SV Europeiska unionens officiella tidning C 211/48

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt regionkommittén – Gemensamma principer för ’flexicurity’: Fler och bättre arbetstillfällen med en kombination av flexibilitet och trygghet”

KOM(2007) 359 slutlig

(2008/C 211/15)

Den 27 juni 2007 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Gemensamma principer för ’flexicurity’: Fler och bättre arbetstillfällen med en kombination av flexibilitet och trygghet”.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 2 april 2008. Föredragande var Thomas Janson och medföredragande Christian Ardhe.

Vid sin 444:e plenarsession den 22–23 april 2008 (sammanträdet den 22 april 2008) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 147 röster för, 1 röst emot och 8 nedlagda röster.

1. Sammanfattning och rekommendationer

1.1 EESK välkomnar de inlägg som Europaparlamentet, rådet och de europeiska arbetsmarknadsparterna har gjort i debatten om flexicurity. I en värld i förändring är det viktigt att diskutera på vilket sätt en jämvikt mellan flexibilitet och trygghet på EU-nivå och i medlemsstaterna kan bidra till att det skapas fler och bättre arbetstillfällen.

1.1.1 EESK har redan betonat att flexicurity är ett begrepp som inte innebär en ensidig och illegitim inskränkning av arbetstagarnas rättigheter. EU:s arbetsmarknadsparter har tidigare uppmanat medlemsstaterna att se över och vid behov ändra utformningen av arbetslagstiftningen, systemen för anställningsskydd, och tillsammans med arbetsmarknadsparterna även kollektivförhandlingspraxis. Syftet är bland annat att säkerställa en optimal balans mellan flexibilitet och trygghet inom alla anställningsförhållanden och att erbjuda lämplig trygghet för arbetstagare inom alla anställningsformer för att ta itu med de segmenterade arbetsmarknaderna.

1.2 Diskussionen om flexicurity har också lett till debatter i medlemsstaterna och till gemensamma åtgärder i några av dem. Detta visar på att det är viktigt för arbetsmarknadens parter att delta aktivt i debatten och beslutsprocessen.

1.3 EESK betonar att flexicurity inte kan ses som något separat från de utmaningar som EU står inför. Globaliseringen, den snabba utvecklingen av ny teknik och den demografiska utmaningen samt miljöutmaningarna förändrar den europeiska arbetsmarknaden. Flexicurity bör ingå i metoderna för att hantera dessa externa och interna tendenser och påfrestningar, i strävan efter att uppnå en rättvis balans mellan arbetstagare och arbetsgivare.

1.4 EESK anser att EU bör fokusera på sin innovationsförmåga, den höga kvaliteten på de varor och tjänster man producerar samt på sin välutbildade arbetskraft och sin sociala modell, och att kvaliteten bör vara konkurrensfördelen gentemot de globala konkurrenterna. Detta bör avspeglas i sysselsättningsriktlinjerna. Med anledning av diskussionerna om flexicurity skulle EESK vilja se förändringar av riktlinjerna, i synnerhet när det gäller kvaliteten på arbetstillfällena.

