EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den XXX SANTE/10553/2018-EN SWD (POOL/F7/2018/10553/10553-EN SWD.doc) [...](2018) XXX draft ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Följedokument till RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om hur den offentliga kontrollen i medlemsstaterna (2014–2016) fungerar för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av livsmedels- och foderlagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd



Brussels, 14.9.2018

SWD(2018) 402 final {COM(2018) 627 final} INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1.INLEDNING 2.KOMMISSIONENS KONTROLLVERKSAMHET I MEDLEMSSTATERNA 2.1 ÖVERGRIPANDE FRÅGOR 2.2 LIVSMEDELSSÄKERHET 2.3 FODERSÄKERHET 2.4 IMPORTKONTROLLER 2.5 VÄXTSKYDD 2.6 BEKÄMPNINGSMEDEL 2.7 DJURHÄLSA 2.8 DJURSKYDD 2.9 ANTIMIKROBIELL RESISTENS 2.10 EKOLOGISK PRODUKTION 2.11 KVALITETSORDNINGAR FÖR JORDBRUKSPRODUKTER OCH LIVSMEDEL 3.SLUTSATSER

1. INLEDNING Kommissionen är enligt artikel 44.4 och 44.6 i förordning (EG) nr 882/2004 skyldig att lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om hur kontrollen i medlemsstaterna fungerar. Denna rapport ska grundas på de nationella myndigheternas årliga rapporter om deras kontrollverksamhet och på resultaten av kommissionens kontroller i medlemsstaterna. Detta arbetsdokument från kommissionens avdelningar innehåller närmare information om kommissionens kontrollverksamhet när det gäller livsmedelssäkerhet, djur- och växtskydd, djurhälsa, ekologiskt jordbruk och kvalitetsordningar. Resultatet av denna kontrollverksamhet låg till grund för ett flertal slutsatser i kommissionens rapport till Europaparlamentet och rådet för åren 2014–2016.

I följande kapitel behandlas frågor av särskilt intresse i samband med ovannämnda kontroller som gjorts av kommissionens avdelningar under 2014–2016. 2.KOMMISSIONENS KONTROLLVERKSAMHET I MEDLEMSSTATERNA Inom ramen för EU:s kontroller utför kommissionens avdelningar revisioner för att kontrollera efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd, liksom kraven för offentliga kontroller. Revisionsrapporterna innehåller rekommendationer för att åtgärda konstaterade brister. Rapporterna, medlemsstaternas handlingsplaner för att genomföra rekommendationerna och landsprofiler som dokumenterar framstegen med genomförandet av dessa planer offentliggörs, vilket ger berörda parter och allmänheten faktisk och transparent information om i vilken utsträckning medlemsstaterna genomför EU-lagstiftningen på ett korrekt sätt. Två förändringar är värda att framhålla. För det första utarbetas numera översiktsrapporter för de flesta revisionsserier. Deras syfte är att ge en övergripande bild av medlemsstaternas kontroller inom ett visst område och att ta upp frågor som är relevanta för alla medlemsstater. Dessutom lyfter de fram problem vid genomförandet av den relevanta lagstiftningen och god praxis som konstaterats. För det andra används skrivbordsanalys och undersökningsuppdrag i större utsträckning för att komplettera revisionsarbetet, för att ge kommissionen en klar inblick i hur EU-lagstiftningen fungerar och i eventuella problem som kan uppstå vid dess tillämpning. Översiktsrapporter om dessa aktiviteter utarbetas och offentliggörs också. Dessa två aktiviteter är särskilt utformade för att stödja kommissionens översyn av lagstiftningen för att säkerställa att EU-lagstiftningen är aktuell och kan tillämpas och verkställas till rimliga kostnader, i linje med utvecklingen på fältet och därmed ”lämplig för sitt ändamål”. De kontroller som kommissionens avdelningar utför bidrar i sig direkt till agendan för bättre lagstiftning. Översiktsrapporterna innehåller också en redogörelse för planerade åtgärder till följd av resultaten av rapporterna. För att sprida information om slutsatser, god praxis eller lärdomar som beskrivs i dessa rapporter förmedlas de också i samband med programmet Bättre utbildning för säkrare livsmedel. 2.1 ÖVERGRIPANDE FRÅGOR 2.1.1 Revisioner av offentliga kontroller För att bedöma hur medlemsstaterna på ett effektivt och ändamålsenligt sätt genomför revisioner av sina kontrollsystem inledde kommissionens avdelningar under 2016 en serie revisioner av medlemsstaternas nationella revisionssystem, såsom krävs enligt artikel 4.6 i förordning (EG) nr 882/2004. Dessa revisioner kommer att fortsätta under 2018 för att omfatta samtliga medlemsstater. De första resultaten och slutsatserna från denna viktiga serie offentliggjordes i en interimistisk översiktsrapport som omfattar revisioner i tolv medlemsstater. I rapporten fastställdes att de behöriga myndigheterna i de flesta fall hade infört lämpliga revisionssystem för att täcka de flesta offentliga kontrollåtgärder i enlighet med förordning (EG) nr 882/2004. De flesta av myndigheterna som hade granskats använde snabbt granskningsresultaten för att förbättra enhetligheten och effektiviteten hos sina offentliga kontroller. I vissa länder kvarstod en del utmaningar, i synnerhet avsaknad av en sådan oberoende granskning i revisionsprocessen som krävs och en effektiv uppföljning av revisionsresultaten, vilket skulle ha haft en positiv inverkan på de offentliga kontrollernas