Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om byggnaders energiprestanda

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Inledning

I sin grönbok "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning" [1] betonade kommissionen följande tre huvudpunkter:

[1] KOM(2000) 0769 av den 29 november 2000.

- Europeiska unionen kommer att bli allt mer beroende av externa energikällor och utvidgningen kommer att förstärka denna utveckling.. Om inga åtgärder vidtas kommer, enligt aktuella prognoser, importberoendet att uppgå till 70 % år 2030, vilket kan jämföras med 50 % i dag.

-För närvarande ökar utsläppen av växthusgaser i Europeiska unionen, vilket försvårar kampen mot klimatförändringen och även gör det svårare att uppfylla åtagandena i Kyotoprotokollet. Dessa åtaganden måste dessutom betraktas som ett första steg; att bekämpa klimatförändringen är ett långsiktigt projekt som måste drivas internationellt.

- Europeiska unionen har mycket begränsade möjligheter att påverka energitillgången, vilket innebär att EU får inrikta sina krafter på att påverka efterfrågesidan. Det kan huvudsakligen ske genom att främja energisparande i byggnader och i transportsektorn.

Av ovanstående framgår att det finns mycket starka skäl för att minska energianvändningen där det är möjligt. Bostadssektorn och den tertiära sektorn [2] har visat sig vara de största totala slutanvändarna, huvudsakligen i form av uppvärmning, belysning, apparater och utrustning. Flera olika undersökningar och praktisk erfarenhet visar att det finns stort utrymme för kostnadseffektiva energibesparingar inom dessa två områden, förmodligen större än inom andra sektorer [3]. Medlemsstaternas och gemenskapens insatser för att utnyttja detta utrymme måste därför öka.

[2] Den tertiära sektorn omfattar kontor, affärs- och lagerlokaler, hoteller, restauranger, skolor, sjukhus, idrottsanläggningar, simhallar, etc. men inte industribyggnader.

[3] Databasen Mesures d'Utilisation Rationelle de l'Energie (MURE), Europeiska kommissionen 1998.

I grönboken dras slutsatsen att i allmänhet har gemenskapens program för stöd till och gynnande av ny teknik i många medlemsstater inte lyckats införa nya standarder för energiprestanda i byggnader. Därför bör man fästa större vikt vid konkreta åtgärder, exempelvis att fastställa en tydlig rättslig ram för att minska tillväxttakten i efterfrågan.

Möjligheterna till energibesparingar i bostadssektorn och åtgärder för att realisera den stora potentialen på det här området ingår som viktiga delar i det europeiska klimatförändringsprogrammet [4].

[4] KOM(2000)0088 slutlig av den 8 mars 2000.

Genom gemenskapens åtgärder kan också frågan om styrningen av energiefterfrågan och energibesparing bli ett åtagande i kandidatländerna där det i allmänhet finns mycket stor potential för energibesparing i bostadssektorn och den tertiära sektorn.

2. Förslaget till direktiv - mål och omfattning

Grundmålet i detta utkast till direktiv är att gynna kostnadseffektiva förbättringar av energiprestanda i byggnader inom EU, och att så långt det är möjligt se till att endast sådana åtgärder som är de mest kostnadseffektiva vidtas.

Med tanke på byggnaders låga omsättningsgrad (livslängden varierar från 50 år till mer än 100 år) är det självklart att den största potentialen för att förbättra energiprestanda på kort och medellång sikt ligger i att förbättra det befintliga byggnadsbeståndet. Förslaget till direktiv innehåller en ram som kommer att leda till ökad samordning av lagstiftningen på det här området mellan medlemsstaterna. Hur ramverket skall tillämpas i praktiken är dock en fråga som medlemsstaterna själva avgör.

Förslaget innehåller följande fyra huvuddelar:

A) Utarbetande av gemensamma metoder som skall ligga till grund för en beräkningsmetod för integrerade energiprestanda i byggnader.

B) Tillämpning av minimistandarder för energiprestanda i fråga om nya byggnader och för vissa befintliga byggnader när de renoveras.

C) Certifieringssystem för nya och befintliga byggnader med ovanstående standarder som underlag, samt offentligt anslående av certifikat om energiprestanda och rekommenderade inomhustemperaturer och övriga värdefulla klimatfaktorer i offentliga byggnader och byggnader som allmänheten besöker.

D) Särskilda kontroller och bedömningar av värmepannor och värme/kylanläggningar.

Gemensamma metoder för integrerade standarder för energiprestanda

Utvecklingen går mot ett integrerat tillvägagångssätt i fråga om de byggnadsnormer och -koder som utvecklas inom och utanför EU (t.ex. i USA, Australien, Kanada och Nya Zeeland). På så vis kan man integrera - förutom kvaliteten på isoleringen i byggnader - värmeinstallationer, kylanläggningar, energiåtgång beroende på ventilation, armaturer, byggnadens läge och orientering, värmeåtervinning, aktivt utnyttjande av solvärme och andra förnybara energikällor. Den aktuella situationen med mycket välisolerade byggnader och trenden mot lågenergihus innebär att dessa faktorer spelar en allt större roll och därför bör de föras in i regelverket. En sådan integrering skulle göra det enklare för arkitekter att uppnå energisparmålen på det sätt som är mest kostnadseffektivt. Ett integrerat tillvägagångssätt för byggnaders energiprestanda har redan tillämpats i mindre eller högre grad i Tyskland, Frankrike, Förenade kungariket, Irland och Nederländerna och vissa andra medlemsstater har planer på det. I vissa fall är det obligatoriskt. Ett gemensamt tillvägagångssätt skulle bidra till att skapa rättvisare konkurrensvillkor när det gäller de åtgärder medlemsstaterna vidtagit för att spara energi inom byggnadssektorn. Det skulle också underlätta för presumtiva användare att jämföra olika byggnader inom EU och för arkitekter och byggherrar att tillämpa standarderna i andra medlemsstater.

En gemensam metod skulle därefter kunna ligga till grund för integrerade minimistandarder för energiprestanda för olika byggnadskategorier. Dessa standarder skulle sedan antas av medlemsstaterna och anpassas till lokala förhållanden, i synnerhet klimatskillnader.

Tillämpning av dessa standarder i fråga om nya byggnader och för vissa befintliga byggnader när de renoveras

Nya byggnader avsedda för boende samt nya byggnader i den tertiära sektorn bör uppfylla minimistandarderna för energiprestanda som baseras på integrerade metoder. Standarderna bör även gälla befintliga större byggnader (större än 1000 m2) när de genomgår en genomgripande renovering. Klimatvillkoren inomhus måste beaktas vid tillämpningen av dessa standarder.

Godkännandesystem för nya och befintliga byggnader med ovanstående metoder som underlag

Ett av de viktigaste skälen till att hyresmarknaden fungerar dåligt när det gäller investeringar för att sänka energiförbrukningen är det faktum att ägaren och den som hyr byggnaden, bostaden eller kontoret har olika intressen. I normalfallet är det hyresgästen som står för energikostnaderna, vilket gör att det inte finns speciellt starka skäl för att ägaren att investera i ökad energieffektivitet. Bästa sättet för att göra sådana investeringar mer lockande är att ge potentiella hyresgäster tydlig och pålitlig information. Tydlig information kan påverka den hyra som begärs och blir på så sätt ett incitament för ägare att investera i åtgärder som ger energisnålare byggnader och hus. För att underlätta spridningen av sådan information om byggnaders och lägenheters energiegenskaper, skall det finnas energicertifikat för nya och befintliga byggnader och bostäder när de byggs, säljs eller hyrs ut. Certifikaten, som får vara högst fem år gamla, skall baseras på samma integrerade tillvägagångssätt som gällde minimistandarderna för nya byggnader och skall även innehålla råd om hur man förbättrar byggnadens energiegenskaper.

