SV Europeiska unionens officiella tidning C 170/40

Rådets motivering: Rådets ståndpunkt (EU) nr 9/2016 vid första behandlingen inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för forskning, studier, praktik, volontärarbete, deltagande i elevutbytesprogram eller utbildningsprojekt och för au pairarbete

(2016/C 170/02)

I. INLEDNING

Den 25 mars 2013 antog kommissionen ett förslag till direktiv om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för forskning, studier, elevutbyte, avlönad och oavlönad praktik, volontärarbete och au pair-arbete.

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén yttrade sig om förslaget den 18 september 2013 respektive den 28 och 29 november 2013.

De berörda rådsorganen inledde diskussionerna om förslaget i april 2013. Den 25 februari 2014 antog Europaparlamentet sin ståndpunkt vid första behandlingen. Rådet kunde inte godta resultatet av Europaparlamentets första behandling och den 10 december 2014 godkände Ständiga representanternas kommitté (Coreper) mandatet om bemyndigande för rådet att inleda förhandlingar med Europaparlamentet.

Efter sex informella trepartsmöten mellan rådet och Europaparlamentet, den 3 och 31 mars, den 26 maj, den 16 juli, den 29 oktober och den 17 november 2015, nåddes med kommissionens bistånd en överenskommelse om texten mellan de båda medlagstiftarna. Vid mötet den 26 november godkände Coreper den text som förhandlats fram med Europaparlamentet. Rådet nådde en politisk överenskommelse om texten vid mötet den 4 december 2015. Innan dess hade ordföranden för Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor i en skrivelse av den 1 december 2015 till Corepers ordförande framfört att han, om kompromisstexten översänds till parlamentet som rådets ståndpunkt vid första behandlingen, kommer att rekommendera utskottets ledamöter och i ett senare skede kammaren att godta rådets ståndpunkt utan ändringar vid parlamentets andra behandling, med förbehåll för granskning av juristlingvisterna vid båda institutionerna.

Europaparlamentet och kommissionen gjorde ett uttalande som kommer att tas till rådets protokoll.

I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar dessa medlemsstater inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på dem.

I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark.

Den 10 mars 2016 antog rådet sin ståndpunkt vid första behandlingen i enlighet med artikel 294 i fördraget.

II. SYFTE

Förslaget är en ändring och omarbetning av direktiv 2004/114/EG om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för studier, elevutbyte, oavlönad yrkesutbildning eller volontärarbete samt direktiv 2005/71/EG om ett särskilt förfarande för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i forskningssyfte. Syftet med detta förslag är att förbättra den rättsliga ram som är tillämplig på de kategorier av tredjelandsmedborgare som omfattas av de båda ovannämnda direktiven samt att utöka direktivets tillämpningsområde till att omfatta de nya kategorierna av tredjelandsmedborgare (avlönade praktikanter och au pairer).

III. ANALYS AV RÅDETS STÅNDPUNKT VID FÖRSTA BEHANDLINGEN

Allmänt

Förhandlingarna fördes i ett politiskt sammanhang som formats av kommissionens meddelande Ett öppet och säkert EU från mars 2014 (1) och Europeiska rådets strategiska riktlinjer för en vidareutveckling av området med frihet, säkerhet och rättvisa från juni 2014 (2). Europeiska rådet betonade att Europa inför utmaningar som globala och europeiska demografiska trender behöver behålla sin attraktionskraft som destination för människor med talanger och färdigheter. Därför måste Europa utveckla strategier för att maximera möjligheterna till laglig migration genom enhetliga och effektiva regler. Dessutom är invandring som en källa till högkvalificerad arbetskraft fortfarande en viktig aspekt inom ramen för Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla.

Den avslutande etappen av förhandlingarna under 2015 sammanföll med migrations- och flyktingkrisen. Mot denna bakgrund var det viktigt att avsluta förhandlingarna om detta direktiv och på så sätt skapa fler möjligheter för tredjelandsmedborgare att lagligt resa in i EU. I kommissionens meddelande En europeisk migrationsagenda från maj 2015 (3) efterlystes ett snabbt antagande av direktivet som skulle ge studerande och forskare – vilka betraktas som en strategiskt viktig grupp – nya möjligheter till rörlighet och till att söka arbete i EU.

Viktiga frågor

I enlighet med bestämmelserna i den gemensamma förklaringen om praktiska bestämmelser för medbeslutandeförfarandet (4) har kontakter ägt rum mellan företrädare för rådet, parlamentet och kommissionen i syfte att nå en överenskommelse om detta förslag. För att underlätta ett närmande av de båda institutionernas ståndpunkter och med hänsyn till den överenskommelse som nåtts vid dessa kontakter, antar rådet i fråga om förslaget till direktiv om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för forskning, studier, elevutbyte, avlönad och oavlönad praktik, volontärarbete och au pair-arbete sin ståndpunkt vid första behandlingen med följande viktiga ändringar av kommissionens förslag:

Tillämpningsområde (artikel 2)

I rådets ståndpunkt utgör endast forskare, studerande, praktikanter och volontärer som deltar i Europeisk volontärtjänst obligatoriska kategorier, medan kommissionen hade gjort alla kategorier obligatoriska i sitt förslag. Kategorierna elever, övriga volontärer och au pairer är valfria i rådets ståndpunkt. Det beror på att rådet anser att det viktigaste syftet med detta direktiv är att locka högkvalificerade tredjelandsmedborgare till EU.

