RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om systemet med planteringsrätter (avdelning II kapitel I i rådets förordning (EG) nr 1493/1999)

Tabellerna i den här rapporten återger siffror som medlemsstaterna meddelat i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1227/2000 av den 31 maj 2000 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1493/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, särskilt beträffande produktionskapacitet, senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1841/2003 av den 17 oktober 2003.

Inledning

Att reglera produktionskapaciteten inom vinsektorn är ett av de centrala verktygen i den gemensamma organisationen av marknaden (nedan kallad "GOM"). Detta sker genom åtgärder på tre olika plan : genom bestämmelser som reglerar planteringen av vinstockar, samt genom bestämmelser om slutlig nedläggning och om omstrukturering av vinodlingsarealer.

Syftet med att reglera planteringarna är att kunna kontrollera arealutvecklingen. Den grundläggande principen är att det är förbjudet att plantera vinstockar utan att ha en återplanteringsrätt eller en nyplanteringsrätt. Det finns regler för hur planteringsrätter får skapas och omsättas inom systemet.

I stora drag gäller dessa bestämmelser i EU sedan slutet av 1970-talet. Genom rådets förordning (EG) nr 1493/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin [1] gjordes emellertid vissa ändringar jämfört med den tidigare GOM, delvis på grund av den ekonomiska utvecklingen inom sektorn: för det första fastställs kvoter med nyplanteringsrätter i varje medlemsstat, och för det andra inrättas reserver med planteringsrätter.

[1] EGT L 179, 14.7.1999, s. 1

Rådets uppfattning var att tillämpningen av dessa bestämmelser skulle utvärderas tre år efter det att den nya GOM hade trätt i kraft. "Senast den 31 december 2003 och vart tredje år från den tidpunkten skall kommissionen förelägga Europaparlamentet och rådet en rapport om hur detta kapitel tillämpas. I förekommande fall får förslag om beviljande av ytterligare nyskapade planteringsrätter bifogas rapporten." [2]

[2] Artikel 7.3 i rådets förordning (EG) nr 1493/1999.

Kapitlet "Plantering av vinstockar" innehåller följande bestämmelser:

1. Ett fortsatt förbud mot att plantera vinstockar: artikel 2.1 och 2.7 i förordning (EG) nr 1493/1999.

2. Åtgärder för att reglera produktionskapaciteten:

- tilldelning av nyplanteringsrätter: artiklarna 3 och 6 i förordning (EG) nr 1493/1999 och artikel 3 i förordning (EG) nr 1227/2000 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1493/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin [3], särskilt beträffande produktionskapacitet;

[3] EGT L 143, 16.6.2000, s. 1.

- tilldelning av återplanteringsrätter: artikel 4 i förordning (EG) nr 1493/1999 och artikel 4 i förordning (EG) nr 1227/2000;

- införandet av en reserv med planteringsrätter: artikel 5 i förordning (EG) nr 1493/1999 och artiklarna 5 och 6 i förordning (EG) nr 1227/2000.

3. Rutiner för en rättslig reglering av planteringar som skett olagligt före den 1 september 1998, genom att undantag på vissa villkor kan beviljas från förbudet att sälja vin som framställts från stockar som planterats olagligt : artikel 2.3-2.6 i förordning (EG) nr 1493/1999 och artikel 2 i förordning (EG) nr 1227/2000.

1. Förbud mot att plantera vinstockar

1.1. Syfte

Ett förbud mot att plantera vinstockar med druvsorter för framställning av vin är en hörnsten i GOM sedan 1976 [4]. Syftet är att reglera produktionskapaciteten.

[4] Rådets förordning (EEG) nr 1162/76 av den 17 maj 1976 om åtgärder för att anpassa vinodlingskapaciteten till marknadens krav. Planteringsförbudet infördes som en tillfällig åtgärd och har sedan dess hela tiden förlängts. Genom artikel 2.1 i förordning (EG) nr 1493/1999 förlängdes det till och med vinåret 2009/10.

Detta ger också medlemsstaterna en möjlighet att i ett kvalitetsperspektiv reglera sina vinodlingsarealer genom att styra planteringarna mot en kvalitetsproduktion som motsvarar konsumenternas efterfrågan.

1.2. Bakgrund

Den här principen skall tolkas som en begränsning av friheten att plantera vinstockar, inte som ett absolut förbud: bestämmelserna medger återplantering och, på vissa villkor, även nyplanteringar. Det är därför som det krävs ett godkännande i förväg från medlemsstaternas myndigheter innan en plantering eller återplantering påbörjas.

De nya bestämmelserna efter det att förordning (EG) nr 1493/1999 trätt i kraft innebar att arealer som planterats olagligt från och med den 1 september 1998 måste röjas, dvs. om planteringen skett utan en återplanterings- eller nyplanteringsrätt. Enligt de bestämmelser som gällde tidigare var producenten skyldig att på egen bekostnad destillera den produktion som han fick genom olaglig plantering.

1.3. Tillämpningen av EU-reglerna

Systemet infördes för nästan 30 år sedan. Medlemsstaterna har således de administrativa verktygen för kontroller och tillsyn.

Skyldigheten att röja olagligt planterade arealer har införts i deras nationella lagstiftning. I dagsläget har kommissionen inte tillgång till några siffror över vilka arealer som berörs. Medlemsstaterna är skyldiga att meddela de fall som blir aktuella.

