ORDFÖRKLARINGAR

BPM-verktyg : Verktyg för att styra verksamhetsprocesser.

CIP : Ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation. Det rör sig om ett kommissionsprogram som stöder innovationsverksamhet (däribland miljöinnovation), underlättar tillgången till finansiering och tillhandahåller stödtjänster för företag i regionerna.

DFG : Den tyska forskningsstiftelsen (Deutsche Forschungsgemeinschaft). Stiftelsen finansierar projekt inom alla naturvetenskapliga områden och all humaniora. Den årliga budgeten uppgår till nästan 2,5 miljarder euro.

Efterhandskontroller : Efterhandskontroller är kontroller som utförs efter en utbetalning i syfte att upptäcka oegentligheter.

EIB : Europeiska investeringsbanken.

EMI-databasen : Databasen "Experts Management Back-office Internal for FP7" är den viktigaste informationskälla som de av kommissionens generaldirektorat som sysslar med forskning använder för att identifiera experter och kontrollera om det eventuellt föreligger några intressekonflikter.

ERA : Det europeiska forskningsområdet. Området består av all verksamhet, alla program och all politik inom forskning och utveckling i Europa som har ett gränsöverskridande perspektiv. Tillsammans gör de det möjligt för forskare, forskningsorganisationer och forskningsföretag att i allt större utsträckning röra sig, konkurrera och samarbeta över gränserna. Det övergripande målet är att förbättra organisationen och samordningen av forskningen i EU så att synergier och komplementaritet mellan länder kan utnyttjas fullt ut.

ERCEA : Genomförandeorganet för Europeiska forskningsrådet. Organet skapades för att uteslutande förvalta det särskilda programmet Idéer, på grundval av Europeiska forskningsrådets strategiska direktiv.

Europa 2020 : Europa 2020 är EU:s tillväxtstrategi för det kommande årtiondet och har som mål att göra EU till en smart och hållbar ekonomi för alla.

FoUI : Forskning, utveckling och innovation.

Förhandskontroller : Förhandskontroller är förebyggande kontroller som utförs antingen före undertecknandet av ett bidragsavtal eller före utbetalningen av bidraget.

Garantifonden för deltagare : Garantifonden för deltagare fungerar som en säkerhet som kommissionen kan utnyttja vid finansiella förluster i samband med projekt inom det sjunde ramprogrammet. Fonden ägs av stödmottagarna som betalar 5 % av sitt totala EU-bidrag till fonden.

GD : Generaldirektorat.

GD Energi (ENER) : Kommissionens generaldirektorat för energi.

GD Forskning och innovation (RTD) : Kommissionens generaldirektorat för forskning och innovation.

GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik (CNECT) : Kommissionens generaldirektorat för kommunikationsnät, innehåll och teknik, f.d. generaldirektoratet för informationssamhället och medier (GD INFSO).

GD Näringsliv (ENTR) : Kommissionens generaldirektorat för näringsliv.

GD Transport och rörlighet (MOVE) : Kommissionens generaldirektorat för transport och rörlighet.

Gemensamma teknikinitiativ : Gemensamma teknikinitiativ är långsiktiga offentlig-privata partnerskap. De kombinerar investeringar från den privata sektorn med offentlig finansiering från EU. Gemensamma teknikinitiativ har rättslig ställning som gemensamma företag i den mening som avses i artikel 187 i EUF-fördraget

Horisont 2020 : Horisont 2020 är EU:s nya program för forskning och innovation. Programmet är en efterföljare till det sjunde ramprogrammet och kommer att pågå under perioden 2014–2020. Kommissionen har föreslagit en budget på 80 miljarder euro för programperioden.

IKT : Informations- och kommunikationsteknik. Detta är ett av temaområdena i det särskilda programmet Samarbete.

KBBE : Kunskapsbaserad bioekonomi. "Livsmedel, jordbruk, fiske och bioteknik" är ett av temaområdena i det särskilda programmet Samarbete.

KPI : Resultatindikator.

NMP : "Nanovetenskap, nanoteknik, material och ny produktionsteknik" är ett av temaområdena i det särskilda programmet Samarbete.

NSF : National Science Foundation. NSF är ett oberoende amerikanskt federalt organ som har till syfte att främja vetenskapliga framsteg, förbättra folkhälsan, välståndet och välfärden och trygga det nationella försvaret. Det har en årsbudget på cirka 6,9 miljarder US-dollar (5,2 miljarder euro; uppgifter från 2010).

RCC : Clearingkommittén för forskning. Denna kommitté har gemensamt inrättats av de generaldirektorat som ansvarar för genomförandet av indirekta åtgärder inom ramen för det sjunde ramprogrammet. RCC har mandat att fatta beslut i övergripande frågor som rör genomförandet av åtgärder som de berörda avdelningarna inte kunnat enas om.

REA : Genomförandeorganet för forskning.

Regler för deltagande : Reglerna för deltagande avser den samling dokument som tillsammans anger villkoren för finansiering av forskning inom det sjunde ramprogrammet. Reglerna omfattar förordning (EG) nr 1906/2006 om regler för deltagande, de genomförandebestämmelser som kommissionen har antagit och icke-bindande vägledande dokument.

RES : Research Enquiry Service. En e-posttjänst för upplysningar på forskningsområdet som besvarar frågor om alla aspekter av europeisk forskning.

RSFF : Finansieringsinstrumentet för riskdelning. Detta är ett finansieringsinstrument som utvecklats för att förbättra tillgången till skuldfinansiering av FoUI-investeringar på acceptabla villkor för privata företag eller offentliga institutioner som är verksamma på FoUI-området.

Sjunde ramprogrammet : Sjunde ramprogrammet för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration är EU:s viktigaste instrument för stöd till forskning och innovation. De övergripande målen för det sjunde ramprogrammet har delats upp i fyra särskilda program: Samarbete, Idéer, Människor och Kapacitet.

SMF : Små och medelstora företag.

SNF : Den schweiziska nationella forskningsstiftelsen (Schweizerischer Nationalfonds). Detta är ett federalt schweiziskt organ som främjar vetenskaplig forskning. Stiftelsen har en årsbudget på cirka 700 miljoner schweiziska franc (580 miljoner euro).

TSB : Technology Strategy Board. TSB är ett brittiskt innovationsorgan som har till syfte att öka den ekonomiska tillväxten genom stöd till näringslivsledd innovation. TSB har en årsbudget på cirka 250 miljoner euro.

TTG : Handläggningstiden för att bevilja stöd, dvs. den tid som krävs för att välja ut ett förslag och förhandla fram ett kontrakt.

TTP : Handläggningstiden för utbetalning, dvs. den tid som krävs för att göra en utbetalning till ett konsortium av stödmottagare.

SAMMANFATTNING

I. Sjunde ramprogrammet för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration är ett av unionens viktigaste instrument för att finansiera forskning och utgör EU:s bidrag till Europa 2020-strategin. Syftet med ramprogrammet är att stärka industrins konkurrenskraft och möta de forskningsbehov som annan EU-politik ger upphov till, för att därigenom bidra till att skapa ett kunskapssamhälle. Programmet omfattar perioden 2007–2013 och har en total budget på mer än 50 miljarder euro. Största delen av budgeten används av kommissionens generaldirektorat eller dess genomförandeorgan i form av bidrag till slutmottagarna (se punkterna 1–13).

II. För att undersöka huruvida kommissionen har säkerställt ett effektivt genomförande av sjunde ramprogrammet försökte revisionsrätten besvara följande frågor (se punkterna 14–16):

a) Har reglerna för deltagande gjort det möjligt att genomföra sjunde ramprogrammet på ett effektivt sätt?

b) Har kommissionen lyckats förenkla sjunde ramprogrammets processer utan att den kvalitet man får för pengarna har försämrats?

c) Lyckades kommissionen bra med inrättandet av nya instrument?

III. Under den tid sjunde ramprogrammet har pågått har kommissionen infört en rad ändringar som har förenklat reglerna för deltagande. Framför allt har kommissionen förenklat kraven och förbättrat de vägledande dokumenten på ett bra sätt. Kommissionen har i några avseenden kunnat anpassa det sjunde ramprogrammets bestämmelser till stödmottagarnas praxis men mer behöver göras i framtiden. Några aspekter av reglerna för deltagande gör att mottagarna av stöd inom sjunde ramprogrammet ställs inför inkonsekvenser. Inrättandet av Clearingkommittén för forskning är ett steg i rätt riktning för att komma till rätta med dessa inkonsekvenser, men mekanismerna för att identifiera divergerande praxis är bristfälliga (se punkterna 17–44).

IV. Kommissionens processer inriktas på att se till att pengarna investeras i forskning av hög kvalitet; dock har fokus i mindre utsträckning legat på effektivitet. Vid revisionen upptäcktes följande:

a) Kommissionens styrning av processerna inom sjunde ramprogrammet är tillfredsställande inom tre av fem områden, dvs. när det gäller utformningen av processerna, förbättringsåtgärder och förvaltningsinformation, men mindre tillfredsställande när det gäller verktyg och resurser. De befintliga verktygen gör det inte möjligt att genomföra processerna på ett effektivt sätt och det finns tecken på att för stora personalresurser går åt till att genomföra vissa temaområden inom det särskilda programmet Samarbete, på bekostnad av andra temaområden (se punkterna 45–55).

b) Även om handläggningstiderna har förkortats under den tid som det sjunde ramprogrammet har pågått är det inte förrän 2012 som de har närmat sig nio månader. Revisionen har lyft fram bra metoder för att ytterligare korta handläggningstider. Det är viktigt att uppmärksamma ledningen på detta problem och på en miljö som möjliggör ett verkligt utbyte av god praxis (se punkterna 56–66).

c) Kvalitetskontrollerna av val och uppföljning av projekt fungerar bra. Sjunde ramprogrammets modell för finansiell kontroll tar emellertid inte tillräckligt stor hänsyn till felrisken. Detta innebär att de av sjunde ramprogrammets stödmottagare som är förknippade med en låg risk omfattas av för många kontroller (se punkterna 67–83).

V. Revisionsrättens granskning av finansieringsinstrumentet för riskdelning och de gemensamma teknikinitiativen visade att båda dessa instrument har fyllt de behov de skapades för. De har lyckats locka särskilda grupper av stödmottagare som små och medelstora företag. Genomförandet av gemensamma teknikinitiativ har emellertid lidit av att regelverket har varit för komplext, och kommissionen har inte tillräckligt visat att finansiering från finansieringsinstrumentet för riskdelning leder till att stödmottagarna gör större investeringar än vad de skulle ha gjort utan offentliga medel (se punkterna 84–97).

VI. På grundval av dessa iakttagelser utfärdar revisionsrätten ett antal rekommendationer till framför allt kommissionen (se punkterna 98–103):

a) När det gäller reglerna för deltagande bör kommissionen anstränga sig ytterligare för att se till att deltagarnas praxis kan användas i Horisont 2020 och förvalta det sjunde ramprogrammet på ett mer konsekvent sätt.

b) För att stärka processtyrningen bör kommissionen använda it-verktyg som integrerar alla funktioner, och obalansen i personalens arbetsbelastning bör undersökas.

c) För att minska handläggningstiderna bör kommissionen se till att processerna automatiseras och tillämpas likadant av alla kommissionens avdelningar.

d) Kommissionen bör göra sina kontroller före och efter utbetalning mer riskdrivna och därigenom bättre fokusera sina kontrollinsatser.

e) Budgetmyndigheten och kommissionen bör se till att de gemensamma teknikinitiativens regelverk anpassas bättre till initiativens personalstyrka. För att maximera effekten av finansieringsinstrumentet för riskdelning bör kommissionen bli bättre på att rikta in sig på de stödmottagare som har begränsad tillgång till finansiering.

INLEDNING

BAKGRUND

1. Sjunde ramprogrammet för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration är ett av EU:s viktigaste instrument för stöd till forskning och innovation och utgör EU:s bidrag till Europa 2020-strategin. Syftet med ramprogrammet är att stärka industrins konkurrenskraft och möta de forskningsbehov som annan EU-politik ger upphov till [1], för att därigenom bidra till att skapa ett kunskapssamhälle, bygga vidare på ett europeiskt forskningsområde och komplettera verksamheter på nationell och regional nivå [2].

2. Sjunde ramprogrammet består av ett antal finansieringssystem som har samlats i fyra särskilda program (se figur 1). Programmen har utformats för att stödja forskningsrelaterad verksamhet, inklusive grundforskning och tillämpad forskning samt utbildnings- och innovationsverksamhet. Under perioden 2007–2013 tillhandahåller sjunde ramprogrammet mer än 50 miljarder euro [3] i stöd till dessa verksamheter. Merparten av dessa medel betalas ut i form av bidrag till stödmottagare i såväl medlemsstater som tredjeländer. Vilka verksamheter som ska finansieras med hjälp av bidragen fastställs efter konkurrensutsatta ansökningsomgångar. Stödmottagarna arbetar ofta i form av konsortier bestående av flera partner som baseras på bidragsavtal med kommissionen.

