På grundval av erfarenheterna och de fördelar som konstaterats under de tre år som gått sedan avtalet trädde i kraft, och med vederbörligt beaktande av den bilaterala tillsynsstyrelsens överläggningar om möjligheterna till ytterligare samarbete inom ramen för en utvidgad räckvidd för avtalet, presenterade kommissionen den 3 september 2014 en rekommendation till rådets beslut om att bemyndiga kommissionen att förhandla om en ändring av avtalet. Formella förhandlingar har förts med Förenta staterna på grundval av motsvarande rådsbeslut av den 25 september 2014. Resultaten av förhandlingarna återfinns nedan och har införts i utkastet till ändring 1 till avtalet som bifogas detta förslag.

Under genomförandet av avtalet, särskilt till följd av diskussioner i den bilaterala tillsynsstyrelsen (gemensam kommitté) som inrättats genom avtalet, har Förenta staternas Federal Aviation Administration (nedan kallad FAA) och kommissionen konstaterat att det finns en gemensam önskan att utöka möjligheterna till ytterligare luftfartssäkerhetssamarbete utöver de nuvarande bestämmelserna i avtalet.

(6)Flygplatser.

(7)Flygtrafikledningstjänster och flygledningstjänst.

Ur en teknisk synvinkel bör det noteras att den nya texten i förslaget till artikel 2.B leder till en följdändring av artikel 5. Omformuleringen av artikel 2.B innebär att den åtskillnad som görs mellan områdena i nuvarande artikel 5.A och artikel 5.B inte längre gäller. För att artikel 5 ska kunna fungera smidigt med den nya versionen av artikel 2.B föreslås att endast substansen i artikel 5.B bibehålls, med anpassningar för att omvandla den till en allmän regel. Resultatet skulle bli ytterligare förenkling av nuvarande bestämmelser, framför allt genom att möjliggöra en konsolidering av punkterna A och B i artikeln. Befintliga bilagor om det praktiska genomförandet av samarbetet skulle naturligtvis inte påverkas. Artikel 5.C ansågs i sin tur inte längre vara nödvändigt.

1.3.Tidsplan för slutförande av ändringen

Tidsplaneringen för slutförandet av denna ändring är central i samband med det förberedande arbete som har genomförts för antagandet och införandet av en ny bilaga om ”Pilotcertifiering” till avtalet.

Enligt förordning (EG) nr 216/2008 måste en pilot som är bosatt i Europeiska unionen erhålla ett flygcertifikat som utfärdas av en medlemsstat. Genom kommissionens förordning (EU) nr 1178/2011 infördes en lösning för innehavare av certifikat från tredje land som innebär att en pilot antingen kan validera ett utländskt certifikat under ett år eller konvertera det permanent. Under förhandlingarna om kommissionens förordning (EU) nr 1178/2011 blev det emellertid uppenbart att de nationella reglerna, även om de var harmoniserade på en viss nivå, var mycket olika beträffande behandlingen av tredjelandscertifikat. Detta skulle kunna leda till ett stort antal innehavare av privatflygarcertifikat (över 10 000) med ett utländskt certifikat som inte skulle passa in i det europeiska systemet. Det bör påpekas att det framför allt är de innehavare av privatflygarcertifikat (PPL) utfärdade av Förenta staterna som bor i Europa som kan beröras. Konvertering av dessa certifikat i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 1178/2011 kan leda till ytterligare betydande finansiella och organisatoriska kostnader för PPL-innehavare.

I samförstånd med medlemsstaterna, Europaparlamentet och branschen infördes därför en övergångsperiod i kommissionens förordning (EU) nr 1178/2011 för att ge tid att förhandla om en bilaga till BASA, som syftar till att underlätta konverteringen av privatflygarcertifikat som utfärdats i Förenta staterna.

Med hänsyn till de relevanta bestämmelserna och tidsfristerna i kommissionens förordning (EU) nr 1178/2011 (den 8 april 2017), anses det vara brådskande att införa en ny bilaga om pilotcertifiering i avtalet. Därför behöver avtalet ändras skyndsamt, och ändring 1 till avtalet bör i väntan på detta tillämpas provisoriskt.

2.RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNING

Ändring 1 till avtalet har förhandlats fram mellan kommissionen och FAA mot bakgrund av artiklarna 2.C och 19.B i avtalet.

Luftfartssektorn förespråkar generellt sett närmare samarbete, ömsesidigt erkännande och harmonisering mellan de två största marknaderna, dvs. USA och EU, i syfte att minska onödiga transaktionskostnader som endast föga eller inte alls bidrar med säkerhetsvärde och bara minskar industrins konkurrenskraft överlag. Sådana fördelar är av särskilt intresse vid en tidpunkt då nya marknadsaktörer uppkommer i andra delar av världen.

Jämförelsen mellan EU:s och USA:s regelverk har visat att det vore tillrådligt att förenkla regelverkens krav och förfaranden på båda sidor av Atlanten på alla de områden som avses i punkt 1.2 ovan. En anpassning till varandra av de två systemen kommer att innebära avsevärda besparingar när det gäller organisationsstrukturer, resurser, utbildningsprogram, interna processer samt tillsynsprogram.

Kompletterande bilagor till avtalet, som är nödvändiga för att ömsesidigt erkännande faktiskt ska tillämpas inom ett visst område, kommer att utarbetas och antas enligt de särskilda förfaranden som föreskrivs i avtalet och i beslut 2011/719/EU. De kommer att bli föremål för separata och ytterligare kommissionsförslag till rådsbeslut.

3.FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER

Sammanfattning av den föreslagna åtgärden

Den föreslagna ändring 1 till avtalet skulle skapa möjlighet att samarbeta inom andra områden som parterna anser vara ömsesidigt önskvärda, med förbehåll för att den bilaterala tillsynsstyrelsen antar motsvarande bilagor för varje nytt område, i enlighet med förslaget till den reviderade artikel 5 samt artikel 19.B i avtalet.

Rättslig grund

Artikel 100.2 jämförd med artikel 218.5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 216/2008 av den 20 februari 2008 om fastställande av gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet bör också nämnas som en del av bakgrunden. Här föreskrivs möjligheten till avtal om erkännande mellan Europeiska unionen och tredjeländer enligt vilka myndigheter i medlemsstaten får utfärda certifikat på grundval av certifikat som utfärdats av luftfartsmyndigheter i ett tredjeland.

4.BUDGETKONSEKVENSER