C 327/1

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH REVISIONSRÄTTEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning för räkenskapsåret 2018

(2019/C 327/01)

INNEHÅLL

FÖRORD 2

EUROPEISKA UNIONENS POLITISKA OCH FINANSIELLA REGELVERK, STYRELSEFORMER OCH REDOVISNINGSSKYLDIGHET 3

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN 9

SAMMANDRAG AV RÄKENSKAPSÅRET 2018 10

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER 12

BALANSRÄKNING 13

RESULTATRÄKNING 14

KASSAFLÖDESANALYS 15

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 16

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 17

ÅRSREDOVISNINGEN: DISKUSSION OCH ANALYS 90

RAPPORTERING OM GENOMFÖRANDET AV BUDGETEN OCH FÖRKLARANDE NOTER 104

ORDLISTA 159

FÖRTECKNING ÖVER FÖRKORTNINGAR 163

FÖRORD

Jag har nöjet att lägga fram Europeiska unionens årsredovisning för 2018. Räkenskaperna ger en fullständig översikt över förra årets EU-finanser och genomförandet av EU-budgeten, inklusive information om eventualförpliktelser, finansiella åtaganden och andra skyldigheter som åligger unionen. Räkenskaperna återspeglar den fleråriga karaktären på unionens verksamhet och innehåller förklaringar till nyckeltalen och deras utveckling. Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning ingår som en del i kommissionens integrerade finansiella redovisningspaket och utgör en väsentlig del av vårt högt utvecklade system avseende finansiell redovisningsskyldighet.

EU-budgeten gör, trots sin relativt ringa storlek, en stor skillnad för miljoner europeiska medborgare. Den kompletterar nationella budgetar och stödjer politiska prioriteringar där den har verkligt mervärde och där den ger mest effektivt resultat.

2018 var den nuvarande fleråriga budgetramens femte år. Alla finansieringsprogram är fullt ut operativa. Genomförandet av EU-budgeten uppgick totalt till 173,1 miljarder euro i åtagandebemyndiganden och 156,7 miljarder euro i betalningsbemyndiganden. Under året fortsatte vi att genom EU-budgeten hantera utmaningarna till följd av det komplexa geopolitiska klimatet och samtidigt garantera strategiska investeringar och en hållbar tillväxt i Europa.

Nästan hälften av medlen var avsedda att stimulera tillväxt, sysselsättning och konkurrenskraft Finansiering gavs för forskning och innovation inom Horisont 2020, för små och medelstora företag genom programmet Cosme eller för utbildning genom Erasmus+. Europeiska fonden för strategiska investeringar, Fonden för ett sammanlänkat Europa och de europeiska struktur- och investeringsfonderna uppfyllde också en viktig uppgift. Jag vill uppmuntra er till att upptäcka bakgrunden bakom många av EU:s investeringar på InvestEU-portalen (https://europa.eu/investeu).

EU-budgeten gav också starkt stöd på andra prioriterade områden, såsom EU:s övergripande strategi för migrationspolitiken, säkerhetsunionen och EU:s yttre åtgärder. Det gav unionen möjlighet att spela en stark roll utanför dess gränser under en turbulent period i Europas grannländer och bidrog till att uppnå övergripande mål relaterade till klimatförändringar och biologisk mångfald. Under 2018 uppgick det belopp som anslagits till integrering av klimatåtgärder till mer än 32 miljarder euro, vilket är 20 % av den totala budgeten.

Slutligen gavs fortsatt stöd för att främja bevarandet av Europas naturresurser genom den gemensamma jordbrukspolitiken och fiskeripolitiken och insatser inom klimat- och miljöområdet genom Lifeprogrammet.

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning utarbetas i enlighet med de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn. För att upprätthålla dessa standarder förbättrar kommissionen ständigt sina regler och förfaranden, organisationsstruktur och flexibilitet. Konsekvent och effektiv rapportering ökar redovisningsskyldigheten i samband med EU:s utgifter, och inte bara för att uppfylla rättsliga skyldigheter. Den bidrar till att engagera medborgarna och andra berörda parter, samt upprätthålla deras tillit och förtroende för Europeiska unionen.

Günther H. OETTINGER

Kommissionsledamot med ansvar för budget och personal

EUROPEISKA UNIONENS POLITISKA OCH FINANSIELLA REGELVERK, STYRELSEFORMER OCH REDOVISNINGSSKYLDIGHET

Europeiska unionen (EU) är en union inom vilken medlemsstaterna tilldelas befogenheter för att deras gemensamma mål ska kunna uppnås. Unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män.

1. POLITISKT OCH FINANSIELLT REGELVERK

EU-fördragen

De övergripande målen och principerna som ska vägleda unionen och EU-institutionerna definieras i fördragen. Unionen och EU-institutionerna kan bara agera inom gränserna för de befogenheter de tilldelats i fördragen för att nå de mål som fastställs där och detta måste ske i enlighet med principerna (1) om subsidiaritet och proportionalitet. För att kunna uppnå sina mål och genomföra sin politik ser unionen till att ha nödvändiga finansiella medel. Kommissionen ska ansvara för genomförandet av målen i samarbete med medlemsstaterna och i enlighet med principen om sund ekonomisk förvaltning.

EU strävar efter att förverkliga de mål som fastställts i fördraget med ett antal verktyg, varav ett är EU-budgeten. Andra verktyg kan, till exempel, vara att föreslå lagstiftning eller fullfölja politiska strategier.

Kommissionens politiska prioriteringar

Kommissionens politiska prioriteringar fastställs i de politiska riktlinjer som fastställs av kommissionens ordförande. Riktlinjerna fungerar som en färdplan för kommissionens åtgärder som till fullo överensstämmer och är förenlig med Europas långsiktiga tillväxtstrategi Europa 2020.

TIO PRIORITERINGAR

— En nysatsning på jobb, tillväxt och investeringar. — En balanserad och progressiv handelspolitik för att styra globaliseringen. — En sammankopplad digital inre marknad. — Ett område för rättvisa och grundläggande rättigheter som bygger på ömsesidigt förtroende. — En resilient energiunion med en framåtblickande klimatpolitik. — På väg mot en ny migrationspolitik. — En djupare och rättvisare inre marknad med en stärkt industribas. — EU som en starkare global aktör. — En djupare och mer rättvis ekonomisk och monetär union. — En union i demokratisk förändring.

Europa 2020-strategin

I Europa 2020-strategin som antogs 2010 av stats- och regeringscheferna i EU-medlemsstaterna fastställs en tioårig strategi för sysselsättning och tillväxt för EU (2). I strategin läggs tre ömsesidigt förstärkande prioriteringar fram för en smart och hållbar tillväxt för alla med EU:s fem överordnade mål.

EU-budgeten är bara ett av de verktyg som bidrar till att genomföra Europa 2020-målen. En lång rad åtgärder på nationell nivå, EU-nivå och internationell nivå håller på att vidtas för att uppnå konkreta resultat relaterade till Europa 2020-strategin.

Agenda 2030 för hållbar utveckling (3)

Hållbar utveckling har länge varit en viktig del av det europeiska projektet. Unionens ekonomiska, sociala och miljömässiga dimensioner framhålls i EU-fördragen och bör behandlas tillsammans. EU verkar för en utveckling som tillgodoser dagens behov utan att framtida generationers möjlighet att tillgodose sina egna behov äventyras. EU-budgeten har en viktig uppgift vad gäller många hållbarhetsutmaningar, allt ifrån ungdomsarbetslöshet till åldrande befolkningar, klimatförändringar, miljöförstöring, hållbar energi och migration. Under den nuvarande kommissionen genomsyras tematiskt övergripande projekt, liksom politiken och initiativen inom olika sektorer, av strävan efter hållbar utveckling.

De strategier som stöds av EU-budgeten genomförs i enlighet med den fleråriga budgetramen och motsvarande sektorslagstiftning som fastställer utgiftsprogram.

Flerårig budgetram och utgiftsprogram

Den fleråriga budgetramen omsätter EU:s politiska prioriteringar till ekonomiska villkor under en period som är tillräckligt lång för att vara effektiv och för att ge en sammanhängande långsiktig vision för EU-stödmottagare och samfinansierande nationella myndigheter. I den fastställs årliga maximibelopp (så kallade tak) för alla EU:s utgifter och för de olika typerna av utgifter (rubriker). De högsta beloppen (taken) för varje rubrik utgör det totala taket för åtagandebemyndigandena. Genom ett enhälligt beslut och efter Europaparlamentets godkännande antas den fleråriga budgetramen, som upptar alla medlemsstaternas åtaganden vad gäller mål och utgiftsnivå (högsta tillåtna nivå för budgetåtaganden och betalningar).

Interinstitutionellt avtal

Den fleråriga budgetramen kompletteras med ett interinstitutionellt avtal (4) som är en politisk överenskommelse mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen. Syftet med det här avtalet, som antogs 2013 i enlighet med artikel 295 i EUF-fördraget, är att genomföra budgetdisciplin, förbättra det årliga budgetförfarandet och samarbetet mellan institutionerna i budgetfrågor samt säkerställa en sund ekonomisk förvaltning.

Årlig budget

Den årliga budgeten utarbetas av kommissionen och antas vanligen i mitten av december av Europaparlamentet och rådet i enlighet med förfarandet i artikel 314 i EUF-fördraget. Enligt principen om budgetbalans måste de totala intäkterna motsvara de totala kostnaderna (betalningsbemyndiganden) för ett givet räkenskapsår.

EU:s viktigaste finansieringskälla är egna medel som kompletteras av andra intäkter. Det finns tre typer av egna medel: Traditionella egna medel (tullar och sockeravgifter), egna medel från mervärdesskatt och egna medel från bruttonationalinkomst (BNI). Övriga intäkter från EU:s verksamhet (som t.ex. böter vid brott mot konkurrenslagarna) utgör vanligen mindre än 10 % av de sammanlagda intäkterna. Det totala beloppet av egna medel som behövs för att finansiera budgeten avgörs av totala kostnader minus övriga intäkter. I nuvarande fleråriga budgetram får de totala egna medlen inte överstiga 1,20 % av medlemsstaternas BNI.

EU:s rörelsekostnader är fördelade på de olika rubrikerna i den fleråriga budgetramen och kan ta olika former, beroende på hur medlen förvaltas och betalas ut. EU-budgeten genomförs genom tre förvaltningsformer:

— Delad förvaltning: Vid denna typ av budgetgenomförande delegeras uppgifterna till medlemsstaterna. Ungefär 75 % av kostnaderna hanteras på detta sätt, bland annat utgifterna för jordbruket och strukturåtgärder.

— Direkt förvaltning: Budgeten genomförs direkt av kommissionens avdelningar.

— Indirekt förvaltning: Detta avser fall där tredje parter, såsom EU:s tillsynsorgan eller internationella organisationer, tilldelas uppgifter av kommissionen i samband med genomförandet av budgeten.

Budgetförordningen

Budgetförordningen (BF) (5) som är tillämplig på den allmänna budgeten är en central rättsakt i den rättsliga strukturen för EU:s finanser som fastställer de finansiella regler som är tillämpliga på EU-budgeten.

2. STYRNING OCH REDOVISNINGSSKYLDIGHET

2.1. INSTITUTIONELL STRUKTUR

Den organisatoriska styrningen av EU består av institutioner, byråer och andra EU-organ som anges i not 9 i noterna till den konsoliderade redovisningen. Europeiska investeringsbanken (EIB), Europeiska investeringsfonden (EIF) och Europeiska centralbanken (ECB) omfattas inte av budgetförordningen. De viktigaste institutionerna, Europaparlamentet, Europeiska rådet, Europeiska unionens råd och kommissionen, är ansvariga för utarbetandet av politiken och beslutsfattandet.

Europeiska kommissionen är en unik organisation. Enligt fördraget är kommissionen ansvarig för att planera, utarbeta och föreslå lagstiftning, förvalta EU:s politik, bland annat genom att övervaka genomförandet av EU-lagstiftning, säkerställa att den efterlevs och fördela EU-medel, samt företräda EU internationellt.

Enligt fördraget (6) ska kommissionen genomföra budgeten i samarbete med medlemsstaterna. Tillsammans ska de säkerställa att anslagen används i överensstämmelse med principerna om sund ekonomisk förvaltning. Genom bestämmelser anges medlemsstaternas kontroll- och revisionsskyldigheter vid genomförandet av budgeten samt deras ansvar i samband med detta. De anger också det ansvar och de närmare särskilda reglerna för hur varje institution ska medverka när dess egna utgifter effektueras.