1.5 Kommittén vill slutligen göra några rekommendationer om tillämpningen av flexicurity. Kommittén — rekommenderar att kommissionen beaktar de olika reaktionerna och synpunkterna på sitt meddelande och att den rådfrågar arbetsmarknadsparterna i medlemsstaterna på alla nivåer, — uppmanar kommissionen att övervaka genomförandeprocessen och att skapa en plattform för utbyte av välfungerande metoder, där också arbetsmarknadens parter deltar, stöder arbetsmarknadsparternas aktiva deltagande i utformandet och genomförandet av flexicuritypolitiken i medlemsstaterna under alla stadier av processen, — betonar att det är mycket viktigt att det råder ömsesidigt förtroende mellan de inblandade aktörerna, — understryker att en sund makroekonomisk politik som främjar sysselsättningstillväxt och en gynnsam företagsmiljö som kan förverkliga och stödja en fullödig tillväxtpotential är viktiga förutsättningar för att flexicurity ska fungera, uppmanar medlemsstaterna och EU att vid tillämpningen av flexicurity inrätta och upprätthålla en enkel, öppen och förutsägbar rättslig ram som gagnar anpassningsförmågan och att stärka löntagarnas rättigheter samt respekten för dem och möjligheterna att pröva dem rättsligt, samt att inom hela unionen verka för en stabil rättslig ram för kollektivförhandlingarna och den sociala dialogen, — påpekar att allmänna välfärdssystem kan förbättra mobiliteten så till vida att de kan säkerställa att arbetstagarna inte drar det kortaste strået när förändringar påverkar deras arbetsplats; det är viktigt att följa nationella regler och EU-regler om information och samråd för att kunna föregripa förändringar och begränsa följderna av dem, understryker att det är viktigt att avsätta ekonomiska resurser till flexicurity, däribland offentligt och privat stöd till löntagare i övergången till ett nytt arbete, — betonar att all relevant politik bör vara ömsesidigt förstärkande, — vill se ett integrerat angreppssätt som verkar på flera nivåer; med tanke på den flerdimensionella naturen i flexicurity är det viktigt att sträva efter en integrering av olika policynivåer, — hävdar att nya risker bör beaktas och övergångar belönas vid tillämpningen av flexicurity, men även att man inte systematiskt bör frångå fasta anställningsavtal, — anser att kommissionen om fem år bör planera in en utvärdering av flexicurity och att man då ska bedöma hur det fungerat i medlemsstaterna och särskilt hur det påverkat sysselsättningsgraden både i medlemsstaterna och på EU-nivå.

2. Bakgrund

2.1 Flexicurity har varit en aktuell fråga ända sedan de första sysselsättningsriktlinjerna antogs. Den nu pågående diskussionen inleddes emellertid i januari 2006 med ett informellt rådsmöte om flexicurity. Vid sitt toppmöte våren 2006 bad Europeiska rådet medlemsstaterna att ägna särskild uppmärksamhet åt flexicurity, som är en stor utmaning. Flexicurity diskuterades vid två sociala trepartstoppmöten i samband med de europeiska toppmötena i december 2006 och mars 2007. Kommissionen offentliggjorde ett meddelande om flexicurity i juni 2007 och detta har diskuterats och behandlats i Europaparlamentet och rådet. Rådets beslut fattades enhälligt. Dessutom slutförde arbetsmarknadens parter i oktober 2007 en gemensam analys av vilka huvudutmaningar de europeiska arbetsmarknaderna står inför, och där ingick rekommendationer om flexicurity. EESK välkomnar alla dessa bidrag och särskilt arbetsmarknadens parters gemensamma analys (1).

2.2 Diskussionen om flexicurity har också lett till debatter i medlemsstaterna och nyligen till gemensamt överenskomna åtgärder i några av dem. EESK välkomnar dessa diskussioner och aktiviteter, men understryker att det är av avgörande betydelse att arbetsmarknadens parter deltar aktivt i debatten och beslutsprocessen.

2.3 Med utgångspunkt i EESK:s fortfarande aktuella yttrande om flexicurity, som antogs i juli 2007 (2), vill vi med detta yttrande — lägga fram EESK:s synpunkter på viktiga huvudpunkter för att underlätta tillämpningen av flexicurity i medlemsstaterna och för att utreda konsekvenserna för EU-politiken, — hålla fast vid EESK:s inställning att arbetsmarknadsparternas roll har en avgörande betydelse och ytterligare uppmärksamma det civila samhällets roll i denna process.

3. Tillämpning av flexicurity

3.1 EESK välkomnar de olika inläggen i debatten om flexicurity. I en värld i förändring är det viktigt att diskutera på vilket sätt en jämvikt mellan flexibilitet och trygghet på EU-nivå och i medlemsstaterna kan bidra till att det skapas fler och bättre arbetstillfällen.

