Förslag till rådets direktiv om deponering av avfall (97/C 156/08) (Text av betydelse för EES) KOM(97) 105 slutlig - 97/0085(SYN)

(Framlagt av kommissionen den 10 mars 1997)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 130s.1 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

i enlighet med det i artikel 189c i fördraget angivna förfarandet, och

med beaktande av följande:

Rådets resolution av den 7 maj 1990 om avfallspolitik välkomnar och stöder gemenskapens strategidokument och uppmanar kommissionen att föreslå kriterier och standarder för slutligt omhändertagande av avfall genom deponering.

I rådets resolution av den 9 december 1996 om avfallspolitik fastställs det att i framtiden endast säkrad och kontrollerad deponering bör äga rum inom gemenskapen.

Förebyggande av uppkomst av avfall, återvinning och återanvändning av avfall liksom användning av återvunna material och energi bör uppmuntras för att hushålla med naturresurser och undvika onödig markanvändning.

Deponering bör liksom varje annat slag av avfallshantering övervakas och hanteras på ett lämpligt sätt så att potentiellt skadliga effekter på miljön och risker för människors hälsa förebyggs eller minskas.

Det är nödvändigt att vidta lämpliga åtgärder för att undvika att avfall överges, dumpas eller omhändertas på ett okontrollerat sätt. Deponierna måste därför kunna övervakas såvitt avser de ämnen som finns i det deponerade avfallet. Dessa ämnen bör, så långt möjligt, reagera enbart på förutsebara sätt.

Både mängden av och farligheten hos avfall som är avsett att deponeras bör i förekommande fall minskas, varför användningen av förbehandlingsprocesser bör uppmuntras för att säkerställa deponering som är förenlig med målen i detta direktiv.

Medlemsstaterna bör kunna tillämpa närhetsprincipen och självförsörjandeprincipen för omhändertagande av sitt avfall på gemenskapsnivå och på nationell nivå, i enlighet med rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall (1). Målen i detta direktiv måste fullföljas och klargöras genom upprättande av ett adekvat och integrerat nätverk av behandlingsanläggningar på grundval av en hög miljöskyddsnivå.

Skillnaderna mellan tekniska standarder för omhändertagande av avfall genom deponering och de lägre kostnader som är förknippade med detta kan leda till ökat omhändertagande av avfall i anläggningar med låga miljöskyddskrav, och därigenom skapa ett potentiellt allvarligt hot mot miljön på grund av transport av avfall över onödigt långa sträckor och olämpliga behandlingsmetoder.

Det är följaktligen nödvändigt att på gemenskapsnivå föreskriva tekniska standarder för deponering av avfall för att skydda, bevara och förbättra miljökvaliteten inom gemenskapen.

Det är nödvändigt att klart ange de krav som deponier måste uppfylla vad beträffar lokalisering, villkorsreglering, skötsel, kontroll, avslutning samt förebyggande av och skyddsåtgärder mot varje miljöhot på både kort och lång sikt, och särskilt mot förorening av grundvattnet genom lakvatteninfiltration i marken.

Det är med hänsyn till det föregående nödvändigt att klart definiera deponiklasser och typer av avfall som kan tas emot vid deponier av de olika klasserna.

Åtgärder måste vidtas för att minska deponiers produktion av metangas och på så sätt minska den globala temperaturstegringen, genom att minska deponeringen av organiskt avfall och genom kraven på införandet av deponigaskontroll.

De åtgärder som vidtas för att förebygga deponering av organiskt avfall syftar också till att uppmuntra separat insamling av organiskt avfall, sortering i allmänhet, återvinning och återanvändning.

Avfall skall behandlas innan det deponeras för att minska dess mängd eller farlighet, varigenom hanteringen underlättas och återvinningen gynnas. Sortering omfattas av definitionen för behandling.

På grund av de särdrag som deponeringsmetoden har för omhändertagande av avfall är det nödvändigt att införa ett särskilt tillståndsförfarande för alla deponiklasser i enlighet med de allmänna tillståndskrav som redan angivits i direktiv 75/442/EEG, och de allmänna kraven i rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om integrerad prevention och kontroll av föroreningar (2). Den behöriga myndigheten skall kontrollera att deponin är förenlig med ett sådant tillstånd inom ramen för en besiktning innan verksamheten påbörjas.

Det är lämpligt att i varje enskilt fall kontrollera om avfallet kan placeras i den deponi som är avsedd att användas för det.

För att förebygga hot mot miljön, är det nödvändigt att införa ett enhetligt förfarande för mottagning av avfall som bygger på ett klassificeringsförfarande, som särskilt inbegriper standardiserade gränsvärden för avfall som kan tas emot i de olika deponiklasserna. För detta ändamål måste ett konsekvent och standardiserat system för karakterisering av avfall, provtagning och analys utarbetas i tillräckligt god tid för att underlätta genomförandet av detta direktiv. Mottagningskriterierna måste vara särskilt klara vad gäller inert avfall.

I avvaktan på att sådana analysmetoder eller nödvändiga gränsvärden för karakterisering utarbetas, kan medlemsstaterna för tillämpningen av detta direktiv behålla, eller upprätta, nationella förteckningar över avfall som kan tas emot eller inte kan tas emot för deponering eller definiera kriterier, inklusive bland annat gränsvärden, som liknar dem som i detta direktiv har angivits för det enhetliga mottagningsförfarandet.

Det är nödvändigt att anta gemensamma övervakningsförfaranden under driftsfasen och efterbehandlingsfasen för en deponi så att eventuella negativa miljöeffekter av deponin kan identifieras och lämpliga åtgärder för rättelse kan vidtas.

Det är nödvändigt att avgöra när och hur en deponi skall avslutas samt huvudmannens skyldigheter och ansvar för platsen under efterbehandlingsperioden.

De framtida driftsvillkoren för befintliga deponier bör bestämmas så att nödvändiga åtgärder inom en särskilt angiven tidsperiod kan vidtas för att på grundval av en platsspecifik anpassningsplan anpassa dessa deponier till detta direktiv.

Huvudmannen skall med hjälp av en finansiell säkerhet eller på något likvärdigt sätt vidta åtgärder för att säkerställa fullgörandet av alla de skyldigheter som följer av tillståndet, inklusive dem som rör avslutningsproceduren och efterbehandlingen av platsen.