FIGUR 1

SJUNDE RAMPROGRAMMETS BUDGET 2007–2013 (I MILJARDER EURO)

+++++ TIFF +++++

Obs.: Streckade linjer betyder att instrumentet nyligen har införts i sjunde ramprogrammet.

* Ett för ändamålet särskilt program stöder det gemensamma forskningscentrets icke-nukleära verksamhet. Forskningscentret är ett generaldirektorat som bedriver forskningsverksamhet för kommissionens räkning.

3. Sjunde ramprogrammet är ett komplext forskningsfinansieringsprogram. Årsbudgeten ökar år för år och förväntas närma sig 11 miljarder euro 2013. Tillsammans med sjunde ramprogrammets särskilda egenskaper (se ruta 1) gör detta programmet till ett av de största enskilda forskningsprogrammen i världen.

4. Dessa egenskaper får direkta konsekvenser för hur sjunde ramprogrammet måste förvaltas. På grund av programmets gränsöverskridande karaktär kan exempelvis den omständigheten att enskilda projekt innehåller både akademiska enheter och enheter från näringslivet medföra att deltagare i samma konsortium omfattas av olika skatteregler, rättsliga regler, redovisningsregler eller finansregler. Reglerna för sjunde ramprogrammet måste därför vara tillräckligt flexibla för att kunna ta hänsyn till dessa olikheter, men samtidigt så precisa att feltolkningar undviks. Reglerna för nationella forskningsprogram behöver bara ta hänsyn till relevant nationell lagstiftning.

RUTA 1

SJUNDE RAMPROGRAMMETS EGENSKAPER

Sjunde ramprogrammet ger bidrag till stödmottagare i samtliga EU:s medlemsstater, associerade länder och anslutningsländer (14 [4]) samt till länder som är internationella samarbetspartner till EU.

Programmet förvaltas av 19 oberoende enheter: åtta kommissionsavdelningar (sex generaldirektorat och två genomförandeorgan), Europeiska investeringsbanken, fem gemensamma teknikinitiativ och fem artikel 185-initiativ [5].

I de åtta kommissionsavdelningarna arbetar fler än 2500 anställda med att genomföra sjunde ramprogrammet.

Det genomsnittliga EU-bidraget per projekt är 1,75 miljoner euro. Ett typiskt projekt innefattar gränsöverskridande samarbete mellan fem eller sex deltagare. Samarbetsprojekt, som utgör cirka två tredjedelar av sjunde ramprogrammets budget, har i genomsnitt elva deltagare. Konsortierna består i de flesta projekt av deltagare från både den akademiska världen och den privata sektorn.

Varje år bedöms 15000 förslag, ingås 2500 nya bidragsavtal och görs cirka 10000 utbetalningar. Sjunde ramprogrammets portfölj består av cirka 14000 bidragsavtal (2011 års siffror).

Källa: Femte utvärderingsrapporten av sjunde ramprogrammet, EU:s allmänna budget 2012 och kommissionens meddelande om förenklat genomförande av ramprogrammen för forskning (KOM(2010) 187).

5. Sjunde ramprogrammet har infört ett antal nya instrument jämfört med sjätte ramprogrammet. De viktigaste är stöd till spetsforskning [6], gemensamma teknikinitiativ och finansinstrumentet för riskdelning (RSFF). Stödet till spetsforskning infördes för att finansiera grundläggande s.k. blue sky-forskning [7], medan de två andra instrumenten togs fram för att stödja marknadsnära innovationer i syfte att främja näringslivets deltagande, vilket stadigt har minskat sedan fjärde ramprogrammet [8].

LAGSTIFTNING

6. De mål och verksamheter som ska finansieras inom ramen för sjunde ramprogrammet definieras i beslut nr 1982/2006/EG och i besluten beträffande fyra särskilda program. Reglerna för deltagande anges i förordningen om sjunde ramprogrammet [9]. Regelverket kompletteras av de genomförandebestämmelser som kommissionen har antagit och av icke-bindande vägledande dokument (med termen "regler för deltagande" avses nedan den hierarkiska strukturen i figur 2).

7. Reglerna för deltagande definierar villkoren för val av projekt, enheters deltagande i projekt och finansiering av projekt. Tillsammans fastställer de vilka finansieringsvillkor som ska gälla, t.ex. finansieringsgrad och kraven för att en kostnad ska vara stödberättigande.

8. De nuvarande reglerna för deltagande är ett resultat av de samlade erfarenheterna från mer än 20 års ramprogram. Förenkling blev den viktigaste drivkraften i sjätte ramprogrammet [10] och har varit ett av kommissionens åtaganden under sjunde ramprogrammet [11].

FIGUR 2

REGELHIERARKIN FÖR SJUNDE RAMPROGRAMMETS REGLER FÖR DELTAGANDE

+++++ TIFF +++++

Källa: Revisionsrätten, CORDIS.

GENOMFÖRANDE

9. Sett till värdet omfattas 58 % av genomförandet av sjunde ramprogrammet av centraliserad direkt förvaltning [12] från sex generaldirektorats sida. Resten av genomförandet har delegerats till två genomförandeorgan (Genomförandeorganet för forskning (REA) och Genomförandeorganet för Europeiska forskningsrådet (ERCEA)), EIB, gemensamma teknikinitiativ och särskilda genomförandestrukturer för artikel 185-initiativ. Medan genomförandeorganen tillämpar samma förfaranden som kommissionen kan de övriga enheterna själva välja hur de vill organisera sina interna förfaranden. I figur 3 visas en uppdelning efter förvaltningsmetod och ansvarig enhet.

FIGUR 3

ENHETER ANSVARIGA FÖR GENOMFÖRANDET

+++++ TIFF +++++

Källa: Revisionsrätten.

10. Oavsett vilken enhet som genomför ett program sker genomförandet i regel med hjälp av en av följande processer:

a) Identifiering av de vetenskapliga ämnesområden som ska stödjas och fastställande av arbetsprogram för att genomföra dem.

b) Val av projekt, i regel grundat på en konkurrensutsatt urvalsprocess, och förhandling med utvalda kandidater.

c) Kontroll av det vetenskapliga genomförandet av projekt och ersättning till stödmottagarna för deras stödberättigande kostnader.

11. Förenklingen av sjunde ramprogrammet har inte bara omfattat reglerna, utan även generaldirektoratens och genomförandeorganens interna processer. Sedan revisionsrättens senaste revision på området [13] 2004 har kommissionen infört flera nya system för att förenkla bidragsprocessen (t.ex. en deltagarportal, ett enhetligt registreringssystem och ett särskilt förhandlingsförfarande).

NYA INSTRUMENT I SJUNDE RAMPROGRAMMET

12. De gemensamma teknikinitiativen är långsiktiga offentlig-privata partnerskap. De kombinerar investeringar från den privata sektorn med offentlig finansiering på EU-nivå och nationell nivå. Syftet med initiativen är att stödja forskningssamarbete i Europa på de forskningsområden där det finns tydligt identifierade gemensamma tekniska och ekonomiska mål. EU:s bidrag till de gemensamma teknikinitiativen inom sjunde ramprogrammet uppgår till mer än 3 miljarder euro. Gemensamma teknikinitiativ mellan två parter är partnerskap mellan EU och näringslivsorganisationer, medan gemensamma teknikinitiativ mellan tre parter omfattar EU, näringslivsorganisationer och deltagande medlemsstater (se tabell 1). Det gemensamma företaget för genomförandet av det gemensamma teknikinitiativet för nanoelektronik (Eniac) består t.ex. av kommissionen, deltagande medlemsstater [14] och sammanslutningen för europeisk verksamhet på området nanoelektronik (Aeneas).

13. Finansieringsinstrumentet för riskdelning (RSFF) är ett finansieringsinstrument som utvecklats för att förbättra tillgången till skuldfinansiering av FoUI-investeringar på acceptabla villkor för privata företag eller offentliga institutioner som är verksamma på FoUI-området. De stödmottagare som finansieringsinstrumentet riktar sig till omfattar även europeiska forskningsintensiva enheter och forskningsinfrastrukturer. Europeiska kommissionen, via GD Forskning och innovation, övervakar hur finansieringsinstrumentet tillämpas i fråga om stödberättigande projekt och budgetanslag från sjunde ramprogrammet, medan EIB ansvarar för den dagliga driften. Instrumentet finansieras gemensamt av EU och EIB. Taket för detta instruments del av EU:s bidrag inom sjunde ramprogrammet har fastställts till en miljard euro.

TABELL 1

ÖVERSIKT ÖVER DE GEMENSAMMA TEKNIKINITIATIVEN

Källa: Rådets beslut om inrättandet av de gemensamma teknikinitiativen.

Gemensamt teknikinitiativ | Strategiska mål | Tak för EU:s bidrag (i miljoner euro) |

Gemensamma teknikinitiativ mellan två parter | Initiativet för innovativa läkemedel (IMI) | Skynda på utvecklingen av bättre och säkrare läkemedel för patienter | 1000 |

Clean Sky | Utveckla banbrytande teknik som väsentligt kommer att minska flygplanens och lufttransporternas miljöpåverkan och resultera i tystare och bränslesnålare flygplan | 800 |

Det gemensamma företaget för bränsleceller och vätgas (FCH) | Skynda på utvecklingen och införandet av bränsleceller och vätgasteknik i Europa | 470 |

Gemensamma teknikinitiativ mellan tre parter | Eniac | Fokusera på nanoelektronik för att främja ytterligare integrering och miniatyrisering av komponenter och öka deras funktioner | 450 |

Artemis | Hantera forsknings- och strukturutmaningar på området inbyggda datorsystem | 420 |

REVISIONENS INRIKTNING OCH OMFATTNING SAMT REVISIONSMETOD

14. Vid revisionen undersöktes huruvida kommissionen har säkerställt ett effektivt genomförande av sjunde ramprogrammet. Denna fråga besvarades med hjälp av följande tre delfrågor:

a) Har reglerna för deltagande gjort det möjligt att genomföra sjunde ramprogrammet på ett effektivt sätt?

b) Har kommissionen lyckats förenkla sjunde ramprogrammets processer utan att den kvalitet man får för pengarna har försämrats?

c) Lyckades kommissionen bra med inrättandet av nya instrument?

15. Revisionen omfattade genomförandet av sjunde ramprogrammet från 2007 och fram till första halvåret 2012. Revisionskriterierna och metoden för att samla in revisionsbevis beskrivs i bilaga I. Revisionens inriktning och omfattning omfattade följande:

a) För den första delfrågan, reglerna för deltagande för hela sjunde ramprogrammet.

b) För den andra delfrågan, de interna processer inom GD Forskning och innovation, GD Informationssamhället och medier, GD Näringsliv och Genomförandeorganet för forskning (REA) som rör samarbetsprojekt inom det särskilda programmet Samarbete [15]. Härigenom omfattade analysen av de interna processerna genomförandet av nästan två tredjedelar av sjunde ramprogrammets budget.

c) För den tredje delfrågan, en analys av två nya instrument – gemensamma teknikinitiativ och finansieringsinstrumentet för riskdelning.

16. Revisionsrätten följde upp sina tidigare rekommendationer i sin särskilda rapport nr 1/2004 om förvaltningen av indirekta FoTU-åtgärder inom femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (1998–2002). Resultaten, inklusive hänvisningarna till motsvarande iakttagelser i denna rapport, återges i bilaga II.

IAKTTAGELSER

KOMMISSIONEN HAR VIDTAGIT ETT ANTAL ÅTGÄRDER FÖR ATT FÖRENKLA REGLERNA FÖR DELTAGANDE, MEN MER BEHÖVER GÖRAS.

17. I samband med inledandet av sjunde ramprogrammet föreslog kommissionen förenklingar av olika aspekter av reglerna för deltagande. I denna del av rapporten används följande principer för att bedöma de framsteg som har gjorts inom ramen för denna förenklingsagenda:

a) Förenkla kraven genom att skapa bättre balans mellan risker och kontroll.

b) Optimera metoderna för att ersätta stödmottagarna för deras forskningsinsatser.

c) Vägleda stödmottagarna genom det komplexa programmet.

d) Anpassa bestämmelserna till stödmottagarnas praxis.

e) Undvika dubbelarbete och inkonsekvenser.

18. Dessa principer härleddes från olika kommissionsdokument [16] med förenklingsplaner och från de lagstiftande myndigheternas ståndpunkter [17] beträffande reglerna för deltagande. Alltsedan 2005, när kommissionen presenterade förberedelserna inför sjunde ramprogrammet, har dessa principer följaktligen drivit på utvecklingen av reglerna för deltagande. För en översikt av framstegen i förenklingsagendan, se tabell 2.

TABELL 2

FRAMSTEG I KOMMISSIONENS FÖRENKLINGSAGENDA

Källa: Revisionsrätten.

