Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Åtgärdsplaner för biologisk mångfald på områdena bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, ekonomiskt samarbete och utveckling

1. Vi måste ta vårt ansvar

1.1. Hotet

1. Under de senaste årtiondena har minskningen och förlusten av den biologiska mångfalden i Europa och övriga världen accelererat dramatiskt, och det som hittills gjorts räcker inte för att vända den nuvarande utvecklingen [1]. Detta innebär att olika arter, artspecifika livsmiljöer, ekosystem och gener har försvunnit eller minskat i antal. Exempel:

[1] Environment in the European Union at the turn of the century. Environmental assessment report No 2. Europeiska miljöbyrån. Köpenhamn, 1999.

* 64 av Europas endemiska växtarter har utrotats i sin naturliga miljö, och 45 % av fjärilsarterna, 38 % av fågelarterna, 24 % av arterna och underarterna inom vissa växtgrupper och cirka 5 % av molluskarterna anses för närvarande vara hotade.

* I vissa europeiska länder tror man att mer än två tredjedelar av de befintliga livsmiljöerna är i farozonen.

* Under de senaste årtiondena har ungefär 60 % av Europas våtmarker fått ge vika för ett allt intensivare jordbruk. Längs floden Rhen växte en gång 2 000 km naturlig skog. Nu är den i hög grad fragmenterad och täcker sammanlagt bara 150 km .

* I Västeuropa har 97 tamdjursraser utrotats under senare tid. Bland dessa finns 9 nötkreaturs-, 4 get-, 54 gris- och 30 fårraser. Nästan 30 % av de ännu förekommande tamdjursraserna är hotade. Enligt FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) är läget i en del medlemsstater ännu allvarligare: Upp till 43 % av tamdjursraserna är hotade i dessa länder.

* Världen över hotas totalt 11 046 växt- och djurarter av snar utrotning, vilket nästan alltid beror på mänsklig verksamhet. Detta betyder att var fjärde däggdjursart och var åttonde fågelart är hotad. Enligt FAO är 37 % av världens husdjursraser hotade. Den internationella handeln med vilda djur och växter anses ligga bakom hotet mot 30 000 av världens arter.

* Bara i Amazonasområdet har den totala avverkningsytan per år ökat från 30 000 km 1975 till för närvarande minst 600 000 km , vilket har biologiska följder för en dubbelt så stor yta.

2. Den biologiska mångfalden har ett egenvärde som gör att vi av etiska skäl är skyldiga att bevara den. Den är ursprunget för den näring och de råvaror samhället behöver. Biologisk mångfald är av avgörande betydelse för bibehållandet av jordbrukets och fiskeriets långsiktiga livskraft och utgör grunden för en lång rad industriprocesser och för framställningen av nya läkemedel. Den ingår i världens naturkapital, som många lokala grupper och samhället som helhet är beroende av. Förlust av biologisk mångfald är liktydig med förlust av ekonomiska möjligheter.

3. För att bevara den biologiska mångfalden krävs det mer än vanliga miljöskyddsåtgärder. För viktiga arter och livsmiljöer är det visserligen viktigt med särskilda skyddsåtgärder, men det är inte i sig en tillfredsställande lösning av problemen med förlust av biologisk mångfald. Det skulle vara möjligt att avsätta 10-20 % av världens yta som skyddade områden, men för bevarande krävs även andra åtgärder. Det är således viktigt att lösa de nya frågor som dyker upp, exempelvis spridningen av hormonstörande ämnen och långlivade organiska ämnen och ökningen av införda arter samt bedömning och övervakning av effekterna av införandet av särskilda genmodifierade organismer. De viktigaste orsakerna till förlust av biologisk mångfald kan dessutom härledas till en rad sektoriella och sektorövergripande förhållningssätt som påverkar jordens biosfär. Det är därför av största vikt att beakta behovet av biologisk mångfald när man utformar och genomför de relevanta strategierna inom respektive sektor. Detta är inte bara ett miljöproblem utan en hållbarhetsfråga i vidare bemärkelse, eftersom förlusten av biologisk mångfald skadar det naturresurskapital som krävs för den sociala och ekonomiska utvecklingen.