Kommissionen utför dessa uppgifter under ledning av kommissionskollegiet, som fastställer prioriteringar och tar det övergripande politiska ansvaret för kommissionens beslut. Ordföranden, vars roll stärktes genom Nicefördraget och Lissabonfördraget, beslutar om kommissionens interna organisation och säkerställer att den agerar konsekvent, effektivt och som ett kollegieorgan.

Kommissionens interna funktionssätt bygger på ett antal viktiga principer som grund för goda styresformer: Tydliga roller och ansvarsområden, ett starkt engagemang för resultatorienterad förvaltning och överensstämmelse med regelverket, tydliga mekanismer vad gäller redovisningsskyldighet, ett högkvalitativt regelverk för alla, öppenhet och transparens, samt högt ställda normer för etiskt beteende.

2.2. STRUKTUREN PÅ KOMMISSIONENS STYRELSEFORMER

Europeiska kommissionen har ett unikt styrsystem med en tydlig åtskillnad mellan politiska och administrativa tillsynsstrukturer och en väldefinierad ansvarsfördelning och finansiell redovisningsskyldighet (7). Ursprunget till detta system ligger i fördragen, men strukturen har utvecklats för att anpassa sig till en föränderlig värld och för att även fortsättningsvis stå i överensstämmelse med bästa praxis som fastställs i relevanta internationella standarder (8).

År 2018 antog kommissionen ett ”styrpaket” (9), som avsevärt rationaliserade och stärkte dess styrning av förvaltningen genom att använda sig av det revisionsarbete som nyligen utförts av Europeiska revisionsrätten (10) och tjänsten för internrevision.

— Det är kommissionskollegiet som kollegialt har det politiska ansvaret för kommissionens arbete. Budgetens operativa genomförande har delegerats till generaldirektörerna och avdelningscheferna, som leder kommissionens administrativa struktur (11).

— Kollegiet delegerar de finansiella förvaltningsuppgifterna till generaldirektörerna eller avdelningscheferna som därigenom blir delegerade utanordnare. Dessa uppgifter kan dessutom delegeras till direktörer, enhetschefer och andra, som därigenom blir vidaredelegerade utanordnare. Utanordnarna ansvarar för hela förvaltningsprocessen, från att besluta om vad som ska göras till att ansvara för att institutionens politiska mål uppfylls, samt att både operativt och budgetmässigt förvalta verksamheten.

— Kommittén för revisionsuppföljning följer upp genomförandet av revisioner, särskilt av tjänsten för internrevision, men också på grundval av Europeiska revisionsrättens revisioner.

— Under ledning av ordföranden samlar förvaltningens styrelse, med generalsekreteraren som ordförande, regelbundet de generaldirektörer som ansvarar för budget, personal och säkerhet samt rättstjänstens generaldirektör. De ledamöter som ansvarar för budget och administration i ordförandens kansli, tillika med kanslichefer hos kommissionsledamöter med ansvar för budget, personal och administration, är observatörer. Styrelsen tillhandahåller samordning, tillsyn, rådgivning och strategiska riktlinjer i frågor som rör förvaltningsfrågor, på områden som förvaltning av finansiella och mänskliga resurser, riskhantering, resultathantering, it-styrning, cybersäkerhet och fysisk säkerhet, verksamhetskontinuitet och informationshantering. På så sätt bidrar förvaltningens styrelse till att säkerställa att de nödvändiga strukturerna, förfarandena och den administrativa politiken finns inom kommissionen för att på ett effektivt och ändamålsenligt sätt uppfylla kollegiets politiska prioriteringar och de uppgifter den anförtrotts genom fördragen.

2.3. KOMMISSIONENS FINANSIELLA EKONOMIFÖRVALTNING

Inom kommissionen är rollerna och ansvarsområdena i den finansiella ekonomiförvaltningen tydligt definierade (t.ex. i budgetförordningen) och tillämpas. Detta är en decentraliserad strategi med tydliga ansvarsområden för att skapa en förvaltningskultur som uppmuntrar tjänstemännen att ta ansvar för den verksamhet som de har kontroll över och att ge dem kontroll över den verksamhet som de är ansvariga för.

Kommissionen kan också delegera genomförandet av vissa program till ett genomförandeorgan. Utgiftsbeslut kan också hanteras via, eller tillsammans med, en annan institution eller ett annat organ. En stor del av budgeten förvaltas genom ett system med delad förvaltning med medlemsstaterna, särskilt när det gäller strukturfonderna och jordbruket.

Budgetgenomförandeuppgifter anförtros också till:

— Nationella programkontor.

— Europeiska investeringsbanksgruppen.

— Tredjeländer.

— Internationella organisationer (t.ex. Världsbanken eller FN).

— Andra enheter.

I egenskap av delegerade utanordnare ansvarar generaldirektörerna för en sund ekonomisk förvaltning av resurserna. Vid genomförandet av EU-budgeten måste de delegerade utanordnarna följa bestämmelserna i budgetförordningen och inrätta ett lämpligt regelverk för intern kontroll. De interna kontrollmålen fokuseras på:

— Att verksamheten präglas av effektivitet, ändamålsenlighet och sparsamhet.

— Finansiell kontroll och bedrägeribekämpning.

— Integritet och etik.

— Personalförvaltning.

— Tillförlitlig rapportering.

— Kommunikation.

— Skydd av tillgångar och information.

Varje delegerad utanordnare kan stödja sig på en eller två högre chefer eller chefer på mellannivå som ansvarar för riskhantering och internkontroll för att utöva tillsyn och övervaka genomförandet av interna kontrollsystem. Kommissionens centrala avdelningar tillhandahåller vägledning, rådgivning och främjar bästa praxis.

Inom ramen för kommissionens strategiska planerings- och programplaneringscykel är varje utanordnare skyldig att utarbeta en årlig verksamhetsrapport om årets verksamhet och politiska resultat. I den årliga verksamhetsrapporten förklarar utanordnaren att resurser har använts på grundval av principerna om sund ekonomisk förvaltning och att denne har inrättat kontrollförfaranden som ger den nödvändiga garantin för de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. På kommissionsnivå är den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten det viktigaste instrumentet genom vilket kommissionskollegiet tar det politiska ansvaret för förvaltningen av budgeten.

Kommissionens räkenskapsförare är centralt ansvarig för förvaltningen av likvida medel, återkravsförfaranden, fastställa redovisningsregler och metoder på grundval av de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn, validera redovisningssystem och utarbeta kommissionens och EU:s konsoliderade årsredovisning. Räkenskapsföraren ska också intyga att det finns rimliga garantier för att årsredovisningen i allt väsentligt ger en rättvisande bild av unionens ekonomiska ställning, resultat och kassaflöde. Årsredovisningarna antas av kommissionskollegiet. Räkenskapsföraren har en fristående funktion och ett stort ansvar när det gäller finansiell rapportering inom kommissionen. Kommissionens internrevisor är också en central och fristående funktion och ger oberoende råd, yttranden och rekommendationer om kvaliteten och funktionen i systemen för intern kontroll inom kommissionen, EU:s byråer och andra självständiga organ.

2.4. RESULTATRAM

Att genomföra stabila resultatramar är väsentligt för att säkerställa en stark resultatinriktning, europeiskt mervärde och sund förvaltning av EU-program. Resultatramen för EU-budgeten är mycket specifik, starkare än i något annat land som deltar i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) enligt standardindex för resultatbudgetering. EU-budgetens resultatram rapporterar om flera olika typer och nivåer av strategiska mål, syften och riktmärken, inbegripet Europa 2020-strategin och andra politiska prioriteringar. Den måste också ta hänsyn till komplementaritet och integrering av politik och program och medlemsstaternas centrala uppgift när det gäller att genomföra EU-budgeten.

— Mål, indikatorer och riktmärken har en mycket framträdande plats i programmens rättsliga grund och varje år rapporterar kommissionen om dem genom programförklaringar, som åtföljer budgetförslaget. I dessa ges all viktig information som är nödvändig för noggrann granskning av programmen och resultatmätning: Detta inbegriper sjuåriga finansiella åtaganden. Utgångsvärden för programresultat (utgångspunkter för politiska åtgärder). Slutmål (som ska uppnås i slutet av den fleråriga programplaneringsperioden) och etappmål.

— För att säkerställa att medel anslås till prioriteringarna och att varje åtgärd ger bra resultat och mervärde främjar kommissionen en resultatkultur i sina generaldirektorat. Dessutom har den under de senaste åren utvecklat en strategi som främjar en bättre balans mellan efterlevnad och resultat.

— I den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten ges en omfattande översikt över resultat, förvaltning och skydd av EU-budgeten. I den klargörs hur EU-budgeten stödjer EU:s politiska prioriteringar, de resultat som har uppnåtts genom EU-budgeten och den roll som kommissionen spelar när det gäller att säkerställa och främja högsta standard för budgetförvaltning och ekonomisk förvaltning.

— Europeiska revisionsrätten använder sig av ett systematiskt och noggrant tillvägagångssätt för att bedöma de kvalitativa aspekterna av budgetering, inklusive resultatdimensionen, som en normal del av sina årsrapporter och särskilda rapporter.

Alla dessa delar bidrar till att försätta budgetmyndigheten i en stark ställning för att kunna ta med resultat som en viktig faktor i beslutet om nästa års budget.

2.5. FINANSIELL RAPPORTERING

Det viktigaste inslaget i EU:s finansiella rapportering är EU:s integrerade finansiella rapportering och redovisningsrapportering, som omfattar EU:s konsoliderade årsredovisning, den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för budgeten som omfattar utvärderingsrapporten i enlighet med artikel 247.1 e i budgetförordningen, den årliga internrevisionsrapporten, en långsiktig prognos för framtida in- och utflöden för de kommande fem åren och rapporten om uppföljningen av beslutet om ansvarsfrihet. Genom den integrerade finansiella rapporteringen och redovisningsrapporteringen får allmänheten varje år en helhetsbild av EU:s finansiella och operativa situation.

I EU:s konsoliderade årsredovisning ingår finansiell information om verksamheten vid EU:s institutioner, organ och byråer både vad gäller budget och periodiserad redovisning. Redovisningen inbegriper inte medlemsstaternas årsredovisningar.

EU:s konsoliderade årsredovisning innehåller två separata men sammanlänkade delar:

a) den konsoliderade årsredovisningen, och

b) rapporter om genomförandet av budgeten, som ger en samlad översikt över budgetgenomförandet.

Dessutom åtföljs EU:s konsoliderade årsredovisning av en diskussion och analys av årsredovisningen som innehåller en sammanfattning av betydande ändringar och tendenser i de finansiella rapporterna och förklarar betydande risker och osäkerhetsmoment som EU har stått inför och måste ta itu med i framtiden.

Rapportering och redovisningsskyldighet i kommissionen:

Integrerad finansiell rapportering och redovisningsrapportering Artikel 247 i budgetförordningen — Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning — Årlig förvaltnings- och resultatrapport för EU-budgeten (inkl. rapportering om utvärderingen av EU:s finanser) — Årlig internrevisionsrapport — En långsiktig prognos om framtida in- och utflöden under de kommande fem åren — Rapporten om uppföljningen av beslutet om beviljande av ansvarsfrihet Andra rapporter — Kommunikationspaket i samband med talet om tillståndet i unionen — Allmän rapport om EU:s verksamhet — Årliga verksamhetsrapporter från generaldirektoraten — Rapport om budgetförvaltningen och den ekonomiska förvaltningen

2.6. EXTERN REVISION OCH BEVILJANDE AV ANSVARSFRIHET

Extern revision

Europeiska revisionsrätten (nedan kallad revisionsrätten) är extern revisor för EU:s institutioner (och organ). Revisionsrättens uppdrag är att bidra till att förbättra EU:s ekonomiska förvaltning, främja redovisningsskyldighet och transparens och fungera som oberoende väktare av unionsmedborgarnas finansiella intressen i EU. Revisionsrättens roll som oavhängig extern revisor för EU består i att kontrollera att EU-medlen redovisas korrekt, uppbärs och används i enlighet med tillämpliga regler och föreskrifter och ger valuta för pengarna.

Europeiska revisionsrätten utarbetar som ett led i sin verksamhet för Europaparlamentets och rådets användning följande:

(1) En årsrapport om den verksamhet som finansieras via Europeiska unionens allmänna budget, med revisionsrättens iakttagelser till årsredovisningen och de underliggande transaktionerna.

