Yttrande från EKSG:s rådgivande kommitté

om kommissionens förslag till rådets förordning om statligt stöd till stenkolsindustrin(1)

(enhälligt antaget med en nedlagd röst vid det 358:e sammanträdet den 11 oktober 2001)

(2001/C 321/02)

1. Snabbt beslut krävs

Redan den 28 juni 1995 meddelade EKSG:s rådgivande kommitté i sitt memorandum om de aspekter som hör samman med att EKSG-fördraget löper ut år 2002 att de aktuella bidragsreglerna för stenkolssektorn inte bara var av social och regional betydelse utan att de också borde "anses som ett lämpligt instrument för energipolitiken" och "att efter det att fördraget om EKSG löpt ut skall denna typ av stöd från medlemsstaterna även fortsättningsvis formellt tillåtas"(2).

År 2001 närmar sig nu sitt slut och denna fråga, som är av stor betydelse för den europeiska stenkolsindustrin, har fortfarande inte lösts. EU:s utvidgning i öster kommer förmodligen att ske inom bara några år, och det är därför viktigt att kandidatländerna i Central- och Östeuropa ges tydliga signaler när det gäller stöd. Det är nödvändigt att ha stabila juridiska ramar för att underlätta planeringen och främja investeringar och öka sysselsättningen, inte bara för kol- och stålsektorn, men för industrin i allmänhet.

Rådgivande kommittén välkomnar därför det faktum att kommissionen nu lagt fram ett förslag i denna viktiga fråga så att rådet kan diskutera den omgående och fatta ett snabbt beslut.

Kommittén påminner samtidigt om att det är absolut nödvändigt att förnya gemenskapsreglerna för stöd till stålindustrin när EKSG-fördraget träder ur kraft. Kommissionens nuvarande förslag att avsluta de separata åtgärder som för närvarande gäller för de s.k. känsliga områdena genom att låta dem ingå i de sektorsövergripande rambestämmelserna för regionalstöd till stora investeringsprojekt (och i andra branschöverskridande ramar om det är nödvändigt) kan inte möta stålindustrins särskilda behov. Detta förslag kommer att försvaga den stöddisciplin som spelade en betydelsefull roll för att minska EU:s tidigare överproduktion inom stålindustrin. Förslaget är komplicerat att administrera, ekonomiskt ineffektivt och tillåter ingen insyn.

2. Allmänna och särskilda kommentarer om motiveringen

Rådgivande kommittén anser att kommissionens förslag ger en uttömmande och i allmänhet exakt beskrivning av situationen inom EU:s stenkolsindustri.

Kommittén stöder i princip kommissionens försök att fastställa stenkolsindustrins framtida roll och att reglera frågan om statligt stöd till stenkolsindustrin när EKSG-fördraget träder ur kraft inom ramen för en strategi om trygg energiförsörjning. Detta motsvarar kommitténs inställning till kommissionens grönbok om en säker energiförsörjning(3).

Kommittén välkomnar principen att ge medlemsstaterna möjlighet att skapa en produktionsbas av inhemska primära energikällor, såsom stenkol och förnybara energikällor, för att kunna uppnå det gemensamma målet om en trygg energiförsörjning inriktad på en hållbar utveckling.

Kommittén är också överens med kommissionen om att en ordning för statligt stöd till stenkolsindustrin baserad på EG-fördraget kräver noggrann analys av dess samband med den övriga gemenskapspolitiken. Kommissionen betonar i sin motivering särskilt följande områden:

- Konsekvenserna för konkurrensen inom stenkols- och elsektorerna (stålsektorn borde också tas med i detta sammanhang - men snedvridning av konkurrensen kan undvikas i samtliga fall genom att man inför lämpliga bestämmelser).

- Miljöeffekterna av utvinning och användning av kol (när diskussionerna handlar om miljöpolitik, även inom kommissionen, måste man betona de bevisligen höga miljö- och säkerhetsstandarder som finns när det gäller kolutvinning inom EU. Framstegen som gjorts när det gäller modern ren teknik för kolanvändning och dess möjligheter måste också betonas i större utsträckning).

- Förutsättningarna för att bevara social och regional sammanhållning i kolproducerande regioner (vilket understryker de regionala och sociala problemen när det gäller vidare omstrukturering).

- EU:s utvidgning (två av kandidatländerna, Polen och Tjeckien, är stora kolproducenter med ungefär samma geologiska förutsättningar som de som finns inom EU).

Ytterligare en anmärkning måste göras i detta sammanhang. Kommittén noterade med förvåning att det i kommissionens förslag om statligt stöd till stenkolsindustrin står att "man har vidtagit åtgärder" i syfte att den sociala dialogen inom EKSG:s rådgivande kommitté "skall kunna utvecklas så effektivt som möjligt inom ramen för EG-fördraget efter den 23 juli 2002" (bilaga 4, punkt 3).

Rådgivande kommittén känner inte till några sådana åtgärder. Kommitténs verksamhet kommer tyvärr att upphöra samtidigt som EKSG-avtalet träder ur kraft utan att det finns något jämförbart organ som kan ersätta den. Kol- och stålfrågor kommer istället att behandlas av Ekonomiska och sociala kommittén, och konstruktiva bilaterala förhandlingar om denna integration pågår för närvarande. Dock har ännu inget slutgiltigt beslut fattats och det går för tillfället inte att bedöma hur verkningsfull den framtida strukturerade dialogen inom kol- och stålsektorn kommer att vara.

3. Frågor och farhågor om själva förordningen

I förslaget till förordning finns enligt Rådgivande kommittén fortfarande en rad problem och olösta frågor som kräver vidare diskussioner innan lämpliga lösningar kan hittas. Kommittén baserar sig än en gång på sitt yttrande om kommissionens grönbok om säker energiförsörjning, särskilt kommentarerna om kolindustrin(4). Kommittén har framför allt diskuterat följande frågor:

- Är det lämpligt att en ordning som skall gälla fram till 2010 endast innehåller konkreta åtgärder för åren fram till 2007, och att man sedan planerar att göra en översyn över den återstående perioden, vilket kan leda till helt andra åtgärder, och därigenom fälla smolk i glädjebägaren? Kommittén anser att det är viktigt att ordningen verkligen gäller åtminstone ända fram till 2010. Rådet har dock rätt att göra ändringar. Det räcker att kommissionen är skyldig att lämna en delrapport från med de eventuella ändringsförslagen. Detta är tydligt i den aktuella ordningen, som enligt kommissionen själv, har visat sig vara effektiv under de 8 1/2 år den funnits.

- Det är också motsägelsefullt att en ordning som syftar till att öka försörjningstryggheten på energiområdet genom att skapa en solid produktionsbas av primära energikällor kräver en kontinuerlig minskning av stödet till stenkolsindustrin och en omfördelning av stödet till förnybara energikällor. Det är önskvärt att den nya ordningen gör det möjligt för medlemsstaterna att sträva mot en långsiktig inhemsk minimiproduktion av stenkol som - vilket specificeras i kommissionens förslag - ger fortsatt tillgång till betydande kolutvinning, bibehåller infrastrukturen i funktionsdugligt skick samt bevarar den befintliga kvalificerade arbetskraften och tekniska sakkunskapen. Minskningen av stödet för att säkra dessa resurser skall alltså inte passera denna miniminivå.

- De sociala och regionala effekterna av vidare anpassning måste också tas med i beräkningen. Driftssänkningsstöd för stenkol skall begränsas till perioden fram till 2007 om det gäller åtgärder som fastställts inom ramen för beslut nr 3632/93/EKSG. Den gällande ordningen tillåter en viss flexibilitet efter 2002 "om det är motiverat av exceptionella sociala och regionala skäl". Att detta stöd inte nödvändigtvis måste minska skulle vara en bättre lösning.

- I sitt förslag lämnar kommissionen ett ganska vag och därigenom mycket stort utrymme för skönsmässiga bedömningar, särskilt när det gäller stöd för försörjningstrygghet eller planer som ligger till grund för sådant stöd. Denna skönsmässiga bedömning är inte förenlig med idén om rättssäkerhet och förutsägbarhet, och den är inte heller förenlig med den behörighet medlemsstaterna har i energifrågor. Här krävs striktare kriterier för bedömning och godkännande. Förslaget innehåller exempel på opraktiska och oproportionerliga krav, t.ex. att varje produktionsenhet inom ett kolföretag skall tillhandahålla ekonomiska uppgifter och att medlemsstaterna skall anmäla "alla uppgifter om minskning av växthusgaser".

- Stenkolsindustrin och de kolproducerande medlemsstaterna bör på inga villkor diskrimineras. Förfaranden, rutiner och anmälningsskyldigheter när det gäller stöd bör vara de samma som inom andra sektorer. Därför finns det ingen anledning att ändra de bestämmelser som följer gemenskapslagstiftningen och som redan har testats och visat sig vara effektiva inom ramen för EKSG. Dock måste tidsfristerna för anmälning, granskning och godkännande ändras så att kommissionen kan fatta beslut i tid även med ökade informationskrav.

(1) KOM(2001) 423 slutlig, 25.7.2001.

(2) EGT C 206, 11.8.1995, s. 9.

(3) EGT C 220, 7.8.2001, s. 2.

(4) Jfr a.a., särskilt s. 3 ff.