•fr*** 
à it 
it it 
it it LUROPLISKA GI'MI-NSKAPLRNAS KOMMISSION 
Bryssel den 29.11.1995 
KOM(95) 590 slutlig 
Vitbok om utbildning 
LÄRA OCH LÄRA UT 
* * * 
PÅ VÄG MOT KUNSKAPSSAMHÄLLET 

"Man måste våga undersöka allt, diskutera allt, till och med undervisa om allt. " 
Condorcet 
FÖRORD 
Denna vitbok är ett led i ett arbete som syftar till att lägga fram en analys tillsammans 
med riktlinjer för åtgärderna inom utbildningsområdet. Den är en konkretisering av 
vitboken Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning som betonade vikten av immateriella 
investeringar, särskilt i utbildning och forskning, för Europa. Sådana investeringar i 
kunskap och kompetens spelar nämligen en avgörande roll för våra samhällens 
sysselsättning, konkurrenskraft och sammanhållning. Vitboken läggs fram inför 
Europeiska rådet i Madrid, vilket begärdes i slutsatserna från Europeiska rådet i Cannes, 
där det underströks att "politikenför utbildning och lärlingsutbildning, vilka utgör viktiga 
faktorer för att förbättra sysselsättningen och konkurrenskraften, bör förstärkas, och i 
synnerhet den som rör vidareutbildningen". 
Det bör erinras om att, enligt artiklarna 126 och 127 i Maastrichtfördraget, gemenskapen 
"skall bidra till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet genom att främja samarbetet 
mellan medlemsstaterna och genom att vid behov stödja och komplettera deras insatser" 
samt "genomföra en yrkesutbildningspolitik som skall understödja och komplettera 
medlemsstaternas insatser". 
Dessa artiklar ger en tydlig bakgrund till den debatt som kommissionen i och med denna 
vitbok vill inleda under år 1996, som Europaparlamentet och rådet har beslutat att göra 
till Europaåret för livslångt lärande. 
I vitboken beskrivs först utmaningarna och de tänkbara utvecklingarna analyseras. 
Därefter presenteras med utgångspunkt i närhetsprincipen åtgärder som bör genomföras 
på nationell nivå och stödåtgärder som bör ske på gemenskapsnivå. Bland de åtgärder 
som bör inledas på Europanivå redan 1996 ställer de viktigaste av de föreslagna 
initiativen upp följande mål: 
- Att främja tillägnande av ny kunskap. 
- Att närma skola och företag till varandra. 
- Att bekämpa utslagningen. 
- Att ge färdigheter i tre europeiska språk. 
- Att behandla materiella investeringar och investeringar i utbildning på ett 
likvärdigt sätt 
INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
INLEDNING 5 
DEL 1: UTMANINGARNA 9 
I Drivkraften för utvecklingen: tre revolutioner 9 
A IT-revolutionen 10 
B Globaliseringen 11 
C Den naturvetenskapliga och tekniska kulturen 11 
II Ett första svar som sätter allmänbildningen i centrum 13 
A Att inse tingens betydelse 14 
B Förståelse och kreativitet 15 
C Bedömning och beslut 15 
III Ett andra svar: att utveckla förutsättningar för anställning och verksamhet 16 
A Vilka förutsättningar krävs? 17 
B Hur kan var och en skaffa sig förutsättningar för arbetslivet? 18 
IV Vägar för framtiden 25 
A A vslutning av principdebatterna 26 
B Den centrala frågan: ökad flexibilitet 26 
C A ktuella tendenser i medlemsstaterna 27 
D Nya utvecklingsvägar 29 
DEL 2: ATT BYGGA ETT KUNSKAPSSAMHÄLLE 32 
I DET FÖRSTA ALLMÄNNA MÅLET: "Att främja tillägnande av ny kunskap" 
35 
A Erkännande av kompetens 35 
B Rörlighet 36 
C Pedagogiska multimedieprogram 36 
II DET ANDRA ALLMÄNNA MÅLET: "Att närma skola och företag till 
varandra" 39 
A Lärlingssystemet 40 
B Yrkesutbildning 40 
III DET TREDJE ALLMÄNNA MÅLET: "Att bekämpa utslagningen" 43 
A Skolor för en andra chans 43 
B Europeisk volontärtjänst 45 
IV DET FJÄRDE ALLMÄNNA MÅLET: "Att ge färdigheter i tre gemenskaps-
språk" 47 
V DET FEMTE ALLMÄNNA MÅLET: "Att behandla materiella investeringar och 
investeringar i utbildning på ett likvärdigt sätt" 50 
Allmänna slutsatser 53 
Bilaga 1 - Några fakta och sifferuppgifter 55 
Bilaga 2 - Exempel på gemenskapsprogram inom utbildningsområdet 58 
Bilaga 3 - Alyat Hanoar - en utbildningsmodell 62 
Bilaga 4 - Erfarenheterna av "Accelerated Schools" i USA 64 
-4 
INLEDNING 
Sedan flera år tillbaka har det gjorts ansträngningar, som visat sig fruktlösa, for att 
motverka arbetslösheten i Europa. Nya arbetstillfällen har visserligen skapats under 
perioder då det åter rått högre tillväxt, men detta har inte förmått ändra tendensen på lång 
sikt. Långtidsarbetslösheten består och utslagningen, särskilt bland de unga, ökar i sådan 
omfattning att den utvecklas till vårt största samhällsproblem. 
Utbildningen framstår som det sista återstående botemedlet mot arbetslöshetsproblemen. 
Man kan förvåna sig över att den uppmärksamhet utbildningen har fått har kommit så 
sent och att det har krävts en lågkonjunktur för att framkalla den. Samtidigt kan man inte 
begära att utbildningsinsatser ensamma skall kunna råda bot på kollektiva brister av en 
omfattning som de inte kan stå i relation till. Utbildningen kan självklart inte ensam lösa 
sysselsättningsfrågan eller mer allmänt frågan om konkurrenskraften inom industrin och 
tjänstesektorn. Ytterligare en faktor är att Fördraget om Europeiska unionen visserligen 
gjorde utbildningen till ett verksamhetsområde för gemenskapen, men samtidigt 
uttryckligen föreskriver att Europa bara kan ingripa med stöd och kompletteringar till 
medlemsstaternas åtgärder. 
Ändå är det sant att länderna i Europa i dag inte längre har något val. För att kunna 
bevara sina positioner och fortsätta att vara en referenskälla för resten av världen måste 
de komplettera de framsteg som gjorts i den ekonomiska integrationsprocessen med mer 
betydande investeringar i kunskap och kompetens. 
Kommissionen fastställde de allmänna ramarna för sin analys i vitboken Tillväxt, 
konkurrenskraft och sysselsättning, som tillkom på initiativ av Jacques Delors. Den 
underströk att utbildningsutvecklingen är en av förutsättningarna för att det skall växa 
fram en ny tillväxtmodell som skapar flera arbetstillfällen. 
Europeiska rådet bekräftade denna inriktning i den slutkommuniké som antogs i Essen 
i december 1994. Med stöd av rapporten från den rådgivande gruppen för konkurrenskraft 
bekräftades dessa slutsatser på nytt i Cannes i juni 1995. 
Detta är en dubbel utmaning. Det gäller först att omedelbart tillfredsställa de nuvarande 
utbildningsbehoven. Det gäller också att förbereda framtiden och att teckna ett 
helhetsperspektiv, som kan rymma såväl de enskilda staternas som Europeiska unionens 
insatser inom de respektive ansvarsområdena. 
Gemenskapens verksamheter inom utbildningsområdet, som inleddes på 1960-talet, har 
redan givit mycket betydelsefulla resultat i fråga om samarbete, utbyte av erfarenheter, 
stöd till förnyelse och utarbetande av utbildningsprodukter och undervisningsmaterial. De 
har också givit avgörande impulser till rörlighet inom Europa för studenter och andra som 
genomgår utbildning. De har slutligen bidragit till att främja studier i gemenskapsspråken 
och utveckla kommunikationen mellan Europamedborgarna (jfr bilaga 2). 
Denna vitbok utgår medvetet från Europamedborgarnas - ungdomars såväl som vuxnas -
situation inför anpassningen till de nya villkoren för att fa tillträde till arbetslivet. Detta 
är ett problem som berör alla grupper i samhället och alla yrkeskategorier. 
Genom globaliseringen av handel och teknik samt, i synnerhet, tillkomsten av 
informationssamhället har enskilda människor fått ökade möjligheter att skaffa sig 
kunskap och information. Samtidigt medför dock dessa fenomen ändrade kompetenskrav 
och system i arbetslivet. Detta har lett till en allmänt ökad osäkerhet. Grupper av 
människor har dessutom hamnat i ett utanförskap som inte kan accepteras. 
5 -
Det står nu klart att de nya möjligheterna för individerna ställer var och en inför ett krav 
på omställning, i synnerhet för att själv kunna skapa sina egna kvalifikationer genom att 
omstrukturera de grundläggande kunskaper som förvärvats i olika sammanhang. 
Framtidens samhälle kommer därför att bli ett kunskapssamhälle. Det är i detta perspektiv 
man skall se den självklart centrala roll som spelas av utbildningssystemen - och därmed 
i första hand av lärarna - och av alla andra som är aktiva på utbildningsområdet, inte 
minst parterna på arbetsmarknaden, inom sina respektiva ansvarsområden och även genom 
kollektiva förhandlingar. Ett aktivt deltagande från arbetsmarknadens parter i denna 
utveckling är särskilt viktigt, eftersom det rör sig om en utveckling som bestämmer hur 
morgondagens arbetsliv skall gestalta sig. 
Utbildningen kommer i ännu högre grad att vara den viktigaste vägen till social identitet, 
tillhörighet, social karriär och personlig utveckling. Det är genom utbildning inom det 
institutionella systemet, på arbetsplatsen eller i mer informella sammanhang som de 
enskilda människorna kan få grepp om sin framtid och utveckla sina förutsättningar. 
Utbildningen har alltid varit en avgörande faktor för att skapa lika möjligheter. 
Utbildningssystemen har redan varit av väsentlig betydelse för kvinnornas emancipation 
och därefter för deras förbättrade sociala och yrkesmässiga ställning. Satsningar på 
utbildning kan och bör bidra ytterligare till den nödvändiga jämställdheten mellan kvinnor 
och män. 
Att investera i immateriella värden och låta de mänskliga resurserna komma till sin rätt 
kommer att öka den samlade konkurrenskraften och sysselsättningen ökas och medge att 
vad som uppnåtts på det sociala området bevaras. De enskilda människornas ställning i 
samhällslivet kommer alltmer att vara beroende av deras förmåga att lära och behärskning 
av grundläggande kunskaper. 
Vilken ställning vi har i förhållande till andra kunskaps- och kompetensmässigt kommer 
alltså att vara avgörande. Denna relativa position, som man kan kalla "kunskapsrelation", 
kommer att prägla samhällsstrukturen allt starkare. 
Förmågan till förnyelse och innovationerna kommer att vara beroende av kopplingarna 
mellan skapandet av kunskap inom forskningen och spridningen av denna kunskap genom 
utbildningen. Kommunikation kommer att vara en nödvändig faktor såväl för skapandet 
som spridningen av idéer. 
Europeiska unionens framtid, dess ställning i världen, kommer i stor utsträckning att bero 
på hur den lyckas följa och stödja utvecklingen mot kunskapssamhället. Utmaningen är 
att skapa ett rättvist och progressivt samhälle på grundval av Europas kulturella rikedom 
och mångfald. Vi måste skaffa oss redskap för att utveckla människors lust att lära under 
hela livet och stadigvarande ge öppen och allmän tillgång till olika slag av kunskap. Vi 
måste också göra den kompetensnivå var och en uppnått till ett mått på den individuella 
prestationen, som definieras och används så att arbetstagarnas lika rättigheter garanteras 
i största möjliga utsträckning. 
Alla kan inte följa samma utveckling i sitt yrkesverksamma liv. Var och en måste, 
oberoende av socialt ursprung och grundläggande utbildning, kunna gripa alla tillfallen 
som kan bidra till en bättre position i samhället och till att de personliga förutsättningarna 
tas till vara. Detta gäller särskilt för de mest missgynnade, vilkas hemförhållanden och 
sociala miljö inte gör det möjligt för dem att få fullt utbyte av den allmänna 
skolundervisningen. De måste fa tillgång, inte bara till möjligheter att ta igen vad de 
missat tidigare, utan också till nya kunskaper som kan skapa bättre möjligheter för dem 
att visa sin kapacitet. 
6-
Eftersom förhållandena skiftar kraftigt mellan de olika länderna och eftersom alla 
universallösningar uppenbart har misslyckats inom detta område, är det här inte på något 
sätt fråga om att lägga fram en allmän modell. En sådan skulle för övrigt vara dömd att 
misslyckas på grund av de individuella insatsernas centrala roll i byggandet av 
kunskapssamhället och på grund av den sociala och kulturella mångfalden i 
medlemsstaterna. Syftet med denna vitbok är att beskriva vägen till detta nya samhälle 
och peka på de möjliga handlingslinjerna för Europeiska unionen inom 
utbildningsområdet. Det handlar om förslag, riktlinjer och mål för att stödja och 
komplettera utbildningspolitiken som i första hand och i allt väsentligt ligger inom de 
nationella, regionala och lokala myndigheternas ansvarsområde. Det handlar inte om att 
genomdriva gemensamma regler utan att på grundval av en bred debatt finna mål och 
medel som är anpassade till de aktuella utmaningarna. 
Trots skillnaderna mellan utbildningssystemen i länderna i unionen finns det en europeisk 
syn på utbildning, grundad på en gemensam historia. Det är till exempel detta som 
förklarar framgångarna i samarbetet mellan institutioner för högre utbildning, särskilt 
genom Erasmus-programmet, som har givit 500 000 unga studenter möjlighet att röra sig 
fritt mellan högskolorna. 
I det nya sammanhanget med en globalisering av ekonomin, spridning av nya former av 
teknik och risk för kulturell uniformisering är det relevant att söka lösningar och 
genomföra åtgärder på Europanivå. I framtiden kommer detta utan tvivel att bekräftas av 
konsekvenserna av den fria rörligheten för personer och idéer, som kommer att göra det 
nödvändigt att den europeiska dimensionen beaktas i de nationella utbildningssystemen. 
Att betrakta utbildningen i dess relation till sysselsättningsfrågan innebär inte att 
utbildningen enbart skulle gälla att kunna erbjuda kvalifikationer för arbetsmarknaden. 
Utbildningens huvuduppgift är social integrering och personlig utveckling genom att 
förmedla gemensamma värden och ett kulturarv samt genom att utveckla självständighet 
I dag är dock denna väsentliga funktion hotad, om den inte kompletteras av ett 
sysselsättningsperspektiv. Varje familj, varje ung människa i grundutbildningen och varje 
aktiv medborgare är nu medveten om arbetslöshetens destruktiva verkningar för enskilda 
och för hela samhället. Att försöka bemöta denna fruktan på ett övertygande sätt är det 
som bäst säkerställer utbildningssystemets möjligheter att utöva sin sociala integrerings­
funktion. Om det europeiska samhället sökte undervisa sina barn i medborgarskap utan 
att denna undervisning ställde någon sysselsättning i utsikt för dem, skulle själva dess 
grundvalar hotas. 
Inför arbetslösheten och de tekniska omvälvningarna sträcker sig kravet på utbildning 
utanför ungdomsskolans ram. Det innebär att man måste söka skapa permanent kapacitet 
för de yrkesverksammas utveckling genom en förnyelse av deras tekniska och 
yrkesmässiga kunskaper, byggd på en solid grund av allmänbildning. 
Denna vitbok ger uttryck för uppfattningen att, i det moderna europeiska samhället, de 
tre kraven på inlemmande i ett socialt sammanhang, skapande av förutsättningar för 
arbetslivet och personlig utveckling inte är oförenliga och inte skall ställas mot varandra 
utan tvärtom skall ses i nära samband. Ett Europa med en rik vetenskaplig verksamhet, 
en djupt rotad kultur samt företag och institutioner med hög kapacitet bör på samma gång 
kunna föra grundläggande värden vidare och ge förberedelse för arbetslivet. Detta 
förutsätter att det europeiska samhället på ett korrekt sätt tolkar huvudtendenserna i sin 
egen utveckling. 
Utifrån dessa konstateranden kommer följande frågor att tas upp i tur och ordning i 
vitboken: 
-7 
Utmaningarna inom utbildningsområdet i Europa mot bakgrund av de aktuella 
tekniska och ekonomiska förändringarna. 
Riktlinjer för insatser, som utgår från målet att utveckla en utbildning av hög 
kvalitet. 
DEL 1 : UTMANINGARNA 
Under detta sekelslut har samhället förändrats av skilda orsaker, som alla i större eller 
mindre grad har konsekvenser för utbildningssystemen. Den demografiska utvecklingen 
har gått mot en ökad livslängd och en genomgripande förändring av ålderspyramiden, 
vilket har ökat behovet av en livslång utbildning. Den betydande ökningen av antalet 
förvärvsverksamma kvinnor har påverkat familjens traditionella roll gentemot skolan i 
barnens utbildning. De tekniska innovationerna har mångfaldigats inom alla områden, 
vilket skapat nya kunskapsbehov. Konsumtionsmönstren har utvecklats liksom livsstilarna. 
Medvetenhet har också skapats om miljöfrågorna och om utnyttjandet av naturresurserna, 
vilket på samma gång leder till förändringar av våra utbildningssystem och av våra 
industriella verksamheter. 
Tre mer övergripande, pådrivande förändringar är dock särskilt betydelsefulla. De 
förändrar djupt och varaktigt förutsättningarna för ekonomisk verksamhet och för våra 
samhällens funktionssätt, nämligen tillkomsten av informationssamhället och den natur­
vetenskapliga och tekniska kulturen samt globaliseringen av ekonomin. Dessa tre för­
ändringar är en del av utvecklingen mot kunskapssamhället. De kan medföra risker, men 
också möjligheter som måste tas till vara. 
Om ett sådant samhälle skall kunna skapas beror hur väl man kan bemöta verkningarna 
av dessa förändringar på två viktiga plan: det första med inriktning på allmänbildningen 
och det andra med sikte på att utveckla förutsättningarna för arbetslivet 
Mot bakgrund av tendenser som kan skönjas i medlemsstaterna och som tyder på en stark 
vilja till anpassning, särskilt hos de utbildningsverksamma - lärare och utbildare, är det 
nödvändigt att undersöka vägar för en utveckling av utbildningsinstitutionerna. 
Slutligen måste alla dessa utvecklingar sättas i sitt allmänna sammanhang, sökandet efter 
en varaktig tillväxt som skapar sysselsättning och arbetet för att förhindra sprickor i 
samhället. 
Skapandet av kunskapssamhället kommer också att bero på förmågan till utveckling hos 
de aktiva och institutionerna inom utbildningsområdet. 
I Drivkraften för utvecklingen: tre revolutioner 
Europa har, liksom världen i övrigt, ställts inför verkningarna av den omfattande 
spridningen av informationstekniken, trycket från världsmarknaden och en accelererad 
utveckling inom naturvetenskap och teknik. Dessa båda utmaningar är helt enkelt det 
logiska resultatet av den tekniska kreativiteten och strävan att bygga en värld som är 
öppnare och därmed präglas av ett större ömsesidigt beroende. Därigenom leder dessa 
utmaningar framåt och skapar ökade relationer mellan människor. 
Men mötet med den tekniska och ekonomiska globaliseringen åtföljs i Europa också av 
en arbetslöshet som är högre än på andra håll i världen. Olika former av utslagning har 
vuxit fram. Denna situation har lett vissa till tanken att tekniken från och med nu, i sig 
och ofrånkomligt, begränsar ökningen av antalet arbetstillfällen. Andra har i stället 
kommit till uppfattningen att nivån på det sociala skyddsnätet i de mest drabbade 
länderna skapar fasta kostnader som måste ifrågasättas. Åter andra har slutit sig i en 
isolerande nationalism som kan tolkas som en oförmåga att utforma och bygga en ny 
samhällsmodell. 
Denna vitbok utgår från uppfattningen att dagens situation snarare kan beskrivas som en 
övergångsfas som leder till en ny samhällsform än som uttryck för speciella, och 
-9-
hädanefter bestående, egenskaper hos de europeiska samhällena. Denna övergångsfas är 
i dag svår, eftersom de samhällsinstitutioner som krävs i samband med denna omvandling, 
särskilt utbildningsinstitutionerna och de som är verksamma inom det livslånga lärandet, 
själva inte har hunnit med i den osedvanligt snabba utvecklingen. 
A IT-revolutionen 
I rapporten om "Europa och det globala informationssamhället" från gruppen på högsta 
nivå under ordförandeskap av Martin Bangemann (maj 1994) underströks att "informa­
tions- och telekommunikationstekniken överallt i världen ger upphov till en ny industriell 
revolution, som redan nu framstår som lika betydelsefull och genomgripande som de 
föregående ". 
Denna revolution kommer, liksom de tidigare, ofrånkomligen att få konsekvenser för 
sysselsättningen och arbetslivet. 
Det har faktiskt inte bevisats att den nya tekniken minskar sysselsättningsnivån. Tekniskt 
högt utvecklade länder har kunnat skapa arbetstillfällen i samband med de nya 
informationsrelaterade verksamheterna i ett antal som är jämförbart med, och i vissa fall 
överstiger, antalet arbetstillfällen som den gjort överflödiga inom andra sektorer. 
Vad som däremot är obestridligt är att informationstekniken har förändrat arbetets natur 
och organisationen av produktionsapparaten. Dessa förändringar utövaren genomgripande 
påverkan på det europeiska samhället 
Massproduktionen träder tillbaka för en mer differentierad produktion. Den långvariga 
tendensen att utveckla det permanenta lönearbetet, d.v.s. ej tidsbegränsade heltids­
anställningar, förefaller brytas. Produktionsförhållandena och arbetsvillkoren förändras. 
Företagens organisation utvecklas mot ökad flexibilitet och decentralisering. Strävan efter 
smidighet, utveckling av samarbetet i nätverk, ökat utnyttjande av underleverantörer och 
utveckling av lagarbete är några av följderna av informationsteknikens insteg. 
Informationstekniken bidrar nu på ett bestående sätt till att avskaffa rutinmässiga och 
repetitiva arbeten, som kan kodifieras och programmeras för att utföras automatiskt. 
