[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 11.6.2008

KOM(2008) 206 slutlig

2005/0240 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget beträffande

rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om grundläggande principer för utredning av olyckor i sjötransportsektorn och om ändring av direktiven 1999/35/EG och 2002/59/EG

2005/0240 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget beträffande

rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om grundläggande principer för utredning av olyckor i sjötransportsektorn och om ändring av direktiven 1999/35/EG och 2002/59/EG

1. BAKGRUND

Datum för överlämnande av förslaget till Europaparlamentet och rådet KOM(2005) 590 slutlig – 2005/0240 (COD): | 13 februari 2006. |

Datum för Regionkommitténs yttrande: | 15 juni 2006 |

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande: | 13 september 2006 |

Datum för Europaparlamentets första behandling av yttrandet: | 25 april 2007 |

Datum för antagande av den gemensamma ståndpunkten: | 06.06.2008 |

2. SYFTE MED KOMMISSIONENS FÖRSLAG

Med tanke på att Internationella sjöfartsorganisationens bestämmelser på det aktuella området är otillräckliga och för att förebygga framtida olyckor är det viktigt att utreda orsakerna till sjöfartsolyckor. Förslaget syftar därför till att göra det obligatoriskt att göra systematiska utredningar i enlighet med harmoniserade normer av hög kvalitet efter större sjöfartsolyckor.

3. KOMMENTARER TILL DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

Utöver de rent redaktionella ändringarna som inte ändrar rättsaktens tillämpningsområde, men som gör den exaktare och tydligare (särskilt när det gäller artiklarna 1, 3, 6, 10, 11, 12, 14, 16 och 19) bör det påpekas följande skillnader mellan den gemensamma ståndpunkten och det ursprungliga förslaget:

- I artikel 2 sänks gränsvärdet för vilken längd som krävs för att ett fiskefartyg ska omfattas av rättsaktens tillämpningsområde från 24 till 15 meter.

- I artikel 4 har bestämmelserna om säkerhetsutredningens status omarbetats på ett sådant sätt att de juridiska myndigheternas befogenheter tillvaratas utan att den grundläggande principen om oberoende säkerhetsutredningar påverkas.

- I artikel 5 görs en ändring som innebär att obligatoriet att utreda allvarliga sjöolyckor utgår. Endast när det gäller mycket allvarliga sjöolyckor måste det göras en systematisk utredning i enlighet med det nya regelverket för utredning av sjöolyckor som kommer att antas av Internationella sjöfartsorganisationen.

När det gäller övriga sjöolyckor ska det bedömas huruvida det är lämpligt att göra en utredning eller inte. Nödanrop omfattas emellertid inte av bestämmelserna om att det ska göras en bedömning då detta med tanke på det stora antalet nödanrop skulle innebära en mycket stor administrativ börda för de nationella förvaltningarna, men inte skulle ge något mervärde i termer av sjösäkerhet.

Rådet har också reducerat den undersökningsmetodik som anges i punkt 4 till allmänna obligatoriska principer för utredningarna och hänvisar till de riktlinjer som kommissionen och medlemsstaterna ska ta fram för att genomföra metodprinciperna.

- I artikel 7 preciseras vilka rättigheter en medlemsstat med väsentliga intressen har i en utredning.

- I artikel 8.1 omformuleras bestämmelserna om utredningsorganets opartiskhet utan att oberoendet påverkas. Dessutom införs särskilda bestämmelser som innebär att medlemsstater som inte har någon kustlinje och inte någon flotta kan utse en lokal kontaktpunkt för deltagande i utredningar.

- Bestämmelserna i artikel 9 har omformulerats för att åstadkomma en bättre ansvarsfördelning mellan myndigheterna i vissa medlemsstater utan att detta påverkar de garantier som ges genom bestämmelserna.

- I artikel 14.1 införs en möjlighet för utredningsorganen att endast lämna en förenklad rapport för de utredningar som avser andra olyckor än mycket allvarliga olyckor och som inte kommer att leda till slutsatser som kan förebygga olyckor i framtiden.