Principer med exempel på planerade åtgärder | Revisionsrättens bedömning |

Förenkla kraven: Bankgarantier ska ersättas av deltagarnas garantifondMindre användning av revisionsintyg för begäran om betalningFörenkling av rapporteringsperioder | Tillfredsställande Bankgarantier krävs inte längre, och stödmottagarna slipper därmed tillhörande administrativa börda. Till följd av införandet av ett tröskelvärde krävs nu ett revisionsintyg endast för 6 % av ersättningsanspråken, vilket motsvarar en tredjedel av de kostnader som finansieras inom sjunde ramprogrammet. När det gäller vissa aspekter (t.ex. rapporteringsperiodernas längd) är sjunde ramprogrammet bättre än nationella finansieringsprogram. Det går dock att förenkla rapporteringskraven ytterligare om rapporteringsperioderna även förlängs för IKT-projekt,det införs strikta begränsningar för hur långa rapporterna får vara, vilket vissa nationella finansieringsorgan (SNF, DFG, TSB) har gjort. |

Optimera metoderna för ersättning: Ökad användning av schablonbeloppFörenkling av finansieringsmodellen baserad på faktiska kostnader | Delvis tillfredsställande Sjunde ramprogrammet innehåller nya finansieringsmetoder som grundas på schablonbelopp snarare än faktiska kostnader. Sjunde ramprogrammets finansieringsmodell grundad på faktiska kostnader är fortfarande komplex (se punkt 20). |

Vägleda stödmottagarna genom det komplexa programmet: Förbättrat vägledande materialGemensamma elektroniska verktyg för interaktion med stödmottagarnaYtterligare vägledningsverktyg som hjälpcentraler | Tillfredsställande De vägledande dokumenten har blivit kortare och tydligare jämfört med dokumenten inom sjätte ramprogrammet, vilket bekräftas av stödmottagarnas svar på revisionsrättens enkät. Nya it-verktyg underlättar interaktionen mellan kommissionen och stödmottagarna. Specialiserade hjälpcentraler för stödmottagarna har införts. |

Anpassa bestämmelserna till stödmottagarnas praxis: Attestering av stödmottagarnas metoder för kostnadsberäkningÖkad acceptans för stödmottagarnas metoder | Inte tillfredsställande Stödmottagarna har varit dåliga på att ansluta sig till attesteringsprogrammet, acceptansen av metoderna för att beräkna de genomsnittliga personalkostnaderna kom sent, stödmottagarna måste stå för hela risken i fråga om felaktig tolkning av sjunde ramprogrammets bestämmelser och sjunde ramprogrammets bestämmelser speglar inte alltid allmän praxis på forskningsområdet (se punkterna 21–29). |

Undvika dubbelarbete och inkonsekvenser: En elektronisk registreringscentral för stödmottagare (enhetligt registreringssystem)Konsekvent bedömning av ekonomisk lönsamhetGemensam clearingcentral (e-posttjänst för upplysningar på forskningsområdet)Clearingkommitté för forskning | Inte tillfredsställande De flesta av de planerade åtgärderna vidtogs, men genomförandet präglas fortfarande av inkonsekvenser (se punkterna 30–44). |

STORA FRAMSTEG I ARBETET MED FÖRENKLINGSAGENDAN

19. När det gäller de fem principerna har kommissionen förenklat kraven och förbättrat de olika vägledande dokumenten på ett tillfredsställande sätt. Kommissionen har i några avseenden kunnat anpassa det sjunde ramprogrammets bestämmelser till stödmottagarnas praxis (till exempel att godkänna genomsnittliga personalkostnader) men mer behöver göras i framtiden. Några aspekter av reglerna för deltagande gör att mottagarna av stöd inom sjunde ramprogrammet ställs inför inkonsekvenser (se punkterna 21 respektive 30).

20. När det gäller finansieringsmodellen har nya finansieringsmetoder i form av schablonbelopp i stället för ersättning av faktiska kostnader införts. Finansiering baserad på faktiska kostnader är dock fortfarande den viktigaste finansieringsmodellen i sjunde ramprogrammet. Jämfört med nationella finansieringsorgan är sjunde ramprogrammets finansieringsmodell komplex. Detta beror på att det finns så många olika kombinationer av kostnadskategorier, metoder för att beräkna kostnader och ersättningsnivåer, något som i sin tur innebär en extra börda för stödmottagarna och får en rad viktiga konsekvenser för den administrativa processen inom kommissionen. I sin rapport nr 1/2004 (se bilaga II) rekommenderade revisionsrätten en förenkling av finansieringsmodellen. Att förenkla finansieringsmodellen är en viktig beståndsdel i förslaget till reglerna för deltagande i Horisont 2020 [18].

MÅLET ATT I HÖGRE GRAD ANPASSA SJUNDE RAMPROGRAMMETS BESTÄMMELSER TILL STÖDMOTTAGARNAS PRAXIS HAR INTE UPPFYLLTS FULLT UT

21. I samband med att sjunde ramprogrammet inleddes uppgav kommissionen att finansieringsmodellen baserad på faktiska kostnader skulle tillämpa deltagarnas vanliga redovisnings- och förvaltningsprinciper [19]. De lagstiftande myndigheterna och kommissionen själv har nyligen framhållit att sjunde ramprogrammets bestämmelser måste bli mer kompatibla med allmän affärspraxis [20].

DET KRÄVS BÄTTRE ANPASSNING TILL STÖDMOTTAGARNAS PRAXIS

22. För att i högre grad anpassa sjunde ramprogrammets regler för deltagande till stödmottagarnas praxis bör reglerna innehålla en mekanism som gör det möjligt att i god tid få kännedom om denna praxis och anpassa tolkningen och kommissionens praxis i överensstämmelse härmed, under förutsättning att detta inte äventyrar sjunde ramprogrammets allmänna mål och kontrollmål.

23. I början av sjunde ramprogrammet införde kommissionen en attesteringsmekanism för godkännande av metoder för kostnadsberäkning för att försäkra stödmottagarna om att de använde rätt metoder. De hårda kraven har emellertid lett till att få stödmottagare har utnyttjat attesteringsmöjligheten. Kommissionen har beräknat att högst 350 attesteringar kommer att utfärdas [21]. I mars 2012 hade kommissionen tagit emot ansökningar om attestering av metoder från 71 stödmottagare, vilket motsvarar 20 % av stödmottagarna. Resultatet av revisionsrättens undersökning visar att de främsta skälen till att inte ansöka om förhandsattestering är ansökningsprocessens längd och komplexitet, svårigheterna att uppfylla attesteringskriterierna och den begränsade användningen av intyget. Det låga deltagandet undergrävde kommissionens ansträngningar att förenkla förfarandena [22].

24. För att underlätta anpassningen av sjunde ramprogrammets bestämmelser till stödmottagarnas praxis när det gäller personalkostnader införde kommissionen 2011 en möjlighet för stödmottagarna att använda sig av sin interna praxis för att under vissa villkor begära ersättning för genomsnittliga personalkostnader. Revisionsrättens intervjuer med forskarorganisationer och deltagare visade att en ökad användning av metoder baserade på genomsnittliga personalkostnader upplevdes som positivt. Även om problemet med att godta genomsnittliga personalkostnader upptäcktes relativt tidigt [23], tog det emellertid ytterligare 21 månader innan reglerna ändrades. Detta är lång tid för ett sjuårigt program som finansierar projekt som i genomsnitt pågår i 36 månader.

25. Även om sjunde ramprogrammets finansiella bestämmelser är mindre föreskrivande och mer principbaserade finns det situationer där det är svårt för en stödmottagare att få verkligheten att gå ihop med sjunde ramprogrammets principer. Om stödmottagaren ställs inför en sådan situation finns det tre valmöjligheter. Stödmottagaren kan antingen

kontakta den projektansvarige,

hänvisa till den nationella kontaktpunkten [24], som vidarebefordrar begäran till den e-posttjänst för upplysningar på forskningsområdet som besvarar frågor om alla aspekter av europeisk forskning (RES), eller

skicka begäran direkt till RES.

26. Projektansvariga kan bara hänvisa till befintliga bestämmelser och riktlinjer. RES kan ge mer skräddarsydd vägledning, som när det rör sig om komplexa juridiska spörsmål utarbetas av rättstjänsten vid GD Forskning och innovation. Vägledningen omfattas dock av en friskrivningsklausul som kan göra att den blir betydligt mindre användbar vid eventuella tvister med kommissionen längre fram. Upp till fem år efter det att projektet har avslutats går det att ifrågasätta huruvida tolkningen var korrekt. Även om det kan finnas giltiga skäl att ha en friskrivningsklausul innebär det nuvarande systemet att stödmottagarna bär hela risken vid en felaktig tolkning av sjunde ramprogrammets bestämmelser.

SJUNDE RAMPROGRAMMETS BESTÄMMELSER SPEGLAR INTE ALLTID STÖDMOTTAGARNAS ALLMÄNNA PRAXIS

27. För att bedöma i hur hög grad sjunde ramprogrammet har anpassats till stödmottagarnas allmänna praxis jämförde revisionsrätten den praxis som tillämpas inom sjunde ramprogrammet med den praxis som de nationella finansieringsorganen tillämpar och med stödmottagarnas interna praxis. Revisionsrättens analys inriktade sig på personalkostnader eftersom dessa ofta utgör den viktigaste kategori av direkta kostnader som uppkommer i samband med genomförandet av ett projekt.

28. Vissa nationella finansieringsorgan accepterar schablonbelopp eller kostnadskategorier utan krav på registrering av tidsåtgång (t.ex. den tyska forskningsstiftelsen DFG) eller använder budgeterade kostnader baserade på lönekategorier och förhandsdefinierad arbetstid (den schweiziska nationella forskningsstiftelsen SNF). Andra tillämpar liknande krav på registrering av tidsåtgång som de krav som tillämpas inom sjunde ramprogrammet (t.ex. Förenta staternas energiministerium) och fokuserar på ett verifierbart tidsfördelningssystem för att berättiga personalkostnader. I några fall ger dock de nationella finansieringsorganens regler stödmottagarna större möjligheter att tillämpa sin vanliga förvaltnings- och redovisningspraxis.

29. Trots den positiva reaktionen på den ökade acceptansen av metoder baserade på genomsnittlig personalkostnad visar revisionsrättens undersökning av stödmottagarna att sjunde ramprogrammets krav på hur personalkostnaderna ska beräknas för det mesta inte är förenliga med stödmottagarnas praxis. När det gäller registrering av tidsåtgång bekräftade 29 % av stödmottagarna att de inte kan använda sina interna system för att uppfylla kommissionens krav (se figur 4), och 30 % införde ett system för registrering av tidsåtgång för att delta i EU-projekt. Vissa stödmottagare uppgav att de för internt bruk använder andra tillvägagångssätt än registrering av tidsåtgång (se ruta 2).

FIGUR 4

PRAXIS FÖR REGISTRERING AV TIDSÅTGÅNG HOS MOTTAGARE AV STÖD FRÅN SJUNDE RAMPROGRAMMET

+++++ TIFF +++++

Källa: Revisionsrätten.

RUTA 2

EXEMPEL PÅ OLIKA METODER FÖR ATT UPPFYLLA KRAVEN PÅ REGISTRERING AV TIDSÅTGÅNG

Resultatbaserad metod: Särskild forskningspersonal ägnar sig helt åt forskningsuppgifter, inga tidkort för att registrera tidsåtgång krävs. Kontrollmetoderna inbegriper exempelvis kontroller av hur arbetet fortskrider, resultatkvaliteten eller uppnådda etappmål.

Metod som använder sig av alternativa bevis: Tillräckliga bevis på tidsåtgången erhålls genom anställningskontrakt (t.ex. en doktorand som till 100 % är knuten till ett visst projekt) eller av en intern förklaring som bekräftar att en person helt och hållet är knuten till ett visst projekt eller en viss uppgift (t.ex. för en viss tid).

Källa: Revisionsrätten, baserat på en granskning av svaren på revisionsrättens frågeformulär.

ONÖDIGA INKONSEKVENSER MINSKAR EFFEKTIVITETEN

30. Ibland går det inte att garantera att program som kan ha olika syften genomförs på ett enhetligt sätt. När samma finansieringsinstrument genomförs inom samma särskilda program bör det dock bara finnas ett fåtal skillnader. När sjunde ramprogrammet inleddes förklarade kommissionen att konsekvens skulle vara en av de tre principer som skulle prägla genomförandet av programmet [25]. Kommissionen förklarade dessutom följande: "Framför allt projektens rättsliga och finansiella bestämmelser skall tolkas enhetligt inom alla kommissionens berörda avdelningar" [26].

31. Konsekvent genomförande minskar stödmottagarnas administrativa börda. Det blir lättare för stödmottagarna att veta vilka krav som gäller och respektera dessa, och det blir lättare för kommissionen att förvalta programmen.

VISSA HARMONISERINGSÅTGÄRDER HAR INFÖRTS

32. För att säkerställa ett mer konsekvent genomförande åtog sig kommissionen i de föreberedande lagstiftningsdokumenten [27] att

inrätta en elektronisk registreringscentral (ett enhetligt registreringssystem),

säkerställa jämförbar bedömning av en deltagares ekonomiska bärkraft,

inrätta en gemensam clearingcentral.