Enligt principen att förorenaren betalar är det nödvändigt att bland annat beakta all skada på miljön som kan orsakas av deponierna. Följaktligen skall det säkerställas att deponeringstaxor fastställs på ett sådant sätt att täckning erhålls för alla kostnader som har samband med inrättande och drift av deponin inklusive, om möjligt, den finansiella säkerhet eller motsvarande, som huvudmannen måste lämna, kostnaderna för avslutning av deponin och kostnaden för eventuella nödvändiga efterbehandlingsåtgärder, för att säkerställa att dessa deponeringstaxor återspeglar de verkliga kostnaderna för en deponis hela livscykel och att dessa kostnader inte belastar allmänna medel.

Det är nödvändigt att säkerställa en riktig tillämpning av bestämmelserna för genomförande av detta direktiv inom hela gemenskapen och att se till att huvudmän och personal vid en deponi får den utbildning och kunskap som krävs för att erhålla de nödvändiga färdigheterna.

Kommissionen bör utarbeta ett enhetligt förfarande för mottagning av avall och upprätta en standardiserad klassificering av avfall som kan tas emot vid en deponi i enlighet med det kommittéförfarande som anges i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG.

Anpassning av bilagorna till detta direktiv till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och standardisering av metoder för övervakning, provtagning och analyser skall genomföras med hjälp av samma kommittéförfarande.

Medlemsstaterna skall regelbundet till kommissionen överlämna rapporter om genomförandet av detta direktiv.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Övergripande mål med direktivet

I syfte att uppfylla de krav som ställs i direktiv 75/442/EEG, särskilt artiklarna 3 och 4 i detta, är detta direktivs mål att tillhandahålla åtgärder, förfaranden och ledning för att förebygga eller så långt möjligt minska avfallsdeponeringens negativa effekter på miljön, särskilt förorening av ytvatten, grundvatten, mark och luft, liksom därav följande risker för människors hälsa.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv avses med

a) avfall: varje ämne eller föremål som omfattas av direktiv 75/442/EEG, ändrat genom direktiv 91/156/EEG,

b) kommunalt avfall: hushållsavfall samt kommersiellt, industriellt, institutionellt och annat avfall, som på grund av sina egenskaper eller sin sammansättning är jämförbart med hushållsavfall,

c) farligt avfall: allt avfall som omfattas av rådets beslut 94/904/EG (3) om upprättande av en förteckning över farligt avfall i enlighet med artikel 1.4 i rådets direktiv 91/689/EEG om farligt avfall (4),

d) ofarligt avfall: avfall som inte omfattas av c,

e) inert avfall: avfall som inte genomgår några väsentliga fysikaliska, kemiska eller biologiska förändringar. Inert avfall löses inte upp, brinner och reagerar inte på något annat sätt fysikaliskt eller kemiskt, bryts inte ner biologiskt och har ingen skadlig inverkan på andra material som det kommer i kontakt med på ett sätt som kan orsaka skador på miljön eller människors hälsa. Den totala lakbarheten och det totala föroreningsinnehållet i avfallet samt ekotoxiteten hos lakvattnet måste vara obetydliga,

f) deponi: upplagsplats för avfall på eller under marken, inklusive interna upplag (det vill säga en deponi där en avfallsproducent själv hanterar avfall på produktionsplatsen), men med uteslutande av anläggningar där avfall omlastas för vidare transport för återvinning, behandling eller omhändertagande på annan ort samt tillfällig (det vill säga mindre än ett år) lagring av avfall innan det återvinns, behandlas eller omhändertas,

g) behandling: fysikaliska, kemiska eller biologiska processer, inklusive sortering, som ändrar avfallets egenskaper så att dess mängd eller farlighet minskas, varigenom hanteringen underlättas och återvinningen gynnas,

h) lakvatten: all vätska som rinner genom det deponerade avfallet och som tränger ut ur eller innehålls i en deponi,

i) deponigas: alla gaser som genereras från det deponerade avfallet,

j) eluat: den lösning som erhålls vid ett simulerat laktest i laboratorium,

k) huvudman: den fysiska eller juridiska person som är ansvarig för en deponi i enlighet med den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där deponin finns. Denna person kan variera från anläggningsfasen till efterbehandlingsfasen.

l) biologiskt nedbrytbart avfall: allt avfall som kan genomgå anaerob eller aerob nedbrytning.

m) innehavare: producenten av avfallet eller den fysiska eller juridiska person som äger det.

n) sökande: alla personer som ansöker om tillstånd för en deponi enligt detta direktiv.

o) behörig myndighet: den myndighet som medlemsstaterna utser för att utföra de uppgifter som följer av detta direktiv

p) flytande avfall: allt avfall i flytande form inbegripande spillvatten men med undantag av slam.

Artikel 3

Tillämpningsområde

1. Medlemsstaterna skall tillämpa detta direktiv på alla deponier enligt definitionen i artikel 2 f. Bestämmelserna i detta direktiv skall gälla utan att det påverkar bestämmelserna i direktiv 96/61/EG om integrerad prevention och kontroll av föroreningar.

2. Utan att det påverkar befintlig gemenskapslagstiftning skall följande uteslutas från direktivets tillämpningsområde:

- Spridning av slam, inklusive avloppsslam, slam som kommer från muddringsverksamhet och liknande material, för gödnings- eller jordförbättringsändamål.

- Användning av lämpligt inert avfall vid restaurering och utfyllnadsarbete, eller för byggnadsändamål.

- Deponering av muddringsslam längs med mindre vattenvägar, från vilka det har muddrats.

- Deponering av icke-förorenad jord eller ofarliga inerta material som uppkommer vid utvinning av mineraltillgångar.

3. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 75/442/EEG får medlemsstaterna, efter eget val, förklara att delar av eller hela artikel 6.4, 7.9, 8.1 c, 10, 11.1 a, 11.1 b, 11.1 c, 12.1, 12.3 i detta direktiv samt bilaga I nr 3 och 4, bilaga II (förutom stycke 3 nivå 3 och stycke 4) och bilaga III nr 3-5 till detta direktiv inte är tillämpliga på deponeringsanläggningar för ofarligt eller inert avfall

a) med en sammanlagd kapacitet på 10 000 ton på öar där denna är den enda deponin på ön och där denna är avsedd uteslutande för bortskaffande av avfall som uppkommit på den ön,

b) i isolerade samhällen som är svårtillgängliga, förutsatt att deponianläggningen är avsedd uteslutande för bortskaffande av avfall som uppkommit i det isolerade samhället,

isolerat samhälle: ett samhälle

- med högst 500 invånare per kommun och högst fem invånare/km²,

- utan en anknytande väg som kan användas av tunga transportfordon på minst 3,5 ton, och

- där avståndet till närmaste tätort med minst 250 invånare/km² är minst 50 km.