(2) Ett yttrande som bygger på revisionsrättens granskningar och som fogas till årsrapporten i form av en revisionsförklaring om i) räkenskapernas tillförlitlighet och ii) de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet med avseende både på intäkter från skattebetalare och utbetalningar till slutliga stödmottagare.

(3) Särskilda rapporter som omfattar specifika områden samt särskilda årsrapporter (om t.ex. Europeiska utvecklingsfonden eller EU-organ).

Beviljande av ansvarsfrihet

Vid den slutliga kontrollen av budgetcykeln beviljas ansvarsfrihet för ett givet räkenskapsår. Den utgör den politiska dimensionen av den externa kontrollen av budgetgenomförandet och är det beslut genom vilket den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten (dvs. Europaparlamentet, som agerar på rådets rekommendation) ”befriar” kommissionen (och övriga EU-organ) från deras ansvar för förvaltningen av en given budget. Beslutet grundas på en genomgång av EU:s konsoliderade årsredovisning och ett antal av kommissionens rapporter (den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten, rapporten om uppföljningen av tidigare års ansvarsfrihet och årsrapporten till den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten om gjorda internrevisioner) samt Europeiska revisionsrättens årsrapport, revisionsuttalandet (revisionsförklaringen) och särskilda rapporter. I ansvarsfriheten tas också hänsyn till kommissionens skriftliga svar på frågor och andra förfrågningar om information samt höranden av kommissionsledamoten med ansvar för budget och generaldirektörerna med ansvar för de viktigaste utgiftsområdena och generalsekreteraren inför Europaparlamentets budgetkontrollutskott (CONT).

Förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet kan ge tre olika resultat, nämligen att ansvarsfrihet beviljas, att den senareläggs eller att den nekas. De slutliga betänkandena om beviljande av ansvarsfrihet innehåller även specifika förfrågningar riktade till kommissionen från både Europaparlamentet och rådet. Dessa förfrågningar är föremål för en uppföljande rapport där kommissionen beskriver de konkreta åtgärder som den redan har vidtagit eller som den planerar att vidta.

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning för 2018 har utarbetats utifrån den information som lagts fram av institutioner och organ i enlighet med artikel 246.2 i budgetförordningen för Europeiska unionens allmänna budget. Härmed intygar jag att den utarbetats i enlighet med avdelning XIII i denna budgetförordning och de redovisningsprinciper, regler och metoder som anges i noterna till årsredovisningen.

Räkenskapsförarna i dessa institutioner och organ har intygat räkenskapernas tillförlitlighet och lämnat alla uppgifter som är nödvändiga för att utarbeta de räkenskaper som visar Europeiska unionens tillgångar och skulder samt genomförandet av budgeten.

Härmed intygas att undertecknad, med utgångspunkt i dessa uppgifter och de kontroller som ansetts befogade för att kunna godkänna Europeiska kommissionens räkenskaper, har fått rimliga garantier för att de i allt väsentligt ger en rättvisande bild av Europeiska unionens ekonomiska ställning, resultat och kassaflöden.

Rosa ALDEA BUSQUETS Kommissionens räkenskapsförare den 21 juni 2019

SAMMANDRAG AV RÄKENSKAPSÅRET 2018

Genomförandet av budgeten för 2018

Den antagna budgeten för 2018 inriktades på två viktiga politiska prioriteringar för Europa bland de tio prioriteringar som ordförande Jean-Claude Juncker fastställde i början av denna kommissions mandatperiod. Den första prioriteringen var EU:s svar på de nya utmaningar som följer av det komplexa geopolitiska klimatet, från migrationshantering till skyddet av EU:s yttre gränser och säkerheten för dess medborgare. Den andra var strategiska investeringar och hållbar tillväxt, till stöd för ekonomisk sammanhållning och skapande av arbetstillfällen, i synnerhet för ungdomar. Förutom dessa två tydliga prioriteringar fortsatte EU-budgeten och andra instrument att stödja jordbrukare och landsbygdens utveckling under 2018, samt fördjupa och stärka strategiska sammanlänkningar och nätverk mellan EU-länder med genomförandet av den digitala inre marknaden och energiunionen. Kommissionen fortsätter att stödja EU:s internationella ställning som en central ekonomisk och politisk partner och som en ledande internationell källa till investeringar och humanitärt bistånd.

Genomförandet av EU-budgeten för 2018 uppgick totalt till 173,1 miljarder euro i åtagandebemyndiganden och 156,7 miljarder euro i betalningsbemyndiganden.

Nästan hälften av medlen – 87,4 miljarder euro i åtagandebemyndiganden – var avsedda att stimulera smart tillväxt för alla, sysselsättning, konkurrenskraft och sammanhållning. Detta omfattade finansiering för forskning och innovation inom Horisont 2020, utbildning inom Erasmus+, små och medelstora företag inom ramen för programmet Cosme, Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE), garantifonden för Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi), som är verktyget bakom investeringsplanen för Europa och främjande av konvergens mellan medlemsstater och regioner via de europeiska struktur- och investeringsfonderna (Esif). Dessutom uppgick EU:s budgetstöd till europeiska jordbruksföretag till 44,4 miljarder euro i utbetalningar.

Budgeten användes också för att stärka unionens yttre gränser och hantera migrations- och flyktingkrisen genom att finansiera åtgärder såsom katastrofbistånd, omplacering, gränskontroll, vidarebosättning, återvändande och integration av flyktingar och asylsökande. Slutligen fortsätter budgeten att finansiera program som stöder skyddet av grundläggande rättigheter och rättvisa samt social sammanhållning, så att våra europeiska samhällen förblir inkluderande, fria och rättvisa.

Förenade kungarikets utträde ur Europeiska unionen

Bakgrund

I en folkomröstning den 23 juni 2016 röstade en majoritet av britterna för att Förenade kungariket skulle lämna EU. Den 29 mars 2017 meddelade Förenade kungariket formellt Europeiska rådet om sin avsikt att lämna EU och Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom). Därmed aktiverades artikel 50 i fördraget om Europeiska unionen, som anger förfarandet för ett medlemslands utträde ur unionen.

Förhandlingsgången

Den 19 mars 2018 offentliggjorde kommissionen ett förslag till utträdesavtal som beskrev de framsteg som gjorts i förhandlingarna. I utträdesavtalets del om den ekonomiska uppgörelsen omvandlade EU och Förenade kungariket de framsteg som uppnåtts under den första etappen av förhandlingarna till en rättsligt bindande text.

En gemensam rapport offentliggjordes den 14 november 2018 på förhandlarnivå om den fullständiga texten till utkastet till utträdesavtal och om huvuddragen av den politiska förklaringen om regelverket för de framtida förbindelserna mellan Förenade kungariket och Europeiska unionen. Samma dag offentliggjordes detta uppdaterade och överenskomna avtal om utträde enligt vilket Förenade kungariket samtyckte till att betala alla sina förpliktelser enligt den nuvarande fleråriga budgetramen och tidigare budgetplaner, som om landet fortfarande vore en medlemsstat, inbegripet dess andel av unionens skulder och eventualförpliktelser. Den brittiska regeringen godkände utkastet till utträdesavtal den 14 november och Europeiska rådet godkände det den 25 november 2018. Den 11 januari 2019 godkände rådet (artikel 50) beslutet om ingående av utträdesavtalet och överlämnade det till Europaparlamentet för godkännande. På begäran av Förenade kungariket och i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 50 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, enades Europeiska rådet den 21 mars 2019 om att förlänga dagen för det brittiska utträdet fram till den 22 maj 2019, förutsatt att utträdesavtalet godkändes av underhuset senast den 29 mars 2019 och, om så inte var fallet, förlänga det till den 12 april 2019 (12). Eftersom underhuset inte godkände utträdesavtalet den 29 mars 2019 samtyckte Europeiska rådet, på Förenade kungarikets begäran den 10 april 2019, till att förlänga Förenade kungarikets utträde fram till den 31 oktober 2019 (13). Följaktligen bör utträdet ske den första dagen i månaden efter det att ratificeringsförfarandena slutförts eller den 1 november 2019, beroende på vilket som inträffar först. Förenade kungariket förblir en medlemsstat fram till den nya utträdesdagen, med oinskränkta rättigheter och skyldigheter i enlighet med artikel 50 i EU-fördraget, och Förenade kungariket har rätt att när som helst återkalla sin anmälan om utträde.

Ekonomisk uppgörelse och EU:s årsredovisning för 2018

När det gäller den ekonomiska uppgörelsen framhölls det i utkastet till utträdesavtalet, som offentliggjordes den 14 november 2018, att Förenade kungariket skulle betala alla sina förpliktelser enligt den nuvarande fleråriga budgetramen och tidigare budgetplaner som om landet fortfarande vore en medlemsstat. Närmare bestämt anges i utkastet till utträdesavtalet att Förenade kungariket till unionen särskilt ska betala för sin andel av:

— Budgetåtagandena i EU-budgeten och budgetarna för EU:s decentraliserade byråer som var utestående den 31 december 2020 – se artikel 140 i utträdesavtalet.

— Finansieringen av unionens skulder som uppkommit till och med den 31 december 2020, med vissa undantag – se artikel 142.

— Unionens eventualförpliktelser som härrör från finansiella transaktioner som har beslutats eller godkänts före utträdesdagen – se artiklarna 143 och 144.

— De betalningar som krävs för att fullgöra de av unionens eventualförpliktelser som förfaller i samband med rättsliga ärenden som rör unionens ekonomiska intressen (under förutsättning att de omständigheter som avses i dessa fall uppkom senast den 31 december 2020) – se artikel 147.

Vid tidpunkten för överföringen av dessa räkenskaper, och i avsaknad av ratificering av Förenade kungariket, är den faktiska utträdesdagen och hur utträdet görs (med eller utan avtal) ännu inte känd. Med utgångspunkt i nuvarande situation redovisas inga ekonomiska konsekvenser i EU:s konsoliderade årsredovisning för 2018.

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER (14)

INNEHÅLL

BALANSRÄKNING 13

RESULTATRÄKNING 14

KASSAFLÖDESANALYS 15

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 16

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 17

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER 17

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN 30

3. NOTER TILL RESULTATRÄKNINGEN 57

4. EVENTUALFÖRPLIKTELSER OCH EVENTUALTILLGÅNGAR 65

5. BUDGETÅTAGANDEN OCH RÄTTSLIGA ÅTAGANDEN 69

6. HANTERING AV FINANSIELLA RISKER 73

7. REDOVISNING AV TRANSAKTIONER MED NÄRSTÅENDE PARTER 84

8. HÄNDELSER EFTER BALANSDAGEN 86

9. KONSOLIDERINGENS OMFATTNING 86

BALANSRÄKNING

miljoner euro Not 31.12.2018 31.12.2017 ANLÄGGNINGSTILLGÅNGAR Immateriella tillgångar 2.1 446 405 Materiella anläggningstillgångar 2.2 11 185 10 745 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden 2.3 591 581 Finansiella tillgångar 2.4 65 231 59 980 Förfinansiering 2.5 26 006 25 022 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 416 611 103 875 97 344 OMSÄTTNINGSTILLGÅNGAR Finansiella tillgångar 2.4 4 168 8 655 Förfinansiering 2.5 23 968 24 005 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 24 248 11 755 Lagerstockar 2.7 73 295 Likvida medel 2.8 18 113 24 111 70 570 68 821 TOTALA TILLGÅNGAR 174 444 166 165 LÅNGFRISTIGA SKULDER Pensioner och övriga ersättningar till anställda 2.9 (80 456 ) (73 122 ) Avsättningar 2.10 (3 281 ) (2 880 ) Finansiella skulder 2.11 (53 289 ) (50 063 ) (137 025 ) (126 065 ) KORTFRISTIGA SKULDER Avsättningar 2.10 (852) (659) Finansiella skulder 2.11 (2 617 ) (6 850 ) Skulder till leverantörer och stödmottagare 2.12 (32 227 ) (39 048 ) Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 2.13 (63 186 ) (63 902 ) (98 882 ) (110 459 ) TOTALA SKULDER (235 907 ) (236 524 ) NETTOTILLGÅNGAR (61 463 ) (70 359 ) Reserver 2.14 4 961 4 876 Fordringar på medlemsstaterna (*1) 2.15 (66 424 ) (75 234 ) NETTOTILLGÅNGAR (61 463 ) (70 359 )

