MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

Motiv och syfte

Samtidigt som det sedan revolutionen 2011 pågått en utdragen och bräcklig övergångsprocess i Tunisien har landets ekonomi påverkats negativt av ständiga inre oroligheter, regional instabilitet (bl.a. verkningarna av konflikterna i Libyen) och en omvärld som kännetecknats av olika svagheter (särskilt i euroområdet). Denna negativa utveckling ledde till att tillväxten hämmades betydligt och till en försämring av både den finanspolitiska situationen och betalningsbalansen. Under 2015 fick tillväxtprognosen revideras nedåt markant, vilket till stor del beror på de negativa ekonomiska konsekvenser som terroristattackerna givit upphov till (särskilt när det gäller turismen, transportsektorn och investeringar) och på produktionsstörningar till följd av social oro. Denna situation har en negativ inverkan på den redan sårbara betalningsbalansen och finanspolitiska situationen, vilket leder till betydande finansieringsbehov.

Landet har dock gjort betydande framsteg när det gäller att befästa de demokratiska mekanismerna, bl.a. genom godkännandet av en ny författning i januari 2014, även om den politiska övergången trots allt präglats av både svårigheter och perioder av instabilitet.

I mitten av april 2013 nådde Tunisien en överenskommelse med Internationella valutafonden (IMF) om ett 24-månaders stand-by-avtal till ett belopp av 1,75 miljarder US-dollar som IMF:s styrelse godkände i juni 2013 och som därefter har förlängts till december 2015. I augusti 2013 begärde landet dessutom kompletterande makroekonomiskt stöd från EU. Europeiska kommissionen svarade med att föreslå makroekonomiskt stöd till ett belopp av 250 miljoner euro i december 2013 i form av lån (stöd I), vilket medlagstiftarna höjde till 300 miljoner euro och godkände i maj 2014. Det samförståndsavtal som fastställer de politiska villkoren för detta lån trädde i kraft i mars 2015.

Efter det att den sjätte översynen av IMF-programmet slutförts i september 2015 begärde Tunisien att IMF skulle ersätta detta med ett nytt arrangemang med en löptid på förslagsvis fyra år. Det nya IMF-programmet är fortfarande under förhandling, men förväntas kunna föreläggas IMF:s styrelse för godkännande våren 2016. Stöd I fungerar som planerat bortsett från vissa förseningar i genomförandet. Den första delutbetalningen skedde den 7 maj 2015 och följdes, eftersom Tunisien uppfyllde de villkor som överenskommits med EU i samförståndsavtalet, av den andra delutbetalningen den 1 december 2015. Den tredje och sista delutbetalningen förväntas ske under det andra kvartalet 2016, under förutsättning att samförståndsavtalet villkor är uppfyllda.

Nästa steg var att Tunisiens premiärminister i en skrivelse till EU-kommissionens ordförande Jean-Claude Juncker i augusti 2015 framförde en begäran, vilken på nytt framställdes i en skrivelse från ministern för utvecklingssamarbete och investeringar i december samma år, om en andra omgång makroekonomiskt stöd till ett belopp av 500 miljoner euro i anslutning till nästa IMF-program. Mot bakgrund av att säkerhetssituationen inverkar starkt på Tunisiens ekonomi och behov av extern finansiering under denna period som präglas av en politisk övergångsprocess och efter att ha gjort en ny bedömning, i samarbete med IMF, av landets behov av extern finansiering lägger Europeiska kommissionen fram ett förslag för Europaparlamentet och rådet om att bevilja Tunisien ett andra makroekonomiskt stöd (stöd II) till ett belopp av högst 500 miljoner euro

i form av medelfristiga lån. Det föreslagna beloppet är förenligt med den förväntade storleken på IMF-programmet, de betydande risker den tunisiska ekonomin för närvarande står inför och med EU:s fasta föresats att stödja Tunisiens politiska och ekonomiska övergångsprocess.

Det nya makroekonomiska stödet ska hjälpa Tunisien att täcka en del av sitt kvarvarande behov av extern finansiering, vilket uppskattas uppgå till ca 2,9 miljarder US-dollar under perioden 2016–2017, i samband med det nya IMF-programmet. Stödet kommer att göra att landets betalningsbalans och finanspolitiska situation blir mindre sårbara på kort sikt. Det ska samordnas både med de anpassnings- och reformprogram som ska överenskommas med IMF och Världsbanken och de reformer som överenskommits inom ramen för EU:s budgetstöd, särskilt avtalet om statsbyggande Programme d’appui à la relance (PAR) (ett program för stöd till ekonomisk återhämtning). Det föreslagna stöd II ligger i linje med riktlinjerna för den europeiska grannskapspolitiken (EGP) och med det internationella samfundets insatser, bl.a. G7:s Deauvillepartnerskap, för att bistå Tunisien i dessa svåra tider.

Mot denna bakgrund och i enlighet med det arbetsdokument från kommissionen som åtföljer detta förslag och Europeiska utrikestjänstens bedömning av det politiska läget i landet anser kommissionen att de politiska villkoren är uppfyllda för att bevilja ett makroekonomiskt stöd av den storlek och art som nu föreslås.