effektivitet och enhetlighet. I den interimistiska översiktsrapporten fastslogs även att de riktlinjer om hur artikel 4.6 ska genomföras, som föreskrivs i kommissionens beslut 2006/677/EG, var uppskattade och användes av medlemsstaternas revisionstjänster. I rapporten lyfts vidare områden fram som medlemsstaterna har svårigheter att genomföra, med svagare resultat eller brister. Kommissionens avdelningar kommer, efter samråd med medlemsstaterna, att använda dessa lärdomar när de utarbetar reviderade riktlinjer om hur de bestämmelser om nationella revisionssystem ska genomföras som ingår i förordning (EU) 2017/625, vilken kommer att ersätta förordning (EG) nr 882/2004 från och med 2019. Dessa insatser kommer även att stödjas av nätverket för nationella revisionssystem, vilket kommer att använda den interimistiska och den slutliga översiktsrapporten för att utvärdera sitt referensdokument om effektivare revision. Vidare kommer nätverket att diskutera goda principer för revisionsrapportering och eventuellt upprätta ett motsvarande dokument som kan inkluderas i de nya riktlinjerna. Slutligen har medlemsstaterna erhållit utbildning om revision inom ramen för programmet Bättre utbildning för säkrare livsmedel, genom ett program som avslutades i juni 2017. Ett nytt program om bättre utbildning för säkrare livsmedel kommer också att omfatta utbildning om revision och inkludera de frågor som identifierats i den interimistiska översiktsrapporten. 2.2 LIVSMEDELSSÄKERHET 2.2.1 Salmonellakontroller av fjäderfä EU:s strävan att bekämpa salmonella hos människor har redan medfört en minskning av antalet fall med 50 % (2004–2009), och denna minskning fortsätter. En avgörande faktor för denna framgång var genomförandet av nationella kontrollprogram för salmonella för minskad förekomst av salmonella i särskilda fjäderfäpopulationer (avelsflockar, värphöns av Gallus gallus, slaktkycklingflockar och kalkoner) i alla medlemsstater. Dessa program har medfört att förekomsten av Salmonella serovar har minskat betydligt i fjäderfäflockar i EU. Kommissionens avdelningar utvärderade först hur effektiva dessa program är under revisioner mellan 2006 och 2012. Den följande översiktsrapporten som offentliggjordes 2013 visade att de nationella kontrollprogrammen för salmonella till övervägande del var ändamålsenliga. Den innehöll även exempel på god praxis, vilket hjälpte till att förbättra de nationella kontrollprogrammen. Kommissionens avdelningar fortsatte revisionsåtgärderna inom detta område under en andra serie revisioner i medlemsstaterna mellan 2013 och 2016. Resultat och slutsatser av dessa serier bekräftar den positiva trend som beskrivs i den tidigare serien av revisioner vad gäller de nationella kontrollprogrammens effektivitet. Några av de problem som uppmärksammats under den första serien kvarstod emellertid.

Detta gäller särskilt den praxis som är vanligt förekommande i vissa medlemsstater, där det inte vidtas några restriktiva åtgärder om en salmonellasmittad flock upptäcks genom prov som tas av en livsmedelsföretagare, utan först när ett officiellt prov och en analys bekräftar att flocken är infekterad. Denna görs även i situationer där det inte finns några giltiga skäl att ifrågasätta analysen av det ursprungliga provet från livsmedelsföretagaren. Genom nämnda praxis, vilken fördröjer införandet av restriktiva åtgärder, tillåts att ägg som eventuellt är smittade släpps ut på marknaden under den period som förflyter mellan det första provet som tyder på smitta och efterföljande bekräftande provresultat. Berörda medlemsstater erhöll revisionsrekommendationer att ändra denna praxis. Ett säkerställande av att samtliga medlemsstater rapporterar de första positiva provresultaten, såsom föreskrivs i lag, skulle medföra att medlemsstaternas uppgifter om förekomst blev mer tillförlitliga. Kommissionens avdelningar samråder med medlemsstaterna för att se över målen för de nationella kontrollprogrammen för salmonella och respektive uppgiftsrapportering, för att ytterligare förbättra kontrollprogrammens effektivitet. 2.2.2 Campylobacter i fjäderfäproduktion Campylobacterios är den livsmedelsburna sjukdom som har rapporterats oftast bland EU-konsumenter sedan 2008. Till skillnad från minskningen av salmonellainfektioner hos människor, ökar det rapporterade antalet fall av campylobacterios. Det finns uppgifter som tyder på att en stor del av sjukdomsbördan från campylobacterios har samband med förekomsten av Campylobacter i fjäderfäproduktion och dess leveranskedja. För att få en bättre förståelse för hur medlemsstaterna hanterar Campylobacter genomförde kommissionens avdelningar ett undersökningsuppdrag i tre medlemsstater under 2015 och 2016. De behöriga myndigheterna i dessa länder har under senare år prioriterat hanteringen av Campylobacter. Syftet med de korta undersökningsuppdragen var att fastställa vidtagna åtgärder, samt att uppmärksamma god praxis som dessa medlemsstater infört, för att förhindra, minska eller undanröja risken för Campylobacter vid produktion och distribution av fjäderfäkött. De huvudsakliga slutsatser som har dragits från undersökningsuppdragen är att det inte är möjligt, inte ens med strikta