·41 resultatindikatorer: 16 resultatindikatorer för den första pelaren som mäter insatsernas direkta och omedelbara effekter och 25 resultatindikatorer för den andra pelaren (av vilka 19 motsvarar målindikatorer).

·24 målindikatorer (av vilka 19 motsvarar resultatindikatorer) används för att fastställa kvantifierade mål i början av programperioden.

·16 effektindikatorer som mäter effekten av politiska insatser på längre sikt och inte enbart de omedelbara effekterna (av vilka 13 även ingår i kontextindikatorerna).

För var och en av indikatorerna utarbetades informationsblad med definitioner samt uppgiftskällor, geografisk detaljnivå, rapporteringsfrekvens och rapporteringsfrister . Vidare inkluderades delindikatorer när en uppdelning efter t.ex. kategori eller sektor ansågs vara nödvändig. Totalt omfattar den nuvarande ramen mer än 900 delindikatorer.

Källor

Indikatorerna definieras i mån av möjlighet så att insamlingen av uppgifter baseras på befintliga kanaler , för att undvika att skapa en ytterligare administrativ börda för stödmottagare och medlemsstater. Det stora antalet uppgiftskällor som används för den övergripande gemensamma ramen för övervakning och utvärdering inbegriper anmälningar från medlemsstaterna, europeisk statistik från Eurostat samt uppgifter som samlats in av Europeiska miljöbyrån.

Aktivitetsindikatorerna för den första pelaren finns tillgängliga via informationssystemet för styrning och övervakning av jordbruksmarknaden (ISAMM, Information System for Agricultural Market Management and Monitoring), databasen CATS (Clearance Audit Trail System) och datorsystemet för förvaltning av jordbruksutgifter. Uppgifter finns tillgängliga för 2015, 2016 och delvis för 2017.

För den andra pelaren samlas övervakningsuppgifter in via de årliga genomföranderapporter som lämnas in av medlemsstaterna i juni varje år avseende det föregående året. Rapporterna innehåller information om aktivitetsindikatorer, resultatindikatorer och målindikatorer. Utöver detta måste medlemsstaterna lämna in utökade årliga genomföranderapporter under 2017 (och 2019) med ytterligare information baserad på de utvärderingar de har gjort. Dessutom samlas information om utgifter in kvartalsvis via utgiftsdeklarationen för Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling. Indikatoruppgifter för landsbygdsutveckling finns tillgängliga för 2015 och fram till slutet av 2016 .

Användningen av befintliga uppgiftskällor och den detaljnivå som krävs för vissa indikatorer påverkar tidpunkten och frekvensen för när uppgifterna är tillgängliga. Uppgifter som baseras på data från Eurostats undersökning om jordbrukets struktur samlas exempelvis in vart tredje år och är tillgängliga ett och ett halvt år efter referensåret. På liknande sätt är vissa miljöindikatorer baserade på periodiska undersökningar – indikatorer som gäller jordmånskvalitet samlas in med fem års mellanrum, och den senaste informationen avser 2012.

Första bedömningen av resultaten av den gemensamma jordbrukspolitiken

Hur väl den gemensamma jordbrukspolitikens gemensamma mål uppnås ska mätas och bedömas på grundval av gemensamma effektindikatorer, och de bakomliggande särskilda målen ska mätas på grundval av resultatindikatorer.

I denna rapport beskrivs därför den gemensamma jordbrukspolitikens resultat på grundval av de uppgifter som för närvarande finns tillgängliga inom den gemensamma ramen för övervakning och utvärdering . Uppgifter från utvärderingar beaktas när de finns tillgängliga. Ytterligare analyser finns i konsekvensbedömningen av förslagen till reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2020 samt i de olika källor med bakgrundsinformation som samlats in för dessa syften .

Ett visst mått av försiktighet måste dock iakttas. För att kunna göra en bedömning av resultaten är det nödvändigt att avskilja politikens effekt från andra påverkande faktorer (bakgrundsfaktorer, annan relaterad politik osv.). De så kallade nettoeffekterna måste mätas. Detta görs vanligtvis genom utvärderingar. I detta skede finns det begränsat med information som kan användas som underlag för dessa utvärderingar eftersom den senaste reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken genomfördes först 2015. Även tillgången till effektindikatorer (och kontextindikatorer) är försenad. För flera indikatorer avser de senaste uppgifterna 2012 eller 2013, alltså före genomförandet av 2013 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Avslutningsvis krävs det för vissa effektindikatorer en längre period innan resultaten märks, vilket gör det svårt att bedöma nettoeffekterna av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Hållbar livsmedelsproduktion

Marknadsorientering och prisstabilitet

Den gemensamma jordbrukspolitiken har genomgått flera reformer och har blivit allt mer marknadsorienterad, med en övergång från produktstöd (genom priser) till producentstöd (genom inkomststöd, främst med frikopplat inkomststöd). Det här har gjort att skillnaderna mellan priserna i EU och på världsmarknaden har blivit mindre, och har på lång sikt ökat konkurrenskraften och handeln i EU. Förhållandet mellan priserna i EU och priserna på världsmarknaden för de viktigaste jordbruksråvarorna (vägt genomsnitt) sjönk från 140 % under 2007 till 113 % under 2017.

EU:s export av jordbruks- och livsmedelsprodukter har nästan fördubblats under de senaste tio åren och uppgick 2017 till 138 miljarder euro, vilket har bidragit till att förbättra handelsbalansen ytterligare till 20,5 miljarder euro (+28 miljarder euro jämfört med 2007). EU:s export står för ungefär 17 % av den totala exporten av jordbruks- och livsmedelsprodukter i världen, och denna andel har varit relativt stabil över tid.

Samtidigt är EU-marknaden mer öppen. EU:s import av jordbruks- och livsmedelsprodukter ökade till 117 miljarder euro under 2017 (+51 % jämfört med 2007). Importen från de minst utvecklade länderna har ökat med mer än 75 % från 2007, till ett värde av 3,5 miljarder euro år 2017. De andra ledande handelsnationerna på världsmarknaden, dvs. USA, Kina, Japan, Ryssland och Kanada, importerade sammanlagt bara 3 miljarder euro från de minst utvecklade länderna.

Trots att EU:s jordbrukare nu är mer utsatta för prisvolatilitet på världsmarknaden är prisvolatiliteten fortfarande lägre än för de största konkurrenterna – prisvolatiliteten för vete låg exempelvis på 6,8 % under perioden 2015–2017, medan den på världsmarknaden låg på 10 %.

Eftersom priserna i EU ligger närmare priserna på världsmarknaden används inte längre EU:s exportbidrag, och interventionsordningar används inte heller i samma utsträckning som för 20 år sedan. Den gemensamma jordbrukspolitiken omfattar nu ett skyddsnät för marknaden, vilket stöder priserna inom sektorer som står inför mycket stora och exceptionella prisnedgångar. Under de senaste åren har priserna hållit sig långt ovanför interventionspriset i de flesta sektorer, utom för skummjölkspulver, där priserna sjönk under interventionsnivåerna år 2015 och 2016, vilket ledde till offentlig intervention med uppköp som svarade för 2 % respektive 23 % av EU:s totala produktion.