I offentliga byggnader och vissa privatägda byggnader som allmänheten besöker, skall energicertifikat som är högst fem år gamla finnas. De skall vara permanenta och tydligt synliga för allmänheten. Offentliga byggnader och byggnader som allmänheten besöker skall kunna uppvisa effektiv teknik och skall dessutom fungera som förebilder genom att man vidtar åtgärder för att förbättra energieffektiviteten när man renoverar sådana byggnader. Lämpliga åtgärder kan göra allmänheten medveten om sådana byggnaders energiprestanda och också fungera som rekommendationer för hur man skall förbättra dem. Detta uppnås på bästa sätt genom certifiering.

I offentliga byggnader och i byggnader som allmänheten besöker bör information rörande lämplig användning av värme-, luftkonditionerings- och ventilationssystem finnas tydligt tillgänglig.

Den information som visas skall innehålla intervall för inomhustemperatur och, om det behövs beroende på de lokala klimatförhållandena, andra relevanta klimatfaktorer som relativ fuktighet, som myndigheterna rekommenderar för den typen av byggnader. På så vis kan man spara energi och se till att inomhustemperaturen är behaglig i förhållande till utomhustemperaturen.

Den aktuella inomhustemperaturen och i förekommande fall, andra relevanta klimatfaktorer, bör också visas med hjälp av tillförlitlig apparatur.

Certifiering av nya byggnader är för närvarande obligatorisk i Danmark, Tyskland och Förenade kungariket. I fråga om befintliga byggnader råder det bara obligatoriska krav i Danmark, medan i flera andra medlemsstater valt frivilliga program.

I Danmark genomfördes en beräkning med ett underlag i form av tre och ett halvt års certifiering av 160 000 hus. Av den framgick att den totala kostnaden för certifiering uppgick till cirka 25 miljoner euro och att de potentiella besparingsåtgärderna kunde uppgå till cirka 125 miljoner euro. Åtgärderna minskade konsumenternas energikostnader med 20 miljoner euro per år. I just det fallet gav certifieringen tillsammans med ett genomförande av åtgärderna en avkastning på mer än 13 % av investeringen, vilket är mycket kostnadseffektivt.

Särskilda kontroller och bedömningar av värmepannor och värme/kylanläggningar

Värmeanläggningar anses vara ett av nyckelområdena i fråga om energieffektivitet. Värmepannor med en effekt på mer än 10 kW, som är den effekt som krävs för mindre hushåll med ackumuleringskapacitet, inklusive värmepannor för hyreshus, kontor, etc., bör kontrolleras regelbundet för att deras driftsvillkor skall förbättras. Den typen av kontroll är obligatorisk i tio medlemsstater; i övriga finns det frivilliga system och informationsprogram.

I värmeanläggningar där värmepannan är äldre än 15 år, bör hela anläggningen kontrolleras och användaren bör få råd om alternativa lösningar som skulle kunna ge sänkt energiförbrukning.

Liknande åtgärder bör vidtas i fråga om kylsystem, i synnerhet i större byggnader.

3. Energiförbrukning i byggnadssektorn

Den totala energiförbrukningen i EU under 1997 uppgick till cirka 930 Mtoe (miljoner ton oljeekvivalenter). En förenklad uppdelning av denna efterfrågan visar vilken betydelse byggnaderna spelar i detta sammanhang: 40,7 % av den totala energiefterfrågan används i bostadssektorn och den tertiära sektorn, varav den största delen förbrukas inom byggnadsrelaterade energitjänster (se tabell 1). Det bör också observeras att ungefär 10 % av den energi som förbrukas i byggnader kommer från förnybara energikällor.

Rumsuppvärmning är utan konkurrens den största slutanvändaren av energi i hushåll i medlemsstaterna (57 %), följd av uppvärmning av vatten (25 %). Eldrivna apparater och belysning står för 11 % av den totala energiförbrukningen i sektorn (se tabell 1). I den tertiära sektorn (figur 2) står rumsuppvärmning för en något mindre andel (52 % av sektorns totala energiförbrukning), medan energiförbrukningen för belysning och kontorsutrustning samt "övrigt" (huvudsakligen kontorsutrustning) står för 14 respektive 16 %.

>Hänvisning till>

Figur 1: Energiförbrukning i bostadssektorn [5]

[5] KOM(2000)0769 av den 29 november 2000.

>Hänvisning till>

Figur 2: Energiförbrukning i den tertiära sektorn [6].

[6] KOM(2000)0769 av den 29 november 2000.

>Plats för tabell>

4. Potentiella besparingar genom åtgärder för att öka energieffektiviteten i byggnadssektorn

4.1 Initiativets omfattning

De aspekter på energiförbrukningen för uppvärmning, varmvatten, kyla och belysning i byggnader kommer att behandlas i det aktuella initiativet. Det bör observeras att detta dokument berör själva byggnaden i sig, vilket även omfattar fönster och fast utrustning som värme, luftkonditionering och ventilation. Det omfattar inte åtgärder som rör lös utrustning som hushållsapparater (inklusive utrustning för matlagning), som tillsammans står för 18 % av den totala energiförbrukningen i bostadssektorn. I den tertiära sektorn är belysning, som står för 14 % av sektorns energiförbrukning, oftast en fast del av byggnaden och har därför inte tagits med. Den fasta utrustningen beräknas förbruka cirka 20 % av den tertiära sektorns förbrukning, delvis beroende på den höga andelen kontorsutrustning. I fråga om lös utrustning finns det i "Handlingsplanen för energieffektivitet" [7] särskilda åtgärder som märkning, obligatoriska minimikrav på effektiviteten, frivilliga avtal, etc., som genomförts eller som finns på planeringsstadiet.

[7] "Handlingsplan för ökad energieffektivitet i Europeiska gemenskapen" KOM(2000)0247 slutlig.

4.2 Global besparingspotential

I fråga om energi som används för uppvärmning, varmvatten, luftkonditionering och belysning i byggnader finns det en kostnadseffektiv besparingspotential [8] på cirka 22 % av den nuvarande förbrukningen och som kan förverkligas år 2010 [9]. Som anges i rapporten om klimatförändringen baseras siffran på antagandet att befintliga byggnader kommer att moderniseras och renoveras i normal takt, att det kommer att ske en nettoökning av byggnadsbeståndet med cirka 1,5 % per år och att användningen av bästa tillgängliga teknik successivt kommer att öka i byggnader [10].

[8] I det här sammanhanget brukar kostnadseffektivitet definieras som investeringar i energieffektiv teknik som betalar sig på åtta år eller mindre, och med en hög avkastning i jämförelse med alternativa investeringar, inklusive investeringar i energiframställning.

[9] Databasen "Mesures d'Utilisation Rationnelle de l'Energie (MURE)", Europeiska kommissionen 1998. Op. Cit.

[10] ECCP-rapport (2000), http://europa.eu.int/comm/environment/climat/eccp/htm

I sin grönbok "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning" [11] upprepar kommissionen målet i rådets resolution av den 7 december 1998 [12]: att förbättra energiintensiteten av den slutliga förbrukningen med en procentenhet per år utöver vad som annars skulle uppnås. Om byggnadssektorn skulle uppnå detta mål skulle det innebära att man skulle kunna spara mer än 55 Mtoe, vilket motsvarar cirka 100 Mt koldioxidutsläpp per år eller ungefär 20 % av EU:s Kyoto-åtagande. Om målet uppnås skulle det också innebära att två tredjedelar av den besparingspotential som finns i sektorn skulle förverkligas, fast hänsyn måste tas till prisfluktuationer och eventuella "bumerang-effekter" [13]. För att målet skall uppnås, krävs dock effektiva åtgärder.