åtgärder för biosäkerhet, att utrota Campylobacter, eller att förhindra att de kommer in på gödningsanläggningar för fjäderfä, särskilt under sommarmånaderna. Emellertid kan insatser på anläggningsnivå leda till mindre kontaminering av slaktkroppar, vilket – med hänsyn till variationerna mellan olika anläggningar när det gäller förekomst och antal av Campylobacter spp. – visar att det finns ett behov av ytterligare insatser på slakterierna. Sådana insatser kan utgöra del av befintliga och framtida hygienförfaranden vid slakterier. För att uppnå detta ändrades förordning (EG) nr 2073/2005 2017, och det fastställdes ett processhygienkriterium för Campylobacter i slaktkroppar av slaktkycklingar i syfte att kontrollera kontamination av dessa under slakt. Kommissionens avdelningar organiserade även en workshop om det växande problemet med kontaminering av fjäderfä med Campylobacter, för att sprida erfarenheter och exempel på god praxis från undersökningsuppdragen om Campylobacter bland medlemsstaternas behöriga myndigheter. 2.2.3 Kontroller av livsmedelstillsatser och rökaromer Tillsatser och rökaromer är vanligt förekommande i många olika sorters livsmedel. Deras säkerhet bedöms noggrant och regleras även genom omfattande EU-lagstiftning som specificerar hur och i vilka livsmedel tillsatser får användas för att förbättra livsmedlens kvalitet och säkerhet. Det är särskilt viktigt att säkerställa att deras användning fullt ut överensstämmer med de rättsliga kraven, eftersom de kan utgöra en fara för människors hälsa om de används i överdrivet stora mängder (t.ex. nitriter/nitrater). Av denna anledning har det fastställts högsta gränsvärden för många tillsatser i EU och enligt kraven för produktmärkning föreligger det en skyldighet att informera konsumenterna på lämpligt sätt. För att fastställa hur medlemsstaterna genomför offentliga kontroller inom detta område genomförde kommissionen en serie undersökningsuppdrag under 2015. Den huvudsakliga slutsatsen från dessa uppdrag var att de flesta av de besökta medlemsstaterna hade infört system för att kontrollera livsmedelstillsatser och rökaromer på olika nivåer i livsmedelsproduktionskedjan, men att få medlemsstater hade gett hög prioritet åt att kontrollera dem. De offentliga kontrollerna var således inte så omfattande att de gav tillräckliga garantier för att livsmedelsföretagarna alltid iakttog EU-kraven fullt ut. De medlemsstater som hade prioriterat kontroller av i synnerhet tillsatser med högre risk, såsom nitriter och nitrater, hade infört effektiva kontroller. Vidare drogs slutsatsen att livsmedelsföretagarna står inför betydande utmaningar när det gäller att fullt ut förstå och tillämpa de ibland komplicerade lagstadgade kraven, och de behöriga myndigheterna bekräftar att så är fallet. I kommissionens översiktsrapport drogs slutsatsen att förbättringar kan göras för att prioritera offentliga kontroller av tillsatser med högre risk, och erbjuda utbildning och praktisk vägledning för att stödja både offentliga kontroller och bättre efterlevnad av livsmedelsföretagen. För att uppnå detta inrättade kommissionen 2016 en expertgrupp om tillämpningen av offentliga kontroller av livsmedelstillsatser och rökaromer, den tillhandahåller utbildningar inom programmet Bättre utbildning för säkrare livsmedel och tar fram särskilda vägledande dokument. 2.2.4 Kontroller av primärproduktion av livsmedel av icke-animaliskt ursprung Under de senaste åren har det visat sig att livsmedel av vegetabiliskt ursprung, avsedda att ätas råa såsom groddar och frön för groning, utgör allvarliga hot mot människors hälsa om de kontamineras med bakterier eller virus. Utbrottet av verotoxinproducerande E. coli (VTEC) i Tyskland 2011 (över 4 000 fall hos människor och 55 dödsfall) hade samband med förtäring av groddar, och det största livsmedelsburna utbrottet i Tyskland någonsin 2012 (norovirus i frusna jordgubbar som orsakade nästan 11 000 fall av gastroenterit) visade tydligt på brister i de offentliga kontrollsystemen i EU. Kommissionens avdelningar utförde en serie revisioner mellan 2013 och 2016 för att utvärdera de befintliga kontrollsystemen för att förebygga mikrobiologisk kontamination inom primärproduktion av livsmedel av icke-animaliskt ursprung som är avsedda att ätas råa. Revisionerna fokuserade särskilt på systemen för offentliga kontroller av spårbarheten för frön avsedda för groning och groddar, tillämpliga mikrobiologiska kriterier, godkännande av anläggningar som producerar groddar och kontroll av importerade frön för groning. Vid revisionerna uppmärksammades ett antal brister vad gäller offentliga kontroller under produktionskedjan för groddar. I flera medlemsstater fanns det inte några, eller väldigt begränsade, befintliga system för offentliga kontroller av primärproduktion av livsmedel av icke-animaliskt ursprung avsedda att ätas råa. Dessutom planerades inte de offentliga kontrollerna med utgångspunkt i effektiva riskbedömningar, eftersom det inte fanns några tillgängliga statistikbaserade förfaranden för provtagning eller korrekta uppskattningar av antalet sjukhusvistelser eller dödsfall orsakade av livsmedelsburna sjukdomar till följd av förtäring av livsmedel av vegetabiliskt ursprung. Dessa brister har diskuterats med medlemsstaternas behöriga myndigheter för att hitta lösningar som medlemsstaterna sedan har använt för att anpassa och förbättra sina offentliga kontrollsystem. Resultaten och slutsatserna från revisionerna har även använts för att förbättra kommissionens nya riktlinjer om förebyggande av mikrobiologiska risker med bär och grönsaker. Dessa riktlinjer beaktar även relevanta yttranden från Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) och stöder de nationella behöriga myndigheternas och odlarnas arbete med att införa effektiva riskbaserade kontrollsystem för att hantera framväxande mikrobiologiska risker med livsmedel av vegetabiliskt ursprung. 