Förslag till RÅDETS BESLUT om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2002

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Inledning

Förslaget till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik utgör en del av det "sysselsättningspaket" som kommissionen antar varje år och lägger fram för slutligt godkännande av Europeiska rådets höstmöte. Paketet består av förslaget till gemensam rapport om sysselsättningen 2001 samt förslaget till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik och förslagen till rekommendationer till de enskilda medlemsstaterna för 2002. Syftet med sysselsättningsriktlinjerna är att ange gemensamma politiska riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik, och de kompletteras med nya rekommendationer som riktar sig till de enskilda medlemsstaterna. Både sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna grundar sig på den bedömning som man i den gemensamma rapporten om sysselsättningen gör av de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit på grundval av riktlinjerna och rekommendationerna för 2001.

Fördragsmässig bakgrund

Detta förslag till sysselsättningsriktlinjer blir den femte årliga versionen sedan toppmötet för sysselsättning i Luxemburg i slutet av 1997 och den tredje enligt artikel 128 i EG-fördraget. Kommissionen skall lägga fram förslaget till riktlinjer för Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och Sysselsättningskommittén så att de får tillfälle att yttra sig. Innan rådet formellt antar riktlinjerna för 2002 skall Europeiska rådet se över den gemensamma rapporten om sysselsättningen 2001, som återspeglar den gemensamma bedömning som kommissionen och rådet gjort av hur medlemsstaterna genomfört föregående riktlinjer, samt fastställa grunden för de nya riktlinjerna.

Medlemsstaterna måste beakta dessa riktlinjer då de utarbetar sin sysselsättningspolitik samt rapportera om deras genomförande under 2002 så att nästa årliga cykel i Luxemburgprocessen kan förberedas. För att göra nödvändiga nya framsteg krävs en sund makroekonomisk politik, en återhållsam löneutveckling och strukturella reformer enligt de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas ekonomiska politik samt ett resolut genomförande av sysselsättningsriktlinjerna på grundval av de fyra pelarna anställbarhet, företagaranda, anpassningsförmåga och lika möjligheter. I enlighet med artikel 128.2 i EG-fördraget har kommissionen varit noga med att säkra samstämmighet med de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik under utarbetandet av sysselsättningsriktlinjerna.

Centrala delar i riktlinjerna för 2002

Efter de genomgripande ändringar som kännetecknade sysselsättningsriktlinjerna för 2001 och med tanke på den pågående utvärderingen av den europeiska sysselsättningsstrategin, vars resultat kommer att återspeglas i sysselsättningsriktlinjerna för 2003, rekommenderar kommissionen en mindre översyn av riktlinjerna där man begränsar ändringarna till de nya politiska prioriteringar som följer av kommissionens senaste meddelanden, Europeiska rådets senaste möten och av bedömningen i den gemensamma rapporten om sysselsättningen 2001 [1].

[1] Dessutom har ingressen uppdaterats och mindre ändringar gjorts för att återspegla den pågående utvärderingen av strategins effekter (det övergripande målet F), de mindre gynnsamma ekonomiska utsikterna (som beaktas rent allmänt) och industrins omstrukturering (riktlinje 13).

Vid Europeiska rådets möte i Stockholm enades man om att komplettera de mål för 2010 som fastställdes i Lissabon med delmål för 2005 i fråga om den totala sysselsättningsintensiteten (67 procent) och sysselsättningsintensiteten för kvinnor (57 procent) samt om ett mål på en sysselsättningsintensitet på 50 procent för äldre personer (55-64) som skall uppnås 2010. Dessa mål har införlivats i det övergripande målet A.

Vid sitt möte i Stockholm enades Europeiska rådet också om att rådet skulle inbegripa kvalitet i arbetet som ett allmänt mål i sysselsättningsriktlinjerna för 2002. Detta återspeglas nu som ett nytt övergripande mål B i vilket man anger de relevanta aspekterna på frågan om kvalitet i arbetet på grundval av kommissionens meddelande KOM (2001) 313 av den 20 juni 2001 ("Sysselsättningspolitik och socialpolitik - En ram för investeringar i kvalitet"). Dessutom har nya hänvisningar till kvalitetsaspekten införlivats i en rad tematiska riktlinjer (nummer 3, 7, 10, 11 och 13).

I riktlinje 6 om rörlighet understryks behovet av att främja arbetskraftens rörlighet på de öppna arbetsmarknaderna i EU, vilket betonas i kommissionens meddelande KOM (2001) 116 av den 28 februari 2001 som lades fram med beaktande av toppmötet i Stockholm. Detta framhålls också i meddelandet om ett europeiskt område för forskningsverksamhet [2] när det gäller rörlighet för forskare.

[2] KOM (2000) 6, 18.1.2000.

Med tanke på medlemsstaternas begränsade respons på uppmaningen att fastställa nationella mål för sysselsättningsintensiteten enligt slutsatserna från toppmötet i Lissabon har ordalydelsen i det övergripande målet A skärpts och gjorts mer bindande.

Det har fastställts att de betydande löneskillnaderna mellan kvinnor och män i många medlemsstater kan begränsa incitamenten för kvinnor att ta anställning eller stanna kvar i arbetslivet. Begäran från Europeiska rådets möte i Stockholm att man skall utveckla indikatorer inom detta område understryker också denna frågas betydelse. Utöver att rekommendationerna inom detta område förnyas på grund av den otillräckliga responsen föranleder detta också att man skärper riktlinje 17 om skillnaderna mellan könen.

2001/0208 (CNS)

Förslag till RÅDETS BESLUT om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2002

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [3],

[3] EGT C ..., ..., s..

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [4],

[4] EGT C ..., ..., s..

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [5],

[5] EGT C ..., ..., s..