33. Det enhetliga registreringssystemet förhindrar att stödmottagarna vid upprepade tillfällen ombeds lämna samma information om sin rättsliga ställning och ekonomiska situation för varje projekt. Den eftersläpning som rådde i början på grund av att många stödmottagare registrerade sig på samma gång har försvunnit, och för närvarande förekommer inga stora förseningar. Enligt interimsutvärderingen av sjunde ramprogrammet har det enhetliga registreringssystemet blivit en succé [28]. Kontrollen av den finansiella valideringen genomförs numera av den centrala valideringsgruppen inom Genomförandeorganet för forskning, vilket garanterar jämförbarhet eftersom samma finansiella nyckeltal används [29].

34. En gemensam clearingcentral [30] har inte inrättats. I stället inrättade kommissionen först tjänsten för upplysningar på forskningsområdet för att besvara stödmottagarnas frågor. År 2011 inrättade kommissionen Clearingkommittén för forskning (RCC), med mandat att fatta beslut i övergripande frågor som rör genomförandet av åtgärder som de berörda avdelningarna inte har enats om [31].

NÅGRA ASPEKTER AV GENOMFÖRANDET AV SJUNDE RAMPROGRAMMET PÅVERKAS AV BRISTANDE KONSEKVENS

35. Trots dessa framgångar påverkas några aspekter av genomförandet av sjunde ramprogrammet av bristande konsekvens. Enbart revisionsrättens jämförelse av regler och förfaranden för samarbetsprojekt inom det särskilda programmet Samarbete visade på praxis som ledde till skillnader i fråga om hur olika de olika avdelningarna, eller till och med olika enheter inom samma avdelning, behandlade i stort sett samma situation (se ruta 3).

RUTA 3

EXEMPEL PÅ OLIKA PRAXIS

1. Användningen av schablonbelopp för att ersätta kostnader för resor och uppehälle – godtas inte av GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik, men godtas av andra avdelningar.

2. Utfrågningar under utvärdering av stora projekt – används av GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik, GD Näringsliv och Genomförandeorganet för forskning, men inte av GD Forskning och innovation.

3. Kravet på att ingå och tillhandahålla ett konsortieavtal – varierar från temaområde till temaområde.

4. Behandling av oförutsedd användning av underleverantörer – varierar från avdelning till avdelning.

5. Definition av driftsbudget – varierar från avdelning till avdelning.

6. Förfarande som ska tillämpas om stödmottagaren ändrar sitt firmanamn – formell ändring endast i GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik.

7. Rapporteringsfrekvens – tätare rapportering i GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik än i andra avdelningar.

8. Användning av vetenskaplig granskning för att utvärdera projekt – vanligare i GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik än i andra avdelningar.

9. Möjlighet att göra flera utbetalningar per period – delbetalningar tillämpas av GD Forskning och innovation och GD Näringsliv, men inte av GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik och Genomförandeorganet för forskning.

Olika praxis som diskuterades och löstes i Clearingkommittén för forskning

10. Berättigande till ersättning av kostnader för ett intyg om redovisningen, som inte var obligatoriskt.

11. Behandling av anpassning till förmån för stödmottagare för avslutade projekt.

Källa: Revisionsrätten. Förteckningen baseras på en analys av regler, interna kommissionsdokument, stödmottagarnas svar och intervjuer med chefer vid kommissionen.

36. Revisionsrättens undersökning visar att stödmottagarna anser att genomförandet av sjunde ramprogrammet inte är konsekvent: 51 % av stödmottagarna uppgav att de åtminstone ibland var föremål för olika behandling som inte kunde motiveras av regelverket eller det särskilda programmets egenskaper, och 15 % av stödmottagarna uppgav att de upplevde sådana skillnader i behandling i nästan varje projekt. Stödmottagarnas kommentarer tyder på att tolkningen kan skilja sig åt beroende på vem som är projektansvarig (se ruta 4).

MEKANISMERNA FÖR ATT IDENTIFIERA DIVERGERANDE PRAXIS ÄR BRISTFÄLLIGA

37. I september 2011 hade Clearingkommittén för forskning diskuterat och löst tre problem i samband med bättre samordning mellan avdelningarna. Två av dessa var direkt kopplade till harmoniseringen av förfarandena inom sjunde ramprogrammet. I revisionsrättens analys (se ruta 3) identifierades emellertid nio exempel på divergerande regler och förfaranden, som inte diskuterades av Clearingkommittén för forskning. Detta tyder på att även om Clearingkommittén för forskning fungerar bra när det gäller att enas om enhetliga ståndpunkter identifierar de befintliga mekanismerna inte alla divergerande förfaranden vid genomförandet av sjunde ramprogrammet.

RUTA 4

EXEMPEL PÅ STÖDMOTTAGARNAS KOMMENTARER OM OLIKA PRAXIS

För varje projekt följer förhandlingarna reglerna såsom dessa tolkas av respektive projektansvarig. Förhandlingarna varierar följaktligen beroende på den projektansvariges tolkning, och huvudorganisationen är tvungen att anpassa sig och följa de instruktioner som den projektansvarige ger.

I en del fall har det hänt att olika projektansvariga på olika enheter har behandlat samma situation på olika sätt.

De närmare upplysningar som begärs i samband med ansökans innehåll, tekniska (förväntade resultat, etappmål, framstegsrapporter) och ekonomiska rapporter samt användningen av sjunde ramprogrammets it-verktyg och organiserandet av processerna varierar beroende på vem som är projektansvarig. Detta gäller under samtliga skeden av ett projekts genomförande.

Källa: Revisionsrättens frågeformulär.

38. Det finns i huvudsak två kanaler för att uppmärksamma Clearingkommittén för forskning på ett problem:

Ett beslut från en intern arbetsgrupp inom kommissionen eller från generaldirektörer vid generaldirektoraten med ansvar för forskning eller deras företrädare.

En förfrågan från en stödmottagare på webbplatsen för tjänsten för upplysningar på forskningsområdet (RES).

39. I båda fallen förlitar sig Clearingkommittén för forskning på att kommissionspersonalen eller stödmottagarna aktivt ska engagera sig. Det gjordes bara ett begränsat försök att kartlägga alla möjliga skillnader i de nuvarande förfarandena inom sjunde ramprogrammet. Det går att harmonisera förfarandena inom sjunde ramprogrammet ännu mer eftersom en del av dessa förfaranden, på grund av många projekts fleråriga karaktär, kommer att fortsätta att tillämpas i upp till fem år efter 2013.

ERFARENHETERNA FRÅN SJUNDE RAMPROGRAMMET VISAR HUR SVÅRT DET KOMMER ATT BLI ATT FÖRSÖKA NÅ LIKNANDE MÅL I SAMBAND MED EUROPEISKA FORSKNINGSOMRÅDET

40. Ramprogrammet står endast för en liten del av de offentliga utgifterna för forskning i Europa [32]. Den grundtanke som ligger bakom skapandet av Europeiska forskningsområdet (ERA) är att forskningsinsatserna i Europa måste organiseras och samordnas på ett bättre sätt. Regelanpassning är en av de aspekter som har samband med bättre samordning inom ERA. När det gäller Europeiska forskningsområdet bör reglerna för deltagande i sjunde ramprogrammet skapa sammanhängande ramar för ett så effektivt genomförande som möjligt [33]. Sjunde ramprogrammet bör genomföras på ett sådant sätt att man sörjer för ömsesidiga synergieffekter och komplementaritet med andra unionsstrategier och unionsprogram [34].

41. Sjunde ramprogrammet innehåller instrument som gemensamma teknikinitiativ som har sin egen uppsättning regler och förfaranden för meddelanden om ansökningsomgångar och finansiella bestämmelser (t.ex. kriterier för stödberättigande eller finansieringsregler). På samma sätt kan artikel 185-initiativ fastställa sina egna regler. Reglerna bör likna sjunde ramprogrammets regler men kan avvika från dessa på vissa punkter.

42. Andra program som unionen finansierar eller medfinansierar har egna regler för deltagande. Reglerna för programmet för konkurrenskraft och innovation (CIP) baseras på en annan finansieringsmodell och andra kriterier för stödberättigande, kostnadssystem och förfaranden etc. Den delade förvaltning som används för strukturfonder begränsar kommissionens möjligheter att kräva att de regler som har fastställts av regioner och medlemsstater ska anpassas till reglerna för deltagande i sjunde ramprogrammet. Det finns dock fortfarande fall där man skulle kunna uppnå större synergieffekter. Både i strukturfonderna och i sjunde ramprogrammet är det möjligt att godkänna metoder för att beräkna personalkostnader och indirekta kostnader, men det kommissionsgodkännande som beviljas i ett program gäller inte i ett annat. Mervärdesskatt som inte är avdragsgill är stödberättigande enligt strukturfonderna men inte enligt sjunde ramprogrammet. Medan vissa mottagare av stöd från sjunde ramprogrammet [35] kan dra fördel av en schablonersättning på 60 % för att täcka sina indirekta kostnader fastställs taket för schablonersättning för indirekta kostnader till 20 % i förordningen om strukturfonderna [36].

43. Vissa av de problem som har identifierats kommer troligtvis att lösas under Horisont 2020 när CIP och sjunde ramprogrammet slås samman. Strukturfonderna omfattar emellertid en rad olika åtgärder som inte nödvändigtvis är kopplade till forskning. En harmonisering av forskningsåtgärderna skulle därför kunna leda till att åtgärderna blir svåra att jämföra med andra åtgärder.

44. Sjunde ramprogrammet visar hur svårt det är att nå Europeiska forskningsområdets mål om bättre samordning genom anpassning av regler. Mottagare av stöd från sjunde ramprogrammet utsätts för olika behandling på grund av den relativt självständiga ställning som kommissionens generaldirektorat eller de andra genomförandeorganen har. Finansieringsorganen för strukturfonderna eller nationella program har dessutom en ännu självständigare ställning. Det kommer därför att vara mycket svårt att harmonisera reglerna, eftersom det inte har skett fullt ut i de program där kommissionen har en beslutsfattande ställning.

VIKTEN HAR I FÖRSTA HAND LAGTS PÅ ATT SÄKERSTÄLLA FINANSIERING AV HÖG KVALITET, I ANDRA HAND PÅ EFFEKTIVITET

KOMMISSIONEN HAR UTFORMAT BRA PROCESSER MEN HAR INTE FULLT UT AVSATT RESURSER FÖR ATT KUNNA GENOMFÖRA DEM

45. Bra processer [37] gör det enklare att förbättra en organisations effektivitet. För att bedöma resultatet på detta område fokuserade revisionen på de egenskaper [38] som kännetecknar en kraftfull processtyrning: processutformning, förbättring, verktyg, information och personal (se figur 5).

FIGUR 5

FEM EGENSKAPER SOM KÄNNETECKNAR KRAFTFULL PROCESSTYRNING

+++++ TIFF +++++

Källa: Revisionsrätten.

PROCESSUTFORMNING, FÖRBÄTTRINGSÅTGÄRDER OCH FÖRVALTNINGSINFORMATION ÄR STARKA OMRÅDEN MED FÅ SVAGHETER

46. Samtliga kommissionsavdelningar använder en processinriktad strategi för att bedriva sin operativa verksamhet. Förfarandena och samtliga användares roller i de interna processerna har dokumenterats och spritts. Alla avdelningar har inrättat interna kommittéer eller avsatt personal för att förbättra verksamheten. En rad förbättringsåtgärder har genomförts sedan sjunde ramprogrammet inleddes och pågår fortfarande. När det gäller processutformning och förbättringar går det att hitta exempel på god praxis inom alla avdelningar.

47. Information är också ett av de starkare områdena. I linje med revisionsrättens tidigare rekommendationer (se bilaga II) har kommissionen inrättat ett system för att samla in resultatindikatorer för hela sjunde ramprogrammet. Dessa utgör kärnan i de årliga övervakningsrapporterna om sjunde ramprogrammet. För interna ändamål rapporteras processrelaterade resultatindikatorer eller annan förvaltningsinformation som hur stor del av budgeten som har förbrukats, fristen för utbetalningar, fristen för att bevilja stöd och lediga tjänster till respektive chef varje kvartal, varje månad eller till och med i realtid. Vissa viktiga beräkningsunderlag som arbetsbelastning eller användning av personalresurser samlas inte in på ett sätt som underlättar jämförelsen av uppgifterna mellan avdelningar. Det ömsesidiga beroendet mellan de olika processmetrikerna har dessutom inte analyserats tillräckligt, t.ex. de fördelar i form av lägre felfrekvens eller bättre uppföljning av projekt som uppnås om rapporteringen sker tätare eller vetenskaplig granskning används [39].

DE BEFINTLIGA VERKTYGEN GÖR DET INTE MÖJLIGT ATT GENOMFÖRA PROCESSERNA PÅ ETT EFFEKTIVT SÄTT

48. Processerna bör stödjas av ett integrerat it-system [40]. Systemen bör vara driftskompatibla, och tänkbara synergieffekter mellan generaldirektoratens informationssystem bör utnyttjas [41]. Revisionen fokuserade därför på hur it-verktyg som riktar sig till stödmottagarna, interna it-verktyg och it-verktyg för processtyrning (BPM) [42] stöder genomförandet av sjunde ramprogrammet och i vilken utsträckning det finns verktyg som är gemensamma för alla generaldirektorat med ansvar för forskning.