Arbetets innehåll kommer mer och mer att bestå av intellektuella uppgifter som kräver 
initiativ- och anpassningsförmåga. 
Informationstekniken underlättar dock inte bara en decentralisering av arbetsuppgifterna, 
den samordnar dem också i interaktiva nät för kommunikation i realtid, som fungerar lika 
väl mellan kontinenter som mellan arbetsrum på samma våning. Detta leder såväl till att 
den anställde får större personlig frihet att organisera sitt arbete som till att det blir 
svårare att få grepp om de allmänna ramarna för detta arbete. Den nya tekniken har en 
dubbel effekt: å ena sidan ökar den påtagligt den mänskliga faktorns roll i 
produktionsprocessen, å andra sidan gör den den anställde mer sårbar för ändringar i 
arbetsorganisationen, eftersom han har reducerats till en enskild individ som konfronteras 
med ett komplicerat nätverk. 
Informationsteknikens inflytande är lika starkt på produktions- som på 
utbildningsrelaiterade verksamheter. Därigenom framkallar den ett närmande mellan 
"sätten att lära" och "sätten att producera". Arbets- och inlärningssituationerna tenderar 
att närma sig varandra, dock utan att bli identiska, om man ser till vilka kapaciteter som 
mobiliseras. 
Denna omvandling, som är förknippad med informationstekniken, påverkar också 
ekonomi och samhälle på ett mer generellt sätt. Tillkomsten av flexibla 
produktionsmetoder har åtföljts av en utveckling av det individuella, självständiga arbetet, 
10-
av tjänstesektorn och av de nya arbetsformerna med "lärande organisationer". Överallt i 
världen har det skett en utveckling av metoder som innebär decentraliserad ledning, 
utnyttjande av underleverantörer, deltidsarbete och flexibla arbetstider. 
Informationssamhället leder slutligen till frågan om de nya tekniker för att skaffa sig 
kunskap, som det erbjuder, förmedlar ett pedagogiskt innehåll som berikar individerna 
eller om det tvärtom utarmar dem kulturellt. Hittills har uppmärksamheten riktats mot de 
elektroniska motorvägarnas möjligheter till följd av den revolutionerande, näst intill 
fullständiga ögonblickligheten som t.ex. Internet åstadkommer i kontakterna mellan 
företag, forskare och akademiker. Men man kan också frukta att kvaliteten i multimedie­
världen, särskilt i fråga om pedagogiska program leder till en "skräpkultur", där individen 
förlorar alla historiska, geografiska och kulturella referensramar. 
Det är därför som kommissionen så starkt har betonat - särskilt vid G7-mötet om 
informationssamhället i Bryssel i mars 1995 - nödvändigheten av att främja den 
europeiska produktionen av pedagogisk programvara. Informationssamhället kommer att 
förändra formerna för utbildningen genom att ersätta det alltför passiva förhållandet 
mellan undervisare och undervisad med ett nytt, i sig fruktbart, interaktivt förhållande. 
Ändrade former för undervisningen medför dock inte att frågan om dess innehåll blir 
mindre viktig. 
B Globaliseringen 
Globaliseringen av ekonomin, den andra nya drivkraften för utvecklingen, har tagit sig 
uttryck i en fri rörlighet utan tidigare motstycke för kapital, varor och tjänster. Under de 
senaste åren har det därigenom uppstått konkreta, objektiva och gränsöverskridande 
relationer mellan människor, vilket skapar materiell rikedom. 
I en framtid, som ligger närmare än vad man i allmänhet tror, kommer det att skapas en 
global och differentierad arbetsmarknad. Redan nu ser man hur stora företag, men också 
mindre bolag och fria yrkesutövare, utnyttjar egna telekommunikationsnät för att kunna 
låta utföra arbeten i realtid i låglöneländer. 
I sin vitbok Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning förespråkar kommissionen klart 
en öppning mot resten av världen, samtidigt som man betonar nödvändigheten av att ge 
denna utveckling en europeisk dimension. Kommissionen lägger särskild vikt vid att den 
europeiska sociala modellen kan bevaras. Interventioner på Europanivå är således ännu 
mer relevanta genom globaliseringen. I en föränderlig och osäker värld är Europa en 
organisationsfaktor. Detta har visats genom handelspolitiken, den tekniska 
harmoniseringen inom miljöskyddet och solidariteten mellan regionerna, men också 
genom konkreta framsteg inom utbildningen, som tex. Erasmus-programmet. Europa 
måste dock tala om för medborgarna och låta dem uppleva att dess uppgift inte bara är 
att producera regler utan att det står nära deras dagliga verklighet 
Valet att öppna sig, som gör det nödvändigt att utveckla våra ekonomiers allmänna 
konkurrenskraft ökar det samlade välståndet genom att den globala resursfördelningen blir 
effektivare. Det innebär dock också krav på betydande anpassningar i samtliga länder. 
Risken för sprickor i samhället är en realitet, liksom också de negativa, för att inte säga 
dramatiska, konsekvenser detta kan ge upphov till. 
C Den naturvetenskapliga och tekniska kulturen 
Utvecklingen av den naturvetenskapliga kunskapen och av produktionen av tekniska 
objekt är accelererande, liksom deras spridning. 
11 
Det växer fram en ny modell för produktion av kunskaper och färdigheter, som förenar 
en långt gången specialisering med tvärvetenskaplig kreativitet. Industrin tar allt oftare 
vetenskapen till hjälp för att utveckla nya produkter (speciallegeringar för sportartiklar, 
biologiska mietoder för miljöindustrin osv.) och den vetenskapliga forskningen kräver 
tillgång till tekniskt mycket avancerad utrustning (superdatorer, högpresterande 
kommunikationsnät, humant genom osv.). 
Men i stället för att hylla framstegen som under förra århundradet, ser den allmänna 
opinionen ofta de vetenskapliga projekten och den tekniska utvecklingen som ett hot 
Denna känsla av otrygghet breder ut sig i ett irrationellt klimat: osäkerhet om 
anställningen mot bakgrund av globaliseringen, otrygghet i vardagslivet orsakad av 
kriminalitet och droger. Denna sinnesstämning underhålls av en överdriven mediatisering 
som ofta spårar ur mot sensationsjakt och ger en våldsam och oroväckande bild av 
världen. Den åtföljs av irrationella reaktioner mot vetenskapen. 
Den växande otrygghetskänslan är ett av de mest framträdande dragen i samhället före 
millennieskiftet Paradoxalt nog utvecklas det, just då vetenskapen gör betydande framsteg 
(minskning av svälten och av flera sjukdomar, förlängd livslängd och också möjlighet att 
förflytta sig snabbare osv.), en rädsla inför framstegen, som inte saknar likheter med den 
klyfta mellan framstegen och det kollektiva medvetandet som fanns redan vid övergången 
mellan medeltid och renässans. 
Den ökade mediatiseringen, som ofta ger en våldspräglad världssyn, bidrar till att 
förstärka denna oro. 
Inför denna kris i den sociala acceptansen av de nya vetenskapliga och tekniska 
framstegen är en bättre information helt nödvändig, men inte tillräcklig. Det är genom att 
sprida kunskap som man kan få detta irrationella klimat att upplösas. Det är genom att 
visa på sambandet mellan vetenskapen och mänsklighetens framsteg, i fullt medvetande 
om gränserna för dem, som man kan få den naturvetenskapliga och tekniska kulturen att 
bli accepterad. 
I många länder i Europa bemöts denna utmaning på två nivåer: en kulturell och en etisk. 
- Myndigheterna ägnar ständig uppmärksamhet åt att främja den naturvetenskapliga 
och tekniska kulturen. De åtgärder som genomförs på nationell nivå har sedan 
1993 förstärkts och kompletterats av en rent europeisk åtgärd:"Europaveckan för 
naturvetenskaplig kultur", som möter allt större framgång i samtliga unionens 
medlemsstater. Men den verkliga utmaningen finns i skolan. Man får ut mer av 
den vetenskapliga och tekniska informationen, om man har en stabil bas av 
naturvetenskapliga skolkunskaper. 
- Den andra nivån gäller etiska frågor. Den biotekniska utvecklingen, förhållandet 
till intelligenta maskiner, nya befruktningsmetoder och medvetandet om att vi 
samexisterar med andra arter och skyddet av miljön innebär nya problem som 
Europa måste förbereda sig att ta itu med. Också informationssamhället ställer 
sådana frågor. De "elektroniska motorvägarna", som ungdomar och t.o.m. barn har 
allt lättare att få tillgång till, riskerar att svämmas över av budskap som sårar 
mänsklig värdighet. Svårigheterna med att skydda barndomen framträder med all 
önskvärd tydlighet. I grund- och forskarutbildningen måste denna dimension 
integreras med en etik för ansvarstagande. 
På alla håll i Europa, i alla medlemsstater, framträder och vidgas medvetandet om dessa 
tre revolutioner och deras följder för industrin och sysselsättningen. Som ett nationellt 
exempel kan man nämna den tyska förbundsregeringens (Bundesministerium fur Wirt-
schaft) rapport om "industriområdet Tysklands framtid" från 1993. På Europanivå 
12-
illustrerar vitboken Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning och slutsatserna från 
Europeiska rådet i Essen, som bekräftades i Cannes, detta nya medvetande genom att de 
betonar sambandet mellan konkurrenskraft, sysselsättning och utbildning. 
Sätten att bemöta dessa tre omvälvningar är mångskiftande och kräver djupgående 
anpassningar av det europeiska samhället, vars sociala, ekonomiska och tekniska 
organisation kommer att påverkas i hög grad av denna process. Ingen kan dock utge sig 
för att "uppifrån" kunna definiera de nya formerna för denna organisation. Det är genom 
samordnad handling av decentraliserade enheter, som agerar inom ramen för 
gemensamma mål som vägen till kunskapssamhället kan underlättas. 
Det yttersta målet för utbildningen, att utveckla personlig självständighet och kapacitet 
för arbetslivet, gör den till en särskilt betydelsefull faktor i anpassningen och 
utvecklingen. Därför har valet gjorts att i denna vitbok särskilt ta upp de två viktigaste 
svaren på utmaningarna: att ge var och en möjlighet att skaffa sig allmänbildning och 
därefter utveckla förutsättningar för arbetslivet och för självständig verksamhet 
II Ett första svar som sätter allmänbildningen i centrum 
I kunskapssamhället måste individerna kunna förstå komplicerade situationer, som 
utvecklas på ett oberäkneligt sätt, men som vi nu trots allt borde kunna behärska bättre 
tack vare vetenskapens framsteg. Var och en kommer att ställas inför en allt större 
variation av föremål, sociala situationer samt geografiska och kulturella sammanhang. 
Slutligen kommer alla att ställas inför ett överflöd av fragmentarisk och 
osammanhängande information, som kommer att bli föremål för ett stort antal tolkningar 
och delanalyser. 
Närdetta sker finns det risk för en uppdelning av det europeiska samhället i dem som kan 
tolka, dem som bara kan utnyttja och dem som blir marginaliserade i ett biståndssamhälle 
- med andra ord, mellan dem som vet och dem som inte vet 
Utmaningen för kunskapssamhället är att minska klyftorna mellan dessa grupper, 
samtidigt som de samlade mänskliga resurserna kan gå vidare och utvecklas. 
Det är möjligt att förstå världen, om man kan skönja dess mening, förstå hur den fungerar 
och finna sin egen väg i den. Detta är skolans viktigaste funktion. Denna iakttagelse kan 
ges en särskild tillämpning på Europabygget. Om skolan ger de unga en allmänbildning 
som gör att de kan finna sammanhang i dess komplexitet och diskutera dess mål, mening 
och historiska dimensioner, kan den skapa grundvalarna för ett europeiskt medvetande 
och medborgarskap. 
På samma sätt är utvecklingen av allmänbildningen, dvs. av förmågan att inse tingens 
betydelse, att förstå och bedöma, den viktigaste faktorn för att kunna anpassa sig till 
ekonomins och sysselsättningens utveckling. I rapporten från de europeiska industri­
ledarnas rundabordskonferens (i februari 1994) underströks behovet av en mångsidig 
utbildning med en bred kunskapsbas, som utvecklar självständighet och stimulerar till att 
"lära sig att lära" under hela livet. "Utbildningens grundläggande uppgift är att hjälpa 
varje individ att utveckla hela sin potential och bli en fullständig människa, inte ett 
redskap för ekonomin. Förvärvandet av kunskaper och färdigheter måste vara förenat med 
en karaktärsfostran, en kulturell öppenhet och ett väckt samhällsansvar. 
Detta krav på en fast och bred kulturell bas - humanistisk, naturvetenskaplig, teknisk och 
praktisk - gäller inte bara den inledande utbildningen. Det finns många exempel som visar 
att omskolning av anställda, som antingen har låga kvalifikationer eller är högt 
specialiserade på grund av arbetets taylorisering, kräver att man tillägnar sig en sådan 
grund, som är en nödvändig etapp, om man skall förvärva ny teknisk kompetens. På 
13 
centra för yrkesutbildning inser man vid omskolning av arbetstagare alltmer vikten av att 
ge dem allmänbildning, innan man lär dem ett nytt yrke. 
Man kan för övrigt iaktta att företag och utbildnings verksamma blir alltmer samstämmiga 
om nyttan av att förena allmän och specialiserad utbildning. 
På ett mycket mer allmänt plan ser vi nu allmänbildningens återta sin ställning som 
instrument för att förstå världen även utanför utbildningssystemen. 
A Att inse tingens betydelse 
I kunskapssamhället, som till sin natur är universellt, låter sig en social och kulturell 
identitet endast delvis överföras. Den måste skapas, inte bara av skolan - vars funktion 
fortfarande är oersättlig, utan också av den enskilde själv, när han blir en del av olika 
miljöer: yrkesmässiga, sociala, familjemässiga och kulturella. 
Denna vitbok vill hävda att den europeiska kulturens livskraft och framtid, dess 
modernitet, består i att ge de unga nycklar för att ständigt kunna ifrågasätta allt utan att 
kränka människovärdet. Redan Condorcet sade: "Man måste våga undersöka allting, 
diskutera allting, till och med undervisa om allting." Detta är själva grunden för 
medborgarskapet i ett öppet, mångkulturellt och demokratiskt europeiskt samhälle. 
Med den utgångspunkten har framstående vetenskapsmän betonat betydelsen av en till­
räcklig naturvetenskaplig allmänbildning - vilket inte får begränsas till enbart en 
matematisk bildning - som är tillräcklig för en väl fungerande demokrati. Våra 
demokratier fungerar genom majoritetsbeslut i viktiga frågor, som på grund av sin 
komplexitet kräver allt större kunskaper. Det rör sig bland annat om miljöfrågor och 
etiska frågor. De kan bara avgöras på ett sunt sätt om vi utbildar ungdomar så att de får 
med sig ett visst vetenskapligt sunt förnuft. I våra dagar fattas beslut som rör dessa 
områden oftast på subjektiva och känslomässiga kriterier, utan att majoriteten egentligen 
har de kunskaper som krävs för att kunna göra medvetna val. Det rör sig självfallet inte 
om att förvandla varje medborgare till vetenskaplig expert, utan om att ge honom 
möjlighet att på ett informerat sätt delta i de val som gäller hans miljö och förstå den 
allmänna innebörden och de sociala följdverkningarna i experternas diskussioner. Det 
gäller också att ge var och en förutsättningar för att orientera sig om valmöjligheterna 
som konsument. 
Den genomgripande omvandling som pågår av det vetenskapliga och tekniska landskapet 
kräver alltså att individen, när han skall ta ställning till kunskaper och 
handlingsmöjligheter och även om han inte själv siktar mot en forskarkarriär, bättre kan 
tillägna sig de värden som är förknippade med forskningsverksamhet: systematiska 
observationer, intellektuell nyfikenhet och kreativitet, praktiskt experimenterande och en 
kultur som bygger på samarbete. Han måste också lära sig att tänka systematiskt och inta 
en position som användare och medborgare både på individuell nivå och som medlem av 
en grupp. 
Humanistisk allmänbildning spelar samma roll i förhållande till de 'fria utbildarna", dvs. 
massmedierna och, inom en snar framtid, de stora informationsnäten. En sådan bildning 
ger urskiljningsförmåga och utvecklar ett kritiskt sinnelag, också i förhållande till 
dominerande tankesätt, hos individen. Den kan skydda honom mot att bli manipulerad 
genom att ge honom möjlighet att tolka den information han nås av. 
I detta sammanhang bör man dock understryka den pedagogiska roll som massmedierna 
kan spela. Så t.ex. erbjuder allmänna - som BBC i Förenade kungariket - och 
specialiserade - som la Cinq i Frankrike - TV-kanaler utbildningsprogram, bl.a. på fasta 
tider, som ger tittarna verkliga utbildningsmenyer. 
14 
Massmedierna kan också tillsammans med myndigheterna användas för pedagogiska mål 
som vore ouppnåeliga med traditionella medel. BBC har t.ex. nyligen med stor framgång 
genomfört en riktad kampanj ("Read and Write") i arbetet mot analfabetismen. Denna 
kampanj för ökad läs- och skrivfördighet riktade sig till eftersatta familjer, såväl föräldrar 
som barn. 
En solid grund av allmänbildning ger medborgaren förutsättningar att orientera sig i 
informationssamhället, dvs. att kritiskt kunna förstå de bilder och fakta han nås av från 
flera håll och placera dem i deras rätta sammanhang. 
Ett sådant sunt förnuft kan bara utvecklas med hjälp av fria och obundna lärare. Det är 
lärarna som har till uppgift att föra vidare ett kulturarv, öppna sinnena och väcka 
kunskapstörst. De måste utbildas i nya metoder och nya färdigheter där sådana finns att 
hämta. Därför förefaller det oundgängligen nödvändigt att planera för en generell fort­
bildning för lärare, en diversifierad rekrytering och ett förbättrat system för avancemang 
inom skolan. 
B Förståelse och kreativitet 
Förmågan att förstå bygger på förutsättningarna att analysera hur saker byggs upp och 
sönderfaller. Forskningen är här av central betydelse eftersom just detta är dess område. 
Denna vitbok vill rikta uppmärksamheten på den avgörande frågan om en innovations­
pedagogik. 
Den standardisering av vetandet som fortfarande dominerar stort är nämligen för långt 
gången. Den leder till föreställningen att allt måste läras ut i strikt logisk ordning och 
prioriterar behärskningen av ett deduktivt system, som bygger på abstrakta begrepp och 
där matematiken spelar en dominerande roll. Detta deduktiva system kan i vissa fall göra 
eleven till ett passivt subjekt och hämma fantasin. 
Iakttagelseförmåga, sunt förnuft, nyfikenhet, intresse för den fysiska och sociala värld 
som omger oss, experimentlusta är försummade egenskaper som ägnas liten 
uppmärksamhet. Ändå är det de som är förutsättningen för att kunna utbilda nyskapare 
och inte bara teknikförvaltare. 
I gårdagens samhälle, oavsett om det dominerades av jordbruk eller industri, var det 
naturligt att satsningen på utbildning framför allt inriktades på att lära ut abstrakta 
begrepp, som kompletterade en praktisk kultur som man tillägnade sig i vardagslivet, 
utanför skolan. Denna praktiska kultur har förändrats och förflackats i ett urbaniserat, 
automatiserat och mediatiserat samhälle. Den måste på nytt få sin plats i allmänbildningen 
som ett medel för att förbereda individen på att behärska de tekniska verktyg som han 
kommer att behöva använda och för att han skall kunna vara herre över tekniken i stället 
för att domineras av den. 
För att utveckla sådana färdigheter måste man ge en uppfattning om rikedomen av upp­
finningar och om vägen som lett till dem. Därför bör man stödja alla de åtgärder som nu 
är under utveckling i medlemsstaterna i syfte att föra in vetenskaps- och teknikhistoriska 
lärdomar i undervisningen samt att stärka banden mellan forskningen och den 
grundläggande undervisningen. 
C Bedömning och beslut 
Förmågan att bedöma och välja är den sista av de förmågor som är oundgängliga för att 
förstå världen. Den förutsätter urvalskriterier, minne av det förflutna och framtidsintuition. 
15 
Urvalskriterierna bildas utifrån samhälls värderingar, metoder som utvecklats för att lösa 
upp den omgivande världens komplexitet och individernas personliga etik. Det är genom 
att dessa kriterier stabiliseras som barnet tar steget in i vuxenvärlden. De kan också 
förvärvas genom idrottsutövning, som stärker beslutsförmågan och samtidigt utvecklar 
förmågan till relationer. 
Minnet och förståelsen av det förflutna kan inte undvaras om man vill bedöma nutiden. 
Historisk och geografisk bildning (där också vetenskaps- och teknikhistoria ingår) har en 
dubbelt orienterande funktion, i tid och rum, som är en grundförutsättning på samma gång 
för att var och en skall kunna finna sina rötter, utveckla en kollektiv samhörighetskänsla 
och förstå andra. Det är ett mycket avslöjande bevis a contrario att alla auktoritära och 
diktatoriska regimer har utmärkt sig genom att urholka och förfalska historie­
undervisningen. Om man glömmer historien, måste detta betalas socialt genom en förlust 
av gemensamma referenser och hållpunkter. Det är inte förvånande att uttryck som 
ökenvandring, korsväg, heureka , Salomos dom och Babels torn tenderar att glömmas 
bort, när det inte finns tillräckliga kunskaper i europeisk kulturhistoria. 
Ingen kan egentligen förutse, och ännu mindre undervisa om, framtiden. Den låter sig 
anas utifrån de, ofta elementära, iakttagelser var och en kan göra i medvetande om att det 
finns en mångfald av metoder, förhållningssätt och kulturer. Denna förmåga kan 
uppmuntras i skolorna genom att presentera världen inte som färdigbyggd utan som en 
värld som återstår att bygga. 
Skolan skall inte bara låta ett kritiskt sinnelag utvecklas på alla nivåer, hos de unga och 
hos lärarna - den skall verka för att så sker. Dess öppenhet, det nödvändiga samarbete den 
skall bedriva och förberedelsen för arbetslivet får inte hindra den från att fullgöra sin 
viktigaste funktion som är att vägleda de ungdomar som den ansvarar för i deras 
personliga och sociala utveckling. Denna vitbok vill hävda att dessa båda krav kommer 
att vara ännu mer förenliga än tidigare i framtidens samhälle. 
