A4-0201/98

Resolution om industrifisket

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från fiskeriutskottet (A4-0201/98), och av följande skäl:

A. Av all den fisk som fångas iNordsjön, Skagerack och Kattegatt svarar industrifisket för nästan 60 % och således för en ansenlig del av EU-fiskeflottans fiskeansträngningar inom detta område.

B. Industrifisket har hela tiden blivit föremål för motsättningsfyllda diskussioner, eftersom där används synnerligen finmaskiga nät och det saknas fångstbegränsningar för vissa former av fisket.

C. Enda sättet för att industrifisket skall kunna bli mera accepterat är om det vetenskapligt övervakas vilka inverkningar det har på de bestånd som utnyttjas och på hela det marina ekosystemet samt om det bedrivs på ett ekologiskt ansvarsfullt sätt.

D. Detta villkor kan uppfyllas endast om de totala fångstkvoterna också för de arter som industrifisket inriktar sig på utformas på ett sådant sätt att det därvid tas hänsyn också till naturskyddssynpunkter och om bifångsterna av ungfisk av skyddade arter hålls på så låga nivåer som möjligt.

E. På senaste tiden har det vidtagits åtgärder för att begränsa det fiske som ger upphov till stora bifångster. Bland sådana åtgärder kan nämnas att det uppställts en absolut översta gräns för bifångsterna av sill i samband med industrifisket. Ett annat exempel är det omfattande system för kontroll och övervakning som införts av de danska fiskerimyndigheterna.

F. Särskilt fisket efter tobis har hittills varit reglerat endast i ringa utsträckning, trots att de eftersträvade fångstmängderna därvid är mycket stora och trots att tobisen utgör en viktig föda för vissa arter av matfisk, sjöfågel och havslevande däggdjur. I dagens läge vet man ännu inte tillräckligt mycket om den biologiska växelverkan för att kunna utesluta att tobisfisket kunde ha negativa konsekvenser - åtminstone inom begränsade områden - på de djur för vilka tobisen utgör en del av födan.

G. Vid fisket efter vitlinglyra är ur biologisk synvinkel betraktat den tillåtna bifångstandelen för skyddade arter utan tvivel för stor och än så länge man inte, lika litet som tidigare, har några utsikter om effektiv begränsning av bifångsterna, i synnerhet av skaldjur och vitling.

H. Erinras bör att det i det fjärde fleråriga utvecklingsprogrammet (1997-2001) talas om att fångstkapaciteten hos den del av fiskeflottan som bedriver konsumtionsfiske, och således också fiskdödligheten, för vissa bestånd skall minskas med upp till 30 %.

1. Parlamentet anser att ett måttligt industrifiske är möjligt även iNordsjön, Skagerack och Kattegatt, om principen om hållbarhet därvid beaktas och om, i konfliktsituationer, konsumtionsfisket ges företräde,

2. påpekar att följande är nödvändigt för att dessa villkor skall kunna uppfyllas:

- inverkningarna från industrifisket på alla arter som lever i och av havet måste noggrant utforskas och övervakas,

- fångst- och bifångstgränser som uppställts på grundval av vetenskapliga bedömningar måste efterlevas,

- det måste installeras ett rigoröst kontrollsystem i de hamnar där fisken landas,

- i sådana fall där data är oklara måste utan vidare principen om naturskydd följas.

Kontroll och övervakning

3. konstaterar att industrifisket tidigare uppenbarligen haft synnerligen allvarliga problem med att kontrollera och övervaka hur gemenskapsrätten tillämpas, något som tagit sig uttryck i form av alltför stora fångster av vissa djurarter och delvis i ett mångdubbelt överskridande av de tillåtna bifångsterna av skyddade arter,

4. välkomnar därför att den danska fiskeriförvaltningen år 1996 infört ett omfattande övervakningssystem med ofta förekommande kontroller; välkomnar också de första tecknen på en avgörande minskning av bifångstmängderna,

5. är dock av den uppfattningen att det behövs flera års erfarenheter för att man skall kunna bedöma hur pass effektivt systemet är och fatta beslut om de åtgärder som vidtagits varit tillräckliga,

Fisket efter tobis

6. anser att det visserligen tagits ett första steg i rätt riktning i och med att rådet i sin förordning nr 45/98 ((EGT L 12, 19.1.1998, s. 1.)) om fastställande, för vissa fiskbestånd och grupper av fiskbestånd, av totala tillåtna fångstmängder för år 1998 och då, för första gången, beaktat naturskyddssynpunkter i samband med fastställandet av en total tillåten fångstmängd, men att detta inte är tillräckligt,

7. yrkar därför på att det skall utarbetas en plan för resurshantering; i den skall ingå målen för det ekonomiska utnyttjandet, uttryckt i kvantitativa storheter som fiskdödlighet, biomassa för lekbestånden samt rekrytering, liksom där också bör fastställas vilka varningssignaler på ett tidigt stadium som bör observeras, såsom att den geografiska fördelningen av bestånden minskar, förändringar i åldersstrukturen på lekbestånden och sämre häckningsresultat för sjöfåglar,

8. uppmanar kommissionen att utarbeta ett förslag till inrättande av skyddszoner i ekologiskt känsliga områden såsom lekområden, uppväxtområden för ungfisk och näringsreservoarer för sjöfågelkolonier,

9. uppmanar kommissionen att framlägga ett lagförslag för fisket efter tobis; i detta förslag bör den för närvarande maximalt tillåtna mängden för skyddade arter i fångsterna minskas från 10 % till 2 %,

Fisket efter skarpsill

10. välkomnar att det år 1996 infördes en totala gräns för fångsterna av sill inom industrifisket, eftersom detta innebar att en första verkligt seriös åtgärd vidtogs för att lösa det problem som uppstår framför allt vid fisket efter skarpsill, nämligen att de tillåtna bifångsterna av sill mångdubbelt överskrids,

11. betonar dock att effektiviteten i denna åtgärd står och faller med att man har en rigorös kontroll i de hamnar där fisken landas, en kontinuerlig övervakning och registrering av hur fångsterna är sammansatta och att man punktligt avslutar fisket när den ifrågavarande mängden bifångst uppnåtts,

12. anser, i beaktande av att den totala gränsen för fångsterna av sill i samband med fisket efter skarpsill varit i kraft en så kort tid, att det ännu är för tidigt att som motvikt till denna begränsning uppmjuka andra naturskyddsåtgärder, såsom rådet avsett göra genom att höja den tillåtna bifångsten av sill vid skarpsillsfisket i Nordsjön från 10 % för närvarande till 20 %,

Fisket efter vitlinglyra

13. beklagar att det än så länge uppenbarligen saknats politisk vilja att effektivt begränsa de stora bifångsterna som förekommer i samband med fisket efter vitlinglyra, i synnerhet bifångsterna av vitling och skaldjur,

14. anser dock, i beaktande av situationen för skaldjurs- och vitlingsbestånden, att det råder ett akut behov av att bifångsterna på ett effektivt sätt begränsas och uppmanar därför rådet och kommissionen att, såsom minimiåtgärd i samband med att de totala tillåtna fångstmängderna årligen fastställs, beakta bifångsterna av skyddade arter vid fisket efter vitlinglyra och räkna in dessa i fångstkvoterna i samband med tilldelningen av sådana kvoter till de olika medlemsstaterna,

15. framhåller aslutligen att det finns bestående växelverkansförhållanden av ekologisk och socioekonomisk natur som leder till att industrifisket inte i det långa loppet kan frikopplas från utvecklingen inom konsumtionsfisket; därför får man inte glömma att det i framtiden kan komma att bli nödvändigt med en avsevärd minskning av utfiskningen också för de fiskarter som industrifisket inriktar sig på,

16. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen och rådet, liksom till regeringarna och parlamenten i medlemsstaterna och i övriga länder vid Nordsjön.