Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Den inre marknaden och miljöskyddet: samverkan eller konflikt (Observationsgruppen för den inre marknaden)"

(98/C 19/26)

Den 11 juli 1996 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med arbetsordningens artikel 23.3 att utarbeta ett yttrande om "Den inre marknaden och miljöskyddet: förenlighet eller konflikt (Observationsgruppen för den inre marknaden)".

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster - som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet - antog sitt yttrande den 8 oktober 1997. Föredragande var José Ignacio Gafo Fernández.

Vid sin 349:e plenarsession den 29-30 oktober 1997 (sammanträdet den 30 oktober 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 72 röster för, 8 emot och 1 nedlagd röst.

1. Rättslig grund

1.1. Olika artiklar i EG-fördraget återspeglar den potentiella intressekonflikt som föreligger när det gäller målen att skydda miljön och fullborda den inre marknaden. De artiklar som bör nämnas är bland annat artikel 130r, s och t om miljöskydd, artiklarna 100a och 102 om den inre marknaden, artikel 129a om konsumentskydd, artiklarna 92 och 93 om statligt stöd, artikel 99 om harmonisering av skattelagstiftningen, artikel 30 om kvantitativa handelshinder och artikel 36 om undantag från principen om fri rörlighet med hänsyn till den allmänna säkerheten.

1.2. Samtidigt som artikel 130r stipulerar att "gemenskapens miljöpolitik skall syfta till en hög skyddsnivå med beaktande av de olikartade förhållandena inom gemenskapens olika regioner" medger artikel 130s tillfälliga undantag och/eller ekonomiskt stöd ur sammanhållningsfonden när en gemenskapsåtgärd innebär kostnader som anses oproportionerligt stora för en enskild medlemsstat eller region. Artikel 130t ger medlemsstaterna rätt att "behålla eller införa strängare skyddsåtgärder".

1.3. Artikel 100a.4 ger medlemsstaterna rätt att införa strängare miljöskyddsåtgärder, förutsatt att kommissionen på förhand anser att de är motiverade och att de inte utgör ett medel för godtycklig diskriminering eller innebär förtäckta handelshinder. En liknande bestämmelse återfinns i artikel 129a.3 om konsumentskydd.

1.4. Den praktiska tillämpningen av dessa artiklar innebär att man samtidigt måste kombinera kriterierna för att harmonisera och inte harmonisera. En kontinuerlig anpassning av miljönormerna banar väg för en hög skyddsnivå, som i sin tur höjs genom att en medlemsstat bryter mot harmoniseringsprincipen och fastställer en ännu högre skyddsnivå. Detta ger under hand upphov till tekniska handelshinder, som dock syftar till att man skall nå det överordnade målet - att skydda miljön.

1.5. Samma tankegång bör prägla analysen av skattebestämmelser, särskilt artikel 99 och indirekt även artikel 102. Enligt artikel 99 krävs ett enhälligt beslut för att harmonisera lagstiftningen om omsättningsskatter och andra indirekta skatter eller avgifter. När det gäller att fullborda den inre marknaden tillåter dock artikel 102 att medlemsstaterna vidtar vissa administrativa åtgärder. Kommissionen skall dock först bedöma om åtgärderna står i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen.

1.6. Det är med stöd av just dessa bestämmelser som medlemsstaterna har rätt att besluta om särskilda skattelättnader eller incitament för att påskynda införandet av strängare miljöskyddsåtgärder i fråga om tidsramar och andra krav än gemenskapens harmoniserade bestämmelser. I linje med kommissionens kriterier får inte kostnaden för att införa sådana åtgärder överstiga den totala kostnaden för att tillämpa gemenskapens bestämmelser. Åtgärderna får inte innebära en diskriminering av varor från andra medlemsstater och bestämmelserna måste avskaffas innan de gemensamma reglerna blir bindande.