3.2 Utmaningar för arbetsmarknaden

3.2.1 Flexicurity kan inte ses som något separat från andra utmaningar som EU står inför. Globaliseringen, den snabba utvecklingen av ny teknik och den demografiska utmaningen förändrar den europeiska arbetsmarknaden. EESK skulle emellertid vilja tillägga att även miljöfrågorna kan få konsekvenser för arbetsmarknaderna. Flexicurity bör vara ett sätt att bemöta dessa externa och interna tendenser och påfrestningar, i strävan efter att uppnå en rättvis balans mellan ekonomisk utveckling, social utveckling och miljöskydd.

3.2.2 EESK menar att utmaningarna på miljöområdet kommer att påverka arbetsmarknaderna i EU. Detta kommer att leda till ökade påtryckningar för att spara energi och till att det införs strategier för en hållbarare miljö. Men de kan även främja teknisk innovation som kan bidra till ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning.

3.2.3 Kommittén har påpekat att klimatförändringarna kan komma att öka de befintliga sociala orättvisorna och klyftorna (3) både i EU och i andra delar av världen. Målet måste vara att hantera anpassningen och klara av att införa begränsningar utan att förorsaka arbetslöshet och sociala orättvisor (4).

3.2.4 Globaliseringen och den därmed följande marknadsintegrationen påverkar arbetsmarknaderna i EU. Konsumtions-, produktions- och investeringsmönstren håller på att ändras. Denna utveckling är inte oundviklig, och inte heller omöjlig att påverka eller utforma. Lagstiftning om hälsa och säkerhet och arbetstagarnas rättigheter skapar ett bättre arbetsliv och hjälper till att utforma världstäckande normer. Produktstandarder kan förbättra konkurrenskraften, med hänsyn tagen till företagens anpassningsförmåga. I vilket fall som helst kommer EU:s arbetsmarknader att behöva anpassa sig för att möta utmaningarna i en globaliserad värld. EU har i många avseenden gynnats av globaliseringen. Inre marknaden har bidragit till att det skapats internationellt konkurrenskraftiga företag i EU. Följaktligen har EU kunnat sälja varor och tjänster på toppen av värdekedjan.

3.2.5 Globaliseringen och de tekniska förändringarna har inte undergrävt sysselsättningstillväxten i EU. Under perioden 1995–2005 ökade sysselsättningen inom EU och 18,5 miljoner arbetstillfällen skapades. Antalet förlorade arbetstillfällen till följd av handelsrelaterade anpassningar är litet i jämförelse med det totala antalet nya arbetstillfällen i ekonomin. I själva verket kan öppenhet i fråga om handel öka sysselsättningsmöjligheterna, vilket den senaste tidens utveckling i EU också har visat.

3.2.6 Men globaliseringen kan även öka sårbarheten. Företagen utsätts för ökad konkurrens. Arbetstillfällen som tidigare ansågs som skyddade utsätts nu för internationell konkurrens. Tjänster som under lång tid betraktades som lokala kan nu utföras över gränserna. Omstruktureringar sker allt oftare och i snabbare takt. När arbetstagare som blivit arbetslösa till följd av utvecklingen inom handeln återanställs, får de oftast lägre lön. För många handlar globaliseringen därför om förlorade inkomster när de får ett nytt jobb. I verkligheten har löneandelen av ekonomin minskat. Arbetsmarknadens parter har också noterat att EU i jämförelse med USA har skapat fler jobb i sektorer i den lägre delen av produktivitetstillväxtskalan, medan sysselsättningen i sektorer som har höga produktivitetsvinster har minskat (5).

3.2.7 Arbetsmarknadsförändringarna har lett till en ökad andel deltids- och visstidsanställningar. Dessa typer av sysselsättning kan ha bidragit till att göra det lättare att komma in på arbetsmarknaden och ökat sysselsättningsgraden i Europa. Men visstidsanställda arbetstagare tenderar att inte vara lika produktiva, arbetsgivarna bekostar i mindre utsträckning deras fortbildning (6) och de råkar oftare ut för arbetsrelaterade olyckor (7). Det finns även en risk för att de fastnar i visstidsanställningar. Endast strax över hälften av dem som från början hade visstidskontrakt är efter sex år fast anställda, jämfört med över tre fjärdedelar av dem som började med en fast anställning (8).