RESULTATRÄKNING

miljoner euro Not 2018 2017 INTÄKTER Intäkter från transaktioner utan motprestation Egna medel från BNI 3.1 105 780 78 620 Traditionella egna medel 3.2 22 767 20 520 Egna medel från mervärdesskatt 3.3 17 624 16 947 Böter 3.4 6 740 4 664 Återkrav av kostnader 3.5 2 215 1 879 Övriga 3.6 3 312 10 376 158 438 133 006 Intäkter från transaktioner med motprestation Finansiella intäkter 3.7 3 115 1 845 Övriga 3.8 1 379 1 332 4 494 3 177 Totala intäkter 162 932 136 183 KOSTNADER Genomförda av medlemsstater 3.9 Europeiska garantifonden för jordbruket (43 527 ) (44 289 ) Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och andra landsbygdsutvecklingsinstrument (13 149 ) (11 359 ) Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden (30 230 ) (17 650 ) Europeiska socialfonden (11 935 ) (7 353 ) Övriga (2 826 ) (1 253 ) Genomförda av kommissionen, genomförandeorgan och förvaltningsfonder 3.10 (17 551 ) (15 738 ) Genomförda av andra EU-byråer och EU-organ 3.11 (3 396 ) (2 667 ) Genomförda av tredjeländer och internationella organisationer 3.11 (4 016 ) (4 115 ) Genomförda av andra enheter 3.11 (3 569 ) (1 478 ) Personal- och pensionskostnader 3.12 (10 929 ) (10 002 ) Ändringar i aktuariella antaganden om ersättningar till anställda 3.13 — (3 544 ) Finansieringskostnader 3.14 (1 677 ) (1 896 ) Övriga kostnader 3.15 (6 208 ) (6 756 ) Totala kostnader (149 014 ) (128 101 ) EKONOMISKT RESULTAT FÖR ÅRET 13 918 8 082

KASSAFLÖDESANALYS

miljoner euro 2018 2017 Ekonomiskt resultat för året 13 918 8 082 Löpande verksamhet Amorteringar 104 99 Nedskrivning 998 888 (Återföring av) nedskrivningsförluster på finansiella investeringar — — (Ökning)/minskning av lån 1 041 497 (Ökning)/minskning av förfinansiering (947) (3 557 ) (Ökning)/minskning av fordringar med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation (12 299 ) (745) (Ökning)/minskning av lagerstockar 222 (130) Ökning/(minskning) i fråga om skulder för pensioner och övriga ersättningar till anställda 7 334 5 891 Ökning/(minskning) av avsättningar 594 928 Ökning/(minskning) av finansiella skulder (1 007 ) (438) Ökning/(minskning) av skulder till leverantörer och stödmottagare (6 821 ) (957) Ökning/(minskning) av upplupna kostnader och förutbetalda intäkter (716) (3 678 ) Överskott från föregående års budget som inte påverkar likvida medel (556) (6 405 ) Omvärdering av skulder i form av ersättningar till anställda (utan påverkan på likvida medel som inte ingår i resultaträkningen) (4 396 ) — Övriga intäktsposter som inte påverkar likvida medel (71) 3 Investeringsverksamhet (Ökning)/minskning av immateriella och materiella anläggningstillgångar (1 583 ) (1 687 ) (Ökning)/minskning av investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden (9) (53) (Ökning)/minskning av finansiella tillgångar som kan säljas (1 811 ) (3 190 ) (Ökning)/minskning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning 7 (22) NETTOKASSAFLÖDE (5 998 ) (4 474 ) Nettoökning/(nettominskning) av likvida medel (5 998 ) (4 474 ) Likvida medel vid årets början 24 111 28 585 Likvida medel vid årets slut 18 113 24 111

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR

miljoner euro Fordringar på medlemsstaterna ackumulerade överskott/(underskott) Övriga reserver Reserv verkligt värde Nettotillgångar UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2016 (76 881 ) 4 516 325 (72 040 ) Rörelser i reserven för garantifonden (20) 20 — — Rörelser i verkligt värde — — (2) (2) Övriga (11) 62 (46) 5 Budgetutfall 2016 som krediterats medlemsstaterna (6 405 ) — — (6 405 ) Ekonomiskt resultat för året 8 082 — — 8 082 UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2017 (75 234 ) 4 598 278 (70 359 ) Rörelser i reserven för garantifonden (186) 186 — — Rörelser i verkligt värde — — (47) (47) Omvärdering av skulder i form av ersättningar till anställda (4 396 ) — — (4 396 ) Övriga 30 (54) — (24) Budgetutfall 2017 som krediterats medlemsstaterna (556) — — (556) Ekonomiskt resultat för året 13 918 — — 13 918 UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2018 (66 424 ) 4 730 231 (61 463 )

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER

1.1. RÄTTSLIG GRUND OCH REDOVISNINGSREGLER

Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2018/1046 av den 18 juli 2018 om finansiella regler för unionens allmänna budget, om ändring av förordningarna (EU) nr 1296/2013, (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013, (EU) nr 1304/2013, (EU) nr 1309/2013, (EU) nr 1316/2013, (EU) nr 223/2014, (EU) nr 283/2014 och beslut nr 541/2014/EU samt om upphävande av förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (15), nedan kallad budgetförordningen.

I enlighet med artikel 80 i budgetförordningen har EU utarbetat sin årsredovisning med hjälp av reglerna om periodiserad redovisning som baseras på de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn (IPSAS). De redovisningsprinciper som kommissionens räkenskapsförare antagit tillämpas på alla EU-organ som omfattas av den konsoliderade redovisningen, så att reglerna för redovisning, värdering och framläggande av räkenskaperna används på ett enhetligt sätt och för att samordna metoderna för utarbetande av årsredovisningar och konsolidering.

Tillämpning av nya och ändrade redovisningsregler för Europeiska unionen (EAR)

Reviderade redovisningsregler (EAR) som är i kraft för räkenskapsår som börjar den 1 januari 2018 eller senare

Följande redovisningsregler, som kommissionens räkenskapsförare har antagit, fick tvingande verkan under innevarande år:

— Revidering av EU:s redovisningsregel EAR 12 ”Ersättningar till anställda”: Den reviderade EAR 12 antogs av räkenskapsföraren under 2017, vilken baseras på den nya IPSAS 39 ”Ersättningar till anställda” som offentliggjordes i juli 2016. Vid den första tillämpningen av den reviderade EAR 12 påverkades inte EU:s konsoliderade redovisning i någon större grad, bortsett från redovisningen av eventuell vinst eller förlust till följd av ändringar i de aktuariella antagandena, som enligt den reviderade EAR ska redovisas direkt i nettotillgångarna, i motsats till det tidigare kravet på att redovisa dessa i resultatavräkningen.

Nya redovisningsregler som har antagits men ännu inte trätt i kraft den 31 december 2018

EU har inte tillämpat följande nya redovisningsregler, som har antagits av kommissionens räkenskapsförare, men som ännu inte trätt i kraft:

— EU:s nya redovisningsregel EAR 20 ”Public Sector Combinations” (som är i kraft för räkenskapsår som börjar den 1 januari 2019 eller senare): I EAR 20 som bygger på IPSAS 40 ”Public Sector Combinations”, fastställs kategoriseringen av en kombination av offentlig sektor i två olika typer beroende på om transaktionen äger rum under gemensam kontroll eller inte: i) Sammanslagning, där transaktionen baseras på enhetens redovisade värde i kombination med EU, och ii) förvärv, där transaktionen baseras på det verkliga värdet den dag då EU förvärvar enheten. Båda har olika krav på och nivåer av uppgiftsutlämning, i syfte att ge användarna av EU:s årsredovisning en bättre förståelse av dess påverkan. Påverkan på EU:s årsredovisning under året för den ursprungliga ansökan beror på om EU under den perioden inleder en transaktion i kombination med offentlig sektor.

1.2. REDOVISNINGSPRINCIPER

En årsredovisning ska ge information om en enhets finansiella situation, resultat och kassaflöden. Informationen ska vara av ett sådant slag att den kan användas av ett stort antal användare. För EU som offentligt organ är målet med årsredovisningen mer specifikt att ge information som kan ligga till grund för olika beslut och visa att de medel den anförtrotts förvaltas på ett korrekt sätt. Detta dokument har utformats i enlighet med dessa mål.

De hänsynstaganden (eller redovisningsprinciper) som generellt ska följas vid utarbetandet av årsredovisningen finns fastställda i EU:s redovisningsregel 1 ”Årsredovisning” och är desamma som de som beskrivs i IPSAS 1, dvs. följande: rättvisande bild, periodisering, kontinuerlig verksamhet, konsekvent utformning, väsentlighet, aggregering, kvittning och jämförande information. Den finansiella rapporteringen ska kännetecknas av att innehålla relevanta, rättvisande (tillförlitliga), begripliga, aktuella, jämförbara och kontrollerbara uppgifter.

1.3. KONSOLIDERING

Konsolideringens omfattning

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning omfattar alla väsentliga kontrollerade enheter (dvs. EU-institutionerna, inklusive kommissionen och EU-byråerna), intresseföretag och gemensamma företag. En fullständig förteckning över konsoliderade enheter återfinns i not 9 i EU:s årsredovisning. Den omfattar nu 52 kontrollerade enheter och ett intresseföretag. Enheter som omfattas av konsolideringen, men som är oväsentliga för EU:s konsoliderade årsredovisning som helhet, behöver inte konsolideras eller redovisas enligt kapitalandelsmetoden om detta skulle leda till alltför stor tidsåtgång eller kostnad för EU. Dessa enheter betecknas som ”mindre enheter” och förtecknas var för sig i not 9. Under 2018 kategoriserades sju enheter som mindre enheter.

Kontrollerade enheter

Beslutet om huruvida en enhet ska ingå i konsolideringen eller ej beror på hur man definierar kontroll. Kontrollerade enheter är alla enheter där EU exponeras för, eller har rätt till, andelsfördelar från sitt deltagande och har möjlighet att påverka arten och storleken på dessa fördelar genom sitt inflytande över den andra enheten. Inflytandet måste kunna utövas utan dröjsmål och måste avse enhetens relevanta verksamhet. Kontrollerade enheter tas till fullo upp i konsolideringen. Konsolideringen inleds den första dagen då kontroll föreligger och upphör när någon sådan kontroll inte längre finns.

De tydligaste tecknen på att EU utövar kontroll är att enheten inrättats genom grundfördragen eller sekundärlagstiftningen, finansieras via EU-budgeten, att EU har rösträtt i styrelsen, att revision utförs av Europeiska revisionsrätten och ansvarsfrihet beviljas av Europaparlamentet. En individuell bedömning av varje enhet görs för att avgöra om ett eller alla av de ovannämnda kriterier som anges ovan är tillräckliga för att anse att kontroll föreligger.

Enligt denna hållning anses EU utöva kontroll över alla EU:s institutioner (utom Europeiska centralbanken – ECB) och organ (utom sådana som inrättats inom ramen för den tidigare andra pelaren) och dessa ingår därför i konsolideringen. Även Europeiska kol- och stålgemenskapen under avveckling (EKSG) betraktas som en kontrollerad enhet.

Alla väsentliga transaktioner och saldon inom enheterna och mellan EU:s kontrollerade enheter har eliminerats. De orealiserade vinsterna och förlusterna på sådana transaktioner är inte väsentliga och har därför inte tagits bort.

Samarbetsarrangemang

Ett samarbetsarrangemang är en överenskommelse enligt vilken EU och en eller flera parter har gemensam kontroll. Gemensam kontroll innebär att parterna avtalat om att gemensamt utöva det bestämmande inflytandet över en verksamhet. Det förekommer bara när det krävs att de parter som delar det bestämmande inflytandet ger sitt samtycke till de relevanta verksamheterna. Samarbetsarrangemang kan antingen vara gemensamma projekt eller gemensamma företag. Om samarbetsarrangemanget organiseras genom ett separat företag och parterna i samarbetsarrangemanget har rätt till nettotillgångarna från arrangemanget, kategoriseras detta samarbetsarrangemang som ett gemensamt företag. Andelar i gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4). Om parterna har rätt till tillgångarna och har förpliktelser avseende de skulder som rör arrangemanget, kategoriseras detta samarbetsarrangemang som ett gemensamt projekt. I förhållande till sina intressen i gemensamma projekt redovisar EU i sin redovisning följande: Tillgångar och skulder, intäkter och kostnader, liksom sin andel av tillgångar, skulder, intäkter och kostnader som innehas eller som uppkommit gemensamt.