Allmän bakgrund

Efter två år med en stabil men låg BNP-tillväxt inom ramen för IMF-programmet (2,3 % både 2013 och 2014) har tillväxten för 2015 reviderats nedåt till 0,5 % jämfört med prognosen på 3 % i början av året. Den tunisiska ekonomin har drabbats av en kraftig nedgång till följd av framför allt terroristattackerna 2015, vilken inverkat negativt på de viktigaste sektorerna i ekonomin. Revideringen nedåt beror således bl.a. dels på de negativa effekter som attackerna haft på turistsektorn (som står för ca 7 % av BNP och sysselsätter ca 15 % av arbetskraften), på transportsektorn (som också svarar för ca 7 % av BNP, varav 20 % beror på turismen) och på de utländska investerarnas förtroende för landet, dels på störningar i fosfatproduktionen, transportsektorn och andra sektorer (p.g.a. arbetsnedläggelse och strejker). Enligt de tunisiska myndigheternas och IMF:s prognoser kommer tillväxten att öka under 2016, under förutsättning att det inte inträffar några ytterligare externa chocker, att turismen långsamt återhämtar sig och att den inhemska produktionen återgår till det normala. Det finns dock stor risk för att utvecklingen blir sämre än vad som antas i detta huvudscenario.

Dessa låga tillväxtsiffror kommer hursomhelst inte att räcka till för att påverka arbetslösheten i någon nämnvärd utsträckning, vilken fortfarande ligger på den höga nivån av 15 % och är särskilt hög för ungdomar och nyutexaminerade (över 30 %) och bland kvinnor (21,6 %). Dessutom arbetar fortfarande ungefär 50 % av arbetstagarna i åldersgruppen 15–24 år inom den informella ekonomin.

Inflationen låg på i genomsnitt 5,5 % under 2014 och uppvisar en nedåtgående trend mot bakgrund av de sjunkande internationella råvarupriserna, en stabil inhemsk livsmedelsproduktion, en vikande inhemsk efterfrågan och en försiktig penningpolitik. Den totala inflationen förväntas avta och gå ner till i genomsnitt 4,9 % under 2015, för att därefter ligga på runt 4 % under de kommande 5 åren.

Efter en åtstramning av penningpolitiken mellan 2012 och mitten av 2014 till följd av inflationstrycket och försämringen av bytesbalansen och av de offentliga finanserna sänkte centralbanken referensräntesatsen med 50 räntepunkter (till 4,25 %) i oktober 2015 i syfte att förbättra den sviktande BNP-tillväxten i en situation med en avmattad KPI-inflation.

Vad gäller de offentliga finanserna har Tunisien uppnått ett visst mått av finanspolitisk konsolidering under 2014, eftersom det strukturella saldot (vilket inte omfattar kostander för rekapitalisering av banker och andra engångskostnader) minskade från 5,1 % av BNP 2013 till 4,2 % av BNP 2014. Det strukturella saldot förväntas dock öka till 4,7 % av BNP under 2015, vilket till stor del förklaras av de utgifter som beslutats i efterdyningarna av terroristattackerna, och trots de besparingar som gjorts på grund av att oljepriset varit lägre än förväntat. I budgetlagen för 2016 anges det att det strukturella saldot ska minska ner till 4,2 % av BNP tack vare främst ökade intäkter (delvis från införandet av en mervärdesskatt) och lägre subventioner (främst beroende på antagandet om lägre internationella oljepriser och en stabil växelkurs). Lönekostnaderna kommer dock att öka på grund av de ytterligare ca 15 000 arbetstillfällen som planeras i den offentliga sektorn (främst på försvars- och säkerhetsområdet).

Samtidigt har den offentliga bruttoskulden fortsatt att öka och 2014 uppgick den till 50 % av BNP. Enligt prognos kommer den att nå en topp på 61 % av BNP i slutet av 2018 innan den därefter vänder nedåt. Man räknar även med att kunna öka amorteringen av statsskulden betydligt under de två kommande åren (från ca 600 miljoner US-dollar 2015 till över 1,4 miljarder US-dollar 2017 och närmare 1,2 miljarder US-dollar 2018).

När det gäller betalningsbalansen ökade underskottet ytterligare under 2014 då det nådde upp till 8,9 % av BNP (jämfört med 8,3 % av BNP 2013) och förväntas ligga kvar på en ohållbart hög nivå under 2015 trots de sjunkande oljepriserna, en svagare inhemsk ekonomi och ökad export. De negativa effekterna på turismen av terroristattacken i Sousse förväntas förvärra underskottet i bytesbalansen ytterligare så att det närmar sig 8,8 % av BNP. Inflödet av privat kapital till Tunisien har också minskat sedan 2011, vilket bidrar till att försvaga betalningsbalansen. De utländska nettoinvesteringarna, som uppgick till i genomsnitt 5 % av BNP under perioden 2005–2010, har minskat till bara något över 2 % av BNP under de två senaste åren.

I denna situation med ett stort bytesbalansunderskott och minskade kapitalinflöden har Tunisien blivit alltmer beroende av offentliga finansiella inflöden. Under 2015 lyckades Tunisien täcka en del av sitt externa finansieringsunderskott genom det tioåriga euroobligationslån på 1 miljard US-dollar till en ränta av 5,75 % som emitterades i januari, vilket övertecknades av de internationella investerarna trots att det inte innehöll en statlig garanti från utländska givare.