gemenskapsnivå, måste 
utarbetas både i enlighet med den inre marknadens mål och andra gemenskapsmål. 
All politik som är utformad för att uppfylla särskilda allmänna intressen behöver definieras 
mycket noggrant så att alla föreslagna regleringsåtgärder kan ges en exakt inriktning så att de 
underliggande politiska målen uppnås. Ett misslyckande i detta avseende kan få 
kontraproduktiva effekter till följd. 
Förslag till samråd 
På grundval av resultaten av undersökningarna och de inriktningar som beskrivits ovan 
uppmanar kommissionen alla berörda parter att lämna synpunkter på följande förslag: 
/. För att förbättra bedömningen av proportionaliteten inom den framtida lagstiftningen om 
affärskommunikation föreslår kommissionen en metod. 
Med en sådan metod för bedömning skulle gemenskapens initiativ kunna vara noggrant 
riktade mot särskilda mål av allmänt intresse: alla eventuella sidoeffekter inom andra 
politikområden skulle kunna fastställas och minimeras på ett tidigt stadium. På det nationella 
/) d 
planet skulle metoden kunna vara användbar för att fastställa huruvida eventuella hinder för 
affärskommunikation är lagliga. 
//. Det behövs bättre samordning och information på europeisk nivå. 
Kommissionen föreslår inrättandet av en kommitté bestående av representanter från de olika 
medlemsstaterna som skall överväga de olika verksamheterna inom 
affärskommunikationssektorn. Kommittén kommer att granska övergripande frågor som kan 
bidra till att tydliggöra kommissionens strategi. Den skulle kunna bidra till att 
överensstämmelsen mellan framtida nationella initiativ garanteras inom 
affärskommunikationsområdet och göra det möjligt att hitta lösningar som kan underlätta att 
överensstämmelse med gemenskapens lagar säkerställs. Under dess första möten kommer 
särskild uppmärksamhet att riktas mot säljfrämjande åtgärder och sponsring som i 
undersökningarna fastställdes som de typer av affärskommunikation som orsakar flest 
svårigheter. 
Majoriteten av de som svarade i undersökningen uppmanade kommissionen att tillhandahålla 
bättre information om lagstiftningssituationen inom hela gemenskapen. Kommissionen 
föreslår att en central kontaktpunkt inrättas inom kommissionen som kan ansvara för särskilda 
förfrågningar om dess politik inom affarskommunikationsområdet. Dessutom kommer 
kontaktpunkten att sammanställa och sprida information om kommissionens generella strategi 
genom samordning och utveckling av förbättrade kanaler för policyinformation inom detta 
område. 
/ e 
MEDDELANDE TILL LÄSAREN 
Kommissionen önskar få en öppen dialog: jämte Europaparlamentet och medlemsstaterna kan 
alla enskilda personer, företag, organ eller myndigheter kan lämna synpunkter på den analys 
och de förslag som läggs fram i denna grönbok. Detta är ett samrådsförfarande som innebär 
utbyte av åsikter från båda sidor där inte bara europeiska förbund och sammanslutningar som 
företräder konsumenterna och industrin utan även enskilda intresserade grupper och nationella 
organisationer kan framföra sina åsikter. 
Kommissionen önskar motta synpunkter på den analys och de förslag som har lagts fram i 
denna grönbok senast den 3Q oktober 1996,2 
INLEDNING 
I november 1992 beslutade kommissionen att utarbeta en grönbok för att överväga sin generella 
bedömning av de politiska besluten inom området affärskommunikation. 
I kommissionens strategiska program "Att göra mesta möjliga av den inre marknaden"3 erkändes 
den särskilda betydelse som affärskommunikation har för utvecklingen av en europeisk marknad 
utan inre gränser. Kommissionens politik vad avser informationssamhället4 visade på vikten av 
att utarbeta en enhetlig politik för tjänstesektorn i det europeiska informationssamhället. 
Affärskommunikation kan definieras som "alla former av kommunikation som är avsedda att 
gynna antingen produkter och tjänster eller ett företags eller organisations anseende hos 
konsumenter och distributörer". Termen inbegriper alla typer av reklam, direktmarknadsföring, 
sponsring, säljfrämjande åtgärder och PR. Den omfattar även all användning av sådana typer av 
kommersiella kommunikationstjänster inom alla branscher som producerar varor eller tjänster 
samt offentliga och halvstatliga organ, välgörenhetsorganisationer och politiska organisationer5. 
Förpackning omfattas inte.6 Detta betyder inte att problem inte kan uppstå inom detta område 
och utesluter därför inte att kommissionen kan se över lagstiftningen inom området. 
Inom denna tjänstesektor kan en indelning göras mellan följande två allmänna typer av tjänster: 
i) Det sortiment av tjänster som affärskommunikationsbranschen ("leverantörer"^ erbjuder. 
Leverantörer inbegriper reklambyråer, företag för direktmarknadsföring (alla typer), 
utformare av säljfrämjande åtgärder, mediaköpare, sponsringsagenter, PR-företag. Andra 
tjänster tillhandahålls av "specialiserade leverantörer" såsom marknadsundersöknings­
företag, producenter av reklamfilm, förmedlare av adressregister. Dessa båda typer av 
leverantörer tillhandahåller tjänster till kunder ("användare"^ som är intresserade av att 
använda sådana former av kommunikation med allmänheten eller en del därav. 
ii) Det sortiment av leveranstjänster som "förmedlare" av affärskommunikation erbjuder. 
Dessa tjänster tillhandahålls av en lång rad organisationer, bl.a. media (TV, radio och det 
tryckta ordet), organisatörer av sport- och kulturevenemang, tillhandahållare av post- och 
telekommunikationstjänster och tillhandahållare av plats för affischtavlor, och kan arbeta 
för både leverantörer och användare. 
Affärskommunikationssektorn 
Det är inte möjligt att ange exakta siffror för verksamheten inom hela sektorn för 
affärskommunikationstjänster. Dess betydelse är å andra sidan påtaglig. Begränsade uppgifter är 
tillgängliga för ett antal aktiviteter: under 1993 uppgick reklamutgifterna till 45 557 miljoner ecu 
inom Europeiska unionen. Marknaden för direktmarknadsföring var värd 26 760 miljoner ecu7 
och den totala omsättningen för PR-företag var 1 800 miljoner ecu8. Även det totala antalet 
anställda inom sektorn är svårt att uppskatta, inte bara på grund av att sektorn i hög grad är 
fragmenterad, utan även på grund av att många av de som är sysselsatta inom detta område 
arbetar som egenföretagare eller frilansare. De siffror som föreligger varierar mellan 155 000 
och 250 000 för unionen som helhet.9 Förutom den sysselsättning som genereras inom de olika 
delarna av själva sektorn, bör ytterligare arbetstillfällen inom användarnas 
marknadsföringsavdelningar läggas till denna summa. Sektorns ekonomiska betydelse vad avser 
både produktion och sysselsättning är därför avsevärd. 
Inom unionens moderna näringsliv vad avser industri och tjänster har affärskommunikationen till 
uppgift att lansera märken och alt informera potentiella kunder, genom att stärka närvaron på 
marknaden och den önskade 'positioneringen' av märket eller företaget och genom att 
tillhandahålla tillräckligt detaljerade uppgifter om den vara eller tjänst som erbjuds. 
Affärskommunikation kan vara en kraftfull faktor vid integrering av nationella marknader. 
Framgångsrika gränsöverskridande strategier för att bygga upp och vårda varumärken på den 
inre marknaden stödjer internationell handel genom att försäkra sig om att konsumenter på 
exportmarknader hålls informerade om sådana varor och tjänster som leverantörer i den 
exporterande medlemsstaten erbjuder. För närvarande handhas marknadsföringen av varor och 
tjänster inom ett antal områden endast av lokala ombud eller dotterföretag till innehavaren av 
märket. Men i framtiden, i och med att befintliga gränsöverskridande medier expanderar och nya 
effektivare gränsöverskridande kanaler för kommunikation öppnas, förefaller det vara mycket 
möjligt att allt fler innehavare av märken kommer att försöka kommunicera med sina kunder 
direkt över gränserna. 
Man bör komma ihåg att affärskommunikation, vilket ofta påpekas, inte är det enda sättet på 
vilket varor och tjänster marknadsförs. De är i praktiken en av de fyra delarna i ett företags 
uppsättning av marknadsföringsinstrument - dess "marknadsföringsmix". (De övriga är: varan 
eller tjänsten i sig, dess distribution och dess pris). Marknadsföringsmixen bestäms av strategin 
för att bygga upp och vårda varumärken som i sin tur återspeglar den typ av marknad som 
tillverkaren eller leverantören av tjänsten är verksam på. Sex typer av varumärkesmarknader har 
kunnat fastställas10, var och en med sin typiska marknadsföringsmix och kombination av 
affärskommunikationsinstrument som har anpassats till.den relevanta konkurrensmiljön. Det 
relativa behovet av att definiera en målgrupp, leverantörernas konkurrenskraft och de typer av 
värden som märket representerar för konsumenten, bidrar alla till att skapa den mix av olika 
typer av affärskommunikation som används. 
Kommissionens program för studier 
På grund av affärskommunikationens mycket stora omfattning beslutade kommissionen att 
påbörja två analyser under 1993 och 1994. Den första var en jämförande studie av nationella 
föreskrifter inom området affärskommunikation"'. Den andra var en ekonomisk 
analys/marknadsanalys av affärskommunikation och strategier för att bygga upp och vårda 
varumärken.*2 Förutom dessa två studier företog kommissionen, för att kontrollera om skillnader 
i lagstiftning skapade hinder på den inre marknaden, ytterligare två undersökningar där hänsyn 
togs till berörda parters åsikter13. En av dessa undersökningar14 syftade till att samla in detaljerad 
skriftlig information om den inre marknadens påverkan på företagens aktiviteter vad avser 
affärskommunikation och om alla hinder som företagen kunde konstatera.15 På detta sätt 
sonderades också konsumentorganisationers syn på problem som konsumenter hade eller kunde 
tänkas få uppleva genom tillväxten av gränsöverskridande affärskommunikation. Mer än 300 
detaljerade svar erhölls och uppgifterna i dessa har i stor utsträckning använts till delarna I och 
III i denna grönbok. 
Den andra undersökningen16 genomfördes av MRB International Ltd och gjordes per fax/telefon. 
Den gjordes med det uttryckliga syftet att undvika en situation där de enda som svarade på 
"begäran om en skriftlig kommentar" var företag som önskade få en inre marknad för 
affärskommunikation eller konsumentorganisationer med fokus på europeiska frågor snarare än 
nationella eller regionala17. 
Under denna period fördes en annan studie fram av kommissionen, oberoende av grönboken, om 
"Medias och reklambranschens framtid". Denna studie sammanfattade att utvecklingen av nya 
media skulle komma att kräva en revidering av europeisk lagstiftning som gäller 
reklambranschen. 
Grönbokens struktur 
Denna grönbok är uppdelad i fyra delar. I del I anges gemenskapens roll inom området affärs­
kommunikation. I del II redovisar kommissionen behovet av åtgärder. Del III innehåller en 
preliminär genomgång av särskilda områden inom vilka dessa åtgärder kan vidtas. I del IV dras 
vissa slutsatser och uppmanas till synpunkter på dessa. 
I det åtföljande "arbetsdokumentet från kommissionens tjänster" ges den detaljerade analys som 
ligger till grund för förslagen i grönboken. I del I i arbetsdokumentet används ekonomiska och 
affärsmässiga principer för att förklara affärskommunikationens betydelse för den inre 
marknaden inom ramen för en tillförlitlig konsekvensanalys. Del II i dokumentet innehåller en 
detaljerad jämförande genomgång i tabellform av nationell lagstiftning och de mål som den 
eftersträvar. 
DEL I. AFFÄRSKOMMUNIKATION INOM EllROPKlSKA (iKMKNSKAl>KN 
Sammanfattning 
Affarskommunikationstjänster omfattas av lagstiftningen om den inre 
marknaden, särskilt den som avser fri rörlighet för tjänster. En utvärdering av hur 
de kommer att utvecklas på den inre marknaden och en genomgång av resultaten 
av undersökningen visar att fördelarna med den inre marknaden inte utnyttjas 
fullt ut på grund av lagstiftningsmässiga olikheter mellan medlemsstaterna. 
Tillkomsten av informationssamhället kommer dessutom att medföra en ökning 
av den gränsöverskridande affärskommunikationen. Eftersom gemenskapens roll 
inte är begränsad till den inre marknaden utan har andra politiska mål, ges en kort 
beskrivning av dessa mål och deras betydelse för affärskommunikation. De som 
svarar uppmanas att lämna sina synpunkter på var och en av dessa punkter. 
MÅL FÖR DEN INRE MARKNADEN 
Affärskommunikation och fri rörlighet för varor 
Under vissa omständigheter kan artikel 30 om fri rörlighet för varor i Romfördraget tillämpas på 
affârskommunikationsverksamhet. Att domstolen inser det indirekta ekonomiska sambandet 
mellan affärskommunikationstjänster och försäljningen av varor framgår tydligt av domen i målet 
Oosthoek's Uitgeversmaatschappij om begränsning av en säljfrämjande åtgärd som ett belgiskt 
företag vidtog på den nederländska marknaden. Domstolen fastställde att denna åtgärd ledde till en 
åtgärd som var likvärdig med en kvantitativ restriktion enligt följande: 
"Lagstiftning som begränsar eller förbjuder vissa former av reklam och vissa säljfrämjande 
åtgärder kan, även om den inte direkt påverkar importen, begränsa importvolymen eftersom den 
påverkar möjligheterna att marknadsföra de importerade varorna. Man kan inte utesluta 
möjligheten att det kan utgöra ett importhinder att en tillverkare tvingas att antingen använda 
olika planer för reklam eller säljfrämjande åtgärder i olika medlemsstater eller avbryta en plan 
som han anser vara särskilt effektiv, även om lagstiftningen ifråga tillämpas utan åtskillnad på 
såväl inhemska som importerade varor. "IH 
I målet GB-INNO19 där restriktionen avsåg innehållet i de reklambroschyrer som en belgisk 
återförsäljare distribuerade i Luxemburg hänvisade domstolen till artikel 30 genom att påminna 
om att fri rörlighet för varor över gränserna även är beroende av fri rörlighet för personer. 
Eftersom förbud mot reklam som riktar sig till enskilda personer från en angränsande stat skulle 
göra dem omotiverade att passera gränsen skulle detta därför begränsa möjligheterna för varorna 
att passera samma gräns. Denna dom visar att affärskommunikationens informativa betydelse är 
erkänd i lagstiftningen. Den visar också att restriktioner för reklam avseende varor skall 
fastställas enligt artikel 30. 
Affärskommunikationens betydelse som förmedlare av information betonades i domen i målet 
"Yves Rocher"20. Då domstolen beslutade att prisjämförelser inte var vilseledande anmärkte den 
att denna reklammetod kan anses vara: 
"...mycket användbar för att möjliggöra att konsumenten är fullt medveten om fakta då han 
träffar sitt val. " 
Restriktioner för affärskommunikation kan därför bestridas i enlighet med artikel 30 i fördraget. 
I målet Keck och Mithouard21 satte domstolen upp vissa begränsningar vad avser tillämpningen 
av artikel 30 då den förklarade att artikel 30 inte skulle tillämpas på nationella åtgärder som 
förbjuder eller inskränker "vissa arrangemang för försäljning"22 förutsatt att sådana åtgärder 
tillämpas mot alla försäljare som är verksamma inom landet och så länge som de på samma sätt 
gäller, i lagen eller i verkligheten, marknadsföringen av inhemska produkter och produkter från 
övriga medlemsstater. Detta mål har följts av ett antal andra mål i vilka domstolen har följt 
samma linje.23 För att bestämma om artikel 30 är tillämplig måste det därför i varje enskilt fall 
göras en granskning av restriktionerna för affärskommunikationen. 
Affärskommunikation och fri rörlighet för tjänster 
Friheten att tillhandahålla tjänster garanteras av artiklarna 59 och 60 i Romfördraget. Enligt 
domstolens tolkning av dessa artiklar24 omfattar affärskommunikation tillhandahållandet av 
många olika "tjänster" som kan klassificeras beroende på om de tillhandahålls av leverantörer 
(t.ex. reklambyråer), förmedlare (t.ex. media) eller specialiserade leverantörer (t.ex. förmedlare 
av adressregister). Alla dessa tjänster kan tillhandahållas över gränserna och mot ersättning. 
Domstolen har redan funnit att reklam är en tjänst25. Till exempel fastställde domstolen nyligen, i 
en dom om oönskad telefonreklam ("cold calling"),26 att förbudet mot denna praxis: "fråntar 
aktörerna i fråga en snabb och direkt teknik för marknadsföring och för kontaktande av 
potentiella kunder i andra medlemsstater. Det kan därför utgöra en begränsning av friheten att 
tillhandahålla gränsöverskridande tjänster2. 
Principen om friheten att tillhandahålla tjänster garanterar att en medlemsstat inte kan utfärda 
begränsningar för tjänster som härrör från en annan medlemsstat såvida de begränsande 
åtgärderna inte uppfyller vissa särskilda villkor. Om dessa villkor inte uppfylls, omfattas sådana 
tjänster endast av lagstiftningen i den medlemsstat där den eller de som tillhandahåller tjänsten 
verkar (lagen om ursprungsland)28. Sådana myndigheters begränsningar av friheten att 
tillhandahålla tjänster kan, på vissa villkor, vara berättigade. I detta fall gör domstolen en tydlig 
åtskillnad mellan diskriminerande och icke-diskriminerande åtgärder. 
Diskriminerande åtgärder är förenliga med gemenskapslagstiftningen endast om de omfattas av 
undantagen i artikel 56 i fördraget, nämligen allmän ordning, säkerhet eller hälsa och om de 
överensstämmer med proportional itetsprincipen. 