När det gäller praktikanter beslutade rådet att avskaffa distinktion som gjorts mellan oavlönade och avlönade praktikanter och som inte betraktades som relevant för detta direktiv och att i stället hänvisa till en allmän praktikantkategori. Däremot har kategorin volontärer delats upp i volontärer som deltar i Europeisk volontärtjänst och övriga volontärer. Det är viktigt att ha harmoniserade regler för hela EU för att säkerställa ett enhetligt tillträde till Europeisk volontärtjänst, som är en del av EU-programmet Erasmus+ och som har en internationell dimension. Betydelsen av denna strategi är mindre tydlig när det gäller övriga volontärer. Därför är denna kategori valfri i rådets ståndpunkt.

Förmånligare bestämmelser (artikel 4)

Rådet lägger till vissa bestämmelser om att medlemsstaterna kan införa eller behålla förmånligare bestämmelser. Detta innebär att rådet ger medlemsstaterna möjligheten att inte kräva att mottagningsavtalet innehåller rubriken för eller syftet med forskningsverksamheten eller forskningsområdet (artikel 10.2 a). Medlemsstaterna ges också möjligheten att föreskriva om tillstånd med en längre giltighetstid än vad som anges i artikel 18. Hänvisningen till öppenhet och tillgång till information i artikel 35 gör det möjligt för medlemsstaterna att låta de sökande få tillgång till mer information om det anses nödvändigt. Rådet godkände alltså endast delvis Europaparlamentets ändringsförslag 25 med tanke på att syftet med direktivet är att harmonisera de regler som tillämpas i medlemsstaterna, särskilt när det gäller direktivets viktigaste bestämmelser.

Principer (artikel 5)

Rådet inför ytterligare en princip som gör det möjligt för medlemsstaterna att kräva att sökanden uppvisar de styrkande handlingar som krävs för inresa och vistelse enligt detta direktiv antingen på ett av den berörda medlemsstatens officiella språk eller på något av dem av unionens officiella språk som fastställs av den medlemsstaten. Detta är en viktig princip för medlemsstaterna som underlättar förvaltningarnas arbete och bidrar till att påskynda behandlingen av ansökningarna.

Inresekvoter (artikel 6)

Rådet upprepar de principer som anges i artikel 79.5 i EUF-fördraget avseende medlemsstaternas rätt att bestämma hur många tredjelandsmedborgare som får beviljas inresa till deras territorium för att där söka sysselsättning. Rådet förtydligar att denna princip endast kan tillämpas om den särskilda kategorin tredjelandsmedborgare anses vara i ett anställningsförhållande i den berörda medlemsstaten. Rådet nämner också uttryckligen att inresekvoterna aldrig kan tillämpas på studerande, även om dessa tillåts arbeta under sina studier, eftersom de per definition ansöker om vistelse för studier. En liknande artikel om inresekvoter finns i direktiv 2014/66/EU (5) (direktivet om företagsintern förflyttning av personal och i direktiv 2014/36/EU (6) (direktivet om säsongsarbetare).

Allmänna villkor för inresa och vistelse (artikel 7)

I artikel 7.1 a anser rådet att det av tydlighetsskäl är nödvändigt att utöver en giltig resehandling även förteckna alla tänkbara handlingar som kan krävas för inresa, beroende på det specifika nationella system eller den specifika situation som gäller för tredjelandsmedborgaren.

Rådet anpassar punkt 1 e till motsvarande bestämmelser i direktivet om företagsintern förflyttning av personal (artikel 5.5) och direktivet om säsongsarbetare (artikel 5.3) genom att föra in orden ”utan att behöva ta medlemsstatens sociala biståndssystem i anspråk”. Dessutom för rådet av tydlighetsskäl in en öppen förteckning över källor från vilka tillräckliga medel kan komma. Med tanke på den stora mängd kategorier som omfattas av direktivet är en sådan förteckning användbar som vägledning för medlemsstaterna vid bedömning av ”tillräckliga medel”. Rådet för också in en ny bestämmelse i denna artikel (punkt 3) där medlemsstaterna har möjlighet att ange ett referensbelopp som de anser utgör ”tillräckliga medel”. I artikel 35, om öppenhet och tillgång till information, för rådet in en skyldighet för medlemsstaterna att se till att det är lätt för sökande att få tillgång till uppgifter om tillräckliga medel per månad. Det kommer att innebära att sökande och andra berörda parter får tydlig information om kraven på ”tillräckliga medel” i olika medlemsstater.