49. De verktyg som riktar sig till stödmottagarna har förbättrats genom deltagarportalen, och interaktionen med stödmottagarna sker för det mesta via samma verktyg inom alla generaldirektorat med ansvar för forskning. Motsvarande interna verktyg har emellertid inte harmoniserats i samma grad. Underhåll och utveckling av fler interna verktyg, med i grunden samma funktion, är inte en kostnadseffektiv användning av resurser.

50. Verktygen för processtyrning är de minst utvecklade verktygen, med undantag av iFlow vid GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik, som är ett elektroniskt arbetsflödesverktyg som interagerar med andra interna verktyg och automatiserar processen. Detta verktyg bidrar till att förkorta den tid som processerna tar (se punkt 63). De andra kommissionsavdelningarna (GD Forskning och innovation, GD Näringsliv och Genomförandeorganet för forskning) förlitar sig mer till pappersbaserade arbetsflöden, lokala verktyg för specifika skeden i genomförandet av bidragsprocessen eller använder sig av kalkylblad i Excel.

51. De olika verktyg som används för förvaltningen av bidrag har utvecklats som i huvudsak självständiga moduler, utan tanke på hur dessa bör kopplas ihop med varandra. Detta har skapat ett behov av att inrätta synkroniseringsmekanismer mellan systemen. Om en projektansvarig vill få en översikt över de projekt som han eller hon ansvarar för måste vederbörande ofta samla in uppgifter manuellt från upp till sex olika system.

52. Även om sjunde ramprogrammet har bra elektroniska verktyg jämfört med de flesta nationella finansieringsorgan som revisionsrätten besökt är vissa nationella verktyg exempel på god praxis. Det verktyg för att förvalta bidrag som används av den schweiziska nationella forskningsstiftelsen (SNF) integrerar exempelvis alla funktioner som riktar sig till stödmottagarna och interna funktioner. Detta minskar komplexiteten och antalet redundanta uppgifter och ökar chansen för att förvaltningen av uppgifterna sker vid rätt tidpunkt. SNF och National Science Foundation (NSF) använder externa datakällor som citeringsdatabaser för att öka tillförlitligheten i sina system.

VARIATIONERNA MELLAN HUR OLIKA AVDELNINGAR UTNYTTJAR SINA PERSONALRESURSER MÅSTE FÖRKLARAS

53. Tilldelningen av personal bör grundas på generaldirektoratens mål och prioriteringar. När så krävs – och åtminstone minst en gång om året – bör ledningen anpassa organisationsstrukturen och personaltilldelningen till prioriteringarna och arbetsbelastningen [43].

54. I de åtta kommissionsavdelningarna arbetar fler än 2500 anställda med att genomföra sjunde ramprogrammet. Av dessa har 1500 (60 %) till direkt uppgift att förvalta genomförandet av det särskilda programmet Samarbete. Denna andel motsvarar den andel av budgeten som har anslagits till detta program (61 %). Inom programmet finns det emellertid indikationer på att utnyttjandet av personalresurserna varierar kraftigt från ett temaområde till ett annat (se tabell 3), även om projektförvaltningens komplexitet inte nämnvärt skiljer sig åt.

TABELL 3

INDIKATORER FÖR PERSONALUTNYTTJANDE PER TEMAOMRÅDE INOM DET SÄRSKILDA PROGRAMMET SAMARBETE

Obs.: Indikatorerna för personalutnyttjande beräknades utifrån samtliga personalresurser som avsatts för temaområdena enligt informationen i de årliga verksamhetsberättelserna.

Källa: Revisionsrätten.

Temaområde | Budget per anställd (i miljoner euro) | Kontrakt per anställd | Deltagare per anställd |

Energi (GD Forskning och innovation, GD Energi) | 20,4 | 2,2 | 25 |

Miljö (GD Forskning och innovation) | 13,8 | 2,5 | 39 |

Hälsa (GD Forskning och innovation) | 35,7 | 4,1 | 48 |

IKT (GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik) | 12,5 | 2,1 | 20 |

KBBE (GD Forskning och innovation) | 16,0 | 2,9 | 41 |

NMP (GD Forskning och innovation) | 24,5 | 3,6 | 48 |

Samhällsvetenskap och humaniora(GD Forskning och innovation) | 9,9 | 2,8 | 29 |

Rymd- och säkerhetsforskning (Genomförandeorganet för forskning, GD Näringsliv) | 22,5 | 2,7 | 32 |

Transport (GD Forskning och innovation) | 35,0 | 3,8 | 47 |

55. Kommissionen har inte tillräckligt underlag för att på ett klart och objektivt sätt jämföra skillnaderna i personalutnyttjande mellan temaområdena i det särskilda programmet Samarbete.

PROCESSERNA KAN BLI ÄNNU SNABBARE

56. Generaldirektoratens processer och förfaranden för att genomföra och kontrollera sin verksamhet bör vara effektiva [44]. Ett av de främsta drag som utmärker effektiva processer är att de sker vid rätt tidpunkt. Vikten av att processerna sker vid rätt tidpunkt framhölls i beslutet om sjunde ramprogrammet: "Deltagandet i sjunde ramprogrammets verksamhet bör underlättas […] genom […] snabba förfaranden" [45], samt i reglerna för deltagande: "Det är nödvändigt att gemenskapens finansiella bidrag når deltagarna utan onödiga dröjsmål" [46]. Därför inriktas detta avsnitt på två viktiga tidsindikatorer i samband med processer inom sjunde ramprogrammet, nämligen

a) handläggningstiden för att bevilja stöd – dvs. den tid som krävs för att välja ut ett förslag och förhandla fram ett kontrakt,

b) handläggningstiden för utbetalning – dvs. den tid som krävs för att göra en utbetalning till ett konsortium av stödmottagare.

HANDLÄGGNINGSTIDEN FÖR ATT BEVILJA STÖD BLIR KORTARE, MEN DET HAR FUNNITS SKILLNADER MELLAN AVDELNINGARNA UNDER DE FÖRSTA FEM ÅREN AV DET SJUNDE RAMPROGRAMMET

57. I samband med att sjunde ramprogrammet inleddes förklarade kommissionen i sin konsekvensbedömning att det skulle vidtas åtgärder för att minska tiden för att slutföra ett kontrakt [47]. För projekt med liknande egenskaper (t.ex. komplexitet, storlek och stödmottagarnas erfarenhet) bör handläggningstiden för att bevilja stöd inte skilja sig nämnvärt från projekt till projekt. Korta handläggningstider är viktigt eftersom

a) projekt då kan inledas tidigare, något som är mycket viktigt på forsknings- och innovationsområdet där nya idéer snabbt blir gamla,

b) finansiering blir tillgänglig tidigare och alla mottagare, inklusive små och medelstora företag, följaktligen får "tillgång till pengarna med minsta möjliga dröjsmål" [48].

58. Handläggningstiden för att bevilja stöd för alla projekt som slutförts inom sjunde ramprogrammet har i genomsnitt varit 333 kalenderdagar [49].Under tiden sjunde ramprogrammet har pågått har det funnits en tydlig trend mot kortare handläggningstider för att bevilja stöd. I och med de fortsatta förbättringarna av de interna förfarandena närmar sig de olika avdelningarnas handläggningstider varandra, men det finns fortfarande skillnader mellan avdelningarna. Även om enbart liknande projekt beaktas (dvs. projekt inom det särskilda programmet Samarbete), är handläggningstiden för att bevilja stöd ungefär 260 dagar vid GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik, 315 vid GD Forskning och innovation och 380 vid Genomförandeorganet för forskning och GD Näringsliv [50] (se figur 6).

59. Handläggningstiden för att bevilja stöd inom sjunde ramprogrammet är fortfarande längre än handläggningstiderna i de nationella finansieringsorganen. Deras genomsnittliga handläggningstid för att bevilja stöd varierar mellan fem och sju månader. De projekt som de nationella finansieringsorganen finansierar tenderar emellertid att ha en mindre budget och omfattar ofta bara en deltagare.

FIGUR 6

UTVECKLINGEN AV HANDLÄGGNINGSTIDEN FÖR ATT BEVILJA STÖD I DET SÄRSKILDA PROGRAMMET SAMARBETE

+++++ TIFF +++++

Källa: Revisionsrätten.

VISSA AV ORSAKERNA TILL DE LÅNGA HANDLÄGGNINGSTIDERNA FÖR ATT BEVILJA STÖD LIGGER INOM KOMMISSIONENS KONTROLL

60. Kommissionens personal angav ett antal faktorer som enligt dem kan påverka handläggningstiden för att bevilja stöd [51]. För de faktorer som kan kvantifieras, och för vilka det redan fanns uppgifter att tillgå, använde revisionsrätten en multipel regressionsanalys för att beräkna storleken på faktorernas relativa påverkan. Analysen pekar på att av de faktorer som kan tänkas påverka handläggningstiden för att bevilja stöd har tilldelningen till en viss avdelning varit en viktig faktor. Om ett förslag handlades av GD Kommunikationsnät, innehåll och teknik minskade exempelvis handläggningstiden för att bevilja stöd med 29 %, om alla andra faktorer förblev oförändrade. Andra faktorers roll (t.ex. personalens arbetsbelastning, antal deltagare, konsortiets erfarenhet av sjunde ramprogrammet) var inte av avgörande betydelse.

61. Att tilldelningen till en viss avdelning är en viktig variabel som påverkar handläggningstiden för att bevilja stöd tyder på att det inte finns en enda orsak till skillnaderna i handläggningstid. Tilldelningen till en viss avdelning är främst kopplad till avdelningarnas olika egenskaper, t.ex. avdelningens interna förfaranden, it-system, interna organisationsstruktur, förvaltningsprioriteringar eller särdrag som inte finns i andra avdelningar. Vid tilldelningen kombineras med andra ord en mängd olika faktorer som alla påverkar handläggningstiden för att bevilja stöd.

62. Revisionsrätten har även analyserat de främsta orsakerna till långa handläggningstider för att bevilja stöd på projektnivå. I bilaga III sammanfattas dessa orsaker. Orsakerna delas upp i orsaker som kommissionen inte kunde ha undvikit, orsaker som kommissionen delvis kunde ha undvikit och orsaker som kommissionen kunde ha undvikit. Analysen visar att det endast finns ett fåtal orsaker som helt kunde ha undvikits, även om dessa kan ha stor påverkan på handläggningstiden för att bevilja stöd. Under den tid sjunde ramprogrammet har pågått har kommissionen börjat åtgärda en del av de orsaker som går att undvika. Vissa orsaker kvarstår emellertid, t.ex. dålig kommunikation mellan, eller byte av, de tjänstemän som ansvarar för handläggning av projekt, eller alltför generösa frister för att inkomma med upplysningar.

VISS PRAXIS HJÄLPER TILL ATT UNDVIKA LÅNGA HANDLÄGGNINGSTIDER FÖR ATT BEVILJA STÖD

63. Att utbyta god praxis mellan avdelningar är ett sätt att se till att förfarandena i högre utsträckning tillämpas vid rätt tidpunkt. Under intervjuerna lyfte många kommissionsanställda fram praxis som bidrar till att minska förseningarna. Det går även att dra lärdom av de nationella finansieringsorganens arbete. I ruta 5 sammanfattas god praxis som identifierades under revisionen.

RUTA 5

PRAXIS SOM HJÄLPER TILL ATT MINSKA HANDLÄGGNINGSTIDEN FÖR ATT BEVILJA STÖD

Automatisering av processer

Framsteg mäts utifrån de processmål som satts upp för varje steg i processen.

Automatiska spårverktyg, som gör det lättare att samla in övervakningsinformation.

Processers jämförbarhet

Säkerställande av att varje förslag eller projekt genomgår samma steg och omfattas av samma kontroller, som utförs på samma sätt.

Anpassning av organisationsstrukturen till processerna

Kort väg inom organisationen mellan de olika personer som arbetar med handläggning av projekt.

En grupp ges fullt ansvar för att välja ut förslag och förhandla.

Centralisering av stödfunktioner.

Parallell processtyrning

Kraftfull ledningskultur

Avsluta förhandlingar som har överskridit förhandlingsfristerna.

Lyfta fram effektiva processer.

Källa: Revisionsrätten.

64. Cheferna för kommissionens operativa enheter uppgav att de lärdomar som dras från förhandlingarna vidarebefordras inom deras enheter eller direktorat. Det finns bevis som tyder på att sådan information till viss del sprids via interna kommittéer inom en viss avdelning. De kvarvarande skillnaderna mellan avdelningar när det gäller handläggningstiden för att bevilja stöd tyder emellertid på att det finns inbyggda organisatoriska hinder som dels hindrar en ändamålsenlig spridning av lärdomarna, dels hindrar dem från att genomföras vid rätt tidpunkt. Ansvarsfördelningen inom de operativa direktoraten inom GD Forskning och innovation är exempelvis inte standardiserad på samma sätt som i andra generaldirektorat. De olika organisationsstrukturerna hindrar ett ändamålsenligt utbyte av god praxis, eftersom det som fungerar i ett direktorat kanske inte alltid är relevant för andra direktorat, som är organiserade på ett annat sätt.