2.3 FODERSÄKERHET Fodersektorn är av väsentlig betydelse i produktionskedjan för livsmedel av animaliskt ursprung. Under 2015 och 2016 skickade kommissionens avdelningar ett frågeformulär till alla medlemsstater, följt av undersökningsuppdrag i flera medlemsstater som undersökte samspelet mellan privata certifieringssystem och offentliga kontroller inom fodersektorn. I fyra medlemsstater hade de behöriga myndigheterna ett nära samarbete med privata system och bedömde deras lämplighet som ett sätt att ersätta eller minska de offentliga kontrollerna. I dessa länder var resultatet en minskning av de offentliga kontrollerna för de aktörer inom foderbranschen som var medlemmar i systemen, och en mer rationell användning av de offentliga resurserna. I slutet av förfarandet anordnade kommissionens avdelningar en workshop för att underlätta diskussionerna mellan medlemsstaterna om fördelarna och utmaningarna med sådan samverkan (t.ex. säkerställande av uppgiftsskydd och verifiering av de privata kontrollernas tillförlitlighet). Majoriteten av medlemsstaterna ansåg att det var fördelaktigt att utnyttja privata kontroller för offentliga ändamål. Denna möjlighet föreskrivs i artikel 9.1 d i förordning (EU) 2017/625.

2.4 IMPORTKONTROLLER En övergripande importordning som stöds av effektiva och tillförlitliga kontroller är avgörande för att garantera en säker import av djur, animaliska produkter, livsmedel av vegetabiliskt ursprung och foder till EU. De revisioner som kommissionens avdelningar utför inom detta område är därför en viktig garanti för att höga och enhetliga standarder tillämpas i alla medlemsstater. Revisionerna fokuseras rutinmässigt på kontroller vid gränskontrollstationer och utsedda införselställen i EU samt i de områden som anges nedan. 2.4.1 Gränskontroller för att förhindra att afrikansk svinpest förs in till EU Effektiva offentliga gränskontroller är också avgörande för att förhindra introduktion av djursjukdomar som orsakas av virus i livsmedel av animaliskt ursprung i resandes personliga bagage och via fordon för djurtransporter. Det afrikanska svinpestviruset, som kan orsaka katastrofala förluster i smittade svinbesättningar, har under senare år spridit sig till unionen från dess östra gränser. I april 2016 genomförde kommissionen en serie riktade undersökningsuppdrag i de åtta medlemsstater som gränsar till Ryssland, Vitryssland och Ukraina. Syftet var att bedöma hur de särskilda gränskontroller som föreskrivs i kommissionens genomförandebeslut 2013/426/EU och de allmänna kontroller av resandes personliga bagage som beskrivs i förordning (EG) nr 206/2009 genomfördes. Genom dessa uppdrag noterades behovet av att öka resenärernas kunskaper om vilka risker som livsmedel kan medföra, och behovet av bättre kommunikation mellan myndigheter (hälsovårdsmyndigheter, tullmyndigheter och gränsbevakning) som är verksamma vid alla ställen där sjukdom kan föras in. Medlemsstaterna har särskilt beaktat erfarenheterna från uppdragen för att förbättra informationen till allmänheten om de krav som ställs på resenärers bagage och kommunikationen mellan olika aktörer i samband med gränskontroller. 2.4.2 Importkontroller av livsmedel av icke-animaliskt ursprung I den föregående rapporten beskrevs resultaten från revisioner där det granskats hur de offentliga kontrollsystemen för import av livsmedel av icke-animaliskt ursprung fungerade. En stor brist var säkerställandet av full spårbarhet för varor som omfattas av strängare offentliga kontroller enligt förordning (EG) nr 669/2009 efter vidare transport eller omlastning till utsedda införselställen för produkter enligt förordning (EG) nr 884/2014 för fysiska kontroller. Dessutom iakttog aktörerna ofta inte skyldigheten att förhandsanmäla sändningarnas ankomst till kontrollmyndigheterna. Kommissionens avdelningar har vidtagit flera åtgärder för att hjälpa till att rätta till dessa brister. Inledningsvis antogs nya förfaranden för samarbete mellan medlemsstaterna vid vidare transport. Vidare förbättrades förlagan till den gemensamma handling vid införsel (nedan kallad CED) som ska fyllas i av företagen och kontrollmyndigheten vad gäller bestämmelserna om vidare transport. Dessutom offentliggjorde kommissionen 2014 ett arbetsdokument om genomförandet av förordning (EG) nr 669/2009, i vilket det rekommenderas att tullmyndigheterna endast får låta sändningar av relevanta varor övergå till fri omsättning efter att det genom kontroller bekräftats att CED-handlingen har fyllts i på ett korrekt sätt. Slutligen antog kommissionen genomförandeförordning (EU) nr 884/2014, varigenom det införs särskilda importvillkor för vissa livsmedel särskilt på grund av risken för kontaminering med aflatoxiner. 