Rådet för in en ny punkt 2 genom vilken medlemsstaterna ges möjlighet att kräva att sökanden uppger den berörda tredjelandsmedborgarens adress på medlemsstatens territorium. Ett sådant krav är redan etablerad praxis i ett antal medlemsstater och adressen behövs för exempelvis kommunikation med den sökande eller för tilldelning av administrativ behörighet i den berörda medlemsstaten. Rådet specificerar också att medlemsstaterna ska godkänna en tillfällig adress i det fall adressen behövs vid tidpunkten för ansökan men tredjelandsmedborgaren ännu inte känner till sin kommande adress. Kravet att den sökande ska uppge sin adress fastställs även i direktivet om företagsintern förflyttning.

Rådet för in punkterna 4 och 5 för att precisera var och av vem tillståndsansökningar kan lämnas in. I kommissionens förslag förekom motsvarande bestämmelser i artikeln om särskilda villkor för forskare. Rådet flyttar dessa till artikeln om allmänna villkor och gör dem därmed tillämpliga på alla kategorier som omfattas av detta direktiv. Vad innehållet anbelangar föreskrivs i kommissionens förslag att ansökningar ska prövas och behandlas när den berörda tredjelandsmedborgaren vistas utanför den medlemsstat där han eller hon vill få rätt till inresa och vistelse. Rådet enades med beaktande av Europaparlamentets ändringsförslag 28 om att ansökningar även ska prövas och behandlas när tredjelandsmedborgaren redan vistas i den medlemsstaten i egenskap av innehavare av ett giltigt uppehållstillstånd eller en visering för längre vistelse.

Rådet för in en ny punkt 6 där det fastställs att tredjelandsmedborgare som anses utgöra ett hot mot allmän ordning, allmän säkerhet eller folkhälsan inte får beviljas inresa i enlighet med detta direktiv. I kommissionens förslag förekommer en liknande bestämmelse i punkt 1 i denna artikel avseende styrkande handlingar och bevis, som den sökande ombeds att förete som en del av ansökan. Rådet anser att syftet med denna bestämmelse snarast bör vara att ligga till grund för att en ansökan ska avslås, med bevisbördan på medlemsstaterna. Ett liknande upplägg används i direktivet om företagsintern förflyttning (artikel 5.8) och direktivet om säsongsarbetare (artikel 6.4).

Godkännande av värdenheter (artiklarna 9 och 15)

Medan det i kommissionens förslag föreskrivs ett obligatoriskt godkännandeförfarande för forskningsorgan men inget sådant förfarande för värdenheter som tar emot andra kategorier, har rådet beslutat att tillämpa samma förfaringssätt för samtliga värdenheter. Rådet håller med om att det står medlemsstaterna fritt att besluta huruvida de vill kräva att inresa och vistelse enligt detta direktiv ska ske genom godkända värdenheter eller inte.

När det gäller exempelvis forskningsorgan är medlemsstaterna fria att välja huruvida de vill kräva godkännande av offentliga och/eller privata forskningsorgan eller besluta att inget godkännande behövs. Detta ger medlemsstaterna tillräcklig flexibilitet för att kunna välja det upplägg som passar bäst för deras respektive rättssystem.

Rådets ståndpunkt föreskriver att medlemsstaterna som ett led i detta upplägg ska tillämpa ett förenklat förfarande för alla tredjelandsmedborgare som ansöker om inresa och vistelse genom godkända värdenheter (artiklarna 8.3 och 11.3). Sådana sökande ska undantas från kravet att uppvisa vissa av de handlingar eller bevis som krävs enligt detta direktiv. Ett annat inslag avsett att förenkla är att ett beslut om en ansökan som lämnats in genom godkända värdenheter bör måste fattas inom 60 dagar (artikel 34.2), jämfört med standardtidsfristen som är 90 dagar. När rådet fastställde detta förfarande tog det hänsyn till andemeningen i Europaparlamentets ändringsförslag 57, som avser ett påskyndat förfarande.

Kategorin forskare (artiklarna 3, 8, 9 och 10)

Rådet breddar definitionen av forskare i artikel 3 genom att lägga till att forskaren utöver att ha en utbildning som ger tillträde till doktorandutbildningar även kan inneha en doktorsexamen.

I artikel 8, om särskilda villkor för forskare, lägger rådet till ett förtydligande om att forskningsorganets ekonomiska ansvar är begränsat fram till den dag då det uppehållstillstånd för att söka arbete eller driva företagsverksamhet som utfärdats i enlighet med artikel 25 börjar gälla (punkt 2). Från och med tidpunkten för utfärdande av ett sådant tillstånd kommer tredjelandsmedborgaren i fråga inte längre att betraktas som en forskare i enlighet med detta direktiv.