1.7. Liknande kriterier gäller statligt stöd. I ett meddelande från kommissionen som nyss publicerats accepterar kommissionen att medlemsstaterna ger stöd till företag som vidtar miljöskyddsåtgärder som är strängare än vad som krävs enligt gällande gemenskapsbestämmelser (förutom sedvanligt stöd till sent utvecklade regioner eller regioner i industriell nedgång samt särskilt branschstöd). Ett sådant stöd skall naturligtvis stå i proportion till de högsta kostnaderna och får inte snedvrida konkurrensen.

1.8. Artikel 30 stipulerar slutligen att "kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlemsstaterna", särskilt konstruerade administrativa handelshinder eller protektionism av teknisk art. Enligt artikel 36 kan medlemsstaten bortse från principen om fri rörlighet när detta motiveras med hänsyn till bland annat allmän ordning och säkerhet eller till att skydda människors hälsa, att bevara växter, att skydda nationella skatter av konstnärligt eller historiskt värde. Många av dessa skäl har en direkt eller indirekt anknytning till miljön.

1.9. Naturligtvis har tillämpningen av dessa principer i praktiken givit upphov till betydande intressekonflikter som EG-domstolen har varit ålagd att försöka lösa under gemenskapens hela historia. Domstolens utslag, som grundar sig på den prioritetsordning som fastställts för gemenskapens mål, har bidragit till att belysa potentiella intressekonflikter. Många frågor återstår dock att behandla.

1.10. Följande grundprinciper är vägledande för Europeiska kommissionens och EG-domstolens tolkning av hur olika rättsliga bestämmelser eller nationella normer stämmer överens med de olika artiklarna i fördraget:

1.10.1. Åtgärden i form av en lag eller annan rättslig bestämmelse skall vara av offentlig art. Detta innebär att åtgärden skall vidtas av en offentlig myndighet eller av ett privat företag över vilket offentliga myndigheter har ett avgörande inflytande.

1.10.2. Den juridiska analysen av varje konkret fall skall ske med avseende på en enda artikel i fördraget, eftersom det inte är möjligt att kombinera två eller flera artiklar i bedömningen av om en nationell åtgärd stämmer överens med gemenskapens rättstradition.

1.10.3. Om varan i fråga omfattas av ett direktiv (eller förordning) som stipulerar harmonisering, utgör artikel 100a normalt rättslig grund för bedömningen av huruvida den nationella bestämmelsen står i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen.

1.10.4. Alla skatteregler bör bedömas med utgångspunkt i artikel 95 när det endast finns inhemsk produktion av den vara som skall beskattas.

1.10.5. Med undantag för ovannämnda kriterier skall artikel 30 tillämpas vid bedömningen av om åtgärderna ligger i linje med gemenskapens regler, när det saknas bestämmelser för harmonisering av den berörda varan på gemenskapsnivå eller när skattereglerna enbart tillämpas på importerade varor i avsaknad av nationell produktion.

2. Centrala domar som fastställts av EG-domstolen

2.1. EG-domstolens mest nyskapande och symboliska dom gäller målet Cassis de Dijon (C-120/78). Domstolen beslutade här att medlemsstaterna ansvarar för att reglera hela produktions-, marknadsförings- och märkningsprocessen i respektive land, förutsatt att de vidtagna åtgärderna tillämpas lika på inhemska och importerade varor och i praktiken inte utgör något förtäckt handelshinder.

2.2. En annan viktig dom har nyligen fastställts i målet om pentaklorfenol (C/41/93). Trots att talan ursprungligen väcktes på grund av Tysklands ensidiga förbud mot att använda denna produkt, med stöd av artikel 100a.4, lade domstolen stor vikt vid att kommissionen före och under tvistemålet inte vederbörligen kunnat påvisa att Tysklands åtgärder strider mot denna artikel. Domstolen betonade att kommissionen måste anföra de faktiska och juridiska skälen för sin bedömning att en nationell åtgärd strider mot artikel 100a.