2.5 VÄXTSKYDD 2.5.1 Kontroller av skadegörare och sjukdomar Syftet med EU:s regler om växtskydd är att skydda grödor, frukter, grönsaker, blommor, prydnadsväxter och skogar från skadegörare och sjukdomar (skadegörande organismer) genom att hindra att de sprider sig till EU eller sprider sig inom EU. Detta är särskilt viktigt med tanke på den globala handeln med ovannämnda produkter. För att kontrollera att EU:s bestämmelser följs genomförde kommissionens avdelningar en rad olika revisions- och analysåtgärder inom växtskyddsområdet. På grundval av uppgifter från övervakningssystemet EUROPHYT, genom vilket förekomst av skadliga organismer i importerade växter och andra objekt meddelas, och en ny månatlig förteckning över varningar, fokuserades revisionerna på de länder utanför EU från vilka ett stort antal importförsändelser som innehöll skadliga organismer hade upptäckts. Dessa uppgifter analyserades även i detalj av kommissionen/medlemsstaternas arbetsgrupp, vilken vägledde kommissionen i genomförandet av vissa insatser och åtgärder, såsom revisioner, dialoger med berörda länder och selektiva importförbud. Dessa åtgärder har medfört en minskning av antalet årliga upptäckter från 2 310 på den första förteckningen över varningar (november 2014) till 1 733 per den 1 december 2016. Det är emellertid nödvändigt att fortsätta arbetet för att ytterligare minska antalet upptäckter och således eventuella risker för växtskyddet. Generellt sett finns det ett kontinuerligt behov av bättre identifiering och bedömning av riskfaktorer och av en bättre inriktning på medlemsstaternas insatser, särskilt mot bakgrund av nya utbrott och spridning av skadegörare och sjukdomar i EU samt ny information om värdorganismer och vektorer. Vad gäller utrotning av skadliga organismer i medlemsstaterna utvecklades en ny modul inom EUROPHYT-systemet för att medlemsstaterna skulle kunna anmäla utbrott inom EU:s territorium. Syftet är att snabbt dela och analysera viktig information för att underlätta en snabbare och mer effektiv hantering av utbrott. För en av de mest allvarliga skadegörarna, tallvedsnematoden, inrättades en expertgrupp bestående av nationella experter från medlemsstaterna och personal från kommissionens kontrolltjänster för att bistå med fastställandet av en strategi för att kontrollera skadegöraren i de två medlemsstater som berördes. Syftet var att göra en sakkunnigbedömning av de befintliga kontrollstrategierna och att övervaka ett effektivt genomförande av handlingsplaner för att hålla tallvedsnematoden under kontroll. En översiktsrapport som grundades på ett flertal möten och besök i de berörda länderna har offentliggjorts. Rekommendationerna i rapporten har till stor del redan genomförts. En annan allvarlig skadegörare är Xylella fastidiosa, en destruktiv bakterie som har orsakat stora skador på olivträd, för vilken utbrotten i flera medlemsstater noggrant har följts, inte minst genom ofta återkommande revisioner sedan den först upptäcktes i Italien i slutet av 2013. Revisionsresultaten och uppföljningen från kommissionens avdelningar har i stor utsträckning bidragit till att förbättra kontrollerna i de länder där utbrotten ägt rum. I juli 2017 skickade kommissionen ett motiverat yttrande till Italien, där myndigheterna har misslyckats med att stoppa spridningen av den skadliga organismen. 2.6 BEKÄMPNINGSMEDEL 2.6.1 Kontroller av saluföring och användning av växtskyddsmedel Växtskyddsmedel används främst inom jordbrukssektorn, men även inom skogsbruk, trädgårdsodling, i rekreationsområden och i privata trädgårdar. Inom EU gäller strikta regler för saluföring och användning av växtskyddsmedel. För att kontrollera huruvida medlemsstaternas kontrollsystem fungerar effektivt genomfördes två omfattande serier av revisioner mellan 2012 och 2016, vilka omfattade kontroller av saluföring och användning av växtskyddsmedel . Med avseende på saluföring av växtskyddsmedel visade revisionerna som utfördes av kommissionens avdelningar att de risker som är kopplade till importörer, tillverkare och företag som paketerar om växtskyddsmedel inte har beaktats tillräckligt i planeringen av medlemsstaternas kontroller. Kontrollernas frekvens och omfattning för dessa operatörer var därför i allmänhet otillräcklig. Kontrollerna av dessa specialiserade operatörer brast ytterligare på grund av att inspektörerna saknade särskild utbildning och till följd av otillräcklig utformning och analys av kontrollplanerna. De flesta medlemsstaterna genomför inte några kontroller av växtskyddsmedel som är avsedda att användas i andra medlemsstater eller länder utanför EU. Denna stora brist i kontrollsystemen kan lätt utnyttjas för att släppa ut produkter som inte uppfyller kraven på marknaden. Till följd av bristerna vid kontrollerna av saluföring av växtskyddsmedel visade revisionerna att det inte fanns tillräckliga garantier för upptäckt av förfalskade och olagliga bekämpningsmedel.

Emellertid syftar alltmer välutvecklade offentliga kontrollsystem för användarna, tillsammans med de framsteg som gjorts inom området för hållbar användning av bekämpningsmedel, till att ge konsumenterna löfte om en alltmer ansvarsfull användning av växtskyddsmedel. Kommissionen har inrättat två arbetsgrupper för att hjälpa medlemsstaterna att hantera bristerna i systemet. Arbetsgruppen för analys av växtskyddsberedningar tar fram referensdokument för att ge medlemsstaterna vägledning med avseende på de analysmetoder som ska användas och tolkningen av analysresultaten på detta komplicerade område. Arbetsgruppen för kontroll av efterlevnad när det gäller växtskyddsmedel har utarbetat en mall för harmoniserad rapportering av kontroller av saluföring och användning av växtskyddsmedel. Vid behov organiserar den även workshoppar avseende andra särskilda frågor som rör kontroller av växtskyddsmedel. 2.6.2 Godkännande av växtskyddsmedel När en aktiv substans har godkänts på EU-nivå kan en medlemsstat endast godkänna enskilda växtskyddsmedel efter en detaljerad utvärdering som omfattar en rad olika områden, såsom exponering av operatören, toxikologi, spridning och nedbrytning i miljön, ekotoxikologi och effektivitet. För att optimera detta förfarande fastställs ett zonbaserat system för godkännande i förordning (EG) nr 1107/2009. Kommissionen inledde en serie revisioner 2016 för att utvärdera dessa godkännandesystem, och fastslog att majoriteten av medlemsstaterna misslyckas med att iaktta nästan alla frister som föreskrivs i lagstiftningen. En av anledningarna till detta är att medlemsstaterna inte i tillräcklig utsträckning utnyttjar möjligheten att förlita sig på de utvärderingar som görs av andra medlemsstater, vilket utgör grunden för EU:s zonbaserade system för godkännanden. Dessa förseningar av handläggningen av ansökningar skulle kunna undergräva syftet med EU-lagstiftningen, nämligen att säkerställa en hög skyddsnivå när det gäller hälsa och miljö. Vid kommissionens revisioner fastställdes även bra praxis som kan hjälpa medlemsstaterna att förbättra sina system för godkännande. 2.6.3 Kontroller av hållbar användning av bekämpningsmedel Syftet med direktivet om hållbar användning av bekämpningsmedel är att minska riskerna med och konsekvenserna av användningen av bekämpningsmedel för människors hälsa och miljön, och att främja användningen av integrerat växtskydd och alternativa metoder. År 2016 genomförde kommissionen en omfattande undersökning i alla medlemsstater för att kontrollera huruvida de åtgärder som föreskrivs i direktivet har genomförts. Undersökningen har följts av en serie undersökningsuppdrag till sex medlemsstater under 2017. Undersökningen och analysen av medlemsstaternas nationella handlingsplaner visar på ett ojämnt genomförande av direktivet, eftersom vissa medlemsstater har varit mer aktiva än andra. Å ena sidan har det inrättats system för utbildning och utbildningsbevis för näringsidkare i samtliga EU-länder, och hittills har nästan fyra miljoner jordbrukare utbildats om säker användning av bekämpningsmedel. Vidare har 900 000 spridare provats för korrekt och säker användning. Medlemsstaterna har vidtagit viktiga åtgärder för att inrätta utbildningsprogram för operatörer och det totala område som behandlats med bekämpningsmedel genom flygbesprutning har minskat väsentligt, eftersom detta numera endast är tillåtet under mycket begränsade omständigheter. Å andra sidan är det integrerade växtskyddet, en hörnsten i direktivet, fortfarande underutnyttjat. Detta trots att antalet EU-godkända bekämpningsmedel med låg risk/icke-kemiska bekämpningsmedel har fördubblats sedan 2009. Medlemsstaterna kontrollerar inte på ett systematiskt sätt huruvida principerna för integrerat växtskydd följs på individuell odlarnivå. Dessutom hade medlemsstaterna ännu inte fastställt tydliga kriterier för att säkerställa att de allmänna principerna för integrerat växtskydd tillämpas av alla yrkesmässiga användare. Medlemsstaternas pågående översyn av de nationella handlingsplanerna ger tillfälle att hantera de brister som identifierats i kommissionens rapport, inbegripet behovet av att fastställa mer detaljerade och mätbara mål så att de framsteg som gjorts med att minska riskerna kan förmedlas till medborgarna. Mot bakgrund av sex undersökningsresor till medlemsstater under 2017 har kommissionen ett omfattande arbetsprogram för att besöka medlemsstater och bedöma uppdaterade nationella handlingsplaner, samt att genomföra kurser för att förbättra genomförandet på medlemsstatsnivå. 2.7 DJURHÄLSA Syftet med EU:s strategi för djurhälsa är att ha ett starkt ramverk för kontroll med fokus på förebyggande åtgärder, övervakning av sjukdomar, särskilda offentliga kontroller och forskning, eftersom det är bättre att förebygga än att bota. På detta sätt kan förekomst av potentiellt förödande djursjukdomar minskas och påverkan vid utbrott minimeras. För att kontrollera medlemsstaternas beredskap att agera vid djursjukdomar genomförde kommissionens avdelningar revisioner inom flera områden, av vilka två redovisas nedan. 