I artikel 10, om mottagningsavtal, gör rådet en ändring i förhållande till kommissionens ståndpunkt genom att låta medlemsstaterna få föreskriva att avtal som innehåller samma delar som mottagningsavtal ska anses likställda med mottagningsavtal vid tillämpningen av detta direktiv (punkt 1). Denna ändring härrör från rådande praxis i vissa medlemsstater.

När det gäller mottagningsavtal gör rådet om vissa obligatoriska bestämmelser till frivilliga bestämmelser. Medlemsstaterna får själva bestämma om de ska kräva att viss information ska ingå i mottagningsavtalet eller inte (punkt 3 a och b). Rådet anser det viktigt att minimera den administrativa bördan för forskningsorganen.

Rådet lägger också till ett krav på att mottagningsavtalet ska innehålla information om planerad rörlighet i en eller flera andra medlemsstater om rörligheten är känd vid tiden för ansökan i den första medlemsstaten (punkt 2 e). Sådan information anses viktig när det gäller det system för rörlighet som skapats för forskare enligt detta direktiv (artiklarna 28 och 29).

Kategorin studerande (artiklarna 3, 11, och 24)

I definitionen av studerande i artikel 3 preciseras att heltidsstudier inom EU, som den studerande beviljats inresa och vistelse för, även kan inbegripa förberedande utbildning som en del av dessa studier. I artikel 11, om särskilda inrese- och vistelsevillkor för studerande, lägger rådet till ett krav på att sökande, om medlemsstaten kräver det, ska styrka att tredjelandsmedborgaren kommer att ha tillräckliga medel för att täcka studiekostnaderna. Detta anses nödvändigt eftersom studiekostnader avser böcker, studiematerial med mera, som varken omfattas av kraven om tillräckliga medel i artikel 7 (som ska täcka kostnader för uppehälle och resor) eller av de avgifter som tas ut av läroanstalterna för högre utbildning enligt artikel 11.1 b.

För att ge studerande möjlighet att täcka delar av sin studiekostnad ska de i enlighet med artikel 24 ges tillträde till arbetsmarknaden i den medlemsstat där studierna bedrivs. Rådet ändrar kommissionens förslag genom att fastställa det minsta antalet timmar som studerande tillåts arbeta per vecka till 15, vilket är en välavvägd kompromiss med hänsyn till praxis i de olika medlemsstaterna. Rådet behåller principen att medlemsstaterna bör ges möjlighet att ta hänsyn till situationen på sina respektive arbetsmarknader (punkt 3) utan det tillägg som Europaparlamentet föreslog i ändringsförslag 46. Arbetsmarknadsprövningen avser alltid ett specifikt arbetstillfälle och kan därför inte genomföras på ett systematiskt sätt. För att ta hänsyn till Europaparlamentets farhågor förklaras dock i skäl 52 i rådets ståndpunkt att studerandes tillträde till arbetsmarknaden bör vara en allmän regel och att medlemsstaterna endast under exceptionella omständigheter bör beakta situationen på sina respektive arbetsmarknader.

Kategorin elever (artiklarna 3, 12)

Detta är en valfri kategori i rådets ståndpunkt. I definitionen av elev i artikel 3 lägger rådet till ytterligare uppgifter som ett sätt att ta hänsyn till olika nationella system. Ett sekundärutbildningsprogram kan således erkännas (eller inte erkännas) på statlig eller regional nivå, och det kan antingen motsvara högstadieutbildning eller gymnasieutbildning. Rådet breddar definitionen genom att lägga till att elever även kan beviljas inresa och vistelse för utbildningsprojekt, utöver utbytesprogram, som kommissionen föreslagit. Det förstnämnda kräver inte ett elevutbyte. I artikel 12.1 e, om särskilda villkor för inresa och vistelse för elever, lägger rådet till en möjlighet för elever att utöver att bo hos en familj även kunna bo på en särskild anläggning inom utbildningsanstalten eller på någon annan anläggning som uppfyller de villkor som har fastställts.

Kategorin praktikanter (artiklarna 3 och 13)

Rådet begränsar definitionen av praktikant genom att lägga till ett kravet att en praktikant måste vara en person som antingen innehar en examen från högre utbildning eller följer ett studieprogram som leder till en examen från högre utbildning. Detta är i linje med rådets åsikt att det främsta syftet med detta direktiv är att rikta in sig på högkvalificerade tredjelandsmedborgare. Samtidigt avvisar rådet distinktionen mellan oavlönade och avlönade praktikanter och väljer en allmän praktikantkategori. I de särskilda villkoren för inresa och vistelse för praktikanter i artikel 13 lägger rådet till ett antal krav som ska uppfyllas av den berörda tredjelandsmedborgaren. Rådets avsikt med detta är att skapa tillräckliga garantier mot missbruk när denna kategori av tredjelandsmedborgare tillåts inresa till EU:s territorium. Medlemsstaterna anser att det finns en risk för att praktikanter kan användas för att med sämre anställningsvillkor ersätta arbetstagare.