Inom två år efter det att direktivet trätt i kraft skall medlemsstaterna till kommissionen anmäla en förteckning över de öar och isolerade samhällen som är undantagna. Kommissionen skall offentliggöra förteckningen över öarna och de isolerade samhällena.

Artikel 4

Deponiklasser

Varje deponi skall hänföras till en av följande klasser:

- Deponi för farligt avfall.

- Deponi för ofarligt avfall.

- Deponi för inert avfall.

Artikel 5

Avfall och behandling som inte tas emot på en deponi

1. Medlemsstaterna skall upprätta en nationell strategi för att genomföra minskningen av det biologiskt nedbrytbara kommunala avfall som går till deponier när detta direktiv träder i kraft och anmäla denna strategi till kommissionen.

Den sammanlagda mängden biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier skall inte överstiga följande mål:

År 2002 skall det biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier - så långt det är möjligt - vara minskat till 75 % av den totala mängden (vikt) av det biologiskt nedbrytbara avfall som producerades 1993.

År 2005 skall det biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier vara minskat till 50 % av den totala mängden (vikt) av det biologiskt nedbrytbara avfall som producerades 1993.

År 2010 skall det biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponier vara minskat till 25 % av den totala mängden (vikt) av det biologiskt nedbrytbara avfall som producerades 1993.

Referensåret för minskningen är 1993, eftersom det är det sista året för vilket de standardiserade Eurostat-uppgifterna finns tillgängliga. Inom två år efter ikraftträdandet av detta direktiv skall medlemsstaterna upprätta system för kontroll av den sammanlagda mängden kommunalt avfall som går till deponier och den andel av detta avfall som är biologiskt nedbrytbart. Denna information skall på begäran göras tillgänglig för de behöriga statistikmyndigheterna på nationell nivå och på gemenskapsnivå för statistiska ändamål.

2. Medlemsstaterna skall säkerställa att följande avfall inte tas emot på en deponi:

a) Flytande avfall, om det inte tillåts i enlighet med artikel 6.4. Kommissionen skall i enlighet med förfarandet i artikel 16 inom två år efter att detta direktiv har trätt i kraft upprätta provtagnings- och analysmetoder för flytande avfall.

b) Avfall som, beroende på de förhållanden som råder i en deponi, är explosivt, frätande, oxiderande, mycket lättantändligt eller lättantändligt, enligt definitionen i bilaga III till direktiv 91/689/EEG.

c) Sjukvårdsavfall, och annat kliniskt avfall från medicinska eller veterinärmedicinska verksamheter, som är smittsamt enligt definitionen (egenskap H9 i bilaga III) i direktiv 91/689/EEG om farligt avfall samt avfall som faller under punkt 14 (bilaga I.A.) i det direktivet.

d) Hela begagnade däck två år från och med den dag detta direktiv träder i kraft och fragmenterade begagnade däck fem år från och med denna dag (med undantag av cykeldäck och däck med en diameter större än 1 400 mm).

e) Varje annat slag av avfall som inte uppfyller de mottagningskriterier som bestämts i enlighet med bilaga II.

3. Medlemsstaterna skall säkerställa att utspädning eller blandning av avfall endast för att iaktta mottagningskriterierna är förbjuden.

4. Medlemsstaterna skall säkerställa att farligt avfall får behandlas för att konsolideras eller stabiliseras med tillstånd av den behöriga myndigheten och i enlighet med artikel 2.3 i direktiv 91/689/EEG.

Artikel 6

Avfall som tas emot i de olika deponiklasserna

Medlemsstaterna skall se till följande:

1) Endast avfall som har behandlats deponeras.

2) Endast farligt avfall som uppfyller de kriterier som uppställts i enlighet med bilaga II förs till en deponi för farligt avfall.

3) Deponier för ofarligt avfall får användas

a) för kommunalt avfall,

b) för ofarligt avfall av annat ursprung.

4) Deponier för inert avfall används enbart för inert avfall.

Artikel 7

Ansökan om tillstånd

Medlemsstaterna skall se till att en ansökan om tillstånd för en deponi åtminstone innehåller följande uppgifter:

1) Sökandens och, om det rör sig om olika enheter, huvudmannens identitet.

2) En beskrivning av de slag och de totala mängder av avfall som skall deponeras.

3) Föreslagen kapacitet för deponin.

4) En beskrivning av platsen, inklusive dess hydrologiska och geologiska karakteristika.

5) Föreslagna metoder för att förebygga och minska utsläpp.

6) Föreslagen plan för drift, övervakning och kontroll.

7) Föreslagen avslutnings- och efterbehandlingsplan.

8) Om en miljökonsekvensstudie krävs i enlighet med bestämmelserna i rådets direktiv av den 27 juni 1985 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (5), de uppgifter som exploatören lämnar i enlighet med artikel 5 i nämnda direktiv,

9) Sökandens finansiella säkerhet, eller motsvarande, som krävs enligt artikel 8.1 c i detta direktiv.

Efter att en ansökan om ett tillstånd godkänts skall denna information på begäran göras tillgänglig för de behöriga statistikmyndigheterna på nationell nivå och på gemenskapsnivå för statistiska ändamål.

Artikel 8

Villkor för tillstånd

Medlemsstaterna skall se till följande:

1) Att den behöriga myndigheten inte utfärdar tillstånd till deponering om inte följande villkor uppfylls:

a) Deponeringsprojektet skall uppfylla samtliga krav i detta direktiv, inklusive bilagorna.

b) Skötsel av deponin skall anförtros en tekniskt kompetent person. Yrkesmässig och teknisk utbildning av deponihuvudmän och personal skall säkerställas.

c) Sökanden skall när han mottar tillståndet i enlighet med de förfaranden som medlemsstaterna skall anta ha vidtagit lämpliga åtgärder i form av en finansiell säkerhet eller någon motsvarighet för att se till att de skyldigheter (inbegripet efterbehandlingsåtgärder), som åligger honom på grund av det tillstånd som utfärdas i enlighet med bestämmelserna i det här direktivet, iakttas och att de anslutningsförfaranden som krävs enligt artikel 13 följs. Denna säkerhet eller motsvarighet skall bibehållas så länge som detta i enlighet med artikel 13.4 är nödvändigt för underhålls- och efterbehandlingsverksamheten på platsen.

d) Deponeringsprojektet är förenligt med den relevanta avfallsplan, eller de relevanta avfallsplaner till vilka hänvisning sker i artikel 7 i direktiv 75/442/EEG.

