[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 13.7.2006

KOM(2006) 385 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Sammanhållningspolitiken och städerna: städernas och tätorternas bidrag till tillväxt och sysselsättning i regionerna {SEK(2006) 928}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. En hållbar utveckling av städerna som ett insalg i europeisk regionalpolitik för åren 2007–2013 3

2. Verkligheten i städerna: om städernas betydelse 4

3. Attraktiva städer 5

3.1. Tillgänglighet och rörlighet 5

3.2. Tillträde till infrastrukturen med tjänster 6

3.3. Den naturliga och fysiska miljön 6

3.4. Kultur 7

4. Stöd till innovation, företagaranda och kunskapsekonomi 7

4.1. Insatser till förmån för små och medelstora företag och mikroföretag. 8

4.2. Innovation och kunskapsekonomi i tillväxtens tjänst 8

5. Fler och bättre jobb 9

5.1. Paradoxen i städerna: många jobb men hög arbetslöshet 9

5.2. Förbättra anställbarhet genom att höja utbildningsnivån 10

6. Skillnader inom städerna 10

6.1. Främjande av social integration och lika möjligheter 10

6.2. Öka medborgarnas säkerhet 12

7. Styrformer 12

7.1. Städerna och regionerna 12

7.2. Ett integrerat tillvägagångssätt för en hållbar stadsutveckling 13

7.3. Medborgarnas medverkan 14

7.4. Nätverk och erfarenhetsutbyte 14

8. Finansiering av förnyelsen av städerna 15

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Sammanhållningspolitiken och städerna: städernas och tätorternas bidrag till tillväxt och sysselsättning i regionerna

1. EN HÅLLBAR UTVECKLING AV STÄDERNA SOM ETT INSALG I EUROPEISK REGIONALPOLITIK FÖR ÅREN 2007 –2013

I enlighet med det mål som fastställdes vid Europeiska rådets möte i mars 2005 har Europeiska kommissionen föreslagit att bidraget från sammanhållningspolitiken till tillväxt och sysselsättning förstärks under åren 2007–2013.

I gemenskapens strategiska riktlinjer för 2007–2013 ägnas särskild uppmärksamhet åt de särskilda behoven inom vissa zoner som tätorter och landsbygd. Man förespråkar ett ”integrerat tillvägagångssätt” i sammanhållningspolitiken. I den ska man inte bara främja tillväxt och sysselsättning utan också söka uppnå mål som gäller samhälle och miljö.

Vikten av frågor som rör städer har erkänts under flera av EU:s ordförandeskap, särskilt vid de informella rådsmötena i Rotterdam i november 2004 och i Bristol i december 2005, där detta meddelande lades fram som ett arbetsdokument.

I sin rapport om den urbana dimensionen och utvidgningen[1] uttrycker Europaparlamentet sin glädje över att stadsutvecklingen tas med i sammanhållningspolitiken. Parlamentet uppmanar också rådet att se till att denna åtgärd övervakas inom ramen för de årliga rapporterna om genomförandet av strategin i enlighet med artiklarna 29 och 30 i förslaget till rådets förordning om allmänna bestämmelser för strukturfonderna.

Detta meddelande är kommissionens svar på dessa önskemål.

I de strategiska riktlinjerna fastställs de interventionsområden som man bör prioritera vid utarbetandet av de operativa programmen för sammanhållningspolitiken för 2007-2013. I detta meddelande betonas vissa specifika aspekter i de frågor som gäller städer och vilka kan vara av relevans i detta sammanhang. Till meddelandet hör ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar där man beskriver analyserna och motiverar de handlingslinjer som föreslås i detta meddelande.

Förslagen till insatser underbyggs med statistik ( särskilt från Stadsanalysen[2]), samt med resultat av insatser till förmån för städer inom ramen för strukturfonderna och andra insatser som EU bekostar.

De åtgärder och insatser som föreslås i detta meddelande måste alltid granskas i förhållande till varje medlemsstats institutionella organisation och i enlighet med gemenskapens regler för statligt stöd [3].