Rådet lägger därför till i punkt 1 a att praktikavtalet ska föreskriva teoretisk och praktisk utbildning och att medlemsstaterna får kräva att avtalsvillkoren uppfyller de krav som fastställs i nationell rätt, kollektivavtal eller praxis.

I enlighet med de ändringar som gjorts i definitionen av en praktikant lägger rådet i artikel 13 till ett krav på att det ska styrkas att tredjelandsmedborgaren har erhållit en examen från högre utbildning inom de två år som föregår ansökningsdatumet för praktiken eller att han eller hon följer ett studieprogram som leder till en examen från högre utbildning (punkt 1 b). Medlemsstaterna får dessutom kräva att praktiken genomförs inom samma område och på en kvalifikationsnivå som är likvärdig med praktikantens examen från högre utbildning eller det studieprogram som följs (punkt 2). Detta krav strider mot Europaparlamentets avsikt att, med sitt ändringsförslag 32, stryka ett sådant villkor.

Rådet tillägger också att den sökande ska styrka, om medlemsstaten kräver det, att tredjelandsmedborgaren har tillräckliga medel för att täcka kostnaderna för praktiken, att värdenheten påtar sig ansvaret för tredjelandsmedborgaren under hela vistelsen och, om tredjelandsmedborgaren inkvarteras av värdenheten, att inkvarteringen uppfyller kraven. Rådet lägger till en möjlighet, i likhet med den som gäller forskare, att medlemsstaterna får kräva att en värdenhet åtar sig ekonomiskt ansvar för en praktikant om han eller hon olagligen stannar kvar på den berörda medlemsstatens territorium (punkt 4). Enligt kommissionens förslag får medlemsstaterna kräva att värdenheten ska förklara att tredjelandsmedborgaren inte innehar en tjänst, medan rådet går lite längre och gör det möjligt för medlemsstaterna att kräva att värdenheten ska styrka att praktiken inte ersätter någon tjänst (punkt 3).

Kategorin volontärer (artikel 14)

I rådets ståndpunkt utgör volontärer som deltar i Europeisk volontärtjänst en obligatorisk kategori medan andra volontärer fortsätter att utgöra en valfri kategori. När det gäller inresa och vistelse för volontärer godkänner rådet i sak Europaparlamentets ändringsförslag 33 om att innehållet i avtalet med värdenheten måste uppvisas (artikel 14.1 a). I likhet med vad som gäller elever och praktikanter anser rådet det dessutom vara nödvändigt att införa möjligheten för medlemsstaterna att kräva bevis på att inkvarteringen uppfyller de krav som den berörda medlemsstaten uppställt om tredjelandsmedborgaren inkvarteras av värdenheten (punkt 1 b). Eftersom detta redan är gällande praxis i flera medlemsstater tillägger rådet en möjlighet för medlemsstater att fastställa en minimiålder och en maximiålder för tredjelandsmedborgare som ansöker om inresa och vistelse för att delta i ett volontärprogram (punkt 2). Detta ska emellertid inte påverka tillämpningen av reglerna för Europeisk volontärtjänst. I syfte att säkerställa överensstämmelse med kraven i den europeiska volontärtjänsten, konstaterar rådet att sökande till denna tjänst inte ska behöva förete bevis enligt vissa bestämmelser i detta direktiv (punkt 3).

Kategorin au pairer (artikel 16)

Detta är en valfri kategori i rådets ståndpunkt. I artikel 16 om särskilda villkor för inresa och vistelse för au pairer godkänner rådet till fullo innehållet i Europaparlamentets ändringsförslag 34 och 35 om au pairers rättigheter och skyldigheter. Här går rådet ännu längre och fastställer att au pair-uppgifterna inte får omfatta mer än 25 timmars arbete per vecka (artikel 16.5). Rådet justerar emellertid något minimiåldern för au pairer som i kommissionens förslag är 17 år och i rådets ståndpunkt 18 år. Detta är i enlighet med nuvarande praxis i flera medlemsstater.

Rådet lägger också till flera krav för au pairers inresa och vistelse. Medlemsstaterna får nämligen kräva att tredjelandsmedborgaren styrker grundläggande kunskaper i språket i det berörda värdlandet eller att har sekundärutbildning eller yrkeskvalifikationer (punkt 2). Rådet fastställer, i enlighet med nuvarande praxis i vissa medlemsstater, att medlemsstaterna får besluta att utplacering av au pairer endast ska utföras av en organisation som förmedlar au pairer (punkt 3). Rådet inför också möjligheten för medlemsstaterna att kräva att medlemmarna i värdfamiljer är av annan nationalitet än au pairer som är tredjelandsmedborgare och att de inte har några familjeband till au pairen (punkt 4). Medlemsstaterna får också fastställa ett lägsta belopp som ska betalas ut som fickpengar till au pairen (punkt 6).