Det bör också påpekas att planteringsförbudet fram till 1996 även gällde för bordsdruvor. Därefter avser förbudet vinifiering av druvorna, med undantag för druvor med dubbel klassificering för vilka det finns bestämmelser om obligatorisk destillation.

2. Produktionskapacitetens utveckling

Med begreppet produktionskapacitet avses de arealer som är planterade med vinstockar, plus arealer för vilka det finns återplanteringsrätter och nyplanteringsrätter.

Det finns således tre bestämmelser som påverkar produktionskapaciteten, nämligen om nyplanteringsrätter, om återplanteringsrätter och om reserver med planteringsrätter.

2.1. Nyplanteringsrätter

2.1.1 Bakgrund

Det har alltid varit möjligt att medge undantag från planteringsförbudet. Syftet har varit att satsa på kvalitetsviner, dvs. kvalitetsviner fso (från specificerade områden), och låta bordsvinerna komma i andra hand.

Under de sista åren med de gamla bestämmelserna hade man därför i samband med prispaketet ett system med en årlig fördelning mellan medlemsstaterna av nyplanteringsrätter för ett visst antal hektar för produktion av kvalitetsviner, dvs. kvalitetsviner fso och bordsviner med en geografisk beteckning.

Den här flexibiliteten visade sig ge resultat i form av en produktion som under 1996, 1997 och 1998 blev klart lägre än under de föregående åren. Det är mot den här bakgrunden som man förde de diskussioner som 1999 ledde fram till den nya grundförordningen och till ett beslut om att medlemsstaterna skulle få kvoter med nyplanteringsrätter.

2.1.2 Bakgrund

Det finns två typer av nyplanteringsrätter:

- Enligt artikel 3.1 i förordning (EG) nr 1493/1999 : rätter utan specificerade kvantitativa begränsningar, men som endast får användas inom ramen för vissa administrativa åtgärder.

- Enligt artikel 3.2-3.5 och artikel 6 i förordning (EG) nr 1493/1999: nyplanteringsrätter med kvantitativa begränsningar, i syfte att främja kvalitetsviner.

2.1.2.1 Nyplanteringsrätter av administrativ karaktär

Här rör det sig om bestämmelser som redan fanns i den gamla GOM: medlemsstaterna får bevilja nyplanteringsrätter i samband med fastighetsregleringar, expropriationer och försöksverksamheter, samt för odling av moderplantor för ympmaterial. Dessutom innehåller rådets förordning en femte möjlighet: medlemsstaterna får bevilja nyplanteringsrätter för en produktion som är avsedd för konsumtion inom vinodlarens familj.

De praktiska arrangemangen kring dessa undantag fastställs i kommissionens tillämpningsförordning. Nyplanteringsrätterna är kvantitativt begränsade genom att de är tillåtna för åtgärder av en särskild karaktär. Syftet med dessa regler är ju trots allt att undantagen inte får leda till en påtagligt ökad produktionskapacitet.

- I fråga om planteringsrätter som beviljas i samband med fastighetsregleringar eller expropriationer: kompensationen genom beviljade planteringsrätter får uppgå till högst 105 % av de berörda arealerna (se artikel 3.1 i förordning (EG) nr 1227/2000).

- I fråga om planteringsrätter som beviljas för försöksverksamheter: försöken skall vara tidsbegränsade. När försöksverksamheten avslutats måste vinstockarna, enligt artikel 3.2 och 3.3 i förordning (EG) nr 1227/2000, antingen röjas av producenten på dennes egen bekostnad, plus att produktionen måste destilleras efter försöksverksamheten men före röjningen, eller "regleras rättsligt" genom att en återplanteringsrätt eller en kvotbegränsad nyplanteringsrätt erhålls.

- I fråga om planteringsrätter för produktion av moderplantor för ympmaterial: produktionen är i tekniskt avseende tidsbegränsad, och efter denna period är det tillåtet att producera vin. Efter produktionen av moderplantor för ympmaterial skall samma regler som för försöksverksamheter tillämpas, vilket framgår av artikel 3.4 och 3.5 i förordning (EG) nr 1227/2000.

- I fråga om nyplanteringsrätter som beviljas för konsumtion inom vinodlarens familj: enligt artikel 3.6-3.8 i förordning (EG) nr 1227/2000 skall medlemsstaterna kontrollera att sådant vin inte säljs. Om detta förbud inte iakttas är producenten skyldig att på egen bekostnad röja vinstockarna i fråga. Medlemsstaterna skall fastställa en högsta areal som får beviljas för detta ändamål.

2.1.2.2 Nyplanteringsrätter av ekonomisk karaktär

I rådets förordning görs en åtskillnad mellan å ena sidan nyplanteringsrätter, i artikel 3.2, och å andra sidan nyskapade planteringsrätter, i artikel 6.1.

De planteringsrätter som avses i artikel 3.2 är avsedda för produktion av viner med en geografisk beteckning (kvalitetsviner fso och lantviner) för vilka det finns en stigande efterfrågan. Denna bestämmelse fanns med redan i den gamla GOM [5]. En förutsättning för att erhålla sådana planteringsrätter är att det lagts fram klara bevis på att produktionen på arealerna i fråga är lägre än efterfrågan. Enligt artikel 3.9 i förordning (EG) nr 1227/2000 skall medlemsstaterna förvissa sig om att så är fallet innan sådana planteringsrätter beviljas, även om det i och för sig inte krävs något förhandsgodkännande från kommissionen.