Icke-diskriminerade åtgärder kan komma till stånd som ett resultat av en tilläggstillämpning av 
nationella regler på personer som tillhandahåller tjänster inom en annan medlemsstats område, 
och som redan måste uppfylla kraven enligt denna stats lagstiftning. Sådana begränsande 
åtgärder skulle kunna motiveras enligt artikel 59 endast om de motiveras av mycket tungt 
vägande skäl som hänför sig till det allmänna intresset och om de särskilda behov som ligger till 
grund för de begränsande åtgärderna inte redan är tillgodosedda genom de regler som gäller för 
dessa personer i den medlemsstat där de verkar (ömsesidigt erkännande).2'' 
"Mycket tungt vägande skäl vad avser allmänna intressen" (i det (oljande kallade "mål av 
allmänt intresse") inbegriper: skydd av arbetstagare30, skydd av konsumenter31, skydd av 
immateriella tillgångar32, rättvisa affärsuppgörelser och rättvis konkurrens, bevarande av det 
nationella historiska och konstnärliga arvet, största möjliga spridning av kunskap om ett lands 
konstnärliga och kulturella arv33, yrkesregler som är utformade för att skydda mottagare av 
tjänster34, skydd av mångfalden35 och språkpolitik36. 
Begränsningar av den fria rörligheten för tjänster kan dessutom inte införas endast på grund av 
att sådana mål av allmänt intresse föreligger: för att vara berättigade enligt gemenskaps­
lagstiftningen skall de dessutom stå i proportion till de mål som eftersträvas. Domstolen har noga 
angivit innebörden av proportionality: "det är fast rättspraxis att de krav som åläggs 
tillhandahållare av tjänster skall vara lämpliga för att säkerställa att det avsedda målet uppnås 
och inte får överskrida vad som är nödvändigt för att uppnå det målet"37. Med andra ord får det 
inte vara möjligt att uppnå samma resultat med mindre restriktiva regler.38 
Det kan inte uteslutas att Europadomstolen kommer att utvidga sitt resonemang i fallet Keck (se 
ovan) till artikel 59. På detta stadium är det dock inte möjligt att i allmänna termer fastställa 
exakt vilken effekt denna utvidgning skulle få, eftersom mycket kommer att bero på vilken typ 
av tjänst det gäller. 
Affärskommunikation och yttrandefrihet 
Affärskommunikation kan omfattas av den princip om yttrandefrihet som anges i artikel 10.1 i 
Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och i artikel 19 i Internationella 
konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (i det följande kallad FN-
konventionen). Affärskommunikationstjänster inbegriper faktiskt åsikter, information eller idéer 
och kan därför omfattas av friheten att ha åsikter och att motta och vidarebefordra information 
och idéer utan inblandning från offentliga myndigheter och oavsett gränser. Inblandning från 
offentliga myndigheter kan vara berättigad om den uppfyller de villkor som är fastställda i artikel 
10.2 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna eller artikel 19 i FN-
konventionen. I detta sammanhang beaktas affärskommunikationens särskilda egenskaper genom 
tillämpning av proportionalitetsprincipen. 
Europeiska kommissionen och Domstolen för de mänskliga rättigheterna och FN:s kommitté för 
de mänskliga rättigheterna39 har erkänt att affärskommunikation kan omfattas av denna definition 
av yttrandefrihet40. 
I fråga om sambanden mellan artikel 10 i Europeiska konventionen om de mänskliga 
rättigheterna och artikel 19 i FN-konventionen, å ena sidan, och Romfördraget, å andra sidan, 
skall restriktioner vad avser fri rörlighet för tjänster tolkas mot bakgrund av artikel 10 i 
Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna41 och artikel 19 i FN-konventionen42. 
Sekundär lagstiftning om den inre marknaden 
När tillämpningen av principerna om fri rörlighet i fördraget inte är tillräcklig för att undanröja 
begränsande hinder (t.ex. när nationella begränsande åtgärder är berättigade enligt gemenskaps­
lagstiftningen) är sekundär lagstiftning nödvändig. Syftet med denna lagstiftning är att etablera 
en likvärdig skyddsnivå för relevanta mål av allmänt intresse (t.ex. konsumentskydd, skydd av 
minderåriga, skydd av allmän hälsa) för att undanröja de rättsliga hinder som beror på olikheter 
mellan nationella föreskrifter. Ett visst antal befintliga direktiv är relevanta för 
affärskommunikation. De avser bland annat vilseledande reklam43, livsmedel44, finansiella 
tjänster45, läkemedel46, skydd av uppgifter47 och 
TV-sändn ingår48. 
Potentiella fördelar med den inre marknaden 
Den inre marknaden erbjuder betydande möjligheter för enskilda personer och organisationer 
som är sysselsatta med affärskommunikation. Kommissionens undersökningar49 visade dock att 
dessa möjligheter inte alltid helt och fullt kunde utnyttjas i praktiken. Fem kategorier av fördelar 
har fastställts utifrån dessa undersökningar: fördelar för leverantörer, för användare, för 
förmedlare, för konsumenter och för självreglerande organ. 
För leverantörer av affarskommunikationstjänster innebär själva karaktären hos den inre 
marknaden att alla tjänster som lagligt tillhandahålls i etableringslandet i princip skall vara fritt 
tillgängliga för andra användare i andra medlemsstater, utan att man i varje enskilt fall skall 
behöva kontrollera om det är förenligt med dessa värdländers föreskrifter. Den 
kostnadsminskning som det troligen skulle innebära att uppfylla gällande regler bör underlätta 
för tillhandahållare av tjänster att utöka sin verksamhet utanför sitt lands gränser. Därvid ökar de 
konkurrensen på den inre marknaden och stimulerar till ett ännu effektivare utbud av 
affarskommunikationstjänster. Den ökade effektiviteten kan bero på utnyttjandet av fördelar med 
stordrift eller diversifiering vilka kan uppnås genom att marknaden blir större eller helt enkelt 
genom omorganisation och översyn av befintliga metoder som har visat sig vara ineffektiva i den 
nya konkurrenssituationen. 
Eftersom det finns få kreativa tjänster som en central del i reklam- och 
direktmarknadsföringstjänster, tycks det som om leverantörer som är verksamma i mer än ett 
land har ett intresse av att fritt kunna utnyttja centralt placerade kreativa grupper. 
Resultat av undersökningen50 
Resultaten av undersökningen visar att leverantörer av tjänster försöker bedriva verksamhet på 
hela den inre marknaden men möter ett betydande antal hinder (utöver hinder av kulturell art). 
När de tillflrågade ombads att spontant ge svar om problem vid tillhandahållandet av tjänster 
över gränserna, satte 23% av dem lagstiftningsmässiga problem högt upp på sin lista över 
"mycket allvarliga" hinder (30% för kulturella hinder och 13% för ekonomiska hinder). På 
förfrågan angav dessutom 99% av de personer som svarade särskilda lagstiftningsmässiga 
svårigheter. 40% av de som svarade angav att det enda sättet att hantera problemet var att 
antingen anpassa sig till de lokala förhållandena eller att genomföra helt olika kampanjer i varje 
land. Alla de som svarade ansåg att det är mycket mindre kostsamt att erbjuda effektiva 
affarskommunikationstjänster i stor skala i USA än i Europa. 
Användare av affärskommunikation (såväl producenter av betydande märkesvaror eller 
tjänster som små eller medelstora företag som försöker komma in på nya marknader) kan i olika 
stor utsträckning dra fördel av den effektivitet som har uppnåtts inom 
affärskommunikationsbranschen, beroende på den typ av marknadsföringsmix som de använder. 
Strategier för att bygga upp och vårda varumärken kommer oundvikligen att vara sektors- men 
inte landsspecifika. Detta förklarar varför användare, i princip, försöker att tillämpa samma 
strategier för att bygga upp och vårda varumärken och samma affärskommunikations-"mix" när 
de är verksamma på en ny nationell marknad. Även om man kan vara tvungen att anpassa 
tillämpningen av strategin till den lokala kulturen, bör dess underliggande centrala värden, 
meddelanden och affärskommunikationsinstrument helst vara likartade och överensstämmande, 
och planeringen behöver även i fortsättningen ske centralt vid företagets huvudkontor. Av detta 
skäl är det troligt att användarna kommer att vara angelägna om att utarbeta gränsöverskridande 
kampanjer på den inre marknaden och att de kommer att dra fördel av det större urvalet av 
tillhandahållare av tjänster. Detta urval kan hjälpa dem att uppnå en bättre kvalitet på tjänsterna 
till ett mer rimligt pris och kanske att växa tillräckligt mycket för att kunna utnyttja de fördelar 
som stordrift och di vers i fieri ng medför. Dessutom kan följden bli tre typer av kostnads­
besparingar: 
i) För det första minskar kostnaderna för att undersöka vilken lag som är tillämplig. Ju färre 
skillnader mellan regelverk, desto mindre behöver användaren kontrollera varje 
uppsättning nationella föreskrifter. En annan orsak till varför rättsliga kostnader kan vara 
betydande är att investeringar i att bygga upp och vårda varumärken är sårbara för all 
negativ publicitet som kan uppstå på grund av rättsliga åtgärder. 
ii) För det andra minskar kostnaderna för marknadsföring eftersom företagen tillåts att göra 
standardiserade kampanjer för alla marknader. 
iii) För det tredje kommer distributionskostnaderna att minska. Affärskommunikation används 
som konkurrensvapen mellan tillverkare och återförsäljare. Om skillnader i lagstiftning 
förhindrar tillverkare att på ett effektivt sätt använda detta konkurrensinstrument i sina 
förhandlingar med importerande återförsäljare kommer de att bli tvungna att betala 
förhållandevis mer för att få använda sig av den relevanta kedjan av återförsäljare. Om den 
inre marknaden fungerar på ett effektivt sätt skulle en sådan obalans rättas till. 
Planering och övergripande strategi för den inre marknaden samordnas i allt högre grad centralt. 
Det finns två skäl till detta. Det ena är effektivitet: planering, utformning och genomförande av 
olika nationella kampanjer driver upp kostnaderna och minskar konkurrenskraften eftersom man 
går miste om de eventuella synergier som är förknippade med en samordnad gränsöverskridande 
kampanj. Det andra är behovet av att bibehålla ett märkes trovärdighet inom hela Europa: den 
ökade lätthet med vilken information rör sig fritt över nationsgränserna innebär att olika 
nationella kampanjer som förmedlar budskap som eventuellt står i konflikt med varandra kan 
undergräva företagets konkurrensläge. 
Resultat av undersökningen 
Det finns en mängd gränsöverskridande affärskommunikationstjänster som sträcker sig över ett 
antal gränser snarare än över hela uninonen. Med förbehåll för begränsningar som beror på kultur 
och lagstiftning försöker företagen i allt högre grad använda likartade strategier på sina icke­
inhemska marknader. 
När användarna ombads att ange vilka tre typer av problem (kulturella, lagstiftningsmässiga eller 
ekonomiska) som var de allvarligaste hindren för handeln angav 24% kulturella, 19% 
lagstiftningsmässiga och 11 % strukturella ekonomiska problem. (Endast 13 % angav att de inte 
hade några problem och 23 % sade att det inte var möjligt att fastställa vilket av de tre som var 
det mest betydande problemet.) När de uppmanades att ta ställning till en serie olika sådana 
svårigheter var 92 % av uppfattningen att de hade mött kulturella svårigheter (en rubrik som för 
dem omfattade sådana frågor som affärsetik eller distributionsmetoder, vilket även inbegrep 
lagstiftningsmässiga restriktioner). 
Förutom dessa kulturella olikheter hävdade, på förfrågan, 88 % av användarna (utan skillnader 
mellan olika medlemsstater) att lagstiftningsmässiga olikheter och restriktioner gjorde det ännu 
svårare för dem att tillhandahålla gränsöverskridande affärskommunikationstjänster. 
De lagstiftningsmässiga problemen var förknippade med alla typer av affärskommunikation. De 
mest allvarliga avsåg säljfrämjande åtgärder, direktmarknadsföring och sponsring. 
Medier och andra förmedlare (inklusive organisatörer av kultur- och sportevenemang) gynnas 
också av den inre marknaden. Förbättrad effektivitet inom den europeiska 
affarskommunikationsbranschen skulle ge tillväxtmöjligheter för försäljning genom medier, 
särskilt över gränserna. 
Resultat av undersökningen 
När förmedlare ombads att ge ett spontant svar ansågs kultur vara den centrala frågan vad avser 
problem på den inre marknaden. Inte desto mindre pekade 45 % på förekomsten av 
lagstiftningsmässiga hinder och 30 % ansåg att sådana hinder var de allvarligaste. 35 % ansåg att 
olikheterna direkt påverkade deras omsättning medan 60 % menade att de påverkade deras 
kunders aktiviteter. 
Det är intressant att, fastän användare och leverantörer angav att de utnyttjade pressen för 
kommunikation utomlands, så var det TV- och radiooperatörerna som uppgav att de hade mest 
"import" av gränsöverskridande affärskommunikation. (Detta återspeglar troligen pressens 
tendens att förlita sig på nationella köpare av media; detta kan antyda att de undervärderar 
storleken på de reklam inkomster som har sitt ursprung på icke-inhemska marknader.) 80 % av de 
som svarade sålde reklamutrymme till användare av affärskommunikation i andra medlemsstater 
och 60 % förmedlade annonser som hade använts i andra medlemsstater. De flesta av aktörerna 
förväntade sig att den gränsöverskridande affärskommunikationen skulle öka i framtiden men då 
särskilt inom "icke-traditionell reklam" och särskilt vad avser verksamhet "below the line".51 
Konsumenterna kommer att vinna på att handeln inom gemenskapen ökar och att effekterna av 
fragmenteringen minskar. De kommer troligen att märka av de lägre marknadsförings­
kostnaderna och en mer konkurrenskraftig affärsmiljö i form av större valmöjlighet och mer 
konkurrenspräglad prissättning. Enskilda personer, företag eller andra yrkesverksamma bör 
kunna fatta bättre underbyggda beslut vad avser ett större urval av sådana varor och tjänster som 
är föremål för säljfrämjande åtgärder. Inriktningen på lagstiftningen om den inre marknaden bör 
leda till en mer effektiv direkt gottgörelse från det land där tjänsten har sitt ursprung när sådan 
kommunikation strider mot lagar och normer. 
Resultat av undersökningen 
Konsumentorganisationerna (varav tio stycken svarade) var främst bekymrade över felaktiga 
översättningar som kunde vilseleda konsumenter på den icke-inhemska marknaden, även om 
kulturella problem inte bedömdes som oväsentliga. Konsumentorganisationerna inser de 
möjligheter som följer av en inre marknad men det är tydligt att de är bekymrade över att den 
inte fungerar effektivt på grund av skillnader i lagstiftning vilket hindrar effektiv gottgörelse för 
konsumenter i värdländer och, som en följd därav, ger anledning till en striktare harmonisering. 
Begäran om strängare föreskrifter hade sitt ursprung i en känsla av att det var omöjligt för 
konsumenterna att skydda sig från skadliga affarskommunikationstjänster med ursprung i 
utlandet. Detta bekräftade återigen deras åsikt att den inre marknaden för närvarande inte 
erbjuder de fördelar som de förväntar sig. 
Gemenskapslagarna påverkar inte fördelningen av behörigheter mellan myndigheter och 
självreglerande organ. Den gör det möjligt för självreglerande organ att bibehålla sin 
regleringsfunktion på det nationella planet men det innebär även att de i likhet med 
myndigheterna måste följa principerna för den inre marknaden när de skall kontrollera 
affärskommunikationstjänster som härrör från andra medlemsstater. 
10 
Resultat av undersökningen 
De självreglerande instanserna hade en annan uppfattning än alla de andra som svarade. Tio 
stycken svarade att gränsöverskridande problem särskilt uppstod inom området direktreklam (där 
de inte alltid var klara över var åtgärder skulle vidtas) och även vad avser alleuropeisk TV och 
presskampanjer. I detta fall tyckte man att bristen på "kulturell förståelse" tenderade att vara det 
viktigaste problemet. Till skillnad från de andra som svarade (som tenderade att framhäva 
skillnader i föreskrifter snarare än deras begränsande egenskaper) tyckte dessa att lagstiftningen 
generellt sett var för restriktiv och att mer skulle överlåtas till självrcglcring. De flesta tyckte 
dock att annonsörer borde få bättre "utbildning" om kulturella skillnader och de tenderade att tro 
att det inte fanns något behov av att ha standardiserade normer inom hela gemenskapen. 
Informationssamhällets tillkomst. 
I stort sett har informationssamhällets tillkomst fyra konsekvenser för 
affärskommunikationstjänster. 
För det första utgör ny infrastruktur för digital kommunikation en ny förmedlare av sådana 
tjänster som gör det möjligt att förena tekniker för direktmarknadsföring med kreativt 
reklamkunnande. Prognoserna om marknadsföringsaktiviteter på Internet varierar mycket men de 
förutspår alla en betydande tillväxt.52 Användarna kommer med säkerhet att använda dessa nya 
förmedlare och affärskommunikationsinstrument som ett komplement till sina nuvarande 
metoder. 
För det andra kommer överföringshastigheten och möjligheterna att definiera en målgrupp att 
kraftigt underlätta gränsöverskridande affärskommunikation. Alla dessa tjänster kommer att 
erbjudas från dörr till dörr, i princip på en gränsöverskridande basis. Till skillnad från 
direktmarknadsföring per post kan en sådan dialog praktiskt taget ske utan tidsfördröjning. I 
jämförelse med befintlig videotex eller teleköpstjänster är de kreativa möjligheter som 
multimediainstrumenten erbjuder mycket lovande, även om de fortfarande är dyra att använda. 
Det kulturella motståndet kommer troligen att vara förhållandevis litet eftersom 
kommunikationen kommer att vara av en helt ny internationell typ. 