3.2.8 För att kunna möta de demografiska utmaningarna måste nya tjänster och arbetstillfällen skapas inom t.ex. barn- och äldreomsorg. I detta sammanhang måste EU också förbättra arbetets organisation, jämställdheten mellan könen och balansen mellan arbets- och privatliv.

3.2.9 I många EU-länder har det funnits en tendens till att bedriva en mindre hård skattepolitik under goda tider och att skärpa den under lågkonjunkturer. Detta är till exempel fallet med de större länderna i euroområdet. Dessutom är statsskulden fortfarande hög i ett antal EU-länder med tanke på den åldrande befolkningen (9).

3.3 Sysselsättningsstrategin och flexicurity

3.3.1 När flexicuritypolitiken genomförs i medlemsstaterna kommer sysselsättningsriktlinjerna att ge medlemsstaterna en indikation på vilken sorts arbetsmarknad och ekonomi som EU ska eftersträva. EESK:s ståndpunkt i denna fråga är klar: Europa bör satsa på sina starka sidor, som består i innovationsförmåga, högkvalitativa produkter och tjänster, välutbildad arbetskraft och den europeiska sociala modellen, och konkurrera om kvalitet i stället för om lägsta löner och lägsta sociala standard, där Europa ändå inte kan bli en vinnare (10).

3.3.2 Flera av de sysselsättningspolitiska riktlinjerna skulle kunna ligga till grund för en diskussion om flexicurity. EESK skulle vilja att riktlinjerna ändras så att de återspeglar rekommendationerna i kommitténs yttrande om sysselsättningsriktlinjerna, särskilt när det gäller kvaliteten på arbetstillfällena (11).

3.3.3 Vid flera tillfällen har EESK kommenterat den reviderade Lissabonprocessen och de nya sysselsättningsriktlinjerna (12). Vi har välkomnat det nya integrerade angreppssättet, liksom den fleråriga cykeln, men har bland annat noterat följande: — Det finns i några avseenden en diskrepans mellan de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och de sysselsättningspolitiska riktlinjerna. — Ett lyckat genomförande är bland annat avhängigt av att medlemsstaterna tar sina förpliktelser på allvar och faktiskt genomför de överenskomna prioriteringarna på nationell nivå. — I detta sammanhang måste man verkligen se till att de nationella parlamenten, arbetsmarknadsparterna och det civila samhället får medverka i samtliga faser av den sysselsättningspolitiska samordningen.

3.3.4 EESK har också redan påpekat att en avgörande faktor för att de nationella reformplanerna ska lyckas är att de berörda aktörerna i samhället – särskilt arbetsmarknadsparterna – engageras i så hög grad som möjligt i processens alla faser samt att arbetsmarknadsparternas roll stärks (13). Kommittén vill också understryka att det i detta sammanhang är viktigt att rådfråga de nationella ekonomiska och sociala råden.

3.4 Flexicuritykonceptet

3.4.1 Flexicurity kan spela en viktig roll när det gäller att uppnå målen i den förnyade Lissabonstrategin, genom att foga samman nationella reformer och politiska alternativ. Varken begreppet flexicurity eller dess komponenter är emellertid något nytt. Redan i de första sysselsättningsriktlinjerna, som antogs inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin 1998, uppmanades arbetsmarknadsparterna att förhandla för att uppnå balans mellan flexibilitet och trygghet.

3.4.2 EESK vill understryka att det inte finns en enda lösning för alla och att den lämpliga mixen kommer att variera mellan medlemsstaterna. EESK har redan påpekat att debatten om flexicurity framför allt har begränsats till att handla om en ökad extern flexibilitet och hur man kan kompensera en sådan ökning genom att stärka arbetsmarknadspolitiken eller bestämmelserna om social trygghet. Målet bör i stället vara att fokusera på andra aspekter för att på ett effektivare sätt skapa förhållanden som är fördelaktiga för alla (14). Flexicurity är även förenat med beslut om hur maktfördelningen mellan arbetsgivare och anställda ska se ut, och välavvägda och rättvisa ”paket” måste förhandlas fram (15).

3.4.3 Flexicurity används bland annat av kommissionen när den utvärderar de nationella reformplanerna och av ordförandeskapet när det diskuterar arbetsmarknadsförändringar. Det har blivit en ram för att bedöma medlemsstaternas arbetsmarknader. Kommissionen måste beakta all utveckling som skett på senaste tiden och alla bidrag. Om man ska kunna bedöma medlemsstaternas olika och ofta mycket komplicerade förutsättningar måste man ha ett nära samarbete med relevanta aktörer. Arbetsmarknadens parter måste rådfrågas innan regeringarna lägger fram sina nationella reformplaner.

3.5 Komponenter i tillämpningen av flexicurity

3.5.1 EESK har redan betonat att flexicurity är ett begrepp som inte innebär en ensidig och illegitim inskränkning av arbetstagarnas rättigheter, något som EESK tar avstånd från (16). EU:s arbetsmarknadsparter (17) har uppmanat medlemsstaterna att se över och om nödvändigt ändra utformningen av arbetslagstiftningen, systemen för anställningsskydd, och tillsammans med arbetsmarknadsparterna även kollektivförhandlingspraxis, i syfte att uppnå följande målsättningar: — Säkerställa en optimal balans mellan flexibilitet och trygghet för alla anställningsförhållanden. — Erbjuda lämplig trygghet för arbetstagare i alla former av kontraktsanställningar i syfte att ta itu med de segmenterade arbetsmarknaderna. — Utveckla kompletterande anställningstrygghetsåtgärder genom att främja övergång till produktiva och givande arbetstillfällen. — Stärka rättssäkerheten och insynen för både arbetsgivare och arbetstagare när det gäller räckvidden, omfattningen och kontrollen av efterlevnaden av arbetslagstiftningen. — På nationell nivå genomföra och respektera principerna och bestämmelserna i EU:s sociala direktiv, inklusive de som härrör från ramavtal hos de europeiska arbetsmarknadsparterna, samt de grundläggande principerna om lika behandling och icke-diskriminering. — Främja stabila anställningsförhållanden och hållbar arbetsmarknadspraxis. — Inrätta ett ramverk för att utveckla arbetsplatsmetoder i syfte att förbättra balansen mellan arbets- och privatliv och på detta sätt främja full användning av den europeiska arbetskraftens produktiva potential.

3.5.2 Kommittén håller med om att övergripande strategier för livslångt lärande och bättre investeringar i mänskliga resurser är av grundläggande betydelse för att målen i Lissabonstrategin ska kunna uppnås. Uppgifter från Eurostat visar dock att få eller inga framsteg har gjorts när det gäller att öka arbetstagarnas deltagande i livslångt lärande. Betydelsen av livslångt lärande för de anställdas kompetensutveckling, karriärmöjligheter och produktivitet har understrukits i flera yttranden från EESK på senare tid. Ett flertal åtaganden som rör livslångt lärande har tidigare gjorts, men i praktiken återstår mycket att uppnå för såväl medlemsstaterna som övriga aktörer. De europeiska arbetsmarknadsparterna kom 2002 överens om en ram för insatser till förmån för livslång utveckling av färdigheter och kvalifikationer.

3.5.3 EESK vill påstå att integrerade välfärdssystem kombinerat med en aktiv arbetsmarknadspolitik förbättrar matchningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft och stimulerar till innovation och högre produktivitet i sårbara industrier som är av avgörande betydelse för EU:s framtida konkurrenskraft. En viktig del av flexicurity är arbetslöshetsersättningssystem med höga ersättningsnivåer som är effektiva och sysselsättningsorienterade. Detta ger ytterligare möjligheter när det gäller att matcha utbud och efterfrågan på arbetskraft mot högkvalitativa arbetstillfällen och ökar samtidigt sysselsättningstryggheten. Det handlar därför inte bara om att erbjuda ”rimliga” ersättningsnivåer utan även om att se till att ersättningen möjliggör en skälig levnadsstandard och samtidigt är hållbar i längden, och att koppla den till aktiveringsstrategier och sysselsättningstjänster av hög kvalitet.

3.5.4 EESK har tidigare understrukit hur viktigt det är med jämställdhet mellan könen (18). Politiken bör sträva mot att man ska kunna förena yrkes-, privat- och familjeliv samt mot åtgärder som gör det möjligt både för kvinnor och män att förverkliga sin yrkespotential och bli självförsörjande. EESK uppmanar Europeiska jämställdhetsinstitutet att övervaka flexicurity ur ett jämställdhetsperspektiv.

3.5.5 Geografisk och yrkesmässig rörlighet för arbetstagare är nödvändiga verktyg för att man ska kunna säkerställa effektiva arbetsmarknader och överbrygga klyftan mellan utbud av och efterfrågan på arbetskraft, eftersom flaskhalsarna inom vissa branscher och yrken därigenom minskar. Geografisk rörlighet kan bidra till en uppåtgående konvergens när det gäller arbets- och levnadsförhållanden. Vidare påverkar den geografiska och yrkesmässiga rörligheten även tillväxt- och sysselsättningsnivåerna i betydlig utsträckning. De senaste åren har de medlemsstater som har de högsta övergripande rörlighetsnivåerna även haft en stark ekonomisk tillväxt och låg – eller kraftigt minskad – arbetslöshet. Detta visar att det finns en koppling mellan rörlighetsnivåerna å ena sidan och en stark ekonomisk utveckling och en väl fungerande arbetsmarknad å andra sidan.

3.6 Flexicurity och berörda parter

3.6.1 EESK understryker att det är viktigt med social dialog och att arbetsmarknadens parter är aktivt engagerade på alla relevanta nivåer när det gäller utformningen och genomförandet av flexicuritystrategierna (19). Som EESK påpekade i sitt tidigare yttrande får man emellertid inte glömma att starkare relationer mellan arbetsmarknadens parter på europeisk och nationell nivå är en förutsättning för varje diskussion om flexicurity.

3.6.2 Flexicurity kräver ett klimat av förtroende och en bred dialog mellan alla berörda, där alla är beredda att ta ansvar för förändringar för att skapa en socialt balanserad politik. Detta innefattar också möjligheterna att övervaka och utvärdera genomförandet och resultaten av politiken.

3.6.3 Det civila samhället har också en roll att spela i tillämpningen av flexicurity. Ideella icke-statliga organisationer erbjuder viktiga tjänster till dem som är i riskzonen eller redan marginaliserade, och bidrar till förenandet av familje- och yrkesliv. Utbildningsorganisationer uppmuntrar och erbjuder livslångt lärande för vuxna. Det organiserade civila samhället kan hjälpa till att öka kvaliteten på sysselsättningen och begränsar de utmaningar som de mest sårbara grupperna ställs inför, dvs. de som utsätts för diskriminering på den europeiska arbetsmarknaden, t.ex. ungdomar och äldre, kvinnor, invandrare och funktionshindrade.

4. Rekommendationer

4.1 EESK uppmanar kommissionen att beakta de olika reaktionerna och synpunkterna på sitt meddelande, och annan utveckling som skett på senare tid. Medlemsstaterna och arbetsmarknadsparterna på alla nivåer medverkar också i utformningen av flexicuritykonceptet när det tillämpas. Detta är av avgörande betydelse eftersom flexicurity används i utvärderingen av medlemsstaternas nationella reformprogram.

4.2 Medlemsstaterna införlivar de allmänna principerna i sina nationella reformprogram, vilket ger en mix av nationell politik i enlighet med deras förutsättningar och praxis. EESK uppmanar kommissionen att övervaka hela processen och att skapa en plattform för utbyte av bra metoder och jämförande av resultat, i synnerhet med deltagande av arbetsmarknadsparterna, men även av det organiserade civila samhället. EESK välkomnar därför den arbetsgrupp för flexicurity som kommissionen har inrättat (”Mission for Flexicurity”).

4.3 EESK stöder arbetsmarknadsparternas aktiva deltagande i utformningen och genomförandet av flexicuritypolitiken under alla stadier av processen. EESK har tidigare understrukit behovet av ”en stark och livskraftig social dialog där arbetsmarknadens parter deltar aktivt och kan förhandla, påverka och ta ansvar för hur flexicurity definieras samt för dess beståndsdelar och även delta i utvärderingen av dess resultat” (20).

4.4 Det är mycket viktigt att det råder ömsesidigt förtroende mellan de aktörer som är inblandade. Det organiserade civila samhället kan spela en mycket viktig roll när det gäller att skapa ökat förtroende, men även genom att erbjuda språngbrädor för dem som står längst bort från arbetsmarknaden.

4.5 Viktiga förutsättningar för att flexicurity ska fungera är en sund makroekonomisk politik som främjar sysselsättningstillväxt samt en gynnsam företagsmiljö som kan förverkliga och stödja en fullödig tillväxtpotential.

4.6 EESK uppmanar medlemsstaterna och EU att vid tillämpningen av flexicurity inrätta och upprätthålla en enkel, öppen och förutsägbar rättslig ram som gagnar anpassningsförmågan och att stärka löntagarnas rättigheter samt respekten för dem och möjligheterna att pröva dem rättsligt, och att inom hela unionen verka för en stabil rättslig ram för kollektivförhandlingarna och den sociala dialogen. Alla flexicuritymodeller bygger på en politik som kan garantera en hög nivå av social trygghet, offentliga myndigheter som har tillräckliga resurser och kan ta ansvar samt en stabil rättslig ram för kollektivförhandlingar och social dialog. I detta sammanhang utgör ILO-arbetsnormerna och gemenskapslagstiftningen en viktig grund, eftersom de är insynsvänliga och förutsägbara.

4.7 Allmänna välfärdssystem kan förbättra mobiliteten så till vida att de kan säkerställa att arbetstagarna inte drar det kortaste strået när förändringar påverkar deras arbetsplats. Att följa nationella regler och EU-regler om information och samråd är viktigt för att kunna föregripa förändringar och begränsa följderna av dem. EESK har i ett tidigare yttrande föreslagit att direktivet om Europeiska företagsråd ska ses över (21), och kommissionen har nyligen inlett en andra samrådsfas där arbetsmarknadsparterna ges möjlighet att inleda förhandlingar i syfte att revidera befintlig lagstiftning. Kommittén uppmanar också rådet och kommissionen att försöka finna lösningar avseende den sociallagstiftning som det ännu inte fattats beslut om.

4.8 EESK understryker att det är viktigt att avsätta ekonomiska resurser till flexicurity. Att genomföra flexicurity utan att investera i stärkta institutioner, aktiv arbetsmarknadspolitik och livslångt lärande kommer inte att leda till en högkvalitativ arbetsmarknad. Detta skulle inkludera att tryggheten utvidgas till att omfatta osäkra anställningar. De politiska insatserna bör inriktas på att integrera kvinnor, ungdomar och äldre på arbetsmarknaden. Flexicurity bör användas med ett holistiskt och konsekvent synsätt. Det är därför nödvändigt att avsätta lämpliga resurser till EU-fonder som Europeiska socialfonden (ESF) och Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf).

4.9 EESK understryker att all relevant politik bör vara ömsesidigt förstärkande. Tillväxt, arbetstillfällen, social sammanhållning och miljö är lika viktiga och ömsesidigt förstärkande faktorer. Hållbar tillväxt är en del av högre välfärdsaspirationer och förbättrad miljö.

4.10 EESK vill se ett integrerat angreppssätt som verkar på flera nivåer. Med tanke på den flerdimensionella naturen i flexicurity är det viktigt att sträva efter en integrering av olika policynivåer. Det behövs en mer sammanhållen politik för att ta itu med frågan samt ökad interaktion mellan de olika aktörerna och nivåerna om man ska kunna förbättra den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

4.11 EESK anser att nya risker bör beaktas och att övergångar bör belönas vid tillämpningen av flexicurity. Globaliseringen kommer att öka riskerna för arbetstagarna och företagen. Att beakta dessa nya risker kommer att vara nödvändigt för att hantera globaliseringens utmaningar. Att främja rörlighet i arbetslivet på ett positivt och högkvalitativt sätt genom att investera i människor och förbättra möjligheterna att ta med sig rättigheter är av avgörande betydelse.

Bryssel den 22 april 2008. Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Dimitris DIMITRIADIS

(1) ”Huvudutmaningar för EU-arbetsmarknaderna: En gemensam analys utförd av arbetsmarknadens parter i EU”, oktober 2007.

URL: http://www.ceep.eu/media/right/publications/key_market_challenges_facing_european_labour_markets

(2) EESK:s yttrande av den 11 juli 2007 om ”Flexicurity (kollektiva förhandlingar och den sociala dialogens roll)”, föredragande: Thomas Janson (EUT C 256, 27.10.2007).

(3) Se http://www.etuc.org/a/3356 angående klimatförändringarnas påverkan på sysselsättningen.

(4) EESK:s yttrande av den 24 oktober 2007 om ”Klimatförändringarna och Lissabonstrategin”, föredragande: Ernst Erik Ehnmark (NAT/362, EUT C 44, 16.2.2008), punkt 1.11.

(5) Se fotnot 1.

(6) ”Assessing the impact of labour market policies on productivity: a difference-in-differences approach”. OECD Social, Employment and Migration Working Papers No. 54, 2007.

URL: http://www.oecd.org/dataoecd/27/20/38797288.pdf

(7) European Working Conditions Survey (Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor).

(8) Den gemensamma analysen (se fotnot 1).

(9) Se ovan.

(10) EESK:s yttrande av den 13 september 2006 om ”Yrkeslivskvalitet, produktivitet och sysselsättning inför globaliseringen och de demografiska utmaningarna”, föredragande: Ursula Engelen-Kefer (EUT C 318, 23.12.2006), punkt 1.1.

(11) ”Riktlinjer för sysselsättningen” (SOC/303), föredragande Wolfgang Greif (planerat antagande i mars 2008). Den nya uppsättningen riktlinjer för sysselsättningen 2008–2010, som lades fram av kommissionen i december 2007, är identisk med det tidigare paketet (2005–2008).

(12) EESK:s yttrande av den 31 maj 2005 om ”Riktlinjer för sysselsättningen 2005–2008”, föredragande: Henri Malosse (EUT C 286, 17.11.2005), EESK:s yttrande av den 17 maj 2006 om sysselsättningsriktlinjerna, föredragande: Wolfgang Greif, (EUT C 195, 18.8.2006) och EESK:s yttrande av den 24 april 2007 om ”Förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik”, föredragande: Maureen O'Neill (EUT C 168, 20.7.2007).

(13) EESK:s yttrande av den 17 maj 2006 om sysselsättningsriktlinjerna, föredragande: Wolfgang Greif (EUT C 195, 18.8.2006).

(14) EESK:s yttrande av den 11 juli 2007 om ”Flexicurity (kollektiva förhandlingar och den sociala dialogens roll)”, föredragande: Thomas Janson (EUT C 256, 27.10.2007), punkt 1.1.

(15) Se föregående fotnot, punkt 4.1.

(16) Se föregående fotnot, punkt 1.4.

(17) Se fotnot 1.

(18) EESK:s yttrande av den 11 juli 2007 om ”Flexicurity (kollektiva förhandlingar och den sociala dialogens roll)”, föredragande: Thomas Janson (EUT C 256, 27.10.2007).

(19) Se föregående fotnot, punkt 4.1.

(20) EESK:s yttrande av den 11 juli 2007 om ”Flexicurity (kollektiva förhandlingar och den sociala dialogens roll)”, föredragande: Thomas Janson (EUT C 256, 27.10.2007), punkt 1.3.

(21) EESK:s yttrande av den 13 september 2006 om ”Europeiska företagsråd: En ny roll för att främja den europeiska integrationen”, föredragande: Edgardo Maria Iozia (EUT C 318, 23.12.2006).