1.2. Hur hotet skall mötas - 1998 års gemenskapsstrategi för biologisk mångfald och de aktuella åtgärdsplanerna

4. För att avvärja detta hot mot oss själva och framtida generationer antog kommissionen i februari 1998 ett meddelande till rådet och Europaparlamentet om en gemenskapsstrategi för biologisk mångfald [2] inriktat på "att förutsäga orsakerna till den markanta minskningen och förlusten av biologisk mångfald och att förebygga och angripa problemen redan vid källan. På så sätt kommer man både att bidra till ett trendbrott i fråga om minskningen och förlusten av biologisk mångfald och att bringa arter och ekosystem - däribland jordbrukets - till ett tillfredsställande läge i fråga om bevarandet, både inom och utanför Europeiska unionen".

[2] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om Europeiska gemenskapens strategi för biologisk mångfald (KOM(1998) 42).

5. Strategin fick stöd av både rådet och Europaparlamentet i juni [3] respektive oktober [4] samma år.

[3] Rådets slutsatser av den 21 juni 1998.

[4] Europaparlamentet. Betänkade A4-0347/98.

6. I Europeiska gemenskapens strategi för biologisk mångfald fastställs en konkret åtgärdsram med fyra huvudteman [5] där man anger vilka sektorsmål och sektorövergripande mål som skall uppnås. Strategin är särskilt inriktad på att införliva frågorna om biologisk mångfald med de relevanta sektoriella strategierna, bland annat i fråga om: bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, regionalpolitik och fysisk planering, skogar, energi och transport, turism, utveckling och ekonomiskt samarbete.

[5] Strategin har utformats kring följande fyra teman: 1. bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald; 2. fördelning av nytta från utnyttjandet av genetiska resurser; 3. forskning, inventering, övervakning och informationsutbyte; 4. utbildning och ökad medvetenhet.

7. Med antagande av strategin för biologisk mångfald tog kommissionen första steget mot att uppfylla sitt viktigaste åtagande som part till FN:s konvention om biologisk mångfald. [6] Steg två består enligt strategin i att utarbeta och genomföra åtgärdsplaner och andra insatser på de berörda politiska områdena. För att uppnå strategins mål fastställs i åtgärdsplanerna för respektive sektor konkreta insatser och åtgärder och mätbara riktmärken. I detta meddelande beskrivs hur man fastställer lämpliga indikatorer för övervakning och utvärdering av de ifrågavarande insatsernas och åtgärdernas genomförande och effektivitet.

[6] Rådets beslut av den 25 oktober 1993 om ingående av konventionen om biologisk mångfald, EGT L 309, 13.12.1993.

8. I meddelandet presenteras fyra specifika åtgärdsplaner för biologisk mångfald inom följande sektorer:

* Bevarande av naturresurser

* Jordbruk

* Fiskeri

* Ekonomiskt samarbete och utveckling

9. I enlighet med strategin har åtgärdsplanerna utarbetats under ledning av kommissionens avdelningar med ansvar för respektive område. Avdelningarna i fråga samarbetade med varandra och med de avdelningar som ansvarar för biologisk mångfald samt med Europeiska miljöbyrån och medlemsstaternas experter. I Århuskonventionens [7] anda deltog från allra första början icke-statliga organisationer och andra berörda parter i utarbetandet.

[7] ECE:s (FN:s ekonomiska kommission för Europa) konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och möjlighet till rättslig prövning avseende miljöfrågor

10. Åtgärdsplanerna utarbetades med hänsyn till de särskilda instrument och förfaranden som tillämpas för strategier inom respektive sektor. Åtgärdsplanernas uppbyggnad skiljer sig därför åt, eftersom de återspeglar respektive sektors särskilda politiska ramar.

11. Åtgärdsplanerna överlappar varandra. Detta är oundvikligt, eftersom de avsedda politiska områdena berör varandra på flera punkter. Det är därför viktigt att genomföra åtgärdsplanerna på ett konsekvent och samordnat sätt.

2. Bakgrund

12. Utformningen och genomförandet av strategin för biologisk mångfald och åtgärdsplanerna måste ses mot bakgrund av Europeiska unionens åtagande att uppnå en hållbar utveckling och integrera miljöskyddskraven i andra sektorer och politiska områden i enlighet med artiklarna 2, 3 och 6 i EG-fördraget. Åtgärdsplanerna kommer också att bidra till att främja den politiska reform som inleddes genom Agenda 2000.