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [6],

[6] EGT C ..., ..., s..

med beaktande av Sysselsättningskommitténs yttrande, och

av följande skäl:

(1) Luxemburgprocessen bygger på genomförandet av den samordnade europeiska sysselsättningsstrategin och inleddes i och med Europeiska rådets extra möte om sysselsättning den 20-21 november 1997. Rådets resolution av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998 [7] har satt igång en mycket synlig process präglad av ett starkt politiskt engagemang och en bred enighet bland alla berörda parter.

[7] EGT C 30, 28.1.1998, s. 1.

(2) Vid Europeiska rådets möte i Lissabon den 23-24 mars 2000 enades man om ett nytt strategiskt mål för Europeiska unionen att bli världens mest konkurrens kraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. Genom att uppnå detta mål kommer unionen att återfå förutsättningarna för full sysselsättning.

(3) Europeiska rådet antog vid sitt möte i Nice den 7-9 december 2000 den europeiska sociala agendan, i vilken det anges att en återgång till full sysselsättning inbegriper en ambitiös politik för att öka sysselsättningsintensiteten, minska de regionala klyftorna, minska ojämlikheter och förbättra arbetets kvalitet.

(4) Vid Europeiska rådets möte i Stockholm den 23-24 mars 2001 enades man om att komplettera målen från Lissabon när det gäller den sysselsättningsintensitet som skall uppnås 2010 med delmål för 2005 och ett nytt mål för 2010 för att öka sysselsättningsintensiteten för äldre kvinnor och män.

(5) Vid Europeiska rådets möte i Stockholm enades man också om att en återgång till full sysselsättning inte bara handlar om en inriktning på fler arbetstillfällen, utan också på bättre arbeten. I detta avseende bör man fastställa gemensamma strategier för att bevara och förbättra arbetets kvalitet, vilka bör införlivas som ett allmänt mål i sysselsättningsriktlinjerna.

(6) Vid Europeiska rådets möte i Stockholm enades man vidare om att man måste främja en modernisering av arbetsmarknaderna och arbetskraftens rörlighet för att möjliggöra en bättre anpassningsförmåga till förändringar genom att undanröja befintliga hinder.

(7) Vid Europeiska rådets möte i Göteborg den 15-16 juni 2001 erkände man att det grundläggande målet i EG-fördraget om en hållbar utveckling innebär att sysselsättningspolitiken, ekonomiska reformer samt social- och miljöpolitiken skall genomföras på ett sådant sätt att de förstärker varandra, och man uppmanade medlemsstaterna att utveckla strategier för en hållbar utveckling. Dessa strategier bör inbegripa att främja sysselsättningen på miljöområdet.

(8) Medlemsstaterna bör vid genomförandet av sysselsättningsriktlinjerna sträva efter en god överensstämmelse med två andra prioriteringar som lyftes fram vid toppmötet i Lissabon, nämligen att modernisera det sociala skyddet och främja social integration, samtidigt som man ser till att arbete lönar sig och att socialförsäkringssystemen är hållbara på lång sikt.

(9) Vid sitt möte i Lissabon underströk Europeiska rådet behovet av att anpassa de europeiska utbildningssystemen till både kunskapssamhällets krav och behovet av att öka sysselsättningsnivån och förbättra sysselsättningens kvalitet. Man uppmanade därför medlemsstaterna, rådet och kommissionen att väsentligt öka investeringarna per capita i mänskliga resurser år för år. Medlemsstaterna skulle särskilt öka sina insatser när det gäller användning av informations- och kommunikationsteknik (IKT) för utbildningsändamål.

(10) Vid sitt möte i Santa Maria da Feira den 19-20 juni 2000 uppmanade Europeiska rådet arbetsmarknadens parter att spela en mer framträdande roll när det gäller att fastställa, genomföra och utvärdera de riktlinjer för sysselsättningen som de har ansvar för och särskilt inrikta sig på moderniseringen av arbetets organisation och på livslångt lärande samt på att öka sysselsättningsintensiteten, särskilt för kvinnor.

(11) Rådets beslut av den 19 januari 2001 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001 [8] återspeglar de nya politiska budskap som Europeiska rådet enades om vid sina möten i Lissabon och Santa Maria da Feira.

[8] EGT L 22, 24.1.2001, s. 18.

(12) I den gemensamma rapporten om sysselsättningen 2001, som utarbetats av rådet och kommissionen, beskrivs sysselsättningsläget i gemenskapen samt granskas de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik enligt sysselsättningsriktlinjerna för 2001 och rådets rekommendation av den 19 januari 2001 om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik [9].

[9] EGT L 52, 25.2.2000, s. 32.

(13) Man bör säkra samstämmighet och synergieffekter mellan sysselsättningsriktlinjerna och de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik.

(14) Sysselsättningskommitténs yttrande utarbetades tillsammans med Kommittén för ekonomisk politik.

(15) Den [...] antog rådet en ny rekommendation om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik( [10]).

[10] *) Se sidan X i detta nummer av EGT.

(16) Genomförandet av riktlinjerna kan variera beroende på deras karaktär, på vem de riktar sig till liksom på de olika förhållandena i medlemsstaterna. Riktlinjerna bör vara förenliga med subsidiaritetsprincipen och med medlemsstaternas ansvar när det gäller sysselsättningen.

(17) När medlemsstaterna genomför sysselsättningsriktlinjerna bör de kunna beakta regionala förhållanden samtidigt som de fullständigt respekterar de nationella mål som skall uppnås och principen om likabehandling.