2) Innan driften påbörjas, skall den behöriga myndigheten inspektera platsen för att försäkra sig om att villkoren i tillståndet uppfylls, vilket inte på något sätt minskar huvudmannens ansvar enligt villkoren i tillståndet.

Artikel 9

Tillståndets innehåll

För att förtydliga och komplettera bestämmelserna i artikel 9 i direktiv 75/442/EEG skall deponeringstillståndet innehålla åtminstone

a) deponiklass,

b) en förteckning över typer och kvantiteter av avfall som får deponeras,

c) krav som ställs på förberedande arbeten, driften av deponin och förfarandena för kontroll och övervakning, inbegripet övervakningsprogram (bilaga III.4.B), liksom provisoriska krav rörande avslutning och efterbehandling,

d) en skyldighet för sökanden att åtminstone en gång per år till den behöriga myndigheten avlämna en rapport om de slag och mängder av avfall som deponerats, och om resultaten av övervakningsprogrammen enligt artiklarna 12 och 13 samt bilaga III.

Artikel 10

Kostnaden för deponering av avfall

Medlemsstaterna skall säkerställa att det minimipris som debiteras av en offentlig eller privat huvudman för deponering av alla slag av avfall som skall täcka åtminstone kostnader för att inrätta och driva anläggningen, så långt möjligt inbegriper kostnaden för den finansiella säkerhet som anges i artikel 8.1 c och de uppskattade kostnaderna för avslutning och efterbehandling av platsen under åtminstone 50 år. Medlemsstaterna skall säkerställa insynen i insamling och användning av all nödvändig information gällande kostnader.

Artikel 11

Rutiner för mottagande av avfall

1. Medlemsstaterna skall vidta åtgärder (innan avfallet tas emot på deponin) för att säkerställa följande:

a) Innehavaren eller huvudmannen skall, före leverans, när leverans sker, eller när den första av en serie leveranser sker, förutsatt att det rör sig om samma typ av avfall, genom lämplig dokumentation kunna bevisa att avfallet i fråga kan tas emot på en sådan plats under iakttagande av villkoren i tillståndet och att det uppfyller mottagningskriterierna som fastställs i bilaga II.

b) Följande mottagningsrutiner skall iakttas av huvudmannen:

- Handlingar som rör avfallet, inklusive de handlingar som krävs i artikel 5.3 i direktiv 91/689/EEG och, i förekommande fall, även de handlingar som krävs enligt rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993, om övervakning och kontroll av avfall vid införsel till och utförsel från Europeiska gemenskapen (6), skall kontrolleras.

- Avfallet skall inspekteras visuellt vid infarten och vid tippsåret och, i förekommande fall, överensstämmelsen med den beskrivning som lämnats i de handlingar som innehavaren lagt fram skall kontrolleras. Om representativa prover måste tas enligt bilaga II.3, nivå 3, skall analysresultaten sparas och provtagningen utföras i enlighet med bilaga II.5. Dessa prov skall sparas minst en månad.

- Ett register skall föras som innehåller uppgift om mängderna av och egenskaperna hos det deponerade avfallet, liksom ursprung, leveransdatum, producentens identitet eller, om det rör sig om kommunalt avfall, insamlarens identitet och, såvitt avser farligt avfall, dettas exakta placering i deponin. Denna information skall på begäran göras tillgänglig för de behöriga statistikmyndigheterna på nationell nivå och på gemenskapsnivå för statistiska ändamål.

c) Huvudmannen för deponin skall alltid tillhandahålla ett skriftligt intyg avseende varje leverans som mottas på deponin.

d) Oaktat bestämmelserna i förordning nr (EEG) 259/93, skall huvudmannen om avfall inte tas emot vid en deponi underrätta den behöriga myndigheten om att avfallet inte tagits emot.

2. För deponier som är undantagna från bestämmelserna i detta direktiv i enlighet med artikel 3.3 skall medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att sörja för

- regelbunden okulärbesiktning av avfallet på deponeringsplatsen för att säkerställa att endast ofarligt eller inert avfall från ön eller det isolerade samhället emottas vid anläggningen, och

- att en förteckning över mängden avfall som deponeras på platsen uppställs.

Artikel 12

Kontroll- och övervakningsförfaranden under driftsfasen

Medlemsstaterna skall se till att kontroll- och övervakningsförfarandena under driftsfasen åtminstone uppfyller följande krav:

1) Huvudmannen för en deponi skall under driftsfasen genomföra det kontroll- och övervakningsprogram som specificeras i bilaga III.

2) Huvudmannen skall underrätta den behöriga myndigheten om alla resultat av de kontroll- och övervakningsförfaranden som möjliggör konstaterande av betydelsefulla effekter på miljön och följa den behöriga myndighetens beslut om arten och tidpunkten för de rättelseåtgärder som skall vidtas. Dessa åtgärder skall genomföras på huvudmannens bekostnad.

Huvudmannen skall i den omfattning som den behöriga myndigheten bestämmer och åtminstone vid slutet av varje kalenderår, rapportera alla övervakningsresultat till de behöriga myndigheterna på grundval av insamlade uppgifter, i syfte att avgöra om tillståndsvillkoren följs och för att öka kunskaperna om vad som händer med avfallet i deponin.

3) Kvalitetskontrollen av de analytiska delarna av de kontroll- och övervakningsförfaranden och/eller de analyser som anges i artikel 11.2 b skall utföras av kompetenta laboratorier.

Artikel 13

Avslutningsförfarande

Medlemsstaterna skall, i enlighet med tillståndet, se till följande:

1) Avslutningsförfarandet vid en deponi eller en del av denna påbörjas

a) när de relevanta villkoren i tillståndet är uppfyllda, eller

b) efter tillstånd av den behöriga myndigheten, på huvudmannens begäran, eller

c) genom ett motiverat beslut av den behöriga myndigheten.