Intresseföretag

Intresseföretagen är alla enheter där EU direkt eller indirekt har ett betydande inflytande, men ingen kontroll. EU anses ha ett betydande inflytande vid direkt eller indirekt innehav av 20 % eller mer av rösträtten. Andelar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4).

Enheter som inte ingår i de konsoliderade räkenskaperna men vars medel förvaltas av kommissionen

Det gemensamma sjukförsäkringssystemet för EU:s anställda, Europeiska utvecklingsfonden och deltagargarantifonden förvaltas av kommissionen på deras vägnar. Eftersom EU inte utövar kontroll över dessa enheter ingår de inte i EU:s konsoliderade årsredovisning.

1.4. GRUND FÖR UTARBETANDET

Årsredovisningen läggs fram varje år. Räkenskapsåret börjar den 1 januari och slutar den 31 december.

1.4.1. Valuta och omräkningsunderlag

Funktionell valuta och rapporteringsvaluta

Årsredovisningen är, om inget annat anges, uppställd i miljoner euro som är EU:s funktionella valuta och rapporteringsvaluta.

Transaktioner och saldon

Transaktioner i utländsk valuta redovisas i euro enligt de omräkningskurser som gäller på dagen för de underliggande transaktionerna. Resultaträkningen visar även växelkursvinster eller växelkursförluster på transaktioner i utländsk valuta och efter omräkning av monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta till den vid årets utgång gällande växelkursen. Omräkningsdifferenser för icke-monetära finansieringsinstrument som kategoriseras som tillgångar som kan säljas tas upp i reserven för verkligt värde.

Olika omräkningsmetoder tillämpas för materiella respektive immateriella anläggningstillgångar: värdering till inköpspris omräknat i euro till den kurs som gällde på dagen för förvärvet.

Saldon vid årets slut för monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta redovisas i euro enligt de av Europeiska centralbankens växelkurser som gäller den 31 december.

Eurons växelkurs

Valuta 31.12.2018 31.12.2017 Valuta 31.12.2018 31.12.2017 BGN 1,9558 1,9558 PLN 4,3014 4,177 CZK 25,7240 25,5350 RON 4,6635 4,6585 DKK 7,4673 7,4449 SEK 10,2548 9,8438 GBP 0,8945 0,8872 CHF 1,1269 1,1702 HRK 7,4125 7,4400 JPY 125,8500 135,01 HUF 320,9800 310,3300 USD 1,145 1,1993

1.4.2. Användning av uppskattningar

Enligt internationella redovisningsstandarder för den offentliga sektorn (Ipsas) och allmänt vedertagna redovisningsprinciper innehåller årsredovisningar med nödvändighet vissa belopp som bygger på ledningens uppskattningar och antaganden utifrån de mest tillförlitliga uppgifterna. Viktiga uppskattningar omfattar, men begränsas inte till skulder i form av ersättningar till anställda, avsättningar för oförutsedda utgifter, finansiella risker avseende lagerstockar och fordringar, upplupna intäkter och kostnader, eventualtillgångar och eventualförpliktelser, nedskrivningar av immateriella och materiella anläggningstillgångar samt belopp som redovisas i de noter som avser finansieringsinstrument. Faktiska resultat kan avvika från dessa uppskattningar. Ändringar i uppskattningarna bokförs under den period de blir kända.

1.5. BALANSRÄKNING

1.5.1. Immateriella tillgångar

Förvärvade licenser för programvara tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade av- och nedskrivningar. Avskrivningar görs linjärt under den beräknade nyttjandetiden (3-11 år). Immateriella tillgångars uppskattade nyttjandeperioder beror på deras specifika ekonomiska livslängd eller rättsliga livslängd som fastställts i ett avtal. Internt utvecklade immateriella tillgångar redovisas som immateriella anläggningstillgångar när de relevanta kriterierna för EU:s redovisningsregler är uppfyllda och kostnaderna endast avser tillgångens utvecklingsfas. De redovisade kostnaderna inbegriper alla direkt hänförbara kostnader som krävs för att skapa, framställa och färdigställa tillgången för användning på det sätt företagsledningen avsett. Kostnader som hänför sig till forskningsverksamhet, utvecklingskostnader som inte får tas upp som immateriell anläggningstillgång och underhållskostnader redovisas som kostnader när de uppkommer.

1.5.2. Materiella anläggningstillgångar

Alla materiella anläggningstillgångar tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade av- och nedskrivningar. Anskaffningsvärdet omfattar alla kostnader som direkt kan hänföras till förvärvet, uppförandet eller överföringen av tillgången.

Efterföljande kostnader tas upp i tillgångens bokförda värde eller som en separat tillgång, beroende på vad som är lämpligast, om det är troligt att posten kommer att ge EU ett inflöde av framtida ekonomiska fördelar eller tjänstekapacitet och att man kan beräkna kostnaderna för posten på ett tillförlitligt sätt. Övriga kostnader för reparationer och underhåll tas upp i resultaträkningen under den redovisningsperiod då de uppkom.

Inga avskrivningar görs för mark eller konstverk, eftersom dessa tillgångar anses ha en obegränsad ekonomisk livslängd. Inga avskrivningar görs för anläggningar under uppförande, eftersom dessa tillgångar ännu inte kan användas i verksamheten. Nedskrivningar av övriga tillgångar görs linjärt, så att kostnaden följer restvärdet under den beräknade nyttjandetiden enligt följande:

Typ av tillgång Linjär nedskrivning Byggnader 4 % till 10 % Rymdtillgångar 8 % till 25 % Installationer och utrustning 10 % till 25 % Inventarier och fordon 0 % till 25 % Datorhårdvara 25 % till 33 % Övriga 10 % till 33 %

Försäljningsvinster eller -förluster räknas fram genom att intäkterna efter avdrag för försäljningskostnader jämförs med det bokförda värdet och tas upp i resultaträkningen.

Leasingavtal

Leasing av sådana materiella tillgångar där praktiskt taget alla ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet ligger hos EU, tas upp som finansiell leasing. Avtal för finansiell leasing tas upp under tillgångar i balansräkningen när leasingen inleds till det lägsta av antingen leasingobjektets verkliga värde eller nuvärdet av de lägsta leasingavgifterna. Räntedelen av leasingavgiften belastar kostnaderna över leasingavtalets löptid med en fast räntesats på det utestående saldot. Hyresavgifterna netto, efter avdrag av finansieringsavgifter, tas upp under finansiella skulder (lång- och kortfristiga). Räntedelen av finansieringskostnaderna tas upp i resultaträkningen under leasingavtalets löptid så att varje redovisningsperiod belastas med ett belopp som motsvarar en fast räntesats för den under respektive period redovisade skulden. Tillgångar som innehas enligt finansiell leasing skrivs antingen ned under tillgångens livslängd eller leasingavtalets löptid, beroende på vilken av dem som är kortast.

Leasingförhållanden där leasegivaren behåller en väsentlig andel av de ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet behandlas som löpande leasingavtal. Leasingavgifter redovisas som en kostnad i resultaträkningen enligt den linjära metoden under leasingavtalets löptid.

1.5.3. Nedskrivningar av icke-finansiella tillgångar

För tillgångar med obegränsad livslängd görs inga av- eller nedskrivningar och man prövar årligen om nedskrivning behövs. Tillgångar som omfattas av av- eller nedskrivningar ses över så snart händelser eller ändringar i de yttre omständigheterna ger anledning att tro att det bokförda värdet inte skulle kunna återkrävas. En nedskrivningsförlust är det belopp med vilket en tillgångs bokförda värde överstiger dess återkravsvärde (nyttjandevärde). Återkravsvärdet utgörs av det högsta värdet av endera tillgångens verkliga värde efter avdrag för försäljningskostnader eller nyttjandevärdet.

Immateriella och materiella anläggningstillgångars restvärden och livslängder ses över och justeras vid behov minst en gång om året. En tillgångs bokförda värde skrivs omedelbart ned till återkravsvärdet om bokföringsvärdet överstiger det uppskattade återkravsvärdet. Om de skäl som tidigare motiverat av- och nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusterna på motsvarande sätt.

1.5.4. Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden

Andelar i intresseföretag och gemensamma företag

Investeringar som redovisas med tillämpning av kapitalandelsmetoden tas upp till anskaffningsvärde vid första redovisningstillfället, eftersom det därefter ökar eller minskar för att visa EU:s andel av investeringsobjektets överskott eller underskott efter förvärvstidpunkten. EU:s andel av investeringsobjektets överskott eller underskott tas upp i resultaträkningen, och dess andel av investeringsobjektets ändringar i det egna kapitalet tas upp i reserverna i nettotillgångar. Investeringen bokförs på balansdagen i årsredovisningen till anskaffningskostnad plus efterföljande ändringar (ytterligare bidrag, andelar i det ekonomiska resultatet och ändringar i reserven, avskrivningar och nedskrivningar samt utdelningar). Erhållna utdelningar från investeringen minskar tillgångens redovisade värde.

Om EU:s andel av förlusten i en investering som redovisats med hjälp av kapitalandelsmetoden motsvarar eller överstiger dess andel i investeringen redovisar EU inte sin andel av ytterligare förluster (ej redovisade förluster). När EU:s innehav i investeringen är nedsatt till noll görs en avsättning för ytterligare förluster och en skuld tas upp, men bara i den mån EU har åtagit sig rättsliga eller informella förpliktelser eller gjort utbetalningar för enhetens räkning.

Om det finns tecken på värdeminskning är det nödvändigt att göra en nedskrivning till det lägre återkravsvärdet. Återkravsvärdet bestäms på det sätt som beskrivs i not 1.5.3. Om det skäl som motiverat värdeförlusten inte längre föreligger, återförs värdeförlusten till det bokförda värde som skulle ha varit aktuellt om ingen värdeförlust hade tagits upp.

När EU äger 20 % eller mer av en investeringsfond försöker inte EU utöva något betydande inflytande. Därför behandlas sådana fonder som finansieringsinstrument och kategoriseras som finansiella tillgångar som kan säljas.

Intresseföretag och gemensamma företag som kategoriseras som mindre enheter redovisas inte enligt kapitalandelsmetoden. EU:s bidrag till dessa enheter redovisas som en kostnad under perioden.

1.5.5. Finansiella tillgångar

Kategorisering

Europeiska unionen kategoriserar sina finansiella tillgångar i någon av följande kategorier: Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning, lån och fordringar, investeringar som hålls till dess de förfaller, och finansiella tillgångar som kan säljas. Hur finansieringsinstrument kategoriseras bestäms när de redovisas för första gången, och omprövas varje balansdag.

(i) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning

En finansiell tillgång tas upp i denna kategori om den huvudsakligen förvärvats för att säljas på kort sikt eller om den identifieras som tillhörande denna kategori av enheten. Derivat ingår också i denna kategori. Tillgångar i denna kategori kategoriseras som omsättningstillgångar om de förväntas bli realiserade inom tolv månader räknat från balansdagen.

(ii) Lån och fordringar

Lånefordringar och kundfordringar är finansiella tillgångar som inte är derivat och som har fastställda eller fastställbara betalningar som inte är noterade på en aktiv marknad. De uppstår när EU tillhandahåller pengar, varor eller tjänster direkt till en gäldenär utan avsikt att handla med fordringen eller om EU övertar den ursprunglige långivarens rättigheter efter en betalning som EU gjort enligt ett garantiavtal. Betalningar som förfaller inom 12 månader från balansdagen kategoriseras som omsättningstillgångar. Betalningar som förfaller efter 12 månader från balansdagen kategoriseras som anläggningstillgångar. Lånefordringar och kundfordringar inbegriper tidsbunden inlåning med en ursprunglig löptid på mer än tre månader.

(iii) Investeringar som hålls till dess de förfaller

Investeringar som hålls till dess de förfaller är finansiella tillgångar som inte är derivat med fastställda eller fastställbara betalningar och fastställda löptider som EU har för avsikt och förmåga att hålla till förfall. Under räkenskapsåret innehade EU inga investeringar i denna kategori.

(iv) Finansiella tillgångar som kan säljas

Finansiella tillgångar som kan säljas är tillgångar som inte är derivat som antingen hänförs till denna kategori eller som inte kan hänföras till någon av de andra kategorierna. De kategoriseras antingen som omsättningstillgångar eller anläggningstillgångar, beroende på hur lång tid EU har för avsikt att inneha dem. Investeringar i enheter som varken är konsoliderade eller redovisas genom kapitalandelsmetoden och andra egetkapitalinvesteringar (t.ex. riskkapitaltransaktioner) kategoriseras också som finansiella tillgångar som kan säljas.