13. Europeiska rådet har åtagit sig att utforma en strategi för hållbar utveckling som skall läggas fram på toppmötet i Göteborg 2001. Denna strategi kommer i sin tur att påverka Europeiska unionens ståndpunkt på de stora internationella mötena under 2002 med anledning av att det gått tio år sedan FN:s konferens om miljö och utveckling hölls i Rio de Janeiro. I EU:s strategi för hållbar utveckling tas de ekonomiska, sociala och miljörelaterade hållbarhetsfrågor upp som av ovan anförda skäl har en koppling till biologisk mångfald.

14. Strategin för biologisk mångfald och de därmed sammanhörande åtgärdsplanerna är inriktade på att integrera frågor rörande biologisk mångfald i strategierna för de olika sektorerna. Genom detta och genom fastställandet av de särskilda instrument och åtgärder som krävs för att vända den nuvarande negativa utvecklingen stöder strategin och åtgärdsplanerna således den integrationsprocess som inleddes av Europeiska rådet i Cardiff.

15. I det kommande sjätte miljöhandlingsprogrammet kommer naturen och den biologiska mångfalden att vara ett prioriterat område för framtida verksamhet. Programmet kommer att bygga på och vidareutveckla strategin för biologisk mångfald och åtgärdsplanerna.

16. Central- och Östeuropa uppvisar stor biologisk mångfald som ofta bevarats tack vare traditionella markanvändningsmetoder, medan den i andra fall hotas av en olämplig ekonomisk utveckling. För att man skall kunna bevara den biologiska mångfalden krävs regionalt samarbete. Genom att vidareutveckla den alleuropeiska strategin för ett varierat landskap och biologisk mångfald torde man kunna skapa ett forum för ett förbättrat regionalt samarbete vid genomförandet av de relevanta besluten från partskonferensen till konventionen om biologisk mångfald.

17. I och med att nya länder blir medlemmar kommer unionens tillgångar i form av biologisk mångfald att öka. Genom att komplettera ländernas nationella strategier för biologisk mångfald och genom att sörja för en lämplig integration i olika politiska områden kommer gemenskapens strategi för biologisk mångfald och de tillhörande åtgärdsplanerna att bidra till bevarandet av dessa länders stora biologiska mångfald.

3. Åtgärdsplanernas omfattning

18. Genom åtgärdsplanen för biologisk mångfald på området bevarande av naturresurser skall det säkerställas att befintliga och planerade miljöföreskrifter och miljöinstrument utnyttjas fullt ut för att uppnå de relevanta målen i strategin för biologisk mångfald.

19. Bevarandet av vissa arter och livsmiljöer är särskilt angeläget. Detta kräver särskilda åtgärder i form av lagligt skydd av floran och faunan respektive av livsmiljöerna i fråga. Syftet med åtgärdsplanen är därför att uppnå tillfredsställande bevaranderesultat för livsmiljöer och arter av gemenskapsintresse genom att fullt ut genomföra fågel- och habitatdirektiven och genom att tillhandahålla tillräckligt ekonomiskt och tekniskt stöd för bevarande och hållbart nyttjande av de områden som avsatts enligt de direktiven.

20. Eftersom det för bevarandet av den biologiska mångfalden krävs insatser inte bara i de avsatta områdena och för de skyddade arterna, fastställs i åtgärdsplanen politiska prioriteringar som skall bidra till att bevara den biologiska mångfalden i hela gemenskapsterritoriet. I åtgärdsplanen anges därför hur man beaktar frågor rörande den biologiska mångfalden genom att använda instrument utan särskild inriktning på sådana frågor, såsom ramdirektivet om vatten, strategin för en integrerad kustförvaltning, miljökonsekvensbeskrivningar, miljöansvar, miljömärkning, miljöredovisningar och andra ekonomiska instrument. Införda arter och vissa genetiskt modifierade organismer kan också påverka miljöns biologiska mångfald. Även detta problem tas därför upp i åtgärdsplanen. Eftersom ex situ-bevarande kan få en viktig funktion inom ramen för samordnade återinplanteringsplaner eller integrerade bevarandeplaner, fastställs i åtgärdsplanen prioriteringar med avseende på djurparker och botaniska trädgårdar.