De berörda nationella myndigheterna uppmanas att använda detta meddelande med sina relevanta partner, i synnerhet lokala och regionala myndigheter. Förslagen till insatser täcker många olika områden och återspeglar möjligheterna till intervention från strukturfonderna, vilka skiljer sig mycket åt beroende på om städerna hör till regioner som omfattas av konvergensmålen eller i målet ”Regional konkurrenskraft och sysselsättning”.

Det bör preciseras att begreppet ”städer” och ”stadsområden” används i allmän betydelse.

2. VERKLIGHETEN I STÄDERNA: OM STÄDERNAS BETYDELSE

Unionen kommer att uppnå bättre resultat när det gäller målen för tillväxt och sysselsättning om alla regioner kan delta. I detta syfte är städerna av mycket stor betydelse.

Här finns merparten jobb, företag och högskolor, och deras verksamhet är avgörande för att förverkliga den sociala sammanhållningen. De är centrum för förändring som bygger på innovation, företagaranda och ekonomisk tillväxt.

Ekonomisk tillväxt är hållbar när den åtföljs av åtgärder för att minska fattigdom, social utslagning och miljöproblem. Frågan om tillväxtens hållbarhet blir särskilt viktig i de städer som är mest utsatta för social utslagning, miljöförstöring, förekomst av öde områden och stadsutbredning. Städerna skiljer sig avsevärt vad gäller ekonomiska och sociala utsikter. Det kan röra sig om spatiala skillnader (mellan stadsdelar) eller sociala skillnader (mellan olika grupper), och ofta gäller skillnaderna bådadera. Kvaliteten på stadsmiljön är avgörande för hur attraktiv staden är.

Europa kännetecknas av en polycentrisk struktur med små, medelstora och stora städer. Ett antal av dessa städer ligger samlade i storstadsregioner, alltmedan många andra utgör det enda stadsområdet i en region.

3. ATTRAKTIVA STÄDER

Europas städer drar till sig investeringar och arbetstillfällen. De har många möjligheter att bli mer attraktiva, och kommissionens förslag till sammanhållningspolitik innehåller en rad inslag för att stödja dessa initiativ.

Det som behöver åtgärdas varierar. I somliga städer finns det problem som orsakas av befolkningsökning, höga fastighetspriser, brist på tomtmark, trafikstockningar samt överansträngda allmännyttiga tjänster. I andra finns det däremot avfolkning, förfall, arbetslöshet eller dålig livskvalitet.

Minst fyra grundläggande punkter måste beaktas för att städerna ska bli mer attraktiva: transport, tillgänglighet och rörlighet, tillträde till tjänster och till utrustning, naturlig och fysisk miljö samt kultursektorn.

3.1. Tillgänglighet och rörlighet

Några föreslagna linjer:

- En hållbar rörlighet i stadsmiljö fordrar optimal användning av hela infrastrukturen för transport, samordning mellan de olika färdsätten och främjande av användning av de minst förorenande transportsätten.

- Städerna i randregioner behöver bra förbindelser till de viktigaste flygplatserna och de stora lederna i de europeiska transportnäten (TEN). Tillgänglighet till flyg är för övrigt en känslig punkt i flera av de nya medlemsstaternas huvudstäder.

- För att stadskommunikationerna ska hanteras på ett effektivt sätt borde staden och dess närregion allmänt sett samordna deras planering och konstruktion och den fysiska planeringen av området. De nya projekten måste ingå i en integrerad strategi för transport i stadszon. Bland de frågor som måste beaktas finns trafiksäkerhet och krav vad gäller folkhälsa, särskild minskat buller och luftens kvalitet.

- Allmänna kommunikationsmedel bör bli mer överkomliga, mer effektiva och fungera bättre, och de olika färdsätten kopplas samman. Man bör också minska brottsligt beteende som konstateras på allmänna färdmedel samt öka säkerheten för personal och passagerare.

- Så långt det är möjligt bör städerna inom ramen för ett integrerat tillvägagångssätt uppmuntra folk att cykla, gå till fots eller använda alternativa ”mjuka” transportmedel. Detta initiativ fordrar bland annat att man har överblick på efterfrågan, reglerar tillträdet till känsliga stadszoner – eller t.o.m. gör om dem till gågator – bygger cykelbanor och trottoarer samt gör PR för fordon som förbrukar mindre energi eller alternativa bränslen, exempelvis biobränslen.