Tillstånd som beviljas enligt detta direktiv (artiklarna 17–19)

I artikel 17 lägger rådet till ytterligare detaljer till kommissionens ursprungliga förslag beträffande de olika beteckningar som ska införas i tillståndet. Här antar rådet en ståndpunkt som liknar den som används i direktivet om säsongsarbetare.

Rådet följer kommissionens tillvägagångssätt när det gäller giltighetstiden för de tillstånd som beviljas forskare, studerande, elever, au pairer och volontärer (artikel 18) och avslår därmed Europaparlamentets ändringsförslag 37. Rådet kompletterar kommissionens förslag genom att uttryckligen konstatera att medlemsstaterna på vissa villkor får tillåta förlängning av elevers och au pairers tillstånd. I rådets ståndpunkt fastställs dessutom att giltighetstiden för tillståndet för forskare och studerande som omfattas av unionsprogram eller multilaterala program som innefattar rörlighetsåtgärder ska vara minst två år, eller lika lång som mottagningsavtalets giltighetstid eller studietiden om denna är kortare (förutsatt att vissa villkor är uppfyllda). Denna bestämmelse har lagts till för att göra det ännu lättare för denna grupp av tredjelandsmedborgare att stanna kvar i EU.

När det gäller praktikanter ändrar rådet kommissionens förslag genom att fastställa att giltighetstiden för tillståndet ska vara högst sex månader. Medlemsstaterna får emellertid föreskriva en längre giltighetstid som motsvarar praktikavtalets giltighetstid i enlighet med nationell rätt. Detta hänger samman med rådets ståndpunkt att det behövs ytterligare garantier för denna kategori av tredjelandsmedborgare.

I artikel 19 om ytterligare uppgifter lägger rådet till hänvisningar till uppgifter som kan anges som ytterligare uppgifter antingen på ett uppehållstillstånd eller en visering för längre vistelse. I detta sammanhang avvisar rådet den lydelse som föreslås i Europaparlamentets ändringsförslag 39 som överflödigt.

Grunder för avslag och för återkallelse av eller beslut att inte förlänga tillstånd (artiklarna 20 och 21)

När det gäller grunderna för avslag, följer rådets ståndpunkt andan i Europaparlamentets ändringsförslag 40 och omvandlar ett antal obligatoriska grunder för avslag till valfria sådana (artikel 20.2 a, c och d). I vissa av dessa bestämmelser har lydelsen emellertid anpassats till lydelsen i motsvarande bestämmelser i direktiven om företagsintern förflyttning av personal och om säsongsarbetare.

Dessutom lägger rådet till en ny obligatorisk grund med anknytning till godkännandeförfarandet för värdenheter i detta direktiv (punkt 1 c). Rådet inför också flera nya valfria grunder för avslag. Rådet anser att det är viktigt att medlemsstaterna kan avslå en ansökan om de anställningsvillkor som följer av tillämplig rätt eller kollektivavtal eller praxis i den berörda medlemsstaten inte uppfylls av värdenheten eller värdfamiljen (punkt 2 b). Syftet med denna bestämmelse är att skydda tredjelandsmedborgaren från att bli utnyttjad och att undvika social dumpning. Punkt 2 e om situationer där värdenheten har upphört med sin verksamhet har hämtats från direktivet om företagsintern förflyttning av personal. Rådet inför också en grund som gör det möjligt för en medlemsstat att avslå en ansökan om den fastställer att tredjelandsmedborgarens vistelse skulle avse andra ändamål än dem för vilka han eller hon ansöker om inresa och vistelse. Målet med denna grund är att medlemsstaterna ska ha möjlighet att bekämpa missbruk och felaktig användning av de förfaranden som anges i detta direktiv. Rådet lägger också till en möjlighet för medlemsstaterna att avslå en ansökan efter genomförande av en arbetsmarknadsprövning, eftersom det är viktigt för medlemsstaterna att kunna styra sina arbetsmarknader (punkt 3).

Som en skyddsåtgärd för sökande och med beaktande av Europaparlamentets åsikt tillägger rådet att alla beslut att avslå en ansökan ska fattas med beaktande av de särskilda omständigheterna i fallet och med respekt för proportionalitetsprincipen (punkt 4).