[5] Artikel 6.1 i rådets förordning (EEG) nr 822/87.

De planteringsrätter som avses i artikel 6 är också avsedda för produktion av bordsviner med geografisk beteckning och av kvalitetsviner fso. De kan emellertid också beviljas för andra ändamål: för en rättslig reglering av olagliga planteringar [6] och för en omstrukturering av vinodlingsarealer [7]. Ett utnyttjande för dessa ändamål är i princip begränsat, och i stora drag motsvarar planteringsrätterna i artikel 6 planteringsrätterna i artikel 3.2 som under alla förhållanden, i enlighet med artikel 3.5 i förordning (EG) nr 1493/1999, skall räknas av från de kvoter som fastställs i artikel 6.1.

[6] Artikel 2.3 b i förordning (EG) nr 1493/1999. Dessa planteringsrätter motsvarar i det här fallet återplanteringsrätter, och utnyttjandet av dem får inte bidra till att öka produktionskapaciteten.

[7] Artikel 11.3 i förordning (EG) nr 1493/1999.

Planteringsrätterna skall enligt artikel 3.2 i förordningen beviljas senast den 31 juli 2003. Detta datum fastställdes för att medlemsstaterna skulle kunna fortsätta med att bevilja nyplanteringsrätter för arealer där det produceras kvalitetsviner fso eller bordsviner med en geografisk beteckning, i avvaktan på att reserver med planteringsrätter inrättas (se punkt 2.1.3.2.1).

2.1.1 Tillämpningen av EU-reglerna

2.1.3.1 Nyplanteringsrätter av administrativ karaktär

2.1.3.1.1 Medlemsstaterna har redovisat följande siffror för beviljade nyplanteringsrätter (NP):

Tabell 1

>Plats för tabell>

Tyskland och Italien har beviljat planteringsrätter för konsumtion inom familjen: 0,52 ha i Tyskland för vinåren 2000/01 till 2002/03, och 97,16 ha i Italien för vinåret 2000/01.

2.1.3.1.2 Konsekvenser för produktionskapaciteten

Nyplanteringsrätter av administrativ karaktär påverkar generellt inte produktionskapaciteten, med undantag för de planteringsrätter som beviljas för att producera vin för den egna familjens behov.

De planteringsrätter som beviljas i samband med fastighetsregleringar eller expropriationer innebär i själva verket ett tillskott av samma storlek som de vinodlingsarealer som försvunnit: ur ekonomisk synpunkt rör det sig egentligen om återplanteringsrätter.

De planteringsrätter som beviljas i samband med försöksverksamheter och för produktion av moderplantor för ympmaterial neutraliseras ekonomiskt när dessa verksamheter avslutas, eftersom planteringarna behålls genom ett utnyttjande av återplanteringsrätter på en lika stor areal.

Ur ekonomisk synpunkt är det endast sådana planteringsrätter för konsumtion inom familjen som kan anses vara nyplanteringar. Även om produktionen från sådana arealer inte får säljas leder ju de berörda arealerna inte till ett lägre antal återplanteringsrätter i portföljen utan till att produktionskapaciteten ökar. Denna ökning är emellertid marginell, eftersom det i runda tal rör sig om 100 ha, vilket förmodligen uppvägs av att man spontant upphör med sina små familjeodlingar i de regioner där detta var en utbredd tradition.

2.1.3.2 Nyplanteringsrätter av ekonomisk karaktär.

2.1.3.2.1 Nedan redovisas tillgängliga uppgifter:

Tabell 2

>Plats för tabell>

Detta föranleder följande kommentarer:

a) Grekland och Spanien, och i än högre grad Portugal och Frankrike, har utnyttjat en stor del av sina kvoter för nyplanteringar (nyskapade) enligt artikel 6.1 i förordning (EG) nr 1493/1999, vilket framgår av följande tabell:

Tabell 3

>Plats för tabell>

Med undantag för Italien, som i strid med skyldigheterna i förordning (EG) nr 1227/2000 inte har meddelat några siffror alls för de två senaste åren, uppgår kvoterna med nyplanteringsrätter till 38 067 ha, varav 31 125 ha har beviljats, vilket motsvarar 81,7 %.

Det bör påpekas att de planteringsrätter som avses i artikel 6.1 i förordning (EG) nr 1493/1999 måste ha beviljats senast den 31 juli 2003 i enlighet med artikel 3.2 i den förordningen; i annat fall överförs de till den eller de reserver som medlemsstaterna har upprättat. De har således en "livslängd" på fem vinår, i enlighet med artikel 5.5 i förordning (EG) nr 1493/1999. De kan således beviljas fram till utgången av vinåret 2007/08 [8].

[8] När en producent beviljas en planteringsrätt måste den utnyttjas före utgången av det andra vinåret efter den dag då rätten beviljades [artikel 3.4 i förordning nr 1493/1999]: rätterna enligt artikel 6.1 kan således utnyttjas ända fram till utgången av vinåret 2009/10.

b) Dessa planteringsrätter har i huvudsak beviljats för produktion av kvalitetsviner fso:

Tabell 4

>Plats för tabell>

Eftersom det inte finns några siffror från Italien för vinåren 2001/02 och 2002/03 kan ingen helhetsbedömning göras.