2) En deponi, eller en del av den, bara kan anses som definitivt avslutad när den behöriga myndigheten har utfört en slutbesiktning på platsen, utvärderat alla rapporter som lagts fram av huvudmannen och har givit huvudmannen tillstånd till avslutningen. Detta minskar inte på något sätt huvudmannens ansvar enligt villkoren i tillståndet.

3) Sedan en deponi slutgiltigt har avslutats skall huvudmannen vara ansvarig för dess underhåll, övervakning och kontroll i efterbehandlingsfasen så länge som den ansvariga myndigheten kräver det, med beaktande av den tid under vilken deponin kan utgöra en risk.

Huvudmannen skall underrätta den behöriga myndigheten om alla kontrollresultat som möjliggör konstaterande av betydelsefulla skadliga effekter på miljön och följa den ansvariga myndighetens beslut rörande arten och tidpunkten för de rättelseåtgärder som skall vidtas.

4) Så länge den behöriga myndigheten anser att en deponi kan utgöra en fara för miljön skall huvudmannen för deponin vara ansvarig för övervakning och analys av deponigas och lakvatten från deponin samt för grundvattentillståndet i närområdet kring deponin i enlighet med bilaga III.

Artikel 14

Befintliga deponier

Medlemsstaterna skall se till att deponier för vilka tillstånd gäller eller som redan är i drift vid tidpunkten för genomförandet av detta direktiv, inte kan fortsätta att vara i drift om inte de åtgärder som anges nedan vidtas så snart som möjligt och inom fem år från detta direktivs ikraftträdande.

1) Inom tre år efter att detta direktiv har trätt i kraft skall huvudmannen för en deponi förbereda och för den behöriga myndigheten för godkännande lägga fram en omställningsplan för platsen som inbegriper de uppgifter som räknas upp i artikel 8 och alla rättelseåtgärder som huvudmannen anser nödvändiga.

Om den behöriga myndigheten efter en utvärdering av deponins effekter på miljön konstaterar att deponin överensstämmer med detta direktivs målsättning enligt definition i artikel 1, kan det vara onödigt att vidta rättelseåtgärder.

Huvudmannen för en deponi skall vidta de åtgärder som krävs för att följa bestämmelserna i bilaga I.4 i detta direktiv. Åtgärderna skall genomföras inom fem år från den dag detta direktiv träder i kraft.

2) Sedan omställningsplanen har framlagts skall de behöriga myndigheterna fatta definitivt beslut om huruvida driften kan fortsätta mot bakgrund av nämnda omställningsplan och detta direktiv. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att i enlighet med artiklarna 7.7 och 13 så snart som möjligt avsluta deponier som inte givits tillstånd att fortsätta verksamheten i enlighet med artikel 8.

3) Mot bakgrund av den godkända omställningsplanen för platsen skall den behöriga myndigheten tillåta nödvändiga arbeten och ange en övergångsperiod för planens genomförande. Denna plan skall genomföras inom fem år från direktivets ikraftträdande.

4) Inom två år från detta direktivs ikraftträdande skall artiklarna 4, 5, 6, 11 och bilaga II gälla för deponier för farligt avfall.

Artikel 15

Rapporteringsskyldighet

Vart tredje år skall medlemsstaterna till kommissionen sända en rapport om genomförandet av detta direktiv. Rapporten skall upprättas på grundval av ett frågeformulär eller schema som utarbetas av kommissionen i enlighet med det förfarande som anges i artikel 6 i direktiv 91/692/EEG (7). Frågeformuläret eller schemat skall sändas till medlemsstaterna sex månader före början av den period som omfattas av rapporten. Rapporten skall sändas till kommissionen inom nio månader från utgången av den treårsperiod som omfattas av rapporten.

Kommissionen skall inom nio månader från mottagandet av rapporterna från medlemsstaterna offentliggöra en gemenskapsrapport om genomförandet av detta direktiv.

Artikel 16

Kommitté

Varje förändring som är nödvändig för att anpassa bilagorna till detta direktiv till vetenskapens och teknikens aktuella ståndpunkt skall, liksom alla förslag till standardisering av kontroll, provtagning och analysmetoder som rör deponering av avfall, antas av kommissionen, med stöd av den kommitté som upprättats i enlighet med artikel 18 i direktiv 75/442/EEG och i enlighet med det förfarande som anges i artikel 17 i detta direktiv. Förslag till standardisering av kontroll-, provtagnings- och analysmetoder i det som rör bilagorna till detta direktiv skall antas av kommissionen, assisterad av kommittén, inom två år från ikraftträdandet av detta direktiv.

Kommissionen, som skall biträdas av kommittén, skall anta bestämmelser för harmonisering och regelbunden överföring av de statistiska uppgifter som avses i artikel 5, 7 och 11 i detta direktiv, inom två år efter ikraftträdandet av detta direktiv och för ändring av sådana bestämmelser vid behov.

Artikel 17

Kommittéförfaranden

Kommissionen skall assisteras av en kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna och vars ordförande skall vara en företrädare för kommissionen.

Kommissionens företrädare skall inför kommittén lägga fram ett utkast till de åtgärder som skall vidtas. Kommittén skall avge ett yttrande om utkastet inom en tidsfrist som ordföranden kan bestämma utgående från hur brådskande ärendet är. Yttrandet skall avges med den majoritet som fastställs i artikel 148.2 i EG-fördraget när det gäller beslut som rådet skall anta utgående från ett förslag från kommissionen. Medlemsstaternas företrädares röster inom kommittén skall viktas enligt den princip som fastställs i den artikeln. Ordföranden skall inte rösta.

Kommissionen skall anta de åtgärder som förutses om dessa överensstämmer med kommitténs yttrande. Om åtgärderna ifråga inte överensstämmer med kommitténs yttrande, eller om något yttrande inte har avgivits, skall kommissionen utan dröjsmål delge rådet ett förslag om åtgärder att vidta. Rådet skall fatta beslut med kvalificerad majoritet.

Om rådet inte har fattat beslut inom den tidsfrist som fastställs i varje akt som skall antas av rådet i enlighet med denna punkt, men som inte i något fall får överstiga tre månader från datumet för föreläggande för rådet, skall de föreslagna åtgärderna antas av kommissionen.