DET ÄR STORA SKILLNADER MELLAN DIREKTORATENS HANDLÄGGNINGSTIDER FÖR UTBETALNING

65. I regel bör utbetalningar ske så snabbt som möjligt [52]. Mellanliggande betalningar och slutbetalningar bör göras inom 90 kalenderdagar från det datum då den periodiska rapporten anses slutförd [53]. Stödmottagarna är skyldiga att lämna in en periodisk rapport tillsammans med ett ersättningsanspråk senast 60 dagar efter avslutad rapportperiod. Kommissionens avdelningar avgör när den periodiska rapporten kan godtas för (delvis) utbetalning och kan förlänga betalningsfristen vid rättelser eller om det behövs ytterligare upplysningar från konsortiet.

66. I genomsnitt sker 85 % av utbetalningarna av forskningsbidrag inom betalningsfristerna. Denna indikator ger emellertid inte i sig en fullständig bild av huruvida utbetalningarna görs i tid. Direktoraten E och I vid GD Forskning och innovation uppvisar exempelvis mycket liknande resultat. Båda direktoraten gjorde 2010 cirka 95 % av utbetalningarna och 2011 cirka 92 % av utbetalningarna inom de lagstadgade betalningsfristerna. Projektsamordnarna för de projekt som förvaltas av direktorat I får emellertid sina ersättningsanspråk betalda i genomsnitt mindre än sju månader efter avslutad rapporteringsperiod, medan betalningen sker först efter nästan 10,5 månader vid direktorat E. En skillnad på mer än tre månader för en portfölj av projekt är svår att tillskriva yttre faktorer, eftersom direktoraten förvaltar liknande typer av projekt med liknande deltagarmönster.

KVALITETSKONTROLLERNA FUNGERAR BRA OCH HAR ENDAST SMÅ BRISTER

67. Internkontroll definieras generellt som en process avsedd att ge ledningen rimliga garantier för att generaldirektoraten uppfyller sina mål. Syftet med kvalitetskontrollerna är att se till att sjunde ramprogrammet finansierar projekt av hög kvalitet.

KVALITETSKONTROLLERNA FUNGERAR BRA

68. Inom sjunde ramprogrammet tilldelas medel på grundval av konkurrensutsatta ansökningsomgångar och via oberoende och meritbaserad kollegial granskning [54]. Ju tillförlitligare kontrollerna av val och genomförande av projekt är, desto troligare är det att sjunde ramprogrammet finansierar program av hög kvalitet. Följande nyckelkontroller har en avgörande inverkan på kvaliteten på val och genomförande av projekt inom ramen för sjunde ramprogrammet:

a) Projekt väljs ut av experter som är kunniga på området och som inte har en intressekonflikt som skulle kunna påverka deras objektivitet.

b) Kommissionen vägleder experterna genom utvärderingsprocessen.

c) Utvärderingen följer den bästa internationella praxisen på området.

d) Rekommendationer som görs under utvärderingen behandlas på lämpligt sätt innan bidragsavtalet undertecknas.

e) Projektansvariga följer upp det vetenskapliga genomförandet av projekten.

f) De vetenskapliga framsteg som uppnås i projektportföljen mäts i förhållande till de uppsatta målen.

69. Kommissionen utvärderar förslagen med hjälp av oberoende experter för att se till att endast förslag av högsta kvalitet väljs ut för finansiering. Kommissionen tillämpar i stort sett samma strategi som nationella finansieringsorgan, även om utvärderingsförfarandena skiljer sig åt på vissa punkter. Det är t.ex. bara kommissionen som fastställer strikta kriterier för hur blandningen av utvärderingsexperter ska se ut (t.ex. geografisk spridning, andel experter från sektorn, könsbalans).

70. Under den tid som sjunde ramprogrammet har pågått har kvalitetskontrollerna förbättrats i fråga om vägledning av experter och dokumentation av projektens förhandlingsfas, under vilken experternas rekommendationer behandlas. Kommissionen har dessutom experimenterat med olika verktyg för att upptäcka fall av plagiat, och på detta område ligger man längre fram än de nationella finansieringsorganen.

DET FRÄMSTA VERKTYGET FÖR ATT VÄLJA UT EXPERTER HAR VISSA BRISTER

71. De experter som används för att bedöma de inlämnade förslagen väljs ut från den EMI-databas som kommissionen har skapat för detta ändamål. Samtliga experter som deltar i utvärderingsarbetet är skyldiga att registrera sig i denna databas. De operativa enheterna är dessutom tvungna att se till att de experter som utför utvärderingarna inte har en intressekonflikt som kan undergräva deras objektivitet. Eftersom EMI-databasen är den främsta källan till information för samtliga avdelningar när dessa ska välja ut experter, liksom för att kontrollera eventuella intressekonflikter, bör databasen innehålla tillförlitlig och fullständig information. Den innehåller uppgifter om ungefär 100000 experter.

72. Registrering i databasen är helt frivillig, liksom uppdateringen av informationen om experternas bakgrund. Det finns en risk för att experter lägger in information om sin yrkeserfarenhet som inte är tillförlitlig eller som är föråldrad. Därför används ofta andra källor [55] för att identifiera lämpliga experter. Vissa avdelningar använder EMI som den främsta källan för att identifiera experter medan andra förlitar sig både på EMI och på andra källor, eller använder främst andra källor för att hitta lämpliga experter, som sedan måste registrera sig i EMI.

73. Granskningen av EMI-databasen påvisade vissa brister som gör den mindre användbar, både för att välja ut experter och för att se till att de valda experterna inte har några intressekonflikter. Det rör sig framför allt om följande aspekter:

a) Det saknas information om hur de experter som har deltagit i tidigare utvärderingar har skött sig. Detta kan ses som en allvarlig brist, framför allt när experter inte har följt utvärderingsreglerna och/eller den obligatoriska uppförandekoden.

b) Avdelningarna måste säkerställa att experterna inte har ingått ett kontrakt eller deltar i forskningssamarbete tillsammans med en ansökande organisation, och att detta inte heller har varit fallet de föregående tre åren [56]. Trots det finns det inget krav på att experter som registrerar sig i EMI-databasen ska tillhandahålla information om sin anställningshistorik tre år tillbaka i tiden.

74. Det är inte kostnadseffektivt att utföra en kvalitetskontroll av den information som har förts in i EMI av enskilda experter. Vissa nationella finansieringsorgan har dock utvecklat kostnadseffektiva metoder för att öka tillförlitligheten i databaserna över sina experter. Följande metoder används:

a) Databasen över experter kopplas till citeringsdatabaser eller andra externa informationskällor. SNF använder sig exempelvis av en spindelmodul som är kopplad till expertdatabasen och som ökar uppgifternas tillförlitlighet genom att söka igenom utvalda källor på internet.

b) Interna upplysningar om experterna används. När experter väljs ut kan NSF:s projektansvariga t.ex. även se en förteckning över vilka projekt som experten redan har deltagit i.

75. Vid tidpunkten för revisionen planerade kommissionens generaldirektorat att uppgradera sina verktyg för att välja ut experter och planerade att inkludera nya funktioner som när experterna påbörjade och avslutade tidigare anställningar. Kommissionen förväntar sig att de nya funktionerna kommer att höja uppgifternas kvalitet.

DE FINANSIELLA KONTROLLERNA HAR EFFEKTIVISERATS MEN ÄR FORTFARANDE INTE RISKDRIVNA

76. Syftet med de finansiella kontrollerna är att verifiera att transaktionerna inom ramen för sjunde ramprogrammet uppfyller villkoren för bidragsberättigande och att utgifterna är direkt kopplade till syftet med projektet.

SJUNDE RAMPROGRAMMETS MODELL FÖR FINANSIELL KONTROLL SKILJER SIG KRAFTIGT FRÅN DE NATIONELLA FINANSIERINGSORGANENS MODELLER, FRAMFÖR ALLT LÄGGER DEN MINDRE VIKT VID RISKNIVÅN

77. Kontrollsystemet bör utformas på ett kostnadseffektivt sätt [57]. Detta innebär att fördelarna med kontrollerna bör vara större än kostnaderna för kontrollerna [58]. Kommissionen har inte bara ett ansvar för att se till att medlen används på ett bra sätt – vilket inbegriper tillförlitliga kontroller och ändamålsenlig resultatmätning – utan även ett ansvar för att minska den administrativa bördan för dem som mottar medel och för att där det går minska de administrativa kostnaderna.

78. I sjätte och sjunde ramprogrammet beslutade kommissionen sig för att röra sig bort från detaljerade förhandskontroller [59] och förlita sig mer till efterhandskontroller [60] för att minska stödmottagarnas bördor när det gäller att tillhandahålla bevis innan utbetalningar sker. Till följd av detta upptäcks de flesta betydande felen vid efterhandskontroller. Som revisionsrätten har noterat [61] inskränker sig efterhandskontrollerna ofta till administrativ granskning av ersättningsanspråken och relaterade förväntade resultat. Samtliga betalningstransaktioner omfattas i princip av samma efterhandskontroller.

79. Rent generellt utför de flesta nationella finansieringsorgan grundligare förhandskontroller än kommissionen. Även om grundligare förhandskontroller innebär bättre kontroll kräver de mer personal och leder till ökad administrativ börda för stödmottagarna. En del nationella finansieringsorgan använder olika förhandskontroller beroende på typ av stödmottagare [62] eller stödmottagarens riskprofil [63]. Tack vare detta kan finansieringsorganen inrikta sina begränsade resurser på de stödmottagare som är förknippade med högre risk. Fördelen med detta är även att behovet av förhandskontroller minskar för de stödmottagare som är förknippade med lägre risk, och därmed minskar den börda som dessa kontroller innebär för dem.

80. Kommissionens system med efterhandskontroller skiljer sig kraftigt från de kontrollmodeller som vanligtvis används i nationella finansieringsorgan. Inget annat finansieringsorgan använder ett representativt urval av efterhandskontroller i sådan omfattning som kommissionen. I stället använder de en strategi som grundas på riskbaserade efterhandskontroller. Vissa finansieringsorgan [64] lägger större vikt vid institutionsbaserade kontroller, vilket gör det möjligt för dem att få vissa garantier när det gäller stödmottagarnas kontrollmiljö och minska revisionsbördan. Kommissionens efterhandskontroller inriktas på enskilda projekt.

81. Efterhandskontroller kan ge information om stödmottagarnas praxis och risker. SNF tilldelar stödmottagare olika riskbetyg baserat på tidigare resultat. Tack vare betygen kan finansieringsorganet utvidga efterhandskontrollerna för stödmottagare som förknippas med en större risk och öka revisionsansträngningarna på områden som anses problematiska (t.ex. löner och utrustning). Kommissionen använder inte informationen från efterhandskontroller för att ändra intensiteten och inriktningen på förhandskontrollerna i syfte att göra dessa kontroller mer effektiva.

INFÖRANDET AV ETT ENDA REPRESENTATIVT URVAL UTGÖR EN FÖRBÄTTRING

82. Generaldirektoraten med ansvar för forskning har antagit en gemensam strategi för efterhandsrevision [65]. Fram till slutet av november 2011 resulterade urvalsmetoden i åtta olika representativa urval från 161 efterhandskontroller från var och en av avdelningarna med ansvar för forskning [66]. Många intressenter kritiserade efterhandskontrollerna för att skapa onödiga administrativa bördor för stödmottagarna [67]. Detta ledde till en situation där en och samma stödmottagare kunde granskas flera gånger under loppet av sjunde ramprogrammet.

83. Det finns nu ett enda representativt urval för alla generaldirektorat med ansvar för forskning. Kommissionen förväntar sig att detta kommer att minska stödmottagarnas revisionsbörda och minimera situationer där samma stödmottagare granskas flera gånger av flera olika avdelningar inom generaldirektoraten med ansvar för forskning. Det gemensamma representativa urvalet omfattar emellertid endast kommissionens avdelningar (92 % av sjunde ramprogrammets budget). Urvalet innefattar inte de delar av sjunde ramprogrammet som genomförs av oberoende organ (t.ex. gemensamma teknikinitiativ och artikel 185-initiativ), vilka fortfarande har ansvaret för att utföra sina egna efterhandskontroller.

NYA INSTRUMENT HAR FYLLT DE BEHOV DE SKAPADES FÖR, MEN DET FINNS BRISTER I GENOMFÖRANDET

BÅDA INSTRUMENTEN STÄRKTE FORSKNINGSFINANSIERINGSSYSTEMET

84. De gemensamma teknikinitiativen och finansieringsinstrumentet för riskdelning skapades för att uppfylla mål som det var svårt att uppfylla med enbart traditionella bidragsbaserade instrument. De gemensamma teknikinitiativen har inrättats för att stödja långsiktiga investeringar på avgränsade forskningsområden. Det främsta syftet med finansieringsinstrumentet för riskdelning [68] var att främja "den privata sektorns finansieringar över hela Europa i forskning, teknisk utveckling och demonstration samt innovation". Detta skulle ske genom att den privata sektorns investering skulle fungera som hävstång för ett mål på 10 miljarder euro i ytterligare lån på området forskning, utveckling och innovation.

