Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om:

- "Förslag till rådets förordning (EG) om upprättande av ett system för identifikation och registrering av nötkreatur", och - "Förslag till rådets förordning (EG) om märkning av nötkött och nötköttsprodukter"

(97/C 66/21)

Den 17 oktober 1996 beslutade rådet, enligt artiklarna 43 och 198 i EG-fördraget, att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslagen.

Sektionen för jordbruk och fiskeri gav Rudolf Strasser i uppdrag att som huvudföredragande ansvara för utarbetandet av detta yttrande.

Ekonomiska och sociala kommittén antog vid sin 340:e plenarsession den 27-28 november 1996 (sammanträdet den 27 november 1996) följande yttrande, med 95 röster för, 4 motröster och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Orsaker till skärpningen av de gällande bestämmelserna

1.1.1. I hela Europeiska unionen, men även i en mängd icke-medlemsstater, som historiskt varit avnämare av europeiskt nötkött, uppstod en mycket stor osäkerhet om produktsäkerheten för europeiskt nötkött och därav bearbetade produkter.

1.1.1.1. Detta medförde en delvis drastisk minskning av avsättningen i nästan samtliga medlemsstater och ett prisfall, som hårt drabbade unionens jordbruksföretag och kött- och kreaturshandeln både inom unionen och i icke-medlemsstater.

1.1.1.2. Osäkerheten och konsumtionsminskningen har ytterligare förstärkts av de alldeles otillräckliga eller till och med obefintliga uppgifterna om ursprung och annan information, som skulle göra det möjligt att dra slutsatser om kvaliteten. Just när det gäller en så känslig produkt som kött visar det sig att kvalitetsbegreppet måste vidgas till att omfatta en mängd identifikationselement. Europeiska konsumenter vill till syvende och sist veta vad det är för produkt de köper.

1.1.2. Det är mycket viktigt att genom en snabb och framför allt tydlig reglering av identifikationen av nötkreatur och nötköttsprodukter undvika att Europeiska unionens gemensamma jordbrukspolitik återigen beskylls för "mörkläggning". Åtgärderna för nötköttssektorn ifrågasätts i sin helhet, om inte samtidigt behovet av säkra produkter uppfylls.

1.1.2.1. EU:s nötköttsproducenter håller internationellt sett högsta standard vad beträffar naturlig produktion och nötköttets kvalitet. Även detta måste framgå av en entydig och logisk märkning av nötkött.

1.1.2.2. Utöver vad som föranleds av de utlösande fallen ställs en mängd krav på produktsäkerheten, vilka måste beaktas när ett nytt system för märkning utarbetas. Dessutom skall hänsyn tas till de i de enskilda medlemsstaterna mycket olika traditionerna och formerna för handel och försäljning av nötkött.

1.1.3. Det finns redan en mängd relevanta EU-bestämmelser för märkning av livsmedel. Vid marknadsföringen av kött har emellertid dessa endast använts i ringa och otillräcklig grad. De framsteg som behövs kan uppenbarligen endast uppnås om tvingande minimibestämmelser om märkning av nötkött införs.

1.1.4. Det förfarande som kommissionen föreslår är enligt kommitténs uppfattning inkonsekvent. När det gäller identifikation av djur och möjligheterna till spårning av ursprunget föreslås mycket långtgående och delvis kostsamma förändringar av tvingande karaktär, medan märkningen av köttet skall fungera efter frivillighetens princip. Motiveringen till detta förefaller inte logisk. Det finns risk att detta förfarande medför att den i sig oomstridda målsättningen inte kan uppnås.

1.1.5. Enligt kommitténs åsikt finns det ytterligare orsaker till att ett utbyggt identifikationssystem för nötkreatur och nötköttsprodukter behövs. Den europeiska nötköttsmarknaden befinner sig sedan flera år tillbaka i en känslig jämvikt. Nötköttskonsumtionen inom unionen, den avgörande faktorn för det långsiktiga utfallet på marknaden, är sedan åtskilliga år snarast minskande. Nötköttscykeln gör att en ny ökning av produktionen kan förväntas för 1996 och följande år.