- I planeringen av transport måste man ta hänsyn till de personer som inte har bil eller som inte kan köra (särskilt äldre, ungdomar och personer med begränsad rörlighet). Syftet med denna åtgärd är att se till att alla får tillträde till sysselsättning och sådana tjänster som hälso- och sjukvård eller affärer, samt underlätta människors självständighet.

3.2. Tillträde till tjänsteinfrastrukturen

Några föreslagna linjer:

- En konkurrenskraftig stad måste investera i moderna tjänster, som är effektiva, överkomliga och lätt tillgängliga via nätet. De viktigaste tjänsterna är hälso- och sjukvård, sociala tjänster, utbildning och offentlig förvaltning. Man måste utveckla dessa tjänster genom att anpassa dem till aktuella och kommande befolkningsförändringar, särskilt befolkningens åldrande.

- En uppgift som är särskilt viktig för att främja jämställdhet är barnomsorg, för att vuxna ska kunna arbeta eller delta i utbildning.

- Det är viktigt att invånare i mindre gynnade bostadsområden får tillträde till tjänster. En innovativ lösning är att inrätta en struktur för hela stadsbefolkningen i ett missgynnat bostadsområde.

- Dessutom måste man hjälpa vissa grupper, som invandrare och mindre gynnade personer, att få tillträde till hälso- och sjukvård och sociala tjänster. Om fler personer i olika åldrar och med varierande bakgrund deltar i planeringen och genomförandet av dessa tjänster skulle detta bidra till att förebygga diskriminering och garantera att kulturella hinder beaktas.

- Tack vare ny teknik skulle städerna kunna bidra med effektiva och innovativa lösningar vad gäller allmännyttiga tjänster inom hälso- och sjukvård, förvaltning och utbildning.

3.3. Den naturliga och fysiska miljön

Några föreslagna linjer:

- En upprustning av förfallna industriområden och renovering av offentliga utrymmen, vilket skulle förbättra kvaliteten på tjänster i området och samtidigt leda till att man undviker att använda orörd mark.

- En samordning mellan stadsområden, landsbygdsområden, regionen och landet av struktur- och sammanhållningsfondernas politik för fysisk planering och investering för att hantera de problem som orsakas av stadsutvidgning. Initiativ för att förvandla stadsområden och stadscentrum till attraktiva platser där folk vill leva.

- Investeringar för att uppnå överensstämmelse med gemenskapsrätten vad gäller luftkvalitet, behandling av avloppsvatten, avfallshantering, vattenförsörjning och buller.

- En aktiv hantering av trafikstockningar, av efterfrågan vad gäller transport och offentliga transportnät för att förbättra luftkvalitet, minska buller och främja motion, i enlighet med den temainriktade strategin för stadsmiljö i sjätte ramprogrammet för miljön [4].

- En effektiv energianvändning i stadsområden. Det är nödvändigt med konsekventa investeringar och en sparsam hantering av energiresurser. De kommunala myndigheterna har en viktig uppgift när det gäller att främja effektiviteten i energiförbrukning och förnybara energikällor: i stadsplaneringen, i de kommunala bestämmelserna och i upphandling, genom livskraftiga konstruktioner som tjänar som förebilder och genom främjande av dessa lösningar, samt genom samarbete med medborgarna.

3.4. Kultur

Några föreslagna linjer

- Via en varaktig kulturpolitik måste städerna främja dels en levande kultur som får stöd via ett utbud av inrättningar som centrum för kultur och vetenskap, museer, bibliotek, dels bevarandet av det historiska arkitekturarvet. Dessa inrättningar, som medverkar i ett program med kulturaktiviteter, bland annat avsedda för ungdomar, gör städerna mer attraktiva för medborgare, företag eller arbetstagare – särskilt för de arbetstagare som flyttar och är högt kvalificerade, samt för besökare. Detta bidrar också till den bild man har av staden, till stoltheten över den och till lokalbefolkningens identitetskänsla. Dessutom utgör kulturen tillsammans med kulturturism sektorer med snabb tillväxt.

- En aktiv kulturpolitik utgör ett värdefullt medel för att bygga broar mellan befolkning av olika ursprung och för att stärka invandrares och nyinflyttades integration i staden.