Första redovisningstillfälle och värdering

Köp och försäljning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning, tillgångar som hålls till förfall eller tillgångar som kan säljas redovisas på affärsdagen – dvs. den dag då EU åtar sig att köpa eller sälja tillgången. Likvida medel och lån tas upp när likvida medel deponeras hos ett finansinstitut eller utbetalas till låntagare. Finansieringsinstrument tas upp till verkligt värde vid första redovisningstillfället. För alla sådana finansiella tillgångar som inte tas upp till verkligt värde genom resultatavräkning läggs transaktionskostnader till det verkliga värdet vid första redovisningstillfället. Finansiella tillgångar som tagits upp till verkligt värde genom resultatavräkning redovisas första gången till verkligt värde och transaktionskostnaderna kostnadsförs i resultaträkningen.

Det verkliga värdet av en finansiell tillgång vid anskaffningstillfället är vanligen transaktionspriset (det vill säga det verkliga värdet av den ersättning som erhållits), såvida inte det verkliga värdet för detta instrument framgår av en jämförelse med andra observerbara aktuella marknadstransaktioner med samma instrument eller som baseras på en värderingsteknik vars variabler endast innefattar uppgifter från observerbara marknader (i t.ex. vissa derivatkontrakt). Däremot uppskattas värdet på ett räntefritt långfristigt lån eller ett lån som beviljas med en ränta som ligger under marknadsräntan som nuvärdet av alla framtida kontantbetalningar diskonterade till rådande marknadsränta för ett likartat instrument med en likartad kreditvärdering.

Beviljade lån värderas till sitt nominella värde, vilket anses utgöra lånets verkliga värde. Motiveringen är följande:

— ”Marknadsförhållandena” för EU:s utlåning är mycket speciella och skiljer sig från kapitalmarknaden som används för emittering av kommersiella obligationer och statsobligationer. Eftersom långivarna på dessa marknader har möjlighet att välja alternativa investeringar uppdateras dessa till marknadspris. För EU finns dock inte denna möjlighet till alternativa investeringar, eftersom EU inte får investera pengar på kapitalmarknaderna. EU lånar endast upp medel för utlåning till samma ränta. Det innebär att EU inte har tillgång till någon alternativ utlåning eller några investeringsalternativ för de upplånade beloppen. Det finns inga alternativkostnader och därför inget underlag för jämförelser med marknadsräntorna. Faktum är att EU:s utlåningstransaktion i sig själv representerar marknaden. Eftersom alternativkostnaden inte är tillämplig ger marknadspriset i själva verket ingen rättvisande bild av EU:s lånetransaktioner. Det är därför inte lämpligt att fastställa det verkliga värdet på EU:s utlåning vad gäller kommersiella obligationer eller statsobligationer.

— Eftersom det inte finns någon aktiv marknad eller liknande transaktioner för att göra jämförelser bör den ränta som EU ska använda för att ange det verkliga värdet på sina utlåningstransaktioner, genom den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM), för betalningsbalansstöd och liknande lån, vara den som debiteras.

— För dessa lån kompenseras upp- och utlåningen, eftersom dessa är så kallade rygg-mot-rygg-lån. Den effektiva räntan för utlåningen motsvarar därför den effektiva räntan för därmed sammanhängande upplåning. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansieringsinstrument avyttras när rätten till kassaflöden från investeringen har upphört eller när EU överlåtit i stort sett alla risker och fördelar som är förknippade med ägandet till en annan part.

Efterföljande värdering

a) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på ändringar i det verkliga värdet av ”finansieringsinstrument värderade till verkligt värde genom resultatavräkning” tas upp i resultaträkningen för den period då de uppkom.

b) Lån och fordringar redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. Vid utlåning av upplånade medel tillämpas samma effektiva ränta både på in- och utlåningen, eftersom det rör sig om så kallade rygg-mot-rygg-lån och skillnaderna mellan ut- och upplåningsvillkoren och beloppen inte är väsentliga. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

c) Investeringar som innehas till förfall redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. EU har för närvarande inga investeringar som hålls till förfall.

d) Finansiella tillgångar som kan säljas redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på ändringar i det verkliga värdet på finansiella tillgångar som kan säljas tas upp i reserven för verkligt värde, med undantag för valutakursdifferenser på monetära tillgångar som tas upp i resultaträkningen. Vid avyttring eller nedskrivning av sådana tillgångar som enligt kategoriseringen är finansiella tillgångar som kan säljas ska justeringarna av det ackumulerade verkliga värdet tas upp i resultaträkningen istället för i reserven för verkligt värde, där dessa justeringar tidigare förts upp. Ränta på finansiella tillgångar som kan säljas, som har räknats fram enligt effektivräntemetoden, tas upp i resultaträkningen. Utdelning på egetkapitalinstrument som kan säljas bokförs när EU:s rätt till utdelning är fastställd.

Det verkliga värdet av investeringar med ett noterat marknadspris på aktiva marknader bygger på aktuell köpkurs. Om marknaden för en finansiell tillgång inte är aktiv (och för onoterade värdepapper och OTC-derivat) beräknar EU det verkliga värdet genom värderingsmetoder. Metoderna omfattar bland annat analys av transaktioner mellan oberoende parter på senare tid, hänvisningar till andra liknande instrument, analys av diskonterade kassaflöden, optionsvärderingsmodeller och andra värderingsmetoder som vanligen används av marknadsaktörerna.

Investeringar i riskkapitalfonder, som kategoriseras som finansiella tillgångar som kan säljas, som inte har ett noterat pris på en aktiv marknad värderas till nettovärdet, vilket betraktas som en motsvarighet till det verkliga värdet.

När det verkliga värdet inte på ett tillförlitligt sätt kan beräknas för innehavet av egetkapitalinstrument utan ett noterat marknadspris på en aktiv marknad, tas investeringarna upp till anskaffningsvärde efter avdrag för värdeförlust.

Nedskrivning av finansiella tillgångar

En finansiell tillgång har ett nedskrivningsbehov och skrivs ned endast om det finns objektiva belägg för en nedskrivning till följd av en eller flera händelser som inträffat efter det att tillgången redovisades första gången och att denna förlusthändelse (eller dessa händelser) kommer att påverka den finansiella tillgångens uppskattade framtida kassaflöden som kan uppskattas på ett tillförlitligt sätt. EU ska varje balansdag bedöma huruvida det finns objektiva belägg för att en finansiell tillgång bör skrivas ner.

(a) Tillgångar bokförda till upplupet anskaffningsvärde

Om det finns objektiva belägg som visar att det uppkommit ett nedskrivningsbehov för utlåning och fordringar eller sådana investeringar som hålls till förfall och som redovisas till upplupet anskaffningsvärde, beräknas nedskrivningen som skillnaden mellan tillgångens bokförda värde och nuvärdet av uppskattade framtida kassaflöden (exklusive framtida kreditförluster som inte har uppkommit) diskonterade till den finansiella tillgångens ursprungliga effektiva ränta. Tillgångens bokförda värde skrivs ned och förlusten tas upp i resultaträkningen. Om ett lån eller en investering som hålles till förfall har rörlig ränta är diskonteringsfaktorn för beräkning av eventuell värdeminskning den löpande effektiva räntan som anges i kontraktet. Beräkningen av nuvärdet för de uppskattade framtida kassaflödena för en sådan finansiell tillgång som används som säkerhet speglar de kassaflöden som skulle bli följden vid legalt ianspråktagande av tillgången minus kostnader för att anskaffa och sälja säkerheten, oavsett om legalt ianspråktagande av tillgången är sannolikt eller ej. Om värdeminskningen senare kan återföras och detta objektivt kan kopplas till en händelse som inträffade efter att nedskrivningen togs upp, bokförs denna tidigare redovisade nedskrivning som en återförd nedskrivning i resultaträkningen.

(b) Tillgångar bokförda till verkligt värde

När det gäller egetkapitalinvesteringar som kategoriseras som att de kan säljas tar man hänsyn till om det verkliga värdet för en placering i ett sådant instrument sjunkit väsentligt under anskaffningskostnaden eller sjunker permanent (under lång tid). Om så är fallet för finansiella tillgångar som kan säljas förs den ackumulerade förlusten från reserverna och tas istället upp i resultaträkningen. Den ackumulerade förlusten beräknas som skillnaden mellan anskaffningskostnaden och det aktuella verkliga värdet, med avdrag för tidigare nedskrivningsförluster av den finansiella tillgången som tidigare förts upp i resultaträkningen. Nedskrivningsförluster av egetkapitalinstrument som tagits upp i resultaträkningen återförs inte via resultaträkningen. Om det verkliga värdet på ett skuldinstrument som kategoriseras som en finansiell tillgång som kan säljas senare ökar, och ökningen objektivt kan hänföras till en händelse som inträffade efter det att nedskrivningen redovisades i resultaträkningen, ska nedskrivningen återföras och det återförda beloppet redovisas i resultaträkningen.

1.5.6. Lagerstockar

Lagerstockarna värderas till anskaffningsvärdet eller det realiserbara nettovärdet, beroende på vilket som är lägst. Anskaffningsvärdet bygger på först-in-först-ut-principen. Kostnader för färdiga varor och pågående arbete omfattar kostnader för råvaror, direkta arbetskostnader, övriga direkta kostnader och därmed sammanhängande produktionsomkostnader (vid normalkapacitet). Det realiserbara nettovärdet är det uppskattade försäljningspriset i den löpande verksamheten efter avdrag för kostnader för färdigställande och försäljning. Lagerstockar som hålls för kostnadsfri distribution eller distribution med nominellt påslag värderas till det lägre av anskaffningsvärdet och beräknat återanskaffningsvärde. Det beräknade återanskaffningsvärdet motsvarar den kostnad EU skulle ådra sig för att förvärva tillgången på balansdagen.

1.5.7. Förfinansiering

Förfinansiering är en betalning som avser att förse stödmottagarna med ett kontant förskott, dvs. en fixkassa. Den kan delas upp på ett antal betalningar över en period som fastställs i ett särskilt kontrakt, beslut, överenskommelse eller grundläggande rättsakt. Fixkassan eller förskottet återbetalas eller används i det syfte för vilket det beviljats under den period som avtalet anger. Om stödmottagaren inte har några stödberättigande kostnader ska förfinansieringen återbetalas till EU. Beloppet för förfinansieringen kan minskas (helt eller delvis) beroende på vilka kostnader som godkänts som stödberättigande (och som tas upp som kostnader).

Förfinansieringen värderas, vid en efterföljande balansdag, till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus stödberättigande kostnader (inklusive uppskattade belopp vid behov) som uppkommit under perioden.

Ränta på förfinansiering redovisas när den betalas ut i enlighet med bestämmelserna i det tillämpliga förfinansieringsavtalet. En beräkning av den upplupna ränteintäkten görs, på basis av de mest tillförlitliga uppgifterna, vid årets utgång och inkluderas i balansräkningen.

Övriga förskott till medlemsstaterna som härrör från återbetalning av EU för belopp som utbetalats som förskott av medlemsstaterna till sina stödmottagare (inklusive ”finansieringsinstrument med delad förvaltning”) redovisas som tillgångar under rubriken förfinansiering. Övriga förskott till medlemsstaterna värderas därefter till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus en bästa uppskattning av de slutliga stödmottagarnas faktiska stödberättigande kostnader, beräknade utifrån rimliga och väl underbyggda antaganden.

EU-bidrag till Europeiska utvecklingsfondens förvaltningsfonder eller andra icke konsoliderade enheter kategoriseras också som förfinansiering, eftersom dess syfte är att ge en fixkassa till förvaltningsfonden för att ge den möjlighet att finansiera särskilda åtgärder som definieras under förvaltningsfondens mål. EU-bidragen till förvaltningsfonder värderas till det ursprungliga beloppet för EU-bidragen minus stödberättigande kostnader, inklusive uppskattade belopp vid behov, som betalats genom förvaltningsfonden under rapporteringsperioden och som tilldelats EU-bidraget i enlighet med den underliggande överenskommelsen.

1.5.8. Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation

Eftersom EU:s redovisningsregler kräver att transaktioner med och utan motprestation redovisas separat i räkenskaperna anses fordringar härstamma från transaktioner med motprestation och återkrav definieras som att de härrör från transaktioner utan motprestation (när EU erhåller värde från en annan enhet utan att ge ett ungefärligt direkt lika värde i utbyte, som t.ex. återkrav från medlemsstaterna relaterade till egna medel).