1.1.6. De förpliktelser som ingåtts inom ramen för GATT/Uruguay-rundan innehåller en minskning av ersättningsnivåerna respektive av den mängd som får exportstöd och utgör ett allt mer begränsat element i styrningen av marknaden. De förpliktelser som Europeiska unionen bilateralt och ensidigt påtagit sig när det gäller import av levande nötkreatur (kalvar, högrasiga nötkreatur) och nötkött (högkvalitetskött, kött för bearbetning) utgör ett viktigt handelspolitiskt inslag för unionen och gör det ännu svårare att hantera problemen på Europeiska unionens nötköttsmarknad. Denna problematik har utan lantbrukarnas eller köttindustrins förskyllan dramatiskt försvårats genom BSE-krisen.

1.1.7. På grund av BSE-krisens komplexa natur och de ännu inte tillräckligt utredda sambanden rörande överförbarheten till människan, samt medias ihärdiga kritiska rapportering, kan enligt olika prognoser en minskning av nötköttskonsumtionen på upp till 15 % av den hittillsvarande normalkonsumtionen befaras även på medellång sikt, om inga effektiva motåtgärder sätts in. Detta till skillnad från vad som varit fallet vid andra förtroende- och avsättningskriser inom köttsektorn.

1.1.8. En normalisering av nötköttskonsumtionen kan endast uppnås genom en kombination av åtgärder, t.ex. att:

orsakerna bakom BSE åtgärdas konsekvent,

alla problematiska djur avlägsnas från marknaden,

de löpande forskningsprogrammen drivs vidare och utvecklas,

identifikationen av nötkreatur och nötköttsprodukter snabbt förbättras och konsekvent genomförs:

- Djuridentifikation utan luckor.

- Möjlighet att spåra djuren bakåt i handeln.

- Användning av säkrare intygssystem för nötkött i detaljhandeln för livsmedel.

1.1.9. Kommittén har därför i princip förståelse för Europeiska kommissionens ansträngningar att genom att lägga fram två förslag till förordningar snabbt skapa förutsättningar för en förbättring av identifikationen av nötkreatur och märkningen av nötkött och nötköttsprodukter.

1.2. Okontroversiella målsättningar

1.2.1. Vid sammanträden i april och i september 1996 uttalade sig rådet (jordbruksministrarna) för att införa ett bättre system för identifikation av nötkreatur och nötkött.

1.2.2. Europeiska fackliga samorganisationen behandlade i sitt yttrande av den 7 juni 1996 ingående konsekvenserna av BSE-krisen och krävde en mängd åtgärder. Att återvinna konsumenternas förtroende ligger Europafacket särskilt varmt om hjärtat.

1.2.3. I sitt yttrande om "De många konsekvenserna av krisen med bovin spongiform encefalopati (BSE) inom EU" () krävde Ekonomiska och sociala kommittén att ett "djurpass" i konsumenternas intresse skall införas som grundval för en tydlig och utförlig information. Hit hör enligt kommitténs uppfattning även åtgärder från uppfödarorganisationers sida för att främja avsättningen för entydigt identifierat och klassificerat kött, där produktens kvalitet, ursprung och värde med säkerhet kan utläsas.

2. Förslag till rådets förordning om upprättande av ett system för identifikation och registrering av nötkreatur

2.1. Inledande kommentarer

2.1.1. Det är principiellt en positiv utveckling att reglerna för identifikation av nötkreatur görs ännu enhetligare. Det råder inget tvivel om att det måste finnas tillräcklig säkerhet i märkningen av livdjur inom ramen för ett övergripande registreringssystem. Samtidigt skall hänsyn tas till att systemen måste vara lätta att omsätta i de enskilda medlemsstaterna, eller att de är förenliga med befintliga märkningssystem. Det går inte att ställa för stora krav på djurhållarna och handeln med kreatur om systemet skall kunna accepteras.

2.1.2. Mot bakgrund av att det bedrivs omfattande handel med livdjur på inre marknaden och med tredje land är det nödvändigt att följedokumenten blir ännu enhetligare och bättre än som föreskrivs i gällande direktiv 92/102/EEG.

2.1.3. Det gäller emellertid att tydligt skilja mellan:

- förbättringar i fråga om registrering av livdjur och märkning av nötkött (som kommittén ställer sig positiv till) - en nödvändighet för att bygga upp ett stabilt konsumentförtroende och bättre övervakning av djursjukdomar,

- och onödiga ökningar av förvaltningskostnaderna och skärpta försiktighetsåtgärder inom det integrerade förvaltnings- och övervakningssystemet - dessa åtgärder fyller ingen relevant funktion i samband med märkning av kött.

2.2. Kommentarer om enskilda punkter

2.2.1. Kommittén ser positivt på föreliggande förslag till förordning, men konstaterar att det innebär en väsentlig nyordning beträffande identifikation och registrering av kreatur inom jordbruket, i förhållande till hittills gällande regler i direktiv 92/102/EEG. Dessa förändringar förefaller ändå vara det smidigaste sättet att se till att de föreslagna bestämmelserna införs snabbt och enhetligt.

2.2.2. Eftersom den förordning som gäller redan nu utgör en väsentlig del av det integrerade förvaltnings- och övervakningssystemet, måste tidshorisonten för införandet av en ny beståndsdel avpassas så att dess innehåll kan omsättas på ett tillfredsställande sätt i varje medlemsstat. Man måste också principiellt vinnlägga sig om att det planerade systemet för lantbrukarna skall vara enkelt att hantera och medföra en låg kostnad per djur, samt beakta att märkningsmetoden vid märkning av båda öronen eller genom elektroniska implantat skall vara skonsam för djuret.

2.2.3. Kommittén föreslår att samma begrepp som i direktiv 92/102/EEG skall användas i den föreslagna förordningen.

2.2.4. En övergång till systemet med "dubbel öronmärkning" bör göras för att uppnå säker och varaktig identifikation. En gradvis övergång bör eftersträvas på så vis att kravet på märkning i båda öronen tillämpas för djur som föds sedan denna förordning trätt i kraft.

2.2.5. Det framgår inte av artikel 3 vilka ytterligare parter, utöver kommissionen och behöriga myndigheter, som skall garanteras tillgång till information från systemet. Om konsumenternas förtroende skall kunna återupprättas, måste de konsumentorganisationer som de litar på få möjligheter att undersöka den information som finns lagrad i systemet (utan att äventyra dataskyddet). Definitionen av "särskilt intresse" skulle då inte användas för att utestänga konsumentorganisationer.

2.2.6. Införande av ett obligatoriskt djurpass och uppbyggnad av datoriserade databaser, så som det planeras enligt artikel 3, utgör ett viktigt steg när det gäller möjligheterna att spåra djur.

2.2.6.1. Det måste säkerställas att varje djur kontinuerligt kan spåras bakåt. När det gäller artikel 5.3 anser kommittén det emellertid inte nödvändigt att både kräva:

- att uppgifter om alla förflyttningar av djur omedelbart skall lämnas till den centrala databasen och vara tillgängliga och att en förteckning skall föras över ett djurs samtliga förflyttningar, med början på den anläggning där det fötts, och

- ett djurpass som alltid skall innehålla dessa uppgifter.

Det bör därför, i syfte att minska förvaltningskostnaderna, prövas om inte det uppsatta målet kan nås, om alla förflyttningar efter födseln enbart noteras i djurpasset och den centrala databanken skall informeras först vid slakt eller om djuret förs in i en annan medlemsstat eller till tredje land.