4. STÖD TILL INNOVATION, FÖRETAGARANDA OCH KUNSKAPSEKONOMI

Städerna utgör ofta en gynnsam miljö för innovation och företag. De kan ta initiativ för att göra denna miljö ännu mer positiv. Mervärdet av insatser som genomförs på stadsnivå ligger i det att städerna har tillgång till information om företagens lokala miljö, och att de kan sätta i verket ofta komplicerade insatser i mindre skala, vilka tar itu med flera sammankopplade problem .

4.1. Insatser till förmån för små och medelstora företag och mikroföretag.

Några föreslagna linjer:

- Främja företag, vilket kräver att de ekonomiska infrastrukturerna, bland annat transport, åtkomlighet, renovering av byggnader, industriområden, företagskuvöser och köpcentrum förbättras.

- Tillhandahålla råd och stödtjänster till företag, däribland till förtag som ingår i den sociala ekonomin. Denna åtgärd omfattar hjälp med anammande och effektiv användning av ny teknik, forskarbyar, kommunikationscentrum för IKT och företagskuvöser. Det bör även finnas hjälp och handledning inom förvaltning, marknadsföring, tekniskt stöd, rekrytering och andra yrkes- och handelsrelaterade tjänster.

- Främja samarbete mellan lokala partner, dvs. företag, fackföreningar, högskolor, icke-statliga organisationer, institut för fortbildning och lokalsamhället. System för att dela med sig av kunskap och erfarenhet, exempelvis workshoppar, diskussionsforum, nätverk och utställningar, bidrar till att på ett effektivt sätt sammanföra potentiella partner.

- Förbättra tillträdet till finansieringskällor. Till exempel underlättar partnerskap mellan lokala myndigheter, investerare, tillhandhållare av tjänster och små och medelstora företag sammanslagningen av finansiella och icke-finansiella instrument avsedda för lokala behov. Bland dessa instrument kan det finnas bidrag, system för mikrokrediter, garantifonder för riskdelning, lån, mezzaninefinansiering, råd och utbildning. Städerna kan här bli ledande initiativtagare och samordna sina initiativ med finansiella initiativ på regional och nationell nivå.

- Samarbeta med vissa grupper, till exempel unga eller kvinnliga företagare, eller företagare från mindre gynnade grupper, bland annat ur etniska minoriteter. Tillgång till finansiering kan vara problematiskt i missgynnade område, och myndigheter och icke-statliga organisationer kan fungera som medlare, till exempel genom att garantera projektens kvalitet.

4.2. Innovation och kunskapsekonomi i tillväxtens tjänst

Några föreslagna linjer:

- Städerna bör dra till sig och behålla ”kunskapsarbetare” och mer allmänt en betydande del invånare med högre utbildning. Stadens attraktivitet vad gäller transport, tjänster, miljö och kultur utgör en av de grundläggande faktorerna som styr dessa arbetstagares val.

- Städerna måste vara ledande i utarbetandet av en innovationsstrategi för hela regionen. När detta är lämpligt kan de också ta initiativ till att stödja eller företa egen forskningsverksamhet.

- Städerna uppmanas att delta i FoU-projekt (sjunde ramprogrammet för FoU) och att stödja införandet av teknisk innovation.

- Städerna bör verka för att göra det regionala utbudet inom utbildning, innovation och FoTU mer effektivt och mer tillgängligt för lokala företag, särskilt små och medelstora företag och företag inom social ekonomi.

- Städerna kan främja och samordna partnerskap och kunskapscentrum med universitet och högskolor via företagskuvöser, gemensamma företag och forskarbyar.

- Städerna uppmuntras till att utarbeta en integrerad och balanserad strategi för informationssamhället för att bekämpa dataklyftan, genom att möjliggöra tillträdet till ny teknik i enlighet med målen i initiativet i2010[5] (inom elektronisk förvaltning och handel, distansundervisning, datakultur, integration och virtuell tillgänglighet). Denna strategi måste vara förenlig med de regionala och nationella strategierna på området.

- Städerna bör stödja ett snabbt anammande av miljöinnovationer och system för miljöstyrning[6]. Investeringar på detta område från och med nu kommer att göra det möjligt för europeiska företag att bli ledande på ett framåtskridande område.

