Yttrande från Regionkommittén om "Att företrädare för de regionala myndigheterna skall delta i arbetet i Europeiska unionens råd och att Regionkommittén skall delta i informella rådsmöten"

(2002/C 107/03)

BAKGRUND

Artikel 203 i fördraget, där det slås fast att rådet "skall bestå av en företrädare för varje medlemsstat på ministernivå med befogenhet att fatta bindande beslut för denna medlemsstats regering", ger företrädare för de regionala myndigheterna möjlighet att delta helt och fullt i rådets verksamhet.

De regionala och lokala myndigheternas rätt att delta i utformningen av EU:s politik bidrar till att ett viktigt mål i artikel 1 i Fördraget om Europeiska unionen kan uppnås, nämligen att "besluten skall fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt". Denna rättighet är även i linje med subsidiaritetsprincipen, som i artikel 5 i EG-fördraget beskrivs som att gemenskapen får vidta en åtgärd på de områden där den inte är ensam behörig, endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås på nationell - och regional eller lokal - nivå.

Resolutioner och yttranden i vilka Regionkommittén efterlyser fullständig och allmän tillämpning av denna rättighet, och därmed yrkar på att de regionala och lokala myndigheternas medverkan i EU-politikens utformning skall bli mer omfattande. Detta har framför allt behandlats i följande dokument:

- Yttrandet om "Översynen av Maastrichtfördraget och Romfördraget" (CdR 136/95(1)).

- Tilläggsyttrandet om "Tillämpningen av subsidiaritetsprincipen inom Europeiska unionen" (CdR 136/95).

- Rapporten om "De regionala och lokala myndigheterna, aktörer inom Europas politiska union" (CdR 282/96 fin).

- Yttrandet om "För en verklig subsidiaritetskultur! En appell från Regionkommittén" (CdR 302/98 fin(2)).

- Resolutionen av den 3 juni 1999 om nästa regeringskonferens (IGC) (CdR 54/99 fin(3)).

- Yttrandet om "De regionala och lokala myndigheternas genomförande av EU-lagstiftningen" (CdR 51/99 fin(4)).

- Den slutdeklaration som Regionkommitténs ledamöter, regionordförande och borgmästare/kommunalråd i europeiska städer och kommuner antog i samband med konferensen om "Nya styrelseformer i Europa: Förstärkt demokrati, närmare medborgarna" i Lille den 9 november 2000 (CdR 379/2000 fin).

- Resolutionen om "Resultaten från regeringskonferensen 2000 och diskussionen om Europeiska unionens framtid" (CdR 430/2000 fin(5)).

Presidiets beslut av den 12 december 2000 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om "Att företrädare för de regionala myndigheterna skall delta i arbetet i Europeiska unionens råd och att Regionkommittén skall delta i informella rådsmöten" och att ge utskottet för institutionella frågor i uppdrag att förbereda ärendet.

Utkastet till yttrande antogs enhälligt den 5 oktober 2001 av utskottet för institutionella frågor [föredragande: Claudio Martini, regionpresident i Toskana, (I-PSE) och Franz Schausberger, delstatspresident i Salzburg, (A-PPE)].

I punkt 12 i slutdeklarationen från Europaparlamentets och EU:s lokala myndigheters första konferens om ett demokratiskt och solidariskt Europa i oktober 1996 (PE 219.693/def) uppmanas medlemsstaterna att göra det lättare för regionala myndigheter med lagstiftningsbefogenheter att delta i Europeiska unionens råd.

Regionala och lokala myndigheters medverkan i utformningen av EU-politiken har fått stöd i följande dokument, debatter och initiativ:

- Europeiska regionförsamlingens deklaration om regionalismen i Europa, som antogs 1996.

- Utkastet till Europeiska stadgan om regionalt självstyre, som antogs 1997 av Europarådets kommunalkongress.

- Debatten om rapporten från en arbetsgrupp som tillsatts av rådets generalsekreterare (Trumpfs och Piris rapport) om rådets funktion i en utvidgad union (Bryssel 1999). Företrädare för de tyska och österrikiska förbundsländerna yttrade sig under denna debatt positivt om de regionala myndigheternas medverkan i rådets arbete.