Fordringar avseende transaktioner med motprestation uppfyller definitionen för finansieringsinstrument och kategoriseras därmed som lån och fordringar och värderas i enlighet med detta (se not 1.5.5). Noterna som avser finansieringsinstrument och fordringar avseende transaktioner med motprestation omfattar upplupna intäkter och förutbetalda kostnader från sådana transaktioner, eftersom de är oväsentliga. En allmän nedskrivning görs, baserad på tidigare erfarenheter, för utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts.

Fordringar från transaktioner utan motprestation värderas till ursprungsbeloppet (justerat för ränta och böter) minus nedskrivningar för värdeminskning. Nedskrivning av återkrav från transaktioner utan motprestation görs när det finns objektiva belägg för att EU inte kommer att kunna återfå hela beloppet enligt de ursprungliga villkoren för återkrav avseende transaktioner utan motprestation. Nedskrivning görs med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan tillgångens bokförda belopp och det belopp som återkrävs. Nedskrivningsbeloppet förs upp i resultaträkningen. En allmän nedskrivning görs, baserad på tidigare erfarenheter, också för utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts. Se not 1.5.14 om hantering av upplupna intäkter vid årets slut. Belopp som visas och redovisas som återkrav från transaktioner utan motprestation är inte finansieringsinstrument, eftersom de inte uppkommer genom ett kontrakt som skulle ge upphov till en finansiell skuld eller ett egetkapitalinstrument. I noterna till årsredovisningen redovisas dock återkrav från transaktioner utan motprestation, tillsammans med fordringar från transaktioner med motprestation när detta är lämpligt.

1.5.9. Likvida medel

Likvida medel är finansieringsinstrument och innefattar kontanter, inlåning i bank som med kort varsel kan tas ut på begäran och andra kortfristiga likvida placeringar med en ursprunglig löptid på högst tre månader.

1.5.10. Ersättningar till anställda

Redovisningsprincipen för ersättningar till anställda har uppdaterats i enlighet med kraven i den reviderade redovisningsregeln EAR 12 ”Ersättningar till anställda”, som börjar gälla den 1 januari 2018 eller senare, efter offentliggörandet av den nya IPSAS 39 (Ersättningar till anställda) i juli 2016. Den största förändringen, som härrör från revideringen av redovisningsregel 12, är att aktuariella vinster och förluster redovisas som rörelser i nettotillgångar i stället för i resultaträkningen.

Redovisningen av definierade förmånsplaner är komplicerad, eftersom aktuariella antaganden och bedömningar krävs för att beräkna förpliktelsen. Vid tillämpningen av den reviderade redovisningsregeln har EU omprövat de bedömningar som gjorts, särskilt när det gäller uppskattningen av den slutliga kostnaden för den förmån som tillkommer de anställda. Därigenom har man kunnat bekräfta att det är lämpligt att använda den uppskattade aktiva tjänsteperioden för den anställde som grund för tilldelning av ersättningar för tjänsteperioder. De ersättningar som EU:s anställda har rätt till inom ramen för en enda plan – även om de är uppdelade i två ordningar – måste behandlas på samma sätt för att ge en rättvisande bild av situationen och återspegla den ekonomiska verkligheten.

EU tillhandahåller en uppsättning ersättningar (löneförmåner och sociala förmåner) till de anställda. Av redovisningsskäl måste dessa kategoriseras som kortfristiga och som ersättningar efter avslutad anställning.

Kortfristiga ersättningar till anställda

Kortfristiga ersättningar till anställda är sådana förmåner som förfaller till betalning före utgången av tolv månader efter utgången av den rapporteringsperiod under vilken de anställda tillhandahöll tjänsten, såsom löner, betald semester och sjukfrånvaro, och andra kortfristiga ersättningar. Kortfristiga ersättningar till anställda redovisas som en kostnad när den relaterade tjänsten tillhandahålls. En skuld redovisas för det belopp som förväntas bli utbetalt om EU har en gällande rättslig eller informell förpliktelse att betala till följd av tidigare tjänster som tillhandahållits av den anställde och förpliktelsen kan beräknas på ett tillförlitligt sätt.

Ersättningar efter avslutad anställning

EU beviljar anställda en rad ersättningar efter avslutad anställning, t.ex. pensioner, invaliditets- och efterlevandepensioner samt sjukförsäkring (se not 2.9).

EU tillhandahåller sina anställda en plan för ersättningar efter avslutad anställning som omfattar följande:

i. Pensionssystemet för EU-tjänstemän: De ersättningar som beviljas enligt detta teoretiskt finansierade (16) system avser såväl tjänsteålder, invaliditet och överlevnad som familjetillägg, dödsfall före pensionering för personer som arbetar eller arbetade inom EU:s institutioner, byråer och andra organ eller som är efterlevande till avlidna tjänstemän eller pensionärer. De anställda bidrar med en tredjedel av den förväntade kostnaden för dessa ersättningar från sina löner.

ii. Gemensamma sjukförsäkringssystemet (RCAM): Inom ramen för detta system tillhandahåller EU hälso- och sjukvård för anställda i Europeiska kommissionen, institutioner, byråer och andra EU-organ genom ersättning för sjukvårdskostnader. Ersättningar till anställda som inte är i aktiv tjänst (pensionärer, efterlevande m.fl.) kategoriseras som ersättningar efter avslutad tjänst.

EU tillhandahåller också ersättningar efter avslutad anställning till medlemmar i EU-institutionerna genom separata pensionssystem. Dessa anges under rubriken andra pensionssystem. Enligt dessa system ger EU pensionsförmåner till medlemmar i kommissionen, domstolen och tribunalen, revisionsrätten, rådet, Europaparlamentet, ombudsmannen, datatillsynsmannen och personaldomstolen. Genom det gemensamma sjukförsäkringssystemet ger EU medlemmarna i dess institutioner hälso- och sjukvård.

Dessa ersättningar efter avslutad anställning definieras av EU som åtaganden enligt förmånsbestämda planer och beräknas varje balansdag genom en uppskattning av det belopp av framtida förmåner som anställda har tjänat in under innevarande och tidigare perioder. Beloppet diskonteras och avdrag görs för det verkliga värdet av eventuella förvaltningstillgångar. Varje år beräknas det förmånsbestämda åtagandet enligt den så kallade projected unit credit-metoden. Nuvärdet på det förmånsbestämda åtagandet räknas fram genom diskontering av beräknade framtida utbetalningar utifrån räntan på statsobligationer som är utställda i samma valuta som den i vilken pensionsförmånen kommer att betalas ut, och som har ungefär samma löptid som pensionsskulden.

Ersättningar efter avslutad anställning till EU:s anställda ingår i en gemensam plan som omfattar både ett pensionssystem och ett sjukförsäkringssystem (RCAM), där rätten till skydd enligt det gemensamma sjukförsäkringssystemet är beroende av att man har förvärvat rätten till täckning genom pensionssystemet. Enligt denna gemensamma plan, som fastställs i tjänsteföreskrifterna, förvärvas vissa rättigheter, såsom rätten till uppskjuten och nedsatt pension genom pensionssystemet, efter tio års tjänst. De rättigheter som den anställde förvärvar inom ramen för den gemensamma planen under efterföljande tjänsteperiod är väsentligt högre än de första rättigheterna, vilket speglas i efterföljande årliga förvärvade pensionsrättigheter.

För att visa den underliggande transaktionens ekonomiska substans som krävs för en trogen återgivning av den finansiella rapporteringens kvalitativa egenskaper, som beskrivs både i EAR 1 och i den konceptuella ramen för de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn, har den upplupna kostnaden för tjänsten räknats ut linjärt över den beräknade aktiva tjänsteperioden, dvs. från den tidpunkt då tjänsten leder till rättigheter enligt planen (vare sig rättigheterna är avhängiga av fortsatt tjänstgöring eller ej) fram till den dag då ytterligare tjänsteperioder inte leder till någon väsentlig ökning av rättigheterna i enlighet med planen, annat än från ytterligare löneökningar. Denna metod tillämpas konsekvent på de rättigheter som anges i den gemensamma planen.

Omvärderingar av den förmånsbestämda nettoförpliktelsen innefattar aktuariella vinster och förluster och avkastningen på förvaltningstillgångar och tas omgående upp i nettotillgångar.

EU redovisar nettoräntekostnader (intäkter) och andra kostnader i samband med definierade förmånsplaner i resultaträkningen under rubriken ”personal- och pensionskostnader”.

När rättigheter ändras eller reduceras, förs de ändrade rättigheter som hänför sig till tidigare tjänst eller vinsten eller förlusten till följd av reduceringen omgående upp i resultaträkningen. Vinster och förluster vid regleringar redovisas när regleringen sker. Kostnad avseende tjänst under tidigare perioder tas omgående upp i resultaträkningen, om inte ändringar bara får göras på villkor att den anställda kvarstår i tjänst under en viss tidsperiod.

1.5.11. Avsättningar

Avsättningar tas upp när EU har en gällande rättslig eller informell förpliktelse gentemot tredje part på grund av tidigare händelser, när det är troligt att ett utflöde av resurser kommer att krävas för att reglera förpliktelsen och beloppet kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Avsättningar får inte göras för framtida verksamhetsförluster. En avsättning ska göras med det belopp som på balansdagen utgör den bästa uppskattningen av det som beräknas krävas för att reglera den befintliga förpliktelsen. När avsättningen avser en stor mängd transaktioner uppskattas förpliktelsen genom att alla tänkbara utfall vägs samman med sina sannolikheter (väntevärdesprincipen).

Avsättningar för förlustbringande kontrakt mäts genom nuvärdet av det lägre av de förväntade kostnaderna för att avsluta kontraktet och den förväntade nettokostnaden för att fortsätta med kontraktet.

1.5.12. Finansiella skulder

Finansiella skulder tas upp som finansiella skulder till verkligt värde via resultatavräkning, finansiella skulder till upplupet anskaffningsvärde eller som finansiella garantier för skulder.

Upptagna lån består av lån från kreditinstitut och skuld som uppkommit vid utfärdande av värdepapper. De redovisas initialt till verkligt värde, baserat på det utbetalda beloppet (det verkliga värdet av vad som erhållits) netto – dvs. utan beaktande av transaktionskostnaderna, och detta värde bokförs sedan till upplupet anskaffningsvärde med användning av effektivräntemetoden. Alla skillnader mellan det utbetalda nettobeloppet, med avdrag för transaktionskostnader och inlösenvärdet redovisas i resultaträkningen under lånets löptid enligt effektivräntemetoden. Av väsentlighetsskäl får effektivräntemetoden inte användas på det upptagna och det beviljade lånet när unionen beviljar lån ur upplånade medel. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansiella skulder värderade till verkligt värde genom resultatavräkning innefattar derivat när deras verkliga värde är negativt. De hanteras redovisningsmässigt på samma sätt som finansiella tillgångar som värderas till verkligt värde genom resultatavräkning, se not 1.5.5.

Finansiell garanti för skulder redovisas inledningsvis till verkligt värde, dvs. den premie som erhålls. Därefter värderas de finansiella garantierna för skulder högre än den bästa uppskattningen av de kostnader som beräknas krävas för att reglera den finansiella garantin för skulden och det belopp som från början redovisades efter avdrag, i tillämpliga fall, för ackumulerade avskrivningar. EU erkänner ett finansiellt garantiåtagande när den erhåller ersättning för beviljandet av garantin, det vill säga på marknadsvillkor eller, när det verkliga värdet för garantin kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Om det inte finns någon aktiv marknad för en direkt likvärdig garanti redovisar EU garantin som en eventualförpliktelse (se not 1.7.2) eller – när det är mer sannolikt att ett utflöde av medel kommer att krävas för att reglera förpliktelsen – redovisar EU en avsättning (se not 1.5.11).

Finansiella skulder kategoriseras som långfristiga skulder, med undantag för dem som förfaller inom tolv månader från balansdagen.