5. FLER OCH BÄTTRE JOBB

5.1. Paradoxen i städerna: många jobb men hög arbetslöshet

Paradoxen går ut på att det i städerna samtidigt finns behov av och möjligheter till utveckling. Högt kvalificerade personer är överrepresenterade, men detta gäller också personer med mycket låg kvalifikations- och utbildningsnivå.

Några föreslagna linjer:

- Det kan betalas ut stöd ut strukturfonderna inom ramen för konvergensmålet till insatser för att stärka den institutionella kapaciteten på lokal och regional nivå och effektiviteten i förvaltningar och allmännyttiga tjänster, i synnerhet genom att främja en förbättring av deras förmåga att analysera situationen och vidta åtgärder. Till exempel bör städerna kunna använda de analyssystem och analysverktyg som är nödvändiga för att förutse de ekonomiska och sociala förändringar som kommer att ske på lokal och regional nivå. De bör också kunna vidta åtgärder för att göra förvaltningen mer effektiv, via kontaktpunkter och åtgärder för att förena flera tjänster.

- Städerna kan ta initiativ för att skapa arbetstillfällen och bekämpa arbetslösheten på lokal nivå med stöd från regionerna och medlemsstaterna.

- Städerna bör utnyttja sina starka sidor. De kan exempelvis upprätta partnerskap och sysselsättnings- och innovationspakter i vilka man samlar huvudaktörerna inom en zon –folkvalda företrädare, företagsledare, icke-statliga organisationer, intresseföreningar och universitet – för att starta positiva och dynamiska insatser för ekonomisk utveckling.

- Städerna bör åtgärda sina svaga punkter genom att främja anställbarhet bland de befolkningsgrupper som har det svårast att få anställning, exempelvis kvinnor, ungdomar, äldre arbetstagare, etniska minoriteter, långtidsarbetslösa, hemlösa och funktionshindrade.

5.2. Förbättra anställbarhet genom att höja utbildningsnivån

Några föreslagna linjer:

- Städerna kan främja utbildning på många sätt: genom att stödja utarbetandet av övergripande och konsekventa strategier inom livslångt lärande, bättre erkännande och tillvaratagande av icke-formell och informell utbildning, genom att investera i utbudet av attraktiva utbildningar på olika nivåer, som är tillgängliga och av hög kvalitet, genom att uppmuntra till modernisering av befintliga system (bland annat system som är anpassbara och med moduler för distansinlärning och IKT-utbildning), genom att göra yrkesutbildningen bättre och mer attraktiv, och genom att bättre investera i infrastrukturen för utbildning.

- Städerna kan koncentrera sitt stöd till grupper som är missgynnade på arbetsmarknaden (till exempel personer som lämnat skolan i förtid, lågkvalificerade ungdomar, äldre arbetstagare, och vissa grupper med invandrarbakgrund och ur etniska minoriteter).

- För att vara konkurrenskraftiga bör städerna attrahera och ge handledning till personer med mycket olika kvalifikationer. Arbetstagare inom tjänstesektorn, exempelvis inom detaljhandeln, hotell- och restaurangsektorn, städning och byggsektorn, har en viktig uppgift.

- De lokala myndigheterna bör erbjuda skräddarsydda sådana program för integration och utbildning som ger möjligheter till återintegrering på arbetsmarknaden och främjar företagarandan. Långtidsarbetslösa behöver särskild hjälp. Man bör införa återanställningsprogram som kombinerar yrkeserfarenhet, utbildning och förstärkning av självförtroendet och som kan leda till flexibla avtal med lokala arbetsgivare om utbildning på företag.

6. SKILLNADER INOM STÄDERNA

Paradoxen vad gäller städer kan också konstateras i skillnaderna mellan stadsdelar. Av stadsanalysen framgår att det i nästan alla städer som har minst 10 % arbetslöshet finns vissa områden där denna andel är minst två gånger högre än genomsnittet för staden. I somliga fall uppnår arbetslösheten 60 %.

I mindre gynnade stadsdelar åtföljs arbetslösheten av flera negativa förhållanden vad gäller bostad, miljö, hälsa, utbildning, anställningsmöjligheter och andel brottslighet.