2.2.7. Det måste - som hittills - räcka för detta system att djuret märks inom 30 dagar respektive innan det förflyttas första gången.

2.2.8. Det som föreskrivs i artikel 6 om att den behöriga myndigheten inom sju dagar efter det att den av djurhållaren har underrättats om ett djurs födsel skall utfärda ett djurpass kommer att bli svårt att praktiskt genomföra, eftersom många kalvar bjuds ut på marknaden redan tidigare.

Det bör även vara möjligt för djurhållaren att under den behöriga myndighetens uppsikt själv upprätta djurpass. Tidsfristerna för anmälan till de behöriga myndigheterna vid omständigheter enligt artikel 7 måste fastställas så att de motsvarar kraven för att kunna fungera i praktiken.

3. Förordning om märkning av nötkött och nötköttsprodukter

3.1. Inledning

3.1.1. Föreliggande förslag till förordning om märkning av nötkött och nötköttsprodukter tillstyrks i princip. Konsumenterna vill i allt högre grad informeras inte endast om ursprunget, utan även om hur djuret har fötts upp, om foder och om miljöaspekter. Kommittén anser att det informationsbehov som många konsumenter känner därmed kan uppfyllas och att det blir ett viktigt bidrag för att återställa konsumenternas förtroende för europeiskt nötkött.

3.1.2. Det har i denna krisartade situation visat sig att försäljningen inte minskat lika mycket där konsumenterna på grund av befintliga märkningsprogram med härledbar regional märkning kunnat känna större förtroende än på övriga marknader. Även i de fall när ett särskilt förtroende funnits mellan konsumenten och slaktaren på grund av en särskilt personlig betjäning och omfattande information om nötkött som funnits där redan tidigare har konsumtionen snabbt kunnat återställas igen.

3.1.3. Kommittén konstaterar med förvåning och besvikelse att kommissionen inte föreslår någon obligatorisk ursprungsmärkning av nötkött. Både förslagen hittills om hur krisen skall bemästras och de tekniska möjligheterna gör det möjligt att generellt införa ett obligatoriskt system för ursprungsmärkning. Det enda konsekventa skulle, mot bakgrund av ansträngningarna att få till stånd en bättre identifikation och registrering av levande nötkreatur, vara att införa ett system med obligatorisk märkning.

3.1.4. Det blir alldeles för förenklat om konsumenten genom enbart sitt köpbeslut skall bestämma utvecklingen när det gäller i vilken utsträckning märkning faktiskt kommer att genomföras. Risken finns, om märkningen är frivillig, att marknadsaktörernas beredvillighet snarare minskar på grund av de ålägganden som skall uppfyllas. Om man inte lyckas införa obligatorisk märkning, har man inte säkrat förtroendet på lång sikt.

3.1.5. Eftersom det inte finns något identifikationssystem som säkrar identiteten mellan ett levande djur och det döda djuret, kommer märkningen av kvalitativa kännetecken som ursprung, foder, osv. med föreliggande version snarare att minska.

3.1.6. Från denna utgångspunkt anser kommittén att detta förslag från Europeiska kommissionen skall inriktas på en ny målsättning, nämligen:

- ett allmänt krav på märkning av döda djur,

- vad gäller färskt nötkött - en genomgående obligatorisk märkning ända fram till den slutliga konsumenten.

3.1.6.1. Det vore mycket värdefullt med ett enkelt system, som vid ett genomförande av obligatorisk märkning är överskådligt, som inte belastar berörda parter med ytterligare kostnader och som gör det möjligt för samtliga företagare på marknaden, inklusive slaktarna, att delta utan stora påfrestningar. Kommittén uttalar sig för att märkning av döda djur skall vara allmänt obligatorisk. Även en frivillig märkning av produkter skulle innebära ett betydande framsteg.