2.3. Domar i målen Sandoz, Van Beenekom, renhetsregler för öl i Tyskland (C-178/84) och Centrafarm (C-104/75). Dessa domar syftar till att skapa en balans mellan allmänhetens respektive konsumenternas hälsa och den fria rörligheten för varor. Samtidigt som det åligger medlemsstaterna att fastställa vilka hälsonormer som skall gälla för deras medborgare kan de inte - utom i vissa undantagsfall som kräver särskild försiktighet - kräva striktare bestämmelser för varor som saluförs lagligen i en annan medlemsstat, till exempel när det gäller användningen av tillsatsämnen och konserveringsmedel. Åtgärderna skall för övrigt stå i proportion till det eftersträvade syftet, dvs. att värna om allmänhetens hälsa.

2.4. Dom i målet om förpackningar i Danmark (C-302/86). I detta mål gjorde domstolen bedömningen att miljöskyddet i sig rättfärdigar en direkt begränsning av den fria rörlighet för varor som föreskrivs i fördragen. Domstolen godkände därför införandet av pant för att garantera att en viss förpackning återlämnas, men fastställde samtidigt att vissa av de föreslagna åtgärderna inte beaktade proportionalitetskriteriet och därför stod i strid mot principen om fri rörlighet för varor. Fallet innebar konkret att importörer var tvungna att endast använda förpackningar som godkänts av danska myndigheter eller att begränsa försäljningen av varor som ej paketerats i godkända förpackningar till en viss kvantitet.

2.5. Domar i målen om titandioxid (C-300/89) och om avfall, kommissionen mot rådet (C-155/91). I båda dessa mål är föremålet för diskussion om artikel 100a i EG-fördraget skall gälla framför artikel 130r i en gemenskapsrättsakt. Domarna är i viss mål motstridiga. I den första domen påpekar domstolen att artikel 100a skall tillämpas när det råder en intressekonflikt mellan den inre marknaden och miljöskyddet, eftersom artikelns tredje stycke fastställer en hög nivå på miljöskyddet som en alternativ rättslig grund för direktivet. I det andra målet beslutade domstolen däremot att den korrekta rättsliga grunden är artikel 130r, eftersom direktivets huvudsakliga syfte är att värna om miljön och den fria handeln med avfall endast är ett underordnat mål.

2.6. Dom i målet om avfall i Tyskland (C-422/92). I denna dom fastställdes att begreppet avfall inte kan utesluta avfall som kan vara föremål för ekonomisk återanvändning och att kravet på tillstånd innan avfallet transporteras sträcker sig utöver de krav på kontrollsystem som fastställs i gemenskapslagstiftningen.

2.7. Dom i målet om avfall i Vallonien (C-2/90). Detta mål gällde det förbud som införts av myndigheterna i Vallonien mot import och lagring av avfall som inte producerats i den egna regionen och behandlar förhållandet mellan artiklarna 30 och 36 i EG-fördraget. Domstolen godkände detta förbud med motiveringen att problemet måste angripas vid källan och eftersom avfallsproduktionen måste begränsas till ett minimum. Båda dessa principer har slagits fast i gemenskapens miljöpolitik och i Baselkonventionen som reglerar gränsöverskridande hantering av miljöfarligt avfall.

2.8. Domar i målen Interoils (C-172/82) och Lesage (C-37/92). Dessa domar beträffande tillstånd för återanvändning av spillolja fastställer att det är oförenligt med gemenskapens bestämmelser att tillämpa en administrativ tillståndstilldelning på inhemska företag och att hindra export av dessa spilloljor till andra medlemsstater för bearbetning.

2.9. Domar i målen om dieseldrivna bilar i Italien (C-200/85), om bananer i Italien (C-184/85) och om vin i Frankrike (C-196/85). Dessa domar handlar om införandet av inhemska skatteregler som diskriminerar importerade varor. Kravet på skatteneutralitet skall gälla för "liknande" varor, dvs. varor som har samma egenskaper och fyller samma syften. I det förstnämnda målet beslutade dock domstolen att en skatteåtgärd som grundar sig på objektiva kriterier (högre skatt på fordon med cylindrar som överstiger en viss storlek) överensstämmer med gemenskapens lagstiftning, även om denna åtgärd i praktiken påverkar importerade bilar i högre grad eller nästan uteslutande.