För det tredje kommer de att leda till en integrering av affärskommunikationstjänster med 
distansdetaljhandel, vilket ger möjlighet till interaktiva distansköp, som troligen kommer att 
revolutionera hela konceptet teleköp53. Leverantörer investerar redan i sådana koncept som 
interaktiva on-line-varukataloger och -gallerior. 
Slutligen kommer aktörer inom andra tjänster i informationssamhället att finna vissa nya 
affärskommunikationstjänster (t.ex. interaktiv reklam) som de kan erbjuda för att deras tjänster 
skall vara överkomliga ur prishänseende (i praktiken kommer affärskommunikationen att vara 
en förutsättning för de andra nya tjänsterna). 
Denna nya utveckling inom affärskommunikationen kommer att ställa behovet av att lösa de 
nuvarande problemen med regleringen av gränsöverskridandefrågor på sin spets. Dessa näts 
egenskaper gör att behovet ökar av ett regelverk, som grundar sig på den inre marknadens 
principer och som, där det passar och är möjligt, särskilt baserar sig på kontroll av ursprungsland. 
Detta påvisas bäst genom exemplet Internet. När väl ett meddelande har sänts på Internet kan det 
omedelbart tas emot överallt i världen. En reglering som grundar sig på kontroll av 
ursprungsland, kommer att öka möjligheten att spåra lagbrytare. 
11 
Den nuvarande strategin i fråga om reglering kan komma att visa sig allt mer ineffektiv för 
konsumenterna samtidigt som den inte ger tillräcklig säkerhet åt användarna, som inser att 
investeringar i att bygga upp och vårda varumärken är de som är mest sårbara för negativ 
publicitet. Båda dessa faktorer skulle minska den potentiella efterfrågan och utbudet av nya 
interaktiva affärskommunikationstjänster som tillhandahålls on-line. Detta skulle inte bara 
försvaga de europeiska företagens konkurrenskraft, utan det kan undergräva utvecklingen av det 
europeiska informationssamhällets infrastruktur. 
Fastän de helt klart är betydelsefulla för denna verksamhet både nu och i framtiden är 
principerna om den inre marknaden inte de enda gemenskapsmål som kan tillämpas inom 
affarskommunikationsområdet. 
ATT UPPFYLLA ANDRA GEMENSKAPSMÅL 
Andra mål som har upprättats genom Romfördraget, särskilt folkhälsa (artikel 129) och 
konsumentskydd (artikel 129a) kan påverka affärskommunikationen. I återstoden av denna del 
av grönboken ges en kort översikt av dessa och andra relevanta mål för gemenskapen. 
Konsumentskyddspolitik 
Enligt artikel 129a i fördraget framgår det tydligt att gemenskapen skall handha samtliga 
konsumentfrågor, inte bara de som är förknippade med den inre marknaden. En sådan 
förpliktelse kräver att subsidiariteten beaktas omsorgsfullt på alla nivåer så att de lösningar som 
väljs blir välavvägda. I och med tillkomsten av informationssamhället är det möjligt att det kan 
komma att krävas ett ökat samarbete mellan länderna vad avser reglering för att 
konsumentskyddet skall bli effektivt. När det gäller de regleringsområden som inte omfattas av 
den inre marknaden ger den globalisering av utbudet som informationssamhället förebådar 
anledning till en justering av regelverket i överensstämmelse härmed. Denna anpassning kommer 
att vara av avgörande betydelse för konsumenternas vilja att delta: kommissionen och 
medlemsstaterna måste ta itu med dessa frågor. I detta sammanhang måste uppmärksamhet riktas 
mot det faktum att alla bestämmelser som grundar sig på artikel 129A är minimibestämmelser, 
d.v.s. medlemsstaterna kan anta strängare bestämmelser för att säkra en högre nivå av 
konsumentskydd. 
Industripolitik 
Romfördraget innehåller de rättsliga grunderna för att genomföra en industripolitik som kan 
"säkerställa att det finns nödvändiga förutsättningar för gemenskapsindustrins 
konkurrensförmåga" (artikel 130.1). I artikel 130.2 anges dessutom att medlemsstaterna för att 
uppnå dessa mål "i samverkan med kommissionen skall ... samråda inbördes och vid behov 
samordna sina insatser". Kommissionen har tilldelats den särskilda uppgiften att "ta lämpliga 
initiativ för att främja en sådan samordning". 
För att stödja medlemsstaternas nationella åtgärder kommer gemenskapen generellt att bidra till 
att målet förbättrad konkurrenskraft nås genom branschövergripande åtgärder inom flera delar av 
den gemensamma politiken (inom forskning, sammanhållning, yrkesutbildning, nät och utrikes­
handel). Rådet kan även, genom enhälligt beslut på förslag från kommissionen, "besluta om 
särskilda åtgärder för att stödja de insatser som görs av medlemsstaterna för att förverkliga de 
mål som anges", enligt artikel 130.3 i fördraget.54 
Eftersom effektiva affärskommunikationstjänster generellt sett skulle hjälpa industrin att 
uppfylla dessa konkurrensmål, genom att göra marknadsföringen effektivare, skulle de kunna 
omfattas av initiativ inom detta område. 
12 
Konkurrenspolitik 
I allmänhet omfattas "leverantörer", "användare" och "förmedlare" av 
affärskommunikationsverksamhet samtliga av konkurrensreglerna i Romfördraget. Med hänsyn 
till den konkurrensbetonade roll som affärskommunikationen har på den inre marknaden, är 
konkurrensbegränsande avtal förbjudna som de definieras i artikel 85.1 i fördraget, det vill säga 
avtal som begränsar friheten att leverera, överföra, använda eller köpa. 
Likväl kan konkurrensbegränsande avtal om affärskommunikation beviljas dispens om de 
uppfyller villkoren i artikel 85.3 i fördraget. Ett exempel, som också illustrerar 
affärskommunikationens direkta betydelse i marknadsförhållandet mellan tillverkare och 
distributörer, är klausul 8.b i artikel 3 i kommissionens förordning om tillämpningen av 
fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av försäljnings- och serviceavtal för motorfordon. Denna 
klausul tillåter tillverkare att förbjuda handlare att genom direktadresserad reklam försöka få 
order från kunder utanför deras territorium för varor som ingår i avtalen eller motsvarande varor. 
Skydd av folkhälsan 
Artikel 129 i fördraget uppmanar gemenskapen att bidra till att hälsoskyddet ligger på en hög 
nivå, i synnerhet genom att förhindra sjukdomar. Den inriktar sig på de allvarligaste 
sjukdomarna och kampen mot droger nämns särskilt. 
Fördraget fastställer att kraven på hälsoskydd skall vara en integrerad del i gemenskapens övriga 
politik. Detta gäller också för gemenskapens verksamhet inom området för 
affärskommunikation. 
En central del i kommissionens roll vid genomförandet av artikel 129 är förpliktelsen att 
samverka med medlemsstaterna om samordningen av deras politik och program avseende 
förebyggande åtgärder, inklusive förebyggande åtgärder mot droger, utredning och analys av 
orsaker till att svåra sjukdomar överförs och av spridningssättet samt information och utbildning 
om hälsa. Kommissionen har, inom ramen för sitt handlingsprogram för folkhälsa, lagt fram åtta 
programförslag, varav tre redan antagits. Dessa tre gäller följande: 
- Cancer 
- AIDS och andra smittsamma sjukdomar 
- Hälsofrämjande åtgärder 
Två förslag diskuteras för närvarande i rådet och parlamentet: 
- Droger 
- Hälsoövervakning 
Kommissionen avser att inom kort framlägga ytterligare tre förslag: 
-Sjukdomar med anknytning till miljöförstöring 
- Sällsynta sjukdomar 
- Olyckshändelser och skador 
Utöver detta publicerar kommissionen årliga rapporter om införlivande av hälsokraven med 
övriga gemenskapsstrategier för hälsotillståndet i gemenskapen. Den har också lagt fram ett 
medddelande om ett nätverk för övervakning av smittsamma sjukdomar. 
Allmänna strategier för folkhälsa, i synnerhet hälsoinformation och hälsoförebyggande åtgärder, 
leder till ett antal åtgärder inom affärskommunikation, i synnerhet i medlemsstaterna. 
Kommissionen har lagt fram ett förslag till ett direktiv om tobak, som föreslår ett förbud mot 
tobaksreklam under vissa omständigheter. Inom ramen för folkhälsoprogrammen organiseras 
stora kampanjer över hela gemenskapen såsom den europeiska cancerveckan. På det nationella 
planet genomförs talrika andra hälsokampanjer. Trots att de finansieras av medlemsstaten 
beställs de från leverantörer av affärskommunikationstjänster. Dessutom har medlemsstater i 
beaktande av folkhälsan ställt krav på att hälsovarningår skall ingå i affärskommunikation som 
lanserar vissa produkter. 
13 
Det kan förväntas att affärskommunikation kommer att utnyttjas inom detta område eftersom 
information och utbildning om hälsa har en nyckelroll. 
AV- politik 
Gemenskapens politik inom det audiovisuella området har två huvudmål: 
- att utveckla med ett riktigt europeiskt AV- område och se till att det fungerar, i 
synnerhet genom att säkra den fria rörligheten för sändningstjänster 
- att stärka konkurrenskraften för europeisk filmindustri och tv-produktion 
Båda målen eftersträvas med hänsyn till de särskilda kulturella aspekterna inom AV-sektorn. 
AV-politiken genomförs av gemenskapen på två olika sätt. Dessa är för det första rättsliga 
åtgärder såsom direktivet "Gränsfri television", och för det andra finansiella stödinitiativ såsom 
MEDIA II programmet. 
Direktivet "Gränsfri television" (rådets direktiv 89/552/EEG "om samordning av vissa 
bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av 
sändningsverksamhet för television") är hörnstenen i den rättsliga ordningen för det europeiska 
AV-området. Dess främsta mål är att skapa de lagar och förordningar som behövs för att 
säkerställa den fria rörligheten av sändningstjänster och därigenom gynna deras utveckling över 
hela gemenskapen55. 
Fri rörlighet säkras genom följande mekanismer: 
- Varje sändare kan endast lyda under den medlemsstats lag till vars domsaga 
vederbörande hör (där vederbörande är verksam) och måste lyda ett minimum av 
gemensamma regler (de gemensamma fälten). 
- Medlemsstaterna måste säkra det fria mottagandet och får inte hindra återutsändandet 
av sändningar från andra medlemsstater av skäl som omfattas av de gemensamma fälten. 
Eftersom ett av de gemensamma fälten är tv-reklam och sponsring, så har detta direktiv särskild 
relevans inom affarskommunikationsområdet. Reklam och sponsring är integrerade delar av, och 
utgör den huvudsakliga källan för kapital för många tv-utsändningår, både från offentliga och 
privata sändare. Det fullständiga förverkligandet av detta direktiv - som baseras på principen om 
ursprungslandet, vilken är det enda praktiskt genomförbara sättet på vilket sändning över 
gränserna kan utvecklas - är därför av grundläggande betydelse för utvecklandet av 
affärskommunikation. Å sin sida kommer maximeringen av tillgångarna som sändarna förtjänar 
genom inkomster från reklam och sponsring bidra betydligt till att uppnå övriga huvudmål inom 
AV-politiken, till exempel utvecklingen inom filmindustrin och produktionen av tv-program. De 
ekonomiska banden mellan dessa sektorer - sändning, affärskommunikation och 
programproduktion - innebär att utvecklandet av effektiva instrument för AV- och 
affarskommunikationspolitik är av intresse för alla tre. 
För närvarande kompletteras direktivet med nya uppgifter och förtydliganden. Inom området för 
affärskommunikationstjänster är ett av huvudmålen för denna genomgång att libéralisera 
reglerna för teleköp. För övrigt har 1989 års regler för reklam och sponsring visat sig vara 
hållbara och har bildat ett lämpligt regelverk för utvecklingen av tv-reklam och sponsring, 
eftersom de ger konsumenten ett godtagbart skydd. Kommissionen har därför föreslagit att låta 
dem vara oförändrade. Den har också föreslagit att stärka principen om ursprungsland som 
upprättades i direktivet, genom att stärka reglerna om hur lagstiftningen fastställs. 
Kulturpolitik 
Inom området kulturpolitik har kommissionen insett att affärskommunikation kan vara 
ytterligare en viktig inkomstkälla för staten och att kulturpolitiken därför kan påverka sådana 
tjänster. I sitt meddelande från 199256 gjorde kommissionen klart att fastän huvudansvaret för 
kulturen och dess huvudsakliga finansieringskälla även i fortsättningen åligger medlemsstaternas 
14 
myndigheter, får man inte bortse från den kompletterande roll som sponsringen har. 
Gemenskapen har med intresse undersökt frågan om sponsring och de första försöken har gjorts 
för att prova ut nätstrategin57. Mer allmänt och med särskilt beaktande av den inre marknaden 
kan gemenskapen förbättra informationen om incitamenten till att finansiera olika konstarter i 
medlemsstaterna, med hänsyn till deras mångfald och komplexitet, främja informationsutbytet 
och belysandet av nyskapande initiativ för att på bästa sätt använda de kulturella resurserna 
(strukturella, ekonomiska eller mänskliga) i medlemsstaterna samt uppmuntra sponsring och 
främja möten mellan konstnärer, initiativtagare till projekt och sponsorer utan att på något sätt 
försöka påverka deras individuella friheter. 
15 
Uppmaning att lämna synpunkter 
re marknadens mål: 
issionen välkomnar åsikter om rollen för den inre marknadens principer, både nu och i 
framtiden, inom området affärskommunikation. Särskilt önskas ytterligare information om 
faktiska eller potentiella hinder för den inre marknaden, som de som sänder in svar har mött 
eller kunnat konstatera. Med hänsyn till den förväntade ökningen av gränsöverskridande 
affärskommunikation önskar kommissionen få kännedom om nya 
affärskommunikationstjänster (i form av pilotprojekt eller i kommersiell form) och alla nya 
typer av hinder för den inre marknaden som kan komma att uppstå. 
politiska mål. 
r tydligt att gemenskapens roll kan komma alt utvecklas med tiden i och med att 
gränsöverskridande affärskommunikation blir allt viktigare som en följd av tillkomsten av 
informationssamhället. 1 enlighet med subsidiaritetsprincipen5* välkomnar kommissionen 
åsikter om konsekvenserna av denna förväntade tillväxt av gränsöverskridande 
kommunikation som skulle kunna öka gemenskapens deltagande utifrån, de andra politiska mål 
som Fördraget om Europeiska unionen innehåller. 
16 
DEL 11. UTVÄRDERING AV BEHOVET AV GEMENSKAPSÅTGÄRDER 
Sammanfattning 
Resultaten av undersökningen antyder att den inre marknadens mål för närvarande kanske inte 
är uppfyllda inom affärskommunikation. Det finns olika skäl till att nationella åtgärder i 
avsevärd grad avviker från varandra och utgör potentiella hinder för gränsöverskridande 
verksamhet. Dessa anledningar till avvikelser kan förväntas bestå eftersom 
gränsöverskridande affärskommunikation ökar i och med tillkomsten av 
informationssamhället. Det finns en risk att den lagstiftningsmässiga reaktionen på detta blir 
inkonsekvent, vilket förklarar varför det kan komma att behövas gemenskapsåtgärder. De som 
svarar uppmanas att redogöra för sina åsikter om behovet av gemenskapsåtgärder. 
ANLEDNINGAR TILL BEFINTLIGA ELLER NYA HINDKR FÖR DEN INRE MARKNADEN 
Den nuvarande regleringen grundar sig på olika nationella rättsliga traditioner: 
Nationella bestämmelser på detta område som behandlas i denna grönbok härrör från tre 
huvudområden i lagstiftningen: lagstiftning om otillbörlig konkurrens, lagstiftning om 
konsumentskydd och särskild lagstiftning om skydd av övergripande allmänna intressen. 
Skillnaderna mellan de mål som medlemsstaterna eftersträvar, återspeglar delvis hur viktiga 
dessa nationella lagstiftningsområden anses vara.59 
/) Lagstjftning om otillbörlig konkurrens60 
Syftet med dessa lagar61 är att förhindra missbruk av den kommersiella och industriella friheten 
att konkurrera. Därför tenderar till exempel alla medlemsstater att strikt kontrollera, och ofta 
förbjuda, affärskommunikation som är vilseledande eller nedvärderande (ärekränkning och 
förtal) eller som exploaterar eller försämrar konkurrenternas rykte (till exempel icke auktoriserad 
användning av varumärken). I kontrast till detta skiljer sig behandlingen av jämförande reklam 
(som innebär en jämförelse av varor eller tjänster med likadana varor eller tjänster som en annan 
konkurrent erbjuder) mellan medlemsstaterna. Denna typ av reklam brukar vara utsatt för den 
strängaste kontrollen (vilket ofta medför förbud) i de länder där definitionen av "sanningsenlig" 
eller "vilseledande" är snävast. 
Lagstiftningen om otillbörlig konkurrens har utvecklats på olika sätt inom gemenskapen, 
antingen till en bredare marknadsföringslagstiftning (Danmark. Finland. Sverige) eller till en 
kommersiell praxis (Belgien-), eller som alternativ till detta, så har avsnitt ur den ursprungliga 
lagstiftningen om otillbörlig konkurrens skilts av och utvecklats separat (t.ex. portugisisk och 
spansk.lagstiftning om reklam eller Greklands lagstiftning om konsumentskydd). Lagstiftningen 
i vissa medlemsstater grundar sig huvudsakligen på lagstiftning om otillbörlig konkurrens. En 
del stater skärper faktiskt lagstiftningen. Sverige, till exempel, försöker att återinföra begreppet 
skydd av konkurrenter. 
ii) Lagstjftning om konsumentskydd 
Denna relativt nya gren av lagstiftningen62 håller på att bli ursprunget för ett nytt regelverk vad 
avser affärskommunikation i en del medlemsstater (Sverige och Grekland). Man bör komma ihåg 
sambandet mellan dessa lagar och de lagar som avser otillbörlig konkurrens, eftersom lagarna i 
17 
många fall avser att skydda konsumenterna genom att reglera konkurrensen mellan tillverkare 
och återförsäljare. 