[11] KOM(2000)0769 av den 29 november 2000. Op. Cit.

[12] Rådets resolution av den 7 december 1998 om energieffektivitet i Europeiska gemenskapen (98/C 394/01).

[13] Undersökningar gjorda med Primes-modellen och enligt Ecofys-metoden visar att en kostnadseffektiv potential för utsläppsminskningar ligger på mellan 130 och 160 miljoner ton per år.

4.3 Besparingspotential genom förbättringar av byggnadens yttre delar

1995 fanns ungefär 150 miljoner bostadshus i EU:s medlemsstater. Cirka 32 % av det befintliga beståndet byggdes före 1945, omkring 40 % mellan 1945 och 1973-1975 och omkring 28 % har byggts efter 1973-75 [14]. I genomsnitt bor ägaren till byggnaden i 56 % av fallen själv i den; siffrorna varierar från 40 % i Tyskland till nästan 80 % i Spanien. I EU är 66 % av bostäderna enfamiljshus. Här ligger Tyskland, Irland, Luxemburg och Förenade kungariket i topp med en andel på 80 % eller mer.

[14] Sciotech (1998), "Electrical Heating and Cooling of Residential Dwellings", undersökning finansierad genom Save-programmet.

Den senaste tillgängliga undersökningen från EUROSTAT om energiförbrukning i bostäder, som offentliggjordes 1999, visar kraftiga skillnader i fråga om isolering mellan medlemsstaterna, vilket delvis, men inte helt, kan förklaras med olika klimatförhållanden i medlemsstaterna. I tabell 2 finns en översikt över de åsikter som vidtagits. Siffrorna står för den procentandel av dem som deltog i undersökningen som genomfört åtgärder [15].

[15] "Energy Consumption in Households", s. 23. EUROSTAT 1999. Uppgifterna är preliminära i så måtto att det inte tas någon hänsyn till kvaliteten på isoleringen och att metoderna för att samla in uppgifter kan variera mellan medlemsstaterna. Fullständiga uppgifter från Italien, Portugal och Spanien saknas.

Tabell 2: Värmeisolering och glastyper i vissa EU-medlemsstater

>Plats för tabell>

Skillnaderna är fortfarande stora mellan medlemsstaterna, även om man kan notera vissa förbättringar i jämförelse med resultaten från tidigare undersökningar.

Dagens genomsnittliga värmeförlust inom i EU i nya byggnader är för närvarande ungefär hälften av den i bostäder byggda före 1945 [16]. Den totala energiåtgången i nya bostäder är ungefär 60 % av den i gamla bostäder. För att man skall kunna förverkliga den betydande besparingspotentialen på det här området, krävs att man uppgraderar reglerna för värmeisolering och gör den utrustning som finns i befintliga bostäder effektivare, så att de bättre motsvarar aktuella byggnormer. På så vis kan man skapa ett alternativ som i de flesta fall är mycket kostnadseffektivt.

[16] 55W/m2 jämfört med 100 W/m2.

Det har genomförts en jämförelse av normerna för värmeisolering i Europeiska unionen. Jämförelsen nedan visar att det finns kraftiga skillnader i fråga om byggnormer även sedan man justerat dem med hänsyn tagen till klimatskillnader med hjälp av så kallade "graddagar". Jämförelsen har gjorts genom att man tagit Danmarks byggnormer som modell och sedan jämfört den med samtliga medlemsstaters byggnormer efter korrigering för klimatskillnader. Förbrukningen som uppmätts med hjälp av denna modell är i många fall oerhört mycket lägre än om man jämför med befintliga nationella normer för värmeisolering (se figur 2).

Figur 3: Energiförbrukning i medlemsstaterna enligt deras befintliga nationella byggnormer i jämförelse med den danska modellen justerad för klimatskillnader [17] [18].

[17] FhG-ISI (1999), En jämförelse av normer för värmeisolering i Europeiska unionen, databasen MURE, fallstudie 1. Studie utförd inom ramen för MURE-projektet, finansierad genom EG:s SAVE-program. Se följande webbplats: http://www.mure2.com/Mr-fr5.htm.

[18] Förenklad beräkning, där ingen hänsyn tas till värmetillskott från solstrålning, interna värmekällor, ventilationsförluster, uppvärmningssystemets effektivitet eller prisskillnader på energi och isolering. Om en medlemsstat har flera normer, har endast en norm valts ut. I vissa fall är regionala normer strängare än nationella normer.

>Hänvisning till>

Av figur 2 framgår att ett europeiskt initiativ som syftar till att förbättra energiegenskaperna i byggnader genom att bidra till bättre regler i medlemsstaterna om värmeisolering så att de uppnår den nivå som finns i vissa medlemsstater skulle kunna bidra till kraftiga energibesparingar inom hela EU.

Det bör påpekas att ovanstående beräkningar baseras på att de teoretiska normerna omsätts i praktiken.

4.4 Besparingspotential i fråga om värmepannor

Genom direktiv 92/42/EEG infördes minimikrav på effektiviteten på värmepannor i bostäder, vilket skulle säkerställa att alla nya värmepannor skulle vara rimligt effektiva. Save-undersökningar har dock visat att det i EU finns fler än 10 miljoner värmepannor som är äldre än 20 år. Den besparing som skulle kunna uppnås om man bytte ut dessa gamla värmepannor, beräknas uppgå till 10 Mtoe eller cirka 5 % av den energi som används för uppvärmning i bostadssektorn.

Värmepannors totala årliga effektivitet förbättras om man anpassar pannan till värmeanläggningen (elementen), minskar förluster i stand by-läge, använder sig av styrutrustning och om man ser till att pannans storlek är avpassad till byggnaden och klimatförhållandena. Gamla värmepannor har mycket lägre nominell och delbelastningseffektivitet och de flesta av dem är av olika anledningar överdimensionerade, exempelvis på grund av det ekonomiska incitament som finns för installatören att använda större och dyrare pannor. Kombinationen av allt för stora pannor som har höga förluster i stand by-läge och med låg effektivitetsgrad ger en total effektivitet som är 35 % lägre än för nya pannor som är storleksmässigt avpassade, korrekt installerade och som uppfyller befintliga EU-standarder för minimieffektivitet.

Man får inte glömma bort att om man bara bedömer fördelarna med en ny, modern panna utifrån dess nominella effektivitet, är det ofta inte tillräckligt för att motivera kostnaderna för att byta ut en funktionsduglig panna. Därför bör en integrerad beräkning göras som omfattar ovanstående faktorer i kostnaden för den nya pannans livslängd och i de alternativa kostnaderna för (och riskerna med) att behålla den befintliga pannan.

4.5 Besparingspotential för annan installerad utrustning

Belysning förbrukar cirka 9 Mtoe, eller ungefär 4 % av den totala energiförbrukningen i bostadssektorn, där den mesta armaturen inte är permanent installerad i byggnaden. I den tertiära sektorn, där den övervägande majoriteten av belysningen utgörs av lysrör, förbrukar belysning cirka 18 Mtoe, eller 14 % av den totala energiförbrukningen i sektorn. Det finns en stor besparingspotential på belysningsområdet, speciellt inom den tertiära sektorn. Om man använde de mest effektiva komponenterna, använde kontrollsystem samt utnyttjade dagsljuset och teknik som rör det området skulle man kunna spara mellan 30 och 50 %. Den besparingen, som motsvarar mellan 6 och 9 Mtoe, utgör en betydande del av besparingspotentialen i byggnadssektorn. I EU:s program "Grönt ljus", som nyss presenterades, framgår det att det mesta av de besparingar som görs på belysningsområdet är mycket kostnadseffektiva.