2.1.3.2.2 Konsekvenser för produktionskapaciteten

De 51 000 ha med nyplanteringsrätter (nyskapade) som avses i artikel 6.1 utgjorde 1,53 % [9] av alla vinodlingsarealer i EU vid den tidpunkt då den nya grundförordningen antogs. De utgör per definition en ökad produktionskapacitet.

[9] 1,53 %, om man beaktar EU :s vinodlingsarealer enligt den inventering som medlemsstaterna redovisat i enlighet med artikel 16 i förordning (EG) nr 1493/1999. Se nedan punkt 2.4.2.

Nästan 2/3 av dessa 51 000 ha har beviljats efter de tre första åren med den nya GOM. Samtliga arealer av de 31 949 ha som har beviljats har inte utnyttjats av innehavarna, och de kommer inte att bli produktiva förrän två eller tre år senare.

Det är således inte möjligt att i dagsläget exakt mäta vilka effekter som besluten från 1999 har fått på produktionen efter den 1 augusti 2000, det datum då den nya GOM trädde i kraft.

2.2. Återplanteringsrätter

2.2.1 Bakgrund

I artikel 4 i förordning (EG) nr 1493/1999 och artikel 4 i förordning (EG) nr 1227/2000 återfinns i stora drag samma bestämmelser som i den gamla GOM:

- planteringsrätter skapas automatiskt efter röjning [10],

[10] Med undantag för röjning enligt artikel 4.1 i förordning (EG) nr 1227/2000, som regleras genom bestämmelserna om nyplanteringsrätter "av administrativ karaktär" [artikel 3.1 i förordning (EG) nr 1493/1999].

- planteringsrätter får överföras från en gård till en annan inom en och samma medlemsstat,

- planteringsrätterna är giltiga under en period på upp till åtta vinår.

Den viktigaste nyheten är att återplanteringsrätterna kan utnyttjas "i förväg". Detta innebär att en producent kan få tillstånd att plantera vinstockar innan en motsvarande röjning skett. Syftet med detta är att han inte skall drabbas av inkomstbortfall under perioden från röjning fram till dess att återplanteringen blir produktiv, enligt bestämmelserna i artikel 4.2-4.5 i förordning (EG) nr 1227/2000. Syftet är att en återplantering i förväg inte får leda till en ständig och systematisk ökning av produktionskapaciteten, vilket åstadkoms genom

- att ett sista datum fastställs för producentens röjning,

- att det finns ett förbud mot att samtidigt sälja produktionen från såväl nyplanterade som röjda arealer,

- att en säkerhet skall ställas för röjningsskyldigheten.

I de fall återplanteringsrätter överförs från en gård till en annan är medlemsstaterna enligt artikel 4.4 sista stycket i förordning (EG) nr 1493/1999 skyldiga att förvissa sig om att detta inte leder till en ökad produktionskapacitet. Där understryks det att detta särskilt gäller i de fall en överföring sker från icke bevattnade till bevattnade arealer.

Det bör påpekas att en återplanteringsrätt i princip skall utnyttjas på den gård där en röjning har skett. Att överföra planteringsrätter från en gård till en annan skall endast ses som en möjlighet för medlemsstaterna.

Om en återplanteringsrätt utnyttjas på samma gård finns det ingen skyldighet att kontrollera vilka effekter detta får på produktionskapaciteten. En ändring av hur vinrankorna sköts, eller av druvsorten, påverkar naturligtvis produktionskapaciteten [11].

[11] En återplanteringsrätt är endast kopplad till den areal som röjts, inte till druvsorten. Olika druvsorter kan emellertid ge olika avkastning.

Vid överföringar från en gård till en annan kan dessutom odlingsmetoderna förändras radikalt, vilket naturligtvis påverkar avkastningen.

2.2.2 Tillämpningen av EU-reglerna

Samtliga medlemsstater har använt sig av de möjligheter som reglerna medger, dvs. dels överföringar från en gård till en annan, dels att planteringsrätterna kan gälla i åtta år.

Det är således mycket viktigt att det finns nationella bestämmelser som ger garantier för att man kan ha produktionskapaciteten under kontroll. Detta innebär att man dels måste kunna förvissa sig om att det inte finns något som tyder på att avkastningen på de återplanterade arealerna kommer att öka, dels att man måste kunna ändra arealen för en återplanteringsrätt om allt tyder på en ökad avkastning. Dessa regler har införts i medlemsstaternas nationella eller regionala lagstiftning, men på det här stadiet är det svårt att bedöma hur reglerna tillämpas i praktiken.

2.2.3. Konsekvenser för produktionskapaciteten

När den nya GOM trädde i kraft utgjorde återplanteringsrätterna i portföljen, enligt medlemsstaternas inventeringar, 5,9 % av de arealer som var planterade med vinstockar. Om man utgår från den genomsnittliga avkastningen i EU, dvs. 50 hl/ha, motsvarar dessa planteringsrätter en potentiell produktion på 10 miljoner hl.

Vid utgången av vinåret 2002/03 var siffrorna för återplanteringsrätter följande:

Tabell 5

>Plats för tabell>

Spanien och Österrike har under tre vinår minskat sina återplanteringsrätter, med 4 respektive 10 %. I Spanien beror detta delvis på att man utnyttjat planteringsrättigheterna för att rättsligt reglera olagliga planteringar.