Lagstiftning om konsumentskydd är tillämplig på vilseledande reklam, otillbörlig påverkan på 
konsumenten, försäljning till underpris, rabatter, "gratisprover" och säljfrämjande erbjudanden. 
Ett antal av dessa områden omfattas även av lagstiftning om otillbörlig konkurrens, vilket kan 
leda till en intressekonflikt mellan de två målen: jämförande reklam kan till exempel betraktas 
som användbar information för konsumenterna, men betraktas som icke önskvärd av de 
konkurrenter vilkas varor eller tjänster framställs som mindre fördelaktiga. 
iii) Särskild lagstiftning för att skvdda övergripande allmänna intressen 
Vissa lagar har tillkommit för att skydda samhälleliga intressen snarare än den tänkta 
konsumentens intressen. Dessa lagar är generella men de kan även avse specifika produkter. De 
inbegriper skydd av grundläggande mänskliga rättigheter, enligt Europeiska konventionen om de 
mänskliga rättigheterna63 (såsom rätten till åsikts-, samvets- och religionsfrihet, rätten till respekt 
för privatlivet m.m.) och utsträcker sig dessutom till följande kategorier: skydd av allmän hälsa 
och säkerhet, skydd av minderåriga, skydd av mångfalden i media, skydd mot samhällsfarligt 
uppträdande (vilket omfattar sådana frågor som smak och anständighet samt de allmänna lagar 
och normer för självreglering som avser att skydda en människas värdighet och förbjuda 
diskriminering på grund av ras, kön eller nationalitet), skydd av kulturen och det nationella 
andliga arvet, särskilt i Grekland (inom ramen för den brett definierade lagstiftningen om 
konsumentskydd) och i Frankrike och Belgien där särskilda åtgärder har vidtagits vad avser 
språken. En särskild produktlagstiftning har utarbetats med dessa kategorier i åtanke. Till 
exempel motiveras de olika restriktionerna för livsmedelsreklam, farliga produkter (till exempel 
skjutvapen) och affärskommunikation som avser läkemedel och medicinska eller paramedicinska 
tjänster av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet, vilket även restriktioner för tobaks- och 
alkoholreklam gör. 
En mängd olika nationella åtgärder av olika typ och på olika nivåer 
En medlemsstats val av instrument beror både på dess rättstradition och dess nuvarande politiska 
prioriteringar. De åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit eftersträvar tydligt en lång rad 
nationella politiska mål. Dessa sammanfaller redan med en del av de mål av allmänt intresse som 
har erkänts enligt gemenskapens lagar. En granskning av nuvarande nationella åtgärder64 leder 
fram till tre slutsatser: 
i) Medlemsstaterna motiverar sina lags t jftnings initiativ på olika sätt 
Liknande åtgärder i olika medlemsstater som avser samma verksamhet motiveras med olika mål 
av allmänt intresse. Till exempel står åtgärder i fråga om vilseledande reklam i samband med 
flera olika mål av allmänt intresse: konsumentskydd (Förenade kungariket och Irland), 
konsumentskydd och skydd av företags immateriella rättigheter (Belgien, Danmark, Frankrike, 
Grekland, Luxemburg, Nederländerna, Tyskland, Österrike), konsumentskydd, skydd av företags 
immateriella rättigheter och skydd av yrkesetik (Finland), konsumentskydd, skydd av företags 
immateriella rättigheter och skydd av minderåriga (Italien, Spanien och Sverige) samt 
konsumentskydd, skydd av företags immateriella rättigheter och skydd av folkhälsan (Italien). 
Inom medlemsstaterna betonas de två huvudmålen konsumentskydd och skydd av företags 
immateriella rättigheter olika mycket. De stater som har en stark tradition av lagstiftning om 
otillbörlig konkurrens tenderar att utforma lagstiftning om vilseledande reklam med tanke på att 
skydda företags immateriella rättigheter. 
ii) Graden av restriktion brukar återspegla det mål som eftersträvas 
18 
Beroende på det mål som eftersträvas kan graden av restriktion i avsevärd grad skilja sig ät 
mellan medlemsstaterna. Till exempel kan restriktioner i fråga om sponsring motiveras enligt 
flera olika mål av allmänt intresse i medlemsstaterna. Även om många avser att skydda 
mångfalden (alla utom Belgien, Finland, Luxemburg och Österrike), eftersträvar andra 
medlemsstater konsumentskydd (Belgien, Finland, Förenade kungariket, Nederländerna, Sverige 
och Österrike), skydd av minderåriga (Förenade kungariket, Irland, Italien, Spanien och Sverige), 
skydd av folkhälsan (Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Italien, Nederländerna, 
Tyskland och Sverige), skydd av företags immateriella rättigheter (Belgien, Sverige och 
Österrike) och skydd av allmän moral (Förenade kungariket). Själva restriktionen varierar både i 
räckvidd vad avser tillämpning och grad av restriktion. Till exempel leder skydd av mångfalden 
till en vid tillämpning (t.ex. alla TV- och radioprogram) men en begränsad grad av restriktion 
(dvs. ett tydligt fastställande). I motsats till detta leder skydd av folkhälsan till snävt fastställda 
tillämpningsområden (t.ex. tobaks- eller alkoholsponsorer) och en mycket hög grad av restriktion 
(inklusive totalförbud). 
iii) Hänsyn måste tas till om en åtgärd kan ha sidoeffekter på andra mål. 
En åtgärd som är inriktad på ett mål kan inkräkta på och till och med stå i strid med andra mål. 
Generellt sett kan sålunda en medlemsstat som starkt upplever att affärskommunikation på ett 
otillbörligt sätt påverkar konsumenternas uppträdande fastställa stränga regler för denna 
verksamhet, även om den inser att detta kan ha negativa effekter för konkurrensen. Den motsatta 
situationen kan också inträffa. De nationella beslutsfattarna måste hela tiden väga det mål som 
eftersträvas både mot de direkta och indirekta effekter som den relevanta åtgärden kan ha på 
andra områden av politiken. 
Mot bakgrund av mångfalden av rättsliga traditioner och avvikelserna i fråga om prioriteringar 
och politiska val är det knappast överraskande att gränsöverskridande affärskommunikation kan 
möta ett regelverk som är ytterst olikt regelverket i landet från vilket den härrör. Detta kan 
förhindra utövandet av den inre marknadens grundläggande frihet eller göra den mindre 
lockande.65 
En risk för framtida hinder för den inre marknaden 
Informationssamhället kommer att leda till att nya typer av affärskommunikation kommer ut på 
marknaden. Som en reaktion på detta kan ändringar komma att göras i nationell lagstiftning, 
vilka kan leda till splittring av den inre marknaden. Eftersom denna kommunikation tenderar att 
vara gränsöverskridande till sin natur, skulle dessutom befintliga olikheter mellan regelsystemen 
som inte tidigare har orsakat problem, kunna bli till nya hinder för den inre marknaden. Därför 
kan förebyggande gemenskapsåtgärder på gemenskapsnivå åter komma att krävas. 
HOT MOT GEMENSKAPSÅTGÄRDERNAS ENHETLIGHET 
Som redan visats ovan, omges affärskommunikation av diverse rättsliga synpunkter och ett brett 
urval av mål för det allmänna intresset beroende på vilken medlemsstat det gäller. Med tanke på 
att affarskommunikationstjänster blir alltmer gränsöverskridande, kommer dessa olika regelverk 
att alltmer hamna i motsättning till varandra. I framtiden skulle denna motsättning på 
gemenskapsnivå kunna leda till ett tryck för att fa fram gemenskapsåtgärder som syftar till att 
uppnå olika enstaka mål för det allmänna intresset, utan att ta hänsyn till övrig politik. Sådana 
handlingar, oaktat om de är lagliga eller ej, kan ifrågasättas vad gäller enhetlighet och 
effektivitet, i synnerhet när de på ett orimligt sätt hindrar utvecklingen av 
affärskommunikationstjänster. 
För att till exempel förhindra att konsumenter påverkas på ett otillbörligt sätt (konsumentskydd) 
kan det komma att resas krav på förbud mot alla säljfrämjande åtgärder och reklam i form av on-
19 
line-tjänster. Eftersom utvecklingen av on-line-ljänster kommer all lill sloi del vara beroende av 
säljfrämjande åtgärder (rabatter, erbjudanden i säljfrämjande syfte, m.m.) och reklam, skulle ett 
villkorslöst uppfyllande av detta krav på konsumentskydd ha skadliga effekter på den 
industripolitik som eftersträvar utveckling av nya tjänster inom informationssamhället. 
Om enhetlighet skall uppnås måste alla relevanta mål beaktas. 
Uppmaning att lämna synpunkter. 
Den inre marknadens mål. 
En analys av de nationella lagstiftningsområdena och den nationella 
lagstiftningens karaktär, tillsammans med en medvetenhet om den ökande 
gränsöverskridande karaktären hos affärskommunikation visar på skälen 
till att den inre marknadens effektivitet inom detta område skulle kunna 
försämras. Utan en gemensam förståelse av affärskommunikationens roll 
kan detta problem förvärras i och med tillkomsten av 
informationssamhället. Kommissionen drar därför slutsatsen att den bör 
vidta åtgärder i detta avseende och efterlyser synpunkter på denna slutsats 
mot bakgrund av föregående analys. 
Andra politiska mål. 
Kommissionen är av uppfattningen att utvecklingen av gränsöverskridande 
affärskommunikation och olika nationella prioriteringar inom 
regelsystemen kommer att medföra att trycket ökar på kommissionen att 
vidta åtgärder, om inte annat följer av subsidiaritetsprincipen, för att 
uppfylla de andra politiska mål den har behörighet för. För att säkerställa 
att dess övergripande strategi inom detta område blir enhetlig, anser 
kommissionen därför åter att den måste vidta åtgärder för att säkerställa 
att dess övergripande politik förblir enhetlig. De som svarar uppmanas att 
redogöra för sina åsikter om behovet av att gemenskapen agerar inom 
andra politiska områden som behandlas i detta avsnitt. 
20 
DEL III. UTVÄRDERING AV SÄRSKILDA DELAR AV GEMENSKAPS­
ÅTGÄRDER 
Sammanfattning 
En preliminär jämförande genomgång av skillnaderna mellan föreskrifter som har konstaterats 
kunna ge upphov till problem för den inre marknaden tyder på att gemenskapsåtgärder bör 
vidtas från fall till fall efter en noggrann undersökning av om åtgärderna är proportioner liga. 
En lista över prioriterade områden som behöver uppmärksammas bör utarbetas och åtgärder 
måste vidtas för att förhindra att nya hinder uppstår, särskilt som en följd av informations­
samhället. 
PRELIMINÄR GENOMGÅNG 
Resultaten av de rättsliga genomgångarna och undersökningarna visar på att ett antal åtgärder 
som avser särskilda typer av affärskommunikation varierar avsevärt mellan medlemsstaterna, 
särskilt vad avser typ och grad av restriktion. Åtgärderna varierar från totalförbud via snäva 
eller begränsade förbud till inga förbud alls. Denna obalans och de problem för den inre 
marknaden som den skulle kunna ge upphov till illustreras bäst av följande preliminära 
genomgång av huvudtyperna av förbud eller restriktioner inom affarskommunikationstjänster. 
Kommissionen vill understryka att denna preliminära genomgångs syfte är att ge en allmän 
beskrivning av det regelverk som finns inom unionen och de problem som de berörda parterna 
upplever. På detta sätt vill kommissionen stimulera till debatt och uppmuntra de som svarar att 
ge vidare synpunkter och information för att hjälpa kommissionen att fokusera på 
nyckelproblem. Undersökningens resultat löser inte på förhand kommissionens inställning vad 
gäller frågan huruvida dessa utpekade hinder är restriktioner i den betydelse som ges i artikel 
59 eller om de Överträder den senare. Först när svaren på grönboken har bearbetats, kommer 
kommissionen att kunna överväga, från fall till fall, om det finns hinder för att den inre 
marknaden kommer att fungera; om dessa hinder är förenliga med fördraget och om sekundär 
lagstiftning kan komma att behövas för att åtgärda sådana restriktioner enligt artiklarna 30 eller 
59 i Romfördraget. 
I den preliminära genomgång som följer ges dessutom referenser till gemenskapens 
sekundärlagstiftning i form av befintliga och /eller föreslagna direktiv. Återigen bör det noteras 
att det på det nuvarande stadiet av inledningen till den rådgivande processen inte är så att 
synpunkterna från de som svarar är kommissionens synpunkter. 
i) Vilseledande reklam 
De stora skillnaderna mellan de nationella åtgärderna inom detta område återspeglas i 
direktivet om vilseledande reklam66. Vissa skillnader består mellan medlemsstaterna. Till viss 
21 
del kan detta förklaras av att direktivet endast i liten grad har harmoniserats eller av dess 
definition av "vilseledande" som en del som svarat på undersökningen hävdar inte är tillräckligt 
exakt. Men de olika graderna av restriktion beror även på olika nationella definitioner av 
"vilseledande". I de medlemsstater som har en snäv definition, kan reklam förbjudas som i en 
annan medlemsstat tvärtom skulle anses vara informativ reklam. Resultaten av undersökningen 
tyder på att dessa skillnader mellan ett antal medlemsstater vad avser tolkning, skapar verkliga 
hinder för flödet av reklamtjänster. 
Bestämmelser som reglerar fria yrkesutövares (såsom advokater och läkare) utnyttjande av 
marknadsföring är avsedda att skydda konsumenten från att bli vilseledd. De varierar från ett 
totalförbud mot reklam som ofta har införts genom självreglering, som till exempel i fråga om 
domstolsadvokater i Förenade kungariket67 och Belgien, till begränsade restriktioner i andra 
länder såsom Frankrike där advokatsamfund har förbjudit enskilda att marknadsföra sig men 
inte yrkeskåren som helhet. De som svarat i undersökningen hävdar att sådana skillnader 
förhindrar gränsöverskridande affärskommunikation. Detta problem kommer att bli mer utbrett 
när möjligheterna att erbjuda sådana tjänster på distans ökar i och med tillkomsten av 
informationssamhället. 
Många användare av affärskommunikation klagar också över att de inte kan utnyttja 
jämförande reklam i vissa medlemsstater och därför helt tvingas omforma sina 
affarskommunikationskampanjer inom dessa territorier. Klagomålen riktar sig främst mot 
Belgien, Frankrike, Nederländerna och Tyskland. I detta sammanhang har kommissionen 
föreslagit att jämförande reklam bör tillåtas så länge som den grundar sig på objektiva 
jämförelser som inte används för att svärta ned en konkurrents varumärke eller rykte68. På 
rådsnivå nåddes en politisk överenskommelse om detta föreslagna direktiv i november 1995 
och rådet förväntas formellt anta en gemensam ståndpunkt omgående. 
ii) Prisreklam: rabatter, försäljning till underpris m.m 
Detta område karaktäriseras av stora skillnader vad avser graden av restriktion. Till exempel 
Tyskland begränsar enligt rabattlagstiftningen (Gesetz tiber Preisnachlässe (RabattG)), 
kassarabatter till konsumenten till 3 % och reklam om särskilda erbjudanden är också 
begränsad. Belgien, Italien och Österrike har också relativt stränga system (ofta begränsade 
förbud) medan Frankrike har begränsade restriktioner. I de andra medlemsstaterna är 
prisreklam i allmänhet tillåten om inte annat följer av restriktioner som är förknippade med de 
allmänna bestämmelserna om vilseledande reklam och bestämmelser mot sådan 
konkurrensbegränsande praxis som dumpning. I de skandinaviska länderna, som har en rättslig 
tradition som är mycket närmare förknippad med konsumentskydd än med lagstiftning om 
otillbörlig konkurrens, finns det en tendens till att uppmuntra sådan reklam. Till exempel 
gynnar svensk lagstiftning jämförande prisreklam mellan handlare. 
22 
En stor andel av de som svarade var av uppfattningen att åtgärderna var så olikartade att de på 
ett effektivt sätt förhindrade alla former av gränsöverskridande kampanjer som utnyttjade 
denna teknik. Ett antal specifika exempel gavs, som de ytterst detaljerade och skiftande 
föreskrifterna om förmånscheckar och rabatter i Grekland, Italien, Portugal och Spanien samt 
det faktiska förbudet mot kampanjer av typen "tre till priset av två" i de länder som har mycket 
hårda regler, som Danmark och Tyskland. 
iii) Påträngande reklam: reklam per telefon eller post 
Åtgärder avseende oönskad telefonreklam ("cold calling") varierar vad avser graden av 
restriktion från inga särskilda åtgärder (Spanien) till begränsade förbud (t.ex. i Danmark där 
oönskad telefonreklam bara är tillåten för böcker, prenumerationer på tidningar och tidskrifter 
samt försäkringsavtal, även om de order som blir följden inte är rättsligt bindande), till 
totalförbud (t.ex. i Tyskland där telefonreklam inte är tillåtet även om den enskilda personen 
först informeras per brev). När det gäller utskick av direktreklam har Nederländerna (genom en 
norm för självreglering) och Italien vidtagit de mest begränsande åtgärderna (ofta förbud). 
Rådet har nyligen kommit fram till en gemensam ståndpunkt om ett förslag till direktiv vad 
avser avtal vid distansförsäljning69 som harmoniserar bestämmelser om konsumentskydd, så att 
en utveckling av tekniker för gränsöverskridande distansförsäljning blir möjlig. 