2.10. Dom i målet Lornoy en Zonen (C-17/91). Denna dom fastställer att en skatteliknande avgift som tillämpas lika på inhemska och importerade varor men vars intäkter endast gynnar inhemska varor skall betraktas som tull (som strider mot artikel 12) om avgiften på den inhemska varan kompenseras helt, eller som statligt stöd (som strider mot artikel 95) om avgiften på den inhemska varan kompenseras till viss del.

2.11. Dom i målet VAG Sverige (C-3289/95). Denna dom gäller den certifiering av fordonsutsläpp (som utfärdas av ett nationellt organ) som svenska myndigheter avkrävt alla bilimportörer utöver eventuella övriga intyg från andra medlemsstater om att bilen uppfyller gällande normer. Detta dubbla krav på både ett nationellt intyg och ett intyg från en annan medlemsstat har ogiltigförklarats av domstolen, som beslutade att det räcker med ett intyg från en medlemsstat.

3. Möjliga överträdelser av principen om fri rörlighet för varor, med hänsyn till hälso- eller miljöskyddet, som meddelats Europeiska kommissionen och som nu är under utredning

3.1. Kommissionens olika enheter har tagit emot en rad klagomål beträffande eventuella snedvridningar på den inre marknaden som - direkt eller indirekt - beror på gällande hälso- eller miljöskyddsnormer. Många av dessa klagomål är nu under utredning. De flesta klagomål har dock inte lett till några formella åtgärder gentemot den eller de medlemsstater som berörs. De ärenden som är under utredning bör dock analyseras i syfte att fastställa vilka områden som oftast är föremål för eventuella intressekonflikter. Dessa områden är följande:

3.2. Parallell import av växtskyddsprodukter. Dessa ärenden beträffande olika växtskyddsprodukter och bekämpningsmedel rör flera medlemsstater. Det centrala problemet består rent generellt i att varje importör måste lämna ett varuprov före varje enskild affärstransaktion (kontrollen av om normerna uppfylls leder till ökade kostnader och tidsfördröjning) trots att det finns ett förenklat tillståndsförfarande. Konfidentiella uppgifter beträffande affärsuppgörelsen kan dessutom läcka ut. Enligt kommissionens första bedömning är dessa krav oproportionerliga, eftersom ingen medlemsstat kan kräva att en vara som importeras från en annan medlemsstat (som intygat att varans egenskaper överensstämmer med gällande normer) skall vara identisk med den inhemskt producerade varan, i linje med domen i målet Primacrown (C-201/94). Kommissionen anser också att systematiska identifikationskontroller endast kan motiveras för det ursprungliga varupartiet men inte för efterföljande leveranser, vilka kan kontrolleras till en lägre kostnad med hjälp av stickprovskontroller. Det bör påpekas att ett av dessa ärenden har överlämnats till EG-domstolen i Luxemburg för ett förhandsavgörande. Problem med att ömsesidigt erkänna varor som saluförs lagligen i en annan medlemsstat - med hänsyn till hälso- och miljöskyddsintresset - finns även när det gäller bl.a. lösningsmedel och dricksvattenfilter.

3.3. Förbud mot försäljning av bärbara utomhusgrillar. Detta fall är ett bra exempel på proportionalitetsprincipen, eftersom en medlemsstat har inför ett totalförbud mot import av dessa varor genom att hävda att bärbara utomhusgrillar - eller olämplig användning av dem - kan orsaka skogsbränder. Lösningen på detta problem tycks bestå i att förbättra utomhusgrillarnas stabilitet (och att låta importlandets standardiseringsorgan typgodkänna dem) och att överväga att begränsa eller förbjuda försäljning enbart i de regioner i landet där brandrisken är som störst.