III Ett andra svan att utveckla förutsättningar för anställning och verksamhet 
En av de centrala frågorna i dag, som denna vitbok vill medverka till att besvara, är hur 
man skall utnyttja utbildningen för att leda in länderna i Europa på en bana som sätter 
i gång en process för att skapa anställningar och verksamheter, som är kontinuerlig och 
åstadkommer lika många arbeten som de som går förlorade genom införandet av ny 
teknik, särskilt inom de nya verksamhetssektorerna., Alla medlemsstater satsar på 
offensiva åtgärder, inriktade på arbetsuppgifter med högt mervärde inom de sektorer som 
är utsatta för internationell konkurrens. Men alla medlemsstater har dessutom valt en mer 
beskyddande metod, som för övrigt även länder som Japan tillämpar för att hålla nere 
arbetslösheten genom att utveckla lågproduktiva arbeten inom konkurrensskyddade 
sektorer. 
Vad det nu gäller är 
• å ena sidan, att de enskilda människorna ges möjlighet att skaffa sig 
förutsättningar för att bemästra förändringarna i sina arbetens natur och innehåll 
genom att stimulera dem till nya lösningar, 
å andra sidan, att särskilda arbetsvillkor utvecklas som gör det möjligt att anställa 
mindre kvalificerad personal som behöver omskolning eller personer som slagits 
ut från arbetsmarknaden. 
Två frågor måste då ställas: Vilka förutsättningar krävs? Hur kan man förvärva dem? 
16 
A Vilka förutsättningar krävs? 
I det moderna samhället kan kunskap i vid mening definieras som ackumulerade grund­
läggande och tekniska kunskaper samt sociala färdigheter. Genom en välavvägd 
kombination av sådana kunskaper - förvärvade inom det allmänna utbildningssystemet, 
i hemmet, på företaget och genom olika nätverk för information - skapas den allmänna 
och överförbara kunskap som är mest gynnsam för arbetslivet. 
Att kunskap betecknas som allmän och överlorbar, innebär inte att den inte skulle vara 
inriktad på ett särskilt område. Vad som avses är att den enskilda individen inom detta 
område behärskar en kunskapskedja från baskunskaper till tillämpningar. 
Baskunskaperna är den grund som de individuella förutsättningarna för arbetslivet bygger 
på. De ligger inom det allmänna skolsystemets område, och det rör sig i högsta grad om 
formell utbildning. I grundutbildningen gäller det att finna en lämplig jämvikt mellan 
kunskapsinhämtandet och den metodiska förmåga som ger förutsättningar för självständig 
inlärning. I dag är det denna metodiska förmåga som behöver utvecklas. 
Under senare år har länderna i Europa valt att på nytt koncentrera grundutbildningen på 
läsning, skrivning och räkning för att undvika de misslyckanden i skolan som är en av 
de viktigaste orsakerna till social utslagning. 
Det blir allt vanligare med en tidig skolstart på förskolenivå. Man har funnit att elever 
som har fått en sådan tidig utbildning i genomsnitt lyckas bättre än andra med sin 
skolgång, studerar under längre tid och förefaller lyckas bättre med att finna en plats i 
samhället. 
Man bör också stödja språkundervisningen. I detta sammanhang kan man nämna arbetet 
med Euroling, ett projekt med stöd inom Sokrates-programmet, som gjort det möjligt att 
ta fram undervisningsmaterial på tre språk (italienska, spanska och nederländska), avsett 
för nybörjar- och mellannivå. Undervisning i främmande språk på ett tidigt stadium, redan 
från och med förskolan, borde ingå i baskunskaperna. Kommissionen anser att man bör 
prioritera att eleverna lär sig behärska minst två främmande språk under skoltiden enligt 
förslaget i andra delen av denna vitbok. 
De tekniska kunskaperna är de färdigheter som tydligast är förknippade med ett yrke. De 
kan till en del förvärvas inom det allmänna skolsystemet och yrkesutbildningen samt till 
en del också på företaget. De tekniska kunskaperna har starkt ändrat karaktär under 
inflytande av informationstekniken och deras anknytning till bestämda yrken har 
därigenom blivit mindre tydlig. Av dessa kunskaper är vissa, "nyckelkompetenserna" -
som ännu långt ifrån är färdigdefinierade, centrala inom flera yrkesområden, och de är 
därför också av central betydelse för möjligheten att byta yrke. Av detta skäl har en 
introduktion till informationstekniken för alla blivit en nödvändighet. 
Frågan om förmedlingen av tekniska kunskaper får dock inte begränsas till 
högteknologiska eller nytillkomna sektorer. Inom verksamheter som är mycket gamla men 
också produktiva finns det en verklig tradition av hög kompetens, som ibland är obruten 
sedan gesällsystemet. Denna tradition är en inspirationskälla, som fortfarande är viktig 
och frambringar yrkesmän som både fullständig behärskar sina färdigheter och för dem 
vidare. 
De sociala färdigheterna avser förmågan att sköta relationer, beteendet i arbetet och ett 
helt spektrum av beteenderelaterade kompetenser som motsvarar den ansvarsnivå man 
befinner sig på: samarbetsförmåga och förmåga att arbeta i grupp, kreativitet och strävan 
efter kvalitet. Den fullständiga behärskningen av dessa färdigheter kan endast förvärvas 
i arbetsmiljön och alltså huvudsakligen på företaget. 
17 
En enskild människas förutsättningar för arbetslivet, hennes självständighet och 
anpassningsförmåga, hänger samman med hur hon kan kombinera dessa olika slag av 
kunskaper och utveckla dem. I detta är den enskilda människan själv den som 
huvudsakligen tar initiativ och bygger upp sina kvalifikationer. Det är hon som kan 
kombinera de kompetenser som förmedlats av de formella institutionerna med dem som 
hon förvärvat under sin yrkeserfarenhet och genom personliga utbildningsinitiativ. Även 
om utbildnings- och yrkeskarriären naturligtvis påverkas av den medfödda förmågan, den 
kulturella miljön och olika mer eller mindre slumpmässiga omständigheter under 
utbildning och yrkesliv, finns det numera inte något universellt system som kan ersätta 
individens egen förmåga att finna sin väg, när han bygger upp sina kvalifikationer. Därför 
är det genom att öka mångfalden i utbildningsutbudet, skapa flera möjligheter till 
övergång mellan utbildningslinjer, kraftigt öka möjligheterna till förberedande 
arbetslivsorientering och - praktik samt att öppna alla vägar för rörlighet som man ger de 
enskilda människorna möjligheter att bygga upp och utveckla sin yrkeskarriär. 
B Hur kan var och en skaffa sig förutsättningar för arbetslivet? 
1 Den traditionella metoden: att skaffa sig en examen 
Människor väljer i dag ofta att söka sig till de utbildningar som ger eftertraktade 
examensbevis och stanna kvar så länge som möjligt i utbildningssystemet. På samma sätt 
väljer de de kurser som ger utbildningsbevis bland dem som erbjuds på arbetsplatsen. 
I alla medlemsstater kan man faktiskt iaktta en tendens till förlängning av studietiden och 
ett starkt tryck i samhället för att vidga tillträdet till den högre utbildningen och 
därigenom höja flertalets utbildningsnivå. Detta fenomen berör även de ungdomar som 
valt yrkesförberedande linjer och till och med dem som redan haft en första anställning. 
Detta medför att de yrkesförberedande linjerna får problem med sin attraktionskraft och 
i flera medlemsstater betraktas som andrahandsval, som ger begränsade karriärmöjligheter. 
Ungdomarna föredrar att söka sig till teoretiska linjer med risk att senare känna sig 
överkvalificerade i arbetet. 
I dagsläget är detta ett rationellt beteende från ungdomarnas sida, eftersom en hög 
utbildningsnivå och en examen fortfarande är den utan jämförelse bästa inträdesbiljetten 
till yrkeslivet. Socialt sett skapar dock detta problem. De ungdomar som har en lägre 
utbildningsnivå "knuffas undan" till yrken som är mindre kvalificerade än dem de väntade 
sig att komma i fråga för. Denna "väntlisteeffekt" når till sist dem som har få eller inga 
avgångsbetyg och blir en viktig faktor som leder till social utslagning. Denna 
överkvalificering blir också ett hinder för befordran inom företaget. 
I de flesta system i Europa är examensbevisen utformade med sikte på att i slutskedet 
sålla ut en elit för ledande poster inom offentlig förvaltning och företag, forskare och 
lärare. I vissa länder är en sådan examen till och med det praktiskt taget enda kriteriet på 
kompetens, vilket ger en kraftig motivation till långtidsutbildning och till att pröva sin 
lycka i hårt spärrade utbildningar. Nästan överallt bestäms den anställdes 
yrkesklassificering av den examen han har. Denna överensstämmelse mellan examens-
och anställningshierarki är visserligen logisk men förstärker den inneboende rigiditeten 
på arbetsmarknaden. 
Samhället kan därigenom slå ut begåvningar, som avviker från den normala profilen men 
är nyskapande. Det producerar således ofta en elit som inte är särskilt representativ för 
den tillgängliga potentialen av mänskliga resurser. Denna åsikt har nyligen bekräftats av 
flera undersökningar som visar att de som deltar i de mest elitistiska utbildningarna, sett 
under en längre period, oftast kommer från en överklass av ledare eller intellektuella. 
18 
Det rör sig naturligtvis inte om att ifrågasätta examensvägen - det är naturligtvis 
fortfarande nödvändigt att fullfölja de betydande satsningar, som medlemsstaterna 
engagerat sig i med stöd från gemenskapen genom Sokrates- och Leonardo-programmen, 
för att stärka den inledande utbildningen. Men parallellt med detta är det lämpligt att slå 
in på en väg för att ta till vara kvalifikationer, oavsett hur de förvärvats, och öka varje 
individs potential genom att svara mer direkt på individernas och företagens behov. Det 
krävs en öppnare och smidigare inriktning, en inriktning som även uppmuntrar till 
livslångt lärande genom att underlätta och främja en återkommande inlärning av 
färdigheter som hänger samman med nya behov, och som även erkänner värdet av sådant 
lärande. 
2 Den moderna metoden: att bli en del av ett nätverk för samarbete, utveckling. 
utbildning och inlärning 
För att var och en skall kunna ta större ansvar för att bygga upp sina kvalifikationer krävs 
det först och främst att han lättare kan delta i de institutionella utbildningssystemen. Detta 
förutsätter att han känner till dem, att tillträdet till dem blir bredare och att övergångs­
möjligheterna mellan de olika utbildningslinjerna ökas. 
Två lösningar är tänkbara: antingen behåller man nivån på examen, varvid antalet 
ungdomar utan examen minskar, eller också delar man ut långt fler examensbevis och 
antalet ungdomar med examen ökar, samtidigt som kvaliteten på examen oundvikligen 
ifrågasätts. 
I alla medlemsstater kommer dessa frågor upp regelbundet. I alla medlemsstater kan man 
också se att ett betydande antal ungdomar lämnar utbildningssystemet utan examen, 
upplever detta som ett personligt misslyckande och får en svag ställning på 
arbetsmarknaden eftersom de inte har någon erkänd kompetens. 
Denna vitbok föreslår att man skall pröva en tredje lösning, som inte ifrågasätter 
examensbevisen utan tvärtom gör det möjligt att bevara dessas kvalitet Denna lösning 
består i att erkänna delar av en kompetens med ett tillförlitligt system för erkännandet 
De som slås ut ur det formella utbildningssystemet kommer att motiveras att utveckla sin 
kompetens. Det gäller här inte längre breda kvalifikationer utan kompetens i fråga om 
särskilda bas- eller yrkeskunskaper (kunskaper i ett språk, en viss nivå i matematik eller 
bokföring, kunskaper i ett kalkyl- eller ordbehandlingsprogram osv.). Man kan lägga 
märke till att sådana bevis om delkompetens kan sökas också av vuxna som har uppnått 
approximativa kunskaper genom självstudier (t.ex. i informationsbehandling) och som kan 
motiveras att fördjupa dessa. Ett sådant system för erkännande av kompetens skulle 
självklart göra det möjligt att i större omfattning erkänna tekniska kunskaper som 
förvärvats på företag, som själva oftast endast utvärderar sådana kunskaper internt. 
Oavsett om kunskaperna och kompetensen förvärvas inom ett formellt utbildningssystem 
eller på mer informell väg, måste dock den enskilde få stöd i sitt arbete. De effektivaste 
utbildningsprocesserna är de som ingår i ett nätverk. Dessa nätverk kan vara 
institutionella (utbildningsinstitutioner som samarbetar med hem eller företag) eller sådana 
informella utbildande nätverk som förefaller utvecklas snabbt för närvarande 
(folkhögskolor, kooperativa skolor osv.). 
a) Att verka för ökat tillträde till utbildning 
Två viktiga villkor framstår som nödvändiga att uppfylla för att var och en skall kunna 
ta ansvar för uppbyggnaden av sina kvalifikationer efter att först ha förvärvat de grund­
läggande baskunskaperna: 
• Tillräcklig information och studievägledning. 
- 19-
• Tillträde till en utbildning som ger fullständiga möjligheter till rörlighet. 
i Det första villkoret: information och studievägledning 
En ung människa som söker studievägledning, en vuxen i yrkesutbildning eller 
vidareutbildning ställs inför ett mångskiftande utbud som presenteras på ett sätt som är 
typiskt för institutioner eller förvaltning. I Europa får man i dag bättre information för att 
välja ett hotell eller en restaurang än för att välja en utbildning. 
För att kunna göra framsteg på vägen mot en bättre information krävs som en första 
förutsättning att det finns resurser för en samlad överblick över utbildningsutbudet. Detta 
underströks i rapporten från den rådgivande gruppen om konkurrenskraft, som föreslog 
att det skulle upprättas "centra för kunskapsresurser" som ett gränssnitt mellan utbud och 
efterfrågan inom utbildningsinformation. 
En annan förutsättning är att man företar en utvärdering av utbildningarna, som är 
oberoende, dvs. sker utanför utbildningssystemen. En sådan utvärdering bör vara enkel. 
Den bör upprätta hierarkier och tydliga jämförelser samt kunna ge kännedom om på vilket 
sätt utbildningarna i praktiken bidrar till att förbättra förutsättningarna för arbetslivet. 
Därigenom skulle det första hindret för en effektiv studieorientering kunna avlägsnas. Det 
är även viktigt att utvärdera utbildningens bidrag till att minska uppdelningen av 
arbetsmarknaden genom att stimulera kvinnorna att i ökad utsträckning söka sig till 
traditionellt manliga yrken (särskilt de tekniska). Genom en sådan utvärdering kan det 
första hindret för studievägledningen undanröjas. 
Det andra hindret för studievägledningen är svårigheten att förutse utvecklingen på 
arbetsmarknaden och den kompetens som kommer att krävas. Om man analyserar detta 
problem på Europanivå får man ett vidare, komparativt perspektiv som kan bidra till dess 
lösning. 
Det tredje hinder ligger i själva mentaliteterna. Även om betydande framsteg har gjorts, 
är det fortfariinde som präglar, eller rentav betingar, det individuella studie- och 
yrkesvalet på bekostnad av den sociala rörligheten. 
ii Det andra villkoret: en bred och öppen antagning som tar hänsvn till de 
individuella förutsättningarna och behoven 
• För att uppfylla detta villkor krävs rörlighet mellan utbildningsinstitutionerna 
Denna har ökat kraftigt inom medlemsstaterna, och denna utveckling bör stödjas. 
Rörligheten har också utvecklats på Europanivå och gemenskapens bidrag har varit 
betydande, särskilt genom ERASMUS-programmet. Denna rörlighet är dock fortfarande 
otillräcklig. 
Det är framför allt två hinder som motverkar rörligheten i arbetet för personer, såväl för 
dem som har arbete - anställda, lärare och forskare - som för arbetslösa eller personer 
under utbildning, särskilt studenter. 
Först är det de stora svårigheterna med att uppnå ett verkligt erkännande av kunskaper 
inom unionen. Det ömsesidiga erkännandet av examensbevis är garanterat för de yrken 
som omfattas av regelverket, och detta har bekräftats i gemenskapens rättspraxis. I fråga 
om övriga yrken finns det dock fortfarande begränsningar som medför problem. Något 
erkännande av de olika delmomenten i examen - ett inbördes erkännande mellan 
universiteten - finns ännu inte, utom då det uppmuntras av gemenskapen vid samarbete 
mellan institutioner för högre utbildning och alltså är ett resultat av gemen­
skapsfinansiering... Som exempel kan nämnas samarbetet mellan över fyrtio europeiska 
-20 
skolor för översättning och tolkning genom nätverket Tradutcch (inom ramen för 
Erasmus), som sedan 1986 har skapat rörlighet för lärare och studenter med hjälp av det 
europeiska systemet för överföring av studiemeriter (ECTS). 
Godkännande av yrkeserfarenhet, som inte styrks av ett betyg, mellan medlemsstater är 
ännu svårare att fa till stånd. 
Det andra hindret, som är lika betydelsefullt, består i de juridiska och administrativa 
hindren för rörligheten över nationsgränserna. Beroende på det aktuella fallet och på de 
medlemsstater det gäller orsakas dessa hinder av bestämmelserna om socialförsäkring 
(särskilt i fråga om systemen för tilläggspension), uppehållstillstånd - särskilt för personer 
med medborgarskap i tredje land som är legalt bosatta i en medlemsstat - och även 
beskattning (t.ex. skatt på stipendier eller forskningsbidrag). Ett ytterligare hinder för den 
fria rörligheten är att de nationella högskolestipendierna inte kan överföras från en 
medlemsstat till en annan. 
För att bereda vägen för kunskapssamhället måste dessa spärrar för européernas rörlighet 
avskaffas i en tid då den nya kommunikationstekniken gör en ögonblicklig, icke-fysisk 
rörlighet möjlig. 
• Tillträdet till utbildning måste byggas ut för alla åldersgrupper. 
I slutsatserna från Europeiska rådet i Essen och i Cannes betonades vikten av att utveckla 
vidareutbildningen. Alla offentliga myndigheter i medlemsstaterna och alla 
arbetsmarknadsorganisationer har understrukit detta behov. 
Några påtagliga framsteg verkar dock inte ha gjorts i denna riktning på senare tid. De 
ekonomiska åtstramningar som blivit nödvändiga på grund av lågkonjunkturen, tillgången 
till en arbetskraftsreserv på arbetsmarknaden och att denna fått ett tillskott av 
överkvalificerade ungdomar har inte påverkat företagens utbildningssatsningar gynnsamt, 
allra minst då det gäller äldre eller lågt kvalificerade anställda. Man kan fortfarande 
konstatera ojämlikheter i möjligheterna till utbildning mellan företagstyper och 
löntagarkategorier, där de små och medelstora företagen samt arbetstagare med låga eller 
inga kvalifikationer missgynnas - liksom även kvinnor, antingen eftersom de inte har 
arbetsledande funktioner, eller eftersom de i mindre omfattning finns i teknikintensiva 
sektorer, eller slutligen eftersom de ofta har särskilda arbetsförhållanden (t.ex. 
deltidsarbete), även om vissa framsteg har skett. Så har t.ex. ett projekt med stöd från 
gemenskapsprogrammet telematiktillämpningar, Ideals, gjort det möjligt att genom 
samarbete mellan små och medelstora företag och institutioner för teknisk utbildning 
utveckla utbildningar för de små och medelstora företagen (databas över kursmoduler som 
är anpassade till behoven hos de berörda företagen). Dessa utbildningar kan följas såväl 
på arbetsplatsen som på lokala utbildningscentra. 
Utbildningssatsningarna som helhet är fortfarande alltför blygsamma. Tillkomsten av 
informationssamhället och de förändringar av arbetets innehåll och organisation, som det 
för med sig, gör det dock angeläget att snabbt förbättra de anställdas möjligheter till 
utbildning. Dessa förändringar kräver också ett rikare innehåll i utbildningen, som inte 
längre kan inskränkas till en ren förberedelse för en ny arbetsuppgift. 
• Alla möjligheter som ges i informationssamhället måste utnyttjas. 
Den nya tekniken skapar förutsättningar för att ge tillgång till utbildning, men för det 
krävs att Europa fullt ut kan utnyttja dessa förutsättningar. Denna utmaning är på samma 
gång pedagogisk och industriell. 
-21 -
För närvarande måste man konstatera att konkurrensen från USA är särskilt livlig inom 
multimedia i allmänhet och pedagogiska multimedia i synnerhet. Europas svaghet hänger 
inte samman med någon brist på kreativitet, tvärtom. Men de europeiska nyskaparna och 
företagarna står inför ett svårt hinder i den mycket kraftiga uppsplittring av marknaden 
som är en följd av Europas kulturella och språkliga mångfald. Det är därför svårt att få 
avkastning på de investeringar som görs på lokal, regional eller nationell nivå. Därför bör 
man stimulera skapandet av produkter som har förutsättningar att nå spridning inte bara 
i Europa utan i hela världen. 
Man bör även se till att lärarna ges förutsättningar för att anpassa sig till den nya 
tekniken och vad den kan tillföra de pedagogiska metoderna. Multimedia i undervisningen 
vinner fortfarande insteg alltför långsamt i skolorna. Det finns flera orsaker till detta. Den 
pedagogiska kvaliteten på de produkter som finns i dag är ännu inte tillräcklig för att 
motivera lärarna att utnyttja multimedia. Därför är det viktigt att utveckla de pedagogiska 
programvarorna för multimedia, vilket Europeiska kommissionen stöder genom 
upprättandet av expertgruppen för pedagogisk programvara för multimedia. Dessutom har 
lärarna inte alltid tillgång till utrustning av tillräcklig kvalitet och kvantitet. Antalet 
datorer per elev är t.ex. klart lägre i Europa än i USA: en dator på 30 elever mot en på 
10. Slutligen är lärarkåren som helhet inte tillräckligt väl utbildad i användningen av 
multimedia i undervisningen. 
Ytterligare en fråga ställs i informationssamhället. Som Europeiska unionens region­
kommitté underströk i sitt yttrande om "Utbildningen inför de tekniska och sociala 
utmaningarna: några inledande reflektioner" (september 1995), består utmaningen 
verkligen i att "främja lika möjligheter i fråga om tillträde till utbildning, särskilt mellan 
kvinnor och män, och förhindra att missgynnade grupper (som t.ex. invånare i 
landsbygdskommuner, äldre, etniska minoriteter och invandrare) blir andra klassens 
medborgare i fråga om möjligheterna till tillgång till ny teknik och 
utbildningsm öjligheter". 