Medlemsstaterna kan dock tillämpa strängare bestämmelser för att skydda konsumenten. Ett 
annat relevant direktiv om skydd av uppgifter har nyligen antagits av rådet70. Enligt detta 
direktiv kommer fri omsättning att vara tillåten för sådana personuppgifter som är nödvändiga 
för att direktmarknadsföring skall fungera effektivt inom Europa, på grundval av en gemensam 
uppsättning regler som skall skydda individens integritet. I synnerhet privatpersoner garanteras 
rätten att förbjuda att deras personuppgifter används i reklamsyfte. 
De som svarade på undersökningen pekade särskilt på problemet med olika föreskrifter som de 
hävdade förorsakade hinder för en effektiv gränsöverskridande direktmarknadsföring. 
Företrädarna för konsumentintressena belyste de problem som uppstod genom erbjudanden i 
utskick av direktreklam som inte härrör från det egna landet. 
iv) Påträngande reklam: säljfrämjande gåvor/erbjudanden och pristävlingar 
De bestämmelser som avser säljfrämjande gåvor och erbjudanden skiljer sig återigen mycket åt 
vad avser form och begränsande verkan. I Tyskland är denna praxis starkt begränsad. I 
Frankrike är "gåvor" förbjudna. Kupongreklam (t.ex. erbjudanden om "rabatt vid nästa inköp") 
regleras på ett mindre restriktivt sätt. I Belgien är alla kombinationserbjudanden (att t.ex. ha 
möjlighet att köpa en vara/tjänst till ett lägre pris efter att ha åtagit sig att göra fler inköp i 
framtiden) förbjudna, under det att sådana erbjudanden är tillåtna i Nederländerna (genom 
normer för självreglering), även om de är föremål för begränsningar71. Enligt de liknande 
bestämmelser som Danmark har skall säljfrämjande gåvor/erbjudanden ha ett lågt värde och 
gåvan skall vara nära förknippad med den vara som köpet avser (som i det nederländska 
23 
systemet72), även om kupongreklam är tillåten. Sverige och Finland har en mindre restriktiv 
inställning till denna typ av aktiviteter, även om restriktioner vad avser alkohol förekommer. 
De återstående medlemsstaterna har en liberalare inställning till säljfrämjande åtgärder men 
även här förekommer vissa egendomligheter, såsom a) det sätt på vilket alla sådana åtgärder i 
Italien måste godkännas av finansministeriet och b) de särskilda föreskrifter om 
förmånscheckar/kuponger som förekommer i Förenade kungariket. 
I likhet med säljfrämjande erbjudanden brukar det finnas betydande olikheter vad avser 
pristävlingar. Dessa sträcker sig från omfattande förbud i till exempel Belgien, Danmark och 
Finland där spel med helt slumpmässig karaktär (lotterier) i allmänhet är förbjudna och förbud 
mot lotterier utan statligt tillstånd (t.ex. i Nederländerna eller Italien där finansministeriet skall 
underrättas innan ett lotteri startas), till begränsade förbud såsom förbud mot spel där insatser 
görs eller spel som kräver köp för att få delta (t.ex. Frankrike och Tyskland). Andra detaljerade 
restriktioner avser typen av och värdet på priser73. Resultaten av undersökningen för båda 
typerna av aktiviteter visade på de mycket tydliga olikheterna vad avser föreskrifter inom 
gemenskapen och de hinder som har skapats. Ett vanligt klagomål i de utförliga 
kommentarerna var att alla former av gränsöverskridande konkurrens är omöjliga på grund av 
att reglerna för priser och lotterier är mycket detaljerade och olika. 
v) Allmänna restriktioner för media och "förmedlare" 
Graden av restriktioner varierar betydligt när det gäller TV-reklam, från ingen reklam (till 
exempel BBC i Förenade kungariket) eller reklammonopol (i Belgien-Flandern och Danmark) 
till de medlemsstater (såsom Grekland och Portugal) som har kopierat bestämmelserna i 
"direktivet om gränsfri television"74, d.v.s. högst 15% dagligen och 20% reklaminslag per 
timme. Detta innehåller en klausul om minsta möjliga harmonisering som ger medlemsstaterna 
möjlighet att tillämpa strängare eller mer detaljerade regler för programföretag som omfattas av 
deras jurisdiktion. För sändarna har direktivet den fördelen att det säkerställs att 
programföretag bara måste uppfylla de reklambestämmelser som är tillämpliga i den 
medlemsstat där de är etablerade. Det framgår dock klart av resultaten av undersökningen att 
medlemsstaternas beslut om strängare åtgärder anses ge upphov till hinder för den fria 
rörligheten för audiovisuell reklam som sådan. 
De som svarade i undersökningen, och som företräder en lång rad intressen, pekade på både 
specifika och allmänna frågor. I allmänhet sågs skillnaderna i nationell praxis som 
problematiska och vissa stater kritiserades för att vara för restriktiva. Begränsningar av utbudet, 
såsom vissa monopol, kritiserades (t.ex. Belgien-Flandern och Danmark). Extrema variationer i 
den tillåtna reklamtiden upplevdes leda till problem vid planering och genomförande av 
gränsöverskridande kampanjer i media. Uppenbara restriktioner i fråga om försäljning av 
sändningstid till angränsande "overspill"-marknader" (dit sändningen når naturligt eller dit den 
24 
förs per kabel) upplevdes som ett regleringsproblcm. De som var verksamma inom sektorn 
tclekop kritiserade all deras program klassificerades som annonser. I'A liknande siill vände «;IJ_-
producenter av "infomercials" (dvs. korta säljfrämjande varupresentationer) mot det faktum att 
programföretag inte kan sälja "downtime" (dvs. programtid som antingen används till testbild 
eller som har mycket låga tittarsiffror) till dem eftersom "infomercials" kategoriseras som 
annonser. Särskilda påpekanden gjordes om restriktioner, särskilt i Frankrike, som förhindrade 
vissa sektorer att använda TV-reklam. 
vi) Allmänna restriktioner för sponsring 
Sådana restriktioner är tillämpliga på både sponsring av TV och av evenemang. Restriktionerna 
inom detta område är ofta detaljerade och olikheterna mellan medlemsstaterna är stora. Former 
av sponsring som är hårt kontrollerade (eller till och med förbjudna) i en del länder behandlas i 
andra som om de inte krävde någon reglering över huvudtaget. Skillnaderna gäller till och med 
beskattningen. I "direktivet om gränsfri television" fastställs vissa villkor för sponsring av TV-
program (artikel 17), som medlemsstaterna i många fall har kompletterat antingen med 
lagstiftning eller med normer för självreglering. 
De som svarade i undersökningen var bekymrade över bristen på information om tillämpliga 
normer eller lagar med tanke på de betydande olikheterna mellan bestämmelserna. Den 
allmänna uppfattningen var att, fastän vissa bestämmelser var nödvändiga, gav de olika och 
ibland diametralt motsatta bestämmelserna upphov till problem. I fråga om sponsring av 
evenemang visade sig Nederländerna ha stränga bestämmelser (ofta var sådana aktiviteter i 
praktiken förbjudna) medan Danmark och Förenade kungariket upplevdes som restriktiva vad 
avser etermedia. 
v/7) Produktrestriktioner: affärskommunikation för tobak 
Särskilt restriktiva system ansågs finnas i Frankrike, där endast reklam vid försäljningsstället är 
tillåten, och där alla hänvisningar till varumärken/märken inom andra varu- eller 
tjänstekategorier är förbjudna, Finland, där reklam endast är tillåten i utländska publikationer 
som inte har något särskilt samband med tobaksfrågor, Italien, där hänvisningar till 
märken/varumärken endast är tillåtna när de används för att gynna andra sortiment av varor 
eller tjänster, och i Sverige och Irland, där reklam endast är tillåten i vissa publikationer. 
I alla medlemsstater är TV75- och radioreklam förbjuden (undantaget Spanien och Förenade 
kungariket där radioreklam är tillåten). TV-sponsring är också förbjudet i alla medlemsstaterna. 
I de flesta medlemsstaterna är även radiosponsring förbjudet. 
I fråga om pressen varierar åtgärderna mellan medlemsstaterna. Belgien har ett riktat förbud 
mot sådan reklam i publikationer som riktar sig till barn. Tyskland har en mer generell 
bestämmelse enligt vilken all tobaksreklam som kan påverka barn till att börja röka är 
25 
förbjuden. I Förenade kungariket får på liknande sätt inte publikationer som riktar sig till barn 
innehålla sådan reklam och det finns en frivillig överenskommelse om begränsningar vad gäller 
utomhusreklam i närheten av t.ex. skolor. De flesta länder har också stränga restriktioner för 
innehållet i den reklam som är tillåten. 
Ett förslag från kommissionen76 som skulle harmonisera de nationella strategierna genom att 
införa ett förbud mot all direkt och indirekt reklam för tobaksvaror, diskuteras för närvarande 
inom rådet. 
De som svarade i undersökningen bestred inte behovet av kontroll men ifrågasatte att 
restriktionerna omfattade media och olika typer av direktmarknadsföring som inte riktade sig 
till unga. Vissa kritiserade särskilt den breda definitionen av "indirekt reklam" som genom att 
inbegripa märkesdiversifiering förhindrar användningen av internationellt licensierade märken 
för att lansera nya varor och tjänster som inte har med tobak att göra. 
v/77) Produktrestriktioner: affärskommunikation för alkoholhaltiga drycker 
Tre grupper av länder kan urskiljas. 
Den första gruppen består av de länder som har stränga bestämmelser. I Sverige och Finland 
får inte annonser om sprit och öl starkare än lättöl förekomma i tidskrifter eller i radio och TV. 
Annonser om öl av klass II77 kan förekomma i tryck men inte i audiovisuella media. 
Direktreklam och utomhusreklam är förbjuden. I Danmark är denna typ av reklam endast 
tillåten i pressen. Frankrike och Österrike har också stränga bestämmelser. 
En andra grupp av medlemsstater (Förenade kungariket, Nederländerna, Portugal och Spanien) 
har restriktioner (ofta påbjudna eller frivilliga förbud) vad avser innehåll i och utformning av 
TV-reklam för sprit ( i Nederländerna gäller detta alla alkoholhaltiga drycker). Dessa 
restriktioner är dock inte lika stränga som de som förekommer i den första gruppen av 
medlemsstater. (Förenade kungariket har nyligen avskaffat sitt frivilliga förbud mot spritreklam 
på TV). 
Slutligen är alkoholreklam i allmänhet tillåten i medlemsstaterna i den tredje gruppen, på vissa 
villkor (för innehållet i sådan reklam eller den publik som den är avsedd för). 
Genom artikel 15 i direktiv 89/552 harmoniseras reglerna för TV-reklam för alkoholhaltiga 
drycker. I en rådsresolution78 uppmanades berörda parter att lämna synpunkter på hur olikheter 
i andra media kan begränsas och minskas. Amsterdam-gruppen79 besvarade detta genom att 
efterlysa mer samarbete i form av självreglering. 
26 
Många detaljerade svar i undersökningen uttryckte oro över den grad i vilken dessa olikheter 
gav upphov till nya hinder. Under nuvarande förhållanden upplevdes gränsöverskridande 
kampanjer som riskabla ur rättslig synvinkel. Särskilda klagomål riktades mot bestämmelser 
som avser spritreklam inom audiovisuella media, vilket sades orsaka en förskjutning mot 
priskonkurrens vilket gynnade billigare "egna" inhemska märken. De begränsande åtgärdernas 
omfattning gav också upphov till oro. Företrädare för radiostationerna uppgav att restriktioner 
vad avser ölreklam i Tyskland skulle kunna minska deras totala reklam intäkter med 10%. 
Effekten för sponsring av sport togs också upp inom ramen för förbud i Frankrike och 
Nederländerna. 
ix) Produktrestriktioner: affärskommunikation som riktar sig till barn 
De strängaste reglerna som finns är de svenska (reklam och sponsring av program som riktar 
sig till barn under 12 år är förbjudet) och de grekiska (där TV-reklam för leksaker till barn är 
förbjudet mellan kl. 7.00 och kl. 22.00). I allmänhet förekommer särskilda (ofta olika) 
bestämmelser i syfte att säkerställa att barn inte blir påverkade av reklam i alltför hög grad 
(huvudsakligen avseende sådan reklams innehåll eller standard). Bestämmelserna är även 
tillämpliga på sponsring av sportevenemang. På gemenskapsnivå samordnas reglerna for TV-
reklam i den utsträckningen att fri cirkulation av TV-sändningar kan garanteras enligt artikel 16 
i direktivet om gränsfri television. 
I allmänhet belyste resultaten av undersökningen skillnaderna mellan medlemsstaterna och de 
problem som följer av att metoden med lokal förhandsgranskning tillämpas på sådan reklam. 
Särskilda problem togs upp vad avser förbud mot leksaksreklam i allmänhet och för särskilda 
typer av leksaker (i Danmark och Tyskland). Det uttrycktes oro över det sätt på vilket sådana 
restriktioner minskar intäkterna från sponsring och reklam vad avser barnprogram och även 
över restriktionerna för utnyttjande av säljfrämjande åtgärder ("merchandising"). 
x) Produktrestriktioner: affärskommunikation för livsmedel 
Sådan affärskommunikation är inte förbjuden i någon medlemsstat men det förekommer stora 
skillnader vad avser komplexiteten hos de normer eller lagar som reglerar innehållet i sådan 
reklam, särskilt vad avser de utlovade egenskaperna hos produkten. Vissa skillnader i 
inställning är intressanta. En av dessa gäller medlemsstater som utsträcker bestämmelserna om 
märkning till att gälla även reklam (särskilt i Förenade kungariket, Irland, Nederländerna, 
Tyskland och Österrike) medan andra begränsar dem till att enbart gälla förpackningen. Dessa 
länder har ibland stränga bestämmelser för innehållet. I Belgien är till exempel hänvisningar till 
hälsa/sjukdom förbjuden i sådan reklam. 
Gemenskapslagstiftningen inom detta område omfattar direktivet om märkning, presentation 
och reklam i fråga om livsmedel80. Harmoniseringens räckvidd är dock begränsad med hänsyn 
till att det tydligt framgår av artikel 15 i detta direktiv att texten endast är tillämplig på 
27 
nationella regler om märkning och presentation men, trots dess titel, inte på bestämmelser som 
avser affärskommunikation. Rådets direktiv om modersmjölkersättning och tillskottsnäring81 
innehåller en minimiklausul vad avser de bestämmelser som medlemsstaterna har beslutat om 
för reklam för sådana varor. Resultaten av undersökningen har belyst de hinder som är följden 
av skiftande restriktioner vad avser barnmat i allmänhet. 
De särskilda problem som belyses i svaren inbegriper bestämmelser som kräver att 
informationen på förpackningarna även skall användas i affärskommunikationen (de som har 
svarat menar att detta hindrar användningen av gemensamma visuella inslag i 
gränsöverskridande kampanjer), problem som avser mycket skiftande normer för självreglering 
och lagar för barnmat, och mycket betydande olikheter som ger upphov till problem vad avser 
reklam för konfektyrer (t.ex. krav om extra bilder på tandborstar, vilket innebär att ett separat 
TV-reklam inslag måste produceras i landet i fråga). 
xi) Produktrestriktioner: qffärskommunikation för läkemedel 
De nationella begränsande åtgärderna inom detta område är komplexa, men vissa allmänna 
frågor har uppstått. I en grupp medlemsstater är reklam för icke receptbelagda läkemedel (som 
säljs fritt) förbjuden i audiovisuella media (bl.a. Belgien och Danmark). I en annan grupp krävs 
förhandsanmälan av reklam för läkemedel som säljs fritt (Frankrike, Italien och Sverige). I en 
tredje grupp är säljfrämjande åtgärder förbjudna för dessa varor (bl.a. Belgien och Frankrike). 
De som svarade klagade över att, eftersom listorna över receptbelagda läkemedel och 
läkemedel som kostnadsersätts av de nationella försäkringskassorna varierar från en 
medlemsstat till en annan, var det inte möjligt att göra reklam för hela Europa för sådana 
läkemedel som säljs fritt som inte fanns med på någon lista. Dessutom förelåg särskilda 
problem med de informativa meddelanden (varningstexter om varan) som skilde sig åt mellan 
medlemsstaterna. Spanien och Tyskland utpekades som länder med stränga krav som förlängde 
den tid som behövdes för reklaminslag i TV med upp till 25 %. Personer inom media som 
svarade angav också att dessa restriktioner avskräckte eventuella annonsörer. Den tid som 
krävdes för förhandsgranskning av reklamen sades också vara ett problem. I en del 
medlemsstater är användningen av övergripande märken företagsmärken eller produktmärken 
som omfattar både receptbelagda och receptfria läkemedel) förbjudet vilket utsattes för kritik 
eftersom det innebär att man måste lansera ett helt nytt märke (vilket medför avsevärda 
kostnader). 
Genom direktivet om marknadsföring av human läkemedel82 harmoniseras denna fråga genom 
förbud mot reklam för receptbelagda läkemedel och för sådana humanläkemedel som 
innehåller psykotropa eller narkotiska ämnen. Medlemsstaterna tillåts att förbjuda reklam för 
läkemedel som ersätts enligt statliga försäkringssystem. Reklam för icke-receptbelagda 
läkemedel får förekomma under förutsättning att varan i fråga har blivit godkänd för 
marknaden. Receptbelagda läkemedel får endast marknadsföras i media som riktar sig till 
28 
vårdpersonal, under det att läkemedel som säljs fritt får marknadsföras, dock på stränga villkor. 