(18) Luxemburgprocessens effektivitet kräver att genomförandet av sysselsättnings riktlinjerna också återspeglas bland annat i de budgetmedel som anslås. I detta avseende bör de nationella rapporterna i lämpliga fall inbegripa budgetinformation för att möjliggöra en effektiv bedömning av de framsteg som varje medlemsstat gör i genomförandet riktlinjerna, med beaktande av deras effekter och kostnadseffektivitet.

(19) Samarbete bör uppmuntras på alla nivåer, inbegripet med arbetsmarknadens parter, regionala och lokala myndigheter och företrädare för det civila samhället, så att dessa kan bidra till att främja en hög sysselsättningsnivå inom sina respektive ansvarsområden.

(20) Det finns ett behov av att ytterligare konsolidera och utveckla jämförbara indikatorer för att göra det möjligt att bedöma genomförandet och effekterna av bifogade riktlinjer samt att förbättra de mål som de inbegriper och göra det lättare att fastställa och utbyta goda lösningar.

(21) Medlemsstaterna bör intensifiera sina insatser för att införliva och synliggöra ett jämställdhetsperspektiv inom ramen för alla pelare.

(22) Kvalitet i arbetet är ett viktigt mål för den europeiska sysselsättningsstrategin. Det inbegriper både det enskilda arbetets förutsättningar och hela arbetsmarknaden och bör främjas genom åtgärder inom alla pelare.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

Härmed antas bifogade riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2002. De skall beaktas av medlemsstaterna i deras sysselsättningspolitik.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

RIKTLINJER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN 2002

ÖVERGRIPANDE MÅL - ATT SKAPA FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR FULL SYSSELSÄTTNING I ETT KUNSKAPSBASERAT SAMHÄLLE

Det senaste årtiondets grundliga arbete för att skapa makroekonomiska förutsättningar för stabilitet och tillväxt, de kontinuerliga insatserna för att reformera arbets-, kapital-, varu- och tjänstemarknaderna samt de senare årens förbättrade arbetsmarknadsläge innebär att en del av de viktigaste målen för den europeiska sysselsättningsstrategin är inom räckhåll. Europeiska rådet har därför fastställt full sysselsättning som ett övergripande mål för Europeiska unionens sysselsättningspolitik och socialpolitik. Rådet har uppdragit åt medlemsstaterna att uppnå det strategiska målet att göra Europeiska unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning.

För att dessa mål skall uppnås krävs det samtidiga satsningar från både gemenskapen och medlemsstaterna. Det krävs också att man fortsätter att genomföra övergripande politiska åtgärder som främjar tillväxt och makroekonomisk stabilitet, ytterligare strukturella reformer för att den europeiska arbetsmarknaden skall fungera bättre, innovation och konkurrenskraft samt en aktiv välfärdsstat där utvecklingen av mänskliga resurser, deltagande, integration och solidaritet gynnas. Ytterligare framsteg kommer dock inte självmant, utan det krävs förstärkta insatser med hänsyn till de mindre gynnsamma utsikterna för ekonomin och sysselsättningen.

De största utmaningarna för Luxemburgprocessen är att förbereda övergången till en kunskapsbaserad ekonomi, att tillvarata informations- och kommunikations teknikens fördelar, att modernisera den europeiska sociala modellen genom att investera i mänskliga resurser och motverka social utslagning samt att främja lika möjligheter. För att uppnå det mål om full sysselsättning som fastställdes i Lissabon bör medlemsstaterna på grundval av riktlinjerna utarbeta en enhetlig och övergripande strategi inom ramen för de fyra pelarna. Följande övergripande mål bör inbegripas:

A. Att i syfte att uppnå full sysselsättning förbättra möjligheterna till arbete och erbjuda lämpliga stimulansåtgärder till alla som är villiga att börja förvärvsarbeta, samtidigt som man erkänner medlemsstaternas olika utgångspunkter och att full sysselsättning är ett mål för den övergripande nationella ekonomiska politiken. I detta avseende bör medlemsstaterna fastställa nationella mål för hur sysselsättningsintensiteten skall ökas så att man bidrar till följande allmänna europeiska mål:

- En total sysselsättningsintensitet på 67 procent och en sysselsättningsintensitet på 57 procent för kvinnor i januari 2005.

- En total sysselsättningsintensitet på 70 procent och en sysselsättningsintensitet på mer än 60 procent för kvinnor 2010.

- En sysselsättningsintensitet på 50 procent för äldre personer (55-64 år) 2010.

B. I sin strävan att öka sysselsättningsintensiteten, konkurrenskraften och produktiviteten samt att få arbetsmarknaden att fungera smidigare skall medlemsstaterna se till att de åtgärder de vidtar inom ramen för de fyra pelarna bidrar till att höja kvaliteten i arbetet. I dessa åtgärder skall de beakta både det enskilda arbetets förutsättningar (såsom dess inneboende kvalitet, kompetenskrav, livslångt lärande och karriärutveckling) och hela arbetsmarknaden inbegripet jämställdhet, hälsa och säkerhet i arbetet, flexibilitet och trygghet, integration och tillgång till arbetsmarknaden, arbetets organisation och balansen mellan arbetsliv och fritid, den sociala dialogen och arbetstagar representation, mångfald och icke-diskriminering samt övergripande resultat och produktivitet.