85. Under perioden 2008–2011 avsatte de gemensamma teknikinitiativen 1,4 miljoner euro till forskningsprojekt. Detta utgör nästan 90 % av motsvarande budget. På grund av den fleråriga karaktären hos de projekt som finansieras av gemensamma teknikinitiativ är dock utbetalningarna avsevärt lägre [69]. Deltagandemönstret visar att gemensamma teknikinitiativ har lockat en rad olika stödmottagare, och ansökningsomgångarna för gemensamma teknikinitiativ har ändrat balansen mellan den akademiska och privata sektorn genom att de har lockat fler privata deltagare än ansökningsomgångarna inom det särskilda programmet Samarbete.

86. Vissa gemensamma teknikinitiativ har varit särskilt framgångsrika när det gäller att involvera små och medelstora företag i sina projekt. Exempelvis har 38 % av EU:s finansiering till det gemensamma företaget Clean Sky gått till små och medelstora företag. I mer än 40 % av de projekt som finansieras av Eniac ingår ett litet eller medelstort företag, även om bara 19 % av Eniacs finansiering går till små och medelstora företag. I genomsnitt har 21 % av den finansiering som de gemensamma teknikinitiativen har tillhandahållit gått till små och medelstora företag.

87. Inom ramen för finansieringsinstrumentet för riskdelning hade 96 programåtgärder till ett belopp av 9,5 miljarder euro godkänts fram till slutet av 2011. Eftersom inte alla godkända programåtgärder verkligen resulterade i att ett lån undertecknades av EIB och låntagaren uppgick lånebeloppet för undertecknade projekt till 7,3 miljarder euro, och utbetalningarna uppgick till nästan 5 miljarder euro [70]. Enligt GD Forskning och innovation är hävstångseffekten av EU-bidraget 6,6 (varje euro i EU-bidrag har genererat mer än sex euro i lån från finansieringsinstrumentet för riskdelning). GD Forskning och innovation beräknar dessutom att finansieringsinstrumentet för riskdelning har en multiplikatoreffekt på 28 på de totala investeringarna på området forskning, utveckling och innovation (varje euro från EU:s budget har bidragit till 28 euro i investeringar på området forskning, utveckling och innovation). Finansieringsinstrumentet för riskdelning har dessutom stor geografisk spridning. I slutet av 2011 innefattade finansieringsinstrumentets portfölj undertecknade projekt från 21 länder [71]. Tre medlemsstater (Tyskland, Spanien och Sverige) stod emellertid för mer än hälften av finansieringsinstrumentets totala transaktioner.

88. Revisionsrätten bad experter inom sektorn (när det gäller gemensamma teknikinitiativ) och stödmottagare (när det gäller finansieringsinstrumentet) att ge sin syn på de två instrumenten. Den allmänna reaktionen var positiv, och respondenterna var överens om att instrumenten var användbara. Sektorsexperterna inom de gemensamma teknikinitiativen uppgav exempelvis att de gemensamma teknikinitiativen gav ett mervärde genom att forskningsverksamhet främjas och genom att ett ömsesidigt förtroende har skapats mellan de gemensamma teknikinitiativens intressenter.

GENOMFÖRANDET AV DE GEMENSAMMA TEKNIKINITIATIVEN FÖRSVÅRADES AV ETT ALLTFÖR KOMPLEXT REGELVERK

89. Initiativen måste utformas så att de passar karaktären av den tekniska utmaning som ska behandlas, särdragen i förhållandet mellan intressenterna och initiativets finansieringsbehov [72].

GEMENSAMMA TEKNIKINITIATIV OMFATTAS AV KRAV SOM INTE PASSAR DERAS STORLEK

90. Gemensamma teknikinitiativ är små organisationer som inrättats som unionsorgan. Deras rättsliga ställning som unionsorgan gör att de är skyldiga att uppfylla vissa villkor i fråga om personalresurser som vanligtvis bara gäller för mycket större organisationer. I genomsnitt arbetar 52 % av initiativens anställda därför med administrativa sysslor. I EU-byråer, som omfattas av samma rättsliga villkor, har som jämförelse bara 22 % av de anställda [73] administrativa uppgifter.

91. Ett gemensamt teknikinitiativ är skyldigt att tillämpa en budgetförordning liknande den som EU-institutionerna använder. De gemensamma teknikinitiativens personal omfattas av tjänsteföreskrifterna [74]. Detta regelverk innebär att varje gemensamt teknikinitiativ förväntas ha ett visst antal poster: en datatillsynsman, en lokal informationssäkerhetstjänsteman, en intern kontrollsamordnare, en revisor (och en reserv), en utanordnare (och reserver), initieringstjänstemän (och reserver), valideringstjänstemän (och reserver), en internrevisor, en it-chef och en personalkommitté. Dessa krav är svåra att uppfylla i en enhet med mellan 13 och 31 anställda.

92. Budgetförordningen tillåter inte ett gemensamt teknikinitiativ att ingå ett servicenivåavtal med ett annat gemensamt teknikinitiativ. De gemensamma teknikinitiativen får därför inte dela på tjänster för att sänka sina kostnader. Posten som internrevisor skulle t.ex. kunna ha delats mellan de gemensamma teknikinitiativen. För en lång rad av beslut krävs dessutom styrelsens godkännande. Alltför många administrativa beslut (som cateringbeställningar och inköp av kontorsmateriel) förs därför upp på styrelsenivå, vilket gör det svårare för styrelsen att fokusera på de strategiska frågorna [75]

DE KRAV SOM DE GEMENSAMMA TEKNIKINITIATIVEN OMFATTAS AV LEDDE TILL ATT INITIATIVEN KOM I GÅNG SENARE ÄN PLANERAT

93. På grund av den tid som behövs för att upprätta och genomföra arbetsordningarna och den tid som behövs för att rekrytera personal kom de gemensamma teknikinitiativen i gång senare än planerat [76]. I genomsnitt tog det två år innan ett gemensamt teknikinitiativ blev ekonomiskt självständigt. Det innebar att kommissionen behöll ansvaret under i genomsnitt en tredjedel av de gemensamma teknikinitiativens förväntade livslängd. En överväldigande majoritet av sektorsexperterna ansåg att det tog orimligt lång tid att ge de gemensamma teknikinitiativen en operativ struktur.

RISKERNA MED OCH UNDANTRÄNGNINGSEFFEKTEN AV RISKFINANSIERINGSINSTRUMENTET MÅSTE NOGA ÖVERVÄGAS

KOMMISSIONEN HAR INTE TILLRÄCKLIGT VISAT ATT FINANSIERING FRÅN FINANSIERINGSINSTRUMENTET FÖR RISKDELNING LEDER TILL ATT STÖDMOTTAGARNA GÖR STÖRRE INVESTERINGAR ÄN VAD DE SKULLE HA GJORT UTAN OFFENTLIGA MEDEL

94. Syftet med finansieringsinstrumentet för riskdelning är finansiering av europeiska FoTU-åtgärder som är förknippade med större risker än vad som skulle ha varit möjligt utan ett sådant gemenskapsstöd [77]. För att uppfylla detta villkor har EIB som mål att inom ramen för finansieringsinstrumentet finansiera projekt med ett internt kreditbetyg på D- och lägre. Så riskfyllda projekt skulle normalt inte finansieras av EIB.

95. Tillgången till lån för att finansiera FoUI-projekt förknippade med större risker har varit extra värdefullt under finanskrisen. Finansieringsinstrumentet för riskdelning var ett av de få finansiella instrument som offentliga företag fortfarande hade tillgång till för att kunna fortsätta bedriva verksamhet på området forskning, utveckling och innovation. Detta bekräftades av hur mottagarna av lån från finansieringsinstrumentet för riskdelning besvarade revisionsrättens frågeformulär. Mottagarna av lån från finansieringsinstrumentet ansåg dessutom att lånen bidrog till att undvika att högt kvalificerade personer gav sig av och till varaktig sysselsättning i EU.

96. En undersökning bland mottagarna av lån från finansieringsinstrumentet för riskdelning visade att tillgången till finansiering inte var något större hinder för stödmottagarnas investeringar i forskning, utveckling och innovation. Över hälften av mottagarna av lån från finansieringsinstrumentet (56 %) uppgav att den lägre räntan var en avgörande eller betydelsefull faktor för att ta ett lån från finansieringsinstrumentet (se figur 7). Detta tyder på att finansieringsinstrumentet kan ha en undanträngningseffekt och att ett antal projekt inom ramen för finansieringsinstrumentet skulle ha finansierats av affärsbanker [78], om än till högre kostnad för stödmottagarna. Med tanke på lånens relativt långa löptid är det för tidigt att bedöma de risker som EIB har tagit inom ramen för finansieringsinstrumentet. Den nuvarande låga avskrivningstakten [79] kan dock tyda på att lån från finansieringsinstrumentet inte nödvändigtvis är så riskfyllda som man trodde då instrumentet inrättades.

FIGUR 7

SKÄL TILL ATT TA ETT LÅN FRÅN FINANSIERINGSINSTRUMENTET FÖR RISKDELNING

+++++ TIFF +++++

Källa: Revisionsrättens frågeformulär till mottagarna av lån från finansieringsinstrumentet för riskdelning.

REVIDERINGEN AV RISKFINANSIERINGSINSTRUMENTETS PARAMETRAR 2011 ÖKADE EU-BUDGETENS ANDEL AV RISKEN

97. Enligt det ursprungliga samarbetsavtalet mellan EIB och Europeiska kommissionen om finansieringsinstrumentet för riskdelning skulle EU-budgeten bära högst 50 % av det nominella lånets förluster. Genom en ändring i november 2011 infördes en ny strategi baserad på modellen med "first loss piece" i portföljer. Enligt denna nya strategi får EIB undanta 95 % av det belopp som lånet har minskat i värde från att omfattas av EU-bidraget inom gränsen för det samlade EU-bidraget. EIB är därför exponerad för en kvarvarande risk på 5 % av det avskrivna beloppet och alla avskrivna belopp som överstiger EU:s bidrag. Det reviderade samarbetsavtalet har därför skiftat risken från EIB till EU. Om lånen verkligen visar sig vara lågrisklån kommer de kumulerade förlusterna inte att överstiga taket för EU:s bidrag, och EU kommer att bli tvunget att bära 95 % av förlusterna för osäkra lån (se ruta 6 för ett åskådningsexempel). Det framgår inte klart av rådets beslut vilken risknivå EU kan acceptera.

RUTA 6

EXEMPEL MED EN JÄMFÖRELSE MELLAN DET URSPRUNGLIGA OCH DET REVIDERADE SAMARBETSAVTALET

Det ursprungliga samarbetsavtalet

Taket för EU:s bidrag för att täcka en förlust för ett visst lån fastställdes till 50 %. Det innebär att för ett lån på 100 miljoner euro fick högst 50 miljoner euro blockeras för att täcka kreditrisken. Om låntagaren inte kan betala tillbaka lånet blir EU:s förlust 50 miljoner euro medan EIB bär resten av förlusten.

Det reviderade samarbetsavtalet

För samma lån har det belopp av EU:s bidrag som ska blockeras fastställts till 95 miljoner euro. Om låntagaren inte kan betala tillbaka lånet skulle EU:s förlust bli 95 miljoner, medan EIB endast skulle behöva bära en förlust på 5 miljoner euro.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

98. Under den tid sjunde ramprogrammet har pågått har kommissionen infört en rad ändringar som har förenklat reglerna för deltagande. Kommissionen har framför allt varit framgångsrik när det gäller att förenkla villkoren och förbättra de vägledande dokumenten för stödmottagare. Sjunde ramprogrammets finansieringsmodell är fortfarande komplex, men förenklingen av finansieringsmodellen är en viktig beståndsdel i kommissionens förslag om regler för deltagande i Horisont 2020 (se punkterna 17–20).

99. Kommissionen har i några fall kunnat anpassa sjunde ramprogrammets bestämmelser till stödmottagarnas praxis men mer måste göras i framtiden för att maximera fördelarna. Trots den vikt som kommissionen lägger vid konsekvens i de förberedande lagstiftningsdokumenten inför sjunde ramprogrammet noterar revisionsrätten att genomförandet av några aspekter av sjunde ramprogrammet påverkas av bristande konsekvens. Sjunde ramprogrammets stödmottagare stöter på skillnader till följd av den relativt självständiga ställning som kommissionens avdelningar har. Inrättandet av Clearingkommittén för forskning som en högnivåkommitté med övergripande ansvar är ett steg i rätt riktning för att komma till rätta med inkonsekventa regler, men mekanismerna för att identifiera divergerande praxis är bristfälliga (se punkterna 21–44).

REKOMMENDATION 1

För att bättre anpassa sjunde ramprogrammets bestämmelser till stödmottagarnas praxis bör kommissionen inom Horisont 2020 ha som mål att

- göra ytterligare ansträngningar för att se till att stödmottagarnas praxis kan godkännas,

- sänka de krav som stödmottagarna måste uppfylla för att få sina kostnadsberäkningsmetoder attesterade,

- se till att intyg om metoder ger tydliga fördelar i form av minskad administrativ börda, så att erhållandet av ett sådant intyg ger stödmottagarna tydlig valuta för pengarna,

- när det är befogat acceptera befintlig nationell praxis, som metoder för att beräkna genomsnittlig personalkostnad, för att göra det ännu enklare för de stödmottagare som använder dessa metoder.