Kommissionen anser att det fortfarande finns alltför stora ojämlikheter i tillgången till 
utbildning och på arbetsmarknaden, och att de möjligheter som skapas genom 
informationssamhället måste utnyttjas till fullo för att minska dessa ojämlika förhållanden. 
Det skall framhållas att informationstekniken kommer att möjliggöra en betydande 
utökning av alla former av distansundervisning, vilket Europaparlamentet underströk i sin 
initiativresolution i juli 1993 om öppen utbildning och distansutbildning på grundval av 
fru G. Packs rapport. 
I detta sammanhang bör man nämna experimentet "Open University", som sedan flera år 
har gjort det möjligt att i stor skala utveckla distansundervisningen 
• Slutligen bör det utvecklas särskilda antagningsform erfor marginella eller utslagna 
befolkningsgrupper, så att dessa kan komma in på en normal utbildningskurs eller en 
verksamhet. Bedömningen i denna vitbokar att detta hädanefter bör prioriteras. Åtskilliga 
insatser har gjorts i medlemsstaterna för att inrätta specialiserade utbildningslinjer eller 
mekanismer för återanpassning genom de sociala institutionerna. De resultat som kunnat 
iakttas, särskilt svårigheterna med en social återanpassning av de ungdomar och vuxna 
det gäller, leder nu till uppfattningen att man bör främja utbildningsresurser för en andra 
chans, som Europeiska unionen kan stödja enligt förslaget i andra delen av denna vitbok. 
b) Erkännande av förvärvad kompetens 
I kunskapssamhället bör individen kunna styrka grundläggande teknisk eller yrkesmässig 
kompetens oberoende av om han har genomgått en utbildning som avslutas med examen 
eller inte. Detta är en metod som förekommer t.ex. vid körkortsprov samt i engelska 
22 
(Toefl-testet) och matematik ("kängurutesten" - tests Kangourou). Var och en borde, om 
han så önskar, kunna förfoga över ett "personligt kompetenskort" som skulle innehålla 
de kunskaper som styrkts på detta sätt. 
Detta kan gälla vissa grundläggande kunskapsområden som lätt kan delas upp i nivåer 
(språk, matematik, delmoment i förvaltning, informationsbehandling, juridik, ekonomi 
osv.). Det kan också gälla tekniska kunskaper som utvärderas på företagen (bokföring, 
finans- och exportteknik osv.) och till och med vissa mer övergripande yrkesfärdigheter 
(ordning, vissa former av beslutsförmåga osv.). Syftet är att t.ex. göra det möjligt för en 
person utan examen att inför en arbetsgivare kunna styrka erkänd kompetens i skriftlig 
framställning, språk, ordbehandlings- och kalkylprogram och kunna väcka dennes intresse 
genom den kombination av kompetensområden som han behärskar väl och har kunnat 
bygga upp, även om han inte har fått sina kvalifikationer styrkta genom en examen från 
sekreterarutbi ldni ng. 
Efter expertbedömning skulle man även mer generellt kunna använda vissa verktyg för 
utvärdering och erkännande av kompetens som åtskilliga företag i Europa har utvecklat 
för sina egna behov. 
Detta system för erkännande av kompetens, som borde finnas brett tillgängligt i Europa 
och bygga på samarbete med universitet, branschråd och -organisationer, är givetvis avsett 
att komplettera examenssystemet och kan inte ersätta det. 
Ett införande av nya former för godkännande av kompetens enligt förslaget i andra delen 
av denna vitbok skulle möjliggöra ett antal framsteg på vägen mot kunskapssamhället 
Förutom själva möjligheten att ge erkännande av kompetens på vissa områden åt dem 
som saknar examen kan man nämna följande fördelar: 
c) Att föra in individerna i kooperativa nätverk som kan ge dem stöd 
Även om de enskilda människorna i allt mindre utsträckning kan förlita sig på en enda 
institution för att utveckla sina förutsättningar för arbetslivet, kan de inte heller helt 
lämnas åt sig själva. Alla försök visar att det är genom att bli delaktiga i ett nätverk av 
samarbetande utbildningsverksamma som de får det största utbytet av utbildningen. 
i Samarbete mellan berörda institutioner och utbildmngsverksamma 
I dag måste anpassningen och förbättringen av utbildningssystemen intensifieras genom 
partnerskap: det finns ingen institution, och skolor och företag är inte något undantag, 
som kan göra anspråk på att ensam kunna utveckla de olika former av kompetens som 
krävs för att man skall vara rustad för arbetslivet. 
I den tidigaste åldern är det samarbetet mellan hem och skola som ger de bästa 
förutsättningarna för att tillägna sig baskunskaperna. Därför bör särskild uppmärksamhet 
riktas mot familjens roll, särskilt i missgynnade miljöer. Familjerna bör knytas nära till 
driften av skolor för en andra chans och kunna utnyttja stödprogram. 
Senare i livet bör ett sådant samarbete ske mellan utbildningsinstitutionerna och företaget. 
I flera medlemsstater utvecklas former för varvad utbildning, särskilt lärlingssystem, som 
fortfarande är den effektivaste samarbetsmodellen. Lärlingssystemet bör stödjas på 
Europanivå, och "gesällvandringar" mellan medlemsstaterna göras möjliga. I detta syfte 
föreslås det i andra delen av denna vitbok en utbyggnad av lärlingssystemet på 
Europanivå. 
23 
Det är allmänt önskvärt att partnerskap kan utvecklas mellan företag och utbildnings­
institutioner i flera medlemsstater. 
Sådant samarbete håller på att utvecklas, bl.a. tack vare medverkan från gemenskapen 
(Comett-programmet). Man kan nämna Ecata, ett transnationellt projekt för utbildning i 
spjutspetsteknologi inom det flygtekniska området, där sju universitet och elva europeiska 
tillverkare samarbetar om utbildning av unga ingenjörer, avslutad med diplom över 
utbildningen. Biomerit omfattar för sin del cirka 33 samarbetsparter från sju länder i 
Europa - universitet och företag, särskilt små och medelstora - inom området bioteknisk 
utbildning. 
Avgörande for samarbetet mellan utbildningsinstitutioner och företag är att man 
accepterar företagen som fullvärdiga partner i utbildningsprocessen. I dag kan man inte 
längre enbart se dem som avnämare av fardigutbildade personer eller som leverantörer 
av kompletterande utbildning. Företagen är numera betydande producenter av kunskaper 
och nya färdigheter. 
Slutligen bör det betonas att utbildningsprocessernas utveckling (särskilt inom 
övergripande områden: miljö, hälso- och sjukvård, konsumentfrågor) i allt högre grad 
åtföljs och stöds av ett mycket omfattande partnerskap bestående av t.ex. föreningar, 
regionala enheter, konsumentgrupper och specialinriktade byråer (turism, energi, miljö). 
ii Ett nätverk som lär och lär ut 
Som Carnoy och Castells har understrukit (i Sustainable Flexibility: A Prospective Study 
on Work, Family and Society in the Information Age, School of Education, University 
of Stanford, University of Berkeley, april 1995) gäller detta såväl det samarbete som 
utvecklas inom organisationer som de nätverk för samarbete som bildas mellan 
organisationer eller på geografiskt avgränsade platser. 
# Nätverk för internutbildning 
Det är nu känt att vägen till en förbättrad produktionskvalitet på ett företag är samarbete 
inom arbetsgrupper som tilldelats eget ansvar. Kvalitetsgrupper, mer varierande arbets­
uppgifter och rådslag mellan arbetare och tjänstemän inom administration och 
marknadsföring har inneburit att dessa avgränsade arbetsgrupper kunnat lära och lära ut, 
vilket har varit till fördel för alla. Genom sådant samarbete har man utifrån 
arbetserfarenheten kunnat utveckla automatiska färdigheter till självständig handlings­
förmåga, dvs. till verkligt kunnande. 
Sådant samarbete utvecklas även utanför de organiserade kvalitetscirklarna. Man kan 
nämna ett fall där en stor europeisk biltillverkare kunde lösa ett problem med blåsbildning 
på biltaken genom att överlåta de statistiska iakttagelserna, kontrollen och analysen av 
problemet direkt till arbetarna (Force-programmet). 
Detta börjar nu på ett genomgripande sätt påverka de satsningar på yrkesutbildning som 
genomförs i företagen, ofta inom ramen för utbildningsplaner som de anställda och deras 
representanter är med om att utarbeta. I de mest avancerade och effektiva företagen 
organiseras utbildningen i allt mindre grad kring den kompetens som krävs för en enskild 
arbetsuppgift eller ens en väldefinierad befattning. När så ändå sker är det vanligen som 
kompletterande utbildning för unga nyanställda som kommer direkt från högskole­
utbildningen. Den pedagogiska uppläggningen av dessa utbildningar förändras också i 
riktning mot projekt och grupparbeten. 
I detta avseende förefaller utbildningsinstitutionerna ligga efter, även om situationen 
varierar mellan och inom medlemsstaterna. Också deras pedagogik borde utvecklas i 
24 
riktning mot träning i samarbete. Eleverna och de ungdomar och vuxna som är under 
utbildning borde i större utsträckning studera i grupp och presentera gemensamt utförda 
uppgifter samt oftare bedömas kollektivt. 
Det finns dock exempel på nya modeller som genomförts inom utbildningsområdet. Ett 
av dem är European School Project, som upprättades av Amsterdams universitets centrum 
för teknisk och kooperativ förnyelse och som i dag samlar 400 skolor. Den fungerar 
enligt "teleresemodellen" ("teletrips"), ett utbildningsprojekt som lärarna utarbetat 
tillsammans och som omfattar informationssökning, utbyte av resultat och 
problemlösning. Sedan starten har hundratals "teleresor" genomförts på flera språk med 
deltagande av tusentals elever. 
# Nätverk för externt samarbete 
Överallt i Europa kan man iaktta en lokal dynamik (i regionala företagsparker, 
vetenskaps- och teknikbyar, företagsparker med spridd lokalisering i städer), där det 
bedrivs samarbete i form av utbyte av information och praktikplatser mellan 
forskningsinstitutioner, företag och utbildningsinstitutioner utan att man går vägen över 
marknaden. Sådana lokala nätverk mobiliserar alla som verkar inom området, bl.a. stat 
och kommun, och främjar även därigenom de enskilda människornas förutsättningar för 
arbetslivet. 
På liknande sätt skapar ofta nätverk, som mobiliserar alla som verkar för lokal utveckling, 
bl.a. föreningslivet, sysselsättningsmöjligheter, som visserligen har lågt mervärde men 
som ändå är en väg att undvika utslagning. Generellt sett söker nätverk för 
samhällsanpassning inte bara finna verksamheter för ungdomar och utslagna utan också 
lära dem att kommunicera, utföra tjänster och kunna byta miljö. De gör detta av 
altruistiska skäl, oftast utan att på något sätt se det som en professionell verksamhet, men 
verksamheten innebär ändå att de förvärvar former av kompetens som är centrala i det 
moderna samhället. 
Den regionala och lokala nivån blir därför en särskilt lämpad nivå för att inleda 
samarbetsformer som gör det möjligt att utveckla människors förutsättningar för 
arbetslivet På denna nivå kan man både skapa arbetstillfällen med högt mervärde och 
bäst integrera marginaliserade befolkningsgrupper. Samarbete på lokal och regional nivå 
är slutligen av avgörande betydelse när det gäller att göra yrkesutbildningen allmänt 
omfattande och stärka sammanhållningen inom Europeiska unionen. 
Man kan likaledes se hur lokala nätverk för kunskapsutbyte utvecklas på olika håll i 
Europa: i Frankrike, Tyskland, Österrike, Belgien, Spanien och Schweiz. Dessa nätverk 
gör det möjligt för enskilda människor att dela med sig av kompetens och att ömsesidigt 
utbilda varandra genom ett slags "byteshandel med kunskaper", där var och en växelvis 
är lärare och elev. Områdena för dessa utbyten är mycket varierande: från 
informationsbehandling till språk via bl.a. schack. Det skall påpekas att dessa nätverk i 
allmänhet är mycket engagerade i aktioner mot analfabetism och för stödverksamhet i 
skolan. Erfarenheterna av dem har inspirerat till utvecklandet av en metod för 
kompetensförvaltning, som bygger på ADB och syftar till att utveckla grupputbildningen 
som många företag utnyttjar i försökssyfte. 
IV Vägar för framtiden 
Det centrala problemet med sysselsättningen i en ekonomi i ständig omvandling innebär 
med nödvändighet att utbildningsystemen måste utvecklas. Sökandet efter en utbildning 
som är anpassad till den förväntade arbetslivs- och sysselsättningssituationen måste 
ofrånkomligen höra till de viktigaste uppgifterna. 
-25 
Det har utvecklats en medvetenhet om denna utveckling, och det bästa beviset för detta 
är att de stora, doktrinära stridigheterna om utbildningens uppgift har upphört. 
Huvudfrågan gäller hur man skall komma till en större flexibilitet i utbildningen, som gör 
det möjligt att ta hänsyn till skiftande målgrupper och olikheter i efterfrågan. Debatten 
inom unionen bör i första hand inriktas på hur en sådan utveckling skall ske. 
Redan nu finns det antydningar till svar på denna fråga i medlemsstaterna, vilkas prägel 
står i relation till de olika utbildningssystemen. 
Dessa insatser för en anpassning måste fullföljas och intensifieras, särskilt enligt tre 
viktiga utvecklingslinjer: självständighet för de aktiva inom utbildningsområdet, 
utvärdering av utbildningens effektivitet och prioritet för elevgrupper med särskilda 
svårigheter. 
A Avslutning av principdebattema 
Uppfattningarna om utbildningssystemens uppgifter och organisation, innehållet i 
undervisningen och själva pedagogiken har varit föremål för ofta intensiva diskussioner. 
De flesta av dessa diskussioner förefaller i dag inte längre aktuella. 
• Det finns inte längre någon motsatsställning eller åtskillnad mellan allmän­
bildningen och yrkesutbildningen. Betydelsen av allmänna kunskaper för att 
behärska de yrkesmässiga blir alltmer erkänd. 
• Det byggs alltfler broar mellan skolan och företagen. Detta visar att de kulturella 
och ideologiska barriärer som skilde utbildningsinstitutionerna och företagen åt 
håller på att rivas till förmån för båda parter. Detta närmande eller samarbete visar 
sig i de olika medlemsstaterna, beroende på deras traditioner, antingen i den 
grundläggande utbildningen eller i vidareutbildningen. 
• Principen om lika rättigheter till utbildning följs alltmer med inriktning på lika 
möjligheter. Positiv särbehandling av de mest missgynnade grupperna är nu 
accepterad för att förebygga misslyckanden i skolan. 
• Tillkomsten av informationssamhället oroade först skolvärlden men har visat på 
en ny efterfrågan på utbildning och börjat förnya de pedagogiska metoderna. Det 
har också blivit möjligt att utveckla kontakter och förbindelser mellan lärare och 
institutioner, särskilt på Europanivå. 
B Den centrala frågan: ökad flexibilitet 
Utbildningssystemens nuvarande strukturer måste anpassas för att kunna tillfredsställa 
skilda grupper och behov. 
Dessa institutioner skapades för att utbilda medborgare eller fast anställda och är 
fortfarande alltför rigida, även om skolor och enskilda lärare prövar nyskapande försök, 
som ännu är alltför isolerade från varandra. 
Det är dock vägen mot ökad flexibilitet man måste slå in på för att anpassa sig till en 
efterfrågan från samhället som på en gång blir starkare och mer differentierad. 
Hur skall man nå dit? Det brådskar med en diskussion om detta med utgångspunkt i de 
stora frågor som ställs i dag: 
26-
• Hur skall man kunna förena en förlängd skolgång och tillträde till högskolan för 
största möjliga antal med strävan efter kvalitet i undervisningen? 
Hur skall man kunna anpassa uppgifterna för utbildningen till en mångskiftande 
efterfrågan, samtidigt som det fortfarande finns ett visst motstånd mot att 
differentiera grupperna? 
• Hur skall man kunna upprätthålla och förbättra lärarnas status och samtidigt 
stimulera dem till att tillfredsställa alla de skiftande behoven i kunskapssamhället? 
• Hur skall man kunna förbereda lärarna på utvecklingen av uppgifterna för 
utbildningen och förändringen av de pedagogiska redskapen? 
• Hur skall man kunna skapa förutsättningar för ett livslångt lärande, dvs. ständiga 
möjligheter att förnya sina kunskaper och tillägna sig nytt vetande? 
C Aktuella tendenser i medlemsstaterna 
Man kan redan iaktta en betydande utveckling i hela Europa. Alla utbildningssystem 
söker skapa kvalitet, utveckla utbildningarna, skapa kontinuitet i en livslång utbildning 
och förbättra resurstilldelningen. 
1 Strävan efter kvalitet 
I fråga om den inledande utbildningen kan man iaktta en tendens till en ny inriktning på 
inlärning och behärskning av basfärdigheterna, särskilt de tre grundläggande färdigheterna 
läsning, skrivning och räkning. Undervisningen i främmande språk görs allmän, liksom 
en introduktion till informationstekniken. 
Inom och utom utbildningsinstitutionerna har lärare och utbildare genomfört experiment 
med nyskapande pedagogik. Inom skolan gäller detta t.ex. sådana metoder som utvecklats 
inom de rörelser som inspirerats av Decroly i Belgien, Steiner i Tyskland, Montessori i 
Italien och Freinet i Frankrike. Inom vuxenundervisningen genomförs också förnyelse­
verksamhet, t.ex. inom folkhögskolorna eller den s.k. Outdoor Education, som utvecklats 
i Storbritannien och som erbjuder övningar eller praxis som förändrar innehållet i den 
traditionella vidareutbildningen genom att den mer syftar till att förändra beteenden än 
till abstrakta kunskaper. 
Alla dessa experiment visar att det hos lärare och utbildare finns en reell nyskapande 
kapacitet, som bara behöver få komma till uttryck och vidareutvecklas. De som är 
verksamma på fältet inom utbildningen ligger i allmänhet före utbildningssystemen. Det 
är hos dem man finner kunskapssamhällets föregångare. 
På de högre stadierna är tendensen till en förlängning av studietiden och det vidgade 
tillträdet till högre studier ett påtagligt tecken på en ökning av humankapitalets samlade 
kvalitet. Man måste dock i alla högre utbildningssystem ställa sig frågan om hur man 
skall kunna ta hand om denna nya tillströmning med bibehållen examenskvalitet. 
2 Sökande efter nya kvalifikationssätt 
Alla medlemsstater ser kopplingen mellan allmän utbildning och yrkesutbildning som en 
central fråga. Vissa medlemsstater satsar på att förmedla baskompetens inom den 
allmänna utbildningen genom en metod för yrkesutbildning som betonar lärlingssystemet 
Åter andra har valt en nära koppling mellan skolor och företag. Strävan är att placera 
ungdomarna i en "arbetslivssituation" samtidigt som kvaliteten på utbildningen bibehålls. 
27-
Andra medlemsstater föredrar att inleda den grundläggande yrkesutbildningen efter den 
obligatoriska undervisningen. 
Att företagen och arbetsmarknadsorganisationerna tar del i organisationen av grund­
utbildningen och ungdomarnas övergång till arbetslivet framstår som en etablerad tendens, 
särskilt i form av alternerande utbildningar (t.ex. "dubbla utbildningar"). 
Vissa medlemsstater söker utveckla utbildningsenheter för stödutbildning eller 
"utbildningsgarantier" i syfte att ge de ungdomar som är okvalificerade vid inträdet på 
arbetsmarknaden möjligheter att förvärva den nödvändiga bas- och yrkeskompetensen. 
Frågan om certifierings- och valideringsprocesser och principer för erkännande av 
förvärvad kompetens, särskilt sådan som förvärvats i arbetet, står i centrum för 
diskussionerna i flera medlemsstater, eftersom de traditionella processerna ofta framstår 
som alltför formella och rigida. 
3 Utveckling av vidareutbildningen 
Begreppet nyckelkompetens blir allmänt i alla utbildningar. Yrken och kvalifikationer blir 
alltmer flexibla. Alla medlemsstater anser att gränsdragningen mellan allmän utbildning 
och yrkesutbildning blir allt mindre självklar. 
Det skall påpekas att den betydande ökningen av utslagningen och de demografiska 
perspektiven på medellång sikt har föranlett de flesta medlemsstaterna att göra 
vuxenutbildningen till ett prioriterat område för initiativ och utveckling, särskilt på lokal 
nivå. 
I flera medlemsstater växer utbildningsresurser fram med en metod som bygger på en 
ömsesidig diskussion, förhandling och även hantering av utbildningsproblemen som 
inbegriper parterna på arbetsmarknaden. På grund av att vissa frågor - exempelvis 
alternerande utbildning, arbetstidsavtal och möjligheten att ge dessa ett utbildningsinnehåll 
- samtidigt berör skilda områden blir det i flera medlemsstater allt vanligare att man går 
vägen över avtal på olika nivåer. 
4 Nya modeller för finansiering och utvärdering 
Vissa medlemsstater provar nya finansieringsmodeller för utbildningen. De modeller som 
provas omfattar allt från "utbildningscheckar" till modeller för samfinansiering av vidare­
utbildning genom att de som berörs själva övertar en del av kostnaderna (genom 
skatteavdrag, räntesubventionerade lån eller införande av ett "sparkapital för utbildning"). 
Sökandet efter nya finansieringsformer för utbildningen växer fram i en situation, där 
anslagen till utbildningen visserligen står för en betydande del av de offentliga utgifterna, 
men där man ändå kan konstatera en stagnerande utveckling under de senaste åren. 
Denna pågående debatt i medlemsstaterna om de resurser och den offentliga finansiering 
som skall satsas på utbildningen är förenad med en ökad strävan efter större 
överskådlighet i systemen och framför allt efter en utvärdering av hur produktiva de 
offentliga utgifterna inom området är. Svårigheten är att finna tillförlitliga 
jämförelseindjikatorer och framför allt uppgifter om den privata finansieringen (från 
hushåll, företag osv.). I en tid när debatten om transfereringar blir allt livligare i alla 
medlemsstater, har strävan efter en bättre utvärdering av kostnader (och vinster) blivit mer 
och mer uttalad hos de ansvariga. 