- Europeiska regionförsamlingens och Europarådets initiativ, i vilka många regioner i kandidatländerna har deltagit. I detta sammanhang har man med kraft framfört krav på att företrädarna för de regionala myndigheterna skall få delta i den gemensamma lagstiftningsverksamheten, och att detta även skall gälla EU:s framtida medlemsstater.

- Kapitel 3.1 "Att närma sig medborgarna genom regional och lokal demokrati" i kommissionens vitbok "Styrelseformerna i EU" (KOM(2001) 428 slutlig av den 25.7.2001).

Det är lämpligt att Regionkommittén tar ställning i denna fråga, och på så sätt deltar i den diskussion om EU:s framtid som dels skall leda fram till regeringskonferensen 2004 och som inletts i anknytning till kommissionens vitbok om styrelseformer i EU.

Regionkommittén antog enhälligt vid sin 41:a plenarsession den 14-15 november 2001 (sammanträdet den 14 november) följande yttrande.

Regionkommitténs synpunkter och rekommendationer

1. Allmänna förslag

1.1. Regionkommittén bekräftar att de regionala och lokala myndigheterna är beredda att ställa sina erfarenheter och sin kompetens till förfogande för att bidra till en fullständig tillämpning av artikel 1 i Fördraget om Europeiska unionen, där det slås fast att "besluten skall fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt" i uppbyggnaden av en allt fastare union mellan Europas folk.

1.2. Det är kommitténs övertygelse att regionernas medverkan i rådets arbete (artikel 203 i EG-fördraget) inom ramen för medlemsstaternas delegationer kommer att leda till ett Europa som befinner sig närmare medborgarna, i och med att fler styrelsenivåer involveras.

1.3. De medlemsstater som har regioner med lagstiftningsbefogenheter erinras härmed om slutdeklarationen från Europaparlamentets och EU:s lokala myndigheters första konferens på temat ett demokratiskt och solidariskt Europa, och dess begäran om lämpliga institutionella åtgärder på nationell nivå, för att företrädare för de regionala myndigheterna skall kunna medverka i Europeiska unionens råd på ett effektivt sätt.

1.4. Om de regioner som har demokratiskt legitimerade lagstiftningsbefogenheter får medverka mer aktivt i lagstiftningsprocessen, kan de garantera större öppenhet och närhet till medborgarna. Detta kommer även till uttryck i förklaringen om Europeiska unionens framtid. En tydligare definition och avgränsning av befogenheterna bör utarbetas senast vid regeringskonferensen 2004.

1.5. Kommittén erkänner de olika uppgifter och befogenheter som de regionala och lokala myndigheterna har tilldelats i de olika medlemsstaterna, framför allt de lagstiftningsbefogenheter som tilldelats regioner i Finland (Åland), Belgien (tre regioner, tre gemenskaper), Tyskland (16 förbundsländer), Österrike (nio förbundsländer), Spanien (17 autonoma regioner), Portugal (två autonoma regioner), Förenade kungariket (tre parlament eller regionala församlingar) och Italien (20 regioner och två autonoma provinser). Dessa regionala och lokala myndigheter ger politiken en särskild legitimitet genom sin lagstiftning och sitt särskilda ansvar i förhållande till medborgarna.

1.6. Myndigheterna på alla nivåer i Europa bör uppmärksamma den process som leder till att regionerna i högre grad medverkar i gemenskapsinstitutionernas, framför allt rådets, beslutsfattande och utformning av politiken, vilket bidrar till att öka beslutens demokratiska legitimitet. Denna process har mycket goda förutsättningar att öka medvetandet i medlemsstaterna om EU:s ideal och utvecklingsmöjligheter, och att samtidigt lyfta fram särdragen hos de olika regionala och lokala myndigheterna i Europa. De lokala och regionala myndigheternas möjligheter att delta bör utvecklas och stärkas samtidigt som man tar hänsyn till de olika förutsättningarna i medlemsstaterna.

2. Samordning mellan de olika styrelsenivåerna i medlemsstaterna

2.1. Regionkommittén uppskattar att många medlemsstater gör information om den gemensamma politiken och de nationella riktlinjerna på respektive område tillgänglig för de regionala och lokala myndigheterna och ger dem möjlighet att yttra sig. Kommittén hänvisar dock till den analys som görs i vitboken om "Styrelseformerna i EU" enligt vilken man får intrycket av att de nationella regeringarna inte gör de lokala och regionala myndigheterna tillräckligt delaktiga i förberedelserna av sina ställningstaganden om EU:s politik.

2.2. Inom var och en av medlemsstaterna bör de nationella ståndpunkterna rörande Europafrågor utarbetas i processer som leder till större medverkan från och samordning mellan nationella, regionala och lokala myndigheter.

2.3. Mot bakgrund av detta löpande arbete bör alla EU:s medlemsstater anstränga sig att öka antalet metoder för att involvera de regionala och lokala myndigheterna i utformningen av Europapolitiken. De fördelar och de möjligheter till ekonomisk, social och regional utveckling som Europapolitiken erbjuder kan på så sätt utnyttjas på alla regionala och lokala nivåer i enlighet med subsidiaritetsprincipen, utan att de olika staternas konstitutionella strukturer påverkas.

2.4. Regionkommittén ser positivt på att de regionala och lokala myndigheterna och deras organisationer på nationell nivå i högre grad får delta i utformningen av nationella ståndpunkter rörande EU:s politik, i de fall när EU-lagstiftningen rör dessa myndigheters och behörighets- och verksamhetsområden. Detta innebär att beslutens demokratiska legitimitet ökar. Kommittén rekommenderar även att rätten till information och medverkan garanteras på hög juridisk nivå.

2.5. ReK uppmanar medlemsstaterna att låta dessa informations- och rådfrågningsförfaranden utvidgas till att även omfatta områden som kan vara intressanta för de regionala och lokala myndigheterna.

2.6. En direkt medverkan förutsätter ett effektivt system för det statliga beslutsfattandet i medlemsländerna. Detta får dock inte utgöra ett hinder för regionernas möjligheter att aktivt och direkt delta på gemenskapsplanet inom ramen för medlemsstaternas delegationer. De processer och organ som kanaliserar denna medverkan varierar i de olika staterna. När regioner inom en och samma stat formulerar och försvarar sina ståndpunkter inom ramen för denna direkta medverkan kan de komma närmare varandra och bli mer solidariska med varandra, samtidigt som denna direkta medverkan måste leda till att gemensamma intressen kommer till uttryck. Här avses både de intressen som de regionala myndigheterna och de som de lokala myndigheternas organisationer fört fram i samordningsprocesserna inom landet.

2.7. ReK välkomnar det stöd som Europaparlamentets utskott för konstitutionella frågor uttrycker i sitt "Betänkande om reformen av rådet" (PE 294.777). Utskottet för konstitutionella frågor anser att "man för att effektivt förhandssamordna gemenskapsbesluten inom alla medlemsstater - i enlighet med deras respektive författningsregler - måste inrätta mekanismer för att involvera de nationella parlamenten i förberedelserna av EU:s lagstiftningsprocess; anser att regionmyndigheterna måste engageras i förbundsstater eller stater med en hög grad av regionalt självstyre, och att de nationella och regionala myndigheterna eventuellt bör delta i rådet i enlighet med artikel 203 i EG-fördraget". I betänkandet föreslås dessutom att man inom ramen för den "nödvändiga förstärkningen av rådets (allmänna frågor)" roll även skulle kunna "införa ett speciellt förfarande för att involvera regionerna i de länder som har ett förbundssystem eller en välutvecklad regionalisering".

2.8. ReK ser med intresse fram emot den rapport som Europeiska rådet i Helsingfors begärt om metoder för medlemsstaternas interna samordning av gemenskapsfrågor. Det är nödvändigt att medlemsstaterna ges möjlighet att i varje rådskonstellation skicka företrädare de anser vara lämpliga på grundval av deras egen inhemska organisation.

2.9. Kommittén förväntar sig att regionerna i medlemsstaterna görs mer delaktiga i förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Laeken, där förslag skall antas om fortsatta åtgärder för att effektivisera rådets arbetsmetoder efter utvidgningen i enlighet med punkt 17 i Europeiska rådets slutsatser från Göteborg. Dessa förfaranden måste syfta till att säkerställa de nationella parlamentens och de regionala församlingarnas deltagande, vilket även framgår av förklaringen om unionens framtid.

3. Att företrädare för de regionala myndigheterna skall delta i arbetet i Europeiska unionens råd och att Regionkommittén skall delta i informella rådsmöten

3.1. Företrädare för de regionala myndigheterna bör få delta i rådets arbete inom ramen för medlemsstaternas delegationer eftersom detta är mycket viktigt för att EU skall fungera effektivt och eftersom det är i linje med principerna om lojalitet, samarbete och förtroende mellan regionerna och respektive medlemsstat. Skillnaderna i medlemsstaternas förvaltningssystem skall dock beaktas då möjligheterna för företrädare för regionala myndigheter att delta utvidgas.

3.2. De bör få delta i rådets arbete i alla de fall som ligger inom regional behörighet i fråga om lagstiftning eller verkställande, och när man behandlar frågor med särskild betydelse för hela det regionala och lokala myndighetssystemet.

3.3. Företrädarna för de regionala myndigheterna bör delta helt och fullt i rådets verksamhet, i egenskap av medlemmar i de nationella delegationerna och med befogenheter att leda den nationella delegationen och vid behov rådets ordförandeskap. De regionföreträdare som deltar i rådet skall representera alla regioner som har befogenheter på de områden som berörs, och de skall formulera samstämmiga ståndpunkter inom hela den nationella delegationen. De interna metoderna för att utarbeta de nationella rådsdelegationernas ståndpunkter bör liksom utnämningen av regionföreträdare i respektive medlemsstat regleras i enlighet med medlemsstaternas interna lagstiftning.

3.4. Regionkommittén begär att företrädarna för de regionala myndigheterna skall få delta i de nationella delegationerna eftersom medlemsstaternas ståndpunkter på så vis förstärks. Deras medverkan gör det möjligt att ta hänsyn både till den interna fördelningen av befogenheter och intressen, de åsikter som de lokala myndigheterna framfört i de nationella samordningsprocesserna och medlemsstaternas samfällda insats inom Europeiska unionens råd.

3.5. ReK begär att de regionala myndigheterna får delta i följande rådsorgan:

- Rådets arbetsgrupper och tillfälliga grupper.

- Ständiga representanternas kommitté (Coreper).

- Möten i de olika rådskonstellationerna.

Det är också viktigt att de medverkar i alla förberedande faser i rådets beslutsprocesser, så att alla särskilda frågor som rör de regionala och lokala myndigheternas befogenheter och intressen behandlas på ett fullständigt, effektivt och samfällt sätt.

3.6. I de fall när de regionala myndigheterna inte har möjlighet att representeras formellt i rådet eller i dess förberedande kommittéer, bör medlemsstaterna garantera att synpunkterna från de regionala myndigheterna respektive de lokala myndigheternas centralorganisationer beaktas i förhållande till deras befogenheter och intressen.

3.7. ReK begär att få delta i de informella rådsmötena om politikområden som omfattas av obligatorisk rådfrågning och som särskilt rör de lokala och regionala myndigheterna inom ramen för deras befogenheter. Denna medverkan skulle förstärka rådets lokala och regionala dimension och bidra till att uppfylla de öppenhets- och närhetsmål som stats- och regeringscheferna satt upp i den förklaring om unionens framtid som utgör bilaga till Nicefördraget.

3.8. De framtida ordförandeskapen, framför allt det belgiska och det spanska, uppmanas därför att införa varaktiga arrangemang för Regionkommitténs deltagande i de informella rådens arbete. På så sätt kan Regionkommittén delta i den gemenskapspolitiska debatten i sin egenskap som politiskt EU-organ.

3.9. Slutligen begär kommittén att ett protokoll som garanterar såväl Regionkommitténs deltagande i de informella rådsmötena som de regionala och lokala myndigheternas informella och formella deltagande i EU:s beslutsprocesser bifogas till fördraget i samband med regeringskonferensen 2004.

Bryssel den 14 november 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT C 100, 2.4.1996, s. 1.

(2) EGT C 198, 14.7.1999, s. 73.

(3) EGT C 293, 13.10.1999, s. 74.

(4) EGT C 374, 23.12.1999, s. 29.

(5) EGT C 253, 12.9.2001, s. 25.