REKOMMENDATION 2

Kommissionen bör förvalta sjunde ramprogrammet på ett mer konsekvent sätt. Införandet av Clearingkommittén för forskning är ett steg i rätt riktning. Kommissionen bör grundligt analysera förfarandena för att identifiera och undanröja eventuella skillnader. Undantag bör tydligt motiveras. Kommissionen bör se till att genomförandet av andra forskningsrelaterade instrument (gemensamma teknikinitiativ, strukturfonder) överensstämmer mer med ramprogram (sjunde ramprogrammet och Horisont 2020), som ett bra exempel på hur Europeiska forskningsområdets mål om större harmonisering kan uppfyllas genom regelanpassning.

100. På vissa nyckelområden är kommissionens förvaltning av sjunde ramprogrammets processer inte tillräckligt kraftfull. Utformningen av processerna, förbättring och information är å ena sidan starka områden med få svagheter. Å andra sidan har kommissionen inte fullt ut avsatt resurser för att stödja sjunde ramprogrammets processer. Det faktum att de interna verktygen inte är tillräckligt harmoniserade och att det saknas verktyg för att styra verksamhetsprocesserna kan hindra att processerna genomförs på ett effektivt sätt. Det finns vissa exempel på avancerade verktyg inom kommissionen som andra avdelningar skulle kunna lära sig av. Dessutom finns det tecken på att personalutnyttjandet varierar mellan de olika temaområdena i det särskilda programmet Samarbete. I sin analys använde revisionsrätten grundläggande arbetsbelastningsindikatorer som pekar på att för stora personalresurser används för genomförandet av vissa temaområden på bekostnad av andra temaområden eller andra kommissionsåtgärder (se punkterna 45–55).

REKOMMENDATION 3

För att göra processerna effektivare bör kommissionen se till att resurserna avsätts korrekt:

- Kommissionen har redan börjat utveckla en ny generation it-verktyg för Horisont 2020. För att göra det möjligt att genomföra processer på ett effektivt sätt bör kommissionen införa verktyg som integrerar funktioner som riktar sig till stödmottagare, interna funktioner och arbetsflödesfunktioner och vars strukturer är tillräckligt flexibla för att möjliggöra snabba uppgraderingar utan driftstörningar.

- I fråga om personal bör kommissionens generaldirektorat enas om arbetsbelastningsindikatorer som kan ligga till grund för en objektiv bedömning av vilka personalresurser som behövs för förvaltningen av ramprogrammet. Baserat på dessa indikatorer bör kommissionen genomföra en undersökning för att identifiera överbemannade avdelningar eller direktorat, från vilka personal kan omplaceras till underbemannade områden eller till andra kommissionsåtgärder.

101. Även om handläggningstiderna har blivit kortare under den tid som sjunde ramprogrammet har pågått är det inte förrän 2012 som de har närmat sig nio månader. Revisionen har belyst en rad orsaker till längre handläggningstider för att bevilja stöd liksom bra praxis när det gäller hur man ska hantera de orsaker som går att undvika. Att ledningen uppmärksammar problemet och förekomsten av en miljö som möjliggör ett ändamålsenligt utbyte av god praxis är viktiga aspekter. De stora skillnaderna mellan olika direktorats handläggningstid för utbetalningar tyder på att det även här finns utrymme för förbättringar (se punkterna 56–66).

REKOMMENDATION 4

För att förkorta processtiderna, särskilt handläggningstiden för att bevilja stöd, krävs det att processerna automatiseras så mycket som möjligt och genomförs på ett konsekvent sätt i hela kommissionen. För att uppnå detta bör kommissionen överväga om en mer harmoniserad ansvarsfördelning mellan avdelningar skulle göra processerna effektivare. Kommissionen bör se till att ansvarsfördelningen optimeras med tanke på de förändringar som planeras inom Horisont 2020. Det skulle göra det lätt att utbyta bästa praxis mellan avdelningarna och skapa likartade förutsättningar så att det direkt går att jämföra resultaten för olika organisatoriska enheter som genomför samma program. En annan fördel som detta för med sig är mindre komplexitet, vilket i sin tur kan göra ramprogrammet mer effektivt (elektroniska arbetsflödesverktyg blir exempelvis lättare att införa).

102. De kvalitetskontroller som tillämpas på valet av projekt och uppföljningen av projekten fungerar bra. Kommissionens utvärderingsstrategi följer bästa internationella praxis. Vid revisionen identifierades en avgörande brist i kvalitetskontrollerna i samband med det främsta verktyget för att välja ut experter. När det gäller de finansiella kontrollerna skiljer sig sjunde ramprogrammets kontrollmodell kraftigt från de nationella finansieringsorganens modeller. Sjunde ramprogrammets modell lägger större vikt vid kontroller efter utbetalning och mindre vikt vid risken för fel. De riskbaserade kontrollstrategier som tillämpas av nationella finansieringsorgan gör att dessa kan fokusera sina kontrollinsatser på de stödmottagare som är förknippade med högre risk och minska den administrativa kontrollbördan för stödmottagare som är förknippade med lägre risk (se punkterna 67–83).

REKOMMENDATION 5

Kommissionen bör göra sina kontrollåtgärder mer riskdrivna. Slutmålet bör vara att fokusera kontrollerna på de stödmottagare som är förknippade med högre risk och minska bördan för de stödmottagare som är förknippade med lägre risk. Stödmottagarna bör klassificeras i kategorier grundat på deras allmänna riskprofil och kommissionens erfarenheter från stödmottagarens kontrollmiljö. Samarbete med nationella finansieringsorgan kan ge ytterligare information om stödmottagarnas risk och kan eventuellt även leda till minskad kontrollbörda för vissa stödmottagare. När det gäller efterhandskontroller bör kommissionen utöka sitt enda representativa urval av kontroller så att det omfattar samtliga delar av sjunde ramprogrammet.

103. Båda de nya instrument som revisionsrätten har analyserat i denna revision visade sig kunna stärka EU:s forskningsfinansieringssystem. Instrumenten har fyllt de behov de skapades för. Ibland har de varit mycket framgångsrika i att locka till sig en viss grupp av stödmottagare (t.ex. små och medelstora företag). Genomförandet av gemensamma teknikinitiativ har emellertid försvårats av ett alltför komplext regelverk (se punkterna 84–93).

REKOMMENDATION 6

Revisionsrätten rekommenderar budgetmyndigheten och kommissionen att anpassa regelverket för gemensamma teknikinitiativ och alla framtida liknande instrument till deras personalstyrka. Framför allt bör man rationalisera alla de krav som inte direkt syftar till att säkerställa en grundlig kontroll. Befogenheterna för den verkställande direktör som ansvarar för den dagliga driften av verksamheten bör ökas så att styrelsen uteslutande kan inrikta sig på operativa och strategiska frågor.

104. Riskerna med och undanträngningseffekten av riskfinansieringsinstrumentet måste noga övervägas. Kommissionen har inte tillräckligt visat att finansiering från finansieringsinstrumentet för riskdelning leder till att stödmottagarna gör större investeringar än vad de skulle ha gjort utan offentliga medel (se punkterna 94–97).

REKOMMENDATION 7

För att maximera finansieringsinstrumentets effekt och minska risken för undanträngningseffekter måste kommissionen visa att den riktar sig till de stödmottagare som inte kan säkra skuldfinansiering från kommersiella och andra kreditgivare. Vidare bör riskdelningen mellan kommissionen och EIB anges tydligare i den rättsliga grunden i likhet med vad som gjorts för några andra finansiella instrument som förvaltas av kommissionen.

Denna rapport antogs av revisionsrättens avdelning IV, med ledamoten Louis GALEA som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 19 mars 2013.

För revisionsrätten

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Ordförande

[1] Till exempel hållbar utveckling, klimatförändringar, energi, transport, folkhälsa, informationsteknik och bioteknik.

[2] Bilaga I till Europaparlamentets och rådets beslut nr 1982/2006/EG av den 18 december 2006 om Europeiska gemenskapens sjunde ramprogram för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) (EUT L 412, 30.12.2006, s. 1).

[3] Detta belopp inbegriper inte sjunde ramprogrammets budget för Euratom, genom vilken ytterligare 5,3 miljarder euro tillhandahålls under samma period.

[4] Schweiz, Israel, Norge, Island, Liechtenstein, Turkiet, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Serbien, Albanien, Montenegro, Bosnien och Hercegovina, Färöarna och Moldavien.

[5] Initiativ enligt artikel 185 i EUF-fördraget (artikel 185-initiativ) gör det möjligt för EU att stödja gemensamt genomförande av medlemsstaternas forsknings- och utvecklingsprogram. Särskilda genomförandestrukturer ansvarar för genomförandet.

[6] Finansieras genom det särskilda programmet Idéer, som genomförs av Europeiska forskningsrådet och dess genomförandeorgan.

[7] Med termen blue sky- eller spetsforskning avses vetenskaplig och teknisk forskning som sträcker sig längre än ren förståelse och som utforskar nya områden. Forskningen kännetecknas av att det inte finns några gränser mellan de olika forskningsdisciplinerna.

[8] Från 39 % i fjärde ramprogrammet till 31 % i sjätte ramprogrammet. Källa: Interimsutvärderingen av sjunde ramprogrammet – expertgruppens rapport, 12 november 2012.

[9] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1906/2006 av den 18 december 2006 om regler för företags, forskningscentrums och universitets deltagande i sjunde ramprogrammet och för spridning av forskningsresultat (2007–2013) (EUT L 391, 30.12.2006, s. 1).

[10] Exempelvis delegering av programförvaltningen till samordnare och användningen av revisionsintyg och förenkling av Marie Curie-åtgärder. Marie Curie-åtgärderna ingår nu i det särskilda programmet Människor.

[11] SEK(2005) 431 slutlig.

[12] Inom ramen för centraliserad förvaltning genomförs budgeten antingen direkt av kommissionen eller indirekt av de organ eller andra enheter till vilka kommissionen har delegerat sina befogenheter.

[13] Särskild rapport nr 1/2004 om förvaltningen av indirekta FoTU-åtgärder inom femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (1998–2002) samt kommissionens svar (EUT C 99, 23.4.2004, s. 1).

[14] Eniacs medlemsstater är Belgien, Tjeckien, Tyskland, Estland, Irland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Lettland, Ungern, Nederländerna, Österrike, Polen, Portugal, Rumänien, Slovakien, Finland, Sverige, Storbritannien och Norge.

[15] Identifieringen av vetenskapliga ämnesområden och fastställandet av arbetsprogram låg utanför denna revisions inriktning och omfattning.

[16] SEK(2005) 431, KOM(2005) 705 slutlig, SEK(2005) 430 slutlig, KOM(2010) 187 slutlig.

[17] Slutsatser om enklare och mer ändamålsenliga program för europeisk forskning och innovation, 3016:e mötet i rådet (konkurrenskraft) den 26 maj 2010 och Europaparlamentets betänkande om förenklat genomförande av ramprogrammen för forskning, 2010/2079(INI).

[18] "Revisionsrätten anser att den radikalt förenklade kostnadsfinansieringsmodellen gör modellen mer tillförlitlig, minskar risken för oriktigheter i stödmottagarnas ersättningsanspråk, gör projektredovisningen mindre komplex och undanröjer en del av de kontrolletapper som krävs enligt sjunde ramprogrammets nuvarande finansieringsmodell och på så sätt förenklar och påskyndar ansökningsförfarandet." För närmare detaljer, se revisionsrättens yttrande nr 6/2012 över förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om reglerna för deltagande och spridning i Horisont 2020 – ramprogrammet för forskning och innovation (2014–2020) (EUT C 318, 20.10.2012, s. 1).

[19] Avsnitt 2.5 i SEK(2005) 431 slutlig.

[20] Se t.ex. punkt 117 i Europaparlamentets beslut om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2007, 2008/2186(DEC), KOM(2010) 187 slutlig, Europaparlamentets betänkande om förenklat genomförande av ramprogrammen för forskning, 2010/2079(INI) och rådets slutsatser om enklare och mer ändamålsenliga program för europeisk forskning och innovation, 3016:e mötet i rådet (konkurrenskraft) den 26 maj 2010.

[21] Attesteringsmekanismen var avsedd för deltagare med många och stora projekt: åtta projekt över 375000 euro.

[22] Europeiska revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2010 (EUT C 326, 10.11.2011).

[23] I april 2009 påpekade Europaparlamentet att stödmottagarna borde få lov att använda sina egna metoder för att beräkna genomsnittliga kostnader och uppmanade "kommissionen att inleda ett förfarande för att göra bestämmelserna inom det sjunde ramprogrammet förenliga med allmänna affärsmetoder, som gör det möjligt att beräkna och finansiera de genomsnittliga timersättningarna per kostnadsställe" (källa: Europaparlamentets beslut om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2007, 2008/2186(DEC)). Beslutet (C(2011) 174) beträffande den