I övriga medlemsstater har utvecklingen gått åt motsatt håll: under samma period har återplanteringsrätterna i portfölj ökat med 14 % [12]. Ökningen kan bara vara ett resultat av ökad röjning som ger rätt att återplantera. Det rör sig, åtminstone delvis, säkerligen om en omstrukturering av vingårdarna som tar sig uttryck i en våg av röjningar.

[12] Ökningen är i själva verket mindre, eftersom det under 1999 torde ha funnits återplanteringsrätter i portfölj i Grekland och Luxemburg.

Sammanlagt (med undantag för Italien, där det inte finns några siffror för återplanteringsrätter) har den areal som motsvarar återplanteringsrätterna ökat med 3,9 % under tre vinår, vilket innebär att den vid utgången av vinåret 2002/03 utgjorde 6,1 % av de arealer som var planterade med vinstockar.

2.3. Reserven med planteringsrätter

2.3.1 Bakgrund

Som framgår av punkt 2.1.1 fördes de diskussioner som ledde fram till förordning (EG) nr 1493/1999 mot bakgrund av en kraftigt sjunkande vinproduktion i EU, samt en avsevärd minskning av vinodlingsarealerna [13].

[13] Se Eurostat, statistisk undersökning av vinodlingsarealerna 1989-1999, av vilken det framgår att vinodlingsarealerna i EU minskade med 14,5 % under det decenniet.

En av de viktigaste orsakerna till detta är att ett stort antal återplanteringsrätter försvunnit eftersom de inte utnyttjats av innehavarna. Det var för att undvika detta som man föreslog en systematiskt återanvändning av dessa planteringsrätter: resultatet blev en reserv, och tack vare den kan man återanvända planteringsrätter vars giltighetstid har gått ut.

2.3.2 Gällande regler

För medlemsstaterna utgör denna reserv ett verktyg för permanent återanvändning och ett instrument för att på nytt fördela planteringsrätter.

2.3.2.1 Ett verktyg för permanent återanvändning av planteringsrätter

Till reserven överförs, utöver återplanteringsrätter, även nyplanteringsrätter (eller nyskapade planteringsrätter) enligt artikel 6.1 i förordning (EG) nr 1493/1999.

Det främsta syftet är att reserven skall fyllas på med sådana planteringsrätter som inte utnyttjats inom de föreskrivna tidsfristerna, dvs. såväl återplanteringsrätter som nyplanteringsrätter. De planteringsrätter som överförts till reserven och därefter delats ut, men som inte utnyttjats inom föreskriven tid, kommer att överföras till reserven en gång till.

2.3.2.2 Ett instrument för att fördela planteringsrätter ytterligare en gång

Att via reserven återigen fördela sådana planteringsrätter som återtagits eller förvärvats är förenat med vissa villkor.

I artikel 5.4 i förordning (EG) nr 1493/1999 sägs följande: "Medlemsstaterna skall se till dels att den plats utnyttjas för vilken planteringsrätter har beviljat från en reserv, dels att de använda sorterna och de använda odlingsmetoderna garanterar att den efterföljande produktionen är anpassad till efterfrågan på marknaden och att den berörda avkastningen är typisk för genomsnittet i den region där dessa rätter används, särskilt när planteringsrätter från icke-bevattnade arealer används för bevattnade."

Medlemsstaterna är således skyldiga att se till att planteringsrätter från reserven används för att producera vin för vilket det finns en marknad, och att detta inte leder till att produktionen ökar.

Enligt artikel 5.1 och 5.2 i förordning (EG) nr 1227/2000 får medlemsstaterna därför minska de arealer som motsvarar planteringsrätterna, om överföringen görs från ett område där avkastningen är högre än i ursprungsområdet. Det omvända är inte tillåtet.

Tack vare reserven har medlemsstaterna dessutom ett instrument för att i kvantitativt avseende kunna anpassa produktionskapaciteten till den efterfrågan som finns. Medlemsstaterna kan faktiskt styra nivån för planteringarna genom att i snabbare eller långsammare takt bevilja producenterna planteringsrätter från reserven.

De planteringsrätter som finns i reserven är av följande typer:

- återplanteringsrätter som inte utnyttjats och därigenom återtagits (artikel 4.5 och artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1493/1999),

- återplanteringsrätter som från innehavarna köpts in till reserven (artikel 5.2 b i förordning (EG) nr 1493/1999),

- nyplanteringsrätter som inte utnyttjats och därigenom återtagits (artikel 3.4 och artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1493/1999),

- nyplanteringsrätter som är resultatet av nyskapade planteringsrätter (artikel 5.2 c i förordning (EG) nr 1493/1999),

- planteringsrätter som redan fanns i reserven och som återförts dit eftersom innehavarna inte utnyttjat dem i tid (artikel 5.2 och 5.6 i förordning (EG) nr 1493/1999).

2.3.3 Tillämpningen av EU-reglerna

2.3.3.1 Medlemsstaterna får ha ett system med en reserv på nationell eller regional nivå, eller på både nationell och regional nivå.

Tabell 6

>Plats för tabell>

Situationen skiljer sig från en medlemsstat till en annan.

Luxemburg är den enda medlemsstat som inte har infört det här systemet.

Tyskland har ett mellanting: reserver i vissa regioner och "det effektiva systemet" i andra (se punkt 2.3.5).