6.1. Främjande av social integration och lika möjligheter[7]

Några föreslagna linjer:

- Insatser för att integrera invandrare och motverka segregation, särskilt genom språkkurser och mer allmän utbildning. Det är väsentligt att de berörda grupperna deltar i planeringen och organisationen av sådan utbildning. Invandrarkvinnornas deltagande i denna verksamhet är en av nycklarna till en framgångsrik integration.

- Samarbete mellan stadens myndigheter, skolorna och ortsborna i syfte att ge ungdomar utbildning. Somliga städer har fått mycket positiva resultat genom att engagera ungdomar i utformningen och genomförandet av sådana program[8].

- Bättre sociala tjänster som tar itu med fattigdom bland barn och förekomsten av gatubarn i Europas städer.

- Åtgärder för att öka kvinnors färdigheter och kvalifikationer, underlätta deras återintegration på arbetsmarknaden efter en viss tids frånvaro, ge dem möjlighet att skaffa nödvändiga kunskaper och kvalifikationer för att starta företag eller bli egenföretagare, samt hjälpa ensamstående mödrar och andra kvinnor (särskilt kvinnor ur etniska minoriteter) att komma över hindren på arbetsmarknaden. Kvinnor kommer i synnerhet att ha nytta av speciell utbildning och uppmuntran.

- Infrastrukturer för barnomsorg för att hjälpa kvinnor som återvänder till arbetsmarknaden.

6.2. Öka medborgarnas säkerhet

Några föreslagna linjer:

- Städerna bör ha ett kombinerat och förebyggande tillvägagångssätt i utarbetandet av en policy för att bekämpa lokal brottslighet. Till exempel bättre planering, utformning och underhåll av offentliga utrymmen gör det möjligt för städerna att förebygga brottslighet och på det sättet bidra till att skapa öppna gator, parker och utrymmen som är attraktiva, säkra och som uppfattas som säkra. En sådan planering kräver information och statistik av hög kvalitet (bland annat studier om brottsoffer) för att man bättre ska kunna rikta in de åtgärder som behöver vidtas.

- Särskild uppmärksamhet bör ägnas ”ungdomar som är utsatta för risker". Det är viktigt att så tidigt som möjligt hindra vissa ungdomar från att glida in i brottslighet. Därför bör man införa strategier för att bland annat bekämpa skolk och erbjuda andra möjligheter, bland annat yrkesutbildning.

- Man måste skapa och professionalisera arbetstillfällen som gäller säkerhet, samarbete mellan tjänster som ansvarar för säkerhet, och varaktigt engagera invånarna i dessa. Detta inbegriper att man utser lokala medlare, kvarterspoliser som ansvarar för säkerhet och vakter som ansvar för säkerheten på gator. I ett stort antal städer har det visat sig att sådana personer är värdefulla i kampen mot den lokala brottsligheten. Man måste förbättra och erkänna den utbildning som ges. Ibland införs system för övervakning av bostadsområden. I andra projekt syftar man till att närma polisen och den lokala befolkningen till varandra.

7. STYRFORMER

7.1. Städerna och regionerna

Det är viktigt att upprätta ett flexibelt samarbete mellan myndigheter på olika nivåer. Med respekt för varje medlemsstats egna institutionella organisation måste städerna hitta effektiva styrformer som ger dem möjlighet att hantera stadsutvecklingen ur alla aspekter.

Några föreslagna linjer:

- Man bör upprätta partnerskap mellan städer, regioner och staten inom ramen för ett enhetligt och integrerat tillvägagångssätt för stadsutveckling.

- För att svara på utmaningen från den globala konkurrensen blir det ofta nödvändigt för Europas städer att utarbeta samordnade strategier för hela tätorten eller i nätverk så att de uppnår en kritisk massa.

- Hanteringen av gränssnittet mellan stad och landsbygd innebär en samordning mellan stadsmyndigheter (stadscentrum och periferi) å ena sidan, och landsbygdens och regionens myndigheter å den andra. Stadsområdena tillhandahåller tjänster åt hela regionen i form av sysselsättning, allmännyttiga tjänster, offentliga utrymmen, sociala centrum samt infrastrukturer för idrott och kultur. Landsbygden å sin sida når ut till större grupper genom sitt utbud av landsbygdsinrättningar, platser för fritidsverksamhet och natur- och miljöreservat. Samordningen är särskilt viktig i utkanten av städerna.