Artikel 18

Införlivande

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar, förordningar och administrativa bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juni 2000. De skall omedelbart informera kommissionen härom.

När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen översända texterna till de nationella bestämmelser som de antar på det område, som omfattas av detta direktiv.

Artikel 19

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 20

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

(1) EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 39. Direktivet senast ändrat genom beslut 94/3/EG (EGT nr L 5, 7.1.1994, s. 15).

(2) EGT nr L 257, 10.10.1996, s. 26.

(3) EGT nr L 356, 31.12.1994, s. 14.

(4) EGT nr L 377, 31.12.1991, s. 20. Direktivet senast ändrat genom direktivet 94/31/EG (EGT nr L 168, 2.7.1994, s. 28).

(5) EGT nr L 175, 5.7.1985, s. 40.

(6) EGT nr L 30, 6.2.1993, s. 1. Förordningen senast ändrad genom beslut 94/721/EG (EGT nr L 288, 9.11.1994, s. 36).

(7) EGT nr L 377, 31.12.1991, s. 48.

BILAGA I

ALLMÄNNA FÖRESKRIFTER FÖR ALLA DEPONIKLASSER

1. Lokalisering

1.1 Vid lokaliseringen av en deponi måste hänsyn tas till krav vad gäller

a) avståndet från platsens yttre gräns till bostads- och rekreationsområden, vattenleder, vattenrecipienter och jordbruks- eller stadsområden för att säkerställa att minimiavståndet är 0,5 km vad gäller kommunala deponier och 2 km från bostadsområden när det gäller deponier för farligt avfall,

b) förekomsten av grundvatten, kustvatten eller naturskyddszoner i området,

c) de geologiska och hydrogeologiska förutsättningarna i området,

d) risken för översvämningar, sättningar, jordskred eller snöskred på platsen,

e) skydd av natur- och kulturarvet i området.

1.2 Deponin kan godkännas endast om det efter en miljökonsekvensstudie som eventuellt åläggs genom direktiv 85/337/EEG framkommer att deponin med beaktande av platsens karakteristika med hänsyn till ovannämnda krav eller förutsedda rättelseåtgärder inte utgör någon allvarlig risk för miljön.

2. Vattenkontroll och lakvattenhantering

Lämpliga åtgärder skall, med hänsyn till deponins egenskaper och de meteorologiska omständigheterna, vidtas för att

- begränsa de vattenmängder som beror på nederbörd som tränger in i deponin,

- hindra att ytvatten och/eller grundvatten infiltreras i det deponerade avfallet,

- samla in förorenat vatten och lakvatten. Om en utvärdering som grundas på en granskning av lokaliseringen av deponin och det avfall som skall tas emot visar att deponin inte utgör någon möjlig miljöfara, kan den behöriga myndigheten besluta att denna bestämmelse inte skall vara tillämplig,

- behandla förorenat vatten och lakvatten som samlats in från deponin så att detta når upp till den nivå som krävs för att de skall få deponeras.

Ovanstående bestämmelser behöver inte tillämpas på deponier för inert avfall.

3. Skydd av mark och vatten

3.1 En deponi måste vara lokaliserad och utformad så att de nödvändiga förutsättningarna för att förebygga förorening av mark, grundvatten eller ytvatten uppfylls så att en effektiv uppsamling av lakvatten garanteras, vid lämplig tid och på angivna villkor i enlighet med vad som anges under 2. Skydd av mark, grundvatten och ytvatten skall säkerställas med hjälp av en geologisk barriär och ett geomembran under driftsfasen/den aktiva fasen och genom att kombinera en geologisk barriär och en försegling under den passiva fasen/efter avslutningen.

3.2 Det finns en geologisk barriär när de geologiska och hydrogeologiska förhållandena under och i närheten av en deponi medför en kvarhålllningskapacitet som är tillräcklig för att undvika varje potentiell risk för marken och grundvattnet.

Deponins botten skall bestå av ett mineralskikt som uppfyller krav på permeabilitet och tjocklek med en kombinerad effekt (K) vad gäller skydd av mark, grundvatten och ytvatten som minst är likvärdig med den som följer av följande krav:

- Deponi för farligt avfall:

K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; mäktighet ≥ 5 m.

- Deponi för ofarligt avfall:

K ≤ 1,0 × 10-9 m/s; mäktighet ≥ 1 m.

- Deponi för inert avfall:

K ≤ 1,0 × 10-7 m/s; mäktighet ≥ 1 m.

m/s = meter per sekund

När den geologiska barriären inte på ett naturligt sätt uppfyller ovanstående villkor kan den kompletteras på konstgjord väg och förstärkas på andra sätt som ger likvärdigt skydd. En geologisk barriär som är framställd på konstgjord väg får inte vara mindre än 0,5 m tjock.

3.3 Förutom den geologiska barriär som beskrivs ovan måste ett system för uppsamling av lakvatten och bottentätning tillföras i enlighet med följande principer för att säkerställa att lakvattenansamlingen på bottnen av deponin är minimal:

>Plats för tabell>

Medlemsstaterna får ställa allmänna eller särskilda krav på deponier för inert avfall och på egenskaperna hos de ovan nämnda tekniska hjälpmedlen.

Om den behöriga myndigheten efter att ha granskat de möjliga riskerna för miljön finner att det är nödvändigt att hindra lakvattenbildning, får en topptätning föreskrivas. För detta system för topptätning ges följande rekommendationer:

>Plats för tabell>

3.4 Om den behöriga myndigheten på grundval av en utvärdering av miljörisker och med särskilt beaktande av direktiv 80/68/EEG (1), i enlighet med 2 ("Vattenkontroll och lakvattenhantering"), bedömer att uppsamling och behandling inte är nödvändig, eller om det har konstaterats att deponin inte utgör någon potentiell risk för mark, grundvatten eller ytvatten, kan kraven i punkterna 2 och 3 ovan minskas i enlighet därmed.

3.5 Den metod som skall användas för bestämning av permeabilitetskoefficienten för deponier, i fält och för platsens hela utsträckning, skall utvecklas och godkännas av den kommitté som avses i artikel 16 i detta direktiv.