Grekland, Frankrike och Portugal har ett system med en nationell reserv, utan regionala reserver.

Italien har enbart regionala reserver. Spanien och Österrike har ett blandat system, både en nationell reserv och regionala reserver.

Enligt artikel 5.7 i förordning (EG) nr 1493/1999 får överföringar ske mellan regionala reserver. Det visar sig emellertid att detta är lättare sagt än gjort, eftersom regionerna inte vill se sin produktionskapacitet minska. Den här situationen är under kontroll i Grekland, Frankrike och Portugal tack vare den nationella reserven (vilket naturligtvis inte hindrar att det uppstår svårigheter), men det finns problem i Tyskland, och i än högre grad i Spanien och Italien.

Överföringarna mellan olika regioner i en och samma medlemsstat är således begränsade, beroende på att vinodlingen har olika särdrag från en region till en annan, vilket å andra sidan samtidigt leder till att det råder brist på planteringsrätter i vissa regioner medan andra har en outsinlig brunn med outnyttjade, för att inte säga oanvändbara, planteringsrätter att ösa ur.

2.3.3.2 De skyldigheter som anges i artikel 5.4 i förordning (EG) nr 1493/1999, vars syfte är att se till att överföringar via reserven inte leder till att produktionskapaciteten ökar, har samma innebörd som skyldigheterna i fråga om överföringar av återplanteringsrätter (artikel 4.4 i förordning (EG) nr 1493/1999).

Medlemsstaterna har infört samma bestämmelser som de som anges i punkt 2.2.1: i fråga om direkta överföringar av återplanteringsrätter kan man därför ännu inte mäta vilka effekter bestämmelserna fått, i synnerhet eftersom medlemsstaterna inte införde reserverna förrän under vinåret 2001/02, eller till och med 2002/03.

Följande tabell visar att de planteringsrätter som fanns i reserven vid utgången av vinåret 2002/03 endast motsvarar begränsade arealer; i Grekland, Frankrike och Italien fanns det överhuvudtaget inga sådana.

Tabell 7

>Plats för tabell>

2.3.4 Konsekvenser för produktionskapaciteten

Ett system med reserver är ofrånkomligt om man vill ha produktionskapaciteten under kontroll.

Oberoende av effekterna i samband med överföringar från regioner med låg avkastning till regioner med hög avkastning, oavsett om detta beror på druvsorterna eller odlingsmetoderna [14], innebär det nya systemet med reserver att man systematiskt och till hundra procent kan undvika att planteringsrätter som inte utnyttjas försvinner. En planteringsrätt som inte utnyttjas kommer alltid att finnas kvar och vara i omlopp inom systemet.

[14] Det här problemet uppstår också när återplanteringsrätter överförs direkt från en gård till en annan. Genom vad som sägs i artikel 4.4 sista stycket "har man förutsett alla eventualiteter".

Resultatet blir att en medlemsstats produktionskapacitet, uttryckt i areal (dvs. den areal som är planterad med vinstockar + återplanteringsrätterna i portfölj), inte längre kan minska, under förutsättning att systemet sköts effektivt.

2.3.5 Det "effektiva systemet" med planteringsrätter

Systemet med reserver är inte obligatoriskt, vilket framgår av artikel 5.8 i förordning (EG) nr 1493/1999.

2.3.5.1 Bakgrund

Om en medlemsstat väljer att inte införa det avstår den därigenom från alla juridiska möjligheter att systematiskt återanvända de planteringsrätter som inte utnyttjats i tid. Fördelningen av nyplanteringsrätter och kontrollen av överföringar av återplanteringsrätter sker å andra sidan i enlighet med de nationella bestämmelser som gällde innan den nya GOM trädde i kraft.

De medlemsstater som väljer att inte införa systemet med reserver måste på ett tillfredsställande sätt kunna övertyga kommissionen om att de har ett effektivt system för att administrera planteringsrätterna.

I rådets förordning finns ytterligare regler i fråga om återplanteringsrätter, nämligen

- att de har en giltighetstid på 10 år, och

- att medlemsstaterna får förlänga denna tid till 13 år.

Avsikten är att delvis kompensera det systematiska och obegränsade återanvändandet av återplanteringsrätterna via reserven.

2.3.5.2 Tillämpningen av EU-reglerna

Luxemburg är den enda medlemsstat som har valt det effektiva systemet för hela sin vinodlingsareal. Man överväger att anpassa reglerna så att giltighetstiden blir 13 år.

Tyskland har ett blandat system (se punkt 2.3.3.1). I de regioner som har det effektiva systemet är giltighetstiden 13 år.

2.3.5.3 Konsekvenser för produktionskapaciteten

Luxemburg och Tyskland är de enda medlemsstater som behållit sin vinodlingsareal i enlighet med Eurostats undersökning för perioden 1989-1999, dvs. med de regler som gällde då.

Enligt den GOM som trädde i kraft 1999 får medlemsstaterna nya möjligheter att motverka den minskande produktionskapaciteten. Luxemburg, och i viss mån Tyskland, har valt att inte utnyttja dessa.

Det är ännu för tidigt att bedöma vilka effekter "det effektiva systemet" haft på produktionskapaciteten, men det är rimligt att anta att effekterna inte är särskilt märkbara eftersom systemet i de här medlemsstaterna knappast ändrats genom den nya GOM.