21. Dessa initiativ är visserligen viktiga, men de räcker inte för att bevara den biologiska mångfalden i hela gemenskapsterritoriet. Förändringar i markanvändningen är bland de viktigaste orsakerna till förlusten av biologisk mångfald och detta beror i sin tur på det sätt på vilket vissa sektoriella strategier utformas och genomförs. De särskilda initiativ som beskrivs ovan måste därför gå hand i hand med att man integrerar frågan om biologisk mångfald i de politikområden som mest berör användningen av mark och vatten (dvs. jordbruk, fiskeri, vattenbruk och skogsbruk). I åtgärdsplanen beskrivs därför särskilda initiativ avseende övervakning och bedömning av dessa integrationsansträngningars samlade miljöpåverkan.

22. Till sist syftar åtgärdsplanen för bevarande av naturresurser särskilt till att förbättra möjligheterna till samverkan med relevanta internationella avtal och processer, bland annat Cites-konventionen, konventionerna om klimatförändringar och ökenspridning, Barcelona- och Ospar-konventionen, Cartagena- och Montreal-protokollen, WTO:s TRIPS-avtal, FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation och den internationella processen för bevarande av skogar. Utformningen och tillämpningen av dessa avtal och processer måste samordnas för att man skall kunna förebygga eventuella hot mot den biologiska mångfalden och få ett så gott resultat som möjligt.

23. Åtgärdsplanen för biologisk mångfald i jordbruket börjar med en analys av växelverkan mellan jordbruk och biologisk mångfald med särskild inriktning både på de ömsesidiga fördelarna och jordbrukets negativa följder för den biologiska mångfalden. Analysen leder till sju prioriterade åtgärder: a) se till att jordbruksmetoderna får en rimlig och förnuftig intensifieringsgrad; b) bibehålla ett lönsamt och socialt godtagbart jordbruk, särskilt i områden med stor biologisk mångfald där jordbrukets betydelse minskat; c) utnyttja möjligheterna till miljöåtgärder i jordbruket för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald; d) sörja för en ekologisk infrastruktur inom hela gemenskapsterritoriet; e) stödja åtgärder som syftar till att öka den genetiska mångfalden inom jordbruket och till att bevara lokala och traditionella sorter och raser; f) stödja saluföring av lantsorter och sorter som är naturligt anpassade till lokala och regionala betingelser; g) förebygga massförkomst och spridning av införda arter.

24. På grundval av erfarenheterna av miljöåtgärder i jordbruket fastställs fem vägledande huvudprinciper för åtgärdsplanens utarbetande: a) produktionsmetoderna kan påverka möjligheterna att bevara den biologiska mångfalden; b) åtgärder bör vidtas inom hela gemenskapsterritoriet, men interventionsmetoderna respektive interventionsmedlen måste anpassas till de lokala betingelserna; c) det är lämpligt med ett decentraliserat tillvägagångssätt där medlemsstaterna har ansvaret för att välja ut och genomföra lämpliga åtgärder; d) man bör eftersträva ett samlat helhetsgrepp som innebär att gemenskapsinstrumenten och de nationella instrumenten å ena sidan och de miljö- och jordbrukspolitiska instrumenten å andra sidan kompletterar varandra; e) man bör sörja för samordning mellan gemenskapens olika finansieringsinstrument.

25. Inom denna begreppsmässiga ram med prioriteringar och principer föreslås att man använder följande huvudinstrument för att uppnå de sektoriella och sektorövergripande målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald: 1. den så kallade övergripande förordningen, särskilt artikel 3 i denna ("miljöskyddskrav"); 2. miljö åtgärder i jordbruket enligt förordningen om utveckling av landsbygden; 3. andra åtgärder enligt förordningen om utveckling av landsbygden; 4. miljöinslag i den gemensamma organisationen av marknaden; 5. förordningen om genetiska resurser inom jordbruket; 6. miljöinslag i marknadsrelaterade instrument för kvalitetspolicy. Även andra instrument beaktas, exempelvis lagstiftningen om växtskyddsmedel och Sapard-programmet. Till sist anges i åtgärdsplanen särskilda riktmärken och en tidsplan för uppnåendet av de fastställda prioriteringarna. Åtgärdsplanens genomslag beror på hur väl medlemsstaterna genomför de nämnda instrumenten. En prioriterad uppgift för att övervaka och utvärdera de olika integrationsansträngningarna är utvecklingen av användbara miljöindikatorer för jordbruket som möjliggör en bättre förståelse av det sammansatta förhållandet mellan jordbruk och miljö.