28 
D Nya utvecklingsvägar 
Mot bakgrund av dessa förändringar och erfarenheter avtecknar sig tre stora vägar för 
utvecklingen mycket tydligt: 
Den första gäller självständighet för de verksamma inom utbildningen. 
Det är genom en större självständighet hos ansvariga utbildningsverksamma, som är 
tydligt informerade om de uppgifter de anförtrotts, som utbildningssystemen bäst kan 
anpassa sig. 
Det gäller alltså att ge större självständighet åt basenheterna. Erfarenheterna har visat att 
de mest decentraliserade systemen också är de flexiblaste och de som anpassar sig 
snabbast och kan utveckla nya former av partnerskap med social inriktning. 
Inom vidareutbildningen bör denna nödvändiga självständighet bygga på en förhandlings­
process mellan de organisationer på arbetsmarknaden som berörs på olika nivåer (företag, 
branscher, regionala och tvärfackliga organisationer), framför allt i syfte att ge alla 
arbetstagare, särskilt inom de små och medelstora företagen, tillträde till 
utbildningsåtgärder. 
Den andra nya utvecklingsvägen gäller utvärdering. En utvärdering är nödvändig för att 
motivera den oundgängliga ökningen av anslagen. 
Nyttan av en utvärdering är lika uppenbar då det gäller att bedöma hur väl anpassad 
utbildningen är till målgruppernas behov som då man söker medel för att ge ökad 
framgång i skolan och underlätta inträdet på arbetsmarknaden och omskolning. 
Utvärdering kan också ge möjligheter att bättre anpassa yrkesutbildningen, såväl den 
förberedande som vidareutbildningen, till en situation på arbetsmarknaden som samtidigt 
präglas av hög arbetslöshet och av brist på arbetskraft inom vissa verksamhetssektorer 
eller yrken. 
Genom utvärdering kan det bli möjligt att beakta den investering som vidareutbildningen 
är för företagen (och de anställda). Företagens utbildningskostnader skapar därför, tex. 
närde används för intem omskolning eller ett praktikantsystem, en tillgång för företaget, 
på samma sätt som andra immateriella anläggningstillgångar, tex. i forskning. Dessa 
kostnader måste därför få samma skattemässiga behandling,dock utan att detta skall 
påverka den fria rörligheten för arbetstagarna. Ett förslag om detta ges i den andra delen 
av denna vitbok. 
Utvärdering kan slutligen bidra till att ge kännedom om och sprida experiment och goda 
metoder. Det är mot den bakgrunden som ett förslag ges, i andra delen av denna vitbok, 
att skapa ett observationsorgan för nyskapande metoder inom yrkesutbildningen. 
Den tredje nya utvecklingsvägen gäller slutligen omsorgen om grupper med särskilda 
svårigheter. 
Det blir alltmer uppenbart att utbildningsinsatserna måste vara särskilt intensiva i fråga 
om de befolkningsgrupper som inte har andra möjligheter till social integrering för att på 
samma gång kunna förmedla baskunskaper och grundläggande värden. Skolans 
integrerande roll är här grundläggande, vilket Europaparlamentet underströk i sin 
inledande resolution (mars 1993) om skolgången för barn till invandrare, på grundval av 
fru Duhrkop-Duhrkops rapport. 
Positiv särbehandling av de socialt mest missgynnade grupperna blir helt nödvändig, 
särskilt i förorterna och i problemområden i storstäderna. Om detta inte sker, kommer de 
29 
sociala klyftorna bara att vidgas. Dessa områden måste i stället få tillgång till ökat 
offentligt stöd och till koncentrerade institutionella resurser för att genomföra program 
som är förankrade hos de lokala myndigheterna och i det sociala nätverket, bl.a. genom 
föreningsrörelsen. De måste ha tillgång till de mest kvalificerade lärarna - inte helt 
nyutexaminerade eller vikarier - som kan utnyttja den nya informationstekniken. Stödet 
från skolan måste förstärkas i sådana områden i nära samarbete med hemmen. 
Att göra framsteg på vägen mot kunskapssamhället innebär en dubbel utmaning. 
Det är en ekonomisk utmaning. Europeiska unionen, den största exportören i världen, har 
fullt logiskt valt att öppna sig mot världsekonomin och måste därför kontinuerligt stärka 
sin konkurrenskraft. Det är därigenom man kan uppnå "en hållbar och icke-inflatorisk 
tillväxt som tar hänsyn till miljön" och "en hög grad av ekonomisk konvergens, en hög 
nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd", enligt artikel 2 i Fördraget om 
upprättandet av Europeiska gemenskapen. 
Som underströks i vitboken Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning är unionens 
främsta styrka, dess mänskliga resurser. Problemförutsättningarna har beskrivits klart i 
meddelandet om en en politik för Europas industriella konkurrenskraft: "Europeiska 
unionens främsta styrka för att stärka sin industriella konkurrenskraft ligger i dess 
förmåga att skapa och utnyttja kunskaper tack vare arbetskraftens höga potential och det 
sociala samförstånd som ger förutsättningar för att ta till vara denna potential. " 
Europa måste investera i utbildning för att höja den allmänna utbildnings- och 
kvalifikationsnivån hos de anställda och hos alla i yrkesverksam ålder genom den 
grundläggande utbildningen och genom att stimulera till att skaffa sig nya kunskaper 
under hela livet. Denna immateriella investering bör också göra det möjligt att bemöta 
de domineramde utvecklingstendenserna på arbetsmarknaden: den bristande 
överensstämmelsen mellan de kvalifikationer som finns att tillgå och de kvalifikationer 
som efterfrågas, de demografiska förändringarna, tjänsteverksamheternas utveckling och 
omvandlingen av arbetets organisation och innehåll, bl.a. till följd av införandet av ny 
kommunikationsteknik. 
Parallellt med denna ekonomiska nödvändighet ställs ett samhälleligt krav: att förhindra 
social splittring. Den sociala utslagningen har ökat i omfattning i Europa under senare år. 
Det är inte nödvändigt att utförligt beskriva konsekvenserna av denna situation, eftersom 
var och en kan iaktta dem. 
Det europeiska samhället måste gripa sig an problemet i hela dess vidd. Det finns två 
fronter vid bekämpningen av utslagningen: den måste minskas genom återassimilering av 
dem som nu ä^ utslagna och förebyggas genom att minska sårbarheten hos dem som 
riskerar att slås ut. 
Det framstår klart att särskilda insatser måste göras för de svagaste grupperna av 
befolkningen, särskilt inom de stadsområden som drabbats hårdast av arbetslösheten. 
Dessa insatser gäller såväl den grundläggande utbildningen som fortbildningen i 
yrkeslivet. De bör också inriktas på att utveckla åtgärder för att ge en andra chans åt de 
ungdomar som lämnar skolsystemet utan examen eller kvalifikationer. 
Skolan är nämligen utgångspunkten. Det är i den kunskapssamhället har sina rötter. När 
denna vitbok betonar individens roll som den viktigaste aktören i kunskapssamhället 
genom den självständighet och lära som ger honom möjlighet att råda över sin framtid, 
är det för att framhäva skolans roll i denna utveckling. Skolan måste anpassas men är 
-30 
fortfarande ett oersättligt instrument för varje individs personliga utveckling och sociala 
integrering. Det krävs mycket av den, därför att den har mycket att ge. 
-31 -
DEL 2: ATT BYGGA ETT KUNSKAPSSAMHÄLLE 
Riktlinjer för åtgärderna 
Kunskapssamhället byggs inte på en dag. Det sker inte genom att man utfärdar dekret 
utan kommer att vara en pågående process. Denna vitbok är inte sammanställd med 
ambitionen att lägga fram ett åtgärdsprogram. Kommissionen har inte tillgång till någon 
patentmedicin som den kan föreslå. Avsikten med vitboken är endast att ge underlag för 
överväganden och beskriva riktlinjer för åtgärderna. 
Omfattningen av de förändringar som nu sker kräver dock en mobiliseringsinsats, om man 
i Europa inte vill att kravet på större och bättre investeringar i kunskap skall förbli en 
tom slogan. 
Det har nu blivit nödvändigt att angripa problemen på ett nytt sätt, vad man än anser om 
analysen i första delen av denna vitbok, och detta av tre skäl: 
- Att prioritera utbildningens kvalitet har blivit avgörande för Europeiska unionens 
konkurrenskraft och bevarandet av dess sociala modell. Det är bl.a. detta som 
avgör vad som skall ske med den europeiska identiteten under nästa årtusende. 
- Efterfrågan på utbildning ökar ständigt. På utbudssidan finns det förnyade möjlig­
heter att tillgodose denna efterfrågan genom utvecklingen av informations­
samhället. 
- Den sociala utslagningen har i dag nått proportioner som inte kan tolereras och 
som gör det till en nödvändighet att minska klyftan mellan dem som har och dem 
som inte har tillräckliga kunskaper. 
I alla medlemsstater görs i dag stora satsningar för att höja den allmänna kvalifikations­
nivån, först och främst i det allmänna syftet att återge skolan dess centrala position i 
samhället och med ambitionen att stärka utbildningens roll för att skapa lika möjligheter, 
särskilt mellan kvinnor och män. Europeiska unionen för sin del har inte lämnat någon 
möda ospard med de för närvarande begränsade medel - juridiskt och budgetmässigt -
som står till dess förfogande. Ingen kan bestrida framgångarna med program som 
Erasmus, Comett och Lingua, som kommit hundratusentals européer till godo och som 
har bidragit till en djupgående utveckling av mentaliteterna, särskilt hos ungdomar, för 
vilka Europa har blivit en realitet. 
De vägledande principerna bakom lanseringen av dessa program på 1980-talet finner en 
fortsättning i Leonardo- och Sokrates-programmen. Dessutom har reformen av 
strukturfonderna - särskilt i fråga om mål 4 - gjort det möjligt att utveckla gemenskaps­
initiativ i form av särskilda program, som t.ex. Youth Start och Adapt, som har förstärkt 
utbildningsinsatserna. Slutligen omfattas det fjärde ramprogrammet för forskning för 
första gången finansiering av forskning om utbildning. 
I dag gäller det inte att göra rent hus med vad som har uppnåtts på lokal, nationell och 
europeisk nivå och ännu mindre att propagera för en reform av utbildningssystemen, utan 
att söka skapa samstämmighet hos de aktiva - utbildare, företag, myndigheter - om nya 
inriktningar som snabbt kan ta formen av konkreta åtgärder. 
I detta syfte vill denna vitbok vara inledningen till en debatt under år 1996, "Europaåret 
för livslångt lärande", som skall gälla arbetet mot gemensamma mål och därvid, i 
överensstämmelse med närhetsprincipen, göra klara avgränsningar mellan 
- åtgärder som bör genomföras på lokal och nationell nivå, 
-32-
- åtgärder som bör inledas på Europanivå, och 
åtgärder för samarbete och stöd mellan Europeiska unionen och dess 
medlemsstater. 
Kommissionen avser att presentera slutsatserna av diskussionerna kring detta och föreslå 
riktlinjer för kommande åtgärder. 
På kompetensområdet är närhetsprincipen central i den kommande debatten av följande 
två skäl: 
* Å ena sidan har upphovsmännen till fördraget särskilt angivit i artiklarna 126 och 
127 att gemenskapens åtgärder på utbildningsområdet skall syfta till att stödja och 
komplettera de nationella insatserna, samtidigt som gemenskapen fullt ut skall 
respektera medlemsstaternas ansvar för undervisningens innehåll och de allmänna 
utbildningssystemens och yrkesutbildningens organisation. 
* Å andra sidan måste alla åtgärder på utbildningsområdet i första hand präglas av 
närhetsprincipen, enligt vilken besluten bör fattas på den lämpligaste nivån. Det 
är en princip som stadfästs i fördraget. 
* Mer allmänt är det också en princip som bygger på sunt förnuft och som 
föreskriver endast sådana befogenheter som enskilda, familjer och myndigheter på 
mellannivå inte kan utöva skall tilldelas den högsta nivån i den politiska 
organisationen, dvs. den som är ligger längst från faltet. Enligt analysen i första 
delen av denna vitbok bör vägen mot kunskapssamhället inriktas på individerna. 
Det skall också påpekas att kommissionen är fullt medveten om att besluts­
befogenheten i flera medlemsstater ligger hos regionerna eller decentraliserade 
organ. 
Man måste dock samtidigt vara medveten om svårigheterna med alltför konstlade 
avgränsningar mellan åtgärdsnivåema. Av effektivitetsskäl, som sammanhänger med 
globaliseringen och risken för en nivellering av det europeiska samhället, har det mer än 
tidigare blivit nödvändigt att främja den europeiska dimensionen i utbildningen. För att 
kunna bevara sin mångfald och sin rikedom av traditioner och strukturer kommer Europa 
att bli en relevant interventionsnivå - och det ännu mer i takt med de kommande 
utvidgningarna - på grund av nödvändigheten av ett samarbete på utbildningsområdet 
mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater. 
I fråga om formella förfaranden önskar kommissionen att det under 1996 fastställs 
lämpliga forum för diskussion om samtliga frågor i samband med byggandet av 
kunskapssamhället. Det skulle exempelvis kunna röra sig om ministerråd i större skala 
som inte bara samlar utbildningsministrarna utan också social- och näringslivsministrarna. 
Kommissionen noterar för övrigt med intresse att regeringssammansättningarna i flera 
medlemsstater utvecklas mot att utbildnings- och forskningsministerierna slås samman. 
Även inom kommissionen har en sådan sammanslagning gjorts. 
I fråga om finansieringen av kommande åtgärder avser kommissionen självklart inte att 
ingripa i medlemsstaternas interna avgöranden men hoppas att prioriteringen av 
utbildningen skall förbli en realitet. 
Vad gäller gemenskapsnivån är kommissionen likaledes medveten om att det av hänsyn 
till budgetplaneringen inte är möjligt att omedelbart anvisa nya medel och vill därför rikta 
uppmärksamheten på att några av de föreslagna åtgärderna inte medför några betydande 
kostnader - vilket mycket väl låter sig förenas med deras nyskapande karaktär - och kan 
33 
finansieras genom en omdisponering av resurserna inom de befintliga programmen. Bl.a. 
inom ramen för Sokrates och Leonardo kommer därför en åtgärdsplan att läggas fram 
redan 1996 beträffande de mål som anges i denna andra del av vitboken. 
Från dessa utgångspunkter läggs härmed följande riktlinjer fram i syfte att underlätta 
samarbetet mellan alla som är aktiva på utbildningsområdet eller komplettera deras 
initiativ, samtidigt som var och en av dem skall behålla sin fulla handlingsfrihet inom sitt 
ansvarsområde: 
- Det är helt och hållet medlemsstaternas uppgift att fastställa hur deras system för 
allmän utbildning och yrkesutbildning skall utvecklas i fråga om struktur och 
organisation samt att leda denna utveckling liksom även att fastställa innehållet 
i den undervisning som skall meddelas. Medlemsstaterna har därför en avgörande 
roll i skapandet av kunskapssamhället. 
- Utbildningsinstitutionerna bör förstärkas och aktivt delta i bildandet av nätverk för 
samarbete med övriga aktiva. 
- Företagen bör i allt större utsträckning delta i utbildningen och bidra till att sprida 
de nya kompetensformer som de har utvecklat. 
- Enskilda människor bör även ständigt ha tillgång till en serie väldefinierade och 
mer riktade utbildningsmöjligheter som kompletterar den allmänna utbildningen 
och som de självständigt kan utnyttja utanför varje formellt utbildningssystem. 
Kommissionen lägger fram följande fem allmänna mål i syfte att främja dessa riktlinjer 
och genomförandet av konkreta program: 
- Att främja tillägnande av ny kunskap. 
- Att närma skola och företag till varandra. 
- Att bekämpa utslagningen. 
- Att ge färdigheter i tre europeiska språk. 
- Att behandla materiella investeringar och investeringar i utbildning på ett 
likvärdigt sätt 
För vart och ett av dessa mål ges i detta dokument riktlinjer och förslag och en 
beskrivning av de stödåtgärder som gemenskapen skulle kunna genomföra för att 
medverka till och komplettera de nationella åtgärderna. 
Vidare presenteras i en faktaruta som exempel ett relevant försöksprojekt som kan bidra 
till att ge impulser och samtidigt fungera som demonstration. 
Sådana projekt kan t.ex. i första skedet genomföras inom ramen för de befintliga 
Sokrates- eller Leonardo-programmen för att sedan utvecklas fullständigt inom ramen för 
strukturella initiativ, bl.a. Youth Start och Adapt. Vad gäller stödåtgärderna på Europanivå 
är förslagen indelade efter tema i stället för verksamhetsområden (t.ex. allmän och 
yrkesförberedande utbildning). Den rättsliga grunden för varje förslag kommer att anges 
i samband med att eventuella relevanta instrument presenteras mot bakgrund av de 
synpunkter som lämnats av medlemsstaterna, Europaparlamentet och kretsar som berörs 
av ämnet för denna vitbok. 
-34 
I Det första allmänna målet 
"ATT FRÄMJA TIIJLÄGNANDE AV NY KUNSKAP" 
Ökade kunskaper - dvs. ökad allmän kunskapsnivå hos individerna - bör ges högsta 
prioritet. Detta kräver en hel uppsättning åtgärder, som det i första hand är 
medlemsstaternas uppgift att inleda och som har analyserats i den första delen av detta 
dokument. 
En allmän och oomstridd princip måste iakttas: för att kunskapssamhället skall bli en 
verklighet måste man främja tillägnandet av ny kunskap. 
Man bör alltså utveckla alla former av stimulans till inlärning. 
En förbättrad information om befintliga utbildningar skulle underlättas av att man i alla 
länder i unionen inrättade "centra för kunskapsresurser" enligt förslaget i Ciampi-
rapporten. 
För att den enskilde under hela livet skall kunna utnyttja de kunskaper han förvärvat 
måste man börja tillämpa nya metoder för erkännande av kompetens vid sidan av 
examensbevis och grundläggande utbildning, och detta till att börja med på nationell och 
lokal nivå. 
Stöd till rörlighet är också en faktor som kan stimulera människor att vidga och fördjupa 
sina kunskaper. Geografisk rörlighet vidgar den individuella horisonten, stimulerar den 
intellektuella rörligheten och ökar allmänbildningen. Den stärker osvikligt 
inlärningsförmågan, som det i dag är så nödvändigt att utveckla. 
Slutligen måste den nya kommunikationstekniken tas i utbildningens tjänst - alla dess 
förborgade möjligheter måste utnyttjas. Som slutmål måste varje klassrum ha den 
nödvändiga utrustningen för att ungdomarna skall kunna lära sig behärska 
informationstekniken. Detta kräver bl.a. att Europa skaffar sig nya pedagogiska 
kvalitetsinstrument som är anpassade till dess pedagogiska och kulturella traditioner. 
Därför föreslår denna vitbok följande stödåtgärder på Europanivå: 
A Erkännande av kompetens 
I alla länder i Europa söker man identifiera "nyckelkompetens" och finna de bästa 
metoderna för att förvärva, utvärdera och styrka sådan kompetens. Förslaget är att inrätta 
en europeisk mekanism som gör det möjligt att jämföra och sprida dessa definitioner, 
metoder och rutiner. Vad innebär detta? 
Den grundläggande tanken är att genom samarbete mellan alla utbildningsverksamma i 
Europa som berörs 
- som ett första steg, identifiera ett antal väldefinierade kunskapsområden, allmänna 
eller mer yrkesinriktade (matematik, informationsbehandling, språk, redovisning, 
ekonomi, förvaltning osv., 
- i ett andra steg, utforma bedömningssystem för vart och ett av dessa 
kunskapsområden, 
- i ett tredje steg, kunna erbjuda nya, flexiblare metoder för erkännande av 
kompetens. 
35 
Som komplettering till de formella kvalifikationssystemen skulle individen med ett sådant 
system kunna ges större självständighet då han bygger upp sina kvalifikationer. Det skulle 
på nytt väcka intresse för utbildning hos dem som inte vill eller inte kan infoga sig i ett 
traditionellt utbildningssystem. 
Om man lyckas införa - på frivillig basis, vilket följer av den definition som givits -
detta system för erkännande av kompetens på Europanivå, har ett stort steg tagits på 
vägen mot kunskapssamhället. 
Ett projekt för personliga kompetenskort kommer att genomföras. Med ett sådant 
dokument böir var och en kunna få sina kunskaper och färdigheter erkända allteftersom 
de förvärvas. Det gäller att genom undersökningar och pilotprojekt få en uppfattning om 
vilka uppgifter som är relevanta och att överväga formerna för hur de enskilda 
människorna skall kunna utnyttja ett sådant kort. Syftet är inte att utforma ett enda kort 
som skall införas i hela Europa utan att bidra till utvecklingen av sådana instrument för 
att stegvis nå fram till definitioner av gemensamma standarder, även över yrkesgränserna. 
En europeisk metod för erkännande av teknisk och yrkesmässig kompetens kommer att 
införas (jfr faktaruta), som skall bygga på resultaten av ett samarbete mellan högre 
utbildningsinstitutioner, branschorganisationer företag och branschråd. Arbetsmarknadens 
parter kommer att medverka i detta arbete. 
Slutligen kommer stöd att ges till utvecklingen av avtal i alla former - på företags-, 
bransch- eller regionnivå osv. - som omfattar principen om ett personligt kompetenskort. 
B Rörlighet 
Rörligheten för studenter skall underlättas: Enligt Europaparlamentets resolution och 
rådets slutsatser (1993) skall varje student som erhållit ett stipendium i sitt hemland, om 
han så önskar, kunna använda detta för att följa undervisning i varje institut för högre 
utbildning, som är berett att ta emot honom, i någon annan medlemsstat. Kommissionen 
kommer att lämna förslag i detta syfte. 
Nya utbildningskurser på "masters-nivå" kommer att skapas, i samarbete mellan flera 
institutioner för högre utbildning genom en förening av mänskliga och materiella resurser. 
De skall leda fram till ömsesidigt erkända examensbevis som motsvarar 
kvalifikationsbehoven på Europamarknaden. 