- Städerna kan ansöka om tekniskt bistånd ur strukturfonderna för att skapa och utveckla de färdigheter som är nödvändiga för att hantera stadsutveckling ur alla aspekter. Allt oftare erbjuder medlemstaterna och unionen färdigheter och resurscentrum samt möjligheter att inrätta nätverk för erfarenhetsutbyte. Färdigheter på nya områden[9] som går bortom de traditionella gränserna mellan yrken är särskilt viktiga.

- I enlighet med förordningen om strukturfonderna[10] har medlemsstaterna möjlighet att till städerna delegera förvaltningen av de medel som är avsedda för vissa insatser i städerna och som ingår i de operativa programmen. För att utnyttja partnerskapet fullt ut bör städerna ha ansvaret under hela processen, vilket bland annat innebär ansvar från utformning till genomförande av den del av programmet som delegeras.

7.2. Ett integrerat tillvägagångssätt för en hållbar stadsutveckling

Stadsutveckling är en lång och sammansatt process. Städerna måste ge denna utveckling ett långtidsperspektiv för att på bästa sätt utnyttja de många faktorer som leder till framgång.

EU-initiativet Urban[11] har till stor del lyckats tack vare sitt integrerade tillvägagångssätt. Urban hade som mål både social och ekonomisk sammanhållning, undanröjning av hinder mot anställbarhet och investering samt en förstärkning av miljömålen. Detta tillvägagångssätt vilade på mobilisering av många partner med kompetens på olika områden.

Några föreslagna linjer:

- Städerna bör förfoga över en konsekvent och långsiktig plan för var och en av faktorerna för hållbar tillväxt och sysselsättning. Insatserna på olika områden måste vara förenliga med varandra. Till exempel är det viktigt att de ekonomiska åtgärderna är livskraftiga vad gäller samhälle och miljö. Man bör införa övervaknings- och utvärderingssystem för att kontrollera resultaten ute på fältet.

- Man måste mobilisera de viktigaste partnerna: den privata sektorn, lokalbefolkningen och icke-statliga organisationer samt förvaltningar på lokal, regional och nationell nivå, så att de deltar i planeringen, genomförandet och utvärderingen av stadsutvecklingen.

7.3. Medborgarnas medverkan

Medborgarnas medverkan är en demokratisk nödvändighet, eftersom ortsbornas och det civila samhällets engagemang i stadspolitiken kan göra myndigheternas insatser mer legitima och effektiva.

Eftersom det historiska, juridiska, politiska och sociala sammanhanget varierar från stad till stad kan man inte alltid direkt tillämpa de lösningar som fungerar någon annanstans; nedan föreslås dock några linjer.

- Det är viktigt att engagera ortsborna, inbegripet ungdomar, informella grupper och föreningar i främjandet av hållbar tillväxt och sysselsättning i staden ur samhälls- och miljösynpunkt. Dessa aktörer kommer att tillföra nya kunskaper och ge projekten legitimitet i befolkningens ögon.

- Utbildningar och andra sätt för att höja kunskaper och färdigheter hos lokala grupper utgör ett gemensamt och grundläggande kännetecken för ett lyckat engagemang från medborgarnas sida.

- Man måste minska klyftan mellan medborgarnas tid och den politiska kalendern; oftast förstår inte de lokala aktörerna de tidsfrister som den politiska kalendern kräver och de administrativa eller byråkratiska förfarandena.

7.4. Nätverk och erfarenhetsutbyte

Några föreslagna linjer:

- Färdigheter och kunskap utgör en viktigt förutsättning för stadsförnyelse. Effektiva lösningar kräver för det mesta särskilda färdigheter, till exempel förmåga att organisera ett samarbete som går bortom administrations- och yrkesgränser. Därför måste städerna använda de kunskaper som förvärvats och samlats inom ramen för programmet Urbact[12], samt via andra europeiska och nationella nätverk.