3.1.6.2. Därmed skulle vad gäller färskt kött den avgörande grunden vara lagd för att även vid försäljning på ort och ställe utan stora svårigheter möjliggöra en obligatorisk märkning. Vid försäljning av oförpackat kött och delar kan då märkningen se annorlunda ut än vid förpackat kött, där märkningen inte kan vålla några problem.

3.1.6.3. Kommittén anser att märkning av bearbetade nötköttsprodukter skulle kunna vara frivillig. Om märkning av döda djur görs obligatorisk skulle en viktig förutsättning för frivillig märkning av bearbetade produkter vara uppfylld.

3.1.6.4. För att konsumenterna skall ha förtroende för ett sådant system behövs åtminstone stickprovskontroller från myndigheternas eller andra oberoende kontrollinstansers sida.

3.1.6.5. För färskt kött anser kommittén att kraven skall begränsas till en mindre mängd viktig information för att systemet skall accepteras:

- Djurets ursprungs- och härkomstland, samt dess identitet.

- Kategori (oxe, kalv, osv.).

- Slakteri.

3.1.6.6. Därutöver skall det vara möjligt att använda fler frivilliga märkningselement, framför allt märkesrelaterade program (särskilt program med regional ursprungsgaranti för inhemska raser eller "kontrollerad ursprungsregion"), och ytterligare uppgifter (t.ex. utfodringsmetoder, fri betesgång, osv.) enligt artikel 5 i kommissionens förslag till förordning.

3.1.7. Man bör behålla den flexibla ansatsen i fråga om omfånget av den märkning som skulle väljas och som skulle vara användbar för de enskilda medlemsstaternas behov och som bidrar till att göra produktinformationen vad gäller nötkött objektiv, vid sidan av en specifikation (bättre: ett tillstånd) från de nationella behöriga myndigheterna.

3.1.8. Att inkludera importen från tredje land utgör också en viktig ansats som kommittén ser positivt på.

3.2. Kommentarer om enskilda punkter

3.2.1. Det är av största vikt att precisera begreppen "märka" och "etikett". I artikel 1 talas om att "märka nötkött eller nötköttsprodukter på ett detaljerat sätt", i artikel 2 om en etikett med "information som delges konsumenten vid försäljning". Vi efterlyser klara definitioner av dessa begrepp.

3.2.2.1. Kommittén förutsätter att det grundläggande direktivet om märkning av livsmedel (79/112/EEG) är normbildande för de många begrepp som berörs: med "märkning" avser kommittén uppgifter om en viss produkt, prismarkering eller märkning på försäljningsstället i enlighet med direktiv 84/450/EEG om tillnärmning av bestämmelser om vilseledande reklam.

3.2.2. Inom ramen för genomförandebestämmelserna bör det klargöras i vilken mån de åtgärder för att säkerställa korrekta uppgifter som avses under artikel 3.1, andra strecksatsen, också måste gälla för specifikationer från de ansvariga myndigheternas sida. Det är viktigt att bestämmelserna om märkning genomförs effektivt, utan att onödiga merkostnader därigenom uppkommer. Det är även viktigt att de resurser som står till förfogande inom detta område främst satsas på kontroller på plats för att säkerställa att företagen i praktiken efterlever sina skriftliga specifikationer.

3.2.3. I alla händelser anser vi det vara nödvändigt att ett statligt auktoriserat och oberoende kontrollorgan övervakar systemen för ursprungsmärkning.

Utöver de märkningsförfaranden som nämns i denna artikel bör det också vara möjligt att godkänna vissa märkningar som motsvarar ett antal sammanlagda egenskaper ur uppräkningen.

3.2.4. De sanktioner som nämns under artikel 7 (att godkännande återkallas eller att tilläggsvillkor ställs upp) bör kunna göras mer omfattande på nationell nivå med hjälp av effektiva administrativa åtgärder, särskilt i fråga om produktmärkningens obligatoriska del, för att förebygga missbruk och vilseledande uppgifter till konsumenterna.

Bryssel den 27 november 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT nr C 295, 7.10.1996.