Det ömsesidiga erkännandet av akademiska och yrkesmässiga meriter skall utvecklas 
genom att ETCS-systemet ("European Transfer Credit System") för överföring av 
studiepoäng tillämpas generellt och att likvärdiga metoder tillämpas på yrkesutbildnings­
området. Målet inom detta område är ett ömsesidigt erkännande av utbildningsmoduler 
med särskild hänsyn till avtal mellan utbildningsinstitutioner och mellan bransch­
organisationer. 
De administrativa, juridiska och socialförsäkringsmässiga hinder som begränsar utbyte 
mellan studenter, personer som genomgår utbildning, lärare och forskare skall avlägsnas. 
Kommissionen kommer att utarbeta detaljerade förslag utifrån riktlinjerna i den grönbok 
om dessa frågor, som ingår i dess arbetsprogram. 
C Pedagogiska multimedieprogram 
Inom ramen för Europaåret för livslångt lärande (1996) och i anslutning till arbetena inom 
expertgruppen Pedagogisk programvara för multimedia kommer utvecklingen av 
europeiska multimedieprogram att stödjas på följande sätt: 
36 
Start för gemensam infordran av anbud från de berörda gemenskapsprogrammen 
(Sokrates, Leonardo, Esprit, Telematik, Media II, Info 2000). 
Upprättande av en organisation för att ge ökad uppmärksamhet åt, och införa 
märkning av, pedagogisk programvara och europeiska produkter för utbildnings­
området för att ge ökad spridning åt sådana produkter. 
37 
Mål: 
Metoder: Exempel 1 
Att skapa nya metoder för godkännande av kompetens 
Att utveckla efterfrågan på utbildning hos ungdomar och vuxna som 
inte kan, eller inte önskar, gå in i ett formellt system som utfärdar 
examensbevis eller meddelar grundläggande yrkesutbildning. 
Att göra det möjligt för var och en att få sin kompetens inom olika 
delområden erkänd inom ett flexibelt och bestående system (som 
alla kan utnyttja i den utsträckning de önskar) för godkännande av 
kunskapselement. 
Att identifiera, utvärdera och gemensamt komma överens om sådana 
kunskapselement. 
Att stimulera individerna att själva bygga upp sina kvalifikationer, 
bl.a. genom att kombinera sådana kunskapselement. 
Att stödja europeiskt samarbete om forskning om hur stora ämnes­
områden kan delas in i kunskapselement. 
Att inrätta europeiska nätverk för yrkesutbildningscentra, företag och 
branschorganisationer med uppgift att identifiera de mest 
efterfrågade tekniska och yrkesmässiga kunskaperna, innehållet i den 
nödvändiga "nyckelkompetensen" och vägarna för att skaffa sig 
sådan kompetens. 
Att fastställa de lämpligaste formerna för att styrka kunskaper (bred 
spridning av datorprogram för utvärdering, utvärderare, tester osv.) 
Att samordna de erfarenheter som gjorts i detta avseende inom den 
allmänna ramen av en europeisk metod för styrkande av kompetens 
som ger ett Europaintyg. 
Att upprätta modeller för ett personligt kompetenskort. 
38 -
II Det andra allmänna målet 
"ATT NÄRMA SKOLA OCH FÖRETAG TILL VARANDRA" 
Skolan och företagen är platser för att förvärva kunskaper som kompletterar, och därför 
bör närmas till, varandra. I några länder i Europa pågår ett sådant närmande sedan länge. 
I andra har det antingen inletts först sent och gradvis eller också består de vattentäta 
skotten mellan utbildning och produktion. 
Att bygga eller förstärka broar mellan skolan och företagen kan bara vara till fördel för 
bägge parter och vara ägnat att stärka lika möjligheter till anställning och jämställdhet i 
arbetslivet mellan kvinnor och män. För skolan i vid mening, från lågstadium till 
högskola, rör det sig om att finna en bättre överensstämmelse mellan de utbildningar som 
ges och möjligheterna på arbetsmarknaden. För företagen är det viktigt att kunna räkna 
med arbetstagare som samtidigt har tekniska kvalifikationer och en bas av allmänbildning 
samt förutsättningar för självständighet och utveckling. För de kvinnor och män som 
genomgår utbildning ökar ett sådant närmande möjligheterna att komma in på 
arbetsmarknaden och att ställa om sig till förändringar i arbetet. 
Närmandet mellan skola och företag bör därför prioriteras. För att detta skall kunna ske 
krävs att följande tre förutsättningar är uppfyllda: 
Den första förutsättningen är att utbildningen öppnas mot arbetslivet 
Den andra förutsättningen är att företagen engagerar sig i utbildningsarbetet, inte bara i 
fråga om sina egna anställda utan också i ungdomsskola och vuxenundervisning. 
Utbildning får inte ses endast som ett sätt att tillhandahålla kvalificerad arbetskraft åt 
företagen. Dessa har själva ett ansvar, bl.a. för att ge en möjlighet - vilket ofta är 
detsamma som en anställning - åt alla som inte har lyckats i de traditionella 
utbildningssystemen. Företagen måste bättre inse denna uppgift. Vissa har gjort betydande 
insatser för att omskola sin personal inför den tekniska utvecklingen. Andra gör ingenting 
sådant utan kastar ut arbetare med uppenbara förutsättningar för utbildning på gatan. 
Den tredje förutsättningen, som kompletterar de båda tidigare, är att utveckla samarbetet 
mellan utbildningen och företagen. 
Att stärka banden mellan utbildning och företag sker i första hand genom en utveckling 
av lärlingssystemet. Det är en utbildningsmetod som är anpassad till alla 
kvalifikationsnivåer, inte bara till de lägre. Lärlingssystemet har för övrigt börjat 
utvecklas inom den högre undervisningen på initiativ av handelshögskolor och tekniska 
högskolor. Så har t.ex. en fransk handelshögskola, ES SEC, först infört praktik i sin 
utbildning och därefter utvidgat denna metod på en europeisk nivå i samarbete med andra 
europeiska institutioner för högre utbildning, som t.ex. London Business School, 
Università Bocconi i Milano och universitetet i Mannheim. 
Lärlingssystemet ger nämligen ungdomarna på samma gång nödvändiga kunskaper och 
en erfarenhet av arbetet och livet på företaget. Genom att ge dem en första kontakt med 
förhållandena i produktionen ger det dem också betydligt bättre förutsättningar för att 
framgångsrikt komma in på arbetsmarknaden. Främjande av lärlingssystemet på 
Europanivå kommer att vara till fördel för både ungdomarna och företagen. 
Ett närmande mellan utbildning och produktion bör också göra det möjligt att stärka och 
förnya yrkesutbildningen, både den grundläggande utbildningen och vidareutbildningen. 
Ett sådant närmande berör alla anställda. Ett förhållande bör särskilt betonas: För att 
förbli en industriell stormakt behöver Europa kvalificerade arbetare inom produktionen 
och måste bevara sina framstående traditioner då det gäller arbetarnas yrkeskunnande och 
-39-
samtidigt utvecklas i takt med de nya kraven på produktionen: behärskning av ny teknik, 
ökad betydelse för underhållsarbetet, självständigare arbetsuppgifter, lagarbete och 
medverkan i kvalitetsarbetet. Mer allmänt uttryckt behöver Europa en yrkesutbildning som 
inte längre är uppdelad och sönderstyckad och som gör det möjligt för var och en att 
förstå, och därmed behärska, det arbete han utför och att utvecklas i det. Det gäller t.ex. 
att 
- göra det möjligt för tekniker att bli ingenjörer genom att komplettera sin 
utbildning med en mer allmän undervisning i arbetsorganisation, administration, 
arbetsledning osv., 
- göra det möjligt för ingenjörer, liksom även för arbetare, att förstå hela processen 
från produktion till försäljning och slutligt utnyttjande av produkten (installation, 
underhåll). 
Tjänsteverksamhet, hantverk och småföretag ger i dag utsikter för att nya arbeten skall 
kunna skapas., vilket har visats i kommissionens meddelande "Hantverk och småföretag, 
nycklar för tillväxt och sysselsättning i Europa" [KOM(95) 502, slutl.]. Det förefaller 
därför nödväitidigt att främja nya alternerande utbildningar som motsvarar de nya 
yrkesprofilerna inom tjänstesektorn och att stödja utbildningen i att starta företag. 
Man bör också stödja nyskapande inom yrkesutbildningen: det är genom att själv vara 
förnyande som utbildningen kan gynna förnyelse. 
För att främja en sådan utveckling föreslås följande åtgärder: 
A Lärlingssystemet 
Lärlingssystemet på Europanivå kommer att utvecklas enligt Erasmus-model len (jfr 
faktaruta). Finansieringen av stödet kommer att ske genom omdisponeringar i de 
befintliga programmen, bl.a. inom ramen för Leonardo. 
Det går ut på att ge bättre möjligheter åt ungdomar genom att, inom hela unionen och för 
yrken av de mest skilda slag, återskapa något av den gesällanda som i så stor utsträckning 
har bidragit till de europeiska produkternas kvalitet och som redan har bevisat betydelsen 
av rörligheten i förvärvandet av kunskaper och färdigheter. 
En särskilt insats måste göras för att få tillgång till lärlingsutbildare och faddrar, vilket 
är en oeftergivlig - men ibland svåruppnådd - förutsättning för en utveckling av 
lärlingssystemet. 
Slutligen måste en europeisk lärlingsstatus fastställas som en uppföljning av grönboken 
om hindren för rörlighet över nationsgränserna för personer under utbildning. 
Parallellt kommer det att skapas generella möjligheter att delta i företagspraktik på 
Europanivå genom en Europakonvention, till vilken företagarförbunden skall kunna 
ansluta sig. 
B Yrkesutbildning 
Utbildningen till nya yrken inom tjänstesektorn kommer att främjas med betoning på den 
ämnesövergripande karaktären hos sådana utbildningar. Så t.ex. bör man främja 
utbildningen till yrkena inom turism och miljövård, områden som är under full utveckling. 
Stöd kommer även att ges till utbildningen av ingenjörer och tekniker inom tjänstesektorn. 
Produktion, installation, underhåll, reparation, rådgivning till användarna... tjänsteuppgifter 
40 
finns överallt. Tillkomsten av nya konsumtionsvaror, särskilt inom informations- och 
kommunikationsteknik, ökar i betydande utsträckning efterfrågan på tjänster, och 
tillverkarnas och distributörernas kundservice kan inte alltid motsvara denna efterfrågan. 
Inom sådana områden kan utbildningen för tjänstesektorn inte skiljas från produktionen, 
vilket gör dessa utbildningar särskilt intressanta. Syftet är därför att utbilda ingenjörer och 
tekniker som är mer specifikt anpassade till tjänsteverksamheten och konsumenternas 
behov genom ämnesövergripande utbildningar som delvis ges på företag och som leder 
till examen eller yrkestitel som ingenjör eller tekniker inom tjänstesektorn. 
Utbildningen i alt starta förelag skall främjas. Tillsammans med medlemsstaterna och 
parterna på arbetsmarknaden kommer en undersökning att göras av former som gynnar 
bildandet av mini företag, särskilt av ungdomar. I detta avseende kommer för övrigt 
grönboken om innovation att vittna om att mycket återstår att göra för att förenkla 
formaliteterna vid bildandet av sådana företag. 
Ett europeiskt observationsorgan för förnyande metoder inom yrkesutbildningen kommer 
att upprättas inom kommissionen för att möjliggöra utbyte och spridning av föredömliga 
metoder och nyskapande försök inom Europeiska unionen. 
I samma anda kommer det att skapas resurser för att förutse behov av kompetens, 
kvalifikationer och nya yrken. 
-41 
Mal: 
Metoder: Exempel 2 
Utveckling av lärlingssystemet i Europa 
Att utveckla lärlingssystemet i alla dess former (alternerande eller 
kombinerad utbildning osv.) och på alla nivåer i Europa genom att 
underlätta rörligheten mellan olika utbildningscentra i Europa för 
längre lärlingsperioder. 
Att återskapa gesälltraditionen som gör det möjligt att under 
utbildningstiden få yrkes- och utbildningserfarenheter från skilda 
kulturmiljöer och företag. 
Att främja nya former av handledning som beaktar den europeiska 
dimensionen. 
Att skapa och befästa nätverk för lärlingscentra mellan flera länder 
i Europa. 
Att främja rörligheten för lärlingarna enligt ERASMUS-modellen. 
Att införa en Europastatus för lärlingar som en uppföljning av 
grönboken om hindren för den transnationella rörligheten för 
personer under utbildning. 
-42 
III Det tredje allmänna målet 
"ATT BEKÄMPA UTSLAGNINGEN" 
Utvecklingen av våra ekonomier och kraven på konkurrenskraft har satt åt sidan flera 
grupper av befolkningen: ungdomar utan fullständig utbildning, äldre arbetstagare och 
kvinnor som söker sig tillbaka till arbetsmarknaden. De omfördelningar som kan förutses 
av arbetskraften mellan och inom olika verksamhetssektorer kommer att fortsätta att utöva 
tryck på sysselsättningsläget. 
Analysen i den första delen av denna vitbok har visat att dessa grupper av befolkningen 
blir ännu mer utsatta, när tillgången till kunskap blir av central betydelse för ställningen 
i samhället och förutsättningarna för arbetslivet. 
För att motverka denna marginaliseringsprocess har medlemsstaterna genomfört en serie 
åtgärder. Dessa bygger huvudsakligen dels på ett allt större antal olika former av praktik 
för utbildning eller återanpassning till arbetslivet, dels på modeller av varierande slag för 
återanpassning av de mest utsatta genom verksamheter i lokala föreningar. Man kan t.ex. 
iaktta en utveckling av inslussningsföretag, "workshops" och andra former för 
återanpassning genom yrkesmässiga verksamheter med ett omfattande stöd, som är 
inriktade på att ge kvalifikationer. Kostnaderna för dessa åtgärder är mycket tunga för de 
offentliga finanserna, och gemenskapen har lämnat betydande bidrag genom struktur­
fonderna. 
Som en komplettering av alla dessa åtgärder vill denna vitbok betona nödvändigheten av 
att i exempelsyfte främja två serier av försök som genomförts i några medlemsstater för 
att bekämpa utslagningen och utveckla tillhörighetskänslan. 
Det handlar om stöd till försöken med skolor för en andra chans och volontärtjänst för 
ungdomar. 
A Skolor för en andra chans 
Tanken är enkel: att ge de ungdomar som slagits ut - eller riskerar att slås ut - ur 
utbildningssystemet bästa tänkbara utbildning och miljö för att återge dem deras 
självförtroende. 
Skolan är visserligen en "första chans" för varje individ att integrera sig i samhället, men 
man måste konstatera att detta tyvärr inte är fallet för de mest missgynnade, som ofte inte 
har den familjemiljö och sociala miljö som krävs för att kunna dra nytta av den allmänna 
utbildning som ges i skolan. De ungdomar som slås ut ur skolan kan nu ibland räknas i 
tiotusental i de stora tätorterna. Eftersom de saknar kvalifikationer har de inte stort hopp 
om att finna en anställning och därmed bli delaktiga i samhället. 
De försök som gjorts i medlemsstaterna visar klart att stödundervisningen för dem inte 
bör ske i "ghettoskolor". I allt större utsträckning ger skolorna i känsliga områden en 
andra chans eller också inrättas nya skolenheter som har tillgång till kompletterande 
medel i en omfattning som sammanhänger med var de är lokaliserade. 
Dessa skolor skall ge ökade möjligheter till kunskaper genom att prioritera lärare av 
högsta kvalitet, om så krävs genom att betala dem mer än på andra håll, anpassad 
undervisningstakt, nya former av motivation, praktik på företag, multimedieutrustning och 
klasser med reducerat elevantal (jfr faktaruta). 
43 
När de sociala ramarna och hemmiljön faller samman i dessa känsliga områden, gäller 
det också att åter göra skolan till en plats för gemenskap och aktiviteter genom att 
utbildarna finns kvar även efter undervisningstiden. 
Försöken med en andra chans riktar sig till alla skolpliktiga i ett område med svårigheter 
utan något urval mellan dem som har kapacitet att följa en traditionell skolutbildning och 
dem som saknar denna förmåga, så att varje form av segregering undviks. 
Det skall erinras om att det sedan lång tid har gjorts åtskilliga försök som syftar till att 
ge en "andra chans". I USA har 500 "accelerated schools" (jfr bilaga) inrättats i vissa 
stadsområden med en förstärkt och accelererad utbildningstakt. Vid G 7-mötet om 
informationssamhället, som hölls i mars i Bryssel, förklarade de ansvariga i USA att 
utslagna ungdomar som fallit ur det traditionella utbildningssystemet har hittat tillbaka 
till skolan när man givit dem tillgång till datorer och de bästa utbildarna. Då har deras 
intresse väckts för interaktivitet i kontrast mot den passiva attityd de intog i den vanliga 
undervisningen. I dessa skolor blandas i största möjliga utsträckning elever med avbruten 
skolgång och elever som har förutsättningar för traditionell undervisning.. 
I Israel utvecklades - redan före staten Israels tillkomst - ett nyskapande 
utbildningssystem inom ramen för "ungdomssamhällena" i bygemenskaperna som gjorde 
det möjligt att ta emot och integrera barn som flytt från Europa med brutna familjeband. 
Denna utbildningsmodell, Alyat Hanoar (jfr bilaga) tar i dag framgångsrikt emot 
ungdomar från Marocko, Ryssland, Etiopien osv. Med detta system har sedan tillkomsten 
sammanlagt över 300 000 ungdomar utbildats och integrerats i det israeliska samhället 
med resultatet att andelen "dropouts" (som lämnar sin utbildningsmiljö) är mycket lägre 
än genomsnittet för hela landet. 
I ett helt annat sammanhang, men också som svar på en krissituation, är det inte 
förvånande att lokala myndigheter i Europa med stöd av föreningar återknyter till tanken, 
som ursprungligen lanserades i Europa redan under mellankrigstiden, att ge en andra 
chans genom skolan. I känsliga förortsområden genomförs försök med inrättningar för en 
andra chans genom att man ställer medel (i form av lärare och infrastruktur) till 
förfogande, vilket är inspirerat av dessa föregångsmetoder för återanpassning. Detta sker 
i Nederländerna, Spanien och Frankrike inom ramen för organisationer som inrättats på 
lokal nivå. Man kan i detta sammanhang, bland många andra försök, erinra om ett projekt 
som genomförs på Europanivå inom ramen för Comenius: fem europeiska storstäder 
(Antwerpen, Bologna, Bradford, Marseille och Torino) har inrättat ett pedagogiskt 
partnerskap som syftar till att integrera barn i invandrarfamiljer genom en framgångsrik 
skolutbildning. 
Vissa regeringar har inte bara beslutat om betydande stöd via budgeten utan också om 
åtgärder för positiv särbehandling av försök med en andra chans i storstadsförorterna 
genom att skapa en lokal miljö av frizonstyp, som medges vissa möjligheter till undantag 
från de normala reglerna och villkoren. 
Kommissionen avser, bl.a. inom ramen för Sokrates- och Leonardo-programmen, att ge 
stöd till sådana organisationer för en andra chans genom samfinansiering av ett antal 
pilotprojekt, skapande av nätverk för de pågående försöken och spridning av pedagogiska 
metoder (jfr faktaruta). På grundval av detta önskar kommissionen inleda en debatt i syfte 
att undersöka om det är lämpligt eller ej att i större skala inrätta skolor för en andra 
chans. 
44-
B Europeisk volontärtjänst 
Flera medlemsstater har erfarenhet av volontärtjänst, som innebär att ungdomar - utan att 
detta ersätter militärtjänstgöringen - under en period kan utföra verksamheter av allmänt 
intresse, antingen i hemlandet eller i utvecklingsländer. 
Europeiska unionen har också lämnat ett blygsamt bidrag, hittills i försökssyfte, genom 
programmet Ungdom för Europa. Parallellt med detta ger programmet Youth Start 
möjligheter till finansiering, inom ramen för yrkesutbildningen, av verksamheter för att 
hjälpa ungdomar utan kvalifikationer in på arbetsmarknaden. 
Alla dessa försök är intressanta, men de är fortfarande av mycket begränsad omfattning. 
De har dessutom inte lett till några verkligt multilaterala verksamheter. Så länge en 
volontärstatus saknas stöter de på flera hinder i fråga om fri rörlighet, beskattning och 
socialförsäkring. 
På sista tiden har kraven på konkreta åtgärder för att främja en europeisk volontärtjänst 
på Europanivå som komplettering till de nationella initiativen - och därmed med 
iakttagande av närhetsprincipen - tagit sig allt tydligare uttryck hos Europaparlamentet, 
de icke-statliga organisationerna och flera medlemsstater. 
Allt detta ligger i linje med rapporten från den särskilt tillsatta kommittén "Medborgarnas 
Europa (Adonnino-rapporten, 1985) och Europaparlamentets resolutioner av den 22 
september och den 5 oktober 1995. Tanken att skapa en "europeisk volontärtjänst för 
humanitär verksamhet" har tagits upp i rapporten från beredningsgruppen för 
regeringskonferensen 1996. 
För att främja utvecklingen av en europeisk volontärtjänst kommer kommissionen att 
inom ramen för det befintliga programmet "Ungdom för Europa", som 
redan antagits av rådet och parlamentet, starta en aktion som ger stöd till 
ett betydande antal unga volontärer med uppgifter av allmänt intresse 
utanför deras hemland; denna volontärtjänst skall utföras dels inom 
gemenskapen, särskilt i problemfyllda bostadsområden, dels utanför 
gemenskapen i flernationella arbetslag, särskilt i utvecklingsländer, 
undersöka möjligheten av ett förslag att med stöd av artikel 126 och 127 
i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen skapa juridiska 
och ekonomiska ramar som underlättar utveckling och samordning av 
försök, nationellt och på gemenskapsnivå, med europeisk medborgartjänst, 
särskilt genom att undanröja vissa hinder för den fria rörligheten för unga 
volontärer. 
45 
Mål: 
Metoder: Exempel 3 
Att öppna en andra chans genom skolan 
Att återanpassa ungdomar utan examen från missgynnade stadsdelar 
i större tätorter inom strukturer som ger en andra möjlighet till 
utbildning genom att skolor i dessa områden ges en ny inriktning 
eller genom att nya skolor lokaliseras dit. 
Att ställa betydande personalresurser till förfogande, eller förstärka 
befintliga resurser, genom att tillsätta lärare med särskilda 
kvalifikationer med samma lön som i de mest välrenommerade 
skolorna. 