3.4. Miljöskatter på engångsrakhyvlar. Detta fall, som gäller endast en medlemsstat, har sitt ursprung i en lag som beskattar alla engångsprodukter. För engångsrakhyvlar var skatten så hög att produkten fullkomligt slogs ut från marknaden. Som svar på kommissionens reaktion håller medlemsstatens regering nu på att ändra lagen i fråga. Ett informationsförfarande har även inletts för att kontrollera om märkningskraven för engångsprodukter i samma land, av miljö- och skattekontrollshänsyn, kan anses stå i proportion till miljöskyddsmålet.

3.5. Miljönormer vid offentlig upphandling. Dessa handelshinder hänger samman med fastställandet av oproportionerliga eller omotiverade miljönormer som - avsiktligt eller rent praktiskt begränsar möjligheterna för företag från andra medlemsstater att delta i upphandlingsprocessen. Dessa handelshinder förekommer i flertalet medlemsstater, vilket framhållits i tidigare yttranden från kommittén ().

3.6. Sammanfattningsvis kan följande slutsatser dras:

3.6.1. De sedvanliga förfarandena (dvs. att meddela kommissionen, en första granskning av kommissionen, sammanträffanden med nationella myndigheter från den berörda medlemsstaten, en eventuell "skrivelse om formell underrättelse", följt av ett motiverat yttrande med stöd av artikel 169 i EG-fördraget och till sist åtgärder eller dom från EG-domstolen i Luxemburg) kan ta mellan två och tre år från det att klagomålet framförts till det att kommissionen avger ett motiverat yttrande och ytterligare två år innan domstolen fattar sitt beslut. Detta är helt klart ett tidskrävande förfarande.

3.6.2. Det är förvånansvärt att antalet klagomål som framförs till Europeiska kommissionen är relativt begränsat, eftersom olika rapporter om den inre marknadens funktion som publicerats i medlemsstaterna och observationsgruppens egen bedömning tyder på att detta är ett stort problem. Detta låter förstå att det finns en kunskapsbrist i fråga om hur man framför klagomål till Europeiska kommissionen eller att det råder en viss skepsis i fråga om kommissionens möjligheter att lösa dessa problem.

3.6.3. Det stora antalet fall som Europeiska kommissionen lyckats lösa utan att väcka talan tyder på dess goda förhandlingsförmåga och rent generellt på medlemsstaternas beredvillighet att hitta lösningar som grundar sig på proportionalitetskriteriet.

4. Kommentarer som framförts vid Ekonomiska och sociala kommitténs utfrågningar

4.1. Som ett led i arbetet har Ekonomiska och sociala kommitténs studiegrupp anordnat två utfrågningar, en i Malmö (Sverige) i maj 1997 och en annan i Sevilla (Spanien) i juni 1997. Representanter från olika ekonomiska och sociala intressegrupper i Europeiska unionens norra och södra delar bjöds in till dessa utfrågningar. Före respektive utfrågning skickades ett frågeformulär ut till respektive organisation och svarsfrekvensen var hög. Frågeformuläret syftade både till att informera organisationerna om den kommande utfrågningen och till att förbereda de diskussioner som skulle äga rum. Resultaten från enkätundersökningarna och utfrågningarna har varit av avgörande betydelse för utarbetandet av detta yttrande, och redovisas därför i en bilaga till yttrandet.

4.2. Under utfrågningarnas gång framförde deltagarna (som representerade ett stort antal arbetsgivarorganisationer, fackföreningar, små och medelstora företag, konsument- och miljöskyddsorganisationer), både muntligt och med hjälp av frågeformulären, följande tankar och funderingar:

- I princip bör det inte råda någon konflikt mellan miljöintresset och intresset av att den inre marknaden skall fungera friktionsfritt.

- De flesta konflikter uppstår på grund av att gemenskapslagstiftningen genomförs alltför sent eller i otillräcklig utsträckning i den nationella lagstiftningen. Ibland är det även svårt att tolka lagen på såväl gemenskaplig som nationell nivå.

- Man bör eftersträva en överensstämmelse mellan de båda målen - den inre marknaden och miljöskyddet - genom att i högre grad på EU-nivå harmonisera varornas gemenskaper (och eventuellt även på internationell nivå) och genom att mer noggrant kontrollera att dessa regler tillämpas.

- Man kom inte överens om huruvida produktionsvillkoren bör vara enhetliga i hela EU eller om de bör avspegla specifika förhållanden (luft, vatten, jord) i varje enskild region. Man enades dock om att det finns grund för en högre nivå på miljöskyddet i vissa regioner, så länge som omständigheterna kräver detta och så länge som denna nivå vederbörligen går att motivera.

- Miljöhänsyn bör spela en kompletterande roll i EU:s utrikeshandelspolitik.

- Stora företag har lättare att förstå och känna till tillämpningen av de lagar och bestämmelser som reglerar den inre marknaden och miljön. Det är mer problematiskt för små och medelstora företag att skaffa sig kunskap om lagen och veta hur den skall tolkas.

- Olika återvinningssystem i olika medlemsstater samt olika tolkningar av avfallsbegreppet utgör ett betydande hinder på den inre marknaden.

- Miljöbestämmelserna bör definieras mer exakt i syfte att förhindra överträdelser och eventuell diskriminering. Detta gäller även reglerna för offentlig upphandling.

- Tillämpningen och kontrollen av statligt stöd för att värna om miljön varierar mellan medlemsstaterna och kan leda till att konkurrensen snedvrids.

- Det kan vara lämpligt att införa miljöskatter när det finns sunda skäl för detta och förutsatt att de inte snedvrider handeln inom eller utom Europeiska unionen.

- Livscykelanalyser av varor bör stimuleras, både i den offentliga och privata sektorn (samtidigt som ISO 14000 bör tillämpas oftare och mer enhetligt), särskilt genom deltagande i gemenskapens system för miljörevision (Eco-audit).

4.3. Under utfrågningarna betonades behovet av att i framtiden verka för både en högre nivå på miljöskyddet och för att den inre marknaden skall fungera mer effektivt.

4.4. Under utfrågningarnas gång fick ESK:s studiegrupp (som ansvarat för att utarbeta detta yttrande) även kännedom om ett antal specifika fall där det kan råda en intressekonflikt mellan miljöskyddet och den inre marknaden. Tre av de mest intressanta fallen nämns nedan.

4.4.1. Export av returförpackade drycker från Danmark till Tyskland. Kravet att återvinna förpackningar i Tyskland och att sortera och återsända förpackningar till Danmark skapar ett i praktiken oöverstigligt ekonomiskt hinder för de danska exportörerna. Det är värt att påpeka att det faktiskt är Danmarks lagstiftning på förpackningsområdet som givit upphov till en dom från EG-domstolen som preciserar att förpackningsåtervinningskraven rent generellt stämmer överens med miljöskyddsmålet, förutsatt att proportionalitetsprincipen uppfylls.

4.4.2. Export av portugisisk-tillverkade möbler till Storbritannien. I detta fall kräver vissa brittiska myndigheter att de portugisiska möbeltillverkarna garanterar att möbelvirket härstammar från skog som förvaltats på ett långsiktigt hållbart sätt. I avsaknad av en harmonisering på gemenskapsnivå bör artikel 30 i EG-fördraget kunna tillämpas på detta fall.

4.4.3. Förbud mot användning av slam från reningsanläggningar som gödningsmedel inom jordbruket i Danmark. Den danska miljöskyddsbyrån har fastställt mycket stränga krav för användningen av slam från reningsanläggningar. Den tillåtna koncentrationen av LAS (linjära alkylbensensulfonater) är samtidigt satt på en mycket lägre nivå än i övriga medlemsstater. LAS används vanligtvis vid tillverkning av rengöringsmedel för hushållsbruk, och den låga koncentrationsnivån utgör ett konkret handelshinder eftersom många rengöringsmedel inte kan säljas i Danmark. Till följd av detta omöjliggörs även en kontrollerad återvinning under den första bearbetningsprocessen av de biologiskt onedbrytbara restprodukter som skulle ha kunnat filtreras vid rening och bearbetning av städernas och industrins avloppsvatten. I ett antal vetenskapliga studier som kommittén tagit del av klassificeras LAS varken som ett giftigt eller hälsovådligt ämne. Det förekommer inte heller på den lista över sådana ämnen som fastställts inom Europeiska unionen och på internationell nivå. LAS-koncentrationen i slam från reningsanläggningar - mellan 0,1 och 0,5 g/kg - rättfärdigar inte den danska miljöskyddsmyndighetens åtgärd. Till följd av Ekonomiska och sociala kommitténs utfrågning och efter de diskussioner som ägt rum har Europeiska kommissionen påbörjat en undersökning för att kontrollera om åtgärderna står i överensstämmelse med gemenskapens lagstiftning.

5. Slutsatser

5.1. Miljöskyddet och fullbordandet av den inre marknaden väger lika tungt på gemenskapsnivå, och båda principerna bör främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet och en hållbar tillväxt i enlighet med artikel 2 i EG-fördraget.

5.2. Det finns många exempel på hur den inre marknaden och miljöskyddet samverkar på ett positivt sätt. I de fall då samverkan eventuellt kan leda till en intressekonflikt bör följande principer styra gemenskapens åtgärder:

- Kriterier som värnar om människors hälsa och säkerhet bör klart och tydligt gå före alla andra kriterier, i enlighet med artikel 36.

- Försiktighetskriteriet bör prägla åtgärderna.

- Proportionalitetskriteriet.

- En objektiv motivering enligt försiktighetsprincipen.

I sin roll som fördragens väktare bör Europeiska kommissionen garantera att dessa principer tillämpas. Detsamma gäller EG-domstolen i Luxemburg, vars domar successivt bör skapa en klar och tydlig rättspraxis i syfte att underlätta tolkningen av liknande fall i framtiden.

5.3. Subsidiaritetskriteriet tillämpas allt oftare och åtgärderna för att harmonisera på gemenskapsnivå blir allt färre. Detta kan i sin tur vara en anledning till det ökade antalet intressekonflikter mellan den gemenskapsövergripande inre marknaden och de miljöskyddsnormer som allt oftare har en nationell eller lokal dimension.

5.4. Medlemsstaternas nationella och lokala myndigheter tycks inte veta exakt hur miljölagstiftningen bör utvecklas för att man samtidigt skall kunna slå vakt om de framsteg som gjorts när det gäller att fullborda den inre marknaden, särskilt i fråga om utvecklingen sedan 1985.

5.5. Näringslivet, särskilt små och medelstora företag, men även arbetstagare, konsumenter samt ekonomiska och sociala intresseorganisationer tycks inte ha tillräcklig kunskap om hur informationsutbytet med kommissionen fungerar på dessa områden och hur klagomål framförs till kommissionen.

5.6. Kommissionens möjligheter att utreda dessa frågor kan anses vara begränsade - med hänsyn till de materiella resurser som anslagits, gällande förfaranden och tidsgränser - särskilt om intressekonflikterna mellan de två målen skulle öka.

6. Rekommendationer

6.1. Det finns ett trängande behov av att Europeiska kommissionen tar initiativ till en grönbok och en vitbok samt utfärdar meddelanden om den rådande situationen och om hur målen för den inre marknaden och miljöskyddet överensstämmer eller strider mot varandra. Dessa åtgärder skulle ge samtliga berörda organisationer och branscher möjlighet att göra sin röst hörd samt vara första steget på vägen mot ett meddelande till rådet och Europaparlamentet. Ett dylikt meddelande skulle i sin tur kunna mynna ut i en formell resolution från ministerrådet (ministrarna med ansvar för den inre marknaden och för miljön). Kommissionens meddelande och rådets resolution bör kopplas samman med förlängningen av det femte åtgärdsprogrammet för miljöskydd.

6.2. Ett meddelande från kommissionen bör syfta till att på ett tydligt sätt fastställa för samtliga medlemsstater vilka kriterier som skall styra prioriteringen av målen som gäller den inre marknaden och miljöskyddet. En sammanfattning över EG-domstolens rättsfall och Europeiska kommissionens åtgärder och dess specifika befogenheter bör samtidigt utarbetas. Den politiska kompromiss som rådets resolution skulle innebära torde förstärka meddelandets pedagogiska kvaliteter.

6.3. Europeiska kommissionen bör bistås av en expertkommitté med medlemmar från de olika medlemsstaterna som har sakkunskap om miljön och den inre marknaden. Denna kommitté bör hjälpa kommissionen med att tolka intressekonflikter. I samråd med kommissionen skall den anta en arbetsordning, som skall garantera att hänsyn tas till kommittémedlemmarnas olika åsikter.

6.4. Medlemsstaterna bör åläggas att delge kommissionen lagstiftningsförslag som skulle kunna påverka den inre marknadens funktion senast tre månader innan beslut fattas, vilka så snart som möjligt skall åtföljas av en livscykelanalys (miljöstudie) eller en undersökning som visar att den föreslagna åtgärden har en positiv inverkan på miljön samt är proportionerlig. Kommissionen kan då vidta åtgärder inom ramen för EG-fördraget.

6.5. Om kommissionen anser att lagförslaget utgör en omotiverad snedvridning på den inre marknaden, skulle den rådgivande kommittén kunna höras. Om kommitténs ståndpunkt sammanfaller med kommissionens, skulle kommissionen ha rätt att begära att medlemsstaten - på frivillig basis -tillfälligt drar tillbaka sitt lagförslag. Kommissionen kan väcka talan vid EG-domstolen för att få ett definitivt klarläggande.

6.6. Enligt bestämmelserna i fördraget får ingen medlemsstat hindra försäljning av en vara som saluförs lagligen i en annan medlemsstat. Gemenskapens bestämmelser om fri rörlighet för varor på den inre marknaden påverkas inte på något sätt av det föreslagna förfarandet. Kommissionen kan även koppla in den rådgivande expertkommitté som nämns i punkt 6.3.

6.7. Europeiska unionens representationskontor i medlemsstaterna och i EES-länderna bör inrätta en särskild enhet som skall informera om den inre marknaden samt ta emot och kanalisera information om möjliga hinder på grund av den nationella miljölagstiftningen eller andra åtgärder av offentlig eller privat art. Möjligheterna att använda EU:s informationskontor bör även utnyttjas i högre grad.

6.8. Europeiska kommissionen bör anordna informationsseminarier i varje medlemsstat och i de länder som ansökt om EU-medlemsskap. Seminarierna skall i huvudsak rikta sig mot offentliganställda tjänstemän som arbetar med dessa frågor samt mot representanter från olika arbetslivsorganisationer. Europaparlamentet, Regionkommittén och naturligtvis Ekonomiska och sociala kommittén bör delta i detta arbete.

6.9. Europeiska kommissionens enheter som arbetar med dessa frågor bör tilldelas tillräckliga personal-, logistik- och budgetresurser, och tilldelningen bör återspegla detta arbetes betydelse.

Bryssel den 30 oktober 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 212, 22.7.1996.

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag, som fick stöd av mer än en fjärdedel av rösterna, förkastades under debatten:

Punkt 3.5

Stryk punkten.

Motivering

Det stämmer inte att miljönormer syftar till att begränsa företagens marknadstillträde.

Resultat av omröstning

För: 24, emot: 34, nedlagda: 6.

Punkterna 4.4, 4.4.1, 4.4.2 och 4.4.3

Punkterna stryks.

Motivering

Påståenden som framförts på en hearing i studiegruppens regi kan plenarförsamlingen inte ta ansvar för, särskilt som det förekommer direkta felaktigheter.

Resultat av omröstning

För: 24, emot: 44, nedlagda: 2.