4. Gaskontroll

4.1 Lämpliga åtgärder skall vidtas för att kontrollera ackumulation och migration av deponigas (bilaga III).

4.2 Efter miljöutvärdering skall deponigas insamlas, från alla deponier som tar emot biologiskt nedbrytbart avfall, och deponigasen måste behandlas och utnyttjas. Om den insamlade gasen inte kan användas i energiproduktion, måste den facklas.

4.3 Insamling, behandling och utnyttjande av deponigas enligt punkt 4.2 skall utföras på ett sätt som så långt möjligt minskar skador på eller försämring av miljön och risker för människors hälsa.

5. Olägenheter och faror

Åtgärder skall vidtas för att minska olägenheter och faror som orsakas av deponin genom

- utsläpp av lukt och damm,

- vindblåsta material,

- buller och trafikrörelser,

- fåglar, skadedjur och insekter,

- bildande av aerosoler,

- bränder.

Deponin skall vara så utrustad att smuts från deponin inte sprids till allmänna vägar och till omgivningen.

6. Stabilitet

Placeringen av avfall på platsen skall äga rum på ett sådant sätt att det garanterar stabilitet för avfallsmassorna och med avfallet förbundna strukturer, särskilt såvitt avser undvikande av glidningar. När en konstgjord barriär upprättas måste det säkerställas att det geologiska underlaget, med hänsyn till deponins morfologi, är tillräckligt stabilt för att förhindra sättningar som kan orsaka skada på barriären.

7. Stängsel

Deponin skall omges av stängsel som är tillräckligt för att förhindra fritt tillträde till platsen. Grindarna skall vara låsta när deponin inte är öppen.

Kontrollsystemet och tillträdet till varje deponi bör omfatta ett åtgärdsprogram för att upptäcka och förhindra illegal dumpning.

(1) EGT nr L 20, 26.1.1980, s. 43. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/692/EEG (EGT nr L 377, 31.12.1991, s. 48).

BILAGA II

KRITERIER OCH FÖRFARANDEN FÖR MOTTAGNING AV AVFALL

1. Inledning

Denna bilaga beskriver följande:

- Allmänna principer för mottagande av avfall i de olika deponiklasserna. Den framtida klassificeringsproceduren för avfall bör grundas på dessa principer.

- Riktlinjer som i grova drag anger preliminära förfaranden för mottagning av avfall som skall följas tills en enhetlig klassificering för avfall och förfarande för mottagning har antagits. Detta förfarande kommer tillsammans med de relevanta provtagningsförfarandena att utvecklas av den tekniska kommitté som avses i artikel 16 i detta direktiv.

Den tekniska kommitténs arbete i detta hänseende skall fullföljas inom tre år efter antagandet av direktivet och måste utföras under beaktande av de målsättningar som anges i artikel 1 i detta direktiv.

2. Allmänna principer

Sammansättning, lakbarhet, långsiktigt beteende och allmänna egenskaper hos avfall som skall deponeras måste vara kända så exakt som möjligt. Mottagning av avfall vid en deponi kan ske antingen med användning av en förteckning som anger mottaget eller icke mottaget avfall, som definieras med avseende på art och ursprung, och med användning av analysmetoder för avfall och gränsvärden för egenskaper hos det avfall som skall tas emot. De framtida förfarandena för mottagning av avfall som beskrivs i detta direktiv skall så långt möjligt grundas på standardiserade analysmetoder för avfall och gränsvärden för egenskaperna hos det avfall som skall tas emot.

Innan sådana analysmetoder och gränsvärden definieras skall medlemsstaterna för varje deponiklass ställa upp åtminstone nationella förteckningar över avfall som tas emot eller inte tas emot eller definiera de kriterier som skall uppfyllas för att avfallet skall föras in i förteckningarna. För att tas emot i en viss deponiklass måste ett avfallsslag finnas på den relevanta nationella förteckningen eller uppfylla kriterier som i avgörande avseenden motsvarar dem som gäller för att upptas i förteckningen. Dessa förteckningar, eller de likvärdiga kriterierna, samt analysmetoderna och gränsvärdena skall tillställas kommissionen inom sex månader från genomförandet av detta direktiv eller när de antas på nationell nivå.

Dessa förteckningar eller mottagningskriterier skall användas för att fastställa anläggningsspecifika förteckningar över mottaget avfall som specificerats i tillståndet i enlighet med artikel 9 i det här direktivet.

Kriterierna för mottagning av avfall på referensförteckningarna eller i en deponiklass kan grundas på annan lagstiftning och/eller på avfallets egenskaper.

Mottagningskriterierna för en speciell deponiklass skall grundas på överväganden om

- skydd av omgivande miljö (särskilt grundvatten och ytvatten),

- skydd av miljöskyddssystemen (det vill säga tätskikt och anordningar för lakvattenbehandling),

- skydd av den eftersträvade stabiliseringsprocessen inuti deponin,

- skydd mot risker för människors hälsa.

Exempel på kriterier som grundas på avfallets egenskaper är

- krav vad gäller kännedom om total sammansättning,

- begränsningar av halten organiskt material i avfallet,

- krav eller begränsningar vad gäller den biologiska nedbrytbarheten hos de organiska avfallskomponenterna,

- begränsningar av mängden specificerade, potentiellt farliga komponenter (med beaktande av de ovan nämnda skyddskriterierna),

- begränsningar av av den potentiella och förväntade produktionen av lakbara ämnen specificerade, potentiellt farliga komponenter (med beaktande av de ovan nämnda skyddskriterierna),

- ekotoxikologiska egenskaper hos avfallet och det från detta härrörande lakvattnet.

De mottagningskriterier för avfall som grundas på avfallets egenskaper måste i princip vara mycket utförliga för deponier för inert avfall och kan vara mindre utförliga för deponier för ofarligt avfall och ännu mindre utförliga för deponier för farligt avfall på grund av den högre miljöskyddsnivån hos de två senare.

3. Allmänna förfaranden för kontroll och mottagning av avfall

Den allmänna karakteriseringen och kontrollen av avfall skall grundas på följande tre nivåer:

>Plats för tabell>

Varje slag av avfall måste normalt karakteriseras enligt nivå 1 och uppfylla de tillämpliga mottagningskriterierna på en referensförteckning. För att få stå kvar på en platsspecifik förteckning måste ett avfallsslag med regelbundna intervall (t.ex. årligen) kontrolleras enligt nivå 2 och uppfylla de tillämpliga kriterierna. Varje avfallslast som anländer till deponins infart måste underkastas kontroll enligt nivå 3.