Grunderna för återkallelse eller beslut att inte förlänga (artikel 21) återspeglar till stor del grunderna för avslag, med några skillnader. Den grund där det hänvisas till en situation där tredjelandsmedborgaren vistas i landet för andra ändamål än dem för vilka tredjelandsmedborgarens gavs tillstånd till vistelse (punkt 1 d) kvarstår som obligatorisk i rådets ståndpunkt, medan Europaparlamentet i sin ståndpunkt hade gjort bestämmelsen valfri. Å andra sidan godkänner rådet Europaparlamentets idéer och tillägger att om det övervägs att återkalla en studerandes tillstånd på grund av brist på framsteg i studierna, får den berörda medlemsstaten samråda med värdenheten i detta ärende (punkt 3). Rådet godkänner Europaparlamentets ändringsförslag enligt vilket en studerande ska ha rätt att ge in en ansökan till en annan läroanstalt för högre utbildning i syfte att göra det möjligt att slutföra studierna om återkallelse eller beslut att inte förlänga tillståndet övervägs av orsaker som inte berör den studerande (punkt 6). När det gäller möjligheten att avslå ansökan om förlängning till följd av arbetsmarknadsprövningen (punkt 5) beaktade rådet de farhågor som Europaparlamentet uttryckt och uteslöt forskare som fortsätter att vara anställda av samma värdenhet. Europaparlamentets ändringsförslag om grunder som berör allmän ordning och allmän säkerhet (punkt 4) godkändes inte av rådet. Lydelsen i skäl 36 ansågs tillräcklig i detta sammanhang.

Rätten till likabehandling (artikel 22)

När det gäller likabehandling i förhållande till medborgarna i den berörda medlemsstaten justeras kommissionens förslag genom rådets ståndpunkt. Den ansluter sig nära till artikel 12 (rätt till likabehandling) i direktiv 2011/98/EU (direktivet om ett kombinerat tillstånd) eftersom detta direktiv omfattar alla tredjelandsmedborgare som uppehåller sig lagligt och antingen arbetar eller tillåts arbeta i en medlemsstat.

Enligt rådets ståndpunkt gäller rättigheterna i artikel 12 i direktivet om ett kombinerat tillstånd och de eventuella restriktioner som föreskrivs där i allt väsentligt för forskare och studenter, liksom praktikanter, volontärer och au pairer om de anses vara i ett anställningsförhållande i den berörda medlemsstaten. I detta sammanhang anses forskare alltid som anställda och de är berättigade till de näraliggande rättigheterna i direktivet om ett kombinerat tillstånd. Rådet avvisar Europaparlamentets ändringsförslag 43 enligt vilket restriktionerna i direktivet om ett kombinerat tillstånd avseende utbildning och yrkesutbildning samt vissa grenar av social trygghet inte skulle gälla för forskare och studenter.

När det gäller rättigheterna för praktikanter, volontärer och au pairer som inte anses vara i ett anställningsförhållande i den berörda medlemsstaten går rådets ståndpunkt utöver Europaparlamentets ändringsförslag 44, då man fastslår att dessa personer utöver rätten till likabehandling när det gäller tillgången till varor och tjänster även har rätt till likabehandling när det gäller erkännande av examensbevis, utbildningsbevis och andra yrkeskvalifikationer.

Vistelse för forskare och studerande i syfte att söka arbete eller driva företag (artikel 25)

I rådets ståndpunkt får forskare och studenter möjlighet att under minst nio månader vistas i den medlemsstat som har utfärdat tillstånd i enlighet med detta direktiv i syfte att söka arbete eller etablera ett företag. Rådet avvisar alltså Europaparlamentets ändringsförslag avseende denna bestämmelse. Perioden på nio månader anses vara tillräcklig för att hitta ett arbete eller etablera ett företag. Perioden efter vilken den berörda medlemsstaten får begära att tredjelandsmedborgare kan styrka att de har en faktisk möjlighet att få anställning eller etablera ett företag är minst tre månader i rådets ståndpunkt, vilket skiljer sig från Europaparlamentets ändringsförslag. Rådet inför en möjlighet för medlemsstaterna att kräva att den anställning som tredjelandsmedborgaren söker eller den företagsverksamhet som han eller hon är i färd med att etablera motsvarar nivån på den forskning eller de studier som slutförts.

Rådet gör det även möjligt för medlemsstaterna att fastställa en lägsta studienivå (som inte får vara högre än masterexamen eller motsvarande) som studenterna måste ha uppnått för att åtnjuta denna rättighet. Enligt rådets ståndpunkt kan medlemsstaterna begära att värdenheten tillhandahåller antingen bekräftelse på att forskningsverksamheten slutförts eller bevis på att examen inom högre utbildning erhållits. Om tredjelandsmedborgaren inte inkommit med en sådant bevis innan det tillstånd som denne beviljats med anledning av studierna eller forskningen löper ut, ska tredjelandsmedborgaren tillåtas uppehålla sig i den berörda medlemsstaten i syfte att inom rimlig tid lägga fram sådant bevis.

Rådet fastställer dessutom skäl för avslag på inlämnad ansökan liksom skäl för återkallande av uppehållstillstånd som beviljats i enlighet med denna artikel (punkterna 4 och 8).

Rörlighet inom EU (artiklarna 27, 28, 29, 30 och 31)

I rådets ståndpunkt tillåts rörlighet inom EU endast för forskare och studenter. Denna ståndpunkt skiljer sig från Europaparlamentets ändringsförslag. Av konsekvensskäl togs systemet för rörlighet i direktivet om företagsintern förflyttning av personal upp som exempel vid utarbetandet av detaljerna avseende rörlighet inom EU för dessa båda kategorier.