De av EU:s förvaltningsfonder som betraktas som en del av kommissionens löpande verksamhet redovisas i kommissionens räkenskaper och konsolideras sedan i EU:s årsredovisning. Bidrag från andra givare till EU:s förvaltningsfonder uppfyller kriterierna för intäkter från villkorade transaktioner utan motprestation och de redovisas som finansiella skulder till dess att villkoren kopplade till de överförda bidragen är uppfyllda, dvs. berättigade kostnader uppkommer i förvaltningsfonden. Förvaltningsfonden behövs för att finansiera särskilda projekt och återbetala överskjutande medel vid tidpunkten för likvidationen. På balansdagen värderas utestående bidragsskulder som bidrag som har tagits emot minus de kostnader som uppkommit genom förvaltningsfonden, inklusive beräknade belopp när så är nödvändigt. För rapporteringsändamål fördelas nettokostnaderna efter bidragen från andra givare i förhållande till de nettobidrag som betalats per den 31 december. Denna fördelning av bidragen är bara vägledande. När förvaltningsfonden avvecklas fattar förvaltningsfondens styrelse beslut om den faktiska fördelningen av återstående medel.

1.5.13. Skulder till leverantörer och stödmottagare

En stor andel av EU:s skulder utgörs av obetalda ersättningsanspråk från mottagare av stöd eller annan EU-finansiering (transaktioner utan motprestation). De bokförs som skulder till leverantörer och stödmottagare med det begärda beloppet när ersättningsanspråket mottas. Efter verifiering och godtagande av att kostnaderna är stödberättigande värderas skulderna till det belopp som godkänts som stödberättigande.

Skulder till leverantörer och stödmottagare som avser inköp av varor och tjänster bokförs till det ursprungliga beloppet när fakturan kommer in och de motsvarande kostnaderna förs upp i räkenskaperna när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU.

1.5.14. Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter

Transaktioner och andra händelser ska tas upp i årsredovisningen för den period som de hänför sig till. Upplupna intäkter tas upp i räkenskaperna vid årets slut avseende tjänster som utförts men ännu inte fakturerats och varor som levererats av EU, samt för sådana händelser som omfattas av avtal (t.ex. med hänvisning till ett fördrag). Intäkter tas vid årets utgång upp som förutbetalda intäkter för påföljande räkenskapsår om faktura utställts men tjänsterna ännu inte utförts eller varorna ännu inte levererats.

Kostnader tas också upp under den period de avser. Vid räkenskapsårets slut kostnadsförs upplupna kostnader med det belopp som överföringsskyldigheten beräknas uppgå till för perioden. De upplupna kostnaderna beräknas enligt de detaljerade operativa och praktiska riktlinjer som kommissionen utfärdat för att säkerställa att det finns rimliga garantier för att räkenskaperna i allt väsentligt ger en rättvisande bild av institutionens ekonomiska och övriga situation. Analogt gäller att kostnaden tas upp som förutbetalda intäkter för påföljande räkenskapsår om betalningen har gjorts i förväg för tjänster eller varor som ännu inte har inkommit.

1.6. RESULTATRÄKNING

1.6.1. Intäkter

INTÄKTER FRÅN TRANSAKTIONER UTAN MOTPRESTATION

Den största delen av EU:s intäkter härrör från transaktioner utan motprestation:

Egna medel från BNI och mervärdesskatt

Intäkter redovisas för den period när kommissionen sänder ut en begäran till medlemsstaterna om inbetalning av egna medel. De värderas till det belopp som betalningsanmodan avser. Eftersom egna medel från mervärdesskatt och BNI bygger på beräkningar av uppgifterna för räkenskapsåret kan de revideras allt eftersom ändringar uppkommer fram till dess att medlemsstaternas slutliga uppgifter är tillgängliga. Effekterna av att beräkningarna ändras tas med i resultatavräkningen netto under den period då ändringarna uppkom.

Traditionella egna medel

Återkrav avseende transaktioner utan motprestation och därmed sammanhängande intäkter redovisas när medlemsstaterna lämnar in sina månatliga A-räkenskaper (inklusive uppgifter om uppburna tullar och ostridiga utestående belopp för vilka säkerhet ställts). På balansdagen beräknas vilka intäkter medlemsstaterna haft under perioden, men ännu inte betalat in till kommissionen. Medlemsstaterna lämnar B-räkenskaper kvartalsvis (som även omfattar utestående tullbelopp för vilka ingen säkerhet ställts, samt belopp för vilka säkerhet ställts men som bestrids av gäldenären). Dessa tas upp som intäkter minus de uppbördskostnader som medlemsstaterna har rätt till. Dessutom skrivs värdet ner med det belopp som man inte beräknar kommer att uppbäras.

Böter

Intäkter från böter redovisas när EU-beslut om att utdöma böter har fattats och vederbörligen delgivits den eller de som beslutet riktar sig till. Om företagets solvens kan ifrågasättas skrivs värdet på fordran ner. Efter beslutet att utdöma böter kan gäldenären inom två månader efter delgivningen antingen

a) godta beslutet och följaktligen inom fastställd tid betala bötesbeloppet, vilket då definitivt uppbärs av EU

b) eller invända mot beslutet och överklaga enligt de förfaranden som fastställs i EU-lagstiftningen.

Även om beslutet överklagas måste bötesbeloppet betalas inom den fastställda tremånadersfristen, eftersom ett överklagande inte ger uppskov med verkställigheten (artikel 278 i EU-fördraget). Under vissa omständigheter och efter överenskommelse med kommissionens räkenskapsförare kan gäldenären istället få lämna en bankgaranti för beloppet.

Om företaget överklagar beslutet och redan preliminärt betalat in bötesbeloppet, förs detta upp som en eventualförpliktelse. Eftersom ett överklagande av ett EU-beslut inte hindrar verkställighet används de mottagna beloppen till att reglera återkravet. Om en bankgaranti ställs i stället för en inbetalning, står böterna kvar som ett återkrav. Om det finns en risk för att EU-tribunalen inte dömer till förmån för EU, görs en avsättning för att täcka denna risk. Om en bankgaranti istället ställts ut görs en nedskrivning av det utestående återkravet på lämpligt sätt. Ackumulerad ränta till kommissionen för bankkonton där gjorda inbetalningar deponerats tas upp som intäkter, och eventualförpliktelserna ökas med motsvarande belopp.

Sedan 2010 förvaltar kommissionen alla preliminärt inbetalade böter i en särskild inrättad fond (Bufi) som investerar medlen i finansieringsinstrument.

INTÄKTER FRÅN TRANSAKTIONER MED MOTPRESTATION

Intäkter från försäljning av varor eller tjänster bokförs när de väsentliga risker och fördelar som är förknippade med ägandet övergår på köparen. Intäkter från en transaktion som avser tillhandahållande av tjänster bokförs i förhållande till hur långt transaktionen färdigställts på balansdagen.

Ränteintäkter och räntekostnader

Ränteintäkter och räntekostnader redovisas i resultaträkningen enligt effektivräntemetoden. Det är en metod för att beräkna det upplupna anskaffningsvärdet av en finansiell tillgång eller finansiell skuld och för fördelning av ränteintäkter eller räntekostnader över den relevanta perioden. Vid beräkning av den effektiva räntesatsen ska EU göra en uppskattning av kassaflöden och därvid beakta samtliga avtalsvillkor för finansieringsinstrumentet (exempelvis bestämmelser om förskottsbetalningar) men inte framtida kreditförluster. Beräkningen innefattar alla avgifter som erlagts eller erhållits av avtalsparterna och som är en del av effektivräntan, transaktionskostnader samt alla andra överkurser och underkurser.

När en finansiell tillgång eller grupp av likartade finansiella tillgångar har skrivits ned till följd av en värdeminskning, redovisas ränteintäkten genom att använda den räntesats som använts för att diskontera de framtida kassaflödena i syfte att värdera värdeminskningen.

Intäkter från utdelningar

Intäkter från utdelningar och liknande utdelningar bokförs när rätten till utdelning har fastställts.

1.6.2. Kostnader

Merparten av EU:s kostnader består av kostnader för transaktioner utan motprestation. De avser överföringar till mottagare och kan vara av tre olika slag: Fordringar, överföringar enligt avtal samt skönsmässigt beviljade stöd, bidrag eller donationer.

En överföring tas upp som kostnad under den period då de händelser som givit anledning till överföringen inträffat. Detta sker förutsatt att överföringen är tillåten enligt bestämmelserna (budgetförordningen, tjänsteföreskrifterna eller andra bestämmelser) eller förutsatt att den godkänts i ett avtal, att eventuella kriterier för godkännande har uppfyllts av mottagaren, samt att en rimlig beräkning kan göras av det utestående beloppet.

Mottagna ansökningar om utbetalning eller ersättningsanspråk som uppfyller kriterierna godkänns som kostnader motsvarande det stödberättigande beloppet. Vid årets utgång beräknas beloppet för de stödberättigande kostnader som mottagarna ådragit sig, men ännu inte fått ersättning för, och det redovisas som upplupna kostnader.

Vid transaktioner med motprestation där det uppstår kostnader som härrör från inköp av varor och tjänster redovisas dessa kostnader när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU. De värderas till det ursprungliga fakturabeloppet. Dessutom beräknas och redovisas kostnader för tjänster, på balansdagen, som tillhandahålls under den period för vilken en faktura ännu inte har mottagits eller godkänts i resultaträkningen.

1.7. EVENTUALTILLGÅNGAR OCH EVENTUALFÖRPLIKTELSER

1.7.1. Eventualtillgångar

En eventualtillgång är en potentiell tillgång som uppkommit på grund av tidigare händelser, men som bara kan bekräftas utifrån eventuella framtida händelser som för närvarande är osäkra och inte helt ligger inom EU:s kontroll. Uppgifter om en eventualtillgång redovisas i det fall ett inflöde av ekonomiska fördelar eller tjänstepotential är sannolikt.

1.7.2. Eventualförpliktelser

En eventualförpliktelse är en potentiell förpliktelse som uppkommit på grund av tidigare händelser och som bara kan bekräftas utifrån eventuella framtida händelser som för närvarande är osäkra och inte helt ligger inom EU:s kontroll. Det kan också vara en befintlig förpliktelse som härrör från händelser som redan inträffat, men som inte redovisas som en skuld eller avsättning eftersom det inte är troligt att ett utflöde av resurser eller tjänster kommer att krävas för att reglera förpliktelsen, eller under de mycket sällsynta omständigheter då en tillräckligt tillförlitlig uppskattning av beloppet inte kan göras.

1.8. KASSAFLÖDESANALYS

Syftet med att redovisa uppgifter om kassaflödet är att mäta EU:s förmåga att generera likvida medel, samt behovet av att nyttja dessa medel.

Kassaflödesanalysen har sammanställts enligt den indirekta metoden. Detta innebär att det ekonomiska resultatet för räkenskapsåret justeras för effekterna av transaktioner som inte påverkar likviditeten, för fall där beloppen för tidigare eller framtida ingående eller utgående transaktioner skjuts upp eller ackumuleras, samt för intäktsposter och kostnadsposter kopplade till investeringar.

Kassaflöden som härrör från transaktioner i utländsk valuta registreras i EU:s bokföringsvaluta, dvs. euro. Vid omräkningen av den utländska valutan används den växelkurs som gäller på transaktionsdagen.

I kassaflödesanalysen indelas kassaflödena under bokföringsperioden i löpande verksamhet och investeringsverksamhet (EU bedriver ingen finansieringsverksamhet).

Till löpande verksamhet i denna mening räknas all EU:s verksamhet som inte avser investeringar, dvs. merparten av verksamheten. Utlåning till mottagare (och motsvarande upplåning i förekommande fall) räknas inte till investeringar (eller finansiering), eftersom dessa lån ingår i de allmänna målsättningarna och således utgör ett led i EU:s löpande verksamhet.

Till investeringsverksamheten räknas förvärv och försäljning av immateriella och materiella anläggningstillgångar, samt andra investeringar som inte definieras som likvida medel. Till investeringar räknas inte utlåning till stödmottagare. Syftet med rubriken är att spegla EU:s faktiska investeringsverksamhet.

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN

TILLGÅNGAR

2.1. IMMATERIELLA TILLGÅNGAR

miljoner euro Bokfört bruttovärde per den 31.12.2017 940 Nyförvärv 152 Avyttringar (16) Överföringar mellan tillgångskategorier 0 Övriga ändringar (2) Bokfört bruttovärde per den 31.12.2018 1 073 Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2017 (535) Avskrivningskostnad under året (105) Återförd avskrivning 1 Avyttringar 13 Överföringar mellan tillgångskategorier — Övriga ändringar (1) Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2018 (627) Bokfört nettovärde per den 31.12.2018 446 Bokfört nettovärde per den 31.12.2017 405

Beloppen avser huvuds