Vissa slag av avfall kan permanent eller tillfälligt undantas från kontroll på nivå 1. Skälet till detta kan vara att kontrollerna är praktiskt ogenomförbara, att tillämpliga kontrollrutiner och mottagningskriterier är otillgängliga, eller på att det finns lagstiftning som innehåller andra regler för detta.

4. Riktlinjer för preliminära förfaranden för mottagning av avfall

Tills denna bilaga är helt komplett är endast kontroll på nivå 3 obligatorisk, medan kontroll enligt nivåerna 1 och 2 tillämpas i möjligaste mån. På detta preliminära stadium skall avfall som skall tas emot vid en speciell deponiklass antingen finnas på en restriktiv nationell eller platsspecifik förteckning för den deponiklassen eller uppfylla kriterier som är likvärdiga med dem som utgör krav för att upptas på förteckningen.

Följande allmänna riktlinjer kan användas för att bestämma preliminära mottagningskriterier för avfall vid de tre huvudsakliga deponiklasserna eller på de motsvarande förteckningarna:

Deponier för inert avfall: Endast inert avfall som avses i artikel 2 e får godtas på förteckningen.

Deponier för ofarligt avfall: För att godtas på förteckningen får ett avfall inte falla inom tillämpningsområdet för direktiv 91/689/EEG.

Deponier för farligt avfall: En preliminär förteckning över deponier för farligt avfall som enbart består av de avfallstyper som täcks av direktiv 91/689/EEG kan upprättas. Sådant avfall skall dock inte godtas på förteckningen utan föregående behandling om det uppvisar ett totalinnehåll eller lakbarhet av potentiellt farliga komponenter som är höga nog för att utgöra en risk för arbetssjukdom eller miljön på kort sikt eller för att förhindra tillräcklig stabilisering av avfallet inom den projekterade drifttiden för deponin.

5. Provtagning av avfall

Provtagning av avfall kan ge upphov till allvarliga problem med avseende på framställning och tekniker, på grund av den heterogena naturen hos många slag av avfall. En europeisk standard för provtagning kommer att utvecklas. Tills denna standard godkänts av medlemsstaterna i enlighet med artikel 16 i detta direktiv, får medlemsstaterna tillämpa nationella standarder och förfaranden.

BILAGA III

FÖRFARANDEN FÖR KONTROLL OCH ÖVERVAKNING UNDER DRIFTS- OCH EFTERBEHANDLINGSFASERNA

1. Inledning

Ändamålet med denna bilaga är att ange minimiförfaranden för övervakning för att kontrollera

- att avfall har mottagits för deponering i enlighet med de kriterier som satts upp för den aktuella deponiklassen,

- att processerna inuti deponin fortskrider som önskat,

- att miljöskyddssystemen fungerar fullt ut på avsett sätt,

- att villkoren i tillståndet för deponin är uppfyllda.

2. Meteorologiska data

Enligt skyldigheten att rapportera (artikel 15) skall medlemsstaterna tillhandahålla data om insamlingsmetoden för meteorologiska data. Det åligger medlemsstaterna att besluta hur dessa data skall samlas in (in situ, nationellt meteorologiskt nätverk, etc.).

Skulle medlemsstaterna besluta att vattenbalansen är ett effektivt verktyg för att utvärdera om lakvatten ackumuleras i deponin eller läcker ut, rekommenderas att följande data samlas in genom övervakning av deponin eller från den närmaste meteorologiska stationen, om så krävs av den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 13.3 i detta direktiv:

>Plats för tabell>

3. Utsläppsdata: vatten, lakvatten och gaskontroll

Prov på lakvatten och ytvatten (om det finns) måste samlas in vid representativa punkter. Provtagning och mätning (volym och sammansättning) av lakvattnet måste utföras separat vid varje punkt där lakvatten leds ut från platsen.

Referens: allmänna riktlinjer om provtagningsteknologi, ISO 5667-2 (1991).

Övervakning av ytvatten (om sådant finns) skall utföras vid minst två punkter, en uppströms deponin och en nedströms.

Gasövervakningen måste vara representativ för varje sektion av deponin.

Frekvensen för provtagning och analys förtecknas i nedanstående tabell.

För lakvatten och vatten skall ett prov tas, som är representativt för den genomsnittliga sammansättningen.

>Plats för tabell>

4. Skydd av grundvatten

A. Provtagning

Mätningarna måste vara sådana att de ger information om grundvatten som sannolikt påverkas av deponeringen av avfall, med minst en mätpunkt i grundvattnets inflödesregion och två i utflödesregionen. Detta antal kan ökas på grundval av en specifik hydrogeologisk undersökning och för att tidigt identifiera oavsiktliga utsläpp av lakvatten i grundvattnet.

Provtagningen måste utföras på åtminstone tre ställen innan deponering påbörjas för att fastställa referensvärden för framtida provtagning.

Referens: provtagning av grundvatten, ISO 5667, del 11, 1993.

B. Övervakning

De parametrar som skall analyseras i proven måste bestämmas i förhållande till den förväntade sammansättningen av lakvattnet och grundvattnets kvalitet i området. När parametrarna för analys väljs skall hänsyn tas till mobilitet i grundvattenzonen. Parametrarna kan inkludera indikatorparametrar för att garantera tidig upptäckt av förändringar i vattenkvaliteten (1).

>Plats för tabell>

C. Riktvärdes-/gränsvärdesnivåer

Sådana väsentliga skadeeffekter på miljön, som anges i artiklarna 12 och 13 i detta direktiv, skall anses ha inträffat vad gäller grundvatten, när en analys av ett grundvattenprov visar en väsentlig förändring i vattenkvaliteten. En riktvärdes-/gränsvärdesnivå måste bestämmas med hänsyn till de specifika hydrogeologiska förhållandena i deponin, och grundvattnets kvalitet. Riktvärdes-/gränsvärdesnivån måste inskrivas i tillståndet om det är möjligt.

Observationerna måste utvärderas genom kontrollkartor med fastställda kontrollregler och nivåer för varje nedgående brunn. Kontrollnivåerna måste bestämmas från lokala variationer i grundvattenkvaliteten.

5. Platsens topografi: data om deponin

>Plats för tabell>

(1) Rekommenderade parametrar: pH, TOC, fenoler, tungmetaller, fluor, As, olja/kolväten.