Rådet delar upp rörlighet för forskare i rörlighet för kortare vistelse och rörlighet för längre vistelse. När det gäller rörlighet för kortare vistelse har forskare som innehar ett giltigt tillstånd som utfärdats för detta syfte av den första medlemsstaten rätt att på grundval av detta tillstånd och en giltig resehandling vistas i en eller flera andra medlemsstater under en period av högst 180 dagar under en 360-dagarsperiod i syfte att bedriva en del av sin forskning vid ett forskningsorgan, med förbehåll för de villkor som fastställs i detta direktiv. Den andra medlemsstaten får begära att underrättas om forskarens rörlighet för kortare vistelse i enlighet med det förfarande som avses i artikel 28. Den andra medlemsstaten får begära att denna underrättelse innehåller de handlingar och de uppgifter som föreskrivs i den artikeln, men får också besluta att inte begära detta. Den andra medlemsstaten har möjlighet att invända mot underrättelsen. Som svar på de praktiska problem som tagits upp av medlemsstaterna när det gäller underrättelseförfarandet innehåller rådets ståndpunkt en möjlighet för den andra medlemsstaten att utfärda en handling till forskaren som intygar att han eller hon har rätt att uppehålla sig på dess territorium.

När det gäller forskares rörlighet för längre vistelse (mer än 180 dagar per medlemsstat), får den andra medlemsstaten antingen besluta att tillämpa det underrättelseförfarande som utarbetats för rörlighet för kortare vistelse och tillåta forskaren att vistas på den medlemsstatens territorium på grundval av det tillstånd som utfärdats av den första medlemsstaten eller begära att en ansökan om rörlighet för längre vistelse lämnas in i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 29. Med anledning av ansökan utfärdar den andra medlemsstaten ett tillstånd till forskaren under förutsättning att samtliga villkor är uppfyllda. Ansökningsförfarandet för rörlighet för längre vistelse är enklare än det ursprungliga ansökningsförfarandet i den första medlemsstaten. Forskares familjer har rätt att följa med forskaren till en eller flera andra medlemsstater och det system för rörlighet som skapats för dem är likadant som det för forskare (artikel 30).

När det gäller rörlighet för studerande gör rådet skillnad på studenter som omfattas av EU-program eller multilaterala program som innefattar rörlighetsåtgärder, eller som omfattas av ett avtal mellan två eller flera läroanstalter för högre utbildning, och så kallade fristående studenter, som inte omfattas av något program eller avtal. De förra har rätt till inresa och vistelse för att bedriva en del av sina studier vid en läroanstalt för högre utbildning i en eller flera andra medlemsstater under en period på upp till 360 dagar per medlemsstat på de villkor som fastställs i artikel 31. Det system för rörlighet som gäller dem liknar det för forskares rörlighet för kortare vistelse, dvs. att den andra medlemsstaten kan begära att underrättas. Fristående studenter, å andra sidan, måste lämna in en ansökan om tillstånd att resa in och vistas i en andra medlemsstat för studier. Ansökningsförfarandet är i detta fall detsamma som det ursprungliga ansökningsförfarandet i den första medlemsstaten.

På samma sätt som i direktivet om företagsintern förflyttning av personal inför rådet en ny artikel 32 om garantier och sanktioner vid rörlighet i vilken man fastställer ytterligare detaljer avseende de bevis som ska föreläggas i vissa fall med koppling till rörlighet (t.ex. när en student eller forskare behöver passera en Schengengräns inom ramen för rörlighet eller om de inte längre uppfyller kraven för rörlighet).

Avgifter (artikel 36)

I rådets ståndpunkt införs ett tillägg som ger medlemsstaterna rätt att utöver ansökningsavgifter även ta ut en avgift för underrättelser. Medlemsstaterna anser att underrättelserna inom ramen för förfarandet för rörlighet inom EU också innebär vissa administrativa kostnader. Dessutom får medlemsstaterna utfärda handlingar till tredjelandsmedborgare som ett resultat av förfarandet.

IV. SLUTSATS

Rådets ståndpunkt vid första behandlingen återspeglar den kompromiss som med kommissionens hjälp nåddes i förhandlingarna mellan rådet och Europaparlamentet. Antagandet av direktivet om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för forskning, studier, praktik, volontärarbete, deltagande i elevutbytesprogram eller utbildningsprojekt och för au pairarbete kommer att få stor betydelse för att öka EU:s attraktionskraft på människor med talanger och kompetens.

(1) COM(2014) 154 final.

(2) EUCO 79/14.

(3) COM(2015) 240 final.

(4) EGT C 148, 28.5.1999, s. 1.

(5) EUT L 157, 27.5.2014, s. 1.

(6) EUT L 94, 28.3.2014, s. 375.