Vad gäller reglerna för TV-reklam samordnas de i den utsträckningen att fri cirkulation av TV-
sändningar kan garanteras enligt artikel 16 i direktivet om gränsfri television. 
xii) Produktrestriktioner: affärskommunikation för finansiella (iänster 
Även om bestämmelserna inom denna sektor i allmänhet är restriktiva, finns det betydande 
olikheter mellan medlemsstaterna. Till exempel är de uppgifter som krävs i samband med de 
produkter som erbjuds av finansiella institut mycket olika. Dessa bestämmelser är extremt 
detaljerade och återfinns både inom lagstiftning och självreglering. Gemenskapslagstiftningen 
avser för det mesta rätten att etablera filialer och rätten att erbjuda tjänster i andra 
medlemsstater. Enligt direktiven på detta område har dock medlemsstaterna möjlighet att 
tillämpa sina olika nationella regler som rättfärdigas av det allmänna bästa på sådana företags 
affärskommunikation. (Till exempel artikel 41 i både det tredje livförsäkringsdirektivet83 och 
det tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring84, artikel 44.2 i rådets direktiv 
om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i 
överlåtbara värdepapper (fondföretag)85 och artikel 21.1 i det andra bankdirektivet86.) 
Av svaren i undersökningen framgick det klart att skillnaden mellan bestämmelserna hindrade 
utvecklingen av gränsöverskridande affärskommunikationstjänster. En förhandsgranskning av 
press- och TV-reklam krävs i några medlemsländer (i Italien krävs till exempel godkännande i 
förväg av den nationella övervakningskommissionen för företags verksam heten och börsen 
(CONSOB) för investeringsreklam, inbegripet reklam för finansiella produkter, och i Förenade 
kungariket är det ett brott mot Finacial Services Act från 1986 att sända ett 
investeringsreklaminslag som inte har godkänts av en bemyndigad person) och inte i andra. 
Man menade att de invecklade detaljbestämmelser som förekommer i lagar och normer gör 
dem svåra att tolka och har på så sätt får till följd att motsägelser uppkommer mellan 
ståndpunktstagandena i enskilda fall. Detta sades leda till en betydande rättslig osäkerhet om 
vad som kunde eller inte kunde göras på denna marknad. 
xiii) Restriktioner för affärskommunikation av skäl som hänför sig till samhälleliga värden 
Detta område omfattar så skiftande ämnen som politisk reklam och frågor om "smak och 
anständighet". När det gäller alla dessa områden varierar både graden av restriktion och 
bestämmelserna i sig i mycket hög grad mellan medlemsstaterna. Till exempel är politisk 
reklam i audiovisuella media förbjuden i Förenade kungariket (detta gäller både annonsörer och 
reklamens innehåll). Detta förbud härrör från en norm för självreglering. Förbudet är dock inte 
tillämpligt på pressen eller på utomhusreklam. I Finland är däremot politisk reklam tillåten i 
TV. Artikel 12 i direktivet om television (89/552/EG) ansågs införliva de väsentliga dragen i de 
regler som i allmänhet var godtagna i de berörda kretsarna i medlemsstaterna. Det ansågs 
29 
därför inte nödvändigt att förbjuda reklam för någon sektor eller i någon fråga (annat än för 
tobak och receptbelagda läkemedel) utan snarare att kontrollera dess innehåll och kvaliteter. 
De som svarade på undersökningen täckte in många olika frågor. När det gäller 
könsdiskriminering är användning av kvinnokroppen i reklam strängt kontrollerad i vissa 
medlemsstater (såsom Danmark, Förenade kungariket, Nederländerna och Spanien). När det 
gäller hygienvaror och preventivmedel skiljer sig restriktionerna åt vad avser avbildning av 
varan och tiden för sådan reklam. Politisk reklam är strängt kontrollerad i audiovisuella media 
vad avser politiska partier. De som svarade tog dock upp frågan om den vida tolkning av 
"politisk" reklam i vissa medlemsstater som hindrar välgörenhetsorganisationer och 
påtryckningsgrupper att använda sig av reklam (såsom Förenade kungariket och Tyskland). När 
det gäller att skydda yrkesetiken i affärskommunikation var de som svarade oroade över att 
vissa föreskrifter (i synnerhet normer för självreglering) inom området smak och anständighet 
vid tillämpningen syftade till att uppnå ett annat mål, nämligen "det goda ryktet" eller "en 
professionell bild" av affärskommunikationsbranschcn (i synnerhet reklambranschen). Detta 
upplevdes som att regleringen skilde sig så mycket från land till land att det blev svårt att 
utarbeta gränsöverskridande kampanjer. Olikheterna vad avser bestämmelser som påverkar PR 
belystes, trots att nationella PR-branschorganisationer har kommit överens om en gemensam 
internationell norm. Det konstaterades att vissa medlemsstater, av skäl som hänför sig till skydd 
av språk och kultur, har infört språkbegränsningar som skapar hinder för den inre marknaden 
(särskilt Belgien och Frankrike). 
Det viktigaste resultatet av denna preliminära genomgång är att det blir större och större 
skillnader mellan vissa medlemsstaters sätt att utarbeta sina nationella regelverk. Den har visat 
på hur medlemsstaterna, när de reglerar affärskommunikationen, eftersträvar en lång rad 
politiska mål som ibland bygger på strategier som inte stämmer överens med utan till och med 
går stick i stäv mot strategier som andra länder har antagit. Detta leder såväl till olika typer av 
föreskrifter som till olika grad av restriktion, och lagarna och normerna kan tillämpas på ett 
sådant sätt att de hindrar flödet av gränsöverskridande affärskommunikation. 
BEHOVET AV EN VIDARE GENOMGÅNG AV POTENTIELLA LAGSTIFTNINGSMÄSSIGA 
HINDER 
På vilket sätt påverkar betydande skillnader mellan nationella föreskrifter om 
affärskommunikation den inre marknadens funktion? Särskilda nationella restriktioner i sig 
ifrågasätts inte. Problemet är i stället tillämpningen av dessa restriktioner på tjänster med 
ursprung i andra medlemsstater. Ingripanden på gemenskapsnivå skulle kunna bygga på en 
effektiv tillämpning av den nuvarande gemenskapslagstiftningen som skyddar den fria 
rörligheten för varor och tjänster på den inre marknaden. Alternativt skulle åtgärderna på 
gemenskapsnivå kunna gälla en harmonisering när restriktionerna är berättigade och därför 
skapar rättsliga hinder inom det gränsfria området. 
30 
Den preliminära genomgången av bestämmelserna visar att potentiella hinder för den inre 
marknaden uppkommer på grund av förekomsten av icke-diskriminerande snarare än 
diskriminerande bestämmelser som grundar sig på nationalitet. I den utsträckning åtgärderna 
ger upphov till hinder för den fria rörligheten, beror deras förenlighet med lagstiftningen på den 
inre marknaden huvudsakligen på de eftersträvade målens karaktär och proportionaliteten av de 
avsedda begränsningarna. Med hänsyn till att skyddet av allmänna intressen är det 
huvudsakliga syftet med dessa bestämmelser kommer varje bedömning av behovet av 
gemenskapsåtgärder att normalt inrikta sig på tillämpningen av proportionalitetsprincipen. 
Spännvidden för eventuella åtgärder inom detta område är dock mycket stor: bedömningen av 
proportionalitet kräver därför olika metoder från fall till fall. 
Det kan inte desto mindre komma att krävas två förenade gemenskapsåtgärder för att stödja 
denna stegvisa metod. För det första skulle det vara lämpligt med en ram som kan ligga till 
grund för bedömningen av bestämmelsernas proportional itet inom området affärs­
kommunikation. Ett förslag till en sådan ram ges i del IV. För det andra skulle en mer 
omfattande genomgång av de typer av bestämmelser som kan ge upphov till problem vad avser 
proportional itet vara lämpligt. 
Utifrån den preliminära genomgången har tre typer av nationella bestämmelser fastställts som 
bör ingå i denna genomgång: 
Kategori I: Lagstiftade förbud 
I vissa medlemsstater förekommer förbud mot särskilda typer av eller visst innehåll i 
affärskommunikation som tillåts i andra. Sådana bestämmelser kan ge upphov till problem med 
bristande proportionalitet om de tillämpas på tjänster med ursprung i en annan stat. Förbud i 
form av reglering kan omfatta: 
• Föreskrifter enligt vilka utnyttjandet av rabatter, trohetspremier och andra former av 
prisavdrag är förbjudet i affärskommunikation. Dessa avser introduktionserbjudande eller 
andra säljfrämjande priserbjudanden (t.ex en rabatt på 10%), paketerbjudanden (t.ex. "tre till 
priset av två") eller erbjudanden till trogna kunder (där återkommande inköp ger konsumenten 
möjlighet att, t.ex. med ett kupongsystem, få lägre pris på efterföljande inköp). 
• Föreskrifter enligt vilka utnyttjandet av gåvor i säljfrämjande syfte är förbjudet. Dessa 
gäller "gåvor" vid eller oberoende av köpet av en vara. 
• Föreskrifter enligt vilka programföretagen är förbjudna att sälja publikunderlag på andra 
marknader ("overspill audiences") till mediaköpare och annonsörer. Denna typ av förbud 
förekommer vid licensieringsförfarandet för TV/radio och tillämpas på publikunderlag på 
31 
sådana angränsande marknader som ligger inom det område som täcks av utsändningen eller 
som kan nås genom återutsändning över ett kabelnät. 
• Föreskrifter enligt vilka det är förbjudet för vissa kategorier av annonsörer att utnyttja vissa 
media för att bevara mångfalden i andra media. Sådana föreskrifter syftar normalt till att 
avleda vissa reklamintäkter från televisionen för att stödja andra media såsom t.ex. 
regionala tidningar. 
• Föreskrifter som leder t\\\ förbud för utövare av fria yrken att utnyttja affärskommunikation. 
• Föreskrifter enligt vilka reklam i teleköpskanaler eller on-line-tjänster är förbjudet för att 
skydda mångfalden. Med dessa avses normalt att säkerställa att intäkterna av TV-reklam 
inte påverkas negativt. 
• Bestämmelser enligt vilka användningen av utländska språk är förbjudet i affärs­
kommunikation. 
Kategori II: Branschövergripande begränsningar i lagstiftningen 
En del medlemsstater har valt att tillämpa stränga begränsningar på allmänna typer av 
affärskommunikation. Dessa omfattar: 
• Föreskrifter som begränsar utnyttjandet av rabatter, trohetspremier och andra prisavdrag i 
affärskommunikation. 
• Föreskrifter som begränsar värdet på och arten av gåvor i säljfrämjande syfte. 
• Föreskrifter som begränsar reklam som riktar sig till barn. 
• Föreskrifter som begränsar innehållet i teleköps- eller on-linetjänster för att skydda 
mångfalden. 
• Föreskrifter om mediaköp som begränsar möjligheterna för gränsöverskridande tjänster vad 
avser mediaköp. 
• Föreskrifter om vilseledande reklam som begränsar konkurrensbetonad reklam. 
• Föreskrifter som begränsar utnyttjandet av märkesdiversifiering. 
• Föreskrifter (andra än skattemässiga) som begränsar sponsring av både evenemang och 
audiovisuella program. 
Kategori III: Särskilda begränsningar i lagstiftningen 
Ett antal medlemsstater har infört stränga begränsningar för sådana former av 
affärskommunikation som avser särskilda sektorer eller varor/tjänster. 
• Föreskrifter som begränsar fria yrkesutövares marknadsföring, vilket kan leda till allvarliga 
hinder, särskilt vid användning av den nya on-line-teknik som utvecklas i 
informationssamhället. 
32 
• Föreskrifter som begränsar reklam för icke-receptbelagda läkemedel. Dessa bestämmelser 
förefaller i vissa fall att förhindra en effektiv gränsöverskridande användning av 
övergripande märken. 
• Föreskrifter som begränsar alkoholreklam. 
• Föreskrifter som begränsar sådan affärskommunikation som avser annan barnmat än 
modersmjölkersättning och tillskoltsnäring. 
• Föreskrifter som begränsar affärskommunikation i samband med detaljhandelsreklam i TV. 
• Föreskrifter som begränsar utnyttjandet av affärskommunikation inom den finansiella 
sektorn. 
PEHOVET AV ETT SYsSTEM FÖR TIDIG UNDERRÄTTELSE 
Eftersom tillkomsten av informationssamhället kommer att leda till en ökning av 
gränsöverskridande former av affärskommunikation som kan framkalla reaktioner i form 
avlagstiftning, kan det vara på sin plats att starta ett system för att förhindra att den inre 
marknaden åter faller sönder. I meddelandet som föreslår ett system för att skapa öppenhet i 
lagstiftningen om tjänster i informationssamhället kommer det att förklaras hur ett 
underrättelsesystem för tjänster kan bidra till att visa på och om nödvändigt minska behovet av 
reglering. Ett sådant system skulle i synnerhet kunna inbegripa en förpliktelse för 
medlemsstaterna att underrätta de som utarbetar lagstiftningen (inklusive sådan lagstiftning 
som gäller affärskommunikationstjänster), alla andra medlemsstater och kommissionen så att 
de kan lämna eventuella synpunkter. Alla problem som har konstaterats skulle sedan kunna 
analyseras för att fastställa om de är förenliga med gemenskapslagstiftningen. 
Uppmaning att lämna synpunkter 
Kommissionen önskar mottaga åsikter och ytterligare uppgifter om den 
lagstiftningsmässiga situationen inom de olika områden av affärs­
kommunikation som behandlas i denna preliminära genomgång. 
Kommissionen välkomnar åsikter om omfattningen av denna föreslagna 
genomgång. Kommissionen ber särskilt de som svarar att uppmärksamma 
den på de ytterligare problem för den inre marknaden som de kanske möter 
på detta område och att fastställa vilka som kräver omedelbar granskning. 
33 
DEL IV. FÖRSLAG TILL SAMRÅD 
Sammanfattning 
Två förslag läggs fram för att ge kommissionen bättre möjlighet att bedöma om nationella 
bestämmelser som kan komma att utgöra problem för den inre marknaden är proportionerliga. 
Förslagen är även avsedda att göra det lättare för kommissionen att säkerställa att dess egna 
förslag överensstämmer med politiken på andra områden och står i proportion till de problem 
som skall bemötas. I det första förslaget föreslås tillämpningen av en metod som är utformad 
för att göra det lättare för kommissionen att bedöma proportionaliteten och är avsedd att 
kombinera vedertagen rättspraxis med en utförlig analys av effekterna. Det skulle endast vara 
ett verktyg för bedömning från fall till fall och skulle varken vara ett automatiskt eller ett 
obligatoriskt bedömningssystem. Det andra förslaget består av en uppsättning grundvillkor 
som avser att förbättra samordningen och informationsutbytet mellan kommissionen, 
medlemsstaterna och berörda parter. Tillämpningen av dessa åtgärder kan leda till att 
kommissionen på ett senare stadium föreslår sekundärlagstiftning där så är nödvändigt. 
De föregående delarna av denna grönbok har visat på behovet av en effektiv bedömning av 
proportional iteten så att gemenskapen, när en begränsning för gränsöverskridande tjänster har 
upptäckts, för varje enskilt fall noggrant kan fastställa dels om nationella föreskrifter är 
förenliga med den inre marknadens principer, dels om dess egna initiativ är enhetliga och 
proportionerliga. (Det senare kravet motsvarar även förpliktelsen att tillämpa proportionalitets-
principen enligt artikel 3b tredje stycket i Fördraget om Europeiska unionen.) Dessutom 
framgår det tydligt att för att en intervention av gemenskapen skall vara av högsta kvalitet inom 
detta område som är under så snabb utveckling måste dialogen med alla berörda parter 
förbättras. Kommissionen uppmanar därför till synpunkter på följande förslag: 
EN METOD FÖR ATT LÄMNA EN MER ENHETLIG BEDÖMNING 
Enligt domstolens rättspraxis87 kräver proportionalitetskriteriet för det första en kontroll av om 
den nationella begränsande åtgärden är lämplig med tanke på det eftersträvade målet, dvs. 
åtgärden måste vara sådan att den garanterar att det mål som avses uppnås, för det andra en 
prövning av att den nationella begränsande åtgärden inte går utöver vad som är nödvändigt för 
att uppnå det målet, domstolen tillägger med andra ord att samma resultat inte kan uppnås med 
mindre stränga regler. 
I domstolens rättspraxis finns ännu inte några exakt definierade grundvillkor som skulle göra 
det möjligt att bedöma nationella bestämmelsers eller gemenskapsbestämmelsers 
proportional itet. Kommissionen är av uppfattningen att i avsaknad av sådan exakthet skulle det 
vara till hjälp att utveckla en metod som skulle kunna användas till att uppskatta nationella 
34 
bestämmelsers och gemenskapsbestämmelsers proportional itet och enhetlighet inom området 
affärskommunikation. Det är dock viktigt att betona att kommissionen inte föreslår ett 
automatiskt och obligatoriskt bedömningssystem, utan snarare framförs ett antal kriterier som 
skulle kunna underlätta bedömningen av en åtgärds proportional itet. Sådana kriterier skulle 
verkligen vara till hjälp för att uppnå större öppenhet och för att förbättra förslagens kvalitet. 
Denna metod syftar till att vara ett användbart verktyg för utformandet av politiken. Av denna 
anledning skall det understrykas, att om den får ett positivt mottagande, skall kommissionen 
föreslå att den används där det är fördelaktigt att stärka det effektiva utformandet av politiken. 
Denna metod skulle vara till hjälp för medlemsstaterna att utarbeta förenliga bestämmelser. 
Samma analytiska ram skulle kunna användas för att bedöma förenligheten i föreslagen 
lagstiftning inom gemenskapen. 
Den föreslagna metoden skulle huvudsakligen bestå av två steg. För det första kan åtgärdens 
främsta egenskaper beskrivas enligt särskilda fastställda kriterier. Dessa egenskaper kan i sin 
tur användas för att bedöma åtgärdens eller förslagets proportional itet. Strategin skulle sålunda 
vara inriktad på den uppsättning kännetecken utifrån vilka det slutliga beslutet om 
proportional itet kan tas snarare än på beslutet som sådant. Den avgör inte resultatet på förhand. 