- För åren 2007-2013 föreslår kommissionen att man inrättar ett europeiskt ramprogram för utbyte av erfarenheter och goda lösningar. Programmet kommer att bygga på Urbacts arbete och utvidga det (hittills har Urbact koncentrerats till erfarenheterna i städerna som deltagit i EU-initiativet Urban). Det nya ramprogrammet kommer att omfatta städer i alla medlemsstater samt erfarenheter hos nationella nätverk och resurscentrum för stadspolitik.

8. FINANSIERING AV FÖRNYELSEN AV STÄDERNA

Förnyelsen av städerna har i stor utsträckning fått bidrag ur strukturfonderna.

Enligt de nya förordningarna om Europeiska fonden för regionalutveckling (ERUF), sammanhållningsfonden och Europeiska socialfonden (ESF) får de myndigheter som förvaltar de operativa programmen finansiera en rad projekt som rör förnyelse av städer. Förnyelse av städer kan även få bidrag ur initiativet JASPERS[13], JEREMIE[14] och JESSICA[15]. Detta kommer att möjliggöra en ökad hävstångseffekt av offentliga medel genom att man drar till sig bidrag ut den privata sektorn.

Några föreslagna linjer:

- Privata medel är nyttiga och ofta nödvändiga för att komplettera offentliga medel. Partnerskap mellan den offentliga och den privata sektorn måste befästas (?) i en tydlig juridisk ram.

- Den privata sektorn bidrar inte bara med finansiella medel, utan också med kompletterande kunskaper och färdigheter.

- Ett effektivt partnerskap mellan den offentliga och den privata sektorn kräver från de lokala myndigheternas sida en långsiktig strategisk vision och färdigheter inom teknik och förvaltning.

[1] Europaparlamentets betänkande om den urbana dimensionen och utvidgningen; föredragande: Jean Marie Beaupuy, A6(2005) 0272 av den 21.9.2005.

[2] Det rör sig om Europeiska kommissionens regelbundna informationsinsamling om livskvalitet i europeiska medelstora och stora städer. Denna stadsanalys omfattar för närvarande 258 städer i 27 länder i Europa och den kommer att genomföras i nästan 300 städer år 2006.

[3] Se bland annat kommissionens arbetsdokument State aid control and regeneration of deprived areas (”Kontroll av statligt stöd och upprustning av eftersatta områden”), 1.3.2006 : http://europa.eu.int/comm/competition/state_aid/others/vademecum.pdf .

[4] KOM(2005) 718, 11.1.2006.

[5] ”i2010 : Det europeiska informationssamhället för tillväxt och sysselsättning”, KOM(2005) 229 slutlig, 1.6.2005.

[6] Det rör sig om ett område som har nära koppling till ramprogrammet för konkurrenskraft och sysselsättning.

[7] ”Europeiska året för lika möjligheter för alla. På väg mot ett rättvist samhälle”, KOM(2005) 225 slutlig, 1.6.2005.

[8] Dessa erfarenheter har diskuterats på nätverkets Urbacts ungdomsforum: http://urbact.eu

[9] I ”Bristolavtalet” (informellt ministermöte om ”hållbara samhällen”) av den 6-7 december 2005 godkändes den brittiska ordförandeskapets initiativ att utarbeta en analys och en konferens kring frågan vilka kvalifikationer som behövs för att genomföra stadsdels- och samhällsprojekt om livskvalitet (”sustainable communities”).

[10] Förordning om övergripande bestämmelser om Europeiska fonden för regionalutveckling, Europeiska strukturfonden och Sammanhållningsfonden, artikel 37.6 a).

[11] EU-initiativet Urban II (2000-2006): Kommissionens meddelande till medlemsstaterna om riktlinjer för ett gemenskapsinitiativ om ekonomisk och social förnyelse av problemdrabbade städer och storstadsområden för att främja en varaktig stadsutveckling, C(2000) 1100, 28.4.2000.

[12] Urbact inrättades i början av 2003 för att organisera utbyten mellan städer som deltar i programmet Urban, dra lärdomar av verksamheten och ge stor spridning åt dessa kunskaper. Från och med den 1 maj 2004 ingår även städerna i de tio nya medlemsstaterna. Webbplats: http://urbact.eu

[13] Allmänna förordningen, artiklarna 36 och 45.1 a).

[14] Allmänna förordningen, artiklarna 44 och 45.1 c).

[15] Allmänna förordningen, artiklarna 44 och 78.6 a).