4. DETALJERADE KOMMENTARER FRÅN KOMMISSIONEN

4.1. Ändringsförslag som har godtagits av kommissionen och som helt eller delvis förts in i den gemensamma ståndpunkten

Ändringsförslag 5 kan godtas då det i detta anges att syftet med de utredningar som förslaget avser inte är att utpeka vem som är ansvarig eller vilka fel som har begåtts. Däremot anser kommissionen att ändringsförslaget bör omformuleras så att man bibehåller principen om att den myndighet som ansvarar för utredningen inte får avstå från att klargöra samtliga orsaker under förevändning att det skulle leda till att en ansvarig person utpekas. Detta är annars exakt vad rådets nya formulering betyder.

4.2. Ändringsförslag som har godtagits av kommissionen men som inte tagits med i den gemensamma ståndpunkten

Syftet med ändringsförslagen 3 och 22 är att se till att hänsyn tas till de direktiv om likvärdiga villkor för sjöfolk som antogs den 27 april 2006 av Internationella sjöfartsorganisationens juridiska utskott, men ändringsförslagen är endast godtagbara vad gäller den del som avser utredningar till följd av olyckor.

Syftet med ändringsförslag 9 är stärka vittnesskyddet för personer som vittnar under en utrednings gång inom ramen för samarbetet mellan stater. Sådant skydd är möjligt på villkor att det inte är mer restriktivt än det skydd som ges i den stat där vittnesmålet avläggs eller om vittnesmålet måste meddelas på uppmaning av den juridiska myndigheten i enlighet med artikel 9 i förslaget.

Ändringsförslag 12 avser en tidsfrist inom vilken en utredning ska inledas och ändringsförslag 15 avser utredningsorganens oberoende gentemot myndigheter som ansvarar för rättsliga undersökningar. Kommissionen anser att dessa är lämpliga förbättringar av det ursprungliga förslaget.

4.3. Ändringsförslag som har förkastats av kommissionen och som inte tagits med i den gemensamma ståndpunkten

Ändringsförslagen 1 och 14 avser utredningsorganens resurser och innebär att utredningsorganen inte längre är permanenta och bestämmelserna om utredningsorganens oberoende och opartiskhet försvagas.

Ändringsförslagen 2 och 19 innebär att det införs rekommendationer för förebyggande av olyckor i den gemensamma metoden, vilken fastställs genom ett komittéförfarande. Den gemensamma metoden är inte rätt instrument för sådana rekommendationer.

I ändringsförslagen 7 och 20 anges vilka rekommendationer kommissionen skulle kunna göra, samtidigt som Europeiska sjösäkerhetsbyrån tilldelas biståndsansvar, något som inte kan göras på annat sätt än genom en ändring av dess stadgar.

Genom ändringsförslag 13 införs en onödig och svårgenomförd mekanism för lösning av konflikter mellan medlemsstat i de fall då medlemsstaterna inte kan komma överens om vilken medlemsstat som ska vara huvudansvarig för en utredning.

Genom ändringsförslag 16 slopas möjligheten för medlemsstaternas juridiska myndigheter att begära in viss information (t.ex. vittnesmål) som har erhållits under en utrednings gång och som i princip är strikt konfidentiell. Detta innebär att de juridiska myndigheternas befogenheter kringskärs i många medlemsstater.

Genom ändringsförslag 18 åläggs kommissionen en för tung börda i och med att den åläggs att rapportera till Europaparlamentet om genomförandet av direktivet vart tredje år.

5. SLUTSATSER

Den enhälligt antagna gemensamma ståndpunkten innebär inga förändringar av det ursprungliga förslaget som kommissionen inte kan godta.

Kommissionen har uttryckt tvivel beträffande tillägget i artikel 8.1, dvs. bestämmelserna om medlemsstater utan kustlinje och flotta och kommissionen anser dessutom att det bör påpekas att den kontaktpunkt som medlemsstaterna ska utse bör vara oberoende.

Kommissionen konstaterar att den gemensamma ståndpunkten inte ändrar vare sig förslagets mål eller principer och kan därför stödja den.