Luftkonditionering är ett snabbt växande område i bostadssektorn och den tertiära sektorn. Den totala energiförbrukningen för luftkonditionering är cirka 3 Mtoe, vilket motsvarar 0,7 % av totala slutliga energiförbrukningen i de två sektorerna och beräkningar visar att den förbrukningen kommer att fördubblas till år 2020 om utvecklingen fortsätter som hittills. Den kostnadseffektiva besparingspotentialen ligger på ungefär 25 %. Om rätt politiska åtgärder sätts in på ett tidigt stadium, till exempel minimikrav på effektiviteten hos luftkonditioneringar, skulle stora framsteg kunna göras till år 2010.

4.6 Potentialen hos installationer för miljövänlig energiframställning

I många byggnader finns en lovande potential för att minska koldioxidutsläppen och spara energi genom ett integrerat tillvägagångssätt som kombinerar traditionella energibesparingar i byggnader med miljövänlig energiframställning. Den här typen av energiframställning kan i många fall decentraliseras och ske i byggnaden, men även anslutning till ett befintligt nätverk för fjärrvärme och fjärrkyla kan vara ett viktigt instrument för att förbättra en byggnads totala energiegenskaper.

Installationer för miljövänlig energiframställning som är av betydelse för byggnadssektorn kan grovt delas in i följande tre huvudgrupper:

* Förnybara energikällor

* Kraftvärmeteknik och fjärrvärme och fjärrkyla

* Värmepumpar (endast i vissa fall och under vissa villkor)

Förnybara energikällor

Den 10 maj 2000 antog kommissionen ett förslag till direktiv om att gynna elektricitet från förnybara energikällor [19]. Förslaget prioriterades av Europaparlamentet samt det franska och svenska ordförandeskapet och under år 2001 kommer förslaget att resultera i ett regelverk om elektricitet från förnybara energikällor, inklusive preliminära mål för medlemsstaterna.

[19] KOM (2000)0279 slutlig.

Det nuvarande förslaget omfattar de potentiella fördelar som det innebär att integrera installationer som drivs av förnybara energikällor i byggnader. Detta gäller inte bara elektricitet utan även värmegenerering.

I grönboken "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning" [20] understryks behovet av att utveckla nya och förnybara energikällor. I grönboken citeras vitboken om förnybara energikällor [21], i vilken det uppskattas att man till år 2010 kan uppnå en total installerad solfångarkapacitet på 100 miljoner m2 (1998 var den installerade kapaciteten 9,0 miljoner m2) [22]. I en uppföljningsrapport till vitboken [23], som innehåller mer detaljerade uppgifter om de olika sektorerna och teknikerna, uppskattades att en stor del av dessa solfångare skulle kunna användas för produktion av hushållsvarmvatten (50 %), rumsuppvärmning (11 %), och stora kollektiva solvärmesystem (19 %), som samtliga är av betydelse för bostadssektorn. I vitboken prognostiseras solceller bidra med en total installerad kapacitet på 3 000 MWp år 2010 (att jämföra med dagens nivå på cirka 200 MWp). Av den kapaciteten förväntas lejonparten komma från nätanslutna installationer som är integrerade i byggnaden (tak eller fasader). För att uppnå detta krävs dock effektivare åtgärder och incitament [24].

[20] KOM(2000)0769 av den 29 november 2000, Op. Cit.

[21] "Energi för framtiden: förnybara energikällor" - Vitbok för en gemenskapsstrategi och handlingsplan, KOM(97) 599, slutlig.

[22] Källa: Eurostat.

[23] "Ex-ante Evaluation on the Impact of the Community Strategy and Action Plan for renewable Energy Sources", ALTENER-kontrakt N° 4.1030/T/98-020.

[24] I Barcelona trädde exempelvis en specialförordning i kraft den 1 augusti 2000. Enligt den måste de flesta nya byggnader vara utrustade med solcellspaneler om det inte kan visas att en byggnad inte kan producera minst 25 % av sitt varmvattenbehov med hjälp av solcellspaneler.

När det gäller biomassa används redan fasta biobränslen som ved, flis och pellets, i synnerhet inom bostadssektorn, för uppvärmning och varmvatten. Tillämpningarna kan gälla både enheter för fristående enfamiljshus och centralvärmeenheter i större byggnader och hyreshus och, som framgår av ovanstående uppföljningsrapport om vitboken, kan de bidra med betydande kapacitet till år 2010.

Kraftvärmeteknik samt fjärrvärme och fjärrkyla

Kraftvärmeteknik som är lämplig för enskilda byggnader och grupper av byggnader är en annan teknik för värmeframställning som kan bidra till att förbättra en byggnads totala energiprestanda. Tack vare att kraftvärmeteknik använder bränsle [25] på ett ekonomiskt sätt både för att producera el och värme är den en energieffektiv lösning som sparar bränsle och som dessutom bidrar till att minska koldioxidutsläppen.

[25] Enligt uppgifter från Eurostat låg den genomsnittliga totala effektiviteten hos kraftvärmeanläggningar på 74,9 % år 1998, vilket kan jämföras med en genomsnittlig verkningsgrad på 39,4 % i konventionella kraftverk (kraftvärmestatistik 1994-98). Utkast till rapport samt Eurostat-siffror om konventionell energiframställning i ett internt arbetsdokument från kommissionen med titeln "Completing the internal energy market", SEC(2001)438).

Ökad användning av kraftvärmeteknik i byggnadssektorn skulle innebära ett viktigt bidrag till att uppfylla gemenskapens preliminära mål att fördubbla andelen el som kommer från kraftvärmeteknik så att den år 2010 [26] uppgår till 18 %. Kraftvärmeteknik används mest i större byggnader som hyreshus, sjukhus, hotell, fritidscentra, flygplatser, köpcentra och andra större kontorsbyggnader. På medellång och lång sikt kan också små kraftvärmeanläggningar för installation i bostäder erbjuda ytterligare möjligheter. Anslutning till befintliga nät för fjärrvärme eller fjärrkyla kan ofta utgöra ett energieffektivt alternativ. Om sådana system redan är i drift, måste man prioritera att ansluta fler byggnader till nätet. Fjärrvärme och fjärrkyla bör också övervägas vid planeringen och utvecklingen av nya bostadsområden.

[26] European Cogeneration Review, juli 1999.

Värmepumpar

Värmepumpar är ett annat alternativ som under vissa omständigheter skulle kunna bidra till att spara energi i byggnader. De kan vara effektiva och är i vissa fall tillämpliga för både enfamiljshus och flerfamiljshus när det gäller rumsuppvärmning. Med undantag för Sverige har värmepumpar inte sålt i några större mängder i de flesta EU-länder. Ett av de största hindren är de höga investeringskostnaderna i jämförelse med annan teknik, men kostnaderna sjunker samtidigt som effektiviteten blivit bättre.

För alla tre ovanstående kategorier gäller att stöd till en decentraliserad energiproduktion i byggnader bör ges så att åtgärder i fråga om efterfrågan och tillgångar analyseras på ett integrerat sätt. Exempelvis bör man inte uppmuntra användning av energieffektiva eller koldioxidfria energiformer i byggnader med mycket dålig isolering.

4.7 Sparpotential när det gäller byggnaders utformning och placering: den bioklimatiska dimensionen

Man har gjort uppskattningar som visar att om man tar full hänsyn till bioklimatiska eller ekologiska parametrar när man utformar nya byggnader och bestämmer var de skall placeras, kan energiåtgången minska kraftigt för en byggnad under dess livstid. I vissa fall kan man minska energiåtgången i välisolerade byggnader med upp till 60 % genom användning av rätt utformade passiva solvärmesystem, optimerade aktiva solvärmesystem för hushållsvarmvatten och rumsuppvärmning, och genom utnyttjande av dagsljus, naturlig kylning samt skydd mot bländande solstrålning. Nya byggnader kan konstrueras så att de endast förbrukar en fjärdedel av dagens energiåtgång för rumsuppvärmning [27]. Även i fråga om befintliga byggnader, där utformningen och placeringen av byggnaden inte går att ändra, finns det goda besparingsmöjligheter om det finns gynnsamma villkor som utnyttjas på rätt sätt.