Att hos ungdomarna utveckla motivation, förmåga att lära sig att 
lära, baskunskaper och social kompetens. 
Att inrätta klasser med lägre elevantal. 
Att intensivt satsa på idrottsliga och kulturella aktiviteter. 
Att ställa kompletterande europeisk finansiering till förfogande som 
stöd till nationell eller regional finansiering av inrättandet av 
studievägar för social integrering. 
Att inleda verksamheter för samråd och partnerskap med 
ekonomiska aktörer för att öka möjligheterna för ett inträde på 
arbetsmarknaden efter avslutad utbildning. 
Att redan från början av utbildningen som en integrerad del utnyttja 
fadderverksamhet genom lokala små och medelstora företag eller 
större företag, om möjligt med löfte om anställning om eleven tar 
examen eller får erkännande av sin kompetens. 
Att använda en pedagogik med anpassad studietakt och pedagogiska 
metoder som utnyttjar ny utbildningsteknik. 
Att skapa nätverk för skolorna för en andra chans och sprida de 
pedagogiska metoderna. 
Att nära knyta hemmen till skolans metodik och funktionssätt. 
Utnyttja informations- och multimedieteknik i stor omfattning (i 
samarbete med företagen] 
46-
IV Det fjärde allmänna målet 
"ATT CE FÄRDIGHETER I TRE GEMENSKAPSSPRÅK" 
Att behärska flera gemenskapsspråk har blivit en nödvändig förutsättning för att 
medborgarna i unionen skall kunna utnyttja de yrkesmässiga och personliga möjligheter 
som öppnas för dem genom förverkligandet av stora inre, gränslösa marknaden. Denna 
språkliga förmåga måste gå hand i hand med en förmåga till anpassning till arbets- och 
levnadsmiljöer som präglas av skilda kulturer. 
Språken är också ett nödvändigt steg på vägen för att lära känna andra. Att behärska 
språk bidrar därför till att stärka känslan av samhörighet med Europa och dess kulturella 
rikedom och mångfald och till att skapa förståelse mellan medborgarna i Europa. 
Språkinlärning har också en annan betydelse. Erfarenheterna har visat att om den sker 
redan i tidig ålder är den en inte oviktig faktor för framgång i skolan. Att komma i 
kontakt med ett annat språk är inte bara förenligt med, utan också till fördel för, 
behärskningen av modersmålet. Det utvecklar den intellektuella vakenheten och 
rörligheten och vidgar självklart den kulturella horisonten. Flerspråkighet är en av de 
nödvändiga beståndsdelarna såväl i den europeiska identiteten och medborgarskapet i 
Europa som i kunskapssamhället. 
Europeiska unionen bidrar för övrigt för sin del till utvecklingen av språkinlärningen inom 
ramen för Lingua, en verksamhet som numera har integrerats i programmen Sokrates och 
Leonardo. 
Det går inte längre att låta behärskningen av främmande språk vara förbehållen en elit 
eller dem spm kan lära sig språk tack vare sin geografiska rörlighet. Till följd av rådets 
(utbildningsministrarnas) resolution av den 31 mars 1995 kommer det att bli nödvändigt 
att ge var och en möjlighet att, oberoende av utbildnings väg, förvärva och behålla en 
förmåga att kommunicera på minst två gemenskapsspråk utöver sitt modersmål. 
Kommissionen beklagar att innebörden i detta åtagande har försvagats genom införandet 
av en restriktion som gör att medlemsstaterna kan begränsa dess räckvidd med hänvisning 
till uttrycket "om möjligt". 
För att uppnå en faktisk behärskning av tre gemenskapsspråk är det önskvärt att man 
påbörjar inlärningen av ett främmande språk redan på förskolenivå, och det förefaller 
nödvändigt att denna undervisning görs systematisk på låg- och mellanstadiet och att 
undervisningen i det andra gemenskapsspråket utöver modersmålet börjar på högstadiet. 
Det skulle även kunna vara lämpligt alt, som i vissa Europaskolor, det första främmande 
språket blir undervisningsspråk i vissa ämnen på högstadiet/gymnasiet. Efter den 
grundläggande skolutbildningen bör var och en behärska två gemenskapsspråk utöver 
modersmålet. 
Vad gäller yrkesutbildningen, såväl den grundläggande som vidareutbildningen, måste den 
i särskilt hög grad ge stor plats åt språkundervisningen. Denna har en dubbel betydelse 
i arbetslivet, eftersom den är en viktig beståndsdel i allmänbildningen och samtidigt en 
viktig faktor för att fa sysselsättning, inom det egna landet eller tack vare den rörlighet 
inom unionen som den skapar möjligheter för. 
Allt detta förutsätter att det finns ett kvalitetsutbud av utbildning med moderna material 
och metoder som är anpassade till de olika målgrupperna. 
I denna vitbok föreslås följande stödåtgärder på Europanivå med en sådan inriktning: 
47 
Gemenskapen kommer att stödja upprättandet av utvärderingssystem (inklusive utveckling 
av kvalitetsindikatorer) och kvalitetsgarantier för metoder och material för utbildningen 
i gemenskapsspråken. 
Ett kvalitetsintyg, 'Europaklasser", kommer att utformas och tilldelas skolor som 
uppfyller vissa kriterier när det gäller att främja utbildningen i gemenskapsspråk (jfr 
faktaruta). 
Utbyte av språkutbildningsmaterial som är anpassat till olika målgrupper (vuxna, 
lågutbildade, små barn...) kommer att stödjas. 
En tidig undervisning i gemenskapsspråken skall främjas, bl.a. genom utbyte av material 
och pedagogiska erfarenheter. 
-48 
Mål: 
Metoder: Exempel 4 
Kvalitetsintyg för Europaklasser 
Att bygga upp undervisning i minst två gemenskapsspråk utöver 
modersmålet för alla ungdomar. 
Att främja nyskapande metoder i språkutbildningen. 
Att sprida undervisningsformer med daglig användning av 
främmande europeiska språk inom skolor på alla nivåer. 
Att verka för ökat intresse för språk och kulturer inom gemenskapen 
och för en tidig inlärning av gemenskapsspråken. 
Att se till att skolorna ger undervisning i minst ett gemenskapsspråk 
utöver modersmålet redan från låg- och mellanstadiet. 
Att fastställa ett kvalitetsintyg för "Europaklasser" som skall tilldelas 
enligt följande kriterier: 
- Effektiv daglig användning för alla elever av ett gemen­
skapsspråk på låg- och mellanstadienivå och av två språk på 
högstadie- och gymnasienivå. 
- Deltagande av utbildningspersonal från andra medlemsstater 
i unionen. 
- Tillämpning av pedagogiska metoder som gynnar en 
självständig språkinlärning. 
- Upprättande av en organisation för underlättande av 
kontakter mellan ungdomar i olika medlemsstater (även med 
utnyttjande av informationsteknik). 
Genom spridningen av detta intyg kan kompletterande finansiering 
komma att ställas till förfogande av medlemsstaterna (inklusive 
regionala myndigheter). 
Att skapa ett nätverk för de skolor som har erhållit detta intyg. 
Att systematiskt främja rörlighet för modersmålslärare inom skolor 
i andra länder, vilket medges av gemenskapsrätten och av de 
följande anpassningarna av den för offentliga tjänstemän. 
49 
V Det femte allmänna målet 
"ATT BEHANDLA MATERIELLA INVESTERINGAR OCH INVESTERINGAR I 
UTBILDNING PÅ ETT LIKVÄRDIGT SÄTT" 
I denna vitbok ses investeringar i kompetens som den centrala faktorn för att skapa 
konkurrenskraft och förutsättningar för arbetslivet. För att förverkliga denna inriktning 
måste två kategorier av delfakta analyseras och ligga till grund för förslag till åtgärder: 
• nivån på de investeringar som gjorts i humankapital, 
• den redovisnings- och skattemässiga behandlingen av utbildnings­
kostnaderna. 
Vad gäller den första av dessa aspekter bör det noteras att utgifterna för utbildning är 
starkt beroende av konjunkturutvecklingen och variationerna i aktivitetsgrad. Detta är 
särskilt påtagligt inom företagen, som visat en tendens till följd av lågkonjunkturen att 
kraftigt minska sina utgiftsnivåer. Vad gäller de offentliga utgifterna krävs det i ett klimat 
av åtstramning och minskning av budgetunderskotten att man ägnar ännu större 
uppmärksamhet åt att de investeringar det allmänna hittills gjort i utbildning bibehålls. 
Vad gäller den skatte- och redovisningsmässiga behandlingen ses inte arbete som en 
förmögenhetspost. Det är en driftskostnad som tas upp i företagets resultaträkning som 
löner och skatter. Den lösning som bör undersökas är att hävda att de färdigheter och den 
kompetens som de anställda förvärvat när de fullgjort sina uppgifter kan bidra till att öka 
värdet på företaget och att man därför bör behandla en del av kostnaderna för 
utbildningen och lönen under utbildningstiden som immateriella, avskrivningsbara 
anläggningstillgångar och ta upp dem i balansräkningen. 
Det är i dag en prioritet att befästa de finansieringsnivåer som samtliga aktiva inom 
utbildningen godkänt - vilket förutsätter att dessa nivåer mäts, att utveckla system för 
direkt och indirekt stimulans för att främja investeringar i mänskliga resurser och att 
förbättra systemen för redovisning och uppföljning av utgifterna. 
Det är i synnerhet önskvärt, vilket kommissionen föreslog redan i meddelandet om "en 
politik för industriell konkurrenskraft för Europeiska unionen [KOM(94) 319 slutl.] att 
åtgärder vidtas som gynnar företag som gör särskilda utbildningssatsningar på så sätt att 
en del av de belopp som anslås till dessa kan tas upp i deras bokslut som immateriella 
tillgångar. Parallellt borde det utvecklas modeller för "sparplaner för utbildning" till 
förmån för personer som önskar förnya sina kunskaper eller återuppta studierna efter att 
ha avbrutit sin utbildning. 
Utvecklingen av informationssamhället medför redan nu att en allt större andel av nya 
varor och tjänster som kommer att bli allt viktigare för att utvidga kunskaper släpps ut 
på marknaden. Flera medlemsstater har i sina skattesystem infört former av partiell 
skattebefrielse som ger den enskilde rätt till avdrag för vissa av de utgifter han har haft 
för sin utbildning. Man bör ställa sig frågan om inte dessa system bör ses över och snabbt 
utvidgas så att de tar hänsyn till den tekniska utvecklingen och så att medborgarna kan 
investera i största möjliga utsträckning i att kontinuerligt förbättra sina kunskaper. 
I denna vitbok föreslås följande stödåtgärder på Europanivå för att 
- å ena sidan, mäta investeringarna i utbildning, och 
- å andra sidan, främja investeringar i mänskliga resurser. 
50 
Allmänna översikter kommer att utarbetas över de offentliga och privata investeringar 
som gjorts i utbildning inom unionen. 
En sammanställning av de olika formerna av stöd och stimulanser till utbildnings­
investeringar i Europa kommer att göras för att ge spridning åt de olika befintliga 
systemen. 
Med utgångspunkt i en undersökning av de olika villkoren för den skatte- och 
redovisningsmässiga behandlingen av företagens och privatpersonernas 
utbildningskostnader kommer ett samråd att inledas med medlemsstaterna om främjande 
av investeringar i mänskliga resurser, sedda som anläggningstillgångar (jfr faktaruta). 
51 
Exempel 5 
Att främja investeringar i mänskliga resurser, sedda som anläggningstillgångar 
Mål: 
• Att främja en allmän syn på utbildning som en investering och inte som en 
löpande kostnad. 
• Att stimulera enskilda människor att investera i sin utbildning enligt 
sparplansmodellen. 
• Att främja konvergens mellan de nationella systemen i fråga om den 
redovisnings- och skattemässiga behandlingen av utbildningskostnader. 
Att ti 11 närma den skatte- och redovisningsmässiga behandlingen av 
immateriella investeringar, särskilt i fråga om kostnader för forskning och 
utbildning. 
Metoder: 
Sammanställning av de olika formerna för den skatte- och redovisnings­
mässiga behandlingen av företagens och privatpersonernas 
utbildningskostnader. 
Att utvärdera de ekonomiska följdverkningarna för medlemsstaterna och 
företagen. 
Expertutlåtande inom gemenskapen om de olika modellerna för att 
företagens och privatpersonernas utbildningskostnader skall kunna behandlas 
som investeringar. 
Undersökning i samråd med medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter 
av rättsliga och administrativa bestämmelser som medger att företagens 
utbildningskostnader kan betraktas som investeringar. 
-52 
ALLMANNA SLUTSATSER 
Världen befinnner sig just nu i en övergångstid som präglas av genomgripande 
förändringar. Allt tyder på att det europeiska samhället, liksom andra samhällen, 
kommer att gå in i en ny tidsålder, som otvivelaktigt kommer att bli mer föränderlig och 
o förutsägbar än de föregående. 
Säkert är att denna nya tidsålder med sin globalisering av handeln, sitt 
informationssamhälle och sina banbrytande upptäckter inom vetenskap och teknik, leder 
till frågor och farhågor främst därför att vi har svårt att riktigt skönja dess konturer. 
Dessa frågor och farhågor är med all sannolikhet starkare i Europa än i övriga världen. 
Den europeiska civilisationen är gammal och komplex. Den slits idag mellan en mycket 
stark hunger efter forskning och kunskap, ett historiskt arv från ett Europa som såg den 
första tekniska och industriella revolutionen förändra världen, och ett mycket starkt krav 
på stabilitet och gemensam säkerhet. Denna strävan är fullt förståelig på en kontinent som 
så länge härjats av krig och slitits sönder av politiska och sociala konflikter, men den 
riskerar också att underblåsa en konservativ hållning gentemot utvecklingen. 
Och ändå innebär denna era av omvandling en historisk möjlighet för Europa, därför att 
just dessa perioder av förändring som ett samhälle genomgår när det står på tröskeln till 
ett annat samhälle är de enda perioder som lämpar sig för de genomgripande reformer 
som gör det möjligt att undvika brutala förändringar. Tillväxten av handeln över hela 
världen, nya vetenskapliga upptäckter och ny teknologi öppnar i själva verket nya 
möjligheter till utveckling och framsteg. 
En framstående europeisk historiker med särskilda förutsättningar för att jämföra den 
övergångstid vi nu genomgår med de föregående, särskilt övergången från medeltid till 
renässans skriver: 
"Det medeltida Europa och Europa i modern tid har måst mäta sig med den bysantinska 
och den arabiska världen och det ottomanska väldet. I dag handlar det lyckligtvis om en 
mer fredlig konfrontation. Gigantiska, historiska aktörer tvingar emellertid genom 
geografisk eller ekonomisk styrka, eller bådadera, Europa att nå upp till motsvarande 
dimensioner, om den europeiska identiteten skall kunna bevaras och utvecklas. I mötet 
med Amerika, Japan och, i morgon, Kina, måste Europa ha den ekonomiska, 
demografiska och politiska styrka som krävs för att kunna hävda sitt oberoende. 
Lyckligtvis har Europa sin civilisation och sitt gemensamma kulturarv. Vi har redan sett 
hur den europeiska civilisationen med dess under tjugofem sekler ständigt förnyade 
kulturskikt har kunnat skapa sig nya vägar och än i dag är det, som det en gång uttrycktes 
i en slogan, de grå cellerna som är Europas främsta råvara "l 
Det är alltså med Europa som måttstock som framstegssamhället kommer att kunna 
skapas, ett samhälle som kan bidra till förändringar på det globala planet och ändå fullt 
ut kunna behålla medvetenheten om sin identitet. 
Denna vitbok har hävdat ståndpunkten att det är genom att så snabbt som möjligt bygga 
upp det europeiska kunskapssamhället som detta mål kan uppnås. Detta steg framåt för 
med sig djupgående förändringar. I själva verket orsakar våra utbildningssystem alltför 
ofta till att en yrkesbana stakas ut en gång för alla. Det finns för mycket stelbenthet, för 
många vattentäta skott mellan allmän och yrkes relaterad utbildning, inte tillräckligt med 
Jacques LE GOFF, La vieille Europe et la nôtre, Éditions du Seuil, 1994. 
-53 -
broar mellan dem och inte tillräckligt med möjligheter till nya utbildningsformer under 
ett livslångt lärande. 
Utbildningen förmedlar de nödvändiga hållpunkterna för att kunna bekräfta den 
individuella och kollektiva identiteten och möjliggör samtidigt att nya vetenskapliga och 
tekniska framsteg kan göras. Utbildningen ger individen en autonomi som, om den delas 
av alla, stärker känslan av sammanhållning och tillhörighet. Europas kulturella mångfald, 
dess långa historia och rörligheten mellan olika kulturer är dess stora styrka vid 
omställningen till den nya värld som skymtar vid horisonten. 
Att vara europé är att ha tillgång till ett kulturarv av oöverträffad rikedom och mångfald. 
Det borde också vara att ges alla möjligheter att fä tillgång till vetande och kompetens. 
Syftet med denna vitbok är att göra det möjligt att bättre utnyttja dessa möjligheter. De 
rekommendationer som ges här vill alltså inte göra anspråk på att ha uttömt ämnet. 
Syftet med rekommendationerna är mera blygsamt. De skall, tillsammans med 
utbildnings- och fortbildningspolitiken i medlemsstaterna, bidra till att få Europa in på 
vägen mot kunskapssamhället. Rekommendationerna är också tänkta som inledningen till 
en utvidgad debatt under de kommande åren. Slutligen vill de bidra till att visa att 
Europas framtid och dess plats i världen är avhängig av att vi i framtiden kan fasta 
åtminstone lika stor vikt vid europeiska kvinnors och mäns personliga utveckling som vi 
fram till nu har fäst vid ekonomiska och monetära frågor. Det är på detta sätt som vi kan 
visa att Europa inte enbart är en frihandelszon utan också en politiskt organiserad enhet 
och medlet för att inte behöva underkasta sig globaliseringen utan bli herre över den. 
54-
Bilaga 1 
Några fakta och sifferuppgifter 
A nmärkning: 
1. De fakta och sifferuppgifter som redovisas nedan har hämtats från att antal 
dokument som utarbetats av Europeiska kommissionen eller OECD. Som all 
statistik, och i ännu högre grad statistik av jämförande natur, skall dessa uppgifter 
användas med försiktighet - särskilt som de till större delen avser läsåret 1991/92. 
2. Uppgifterna om yrkesutbildning avser i huvudsak fortbildning inom yrkeslivet. (En 
av orsakerna till detta är att grundutbildningen i flera medlemsstater ligger inom 
den offentliga undervisningens område. Så är t.ex. fallet i Frankrike, särskilt 
beträffande den s.k. tekniska utbildningen.) Det är dessutom svårt att få fram 
exakta och fullständiga uppgifter i de fall då den återkommande utbildningen 
företrädesvis sköts av företag (och branschorganisationer). 
UTBILDNING 
• 1993 fanns det nästan 117 miljoner människor under 25 år i unionens 15 
medlemsstater, vilket motsvarar32%av befolkningen. Den största relativa andelen 
unga människor finns i Irland: 43%, eller 1,5 gånger så många som i Tyskland, 
där denna procentuella andel är lägst. Sedan 1973 har gruppen under 25 år haft 
en vikande andel av befolkningen i alla medlemsstater. I flera länder (Spanien, 
Finland, Nederländerna, Portugal), där denna åldersgrupp hade den relativt högsta 
andelen, har denna nedgång varit starkast. Det skall påpekas att den procentuella 
andelen av befolkningen är mycket ojämnt fördelad för gruppen under 25 år: från 
över 35% i södra Portugal och Italien samt i den norra halvan av Frankrike och 
i Irland t.ex. till under 29% i de norra regionerna i Italien och i de nya tyska 
förbundsstaterna. 
• Under läsåret 1991/92 fanns det i Europeiska unionen 67 miljoner elever och 
studerande - dvs. nära en femtedel av den totala befolkningen. (Beräkningen gäller 
de dåvarande tolv medlemsstaterna.) Nära 60% av gruppen under 25 år var 
inskrivna vid en utbildningsinstitution. Om man också räknar med de barn som 
var inskrivna i någon form av förskoleutbildning, fanns det 1992 nära 77 miljoner 
under 25 år i utbildningsinstitutionerna i de dåvarande tolv medlemsstaterna, dvs. 
nära 70% av denna åldersgrupp. 
• Läsåret 1991/92 fanns det i Europeiska unionen (de dåvarande tolv 
medlemsstaterna) över 22 miljoner elever i grundutbildning inom 
åldersgruppen, dvs. mer än en tredjedel av den befolkningsgrupp som var 
i utbildning. 
• Mer än 35 miljoner elever var inskrivna i gymnasieskolor i Europeiska 
unionen under läsåret 1991/92, dvs. 52% av samtliga i gruppen under 25 
år som var i utbildning. Procentsatserna varierar något mellan de olika 
länderna: från 44% i Portugal till nära 60% i Tyskland. Inom unionen som 
helhet (och särskilt i Tyskland, Italien, Nederländerna, Österrike och 
Sverige) finns det fler ungdomar på de yrkesförberedande 
gymnasieutbildningarna (nära 79% i Tyskland) än på de allmänt 
studieförberedande utbildningarna. 
55 
• Nära tio miljoner under 25 år var under läsåret 1991/92 inskrivna vid en 
institution för högre utbildning, dvs. 14% av dem som var i utbildning 
inom denna åldersgrupp. Den procentuella andelen var högst i Danmark 
och lägst i Portugal. Det skall påpekas att (fortfarande betr. läsåret 
1991/92) 5% av studenterna kom från andra länder. (Också i detta 
avseende finns det tydliga skillnader mellan medlemsstaterna: 10,4% i 
Belgien mot 1,4% i Grekland.) 
# Alla ungdomar avslutar inte nödvändigtvis sin skolgång med en examen: för 
gymnasieutbildningen var förhållandet mellan antalet utfärdade avgångsbetyg och 
antalet 18-åringar i Europeiska unionen 0,81; för 23-åringarna var motsvarande 
förhållande 0,23. Båda uppgifterna avser läsåret 1990/91, och i båda fallen finns 
det stora variationer mellan medlemsstaterna. 
# Det fanns över fyra miljoner lärare i Europeiska unionen under läsåret 1991/92 
(den högre utbildningen undantagen). 