2.7.1 Medlemsstaternas beredskapsplanering för att agera vid djursjukdomar Kommissionens avdelningar genomförde revisioner av beredskapsplaner för djursjukdomar mellan 2014 och 2016. Förbättringar gjordes inom områden såsom registrering av anläggningar med djur, kapacitet för diagnostisering, resursfördelning och tydlig ansvarsfördelning allteftersom revisionerna framskred, och jämfört med resultaten från tidigare revisioner. Medlemsstaterna uppvisade en positiv tendens vad gällde kvalitet och fullständighet för skriftliga planer och manualer. Förbättringar gjordes även avseende upphandlingsförfaranden och praktisk personalutbildning. Revisionerna pekade på viktiga generella svagheter beträffande nödvaccination och beredskap för snabb avlivning på gårdar. De visade även väsentliga skillnader i kapacitet att tidigt upptäcka sjukdomar och agera vid storskaliga utbrott. Med hjälp av den information som samlats in organiserade kommissionens avdelningar under den här perioden olika relaterade åtgärder, inbegripet expertmöten, besök vid nationella myndigheter och praktiska kurser, vilket samlade tjänstemän från olika medlemsstater och grannländer och möjliggjorde ökad kommunikation och utbyte av erfarenheter mellan nationella myndigheter. Djursjukdomar med betydande social och ekonomisk påverkan kom in i EU 2014 (afrikansk svinpest) och 2015 (lumpy skin disease), och spreds till flera länder. De brister som upptäcktes under ovannämnda revisioner av beredskapsplaneringen blev uppenbara när myndigheterna försökte få kontroll över dessa två sjukdomar. Från 2014 utförde kommissionens avdelningar revisioner av de drabbade länderna, med fokus på de kontrollåtgärder som tillämpades för att begränsa och utrota sjukdomarna, samt av andra riskländer för att hjälpa dem att öka sin beredskap. Vid revisionerna identifierades specifika svagheter i genomförandet och de bidrog till att främja ett enhetligt genomförande av kontroller och utrotningsåtgärder i unionen. Kommissionens avdelningar svarade även med direkt tekniskt och ekonomiskt stöd till medlemsstaterna, med expertkatastrofinsatser och stödåtgärder för bättre beredskap, övervakning och reaktionsförmåga, och inrättade en vaccinbank för nödsituationer för lumpy skin disease, för att garantera effektiva tidiga åtgärder. Resultatet och erfarenheterna från revisionerna delades med tjänstemän från grannländer vid tekniska möten, både för att visa på fullständig öppenhet och för att dela med sig av kunskaper och erfarenheter. Det ligger i unionens intresse att minska risken för sjukdomsspridning från angränsande tredjeländer. 2.7.2 Offentliga kontroller av fiskodlingar

Vattenbruk är ett tillväxtområde över hela världen och även en viktig ekonomisk sektor inom EU som sysselsätter ungefär 85 000 personer. Globalt är EU en av de tio största vattenbruksproducenterna. För att få en överblick över hur de nationella offentliga kontrollsystemen följer EU:s lagstiftning om vattenbruk, inbegripet kraven på djurhälsa, genomfördes en serie undersökningsuppdrag i sju medlemsstater och Norge mellan september 2014 och november 2015. I översiktsrapporten från uppdragsserien drogs slutsatsen att offentliga kontroller av odlingar genomförs, vilket stöder utvecklingen av sektorn som helhet. Ett antal problem upptäcktes inom centrala områden, särskilt avseende bristfälliga registreringsförfaranden, vilket påverkar de behöriga myndigheternas förmåga att få en klar överblick över branschens hälsostatus, och operatörernas möjligheter att på ett tillförlitligt sätt kunna bekräfta hälsostatusen från avsändande och mottagande anläggningar. Variationer i graden av expertis hos de behöriga myndigheterna påverkade deras förmåga att upptäcka hälsoproblem under offentliga kontroller. Dessutom minskas effektiviteten i att tidigt upptäcka sjukdomar hos fisk, med hjälp av passiva övervakningsuppgifter, av det faktum att det saknas en gemensam definition av begreppet ”avsevärd ökning av fiskdödlighet”. Det konstaterades även att den begränsade tillgången på veterinärmedicinska läkemedel har lett till suboptimal behandling av vissa sjukdomar och kan leda till ökad antimikrobiell resistens. För att motverka en allmän ökning av antimikrobiell resistens, och för att bland annat begränsa olämplig användning av antimikrobiella ämnen hos djur, har kommissionen inlett ett omfattande program inom ramen för ”EU-åtgärder mot antimikrobiell resistens”. Som en del av en serie åtgärder för att ta itu med flertalet frågor som lyfts fram i denna rapport kommer kommissionens avdelningar, efter samråd med alla berörda parter (dvs. medlemsstaternas behöriga myndigheter, intressenter, länder utanför EU etc.), att inom ramen för den nya lagstiftningen om djurhälsa anta flera delegerade akter och genomförandeakter fram till april 2019. Syftet med dessa akter är att, där så är lämpligt, förenkla och klargöra kraven för förflyttningar och kontroll av sjukdomar, och att minska den administrativa bördan bland annat vad gäller registrering och godkännande. 2.8 DJURSKYDD Kommissionens avdelningar har genomfört ett antal revisionsåtgärder och studiebesök inom djurskydd, på två viktiga områden. 