[27] IEA (2000), undersökning av solvärme och kyla (IEA Solar Heating and Cooling Study), SHC, Paris.

Systemet med bioklimatisk utformning och konstruktion innefattar strategier för att förbättra uppvärmning, kyla, ventilation och belysning.

En strategi för uppvärmning och kyla innebär att åtgärder vidtas för att till exempel maximera användningen och ackumuleringen av passiv solvärme under den varma delen av året eller minimera den under den kalla delen av året, beroende på den relativa längden av dessa delar. Det kan röra sig om att placera huset så att största möjliga yta exponeras mot solen (eller minsta möjliga yta om det gäller att skydda huset från solen). Det kan vidare handla om att ta hänsyn till vindförhållanden, eventuell och befintlig skugga från träd, och möjligheter att ackumulera värme eller kyla från omgivande terräng och vatten. Exempelvis med hjälp av värme/kylpumpar och liknande.

Strategin för belysning innebär att man maximerar användningen av naturligt dagsljus för att komplettera konstgjord belysning och minska behovet av den. Detta kan ske genom att man utformar fönstren på ett visst sätt, utnyttjas ljusspridning, använder speciell prismateknik eller vidtar liknande åtgärder.

4.8 Sammanfattning

Energisparande inom byggnadssektorn omfattar många olika ekonomiska och tekniska aspekter enligt ovanstående. I flera medlemsstater har dessa aspekter integrerats i ett enda system som används för att beskriva en byggnads energiegenskaper. Om man använder ett sådant system kan de olika aspekter som bör infogas i normerna för nya byggnader uttryckas med hjälp av indikatorer för energiprestanda. Dessutom innebär det ökad flexibilitet i fråga om detaljer, vilket gör att arkitekter kan få ökad frihet när det gäller att uppfylla miniminormerna. För att man skall uppnå ett visst mått av harmonisering inom EU för arkitekter och användare när de skall bedöma byggnader, bör man eftersträva en gemensam metod som baseras på ett integrerat tillvägagångssätt.

Samtliga medlemsstater tillämpar visserligen miniminormer, i synnerhet för nya byggnader, men det finns ändå stora skillnader mellan energiprestanda i dessa normer. Skillnaderna innebär att det finns stort utrymme för förbättringar och att det krävs åtgärder för att förbättringarna skall kunna realiseras på det sätt som är mest kostnadseffektivt.

De största energibesparingarna kan dock göras genom renovering av befintliga byggnader. Den lämpligaste åtgärden för det ändamålet verkar vara att införa certifiering av byggnader för att öka medvetenheten samtidigt som man åtgärder den brist i marknadsmekanismerna som utgörs av att ägare till hyresfastigheter inte har några incitament för att investera i fastigheterna. Den viktigaste åtgärden består av att byta ut värmeinstallationer. Efter renoveringen bör byggnaderna uppfylla strängare krav på energieffektivitet. Som information till allmänheten bör certifiering av offentliga byggnader eller vissa andra byggnader med hög energiförbrukning som allmänheten besöker, anslås i byggnaderna tillsammans med den faktiska och rekommenderade inomhustemperaturen samt andra relevanta klimatfaktorer.

5. Motivering för åtgärder på gemenskapsnivå

5.1 Den nuvarande politiska situationen

I artikel 2 i EG-fördraget sägs att gemenskapens ekonomi skall utvecklas på ett hållbart sätt. I artikel 6 i EG-fördraget skärptes dessa mål i fråga om hållbar utveckling genom att man integrerade miljöpolitiken i andra delar av gemenskapens politik. Vid toppmötet i Cardiff 1998 bekräftade rådet behovet av att integrera miljön i energipolitiken. I artikel 175 anges ramverket för antagandet av åtgärder som har miljömål.

I FN:s ramkonvention om klimatförändringar krävs att parterna skall anta politiska riktlinjer och vidta åtgärder för att minska och begränsa utsläppen av växthusgaser så att utsläppen år 2000 stabiliseras på 1990 års nivå. Detta icke-bindande åtagande har kompletterats genom gemenskapens åtagande att minska utsläppen med 8 %, vilket fastställs i Kyotoprotokollet från 1997. Byggnadssektorn kan redan nu lämna ett viktigt bidrag till gemenskapens insatser för att uppnå Kyoto-målet under den relativt korta period som återstår fram till år 2012, men sektorn bör spela en ännu viktigare roll efter år 2012. För den perioden förespråkas i kommissionens förslag till ett sjätte miljöhandlingsprogram en minskning på 20-40 % till år 2020. Den åttonde mars 2000 antog kommissionen meddelandet om EU:s strategier och åtgärder för att minska utsläppen av växthusgaser på väg mot ett europeiskt klimatförändringsprogram [28]. Programmet baseras på meddelandet från maj 1999 om förberedelser inför genomförandet av Kyotoprotokollet [29] och är en uppföljning av de förslag som rådet (miljö) lämnade i juni 1998 och oktober 1999. Vid det senare tillfället uppmanades kommissionen att presentera en lista över prioriterade åtgärder för gemensamma och samordnade politiska åtaganden och åtgärder så snart som möjligt under år 2000 och att förbereda lämpliga politiska förslag.

[28] KOM(2000)0088 slutlig.

[29] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Förberedelser inför genomförandet av Kyotoprotokollet, KOM(1999)0230.

Mot bakgrund av de förväntade utsläppsökningarna beroende på uteblivna åtgärder och de svårigheter det innebär för de flesta medlemsstater att uppfylla sina åtaganden i enlighet med EU-överenskommelsen om bördefördelning, är det viktigt att komplettera nationella klimatstrategier genom förstärkt politik och förstärkta åtgärder på EU-nivå.

I sin grönbok "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning" [30] beskriver kommissionen den förväntade energisituationen i EU från och med år 2010. En av de viktigaste observationerna i meddelandet är att EU på kort och medellång sikt kommer att ha allt mindre möjligheter att påverka utbudssidan i fråga om energi. Eftersom EU är en av de största konsumenterna på det här området bör unionen vidta kraftfulla åtgärder, i synnerhet på efterfrågesidan, för att minska det kraftiga beroendet av externa leverantörer.

[30] Grönboken "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning", KOM(2000)0769, Op. Cit.

Vid det informella ECOFIN-mötet den 9 september 2000 underströks behovet av att påskynda genomförandet av EU:s åtgärdsplaner i fråga om energisparåtgärder och spridning av energikällor för att minska våra ekonomiers beroende.

Rådet (energi) har under år 2000 antagit två slutsatser som svar på kommissionens åtgärdsplan om energieffektivitet. Den ena antogs den 30 maj 2000 och den andra den 5 december 2000 [31] [32]. I bägge slutsatserna uppmanas kommissionen att vidta åtgärder, i synnerhet inom bostadssektorn och den tertiära sektorn, till exempel i form av certifiering av byggnader, förbättrad värmeisolering och förbättrad installerad utrustning samt övriga installationer.

[31] Rådets slutsatser 8835/00.

[32] Rådets slutsatser 14000/00.

5.2 Ytterligare påverkan av åtgärder på gemenskapsnivå

I punkt 4.3 presenterades de viktigaste skillnaderna mellan medlemsstaternas resultat när det gäller energibesparing på bostadsområdet samt de åtgärder som är mest lovande.