C. Medlemsstaterna skall utarbeta övergripande och enhetliga strategier för livslångt lärande för att hjälpa människor att förvärva och uppdatera de färdigheter som de behöver för att kunna hantera ekonomiska och sociala förändringar under hela livet. Strategierna bör särskilt omfatta utveckling av systemen för grundskole-, gymnasie - och högskoleutbildning, vidareutbildning och yrkesutbildning så att ungdomar och vuxna kan förbättra sin anställbarhet, anpassningsförmåga och kompetens samt öka sin delaktighet i kunskapssamhället. Strategierna bör ge uttryck för det gemensamma ansvar som myndigheter, företag, arbetsmarknadens parter och enskilda har att, med lämpliga insatser från det civila samhället, bidra till att det kunskapsbaserade samhället förverkligas. Arbetsmarknadens parter bör här förhandla och enas om åtgärder för att förbättra vuxnas möjligheter till vidareutbildning och yrkesutbildning i syfte att öka arbetstagarnas anpassnings förmåga och företagens konkurrenskraft. Medlemsstaterna bör därför fastställa nationella mål för hur investeringarna i mänskliga resurser och deltagandet i vidareutbildning och yrkesutbildning (formell eller icke-formell) skall ökas samt regelbundet övervaka framstegen på väg mot dessa mål.

D. Medlemsstaterna skall utveckla ett övergripande samarbete med arbetsmarknadens parter när det gäller att genomföra, övervaka och följa upp sysselsättnings strategin. Arbetsmarknadens parter på alla nivåer uppmanas att intensifiera sina åtgärder till stöd för Luxemburgprocessen. Inom ramen för de allmänna förutsättningarna och de mål som fastställs i dessa riktlinjer uppmanas arbets marknadens parter att enligt nationella seder och bruk utforma en egen process för att genomföra de riktlinjer som de har huvudansvaret för, att fastställa frågor som de skall förhandla om samt att regelbundet rapportera om de framsteg som görs - om önskvärt mot bakgrund av den nationella handlingsplanen - och om hur deras åtgärder har påverkat sysselsättningen och arbetsmarknadens funktion. Arbetsmarknadens parter på europeisk nivå uppmanas att utarbeta egna åtgärder och att övervaka, uppmuntra och stödja de åtgärder som vidtas på nationell nivå.

E. När medlemsstaterna omsätter sysselsättningsriktlinjerna i nationell politik skall de uppmärksamma alla fyra pelare och de övergripande målen genom att fastställa sina prioriteringar på ett balanserat sätt, så att riktlinjernas integrerade karaktär och lika värde respekteras. Sysselsättningsstrategin skall vidareutvecklas i de nationella handlingsplanerna (samtidigt som ett allmänt jämställdhetsperspektiv integreras), som skall bestå av en redogörelse av de olika politiska åtgärder som grundar sig på de fyra pelarna och de övergripande målen. Det skall också framgå hur de politiska initiativen inom ramen för de olika riktlinjerna utformas så att de långsiktiga målen uppnås. För att göra strategin verkningsfull skall den regionala dimensionen och regionala skillnader beaktas i form av differentierade åtgärder eller mål, utan att detta påverkar möjligheterna att uppnå de nationella målen eller principen om likabehandling. På samma sätt bör medlemsstaterna med beaktande av de allmänna förutsättningarna särskilt rikta in sig på vissa delar av strategin för att tillgodose särskilda behov till följd av läget på deras arbetsmarknad.

F. Medlemsstaterna och kommissionen bör satsa mer på att utveckla gemensamma indikatorer så att framstegen inom ramen för de fyra pelarna kan utvärderas på lämpligt sätt, inbegripet frågan om kvalitet i arbetet, och för att stödja fastställandet av referensvärden och goda lösningar. Arbetsmarknadens parter uppmanas att utveckla lämpliga indikatorer och referens värden samt statistiska databaser som stöd för arbetet med att mäta framstegen när de gäller åtgärder som de ansvarar för. Medlemsstaterna bör framför allt utvärdera och rapportera om de politiska åtgärdernas effektivitet när det gäller att påverka arbetsmarknadens utveckling.

I. FÖRBÄTTRA ANSTÄLLBARHETEN

Bekämpa ungdomsarbetslöshet och förebygga långtidsarbetslöshet

För att påverka ungdoms- och långtidsarbetslöshetens utveckling skall medlemsstaterna intensifiera sina insatser för att utarbeta förebyggande strategier som är inriktade på anställbarhet, och som går ut på att tidigt identifiera individuella behov. Medlemsstaterna skall inom ett år - även om tidsfristen får överskridas i medlemsstater med särskilt hög arbetslöshet med förbehåll för den översyn av riktlinjerna som skall göras under 2002 - säkra följande:

1. Alla arbetslösa personer skall erbjudas en ny start när de börjar närma sig sex eller tolv månaders arbetslöshet, för ungdomar respektive vuxna, i form av utbildning, omskolning, arbetspraktik, anställning eller andra åtgärder som främjar anställbarheten, inbegripet kompletterande individuell yrkesvägledning och rådgivning, så att de effektivt kan integreras på arbetsmarknaden. Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för att öka anställbarheten bör kombineras med åtgärder för att minska antalet långtidsarbetslösa genom att främja deras återinträde på arbets marknaden. Medlemsstaterna bör därför fortsätta att modernisera sina offentliga arbets förmedlingar framför allt genom att följa reformarbetet, fastställa tydliga tidsfrister och tillhandahålla lämplig omskolning av deras personal. Medlemsstaterna bör uppmuntra samarbete med andra tjänsteleverantörer för att göra den förebyggande och aktiverande strategin så effektiv som möjligt.

Göra bidrags-, skatte- och utbildningssystemen mer sysselsättningsfrämjande

Bidrags-, skatte- och utbildningssystemen skall där det visar sig vara nödvändigt ses över och anpassas så att de aktivt främjar arbetslösa personers anställbarhet. Det bör dessutom finnas en lämplig samverkan mellan dessa system så att de icke-aktiva personer som vill och kan börja arbeta uppmuntras att träda in på arbetsmarknaden igen. Särskild vikt bör fästas vid att främja åtgärder som ger arbetslösa eller icke-aktiva personer incitament att söka arbete och börja arbeta samt åtgärder som höjer deras kompetens och förbättrar möjligheterna att få arbete, särskilt för de personer som har de största svårigheterna.