2.4. Produktionskapacitetens utveckling sedan den 1 augusti 2000

2.4.1 Arealer

Kommissionen har tillgång till tre källor för att få data om vinodlingsarealerna.

Den första är tillämpningen av rådets förordning (EEG) nr 357/79 av den 5 februari 1979 om statistiska undersökningar av vinodlingsområden. Den sista grundläggande undersökningen avser 1999.

Den andra är tillämpningen av artikel 16.1 i förordning (EG) nr 1493/1999. Medlemsstaterna är skyldiga att meddela resultatet av en inventering av vinodlingsarealerna som skall ligga till grund för tillämpningen av vissa bestämmelser i den nya GOM, särskilt i fråga om omstrukturering och omställning av dessa arealer.

Den tredje är det vinodlingsregister eller den grafiska referensbas som skall användas i enlighet med artikel 5 i kommissionens förordning (EG) nr 2729/2000 av den 14 december 2000 om tillämpningsföreskrifter för kontroller inom vinsektorn.

Nedan redovisas tillgängliga siffror:

Tabell 8

>Plats för tabell>

Om man bortser från att datumen ibland skiljer sig åt, vilket kan vara förklaringen till ytterst små skillnader mellan rapporterade arealer (Tyskland och Spanien), är de konstaterade skillnaderna mycket påtagliga, utom i Luxemburg.

2.4.2 Arealutvecklingen enligt inventeringen

Efter två år med den nya GOM hade arealerna minskat med 1,3 %.

Tabell 9

>Plats för tabell>

Minskningen är i första hand ett resultat av omstrukturerings- och omställningsprogram som innebär röjning och därefter återplantering med druvsorter som är anpassade till efterfrågan på marknaden. De medlemsstater som har de kraftigaste minskningarna är också de som satsat mest på omstrukturering.

Med undantag för Grekland och Frankrike minskar de planterade vinodlingsarealerna i övriga medlemsstater. Grekland och Frankrike påbörjade ju också sin omställning långt efter de flesta andra.

Sammantaget verkar det som om produktionskapaciteten, varmed avses summan av å ena sidan arealer som är planterade med vinstockar och å andra sidan återplanteringsrätter i portfölj, fortsatte [15] att minska under de tre första åren med den nya GOM, dock inte lika kraftigt [16].

[15] Se Eurostats studie (Tema 5-25/2003), som visar att de vinproducerande arealerna minskade med 14,5 % under perioden 1989-1999.

[16] Än en gång med undantag för Italien, som inte skickat in några siffror till kommissionen.

Tabell 10

>Plats för tabell>

Med undantag för Italien minskade produktionskapaciteten i EU med mindre än 1 % under de tre första åren med den nya GOM. Precis som när det gäller arealerna skiljer sig utvecklingen åt från en medlemsstat till en annan, vilket beror på såväl den rättsliga regleringen av olagliga planteringar (se punkt 3) som på omstrukturerings- och omställningspolitiken.

De arealer som motsvarar kvoterna med nyplanteringsrätter (nyskapade planteringsrätter) enligt artikel 6.1 i förordning (EG) nr 1493/1999 och som ännu inte har beviljats ingår inte i siffrorna över produktionskapaciteten.

Av 51 000 hektar har 31 949 hektar beviljats (se tabell 3).

Med undantag för Italien återstår således 6 943 ha med ännu inte beviljade nyplanteringsrätter som skall dras av från resultatet 25 406 ha (se tabell 10). Av de 31 125 ha nyplanteringsrätter som redan beviljats har en okänd andel, förmodligen stor, ännu inte utnyttjats av innehavarna, vilket alltså innebär att de inte var planterade vid utgången av vinåret 2002/03.

Nedgången i fråga om produktionskapacitet skulle alltså i sämsta fall (dvs. om alla nyplanteringsrätter som beviljats finns med i siffrorna i tabell 10) vara 0,65 % efter de tre första åren med den nya GOM. Denna siffra är alldeles för låg för att vara signifikant.

Generellt sett finns det gällande regler som gör det möjligt att behålla produktionskapaciteten i EU, en kapacitet som sjönk kraftigt under 1990-talet (och ännu mer under det föregående decenniet). Även om det är för tidigt att mäta effekterna av den nya GOM tycks det som om de tillgängliga siffrorna bekräftar att kapaciteten "i stort sett" är stabil sedan tre år tillbaka.

Det bör slutligen påpekas att det rör sig om konstateranden på grundval av de uppgifter som medlemsstaterna meddelat inom ramen för den uppdatering av inventeringen som föreskrivs i förordning (EG) nr 1493/1999, och dessa siffror är inte desamma som meddelats i andra sammanhang.

2.5. Kommissionens slutsatser i fråga om problemet med utnyttjandet av EU-reserven med nyplanteringsrätter

Genom artikel 6.1 i förordning (EG) nr 1493/1999 inrättades en reserv med 17 000 ha.

Italien och Grekland har lämnat in en officiell begäran om att få ytterligare planteringsrätter.

Genom den nya GOM fick man de verktyg som behövs för att kunna bevara produktionskapaciteten i EU. Nivån har uppenbarligen kunnat upprätthållas sedan år 2000. Effekterna av de 51 000 ha som fördelats mellan medlemsstaterna kan ännu inte mätas.

Följaktligen bör man på det här stadiet inte lägga till ytterligare 17 000 ha.