Steg 1. Metod för bedömning 
Det första stegets mål är inte att göra ett proportionalitetstest som sådant, utan att skapa en 
komplett bild av åtgärdens karaktär. Syftet är inte att fastställa begränsningar, utan att 
tillhandahålla en faktaöversikt över en åtgärds möjliga effekter på marknaden, i synnerhet vad 
gäller verksamheter som åtgärden var tänkt att reglera. 
De fem centrala bedömningskriterier som har fastställts är följande: 
Bedömningskriterium A: Vilken potentiell "kedjereaktion " kommer att utlösas av åtgärden? 
I huvudsak innebär detta kriterium en granskning av vilka potentiella reaktioner från 
marknaden som en åtgärd kan medföra. När det gäller affärskommunikation är de relevanta 
marknadskrafterna centrerade kring tre grupper av ekonomiska aktörer som är beroende av 
varandra (användare, leverantörer och förmedlare)*8. Tillsammans utgör de den så kallade 
"affärskommunikationskedjan" som binder samman användaren med den slutliga mottagaren 
eller betraktaren av affärskommunikationen. 
Alla tre grupper kommer att vara delaktiga, antingen direkt eller indirekt, inom alla former av 
affärskommunikation. Därför måste bedömningen på ett systematiskt sätt omfatta sambandet 
mellan dessa tre grupper. Bedömningen av reaktionen i denna kedja ("kedjereaktionen") består 
av två delar: i) fastställandet av den grupp som åtgärden främst är avsedd att påverka och ii) 
fastställandet av de mest troliga reaktionerna inom affärskommunikationskedjan på den 
35 
befintliga eller föreslagna regleringsåtgärden. Dessa faktorer granskas ingående i 
arbetsdokumentet. 
Inom varje grupp av ekonomiska aktörer behöver följande frågor beaktas: 
För påverkan på användargruppen krävs en uppskattning av vad användarnas reaktion troligen 
kommer att bli på en restriktion som tillämpas på en särskild typ av affärskommunikation. 
Självklart kan varje sektor eller företag förväntas reagera på olika sätt. Enligt förklaringen i 
arbetsdokumentet (se del 1 tabell 1) är det dock möjligt att fastställa sex typiska strategier för 
att bygga upp och vårda varumärken utifrån vilka logiska strategiska användarreaktioner på 
restriktioner för en eller annan typ av affärskommunikation kan fastställas. 
För påverkan på leverantörsgruppen krävs en bedömning av i) hur lätt olika typer av 
affärskommunikationstjänster kan kombineras eller ersätta varandra, ii) de skaleffekter som 
kan hotas av en åtgärd och iii) var inom sektorerna för affärskommunikation som dessa 
möjligheter till stordrifts- eller diversifieringsfördelar kommer att uppstå (se del 1 tabell 2 i 
arbetsdokumentet). Den eventuella förlust av stordrifts- eller diversifieringsfördelar och de 
ersättningseffekter som blir följden, kan då, för det första, användas till att mäta hur 
restriktionen av den avsedda typen av affärskommunikation kan ha sidoeffekter på efterfrågan 
på andra affärskommunikationstjänster och, för det andra, för att bedöma om restriktionen gör 
tillhandahållandet av den avsedda tjänsten mindre effektivt och gör den dyrare. Sådana 
förändringar i efterfrågan eller utbudskostnaderna skulle leda till följdreaktioner på användar-
och förmedlarn i vå. 
För påverkan på "förmedlargruppsnivå" krävs en utvärdering av hur en åtgärd i form av 
reglering vad avser affärskommunikation för media eller kultur- eller sportevenemang kommer 
att påverka den förmedlarens beteende. Detta beror på hur förmedlaren reagerar kommersiellt 
för att kompensera den restriktion som blir följden (se del 1 tabell 3 i arbetsdokumentet). 
Kedjereaktionen kan på detta sätt bedömas så att en utvärdering av den övergripande påverkan 
på den slutliga mottagargruppen (allmänheten, minderåriga, konsumenter m.fl.) kan göras. 
Bedömningskriterium B: Vilka mål eftersträvas med åtgärden? 
Det är nödvändigt att fastställa och noggrant ange det avsedda målet med åtgärden. Dessutom 
måste alla andra mål som indirekt har antytts övervägas. För en nationell åtgärd ger ett sådant 
fastställande möjlighet att utvärdera om de rättsliga principerna om proportional itet och 
undvikande av överlappning är uppfyllda. För alla föreslagna lagstiftningsåtgärder från 
gemenskapens sida gör ett fastställande av målen att den lämpliga rättsliga grunden kan 
bestämmas och att en kontroll av överensstämmelsen med principerna om subsidiaritet och 
proportional itet kan göras. 
36 
Alla föreslagna åtgärder som är berättigade på grundval av allmänna intressen kommer nästan 
säkert att avse en särskild grupp (minderåriga, konsumenter, allmänheten, konkurrenter, 
distributörer m.fl.). Denna grupp behöver anges noggrant tillsammans med det mål som 
eftersträvas med åtgärden (på nationell nivå eller gemenskapsnivå). Kedjereaktionen behöver 
användas för att fastställa vilken mål- (mottagande) grupp som i praktiken kommer att gynnas 
av den nationella åtgärden eller de föreslagna åtgärderna inom gemenskapslagstiftningen och 
följaktligen vilken typ av mål som faktiskt eftersträvas. 
Bedömningskriterium C: Hur godtycklig är åtgärden? 
De specifikationer, definitioner, distinktioner, kriterier m.m. som används för att bestämma den 
föreslagna åtgärdens innehåll bör vara direkt kopplade till dess mål. (Om detta inte är fallet kan 
åtgärden antas vara godtycklig.) Det skulle därför vara nödvändigt att ha tillgång till 
information om analyser som har utförts före det att beslut om åtgärden togs, dess motivering, 
motivering av dess innehåll, det sammanhang i vilket beslut om åtgärden togs och alla andra 
uppgifter om faktorer som var relevanta för beslutet. 
Bedömningskriterium D: Påverkar åtgärden andra mål? 
Den föreslagna åtgärden skulle kunna motarbeta andra allmänna intressen eller 
gemenskapsmål. För att mäta detta kan selektivitetsindikatorn vara till hjälp (dvs. om åtgärden 
verkligen avser det mål som eftersträvas). Ju mindre specifik åtgärden är desto större är risken 
att den får negativa effekter. Utifrån åtgärdens kedjereaktion kommer man lättare att kunna 
bedöma både selektiviteten och därmed även om åtgärden skulle få motsatta effekter. Genom 
att fastställa eventuella oönskade marknadsreaktioner kan en direkt kontroll av åtgärdens 
eventuella negativa effekter på andra politiska mål göras. (Se del 1 tabell 4 i 
arbetsdokumentet). 
Bedömningskriterium E: Åtgärdens effektivitet 
Det sista kriteriet är utformat för att pröva om den särskilda typen och graden av restriktion vad 
avser åtgärden kan göra att målet uppnås. Bedömningen av kedjereaktionen bör användas för 
att bestämma hur målgruppen påverkas och om de huvudsakliga reaktionerna kan motarbeta det 
mål som eftersträvas. Mer detaljerade uppgifter kan insamlas för att möjliggöra en bedömning 
av utöver vilken grad av restriktion som de negativa reaktionerna sannolikt skulle uppväga de 
önskade reaktionerna. 
Steg 2. Tillämpning av resultaten av bedömningen på beslutet om proportionalitet eller 
enhetlighet. 
Genom att känna till åtgärdens nyckelegenskaper kommer dessa fem kriterier tillåta en relevant 
myndighet att få bättre förutsättningar att bedöma dess proportionalitet och enhetlighet. 
37 
När det gäller nationella åtgärder är bedömningskriterium A (kedjereaktion) utformat så att 
det gör det möjligt att visa om de mål som uppnås med hjälp av åtgärden avviker från det eller 
de mål som avses (enligt bedömningskriterium B). Om det genom dessa analyser skulle 
uppdagas att det mål som eftersträvas inte har uppnåtts och att inget annat erkänt mål av 
allmänt intresse kan fastställas kan åtgärden vara oförenlig med gemenskapslagstiftningen. För 
att avgöra om åtgärden är "lämplig", kommer utvärderingen av kedjereaktionen 
(bedömningskriterium A), "kopplingen till målet" (bedömningskriterium C) och "negativa 
effekter" (bedömningskriterium D) att bidra till bedömningen av om denna egenskap har 
uppfyllts. Till exempel kan en myndighet dra slutsatsen att en åtgärd är ganska löst kopplad till 
målet, inte har negativa effekter och är förhållandevis effektiv. När det gäller den del av 
utvärderingen om proportionalitet som avser "graden av restriktion", kommer 
bedömningskriterium E om "effektivitet" att vara avgörande för att bestämma om graden av 
restriktion verkligen är nödvändig för att uppnå det mål som avses. Slutligen, vad avser "en 
prövning av alternativa åtgärder" 8<; kommer en tillämpning av de fem bedömningskriterierna 
på konkurrerande åtgärder att göra det möjligt att fastställa den minst begränsande åtgärden. 
När det gäller lagstiftningsåtgärder från gemenskapens sida skulle karaktäriseringen av 
åtgärden med hjälp av de fem bedömningskriterierna även bidra till att undvika bristande 
enhetlighet, särskilt om andra gemenskapsmål motverkas. Vid val mellan två åtgärder bör detta 
uppnås genom att man aktivt eftersträvar och i första hand tillämpar den åtgärd som inte 
motverkar andra gemenskapsmål. När det gäller proportionalitet bör valet träffas till fördel för 
den åtgärd som har en mindre begränsande effekt på den ekonomiska grupp som avses. I en del 
fall kan det förstås vara omöjligt att undvika att använda en åtgärd som inte överensstämmer 
med andra mål eller åtgärder. I sådana fall kommer den föreslagna metoden att vara ett verktyg 
för kommissionen då den motiverar förslaget. 
FÖRBÄTTRAD SAMORDNING OCH INFORMATION PÄ EUROPEISK NIVÅ 
De som har svarat i undersökningen har efterlyst förbättrat informationsutbyte och förbättrad 
kommunikation mellan dem själva, kommissionen och de nationella beslutande organen. 
Analysen av föreskrifterna har också visat på de skillnader i strategi mellan medlemsstaterna 
som skulle kunna ge upphov till ett växande antal lagstiftningsmässiga problem på europeisk 
nivå när affärskommunikationen i allt högre grad blir gränsöverskridande. Härav följer att det 
behövs en förbättrad samordning och ett förbättrat informationsutbyte på europeisk nivå om 
affärskommunikation skall kunna spela den positiva roll på den inre marknaden och i 
informationssamhället som har angivits tidigare i denna grönbok. I syfte att uppfylla detta mål 
föreslår kommissionen följande: 
Kommissionen föreslår att en kommitté inrättas som skall beakta frågor om 
affärskommunikation i synnerhet för att skydda en effektiv dialog med och mellan 
medlemsstaterna. Denna kommitté skulle naturligtvis inte begränsa kommissionens 
38 
initiativkraft, utan bistå kommissionen genom att göra dess åtgärder mer genom blickbara 
genom att diskutera frågor om affärskommunikation på grundval av den föreslagna metod för 
bedömning som har beskrivits ovan. På detta sätt skulle kommittén kunna bidra till att 
överensstämmelsen mellan politiska initiativ garanteras och om möjligt att ingripanden genom 
överträdelser av fördraget undviks. Den skulle också fungera som ett forum för administrativt 
samarbete inom området affärskommunikation och särskilt ge möjlighet till ett 
informationsutbyte om frågor som avser den senaste utvecklingen inom detta område. Mot 
bakgrund av informationssamhällets globala karaktär skulle kommittén också överväga hur 
gemenskapens strategi för affärskommunikation inom Europeiska gemenskapen skulle kunna 
främjas på det internationella planet90. 
Kommittén skulle ha en företrädare för kommissionen som ordförande och bestå av företrädare 
för medlemsstaternas myndigheter, vid behov tillsammans med företrädare för självreglerande 
instanser. Kommissionen skulle regelbundet rapportera relevanta uppgifter till denna kommitté. 
På kommissionens begäran skulle kommittén kalla till möten om särskilda frågor. Kommitténs 
första möten skulle avse utbyte av åsikter om säljfrämjande åtgärder och sponsring som i 
undersökningarna fastställdes som de typer av gränsöverskridande 
affarskommunikationstjänster som möter de största svårigheterna. Mer allmänt skulle 
kommittén börja med att överväga hur befintliga föreskrifter om affärskommunikation kan 
påverka utvecklingen av elektronisk handel. 
Kommissionen erkänner också att trots att marknadsuppgifter lätt kan tas fram för vissa 
affärskommunikationstjänster (till exempel statistik över nationell reklam) så är annan 
information som krävs för effektiv politisk bedömning (till exempel om gränsöverskridande 
affärskommunikation i allmänhet, direkt marknadsföring, säljfrämjande åtgärder och 
sponsringstjänster) ibland inte insamlad eller svår att snabbt komma åt. Mot bakgrund av att 
vissa kommersiella intressen (särskilt inom området mediaköp och marknadsundersökningar), 
akademiska intressen och konsumentintressen sammanställer och använder relevant 
marknadsinformation och att dessa skulle ha ett intresse av uppgifter om lagstiftning bör de 
uppmuntras att delta i den europeiska politiska processen vad avser affärskommunikation i den 
utsträckning som krävs för att deras kännedom om branschen skall kunna göra denna politik 
mer effektiv. Kommissionen skall därför eftersträva att förbättra utbytet av uppgifter mellan 
dessa olika organisationer och de nationella och europeiska lagstiftande myndigheter. 
De berörda parterna efterlyser också en gemensam kontaktpunkt som kan fastställa vilket av 
kommissionens generaid irektorat som ansvarar för särskilda frågor om dess politik vad avser 
affärskommunikation. Det behövs en samordnande kontaktpunkt som kontinuerligt har en 
samlad överblick över aktiviteter och utveckling inom detta område. 
För att dessa mål skall kunna uppnås skulle.kontakt/samordningspunkten kunna använda ett on-
line-kontaktnät för affärskommunikation. Detta skulle utgöra ett komplement till det befintliga 
39 
nyhetsbrevet om affärskommunikation.'" Nätet skulle uppmuntra till utveckling av kontakter 
från båda sidor mellan berörda parter och kommissionen. På detta sätt skulle kommissionen fä 
information direkt från källan när så krävs. Den administration och de medel som behövs för ett 
sådant on-line-nät för kommunikation kommer att bli föremål för en förstudie som 
kommissionen har inlett. 
Uppmaning att lämna synpunkter 
Kommissionen välkomnar åsikter om 
den föreslagna metoden för bedömning, 
förslaget om förbättrad samordning och information. 
när detta dokument har registrerats. En 
hänvisnin 
g kommer 
att införas 
Konfidentialitet: Om inte annat uttryckligen anges, kommer de svar på detta samråd som 
kommissionen mottar inte alt behandlas konfidentiellt och kan därför komma att spridas utanför 
kommissionen. 
Kontaktpersoner: Information kan fås från och svar skall skickas till Ms Margot Fröhlinger, 
Enhetschef för E/5 (Medier, affärskommunikation och otillbörlig konkurrens) på general-
direktoratXV (Inre marknad och finansiella tjänster) på (+ 32-2) 295 93 50 eller 296 01 10, 
eller Mr Jean Bergevin, på (+32-2) 295 16 39 eller 296 01 10. Fax: 295 77 12. Postadressen är: 
Europeiska kommissionen, DGXV E-5, C-107 8/59, 200 rue de la Loi, B-1049 Bryssel. E-mail-
adressen är: E5 @ dg I5.cec.be 
Om ni önskar en annan språkversion av grönboken vänligen faxa er begäran til Ms Lauter, Ms 
Van de Vorle eller Ms Volon på 295 77 12 eller skriv eller skicka elektronisk post till 
ovannämnda adresser med angivande av del språk ni föredrar. 
3 "Alt göra mesta möjliga av den inre marknaden": Strategiskt program. Meddelande från 
kommissionen till rådet av den 22 december 1993, KOM(93) 632 slutlig. 
Europas väg till informationssamhället. En åtgärdsplan. Meddelande från kommissionen, 
9.8.94 KOM(94) 347slutlig. 
5 Denna definition täcker alla former av betalda affärskommunikationstjänster oavsett 
vad för sorts företag eller organisation som har betalat. På så sätt skulle till exempel 
en politisk reklamkampanj kunna inkluderas medan en TV-presentation av de politiska 
partierna som visas enligt lag, och för vilken varken politiska partier eller 
organisationer betalar, skulle kunna uteslutas. 
Detta beror på att i) föreskrifter om förpackning och märkning skall hållas åtskilda från 
föreskrifter för affärskommunikation som inte avser förpackningar och ii) förpackningen i 
40 
7 
9 
10 
12 
13 typfallet utgör en del av den tillverkningsprocess som sker i företaget snarare än en del av Jen 
aspekt av marknads/öringsmixen som läggs- ut på särskilda tillhandahållare av tjänster, vilket är 
fallet för de typer av affärskommunikation som denna grönbok behandlar. På samma sätt har 
även säljare undantagit s från denna genomgång. 
EAAA: Annonsbyråernas europeiska organisation. 
CERP: Europeiska sammanslutningen för public relations. 
Enligt uppskattningar från EAAA var 155 000 sysselsatta inom Europeiska gemenskapen under 
år 1991. Andra källor nämner en siffra på 266 008 sysselsatta inom reklam och 
direktmarknadsföring under samma år i endast åtta av medlemsstaterna (B, DK, D, E(1990), F, 
Eir(1988), Lux, NL) (Eurostat, Mercure). När det gäller Belgien och Tyskland inbegriper denna 
siffra bara antalet anställda. Av en undersökning gjord av Eurostat 1994 om reklamsektorn 
framgår det att under 1993 hade de 15 största europeiska nätverken av byråer tillsammans ca 
40 000 anställda inom hela Europa. CERP uppskattar att 6 282 anställda och 13 670 frilansande 
konsulter var verksamma inom PR-sektorn under 1993. 
