Yttrande nr 3/2001

om ett förslag till rådets förordning om införande, med anledning av reformen av kommissionen, av särskilda bestämmelser när det gäller tjänstemäns definitiva avgång från tjänsten vid Europeiska gemenskapernas kommission

(2001/C 162/02)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS REVISIONSRÄTT HAR ANTAGIT DETTA YTTRANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 283 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag av den 31 januari 2001(1),

med beaktande av rådets begäran om att revisionsrätten skall yttra sig om detta förslag, vilken mottogs av revisionsrätten den 19 februari 2001, och

av följande skäl:

Syftet med förslaget är att införa bestämmelser om möjlighet till förtida avgång för 600 kommissionstjänstemän, dvs. 300 under 2001 och 300 under 2002, för att kommissionen skall kunna omfördela personalen mellan sina olika tjänstegrenar.

1. I sin motivering uppger kommissionen att en förtida avgång för 600 tjänstemän skulle göra det möjligt att anställa 258 nya tjänstemän inom ramen för en budgetmässigt neutral åtgärd, där de besparingar denna åtgärd ger upphov till väger upp kostnaderna för nyrekryteringen av 258 tjänstemän.

Beräkning av budgetneutralitet

2. De årliga besparingar och kostnader som presenteras i bilaga 2 i förslaget sammanfattar för såväl "avgående" som "tillträdande" de huvudsakliga avgifter och inkomster med anknytning till löner som årligen tas upp i budgeten.

3. De omedelbara konsekvenserna för budgeten presenteras alltså på ett väsentligen rimligt vis.

4. Man skulle kunna anse att beräkningen kunde ha varit mer sofistikerad. Den analys som presenteras är statisk eftersom den inte tar hänsyn till möjligheten att flyttas upp till en högre lönegrad vare sig för de tjänstemän som går i förtida pension eller för de nya tjänstemän som rekryteras i deras ställe. Tar man hänsyn till denna möjlighet ger det totalt sett ytterligare besparingar. Pensionen för dem som går i förtida pension baseras dessutom på en lägre genomsnittlig lönenivå än vad som skulle ha varit fallet om de hade fortsatt att tjänstgöra tills de uppnått normal pensionsålder. Även detta bör ge långsiktiga besparingar. (Det skulle vara önskvärt att ordalydelsen för artikel 4.7 förbättras så att man säkerställer att denna bestämmelse har den verkan som kommissionen avser.) Beräkningen tar inte heller hänsyn till de långsiktiga besparingar, bortom övergångsperioden, från den förmodade permanenta nedskärningen av antalet anställda som uppstår till följd av att 600 mindre produktiva tjänstemän direkt eller indirekt ersätts av 258 nya tjänstemän med färdigheter som är bättre anpassade till nuvarande behov. Slutligen noterar revisionsrätten att ingen hänsyn tas till de reala kostnaderna av de nyanställda tjänstemännens intjänade pensionsrättigheter. Som revisionsrätten noterade i sin årsrapport för 1999 (punkterna 6.7-6.8) uppgår de totala kostnaderna för att finansiera sådana pensionsrättigheter till lite mer än en tredjedel av de pensionsgrundande lönerna, medan det för närvarande endast är de anställdas bidrag på 8,25 % som samlas in. Detta innebär att den långsiktiga totala kostnaden (men inte den omedelbara kontantkostnaden) för de nyanställda tjänstemännen skulle bli omkring 25 % högre än vad som framgår av kommissionens beräkning. Totalt sett borde nettoeffekten på lång sikt vara en väsentlig reducering av kommissionens personalkostnader, vilket huvudsakligen avspeglar det lägre antalet anställda än vad som annars skulle ha varit fallet.

Övriga institutioner

5. De anställdas åldersstruktur och svårigheterna för vissa av dem att anpassa sig till utvecklingen av den nya tekniken skapar inom flera institutioner och organ situationer och behov liknande dem inom kommissionen. Det är endast Ekonomiska och sociala kommittén, vars åldersstruktur på naturlig väg kommer att innebära en omfattande förnyelse på personalsidan under de kommande åren, och Regionkommittén, just nu inne i en tillväxtfas, som inte berörs av detta problem. Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt konstaterade i sin dom av den 30 september 1998, Busacca m.fl. mot revisionsrätten (mål T-164/97), att det i en förordning där rätten att vidta åtgärder om förtida avgång begränsades till en enda institution gjordes en godtycklig eller med hänsyn till det uppställda syftet uppenbart irrelevant åtskillnad mellan fullständigt lika situationer. Därigenom hade likabehandlingsprincipen åsidosatts, vilken är en grundläggande princip inom gemenskapsrätten. Domstolen ifrågasatte inte i sina domar av den 5 oktober 2000, C-432/98 P, C-433/98 P och C-434/98 P, förstainstansrättens domskäl, som därmed förblev gällande. Mot bakgrund av att kommissionens förslag inbegriper ett undantag från praxis att tjänsteföreskrifterna gäller för alla institutioner borde kommissionen ha inhämtat de övriga institutionernas synpunkter om huruvida de står inför en motsvarande situation innan man lade fram detta förslag till förordning.

Denna rapport har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 5 april 2001.

För revisionsrätten

Jan O. Karlsson

Ordförande

(1) KOM(2001) 50 slutlig, 31 januari 2001.