2. Varje medlemsstat skall göra följande:

- Se över och i tillämpliga fall reformera sitt skatte- och bidragssystem för att motverka fattigdomsfällor och ge arbetslösa eller icke-aktiva personer incitament att söka arbete och börja arbeta eller vidta åtgärder för att öka deras anställbarhet samt skapa incitament för arbetsgivare att skapa nya arbetstillfällen.

- Sträva efter att avsevärt öka andelen arbetslösa och icke-aktiva personer som är föremål för aktiva åtgärder som förbättrar deras anställbarhet och syftar till att effektivt integrera dem på arbetsmarknaden. Medlemsstaterna skall också förbättra dessa åtgärders resultat och kostnadseffektivitet.

- Främja åtgärder för att arbetslösa och icke-aktiva personer skall kunna förvärva eller förbättra färdigheter, inbegripet i informations- och kommunikationsteknik, och på så sätt göra det lättare för dem att komma in på arbetsmarknaden samt minska kompetensbrister. Medlemsstaterna skall därför fastställa ett mål när det gäller aktiva åtgärder inom ramen för vilka arbetslösa erbjuds utbildning. Man bör därvid sträva efter att gradvis närma sig genomsnittet för de tre medlemsstater som har nått de bästa resultaten, men målet bör ligga på minst 20 procent.

Utarbeta en politik för aktivt åldrande

Det krävs djupgående förändringar av de nuvarande samhälls attityderna till äldre arbetstagare samt en översyn av skatte- och bidragssystemen för att man skall uppnå full sysselsättning, bidra till att garantera att socialförsäkringssystemen är långsiktigt rättvisa och hållbara och kunna utnyttja äldre arbetstagares erfarenhet på bästa sätt. Att främja kvaliteten i arbetet bör anses som en viktig faktor för att äldre arbetstagare skall stanna kvar på arbetsmarknaden.

3. Medlemsstaterna skall därför - om lämpligt tillsammans med arbetsmarknadens parter - utarbeta politiska åtgärder för aktivt åldrande, med målet att förbättra möjligheterna och incitamenten för äldre arbetstagare att stanna kvar i arbetslivet längre. Detta skall särskilt ske genom följande åtgärder:

- Att anta positiva åtgärder för att upprätthålla äldre arbetstagares arbetsförmåga och kompetens - inte minst på en kunskapsbaserad arbetsmarknad - framför allt genom att ge en adekvat tillgång till allmän och yrkesinriktad utbildning, för att införa flexibla arbetsformer, till exempel deltidsarbete för dem som så önskar, och för att öka arbetsgivarnas medvetenhet om äldre arbetstagares potential.

- Att se över skatte- och bidragssystemen i syfte att undanröja hinder och skapa nya incitament för äldre arbetstagare att förbli verksamma på arbetsmarknaden.

Utveckla kompetens för den nya arbetsmarknaden genom livslångt lärande

Effektiva och välfungerande utbildningssystem som beaktar arbetsmarknadens behov är av grundläggande betydelse för den kunskapsbaserade ekonomins utveckling och för sysselsättningens nivå och kvalitet. Utbildningssystemen är också av avgörande betydelse för det livslånga lärandet eftersom de möjliggör en smidig övergång från skola till arbete, lägger grunden för produktiva mänskliga resurser med grundläggande kunskaper såväl som specialist kompetens och gör det möjligt för människor att anpassa sig till sociala och ekonomiska förändringar. För att arbetskraften skall bli anställbar bör människor ges förutsättningar att utnyttja möjligheterna i det kunskaps baserade samhället, kompetensbrister åtgärdas och den kompetens förlust som kan uppstå vid arbetslöshet, passivitet och utslagning förebyggas under hela livet.

4. Medlemsstaterna uppmanas därför att förbättra utbildningssystemens och läroplanernas kvalitet, inbegripet lämplig vägledning både för grundutbildning och livslångt lärande, att modernisera lärlingsutbildningen och arbetsplatsutbildningen och göra dessa effektivare samt att utveckla lokala utbildningscentrum för många ändamål. Detta skall ha följande syften:

- Att ge ungdomar de grundläggande färdigheter som är relevanta på arbetsmarknaden och som behövs för att kunna delta i livslångt lärande.

- Att minska analfabetism hos ungdomar och vuxna samt avsevärt minska antalet ungdomar som lämnar skolsystemet i förtid. Särskild vikt bör fästas vid att stödja ungdomar med inlärningssvårigheter och andra skolrelaterade problem. Medlemsstaterna skall här utarbeta åtgärder vars syfte är att före 2010 halvera antalet 18-24-åringar som endast har grundskoleutbildning och som inte deltar i vidareutbildning.

- Att främja förhållanden som ger vuxna, även anställda med atypiska avtal, bättre möjligheter till livslångt lärande i syfte att höja den andel av den vuxna befolkningen i arbetsför ålder (25-64 år) som vid en viss tidpunkt deltar i allmän och yrkesinriktad utbildning. Medlemsstaterna skall fastställa mål för detta.

För att underlätta rörlighet och uppmuntra livslångt lärande bör medlemsstaterna på ett bättre sätt erkänna kvalifikationer, förvärvade kunskaper och färdigheter.

5. Medlemsstaterna skall sträva efter att utveckla e-lärande för alla medborgare. Medlemsstaterna skall särskilt fortsätta arbetet med att ge alla skolor tillgång till Internet och till multimedie material och se till att alla berörda lärare före slutet av 2001 har tillräckliga kunskaper om denna teknik för att förmedla mångsidiga datakunskaper till alla elever.