26. I åtgärdsplanen för biologisk mångfald i fiskeriet fastställs samstämmiga åtgärder för att bevara eller återställa den biologiska mångfalden där den hotas av fiskeri eller vattenbruk.

27. Åtgärderna i denna åtgärdsplan på kort eller medellång sikt kan indelas i tre steg: bevara och på ett hållbart satt använda fiskbestånden; skydda andra arter än målarter, livsmiljöer och ekosystem från fiskeriet; hindra vattenbruket från att påverka olika ekosystem. Åtgärderna för de första två stegen går bland annat ut på att minska fiskeriets omfattning, tillämpa tekniska åtgärder och stärka forskningen och övervakningen. När det gäller vattenbruket är åtgärderna inriktade på att minska verksamhetens miljöpåverkan, begränsa antalet införda arter, säkra djurhälsan och stärka forskningen för att få mer kunskap på området. Det krävs fortlöpande forskning och övervakning för att dessa åtgärder skall lyckas.

28. Den gemensamma fiskeripolitiken, som bygger på vetenskaplig rådgivning, har börjat integrera miljöhänsyn. Den översyn av den gemensamma fiskeripolitiken som planeras för 2002 kommer att ge ett utmärkt tillfälle att vidta nya eller fördjupa befintliga åtgärder, något som denna åtgärdsplan kommer att bidra till.

29. Åtgärdsplanen för biologisk mångfald i ekonomiskt samarbete och utveckling bör ses mot bakgrund av de internationella utvecklingsmålen för 2015. Bland annat de utvecklingsmål som går ut på att minska fattigdomen och vända på utvecklingen när det gäller miljöförstöring och förlust av naturresurser har ett nära samband med den biologiska mångfalden. Dessutom har instrumenten för utvecklingssamarbete särskild betydelse för uppnåendet av målen i konventionen om biologisk mångfald när det gäller rättvis fördelning av nytta från utnyttjandet av genetiska resurser.

30. I åtgärdsplanen efterlyses bättre förbindelser med EU:s medlemsstater och de internationella organen för utvecklingssamarbete samt program och institutioner i medlemsstaterna och på internationell nivå (t.ex. Världsbanken och Globala miljöfonden). I åtgärdsplanen diskuteras också behovet av att bygga upp kapacitet för handläggning av utvecklings- och miljöfrågor inom kommissionen.

31. Vidare förordas en rad "vägledande principer" som skall följas (bland annat ett ekosystembaserat synsätt, deltagande av berörda parter och integration i en bredare strategisk ram) och fastställs de åtgärder som skall vidtas på följande tre områden:

a) Intensiva produktionssystem (bland annat jordbruk, boskapsuppfödning, vattenbruk, plantageskogsbruk), med hänsyn tagen till systemens livsuppehållande funktioner och effekter, bevarande av genetisk mångfald, och försiktighet i fråga om införande av främmande arter och levande, genetiskt modifierade organismer.

b) Produktionssystem som rör icke-domesticerade arter (bland annat skogsbruk, nyttjande av vilda djur och växter, fiskeri). Här bör tyngdpunkten läggas på bibehållandet av en rad ekosystem och livsmiljöer i odlingslandskap.

c) Skyddade områden. Här krävs en bättre koppling mellan bevarandeåtgärder och hållbara utvecklingsstrategier.

32. I planen framhålls hur viktigt det är att förbättra användningen av strategiska miljöbedömningar och miljökonsekvensbeskrivningar och att stödja kapacitetsutbyggnaden på detta område.

4. Mot en öppen och riktad övervakning och bedömning

33. I samband med åtgärdsplanernas genomförande måste man lösa en rad övergripande frågor för att kunna mäta effekterna på platsen. Bland annat krävs metoder för att koppla samman övervakningen av åtgärdsplanernas genomförande med mätningen av planernas framåtskridande genom att man fastställer en rad indikatorer för resultatbedömningen. Viktigt är också att samla in, rapportera och offentliggöra relevant information. I samband med vissa åtgärder kommer det dessutom att krävas forskning, som kommer att utföras inom ramen för relevanta gemenskapsprogram.

4.1. Indikatorer

34. I strategin för biologisk mångfald heter det: "I varje åtgärdsplan bör som allmän regel anges tydligt formulerade uppgifter och mål, liksom mekanismer för att bedöma resultaten och för att utvärdera hur genomförandet av strategin fortskrider. Kommissionen kommer att i samarbete med berörda organ ta fram indikatorer med vars hjälp man kan utföra en utvärdering före och efter själva genomförandet av åtgärdsplanerna. När man fastställer indikatorer kommer man att utgå från de arter och ekosystem vilka sannolikt kommer att påverkas av åtgärder inom de politiska områden som nämns i avsnitt III och för vilka det krävs åtgärder för att trygga deras bevarande och hållbara utnyttjande. Ekonomiska indikatorer kommer också att bli aktuella."

35. För bedömningen av de resultat som erhålls från strategin för biologisk mångfald och åtgärdsplanerna krävs indikatorer på två olika områden.

a) Indikatorer för särskilda politiska instrument och initiativ. Det krävs indikatorer som kopplar ihop utvecklingen av olika arters och ekosystems bevarandestatus med olika gemenskapsåtgärder och deras genomförande i medlemsstaterna.

b) "Tendens"-indikatorer. Dessutom krävs indikatorer för att man skall kunna bedöma den samlade effekten av strategin för biologisk mångfald och åtgärdsplanerna.

36. De senaste två åren har kommissionen, Europeiska miljöbyrån, medlemsstaterna och relevanta internationella organisationer lagt ner stora ansträngningar på dessa områden. Det nuvarande kunskapsläget gör det dock än så länge omöjligt att fastställa en exakt uppsättning med meningsfulla indikatorer för biologisk mångfald på många av de områden som tas upp i åtgärdsplanerna. Den rapport som kommissionen lade fram vid toppmötet i Helsingfors innehåller detaljerade uppgifter om den senaste utvecklingen när det gäller indikatorer.

37. Svårigheterna med att fastställa referenspunkter för övervakning och bedömning beror främst på att den biologiska mångfaldens egenskaper och strategiernas effekter skiftar inom gemenskapen. För att indikatorerna skall kunna användas bör de baseras på biogeografiska grunder. Det innebär att de måste fastställas på lokal nivå, samtidigt som den erhållna informationen måste vara jämförbar. För att ta fram indikatorer som uppfyller dessa krav planerar kommissionen följande:

* Kommissionen kommer att utarbeta en analytisk ram för framtagandet av indikatorer.

* Kommissionen kommer i samarbete med medlemsstaterna att fastställa en rad kriterier för valet av prioriterade indikatorer.

* Medlemsstaterna kommer att uppmanas att i linje med den analytiska ramen och kriterierna föreslå indikatorer för biologisk mångfald som gör det möjligt att mot bakgrund av den biologiska mångfalden på berörd lokal nivå bedöma resultaten från var och en av åtgärdsplanernas åtgärder och från verksamheten inom ramen för andra relevanta politiska instrument.

* Kommissionen kommer att upprätta ett integrerat informationssystem för strategin för biologisk mångfald och åtgärdsplanerna mot bakgrund av vetenskaplig rådgivning och medlemsstaternas förslag.

38. Vid framtagandet av indikatorer för skogar kommer man att ta hänsyn till det arbete som utförts av arbetsgruppen för biologisk mångfald, skyddade områden och därmed sammanhängande frågor, inrättad av ministerkonferensen om skydd av skog i Europa. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas arbetsgruppens arbete med att fastställa indikatorer för bedömning av den biologiska mångfalden i skogsekosystem.

39. I samband med åtgärdsplanen för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete bör man välja ett liknande tillvägagångssätt och uppmana EU:s partnerländer att tillhandahålla den information som krävs.

40. Så snart de nödvändiga uppgifterna föreligger kommer kommissionen att ta fram en rad indikatorer för biologisk mångfald . Därefter kommer Europeiska miljöbyrån, eller där så är lämpligt andra relevanta institutioner, att fastställa de mekanismer som krävs för övervakningen av dessa indikatorer. Den andra rapporten om genomförandet av strategin för biologisk mångfald, som skall lämnas till rådet och Europaparlamentet 2003, kommer att vara inriktad på fastställandet och övervakningen av indikatorer.

4.2. Informationsutbyte

41. Europeiska gemenskapen har åtagit sig att underlätta allmänhetens tillgång till uppgifter om biologisk mångfald. Detta gäller bland annat information om sektoriella strategier och instrument i åtgärdsplanerna. I enlighet med konventionen om biologisk mångfald inrättades som en portal för sådan information Europeiska gemenskapens clearingmekanism (EC-CHM - för att underlätta tekniskt och vetenskapligt samarbete om biologisk mångfald mellan stater) i enlighet med konventionen om biologisk mångfald [8] , vars pilotfas inleddes den 8 juni 2000. Via denna portal får man tillgång till information om strategier, lagstiftning, finansieringsmöjligheter, databaser, kunskapsbanker och annat som tillhandahålls av EG:s institutioner. Portalen innehåller dessutom länkar till andra institutioner och organisationer (statliga, privata och icke-statliga organisationer). Där finns också länkar till webbplatser för globala organisationer såsom sekretariatet till konventionen om biologisk mångfald. Portalen är ett viktigt verktyg för att främja och underlätta vetenskapligt och tekniskt samarbete inte bara i Europa utan med länder i hela världen, i synnerhet med utvecklingsländer.

[8] http://biodiversity-chm.eea.eu.int

42. Detta verktyg måste stärkas och utnyttjas bättre. Det är bland annat nödvändigt att konsolidera metoderna för insamling av information, förbättra användarnas möjligheter till medverkan och öka den geografiskt definierade informationsinsamlingen. Det är också viktigt att gemenskapen utnyttjar sin unika roll genom att arbeta för ett europeiskt samordningsforum för kunskapsförmedlingssystem för biologisk mångfald och förbättra samarbetet mellan Europeiska gemenskapens clearingmekanism och andra clearingmekanismer i Europa.

4.3. Forskning

43. Genom de mål som sattes upp i strategin för biologisk mångfald skapades en allmän politisk ram för främjandet av gemenskapsforskning om biologisk mångfald. Målen togs sedan upp i femte ramprogrammet om forskning och utveckling. Eftersom de allmänt hållna målen i strategins olika avsnitt nu håller på att översättas till mer specifika åtgärder, bör forskningsinitiativen svara med att formulera sig tydligare. Kommissionen är i färd med att fastställa vilka forskningsbehov de olika åtgärdsplanerna väcker och vilka andra initiativ som föranleds av strategin för biologisk mångfald. På så sätt kommer man att kunna ge frågor om biologisk mångfald tillräckligt utrymme i det kommande sjätte ramprogrammet om forskning och utveckling.

5. Uppföljning

44. I den första rapporten om EG:s genomförande av konventionen om biologisk mångfald [9] redogörs för de gemenskapsstrategier, den lagstiftning och de andra instrument som redan fanns vid tidpunkten då strategin för biologisk mångfald antogs. Sedan dess har det tagits fram en lång rad nya gemenskapsinititativ som syftar till att uppnå strategins mål. Den aktulla situationen kommer att redovisas i den första rapporten till rådet och Europaparlamentet om genomförandet av strategin för biologisk mångfald.

[9] SEK(1998) 0398.

45. För genomförandet av strategin för biologisk mångfald, och framför allt av de därmed sammanhörande åtgärdsplanerna, krävs ett nära samarbete mellan kommissionens avdelningar med direkt ansvar eller betydelse för de politiska områdena i fråga. Samordningen sköts av en tjänsteövergripande grupp för biologisk mångfald. Vid genomförandet av åtgärdsplanerna kommer alla nödvändiga gemenskapsbidrag att tillhandahållas i enlighet med de befintliga programmen.

46. Sist men inte minst är det till stor del de olika åtgärdernas genomslag i medlemsstaterna som avgör huruvida man lyckas genomföra strategin för biologisk mångfald och åtgärdsplanerna. Det är därför viktigt att se till att gemenskapens och medlemsstaternas strategier för biologisk mångfald och åtgärdsplaner bättre kompletterar varandra. Kommissionen avser därför att inrätta en expertkommitté för biologisk mångfald med uppgift att sprida information och se till att gemenskapens och medlemsstaternas åtgärder i högre grad kompletterar varandra. Med tanke på den viktiga roll som på detta område spelas av icke-statliga organisationer, näringslivet, sammanslutningar av producenter och andra intressegrupper i det civila samhället, avser kommissionen att bjuda in företrädare för dessa grupper att som observatörer delta i expertkommitténs möten.

47. Senast 2002 kommer kommissionen att ha utarbetat en studie om hur Europeiska gemenskapens och medlemsstaternas genomförande av konventionen om biologisk mångfald kompletterar varandra.