Förslaget till ett nytt rättsligt bindande instrument måste ses mot bakgrund av målet att förbättra byggnaders energiprestanda i samtliga medlemsstater. Att reducera utsläppen av koldioxid och att trygga energiförsörjningen är frågor där samtliga medlemsländer har ett gemensamt ansvar. På grund av detta kan ett rättsligt initiativ rättfärdigas. I en del medlemsländer har gällande minimistandarder för energiprestanda utformats under senare delen av sjuttiotalet medan i andra har betydande förbättringar nyligen genomförts inom denna viktiga sektor. Det bör därför understrykas att ett av målen med detta förslag är att anpassa byggnadsstandarderna till varandra, exempelvis genom att anpassa isoleringsstandarderna efter standarderna i de medlemsstater som har relativt stränga normer.

Målet att förbättra energieffektiviteten i byggnader finns redan i tidigare rättsliga instrument. Gemenskapens lagstiftning om bostadssektorn består bland annat av följande: direktivet om värmepannor (92/42/EEG), direktivet om byggprodukter (89/106/EEG) och de artiklar som behandlar byggnader i SAVE-direktivet (93/76/EEG).

I det sistnämnda direktivet åläggs medlemsstaterna att utforma och genomföra program inom sex specifika områden för att förbättra energieffektiviteten. Programmen kan utgöras av lagar, förordningar, ekonomiska och administrativa instrument, utbildning och frivilliga avtal.

Direktiv 93/76/EEG tillkom dock i ett annat politiskt sammanhang, innan man överenskommit om Kyoto-protokollet och före dagens tvivel om EU:s allt mer ökande beroende av energi från andra globala aktörer. Direktivet har visserligen bidragit, men det har inte visat sig vara tillräckligt för att uppnå det viktiga målet att förbättra byggnaders energiegenskaper i en utsträckning som anses vara ekonomiskt och tekniskt genomförbart.

Denna utveckling understryker den gemenskapsdimension som frågan om energieffektivitet har och motiverar konkreta åtgärder på gemenskapsnivå som kan komplettera eller stärka befintliga nationella åtgärder på det här området. Det bör också påpekas att åtgärder på gemenskapsnivå kommer att skapa en skaleffekt på den inre marknaden för produkter, komponenter och installationer, som kommer att höja byggnaders energiprestanda. I de fall det krävs rättsliga åtgärder för att stödja energieffektiviteten för att komma tillrätta med en dåligt fungerande marknad, som t.ex. obligatorisk energicertifiering, innebär åtgärder från gemenskapshåll en bättre garant för en rättvis marknad för konsumenter och branschen när byggnaderna tillträds, hyrs, konstrueras eller säljs på den inre marknaden.

5.3 Hur viktigt är initiativet för kandidatländerna-

Eurostats undersökning från 1999 över energiförbrukning i hushåll omfattade många central- och östeuropeiska länder [33]. I de flesta av dessa länder bor fler än två tredjedelar i städer. I genomsnitt är det fler som äger sina hem än i EU:s medlemsstater. Siffran ligger ofta mellan 80 och 90 % och det är bara i Polen, Tjeckien och Lettland som den är lägre än 55 %.

[33] "Energy Consumption in Households 1999" EUROSTAT 1999. Op.cit. Följande central- och östeuropeiska länder undersöktes: Albanien, Bulgarien, Tjeckiska republiken, Estland, Ungern, Lettland, Litauen, Rumänien, Slovakiska republiken, Slovenien och Polen.

I de flesta av dessa är procentandelen av energiförbrukningen som används för uppvärmning mer än 70 % av hushållets totala energiförbrukning. I majoriteten av de central- och östeuropeiska länderna är centralvärmesystem (antingen enskilt för varje bostad eller gemensamt för flerfamiljshus eller fjärrvärme för hela kvarter) helt klart den vanligaste formen av uppvärmning.

I synnerhet byggnader bestående av större betongelement, som till största delen byggdes från slutet av 60-talet till 90-talet, kännetecknas av att de kräver mycket hög uppvärmning, som ligger två till tre gånger högre per kvadratmeter än inom EU, vilket till största delen beror på dålig isolering.

Förändringarna av dessa länders ekonomier har redan lett till att hushållen drabbats av kraftiga höjningar av energipriserna, i synnerhet för fjärrvärme. Att omsätta den potential för energibesparing som finns inom byggnadssektorn i praktiken är viktigt, inte bara av miljöskäl och för att säkra en trygg tillgång, utan även för att minska de ekonomiska konsekvenser som prishöjningarna innebär för hushållen.

6. Förslagets innehåll

I artikel 1 definieras förslagets syfte och omfattning.

I artikel 2 definieras de termer och koncept som förekommer i förslaget.

I artikel 3 fastställs krav på medlemsstaterna att de skall utarbeta metoder för en integrerad beräkning av byggnaders energiegenskaper. I bilagan till förslaget till direktiv finns skiss på en ram för sådana metoder.

I artikel 4 åläggs medlemsstaterna att ange minimistandarder för nya byggnaders energiprestanda och att regelbundet uppdatera dem, samt att göra en bedömning av möjligheten att installera system för alternativ energi i större nya byggnader.

I artikel 5 åläggs medlemsstater att tillämpa lämpliga standarder för energiegenskaper för stora befintliga byggnader när de genomgår genomgripande renoveringar, under förutsättning att vissa kriterier i fråga om kostnader och kostnadseffektivitet uppfylls.

I artikel 6 fastställs att ett energicertifikat som är högst fem år gammalt skall göras tillgängligt för dem som köper eller hyr nya och befintliga byggnader. Detta skall ske när byggnaden konstrueras, säljs eller hyrs ut. När det gäller offentliga byggnader och byggnader som allmänheten besöker skall en sådan certifiering ske minst vart femte år och certifikatet skall placeras på en framträdande plats och vara väl synligt för allmänheten. I offentliga byggnader bör dessutom rekommenderade inomhustemperaturer och, i tillämpliga fall, andra klimatfaktorer tydligt anslås jämte aktuell inomhustemperatur och klimatfaktorer.

I artikel 7 fastställs specifika krav för regelbunda kontroller av värmepannor; dessa kontroller skall ske dels i form av en engångsinspektion samt en bedömning av hela installationen när pannorna varit installerade längre än 15 år. I artikel 8 fordras att centrala luftkonditioneringssystem skall inspekteras regelbundet.

Artikel 9 innehåller krav på medlemsstaterna att införa system varigenom det garanteras att certifieringen och inspektionerna utförs av kvalificerad och oberoende personal.

Artiklarna 10 & 11 rör det kommittéförfarande som krävs för att anpassa bilagan till förslaget till direktiv till den tekniska utvecklingen eller för att införliva kommande standarder.

Artiklarna 12 & 13 rör förslagets administrativa bestämmelser.

Bilagan till förslaget innehåller de viktigaste delar som måste beaktas när en byggnads energiegenskaper skall beräknas samt villkoren för inspektionen av värmepannor och centrala luftkonditioneringsanläggningar.

2001/0098 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om byggnaders energiprestanda

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [34],

[34]

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [35],

[35]

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [36],

[36]

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [37], och

[37]

av följande skäl:

(1) I artikel 6 i fördraget sägs att miljöskyddskraven skall integreras i utformningen och genomförandet av gemenskapens politik och verksamhet.

(2) I artikel 174 hänvisas till att naturresurserna skall utnyttjas varsamt och rationellt; med naturresurser avses exempelvis oljeprodukter, naturgas och fasta bränslen, som är viktiga energikällor, men som också är ledande utsläppskällor av koldioxid.

(3) Förbättrad energieffektivitet är en viktig del av den politik och de åtgärder som krävs för att åtagandena i Kyotoprotokollet skall kunna uppfyllas, och bör finnas med i alla politiska förslag för att klara framtida åtaganden.

(4) Hantering av energiefterfrågan är ett viktigt instrument för gemenskapen för att påverka den globala energimarknaden och därigenom en säker energiförsörjning på medellång och lång sikt.

(5) I sin slutsatser av den 30 maj 2000 och den 5 december 2000 [38] stödde rådet kommissionens åtgärdsplan om energieffektivitet och begärde särskilda åtgärder i byggnadssektorn.

[38] Rådets slutsats 8835/00 (30 maj 2000) och rådets slutsats 14000/00 (5 december 2000).

(6) Bostadssektorn och den tertiära sektorn, där den största delen utgörs av byggnader, står för mer än 40 % av den slutliga energiförbrukningen i gemenskapen och expanderar, vilket ofrånkomligen innebär att energiförbrukningen i sektorn kommer att öka och följaktligen även koldioxidutsläppen.

(7) Direktiv 93/76/EEG av den 13 september 1993 om begränsning av koldioxidutsläpp genom en förbättring av energieffektiviteten (SAVE) [39], som innehåller krav på medlemsstaterna att utveckla, genomföra och rapportera om program inom området energieffektivitet i byggnadssektorn, har nu börjat visa resultat. Det behövs dock ett kompletterande rättsligt instrument för att man skall kunna fastställa mer konkreta åtgärder som skall leda till att den stora outnyttjade potentialen för energibesparingar realiseras och att de stora skillnaderna mellan medlemsstaterna på det här området minskar.

[39] EGT L 237, 22.9.1993, s. 28.

(8) I direktiv 89/106/EEG [40] om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter och dess installationer för uppvärmning, kylning och ventilation skall vara projekterat och utfört på ett sådant sätt att den mängd energi som med hänsyn till klimatförhållandena på platsen behövs vid användandet är liten och värmekomforten för brukarna är tillfredsställande.

[40] EGT L 40, 11.2.1989, s. 12 (svenska och finska specialutgåvor: område 13, volym 17, s. 185).

(9) Byggnaders energiprestanda skall beräknas på basis av en metod som förutom värmeisoleringen även integrerar andra allt viktigare faktorer, exempelvis värme-/luftkonditioneringsanläggningar, användning av förnybara energikällor samt utformning av byggnaden. Ett gemensamt tillvägagångssätt med kvalificerad personal kommer att bidra till att medlemsstaterna får rättvisa konkurrensvillkor i fråga om deras insatser för att spara energi i byggnadssektorn och det skulle dessutom förbättra insynen för presumtiva köpare och användare i fråga om energiprestanda på gemenskapens egendomsmarknad.

(10) Eftersom byggnader påverkar den långsiktiga energiförbrukningen bör nya byggnader uppfylla de minimistandarder för energiprestanda som är skräddarsydda efter det lokala klimatet. Beroende på att alternativa energisystem inte utnyttjas fullt ut, är det lämpligt att genomföra en systematisk genomgång av hur lämpliga sådana system är för nya byggnader som överstiger en viss storlek.

(11) Större renoveringar av befintliga byggnader som överstiger en viss storlek bör ses som en möjlighet att vidta kostnadseffektiva åtgärder för att förbättra energiprestanda.

(12) Genom att energicertifiering ger objektiv information om byggnaders energiprestanda kan den hjälpa till att förbättra öppenheten inom egendomsmarknaden och på så vis uppmuntra investeringar i energisparåtgärder. Den bör också vara lätta att tillämpa på system som uppmuntrar åtgärder. Offentliga byggnader och byggnader som allmänheten ofta besöker bör fungera som förebilder. Detta kan ske genom att man i dessa tar hänsyn till miljömässiga och energimässiga krav, och därför bör dessa byggnader energicertifieras med jämna mellanrum. Informationen till allmänheten om sådana energiprestanda bör förbättras genom att certifikaten på ett tydligt sätt anslås i byggnaderna. Om man dessutom visar den rekommenderade inomhustemperaturen jämte den faktiska inomhustemperaturen, bör det avhålla från obetänksam användning av värme-, luftkonditionerings- och ventilationssystem. På så vis bidrar man till att energislöseriet minskar och att man får en behaglig inomhustemperatur.

(13) Regelbundet underhåll av värmepannor och luftkonditioneringssystem av kvalificerad personal bidrar till att system uppfyller kraven i produktspecifikationerna och att de ur miljömässig, säkerhetsmässig och energimässig synvinkel drivs optimalt. En oberoende bedömning av hela värmeinstallationen bör ske när systemet av kostnadsskäl skall bytas ut.

(14) I enlighet med principerna om subsidiaritet och proportionalitet i artikel 5 i fördraget bör de allmänna principerna för ett system för prestandastandarder och målen för dessa fastställas på gemenskapsnivå, men detaljstyrningen av genomförandet bör lämnas åt medlemsstaterna. Därigenom kan varje medlemsstat välja den metod som passar bäst med tanke på landets specifika förutsättningar. Detta direktiv är begränsat till vad som krävs för att uppnå dessa mål.

(15) Det måste ges möjligheter att snabbt anpassa beräkningsmetoden för byggnaders energiprestanda till den tekniska utvecklingen och till framtida utvecklingen av standarder.

(16) Eftersom de åtgärder som krävs för att tillämpa detta direktiv är åtgärder av allmän räckvidd i enlighet med artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [41], bör de antas med hjälp av det föreskrivande förfarande som anges i artikel 5 i det beslutet.

[41] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

En gemensam ram skall skapas för att främja energiprestanda i byggnader i gemenskapen samtidigt som hänsyn tas till klimatförhållanden och lokala förhållanden.

I detta direktiv fastställs krav i fråga om:

(a) Den allmänna ramen för en gemensam beräkningsmetod för byggnaders energiprestanda.

(b) Tillämpningen av minimistandarder för nya byggnaders energiprestanda.

(c) Tillämpningen av minimistandarder för energiprestanda i befintliga stora byggnader som genomgår större renoveringar.

(d) Energicertifiering av byggnader och, i fråga om offentliga byggnader, tydlig visning av sådan certifiering samt annan relevant information.

(e) Regelbundna kontroller av värmepannor och luftkonditioneringssystem i byggnader samt en bedömning av värmeanläggningen om värmepannorna i den är äldre än 15 år.

Artikel 2

I detta direktiv avses med:

(1) byggnad: en byggnad i sin helhet eller, i bostadssektorn, delar av byggnaden som är utformad för att användas separat, till exempel lägenheter eller radhus,

(2) en byggnads energiprestanda: en byggnads totala energieffektivitet som återges i en eller flera numeriska indikatorer som beräknats på grundval av isolering, typ av installation, byggnadens uformning, placering och egen energiframställning samt andra faktorer som påverkar nettoenergibehovet,

(3) standard för en byggnads energiprestanda: reglerade minimikrav i fråga om en byggnads energiprestanda,

(4) en byggnads energicertifiering: ett officiellt certifikat som innehåller resultatet av den beräkning av en byggnads energiprestanda som gjorts i enlighet med metoden i bilagan,

(5) offentliga byggnader: byggnader som hyser offentliga myndigheter eller som allmänheten ofta besöker, exempelvis skolor, sjukhus, byggnader för allmänna kommunikationer, idrottshallar, simhallar samt affärs- och lagerlokaler med en yta överstigande 1000 m2,

(6) kraftvärmeteknik: samtidig omvandling av primära bränslen till mekanisk eller elektrisk energi och värme,

(7) luftkonditioneringsanläggning: anläggning som kyler och behandlar omgivande luft,

(8) värmepanna: kombination av hölje och brännare som är konstruerad för att till vattnet överföra den värme som uppkommer vid förbränningen,

(9) nominell effekt (uttryckt i kW): den maximala värmeeffekt som tillverkaren fastställt och garanterar vid kontinuerlig drift om de av tillverkaren angivna verkningsgraderna respekteras,

(10) verkningsgrad (uttryckt i %): förhållandet mellan den värme som tillförs vattnet i värmepannan och produkten av nettovärmevärdet vid konstant bränsletryck och bränsleförbrukningen per tidsenhet,

(11) värmepump: enhet som utvinner värme från den omgivande miljön och därefter avger den.

Artikel 3

I bilagan finns en allmän ram för den beräkningsmetod för byggnaders energiprestanda som medlemsstaterna skall anta. Metoden skall utvecklas och definieras ytterligare i enlighet med det förfarande som anges i artikel 11.2.

En byggnads energiprestanda skall uttryckas på ett klart och enkelt sätt och får innehålla en indikator för koldioxidutsläpp.

Artikel 4

Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder så att nya byggnader avsedda för regelbunden användning uppfyller de minimistandarder för energiprestanda som beräknats enligt den ram för en metod som återges i bilagan. Dessa standarder skall inkludera allmänna krav på inomhusklimat för att undvika möjliga negativa effekter såsom dålig ventilation. Standarderna skall uppdateras minst vart femte år för att återspegla den tekniska utvecklingen i byggnadssektorn. Medlemsstaterna kan undanta historiska byggnader, tillfälliga byggnader, industribyggnader, verkstäder samt bostadshus som inte används för permanent boende.

I fråga om nya byggnader med en total yta överstigande 1000m2 gäller att medlemsstaterna skall ansvara för att det sker en bedömning av den tekniska, miljömässiga och ekonomiska genomförbarheten av att installera decentraliserade energisystem som baseras på förnybar energi, kraftvärmeteknik, fjärrvärme eller, under vissa förhållanden, värmepumpar, innan byggnadslov beviljas. Resultaten av bedömningen skall vara tillgänglig för alla intressenter.

Artikel 5

Medlemsstaterna skalll vidta nödvändiga åtgärder så att energiprestanda i befintliga byggnader med en total yta överstigande 1000 m2 vid renovering förbättras så att de uppfyller minimistandarder för energiprestanda i den utsträckning de är tekniskt genomförbara och omfattar kostnadseffektiva investeringar. Med sådana investeringar avses ytterligare kostnader som på basis av nuvarande genomsnittlig amorteringstakt kan tjänas in på åtta år tack vare de energibesparingar som görs.

Denna princip skall tillämpas om den totala renoveringskostnaden överstiger 25 % av byggnadens försäkringsvärde.

Artikel 6

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att det finns ett certifikat om energiprestanda för byggnader när de konstrueras, säljs eller hyrs ut. Certifikatet får inte vara äldre än fem år och skall göras tillgängligt för den presumtive köparen eller hyresgästen.

Medlemsstaterna kan undanta historiska byggnader, tillfälliga byggnader, industribyggnader, verkstäder samt bostadshus som inte används för permanent boende.

2. Certifikatet skall innehålla relevant information för presumtiva användare. Det skall innehålla referensvärden som aktuella rättsliga normer och bästa metoder så att konsumenter kan jämföra och bedöma olika byggnaders enerigprestanda. Certifikatet skall åtföljas av rekommendationer för hur man kan förbättra energiprestanda.

3. Medlemsstaterna skall införa krav på att det i offentliga byggnader skall finnas certifikat om energiprestanda. Certifikaten skall vara högst fem år gamla och skall anslås så att de är tydliga för allmänheten.

I offentliga byggnader skall även följande information vara tydligt anslagen:

a) Intervall för inomhustemperatur och, i tillämpliga fall, andra relevanta klimatfaktorer som relativ fuktighet, som rekommenderas av myndigheterna för den specifika typen av byggnad.

b) Aktuell inomhustemperatur och andra relevanta klimatfaktorer uppmätta av pålitlig apparatur.

Artikel 7

Medlemsstaterna skall fastställa nödvändiga åtgärder för inspektion av värmepannor som har en nominell effekt av mer än 10 kW. Villkoren för denna inspektion återges i bilagan. Dessa villkor skall vidareutvecklas och definieras i enlighet med det förfarande som anges i artikel 11.2.

Artikel 8

Medlemsstaterna skall fastställa nödvändiga åtgärder för regelbundna kontroller av centralaluftkonditioneringsanläggningar med en nominell effekt på mer än 12 kW. Villkoren för denna inspektion återges i bilagan. Dessa villkor skall vidareutvecklas och definieras i enlighet med det förfarande som anges i artikel 11.2.

Artikel 9

Medlemsstaterna skall försäkra att certifieringen av byggnader och inspektion av värme- och luftkonditioneringssystem utförs av kvalificerad och oberoende personal.

Artikel 10

De ändringar som krävs för att anpassa bilagan till den tekniska utvecklingen skall antas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 11.2.

Artikel 11

1. Kommissionen skall bistås av en kommitté som inrättats i enlighet med artikel 10 i rådets direktiv 92/75/EEG [42], nedan kallad "kommittén", som skall bestå av representanter från medlemsstaterna och ha en företrädare från kommissionen som ordförande.

[42] EGT L 297, 13.10.1992, s. 16.

2. När hänvisning sker till denna punkt skall det förfarande som anges i artikel 5 i beslut 1999/468/EG tillämpas, i enlighet med artiklarna 7 och 8 i beslutet.

3. Den period som anges i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.

Artikel 12

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar, förordningar och administrativa bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 2003.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 13

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 14

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

BILAGA

A. Ram för beräkning av byggnaders energiprestanda (Artikel 3)

1. Beräkningsmetoden för byggnaders energiprestanda skall innehålla följande faktorer:

a. isolering (av byggnadens yttre delar och installationer)

b. värmeinstallationer och varmvattenförsörjning

c. luftkonditioneringsinstallationer

d. ventilationssystem

e. ljusinstallationer

f. placering och orientering av husen och lägenheterna

2. Den positiva påverkan som följande system kan få skall tas med i beräkningen:

a. solvärmesystem och andra värme- eller elsystem som baseras på förnybara energikällor

b. el från kraftvärmeteknik och/eller fjärrvärmesystem

3. I den här beräkningen bör byggnader delas in i följande kategorier:

a. enfamiljshus av olika typer

b. hyreshus

c. kontor

d. utbildningsanstalter

e. sjukhus

f. hotell och restauranger

g. affärs- och lagerlokaler

h. andra typer av energiförbrukande byggnader

B. Villkoren för inspektion av värmepannor (Artikel 7)

Inspektionen av pannor skall röra energiförbrukning och begränsning av koldioxidutsläpp.

För värmepannor med en nominell effekt av mer än 100 kW skall inspektionen äga rum minst vart annat år.

I fråga om värmeinstallationer med värmepannor med en nominell effekt på över 10 kW, och som är äldre än 15 år, skall medlemsstaterna fastställa de åtgärder som krävs för en engångsinspektion av hela värmeinstallationen. Inspektionen skall innehålla en bedömning av värmepannans effektivitet vid del- och fullbelastning samt pannans storlek i förhållande till byggnadens värmebehov. Behöriga myndigheter skall sedan ha inspektionen som underlag för att ge råd till användare om utbyte av värmepannor och om alternativa lösningar.

C. Villkoren för inspektion av centrala luftkonditioneringsanläggningar (Artikel 8)

Inspektionen av luftkonditioneringsanläggningar skall röra energiförbrukning och begränsning av koldioxidutsläpp.

Inspektionen skall innehålla en bedömning av luftkonditioneringens effektivitet vid del- och fullbelastning samt luftkonditioneringens storlek i förhållande till byggnadens kylbehov. Behöriga myndigheter skall sedan ha inspektionen som underlag för att ge råd till användare om utbyte av luftkonditioneringsanläggningar och om alternativa lösningar.