2.8.1 Djurskydd under transport Vid kommissionens revisioner har det upprepade gånger identifierats problem med genomförandet av kraven i förordning (EG) nr 1/2005. Kommissionen har fokuserat på att utarbeta riktlinjer för god praxis samt att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna för att uppnå större harmonisering av genomförandet av de befintliga bestämmelserna. Mot denna bakgrund inledde kommissionens avdelningar ett treårigt pilotprojekt för att förbättra djurskyddet under transporter, genom att ta fram och sprida riktlinjer för god praxis för de fem viktigaste djurarterna (nötkreatur, hästar, svin, fjäderfä och får) som transporteras inom EU och till länder utanför EU för slakt, gödning och avel. Den slutliga versionen av riktlinjerna för god praxis finns redan tillgänglig och har spridits till berörda parter i unionen genom en omfattande informationskampanj. Kampanjen inbegrep en särskild webbplats, möten, turnéer, publikationer etc. och varade fram till mitten av 2018. Medlemsstaterna är skyldiga att informera kommissionens avdelningar om de inspektioner de genomför enligt förordning (EG) nr 1/2005. Kommissionens avdelningar organiserade besök av nationella expertgrupper till medlemsstater med god praxis i fråga om kontroller av djurtransporter, vilket underlättade kunskapsutbytet. Som en följd gav nationella myndigheter utfästelser om att utarbeta liknande god praxis. Detta omfattade bättre prioritering av kontroller, kategorisering av överträdelser för att säkerställa harmoniserade verkställighetsåtgärder och mer praktisk utbildning för djurtransportörer. Dessutom fortsatte kommissionens avdelningar att underlätta samarbetet mellan medlemsstaternas nationella kontaktpunkter för djurskydd under transport genom möten. Gemensamma frågor som identifierats vid dessa möten och studiebesök vidarebefordrades till grupper av sådana nationella experter som utvecklade, fastställde och upprättade nätverksdokument med vägledning för det praktiska genomförandet av kraven och god praxis för kontrollerna. 2.8.2 Skydd av djur vid tidpunkten för avlivning Kommissionens avdelningar genomförde en skrivbordsanalys, en pilotrevision 2013 och en serie revisioner för att granska de ansträngningar som gjorts av medlemsstaterna för att genomföra förordning (EG) nr 1099/2009 om skydd av djur vid tidpunkten för avlivning. Revisionsserien omfattade även förebyggande av att djur som är i dåligt skick transporteras till slakthus samt användning av indikatorer för slaktkycklingars välbefinnande i anläggningar. Revisionsserien följdes av tre översiktsrapporter för varje sektor (djurskydd vid tidpunkten för slakt, djurskydd under transport och djurskydd för kycklingar som hålls för köttproduktion), vilka var och en beskriver god praxis och vanliga överträdelser. Kommissionen anordnade även två särskilda evenemang inom ramen för programmet Bättre utbildning för säkrare livsmedel, ett om skydd av djur vid tidpunkten för avlivning och ett annat om övervakning av indikatorer på slakthus för att förbättra djurskyddet för slaktkycklingar i anläggningar. 2.9 ANTIMIKROBIELL RESISTENS I samband med kommissionens handlingsplan från 2011 mot de stigande hoten från antimikrobiell resistens genomförde kommissionen revisioner för att kontrollera genomförandet av obligatorisk övervakning och rapportering av antimikrobiell resistens hos djur och i livsmedel. Den samlade också in information om strategierna för att uppmuntra försiktig användning av antibiotika på djur. EU:s krav på övervakning och rapportering av antimikrobiell resistens hos djur och i livsmedel fastställs i kommissionens genomförandebeslut 2013/652/EU. Revisionerna visade att medlemsstaterna hade gjort väsentliga framsteg vad gällde utformning och genomförande av de flesta tillämpliga kraven på provtagning och testning. I dithörande översiktsrapport uppmärksammades vissa områden som skulle kunna förbättras med avseende på insamling av uppgifter och nationella nätverk av laboratorier, samt rapportering av uppgifter till Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. I rapporten lyftes även god praxis fram som går utöver vad som krävs i lagstiftningen. Genom en serie undersökningsuppdrag samlades information in om försiktig användning av antimikrobiella ämnen. Dessa uppdrag visade att nästan alla länder har ett antal styrmedel för försiktig användning. Detta omfattar mål för minskad användning av antimikrobiella ämnen samt förbud mot användning av mycket viktiga antimikrobiella ämnen för vissa djurarter. Den kombinerade effekten av de införda styrmedlen kan leda till att användningen av antimikrobiella ämnen minskar väsentligt. Dessa kan uppgå till över 50 %, även om de nationella strategierna befinner sig på ett tidigt stadium och de därmed förbundna styrmedlen är av frivillig karaktär. I dithörande översiktsrapport framhävs det eventuella sambandet mellan minskad användning av antimikrobiella ämnen och minskade nivåer av antimikrobiell resistens. De förbättringsmöjligheter och den goda praxis som fastställdes under dessa revisioner och undersökningsuppdrag har använts i utarbetandet av den omfattande ”EU One Health Action Plan against Antimicrobial Resistance”. 2.10 EKOLOGISK PRODUKTION