Se del l i det medföljande arbetsdokumentet. 
11 Max Planck-inslitutet fick i uppdrag att förse kommissionen med detaljerade länderrapporter för 
alla femton medlemsstater. I dessa undersöktes anledningen till och karaktären hos nationella 
begränsande åtgärder. Konsulterna sammanfattade dem sedan i en jämförande studie. Denna 
jämförande rapport (på tyska) kan erhållas från kommissionens tjänster. (Tabellerna över nationell 
lagstiftning i del II i arbetsdokumentet grundar sig på denna studie. I dessa tabeller klassificeras 
och jämförs befintliga nationella åtgärder enligt de nationella politiska mål och de av 
gemenskapens mål av allmänt intresse som de strävar efter att skydda.) 
Denna analys genomfördes av kommissionens tjänster och återges i del I i arbetsdokumentet. 
Resultaten av dessa undersökningar finns sammanfattade i en publikation som kan erhållas från 
kommissionens tjänster. 
41 
14 
15 
16 
17 
19 
20 
21 
22 Detta var en öppen "begäran om synpunkter" i brevform som kommissionens 
tjänster skickade ut. 
Fem frågeformulär sändes lill de fem grupperna av berörda parter, nämligen: "användare" av 
affärskommunikation, "leverantörer" av affärskommunikation, "förmedlare" (media och andra 
förmedlare av sådana tjänster), konsumentorganisationer och relevanta självreglerande organ. 
En utförlig analys av fördelningen av dessa svar har tillhandahållits i den första utgåvan av en 
tidning som sponsras av kommissionen med namnet "Affärskommunikation" som på begäran kan 
erhållas från kommissionens tjänster. Ungefär 2 785 frågeformulär skickades ut av kommissionen. 
Dessutom mångfaldigade många branschorganisationer kopior för utskick till sina medlemmar. 
De detaljerade resultaten av dessa undersökningar (på engelska) kan på begäran erhållas från 
kommissionen. 
5.200 användare, 530 leverantörer, 47 förmedlare, 15 nationella självreglerande organ och 27 
konsumentorganisationer kontaktades. Av dessa svarade 532 användare, 132 leverantörer, 20 
förmedlare, 10 självreglerande organ och 10 konsumentorganisationer. 
C-286/31 Oosthoek's Uitgeversmaatschappij 1982 (4) REG 4575 av den 15.12.82. 
C-362/88 GB-INNO-BM mot Confédération du commerce Luxembourgeois 1990 (2) REG 1-667 av 
den 7.3.1990. 
C-126/91 Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft e.V. mol Yves 
Rocher GmbH 1991 (3) I - 2361 av den 18.5.93. 
Mål C-267 och C-268/91 Bernard Keck och Daniel Mithouard 1993 (7) REG 1-6097 av den 
24.11.93. 
C-267 och C-268/91 av den 24.11.93, punkt 16 citeras ovan. 
42 
23 
24 
25 
26 
27 
28 
29 
30 
31 
32 
33 Till exempel: C-292/92 Ruth Hunermunde m.fl. mot 
Landesapothekerkammer Baden-Wurttemberg 1993 (8) REG 1-6787 av den 
15.12.93; Société d'Importation Edouard Leclerc-Siplec mot TF1 Publicité 
S.A. och M6 Publicité 1995 REG 1-179 av den 9.02.95. 
C-352/85 Bond van Adverteerdeers (vereniging) mot Nederländerna 1988 (2) REG 2085 av den 
26.04.1988. I detta fall förklarade domstolen att för alt tillämpa fri rörlighet för tjänster är det 
nödvändigt att först fastställa tjänsterna i fråga, därefter överväga om tjänsterna är 
gränsöverskridande lill sin karaktär enligt artikel 59 i fördraget och slutligen fastställa om 
tjänsterna ifråga är sådana tjänster som normall utförs mot ersät ning enligt artikel 60 i fördraget. 
(Punkt 12). 
Se till exempel C-l55/73 Giuseppe Sacchi 1974 (1) REG 409 av den 30.04.1974, C-52/79 Procureur 
du Roi mot Marc JVC Debauvre och övriga 1980 REG 833 av den 18.03.1980. 
C-384/93 Alpine Investments BV mot Minister van Financién REG 833 av 
den 10.05.95. 
a.a., punkt 28. 
Se "Kommissionens tolkningsmeddelande om fri rörlighet för tjänster över 
gränserna", EGT 334, 9.12.93.€-288/89 Stichting Collectieve 
Antennevoorziening Gouda och övriga mot Commissariat voor de Media. 
"Mediawet-målet" 1991 (1) REG 4007, punkt 13. 
C-288/89 Stichting Collectieve Antennevoorziening Gouda och övriga mot 
Commissariat voor de Media. "Mediawet-målet" 1991 (1) REG 4007, punkt 
13. 
C-279/80 Alfred John Webb 1981 REG 3305, punkt 19; Förenade målen 
62/81, 63/81 Seco SA och Desquenne och G irai SA mot Etablissement 
d'Assurance contre la Vieillesse et l'Invalidité 1982 (1) REG 223, punkt 14; 
C-l 13/89 Rush Portuguesa Lda mot Office National d'Immigration 1990 (2) 
REG 1-1417, punkt 18. 
C-220/83 Kommissionen mot Frankrike 1986 (4) REG 3663, punkt 20. 
C- 62/79 S.A. Compagnie Générale pour la Diffusion de la Télévision 
Coditel och övriga (1980) REG 881, punkt 15. 
Mål C-180/89 Kommissionen mot Italien 1991 (2) REG 1-709, punkt 20; Mål 
C-154/89 Kommissionen mot Frankrike 1991 (2) REG 1-659, punkt 17; Mål 
C-198/89 Kommissionen mot Grekland 1991 (2) REG 1-727, punkt 21. 
43 
34 
35 
36 
37 
38 
42 
43 
44 
45 Förenade målen 110, 111/78 Ministère Public och Chambre Syndicale des 
Agents Artistiques et Impresarii de Belgique, A.S.B.L. mot Willy van 
Wesemael och övriga, "Van Wesemael-målet", 1979 (1) REG 35, punkt 28. 
C-288/89, citeras ovan i not 29, punkt 23. 
C-379/87 Anita Groener mot Minister for Education och City of Dublin 
Vocational Committee 1989 (4) REG 3967 (28.11.1989). 
C-384/93 Alpine Investments B V, punkt 45, citeras ovan i not 15. 
C-288/89 citeras ovan i not 29, punkt 15. 
39 Meddelanden nr 359/1989 och 385/1989 Ballantyne Davidson 
Mclntyre, beslut av den 31.3.93. CCPR/C/47/D/359/1989 och 
385/1989/Rev.J. 
40 Se målen märkt intern Verlag GmbH och Klaus Beerman, Serie A 
nr 165, 20.11.89 och Groppera Radio AG och övriga mot Schweiz -
Serie A nr 173 av den 28.03.90. I nyare rättspraxis förefaller det som 
om Europakommissionen för de mänskliga rättigheterna anser att det 
inte finns några tvivel om att reklam skyddas av artikel 10. I två 
beslut nyligen om upptagande till prövning av framställningar till 
Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, enligt 
Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, ansåg 
kommissionen att en begränsning av reklam skulle omfattas av artikel 
10 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna (beslut 
av den 5 september 1991 om framställning nr 16632/90 (Colman mot 
Förenade kungariket) och beslut av den 2 december 1991 om 
framställning nr 15450/89 (Cosado Coca mot Spanien)). 
41 C-260/89 Elleniki Radiophonia Tiléorassi AE mot Dimotiki Etaireia 
Pliroforissis och Sotiros Kouvelas 1991 REG 1-2925 av den 18.06.91, 
punkt 41-44. 
Mot bakgrund av C 4/73 J.Nold, Kohlen mot Baustoffgrofihandlung mot 
kommissionen. "Nold-målet" 1974 (1) REG 491 punkt 13. 
Rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar 
och andra författningar om vilseledande reklam. 
Rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av 
medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam ifråga 
om livsmedel, EGTnr L 33, 1979. 
Rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 om samordning av 
lagar och andra författningar som avser direkt livförsäkring och om ändring 
av direktiven 79/267/EEG och 90/619/EEG (tredje livförsäkringsdirektivet), 
EGT nr L 360, 1992. Rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om 
samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt 
44 
46 
47 
48 
49 
50 
51 försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 
88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring), 
EGTnr L 228, 1992. Rådets direktiv 85/611/EEG av den 20 december 1985 
om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för 
kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondförelag), EG T nr L 
375, 1985. Rådets andra direktiv av den 15 december 1989 om samordning av 
lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i 
kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG, EGTnr L 386, 1989. 
Rådels direktiv 92/28/EEG av den 31 mars 1992 om marknadsföring av 
humanläkemedel, EGTnr L 113, 1992. 
Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 
om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av 
personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. 
Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa 
bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar 
om utförandet av sändningsverksamhet för television, EGTnr L 298, 1989. 
MRB International ombads att vända sig till ett representativt urval av var och en av de fem grupper 
som per brev erhöll "begäran om synpunkter". Alla "användare" som omfattades av denna 
undersökning ingick iförelag som bedrev gränsöverskridande handel och som stod för en betydande 
andel av marknadsföringsbudgetarna för affärskommunikation på sina icke-inhemska marknader. 
Denna och följande sammanfatttningar är utarbetade på grundval av resultaten av de båda 
undersökningar som beskrivs i inledningen. Mer omfattande sammanfattningar av resultaten finns 
tillgängliga i ett separat dokument som kan erhållas från kommissionen. 
"Below the line" avser affärskommunikationstjänster som inte inbegriper köp av utrymme i media. 
Sålunda omfattar termen alla typer av affärskommunikation utom reklam. 
45 
56 Till exempel förväntar sig Forrester Research att inköp via Internet kommer att växa från 240 
miljoner US-dollar under 1994 till 6,9 miljarder US-dollar till år 2000. 
Se del l i arbetsdokumentet. 
För ytterligare information, se KOM(94) 319 slutlig. 
Andra direktiv kompletterar detta och har samma grundläggande ändamål, som till exempel 
direktivet om upphovsrätt för "kabel och satellit" som antogs år 1993, och direktivet om standarder 
för överföring som antogs år 1985. 
"Nya framtidsutsikter för gemenskapens insatser för kulturen". Meddelande från kommissionen till 
rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén, KOM(92) 149 slutlig av den 
29.4.92. 
Europeiska kommittén för ett närmande mellan näringsliv och kultur (CEREC) (verksam sedan mars 
1991). 
58 Principen gäller inte åtgärder på den inre marknaden eftersom gemenskapen har särskild makt 
enligt artikel 100A, så enbart frågan om proportionalitet är aktuell (artikel 3B(3)) 
59 Detta framgår av den genomgång av lagstiftningen som beställts. 
Kopior, på tyska språket, av denna jämförande undersökning kan 
erhållas på begäran. Rapporten utarbetades av professor Schricker 
vid Max Planck-institutet (Munchen) för kommissionen. Förutom den 
jämförande rapporten (Vergleichende Analyse der gesetzlichen und 
Selbstkontrollregelungen im Bereich der "Commercial 
Communication" in den Mitgliedstaaten der EWG sowie in Finnland, 
Norwegen, Österreich, der Schweiz und Schweden) utarbetades 
sjutton mer detaljerade länderrapporter för kommissionen. Dessa 
omfattade alla medlemsstater samt Norge och Schweiz. 57 
60 
61 
62 l anglosaxisk lagstiftning återfinns sällan termen otillbörlig konkurrens utan 
dessa mål genomförs inom ramen för "Law of Tort". 
Denna gren av lagstiftningen går tilbaka till mitten av artonhundratalet. Efter den industriella 
revolutionen ersattes föreskrifter om handel med lagar som skulle förhindra missbruk av den 
nyligen etablerade konkurrensfriheten för handel och industri. 
I de flesta medlemsstater går den tillbaka till I960- och 1970-talet. 
46 
63 
64 
65 
66 
67 
68 
69 
70 
71 
72 Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna undertecknades den 4 november 1950 i 
Rom och har ratificerats av alla medlemsstater. 
Se landslabellerna i det bifogade arbetsdokumentet. 
De undersökningsresultat som finns sammanfattade i del 1 visar på detta. 
Rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar 
och andra författningar om vilseledande reklam, EGTnr L 250, 1984. Trots att det i inledningen av 
direktivet föreslås att gemenskapen skall ta både orättvis reklam och jämförande reklam under 
övervägande på ett senare stadium, så anser kommissionen att den vida betydelsen av begreppet 
"orättvis" och oenigheten om densamma skulle förhindra varje form av övergripande agerande 
inom detta område. Detta utesluter inte särskilda initiativ som riktas mot mer snävt definierade 
former av affärskommunikation som vissa nationella bestämmelser skulle kunna innefatta i sin 
tolkning av "orättvis". Jämförande reklam har behandlats såsom det beskrivs i texten. 
1 Förenade kungariket är det numera tillåtet för allmänpraktiserande advokater att marknadsföra 
sig. 
Artikel 3 a. Föreslagen översyn av direktiv 84/450/EEG om vilseledande reklam för att ta hänsyn till 
jämförande reklam. 
Gemensam ståndpunkt (EG) nr 19/95 av den 29 juni 1995 i syfte alt anta direktiv ... om 
konsumentskydd vad avser avtal vid distansförsäljning, EGT nr C 288, 30.10.95. 
Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om 
skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter 
och om det fria flödet av sådana uppgifter. 
Detta sätt att förfara skulle naturligtvis, om det användes för att förhindra 
konkurrens, kunna komma i konflikt med artikel 86 ifördraget. 
Detta fastställdes som en rättmätig begränsning av Europadomstolen i målet 
om Oosthoek (se fotnot 18 ovan). 
47 
73 
74 
75 
76 
77 
78 
79 
80 
81 
82 / målet om Schindler (fall C-275/92, (1994) REG 1-1039) fastslog 
Europadomstolen all förhuden mot gränsöverskridande säljfrämjande av stora 
(i detta fall nationella eller regionala) lotterier kan rättfärdigas för alt skydda 
den allmänna ordningen och förhindra bedrägeri. 
Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som 
fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet 
för television. EGTnr L 298, 1989. 
Genom direktivet om gränsfri television (89/552/EEG) harmoniseras det 
förbud om tobaksreklam på TV och TV-sponsring som redan fanns i 
medlemsstaterna då det antogs. 
Ändrat förslag till rådets direktiv om reklam för tobaksvaror (KOM (91) slutlig - SYN 194). 
Detta avser öl med en alkoholhalt på mer än 1,8 och högst 2,8 % och jäst äppelmust (cider). 
Resolution 86/C 184/02 om alkoholmissbruk antagen av de i rådet församlade hälsoministrarna 
inom Europeiska gemenskapen. 
En sammanslutning av fjorton av Europas större företag inom sektorn 
alkoholdrycker. 
Rådets direktiv 79/112/EEG av den 18 december 1978 om tillnärmning av 
medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga 
om livsmedel, EGTnr L 33, 1979. 
Direktiv 91/321/EEG av den 14 maj 1991. 
Rådets direktiv 92/28/EEG av den 31 mars 1992 om marknadsföring av humanläkemedel, EGTnr L 
113, 1992. 
48 
83 
84 
85 
86 
87 
89 
90 Rådets direktiv 92/96/EEG av den 10 november 1992 om samordning av lagar och andra 
författningar som avser direkt livförsäkring och om ändring av direktiven 79/267/EEG och 
90/619/EEG (tredje livförsäkringsdirektivel), EGTnr L 360, 1992. 
Rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar 
som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 
88/357/EEG (tredje direktivet om annan direktförsäkring än livförsäkring), EGTnr L 228, 1992. 
Rådets direktiv 85/611/EEG av den 20 december 1985, EGTnr L 375, 1985. 
Rådets andra direktiv av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar 
om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG, 
EGTnrL386, 1989. 
En hänvisning till detta dokument kommer att tillhandahållas så snart kommissionen har antagit 
det. 
Se avsnitt I. 
Den slutliga bedömningen har stora likheter med den tidigare. Den skiljer sig endast åt i så måtto 
som den åtgärd som utvärderas inte är den särskilda begränsande åtgärd som är under bedömning 
utan en annan alternativ åtgärd som kan ha en mindre restriktiv effekt tillföljd. Avsikten med detta 
steg är därför inte att analysera den begränsande åtgärden utan att fastställa andra lämpliga 
åtgärder som kan göra att målet uppnås och som samtidigt är mindre restriktiva. 
På detta sätt bör kommissionen och medlemsstaterna, när de föreslår åtgärder, alltid ta hänsyn till 
handelsliberaliserande åtaganden enligt GATS-fördraget och hur WTO tillämpar dem. 
49 
91 
Kommissionen har redan startat utgivningen av nyhetsbrevet om affärskommunikation för att börja 
utveckla dessa kontakter. Detta nyhetsbrev har en oberoende utgivare, ger lika stor vikt åt 
information och åsikter från kommissionens tjänster som från berörda parter och vill stimulera 
deltagarna att uppmärksamma kommissionen på de problem som uppstår på den inre marknaden 
för affärskommunikation. Nyhetsbrevet startades före denna grönbok så att berörda parter kunde få 
kännedom om den föreslagna nya politiska strategin. "Affärskommunikation" utkommer varannan 
månad. Frågor om detta nyhetsbrev skall ställas till utgivaren (fax (00 44) 1 273 772727). 
50 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 192 slutlig 
DOKUMENT 
sv 10 
Katalognummer : CB-CO-96-221-SV-C 
ISBN 92-78-04006-1 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg