Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 när det gäller tillfälliga kvantitativa restriktioner för punktskattepliktiga varor som förs in i Sverige från andra medlemsstater"

(2000/C 268/02)

Den 26 maj 2000 beslutade rådet att i enlighet med artikel 93 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 7 juni 2000. Föredragande var Clive Wilkinson.

Vid sin 374:e plenarsession den 12-13 juli 2000 (sammanträdet den 12 juli) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 97 röster för, 1 emot och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. En av den inre marknadens grundläggande principer är att alla medborgare har rätt att transportera varor för eget bruk, som de har betalat skatt för i någon medlemsstat, genom Europeiska unionen utan att betala ytterligare skatt och punktskatter. Detta inbegriper varor som är föremål för punktskatter som alkohol och tobak. Det finns inga maximigränser vad gäller kvantiteten, förutsatt att varorna är till för eget bruk och transporteras av medborgaren själv.

1.2. 1996 beviljades Danmark, Finland och Sverige ett tillfälligt undantag genom direktiv 96/99/EG som tillät dessa länder att begränsa införseln av alkohol och tobak till dessa länder från andra medlemsstater. För Finland och Danmark kommer undantaget att upphöra att gälla i slutet av 2003. För Sverige upphör undantaget den 30 juni 2000, men denna tidsgräns kan omförhandlas.

1.3. Den svenska regeringen har begärt att undantaget skall förlängas till slutet av 2003. Denna begäran grundar sig på behovet av att anpassa den svenska alkoholpolitiken, men inbegriper ett åtagande att gradvis höja de tillåtna införselmängderna.

2. Allmänna kommentarer

2.1. I enlighet med sitt yttrande om import av öl till Finland(1) ställer sig kommittén inte bakom en förlängning av den period under vilken konsumenter förvägras några av den inre marknadens fördelar. Det är i detta fall även uppenbart att anledningen till att man önskar förlänga undantaget är den betydande prisskillnaden på dessa varor för konsumenterna. Olika levnadsstandard och andra faktorer påverkar utan tvekan priserna, men det är klart att den viktigaste orsaken är de höga punktskatterna i Sverige. Kommittén noterar dock att den svenska alkoholpolitiken åtminstone i någon mån bidrar till den relativt ringa förekomsten av alkoholrelaterade sjukdomar i Sverige.

2.2. Som kommittén framhöll och medgav i fallet Finland, är det den svenska regeringens uppgift att fastställa sina egna punktskatter. Kommittén ser dock positivt på att detta förslag kan leda till att ytterligare undantag inte kommer att behövas, om man genomför utbildnings- och informationsprogram och tacklar de höga punktskatterna.

2.3. Kommittén delar oron över hälsoproblem, som den svenska regeringen nämner som orsaken till att de vill fortsätta att begränsa den fria rörligheten för varor. Allt tyder dock på att även om höga priser kan minska den samlade konsumtionen, utgör de inte något hinder för den som tenderar att dricka mycket. Höga priser leder dessutom till ökad smuggling och illegal produktion. Kommittén instämmer i kommissionens kommentar i motiveringsdelen att alkoholmissbruk bör bekämpas genom förebyggande åtgärder, utbildning och åtgärder som riktar sig till problemgrupper, snarare än genom generella åtgärder som drabbar alla konsumenter.

2.4. Det nya alkoholpolitiska program som den svenska regeringen nu måste införa kan komma att fungera som en god förebild för andra medlemsstater som - eventuellt inom ramen för den gemenskapspolitik som föreslagits på detta område - vill minska problemet med alkoholmissbruk i de egna länderna.

3. Slutsatser

3.1. Kommittén ställer sig bakom kommissionens förslag att förlänga det svenska undantaget för att ge den svenska regeringen mer tid att ändra sin alkoholpolitik i nödvändig utsträckning. Kommittén välkomnar särskilt det tydliga program som den svenska regeringen godkänt, att gradvis öka mängden varor som de svenska konsumenterna kan föra in i sitt land från andra medlemsstater.

3.2. Kommittén välkomnar också beslutet att den inre marknadens grundläggande frihet om rörlighet för varor kommer att tillämpas fullt ut från slutet av 2003.

Bryssel den 12 juli 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) EGT C 204, 18.7.2000.