3. Rättslig reglering av olagliga planteringar

3.1. Syfte

I den nya GOM fastställs nya påföljder : planteringar som från och med den 1 september 1998 genomförts i strid med planteringsförbudet skall numera röjas; tidigare var det enda kravet att produktionen skulle destilleras.

Den här förändringen ledde till att man införde ett system för rättslig reglering av planteringar som gjorts i strid med gällande regler före den 1 september 1998. Syftet med dessa förfaranden är att det inte längre skall finnas några olagliga planteringar och att statistiken över vinodlingsarealerna i EU skall spegla verkligheten.

3.2. Bakgrund

I artikel 2.2-2.6 i förordning (EG) nr 1493/1999 fastställs förfarandena för en rättslig reglering av olagliga planteringar från perioden före den 1 september 1998.

Detta sker genom att "undantag" beviljas.

1) Så snart förfarandet inletts får vinodlaren sälja produktionen från den olagliga planteringen i stället för att leverera den till destillation, dvs. han beviljas ett undantag från skyldigheten att på egen bekostnad låta destillera den.

2) Det beslut som medlemsstatens behöriga myndighet fattar efter att ha behandlat en ansökan om rättslig reglering kan få två olika konsekvenser. Om den avslås upphävs undantaget, vilket i sin tur innebär att producenten återigen måste låta destillera produktionen från den olagliga planteringen och dessutom betala den särskilda straffavgift som föreskrivs i artikel 2.4 i förordning (EG) nr 1227/2000. Om den däremot bifalls bekräftas undantaget.

Det finns fyra sätt för producenterna att få sina olagliga planteringar rättsligt reglerade; medlemsstaterna skall i samtliga fall kontrollera omständigheterna:

"Undantaget beviljas

a) om den berörda odlaren tidigare har röjt vinstockar på en motsvarande areal i rena odlingar, utom i de fall då odlaren har erhållit röjningspremie för den berörda arealen i enlighet med gemenskapslagstiftning eller nationell lagstiftning;

och/eller

b) genom att tillåta utnyttjande av återplanteringsrätter som odlaren har erhållit under en period som skall fastställas efter det att den aktuella arealen har planterats; medlemsstaterna får också för detta ändamål använda de nyskapade planteringsrätter som avses i artikel 6.1;

och/eller

c) om medlemsstaten kan (till kommissionens tillfredsställelse) bevisa att den har outtagna återplanteringsrätter som fortfarande skulle vara giltiga om ansökan för dem hade lämnats in; dessa rätter får utnyttjas och omfördelas till producenter för en motsvarande areal i rena odlingar;

och/eller

d) om den berörda vinodlaren hade åtagit sig att röja en motsvarande areal i rena odlingar inom en treårsperiod, om arealen har förts in i den berörda medlemsstatens vinodlingsregister."

I vissa fall gäller särskilda villkor som fastställs i grundförordningen eller i kommissionens tillämpningsförordning. Det rör sig främst om påföljder för berörda vinodlare.

3.3. Tillämpningen av EU-reglerna

Vid utgången av vinåret 2002/03 berörs följande arealer av en rättslig reglering [17]:

[17] Siffrorna i tabell 11 är de siffror som medlemsstaterna redovisat för tabell 1 i bilagan till förordning (EG) nr 1227/2000. För Italien avser siffrorna utgången av vinåret 2001/02.

Tabell 11

>Plats för tabell>

Luxemburg och Österrike har meddelat att de inte har fått in några ansökningar under vinåren 2000/01, 2001/02 och 2002/03.

Övriga medlemsstater, dvs. Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike Italien och Portugal, har inlett regleringsförfarandet.

Arealer av större omfattning finns endast i Grekland, Spanien och Italien.

Enligt artikel 2.3 i förordning (EG) nr 1493/1999 skulle regleringsförfarandet vara avslutat den 31 juli 2002. Vid ett flertal tillfällen uppstod det emellertid svårigheter i vissa medlemsstater i samband med kontroller av producenternas ansökningar. För att tillmötesgå medlemsstaternas önskemål förlängdes tidsfristen flera gånger av kommissionen, genom tillämpning av artikel 80 i förordning (EG) nr 1493/1999, vilket innebar att den i förordning (EG) nr 1841/2003 av den 17 oktober 2003 fastställdes till den 31 juli 2003.

Dessutom hade Italien andra svårigheter när det gällde att kartlägga skiften som planterats olagligt. Italien hävdar att man utan ett verktyg som t.ex. vinodlingsregistret inte kan veta om en plantering är olaglig eller inte. Följaktligen kan man inte heller rättsligt reglera planteringar innan ett vinodlingsregister införts. Emellertid kan ju planteringar vara olagliga från och med den tidpunkt då friheten att plantera avskaffades i EG-lagstiftningen, dvs. från och med 1976.

3.4. Kommissionens slutsatser vad beträffar problemet med en rättslig reglering av olagliga planteringar

Den här frågan bör snarast möjligt lösas en gång för alla så att man får en rättsligt sund situation och en korrekt bild av produktionskapaciteten i EU.

Det bör emellertid påpekas att problemet med en rättslig reglering av olagliga planteringar inte kan lösas på annat sätt än genom en ändring av förordning (EG) nr 1493/1999. Kommissionen planerar därför att lägga fram ett förslag i detta syfte under 2004.