Aktiva åtgärder för att utveckla matchningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft och motverka flaskhalsar på de nya europeiska arbetsmarknaderna

Parallellt med arbetslöshet och utslagning från arbetsmarknaden råder det i alla medlemsstater brist på arbetskraft inom vissa sektorer, yrken och regioner. I och med att sysselsättningen förbättras och de tekniska förändringarna sker allt snabbare blir dessa flaskhalsar allt fler. Om det inte vidtas tillräckligt med aktiva åtgärder för att förebygga och bekämpa brister på arbetskraft kommer konkurrenskraften att bli lidande, inflationstrycket att öka och den strukturella arbetslösheten att förbli hög. Arbetskraftens rörlighet bör underlättas och uppmuntras för att man helt skall kunna utnyttja de öppna och tillgängliga europeiska arbetsmarknadernas potential.

6. Medlemsstaterna skall, om lämpligt tillsammans med arbetsmarknadens parter, öka sina insatser för att identifiera och förebygga nya flaskhalsar, särskilt genom att göra följande:

- Utveckla arbetsförmedlingarnas förmåga att matcha utbud och efterfrågan på arbetskraft.

- Utveckla åtgärder för att förebygga kompetensbrist.

- Främja yrkesmässig och geografisk rörlighet.

- Stimulera arbetsmarknadens funktion genom att förbättra databaserna om arbetstillfällen och utbildningsmöjligheter, koppla samman databaserna inom Europa samt utnyttja modern informationsteknik och de erfarenheter som redan gjorts på europeisk nivå.

Motverka diskriminering och främja social integration genom möjligheter till sysselsättning

Många grupper och individer har särskilda svårigheter när det gäller att skaffa sig relevanta färdigheter samt att komma ut och stanna kvar på arbetsmarknaden. Detta kan öka risken för utslagning. Det behövs enhetliga åtgärder som främjar social integration genom att de stöder integreringen av mindre gynnade grupper eller personer i arbetslivet samt främjar kvaliteten i deras sysselsättning. Diskriminering i fråga om tillgången till och behandlingen på arbetsmarknaden bör undvikas.

7. Varje medlemsstat skall göra följande:

- Identifiera och motverka alla former av diskriminering när det gäller tillgång till arbetsmarknaden eller till allmän och yrkesinriktad utbildning.

- Utveckla integrationsvägar bestående av effektiva, förebyggande och aktiva politiska åtgärder som främjar utsatta eller mindre gynnade gruppers och personers integration på arbetsmarknaden, i syfte att undvika marginalisering, fenomenet "arbetande fattiga" och utslagning.

- Genomföra lämpliga åtgärder för att tillgodose de behov som funktions hindrade, etniska minoriteter och migrerande arbetstagare har när det gäller deras integrering på arbetsmarknaden och i lämpliga fall fastställa nationella mål i detta avseende.

II. UTVECKLA FÖRETAGARANDAN OCH SKAPANDET AV ARBETSTILLFÄLLEN

Göra det lättare att starta och driva företag

För att man skall kunna skapa arbetstillfällen och ge ungdomar ökade möjligheter till yrkesutbildning är det väsentligt att det allmänt bildas nya företag och att man särskilt bidrar till små och medelstora företags tillväxt. Denna process måste främjas genom att man uppmuntrar en ökad medvetenhet om företagande i samhället och i läroplaner, inför klara, stabila och förutsägbara bestämmelser samt förbättrar villkoren för utvecklingen av och tillgången till riskkapital marknader. Medlemsstaterna bör även minska och förenkla de administrativa och skattemässiga bördorna för små och medelstora företag. Åtgärderna bör förstärka bekämpandet av odeklarerat arbete (svartarbete).

8. Medlemsstaterna skall fästa särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna omkostnaderna och den administrativa bördan för företagen, särskilt när företag startas och när ytterligare arbetskraft anställs. När medlemsstaterna utarbetar nya bestämmelser skall de också bedöma vilka eventuella effekter detta får när det gäller den administrativa bördan och de allmänna omkostnaderna för företagen.

9. Medlemsstaterna skall uppmuntra nyföretagande på följande sätt:

- Genom att undersöka hur man kan minska de hinder, särskilt inom skatte systemen och socialförsäkringssystemen, som kan försvåra övergången till egenföretagande eller bildandet av småföretag.

Genom att främja utbildning som förbereder för verksamhet som egenföretagare, målinriktade stödtjänster samt utbildning för företagare och blivande företagare.- Genom att i samarbete med arbetsmarknadens parter motverka odeklarerat arbete och uppmuntra att sådant arbete omvandlas till lagligt arbete med hjälp av lämpliga åtgärder, inbegripet reglering, stimulansåtgärder och skatte- och bidrags reformer.

Nya sysselsättningsmöjligheter i det kunskapsbaserade samhället och inom tjänstesektorn

Om Europeiska unionen med framgång vill möta den utmaning som sysselsättningsfrågan utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning och ny teknik utnyttjas effektivt. Det måste skapas en miljö som stöder innovativa företag, vilka kan bidra avsevärt till att mobilisera potentialen att skapa arbetstillfällen i det kunskapsbaserade samhället. Särskilt inom tjänstesektorn finns det en betydande potential att skapa nya arbetstillfällen och höja kvaliteten i arbetet. I synnerhet miljösektorn kan skapa viktiga möjligheter när det gäller att ge lågutbildade tillgång till arbetsmarknaden och det finns en potential i att höja arbetstagarnas kompetens genom att i snabbare takt införa modern miljöteknik. Därför skall medlemsstaterna göra följande:

10. Medlemsstaterna skall undanröja hinder för tillhandahållandet av tjänster och skapa grundläggande förutsättningar för att fullt ut utnyttja sysselsättningspotentialen inom hela tjänstesektorn när det gäller att skapa fler och bättre arbetstillfällen. Den sysselsättningspotential som kunskapssamhället och miljösektorn erbjuder skall särskilt tillvaratas.

Agera regionalt och lokalt för sysselsättningen

Alla regionala och lokala aktörer, inbegripet arbetsmarknadens parter, måste mobiliseras för att genomföra den europeiska sysselsättningsstrategin genom att identifiera möjligheterna att skapa arbetstillfällen på lokal nivå och stärka de partnerskap som behövs för detta.

11. Medlemsstaterna skall göra följande:

I lämpliga fall beakta aspekter som rör den regionala utvecklingen i sin övergripande sysselsättningspolitik.- Uppmuntra lokala och regionala myndigheter att utveckla sysselsättnings strategier så att man fullt ut kan utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att arbetstillfällen skapas på lokal nivå samt i detta avseende främja samarbete med alla berörda parter, inbegripet företrädare för det civila samhället.

- Främja åtgärder som främjar en konkurrenskraftig utveckling och som stärker förmågan inom den sociala ekonomin att skapa fler arbeten samt att höja deras kvalitet, särskilt tillhandahållandet av varor och tjänster för behov som ännu inte har tillgodosetts på marknaden. Dessutom bör de utreda vilka eventuella hinder det finns för dessa åtgärder och sträva efter att undanröja dessa hinder.

- Förstärka de offentliga arbetsförmedlingarnas roll på samtliga nivåer när det gäller att finna lokala sysselsättningsmöjligheter och att förbättra den lokala arbetsmarknadens funktion.

Införa skattereformer som gynnar sysselsättning och utbildning

Det är viktigt att man närmare utreder hur skattetrycket påverkar sysselsättningen och att man gör skattesystemen mer sysselsättningsfrämjande genom att bryta den långvariga tendensen att höja skatterna och avgifterna på arbete. Vid en skattereform måste man också beakta behovet av ökade investeringar i mänskliga resurser vad gäller företag, myndigheter och individerna själva, med tanke på effekterna för sysselsättningen och konkurrenskraften på längre sikt.

12. Varje medlemsstat skall göra följande:

- Om så krävs och med hänsyn till sin nuvarande nivå fastställa ett mål för en gradvis minskning av det totala skattetrycket och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis minskning av skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna, särskilt när det gäller okvalificerat och lågavlönat arbete. Reformerna skall inte äventyra de offentliga finanserna eller den långsiktiga finansiella jämvikten i socialförsäkringssystemen.

Skapa incitament och undanröja skattehinder för investeringar i mänskliga resurser.- Undersöka om det är lämpligt att utnyttja alternativa källor till skatteintäkter, till exempel energi- och utsläppsskatter, och undersöka hur dessa kan utformas. Därvid bör man beakta de erfarenheter som gjorts i flera medlemsstater när det gäller miljöskattereformer.

III. FRÄMJA FÖRETAGENS OCH DE ANSTÄLLDAS ANPASSNINGSFÖRMÅGA

De möjligheter som skapas tack vare den kunskapsbaserade ekonomin och utsikterna till en ökad sysselsättningsnivå och en sysselsättning av bättre kvalitet kräver dels en följdriktig anpassning av arbetets organisationen, dels att alla aktörer, inklusive företagen, bidrar till att genomföra strategier för livslångt lärande så att arbetstagarnas och arbetsgivarnas behov tillgodoses.

Modernisera arbetsorganisationen

För att främja en modernisering av arbetets organisation och arbetsformer, som bland annat bidrar till kvalitetsförbättringar i arbetet, bör starka partnerskap utvecklas på alla lämpliga nivåer (på europeisk, nationell, sektoriell och lokal nivå samt på företagsnivå).

13. Arbetsmarknadens parter uppmanas till följande:

- Att på alla lämpliga nivåer förhandla fram och genomföra överenskommelser om modernisering av arbetets organisation, inbegripet flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva, konkurrenskraftiga och anpassningsbara till förändringar inom sina branscher, för att uppnå den balans som krävs mellan flexibilitet och trygghet samt för att höja arbetets kvalitet. Frågor som behandlas kan till exempel vara införande av ny teknik, nya arbetsformer och arbetstidsfrågor som till exempel arbetstid på årsbasis, förkortad arbetstid, mindre övertid, utveckling av deltidsarbete, möjligheter att göra avbrott i yrkeslivet samt därmed förknippade trygghetsfrågor.

- Att inom ramen för Luxemburgprocessen årligen rapportera om vilka aspekter av arbetsorganisationens modernisering som har omfattats av förhandlingarna samt om hur de har genomförts och hur de påverkar sysselsättningen och arbetsmarknadens funktion.

14. Medlemsstaterna skall göra följande, om lämpligt tillsammans med arbetsmarknadens parter eller på grundval av avtal som arbetsmarknadens parter förhandlat fram:

- Se över det gällande regelverket och utreda förslag till nya bestämmelser och incitament för att säkerställa att de bidrar till att minska hindren för sysselsättning, till att underlätta införandet av en moderniserad arbets organisation och till att stödja arbetsmarknadens anpassning till strukturella förändringar i ekonomin.

- Samtidigt beakta det faktum att anställningsformerna blir allt mer skiftande, utreda möjligheten att i den nationella lagstiftningen införa mer flexibla typer av avtal och se till att de personer som har nya, mer flexibla anställningsavtal kommer i åtnjutande av tillräcklig trygghet och bättre yrkesställning, som är förenliga med företagens behov och arbetstagarnas förväntningar.

- Försöka se till att befintlig arbetsmiljölagstiftning tillämpas bättre på arbets platserna genom att öka och förstärka genomförandet, genom att ge företag - särskilt små och medelstora - vägledning för att göra det lättare för dem att följa den befintliga lagstiftningen, genom att förbättra utbildningen i arbets miljöfrågor och genom att främja åtgärder för att minska arbetsolyckor och yrkessjukdomar inom traditionella högrisksektorer.

Stödja anpassningsförmågan inom företagen som en del av det livslånga lärandet

En av de centrala aspekterna i livslångt lärande är att öka den kompetens som finns i företagen.

15. Arbetsmarknadens parter uppmanas därför att på samtliga berörda nivåer där det är lämpligt sluta avtal om livslångt lärande i syfte att underlätta anpassning och innovation, särskilt på området informations- och kommunikationsteknik. På så sätt skall man skapa förutsättningar att ge varje arbetstagare möjlighet att skaffa sig de kunskaper som krävs i informationssamhället före 2003.

IV. STÄRKA JÄMSTÄLLDHETSPOLITIKEN

Integrering av jämställdhetsperspektive (mainstreaming)

För att uppnå målen när det gäller lika möjligheter och höja sysselsättningsintensiteten för kvinnor enligt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon, bör medlemsstaternas jämställdhetspolitik förstärkas och alla relevanta faktorer som påverkar kvinnors beslut att börja arbeta beaktas.

Kvinnor har fortfarande särskilda problem när det gäller inträde på arbetsmarknaden, karriärutveckling, förvärvsinkomster och möjligheter att kombinera arbete och familj. Det är därför viktigt att man bland annat

- ser till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder görs tillgängliga för kvinnor i en omfattning som motsvarar deras andel av de arbetslösa,

- ägnar särskild uppmärksamhet åt jämställdheten när det gäller skatte- och bidragssystemen samt reviderar skatte- och bidragsstrukturer som påverkar kvinnors deltagande i arbetslivet negativt,

- ägnar särskild uppmärksamhet åt att se till att principen om lika lön för lika eller likvärdigt arbete tillämpas,

- ägnar särskild uppmärksamhet åt faktorer som hindrar kvinnor som vill starta nya företag eller bli egenföretagare,

ser till att kvinnor på ett positivt sätt kan dra nytta av flexibla former att organisera arbetet, på frivillig basis och utan att det innebär några förluster vad gäller arbetets kvalitet,- skapar förutsättningar för att underlätta kvinnors tillgång till livslångt lärande, särskilt till IT-utbildning.

16. Medlemsstaterna skall därför integrera ett jämställdhetsperspektiv i alla fyra pelare vid genomförandet av riktlinjerna enligt följande:

- Utveckla och förstärka förfarandena för samråd med jämställdhetsorgan.

- Tillämpa förfaranden för konsekvensanalys ur ett jämställdhetsperspektiv inom varje riktlinje.

- Utarbeta indikatorer för att mäta resultaten av jämställdhetsarbetet inom varje riktlinje.

För att kunna göra en meningsfull utvärdering måste medlemsstaterna se till att det finns adekvata system och förfaranden för att samla in uppgifter och att könsuppdelad sysselsättnings statistik finns tillgänglig.

Minska klyftan mellan könen

Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter bör vara uppmärksamma på att kvinnor och män är ojämnt representerade inom vissa ekonomiska sektorer och yrken samt på att förbättra kvinnors karriärmöjligheter.

17. Medlemsstaterna skall göra följande, om lämpligt tillsammans med arbets marknadens parter:

- Intensifiera sina insatser för att minska skillnaden i sysselsättningsintensitet mellan kvinnor och män genom att aktivt främja en ökad förvärvsfrekvens hos kvinnor, samt överväga att fastställa nationella mål enligt de mål som anges i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon.

- Vidta åtgärder för att se till att kvinnor och män är jämt representerade inom alla sektorer och yrken.

- Anta en mångfasetterad strategi för att uppnå lika lön för män och kvinnor inom både den offentliga och den privata sektorn samt överväga att fastställa mål för att ta itu med löneskillnaderna. Denna strategi kan bland annat inbegripa att se över klassificeringen av arbetsuppgifter och lönesystem för att eliminera skillnaderna mellan könen, att förbättra statistik- och övervakningssystem samt att skapa ökad medvetenhet och bättre insyn när det gäller löneskillnader mellan könen.

- Överväga att införa nya åtgärder för att främja kvinnors ställning och härigenom minska klyftorna mellan könen.

Kombinera arbete och familj

Den politik som rör avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och deltidsarbete samt flexibla arbetsformer som gynnar både arbetsgivare och arbetstagare betyder mycket för både kvinnor och män. Genomförandet av olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter på dessa områden bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas en tillräckligt utbyggd och god omsorg för barn och andra närstående, så att både kvinnor och män lättare skall kunna komma in på arbetsmarknaden och stanna kvar där. En rättvis fördelning av familjeansvaret är i detta sammanhang av avgörande betydelse. Personer som åter träder in på arbetsmarknaden efter en tids frånvaro kan ha föråldrade kunskaper och ha svårt att få delta i utbildning. Det måste bli lättare för kvinnor och män att komma tillbaka på arbetsmarknaden efter en tids frånvaro.

18. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter skall göra följande:

- Utarbeta, genomföra och främja en familjevänlig politik, bland annat en lättillgänglig och god omsorg för barn och andra närstående med rimliga avgifter samt föräldraledighet och andra möjligheter till tjänstledighet.

- Överväga att utifrån sina nationella förutsättningar fastställa ett nationellt mål för hur omsorgen för barn och andra närstående skall byggas ut.

- Särskilt uppmärksamma kvinnor - och män - som önskar återgå till yrkeslivet efter ett uppehåll och i detta avseende undersöka möjligheterna att gradvis undanröja hindren för återinträde på arbetsmarknaden.