# Flertalet utbildningsinstitutioner är offentliga inom hela Europeiska unionen: mer 
än 70% av institutionerna hör direkt till den offentliga sektorn. Den största 
andelen privata institutioner, som är helt självständiga (dvs. är privata och får 
mindre än 50% av sina resurser från den offentliga sektorn), registrerades i Italien. 
# Mer än 20% av alla ungdomar under 25 år, som inte deltog i utbildning, var 
arbetslösa i mars 1995 (procentsatserna varierar från 6,5% i Luxemburg till över 
45% i Spanien). I alla länder i unionen med undantag av Tyskland är 
ungdomsarbetslösheten påtagligt högre än arbetslösheten för den totala 
arbetskraften. 
# Det finns ett allmänt direkt samband (dock med undantag av Grekland och Italien) 
mellan utbildningsnivå och arbetslöshet: ju högre utbildningsnivån är, ju lägre är 
den procentuella andelen arbetslösa. I Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, 
Frankrike, Irland, Italien, Finland, Sverige och Förenade kungariket var andelen 
arbetslösa minst 15% för ungdomar med enbart obligatorisk utbildning men under 
10% för dem som genomgått högre utbildning. 
# Utbildningskostnaderna är en mycket betydande del av de offentliga utgifterna. 
Under 1992 anslog Finland störst andel av BNP åt utbildning (nära 8%). För de 
länder som det finns uppgifter för varierar denna andel mellan 7,9 och 5% (Tysk­
land, Nederländerna). Med undantag av Nederländerna, där de privata institu­
tionerna har en ganska betydande andel (3,3% av BNP), står de offentliga institu­
tionerna för nästan samtliga utbildningskostnader. Det finns inte nödvändigtvis 
något direkt samband mellan den procentandel av BNP som riktas till utbildningen 
och kostnaderna per elev i förhållande till BNP per capita. 
# För närvarande deltar över 500 000 studerande i distansundervisning på högskole­
nivå, vilket motsvarar cirka 7% av den del av befolkningen som deltar i högre 
utbildning. 
YRKESINRDCTADE UTBILDNINGAR 
# 60% av ungdomarna deltar i yrkesinriktad utbildning på gymnasienivå (63% av 
männen och 58% av kvinnorna). Förenade kungariket är det enda land, där fler 
kvinnor (59%) än män (52%) ägnar sig åt yrkesinriktad utbildning. 
-56-
De offentliga utgifterna för yrkesinriktade utbildningsprogram var 0,5% av BNP 
1993, jämfört med 0,25% 1985. Man beräknar att arbetsgivarna anslår ungefär 
1,5% av de totala lönekostnaderna till personalutbildning. 
Varje år deltar uppskattningsvis åtminstone 20% av den yrkesaktiva befolkningen 
inom EU i någon form av återkommande yrkesutbildning under i genomsnitt en 
till två veckor. Enligt en enkät, som gjordes 1992, hade i de tolv medlemsstaterna 
cirka 5% av de manliga och 6% av de kvinnliga anställda över 25 år deltagit i 
någon form av yrkesutbildning under de senaste fyra veckorna före enkäten. 
Den privata sektoms roll som utbildningsgivare är större än någonsin. Man 
beräknar att det finns över 60 000 utbildningsanordnare i Europeiska unionen. 
Även om det finns över 3 000 institutioner för högre utbildning i Europeiska 
unionen, är deras roll blygsam inom vidareutbildningen. I Frankrike svarar dessa 
institutioner för 5% av den återkommande utbildningen, räknat i antal deltagare. 
Motsvarande andel i Tyskland är 2-3%; i Skandinavien och Förenade kungariket 
överstiger den 10%. 
Deltagandet i vidareutbildning är beroende av utbildningsnivån. För de 
medlemsstater, där information finns att tillgå, tyder uppgifterna på att personer 
med gymnasieutbildning deltar i större utsträckning i vidareutbildningen än de 
som lämnade skolsystemet efter den obligatoriska utbildningen. 
-57 
Bilaga 2 
Exempel på gemenskapsprogram inom utbildningsområdet 
Erasmus (studenter) 
Rådsbeslut: 1987 
Deltagare: 1987/1988: 
1995/1996: 3 000 stipendiater 
170 000 stipendiater 
Comett II (samarbete universitet/företag och industripraktik för studenter) 
Rådsbeslut: 1988 
Deltagare: 1990: 
1994: 4 400 studenter på praktik i andra 
medlemsstater 
8 700 studenter på praktik i andra 
medlemsstater 
75% av de företag som deltog i Comett-projekten var små eller medelstora. 
Petra II (ungdomar i grundläggande yrkesutbildning och unga arbetstagare) 
Rådsbeslut: 1991 
Deltagare 1992 — 1994 23 566 ungdomar i grundläggande 
yrkesutbildning 
13 053 unga arbetstagare 
Force (Vidareutbildning i Europa) 
Rådsbeslut: 1990 
Deltagare: 5 000 europeiska partnerskap, varav cirka 3 000 företag eller 
företagsgrupper (70% små och medelstora) och 900 europeiska 
partnerskap för utbildning under medverkan av 
arbetsmarknadsorganisationer inom 720 projekt 
-58-
2. Exempel på projekt inom ramen för Sokrates-programmet 
Higher European Diploma in Administration and Management (HEDAM) är en 
examen som är ett resultat av högskolesamarbete. Studietiden är tre år och 20% 
av läroplanen ägnas studier i två språk. För närvarande är 300 studenter inskrivna. 
Antalet samarbetande institutioner är 22. 
Projekt för distansundervisning på initiativ av Europeiska centralförbundet för 
utbildning av bam till migrerande arbetstagare (Efecot), som organiserar 40 
nationella föreningar och grupperingar med ansvar för utbildningen av barn till 
föräldrar med ambulerande verksamhet (pråmtrafik, tivoli, cirkus). Projektet riktar 
sig också till föräldrarna. 
Euroling (datorstött studiematerial i italienska, spanska och nederländska på 
nybörjar- och mellannivå). Detta material kan användas självständigt och i grupp. 
Åtta europeiska universitet deltar. 
Polyphonia (Europeiska musiknätverket - Erasmus): Tolv musikvetenskapliga 
institutioner och europeiska konservatorier har bildat ett nätverk för samarbete i 
syfte att öka rörligheten för sina studenter och lärare (gemensamma kursplaner och 
intensivprogram samt examensjuryer). Detta nätverk har givit upphov till en 
kammarorkester och en brassensemble. 
Tradutech (Europeiska nätverket för tolk- och översättarskolor - Erasmus): Sedan 
1986 samarbetar över 40 tolk- och översättarskolor för att skapa rörlighet för 
studenter och lärare. Tradutech, ett tekniskt hjälpmedel för översättningsstöd, är 
ett av resultaten av detta samarbete. Alla samverkande skolor använder ECTS-
systemet (det europeiska systemet för överföring av studiemeriter). 
Undervisningen i de minst spridda språken i Europa har stärkts och ett projekt, 
som är unikt i Europa, inom området utbildning av teckentolkar är under 
utveckling. 
Diccec (Europeiska stadsnätverket för samarbete inom interkulturell utbildning -
Comenius): I kampen mot arbetslöshet och utslagning från arbetsmarknaden till 
följd av automatiseringen har fem europeiska storstäder (Marseille, Antwerpen, 
Bradford, Bologna och Torino) upprättat ett partnerskap för utbildning i syfte att 
främja integreringen av barn från invandrarfamiljer genom förbättrade resultat i 
skolan. 
Adele (Införande av den europeiska dimensionen i språkutbildningen - Lingua): 
Transnationella arbetsgrupper med representanter från fyra länder (Frankrike, 
Grekland, Portugal och Spanien) har upprättats och gemensamt utarbetat moduler 
för multimedieutbildning med tillhörande lärarmaterial i syfte att föra in den 
europeiska dimensionen i undervisningsinnehållet i främmande språk. 
Meithal (Den europeiska dimensionen i den grundläggande lärarutbildningen -
Comenius): Sedan 1990 samlar nätverket Meithal ("arbeta tillsammans" på 
gaeliska) under en månad lärare och blivande lärare från tolv 
utbildningsinstitutioner i åtta unionsländer kring ett fastställt tema (1994: konsten 
i Europa) i syfte att stimulera till meningsutbyte och reflektion kring den 
europeiska dimensionen i den grundläggande lärarutbildningen. 
59 
1. Exempel på projekt inom ramen för Leonardo-programmet 
• Kvalitetssystem (Force): Ett konsortium av irländska, portugisiska och spanska 
företag har utarbetat ett utbildningsprogram, som är inriktat på de europeiska små 
och medelstora företagens behov i samband med genomförandet av de 
kvalitetsprogram som syftar till att integrera kvaliteten i företagens strategistyrning 
och som styrredskap för humanresurserna. Detta projekt har bidragit till 
spridningen av kvalitetsstandarden ISO 9 000. Programmet finns på CD-ROM i 
fyra språkversioner. 
• Internationellt program för att fördela praktikplatser till ungdomar i grundläggande 
yrkesutbildning inom metallsektom (Petra): Upprättat i Danmark inom ramen för 
ett projekt lett av den partssammansatta kommittén inom metallområdet för grund­
läggande utbildning med obligatorisk utlandspraktik på samtliga linjer. En 
liknande utveckling har följt lagstiftningsvägen i Italien, Nederländerna och 
Spanien. 
• Euskal-Herria (Comett): Utbildningssamarbete mellan universitet och företag, 
omfattande 10 företag, 7 universitet och 18 branschorganisationer från Baskien 
och andra regioner i Europa, i syfte att utveckla utbildnings- och 
omskolningskurser för att ge bättre möjligheter på arbetsmarknaden åt arbetslösa 
och arbetstagare som behöver skaffa sig nya kvalifikationer. 
• Utformning av och behörighet för en ny yrkeskategori på verkstadsområdet: 
"teknikexpert" (Force). Detta projekt är inriktat på utbildning av högkvalificerad 
personal och är ett partnerskap mellan europeiska biltillverkare, återförsäljare och 
utbildningscentra i flera länder. Det har lett till att två datorprogram för 
multimedieutbildning har utarbetats inom områdena motorbuller och luftkuddar. 
• Biomerit (Europeiska nätverket för bioteknisk utbildning - Comett): Biomerit om­
fattar cirka 33 deltagare från sju unionsländer och har på tre år anordnat nära 
femton utbildningsseminarier för cirka 900 deltagare. En av de stora förtjänsterna 
med Biomerit är att man valt en metod som förenar studenter och forskare, som 
skaffar sig erfarenheter av arbetet i ett europeiskt nätverk, och företag i syfte att 
infora biotekniska innovationer inom jordbruk och små och medelstora företag. 
• Starta eget i utlandet (Petra): Handelsskolor i Danmark, Luxemburg, 
Nederländerna och Portugal samarbetar i ett partnerskap om simulering av 
bildande av transnationella företag inom ett nätverk för grundutbildning. 
Företagsprojekt i utlandet utvecklas inom varje utbildningscentrum. När projekten 
är slutförda presenteras de av lokala juryer (handelskammare, företag) på 
" företagsmarknader". 
• Ecata (Comett): Ett transnationellt projekt för utbildning i spjutspetsteknologi 
inom det flygtekniska området. Sju universitet och elva europeiska tillverkare 
samarbetar i detta partnerskap, som riktar sig till unga ingenjörer. Utbildningen 
leder fram till diplom och 2 000 undervisningstimmar har genomförts sedan 1990. 
60 
4. Exempel på projekt inom programmet Telcmatiktillämpningar 
• Att lära genom undersökningar och upptäckten Två konsortier av företag och 
utbildningsinstitutioner har startat två utbildningsprogram, det ena för 
medicinstudenter och det andra för elever på den tekniska gymnasieutbildningen, 
som bygger på ett intensivt utnyttjande av simulerade praktiska arbeten. De 
studerande kan utnyttja ett integrerat pedagogiskt stöd som på begäran ger 
vägledning och förklaringar. Denna metod, som betonar induktiva resonemang, 
bör leda till djupare kunskaper, som är lättare att överföra (projekten Coast och 
Servive). 
• Universitetssamarbete för att främja nya utbildningstjänsten Att ge tillgång till 
omfattande kunskapsresurser räcker inte - de måste struktureras efter 
målgruppernas behov och vara attraktiva och motiverande för användarna. Ett 
koncept som ger levande kunskap i denna anda har definierats och tillförts 
material av ett universitetskonsortium (Ariadne-projektet) och valideras för 
närvarande på ett antal företag i fråga om ekonomisk och social relevans. Ett 
andra universitetskonsortium utför försöksverksamhet med distribution av tjänster 
via hybridnät som kombinerar kabel-TV, publika telekommunikationsnät och 
forskningsnät (Elektra-projektet). 
• Utbildning för små och medelstora företag: Ett konsortium bestående av tekniska 
utbildningsinstitutioner och små och medelstora företag bidrar till utvecklingen av 
en databank över kursmoduler. Leverantörerna av utbildningstjänster anpassar 
standardmodulerna till sina kunders specifika behov. Användarna har tillgång till 
utbildningsresurserna antingen från sin arbetsplats på företaget eller på ett lokalt 
utbildningscentrum (Ideals-projektet). 
• Utbildning i hemmet: Denna typ av distansutbildning är den vanligaste. 
Framstegen inom telematiken gör det möjligt att erbjuda pedagogiska media av 
hög kvalitet, bättre interaktion mellan elev och lärare och en rik mediamiljö. I 
projektet Domitel görs försök med användning av kabel-TV, medan Topilot 
utnyttjar en specifik lösning för migrerande arbetstagare som bygger på tekniken 
med mobildatakommunikation. 
• Specialiserade utbildningsnät: En ökande del av utbildningen i spjutspetsteknologi 
finns inte att tillgå på universiteten - antingen därför att efterfrågan inte är 
tillräcklig på lokal nivå för att ekonomiskt motivera inrättandet av en avancerad 
kurs, eller därför att forskningen i första hand bedrivs av företag. Europa är den 
lämpligaste nivån för att organisera detta slag av utbildning. Två konsortier 
utvärderar nya utbildningsmetoder som anpassats till dessa nya behov. Det ena 
drivs av ett nätverk av europeiska forskningslaboratorier för mikroelektronik 
(Modem), det andra av ett nätverk av nationella meteorologiska institut (Euromet). 
61 
BILAGA 3 
Alyat Hanoar - en utbildningsmodell 
Alyat Hanoar är en institution i Israel som har specialiserat sig på uppfostran av 
ungdomar som har haft särskilt svåra problem under sin uppväxt, beroende på svårigheter 
inom familjen, sociala eller kulturella problem, som hindrat deras utveckling till 
ansvarstagande vuxna. 
Verksamheten, som ursprungligen startade i Tyskland 1932, tillkom för att rädda barn 
från judiska familjer som hade utsatts för diskriminering, särskilt på arbetsmarknaden, och 
inriktade sig på att låta dessa ungdomar komma i grupper till Israel där man tog hand om 
deras uppfostran och utbildning i självstyrande "ungdomsbyar" i vissa kibbutzer. 
Under nära trettio år skulle denna institution fortsätta att ta hand om framför allt 
invandrade ungdomar, särskilt psykiskt skadade barn, överlevande från koncentrations­
lägren, och senare föräldralösa ungdomar som utvandrat från Nordafrika och Iran. Mot 
slutet av sextiotalet skulle Alyat Hanoar mer och mer komma att ta hand om ungdomar 
från "det andra Israel", det vill säga den stora befolkningsgrupp, med rötter framförallt 
i Marocko, vars integration i det israeliska samhället hade misslyckats. Från och med 
1985 blev inriktningen åter en ny genom att man fick i uppdrag att ta hand om 
anpassningen, utbildningen och den sociala integreringen av 50 000 judiska ungdomar 
från Etiopien, vilka hade flyttats till Israel under särskilt traumatiska och påfrestande 
förhållanden. 
Grundbulten i detta system för individuell återanpassning, såväl psykologiskt som 
kulturellt och socialt, är en ungdomsby eller närmare bestämt det samhälle som byggts 
upp kring dessa ungdomsbyar. Detta samhälle består inte bara av studerande ungdomar 
utan också av lärare, en ledningsgrupp ( "husmor" eller "husfar" i de olika husen, 
fritidsledare, instruktörer, psykologiska rådgivare, socialassistenter osv.) samt teknisk och 
administrativ personal. En stor del av denna personal bor för övrigt inom området, ofta 
tillsammans med sin familj. 
Samhället administreras på det sociala planet av en grupp inrättningar som sköts av 
eleverna (elevråd, olika kommittéer, husråd osv.). Den vuxna personalen samlas 
regelbundet och far handledning av byns chef för att kunna tjänstgöra som förebilder, stöd 
och samtalspartner åt ungdomarna. 
Den fostran som ges i dessa ungdomsbyar syftar till att uppnå tre viktiga mål: 
1. Att stärka individens självständighet, bejaka och utveckla hans personlighet genom 
ett samspel dels mellan eleverna dels mellan elever och personal. 
2. Att sträcka sig utanför den undervisning som styrs av den läroplanen som 
fastställts av utbildningsministeriet genom att öppna större perspektiv och utveckla 
elevernas alla talanger, inom till exempel sport och konstnärlig eller musikalisk 
verksamhet, genom att erbjuda kurser, verkstäder, besök och andra kompletterande 
aktiviteter. 
3. Att stärka det individuella ansvarstagandet gentemot kollektivet och samhället 
genom att eleverna anförtros olika uppgifter (som att i tur och ordning hjälpa till 
i matsalen, i biblioteket, på sport- och lekplatser, med rumsstädningen osv.) eller 
speciella uppdrag (som att ge stödundervisning, följa med en annan elev till 
vårdcentralen eller sjukhuset osv.). 
-62-
Det mest märkvärdiga med detta system är utan tvivel att det fungerar utan de 
bestraffningar föräldrar och lärare brukar använda sig av. I ungdomsbyn är det det sociala 
trycket som spelar denna roll och som dessutom gör det på ett mer effektivt sätt än 
bestraffningar skulle ha gjort. 
De resultat man uppnått med denna modell är imponerande. Inte bara har ett stort antal 
mycket harmoniska personligheter danats här, utan framförallt är andelen "dropouts" som 
lämnar den här utbildningen mycket lägre än det nationella genomsnittet, (3% i stället för 
10%), och detta trots att många av de här ungdomarna tidigare har haft täta återfall av 
skolk och studieavbrott. Smidigheten och styrkan i den här modellen, som har haft att 
överbrygga både stora kulturella skillnader och avsevärda fördomar, har bevisats inte 
minst genom de fantastiska resultat som uppnåtts när man på mindre än tio år inlemmat 
de unga etiopiska flyktingarna i det israeliska samhället. 
Alyat Hanoar har sedan det grundades berett plats åt mer än 300 000 unga människor. 
Idag finns det i det sextiotal byar som Alyat Hanoar driver mer än 17 000 ungdomar. 
Dessa utgör en tredjedel av de ungdomar som studerar på motsvarande sätt och 10 till 12 
% av hela åldersgruppen. 
Den årliga kostnaden per elev i dessa byar är relativt blygsam, i storleksordningen 45-55 
000 svenska kronor, skolavgifterna inberäknade. 
63 
BILAGA 4 
Erfarenheterna av "Accelerated Schools" i USA 
Försök med "Accelerated Schools", eller intensivskolor, bedrivs med framgång i Förenta 
staterna och är en av de bästa lösningar amerikanerna har åstadkommit när det gäller att 
lösa den kris i skolsystemet som lett till att en tredjedel av eleverna på grundskolan och 
i gymnasiet misslyckas med sina studier. 
De elever som misslyckas, de så kallade "riskeleverna", är i allmänhet två år efter i sin 
skolgång. Mer än hälften av dem lämnar skolan utan examen. Dessa elever kommer för 
det mesta från socialt belastade miljöer, är fattiga och tillhör någon av de etniska 
minoriteter som inte är engelsktalande. Många lever också i familjer med en 
ensamstående förälder. 
Principen med intensivskolor bygger på övertygelsen att man kan slussa en årskull elever 
genom skolan så att alla elever är på samma nivå när de avslutar sin den obligatoriska 
skolan. Detta innebär att man låter "riskeleverna" arbeta i en högre takt än de elever som 
kommer från priviligerade miljöer. Vad det handlar om att erbjuda elever med svårigheter 
skolor av högsta kvalitet. 
Utformningen av dessa skolor bygger på uppfattningen att den undervisning som används 
för "begåvade" barn lämpar sig lika bra för alla barn. Man menar att elever med 
svårigheter inte skall anses som långsamma och oförmögna till inlärning inom normal tid, 
utan att de tvärtom skall ges ambitiösa mål som skall förverkligas inom en tidsfrist som 
ovillkorligen skall hållas. 
Varje elev, varje förälder och varje lärare måste vara övertygad om att det inte finns 
något sådant som ett förutbestämt misslyckande. Alla manas att tillsammans med skolans 
personal bilda ett arbetslag som fullt ut tar sitt ansvar. Efter att ha skapat sig en vision 
av hur en skola skall vara, engagerar sig arbetslaget i uppbyggnaden av en intensivskola 
som allteftersom lär sig att på egen hand lösa de problem som kan uppstå. 
Arbetslaget bör se vars och ens olika begåvningar som en resurs, som annars i allmänhet 
är dåligt utnyttjad. Skolans förvandlingsprocess leder till en förändrade attityder och 
skapandet av en ny kultur. 
Det tar ungefär fem månader innan arbetssättet blivit framgångsrikt. Det krävs många 
timmar av möten och samråd mellan skolans arbetslag, föräldrarna och eleverna. 
De skolor som ger sig in på den här typen av verksamhet får inte bli ensamma. De måste 
känna att de har stöd inom ett nätverk av skolor som engagerat sig i samma slags 
metodik. I Förenta staterna kan de också få stöd av arbetslag vid universiteten, särskilt 
vid Stanforduniversitetet. 
Flera hundra sådana här projekt har med framgång slutförts i Förenta staterna och har 
varit föremål för studier och publikationer som uppmuntrar till fortsatt verksamhet. 
-64-
ISSN 1024-4506 
KOM(95) 590 slutlig 
DOKUMENT 
SV 16 
Katalognummer : CB-CO-95-658-SV-C 
ISBN 92-77-97166-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg