ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.3

Under samma period stärkte emellertid Europeiska gemenskapen kontakterna med de demokratiska grannländerna i Europa (eller de länder som övergått från diktatur till demokrati, t.ex. Grekland, Spanien och Portugal) och upplevde fyra utvidgningsprocesser (2). Med de länder som inte hade några utsikter eller inte hade avsikt att gå med i gemenskapen knöts stadigvarande kontakter via särskilda avtal: Europeiska frihandelssammanslutningen (Efta) från 1960, Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) från 1994, men också via en lång rad bilaterala avtal (särskilt med länderna i Medelhavsområdet).
1.11

Nedan följer en förteckning över företag som deltar i utformningsfasen: ANVÄNDARE: Air France, Iberia, KLM, Lufthansa, Association of European Airlines (AEA), European Regional Airlines Association (ERAA), International Airline Transport Association (IATA), International Aircraft Owners and Pilots Association (IAOPA). LEVERANTÖRER AV FLYGTRAFIKTJÄNSTER: Aeropuertos Espanoles y Navegacion Aerea (Spain) (AENA), Austrocontrol, DFS, Directorate of Air Navigation Services (France) (DSNA), Italian Company for Air Navigation Services (ENAV), Luftfartsverket i Sverige (LFV), Luchtverkeersleiding Nederland (Dutch Air Traffic Control Provider) (LVNL), National Air Traffic Services (UK) (NATS), NAV. FLYGPLATSER: Aéroports de Paris, BAA, Fraport, Amsterdam, München, AENA, LFV. NÄRINGSLIVET: Airbus, BAE Systems, European Aeronautic Defence and Space Company (EADS), Indra, Selex, Thales ATM, Thales Avionics, Air Traffic Alliance.
4.8

Det grundläggande kravet rörande flygningar och säten (punkt 3.a.3 i bilaga IV) bör ändras enligt följande: ”Med förbehåll för typen av luftfartyg bör befälhavaren under start och landning, under taxning och när detta av säkerhetsskäl bedöms som nödvändigt se till att varje passagerare sitter ordentligt och säkert”. Orsaken till detta ändringsförslag är att man bör ta hänsyn till de nuvarande säkerhetsbestämmelserna där småbarn (under två år) får sitta i knä och där det (av säkerhetsskäl) är förbjudet att använda kabinbabykorg under start, landning och taxning (babykorg får endast användas under själva flygningen mellan start och landning (cruise) för barnens bekvämlighet).
4.1.8

Man har emellertid stött på ett antal hinder när avinstitutionaliseringen har inneburit avhospitalisering: en tendens i samhället och inom psykiatrin att sätta en stor mängd psykiskt sjuka i fängelse eller att överföra dem dit, sårbara eller marginaliserade patienter har lämnats åt sitt öde när vården har avbrutits eller avslutats, och utan bostad eller socialhjälp har de blivit bostadslösa, och det så kallade svängdörrssyndromet, som innebär att en del patienter kommer in i en ond cirkel och tas in på sjukhus, skrivs ut och därefter tas in på nytt. Med tiden och till följd av upprepade budgetnedskärningar har en kombination av dessa företeelser och massefterfrågan lett till att den psykiatriska akutvården och sjukhusen har nått mättnadspunkten och slutligen medfört att man har satt in tillfälliga sjukhusbäddar på heltid, något som förmodligen hade kunnat undvikas. Allvarliga incidenter med angrepp av eller på psykiskt sjuka människor har bidragit till denna tendens. Den allmänna opinionen har kunnat påverka politikerna, som har förmåtts att antingen införa åtgärder för att öka den allmänna säkerheten eller tvärtom utformat hälsovårdsstrategier för psykiskt sjuka.
5.9

En av de viktigaste effekterna av en gemensam skattebas är att systemet blir transparent. Idag är skattesatsen det enda som är synligt för en icke-expert. För att visa hur missledande detta kan bli kan man jämföra bolagsskattesatsen med hur stor del av BNP som tas in via den skatten. Den lägsta andelen av BNP, 0,8 %, med siffror från 2003, tas in i Tyskland med en skattesats på 39,5 %. Detta har sannolikt till viss del att göra med definitionsproblem när det gäller skattebasen. De ”nya” medlemsstaterna får in i genomsnitt 2,7 % av BNP med skattesatser som varierar mellan 35 och 15 %. De flesta ”gamla” medlemsstater får in omkring 3 % av BNP med skattesatser som varierar mellan 38 och 12,5 % (15). Det är viktigt att så varierande och oväntade skillnader blir synliga, inte bara för företagen utan också i demokratiskt syfte för väljarna.
1.2

Handel medför vanligtvis ekonomisk tillväxt, välstånd och sociala möjligheter, men kan också innebära exploatering av människor och resurser och negativa miljöeffekter. ”Etisk handel” kan vara ett sätt att ta itu med dessa spänningar. Konsumenter kan använda sin konsumtionsmakt med avsevärda effekter. Företag är mycket känsliga för konsumtionstrender och vill inte riskera sitt rykte. Den ”etiska handelns” potentiella effekt är avsevärd. Av de 100 största ekonomierna i världen är 51 företag medan 49 är länder (3). Under 2003 uppgick handelsflödet mellan länder till mer än 9,1 biljoner dollar – ungefär 25 % av hela världens BNP – och det har ökat med mer än 6 % per år i genomsnitt under mer än 20 år (4). Den absoluta volymen för det ”etiska handelsflödet” är svår att mäta, men en uppskattning kan göras på grundval av de varor och tjänster som tillhandahålls av företag som tillämpar sociala och miljömässiga revisionssystem. En ungefärlig siffra är 5–7 % av världshandeln.
3.4.2

Enligt artikel 109.3 d skall undantag från kravet att bidrag inte skall generera vinst göras för bidrag till låga belopp som tar någon av de former som avses i artikel 113a.1 c och d, dvs. engångsutbetalningar och finansiering till schablonsats. Angående begreppet ”måttliga belopp” hänvisar vi till våra kommentarer under punkt 2.2. Man skulle behöva hitta en balans mellan EU:s och bidragsmottagarnas syn på vad som är ett måttligt belopp. Frågan bör lösas och tas med i budgetförordningen och inte i genomförandebestämmelserna.
2.1.2

Särskilt i yttrandet CES 842/2002 av den 17 juli 2002 om förslaget till förordning om Marco Polo I ansåg kommittén att programmet ensamt inte kan uppnå kommissionens mål om överföring till andra transportformer, och därför lades följande tio konkreta förslag till incitament fram som komplement: — Att skärpa kontrollerna och höja bötesbeloppet för brott mot sociallagstiftningen. — Att med hjälp av offentliga medel finansiera infrastruktur för intermodala transporter (terminaler, anslutningar etc.). — Att ställa krav på operatörerna att de allmännyttiga tjänster som de tillhandahåller skall baseras på ett långsiktigt engagemang; i annat fall kommer kunderna inte att lägga om sin praxis. — Att redan nu planera en förlängning av Marco Polo-programmet med två eller tre år för att säkerställa dess kontinuitet fram till 2010 (och därmed undvika det tidigare avbrottet mellan PACT-programmet och Marco Polo). — Att dra största möjliga nytta av erfarenheterna av PACT-programmet genom att avsluta den externa utvärderingen av detta eftersom de positiva effekterna ännu inte har granskats fullt ut. — Att lägga upp en tidsplan för de åtgärder som skall vidtas för att uppnå målen inom Marco Polo-programmet. — Att anförtro åt en förvaltningskommitté att kontinuerligt följa upp vidtagna åtgärder i syfte att vid halva programperioden göra nödvändiga anpassningar. — Att inom projekt som kan omfattas av Marco Polo-programmet bereda möjlighet att beakta åtgärder som omfattar även lufttransport och transport via pipelines ifall detta kombineras med andra transportformer. — Att tillåta finansiering av lokala projekt med åtgärder i en enda medlemsstat under förutsättning att det gynnar alla internationella transporter som går över detta område. — Att utarbeta en europeisk handledning med beskrivningar av de multimodala plattformarna och fastställa miniminormer.
3.5

Kommissionen tar i sitt förslag också upp några av de allmänna svårigheterna med att förstå och följa EU:s gällande lagstiftning i fråga om så kallade ”ämnen”. Många av de ”ämnen” som tagits med här och ingår i den ursprungliga EINECS-listan över existerande ämnen är korrekt klassificerade som ”UVCB-ämnen”, dvs. komplexa blandningar av känd eller okänd sammansättning enligt en definition i en akademisk uppsats som offentliggjordes 1999 och som det hänvisas till i en fotnot på sidan 18 i den handbok om genomförandet av de sjätte och sjunde ändringarna av direktiv 67/548/EEC, (Manual of Decisions for Implementation of the Sixth and Seventh Amendments to Directive 67/548/EEC), som Europeiska kemikaliebyrån offentliggjorde 2002. Det handlar inte om enkla ämnen i den allmänna bemärkelsen, och i detta särskilda fall finns det dessutom få som släppts ut på marknaden. Detta stöder den syn som kommission gav uttryck för när EINECS-listan publicerades för första gången, att ”EINECS överskattade antalet kommersiellt viktiga ämnen med en faktor fyra”. Just då fanns det alltså runt 25 000”ämnen” på marknaden i betydande mängder. Några av dessa har vid det här laget förmodligen ersatts av något av de cirka 5 000”nya ämnen” som finns med i ELINCS – med liknande definitions- och identifieringsproblem – vilket skulle innebära att det totalt finns cirka 30 000 ämnen på marknaden 2005. Detta är mer hanterbart än den siffra på 100 000 som ofta nämns men föranleder ändå frågor rörande vilken tillgång allmänheten och fackfolk har till de uppgifter som redan samlats in om åtminstone hälften av dessa (men inte uppdateras regelbundet) och rörande de problem som de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna har med att definiera huruvida ett ämne är ”existerande” eller ”nytt” och i så fall vilket föreskrivande förfarande som bör användas.
4.9

EESK anser att kravet på de länder och territorier som önskar omfattas av den särskilda stimulansordningen för hållbar utveckling att lämna in en ansökan inom tre månader efter det att förordningen trätt i kraft är tämligen betungande och att det kommer att motverka sitt syfte genom att begränsa användningen. Det kan mycket väl komma att finnas ett antal länder som vid den tidpunkten inte uppfyllde kriterierna och som av det skälet inte lämnade in någon ansökan. När denna tidsgräns på tre månader har gått ut skulle dessa länder inte ha något incitament att ratificera och effektivt genomföra de internationella konventioner som återfinns i bilagorna 1 och 2. EESK skulle ha föredragit att lämna dörren öppen för dessa länder genom att tillåta en senare ansökning under förutsättning att de uppfyller kriterierna.
5.1

Alla uppgifter från kommissionens studier under de senaste åren visar att produktivitetsutvecklingen är negativ för Europeiska unionen. ”Efter en period av väsentlig nedgång ökade under andra halvan av 90-talet både arbetsproduktivitetstillväxten (från ett genomsnitt på 1,2 % under perioden 1990–95 till 1,9 % för perioden 1995–2001) och sysselsättningstillväxten (från 0,9 % till 1,3 %) i USA). I EU avtog tillväxten i arbetsproduktiviteten (från i genomsnitt 1,9 % under decenniets första hälft till 1,2 % under perioden 1995–2001), men sysselsättningstillväxten tog ny fart (från en minskning med 0,6 % under årtiondets första hälft till en ökning med 1,2 % under perioden 1995–2001).” (28)
MEDDELANDE FRÅN EUROPEISKA CENTRALBANKEN AVSEENDE FÖRELÄGGANDET AV SANKTIONER VID ÅSIDOSÄTTANDE AV SKYLDIGHETEN ATT HÅLLA KASSAKRAVSMEDEL (MINIMIRESERVER)

(2000/C 39/04)

Av artikel 7.1. i rådets förordning (EG) nr 2531/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens tillämpning av kassakrav (minimireserver) framgår bland annat att om ett kreditinstitut försummat att uppfylla skyldigheten att hålla alla eller delar av de kassakravsmedel som krävs enligt den förordningen och enligt ECB-förordningar eller ECB-beslut knutna till denna förordning, får Europeiska centralbanken (ECB) förelägga vissa sanktioner.

I syfte att säkerställa tydlighet avseende ECB:s handlingsram vad gäller sanktioner för kassakrav har ECB beslutat att offentliggöra följande uppgifter om de åtgärder som skall gälla tills vidare.

1. Sanktionsbelopp som föreläggs av Europeiska centralbanken vid åsidosättande av skyldigheten att hålla kassakravsmedel

Vid åsidosättande av den erfordrade skyldigheten att hålla kassakravsmedel, i enlighet med rådsförordningar eller ECB-förordningar eller ECB-beslut som är knutna till denna förordning, kommer en sanktion att föreläggas, vilken kommer att beräknas som en straffränta på 2,5 procentenheter över europeiska centralbankssystemets genomsnittränta på utlåningsfaciliteten för den uppfyllandeperiod under vilken åsidosättandet inträffade. Denna ränta skall beräknas på genomsnittet av det belopp varmed det dagliga kassakravet understigits under uppfyllandeperioden.

Nedanstående formel används för att beräkna straffavgiften:

>Hänvisning till >

Där:

Pt= straffavgift att betala vid avsaknad av erfordrade kassakravsmedel för uppfyllandeperioden t

Dt= beloppet på kassakravsmedel som saknas för uppfyllandeperioden t (uttryckt som genomsnitt per kalenderdag)

nt= antal kalenderdagar i uppfyllandeperioden t

i= kalenderdag i uppfyllandeperioden t

MLRi= räntan på utlåningsfaciliteten för dag i

2. Upprepat åsidosättande av kassakravet

Om ett kreditinstitut som omfattas av kassakravssystemet åsidosätter sina skyldigheter att uppfylla kassakravet mer än två gånger inom en period av tolv månader, skall det anses ha upprepat förseelsen.

För varje upprepad förseelse kommer en straffavgift att föreläggas, beräknad enligt formeln i punkt 1 ovan. Denna straffavgift skall beräknas som en straffränta på 5 procentenheter över europeiska centralbankssystemets genomsnittsränta på utlåningsfaciliteten för den uppfyllandeperiod under vilken åsidosättandet inträffade. Denna ränta skall beräknas på genomsnittet av det belopp varmed det dagliga kassakravet understigitsunder uppfyllandeperioden.
EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

av den 10 februari 2000

avseende de nationella centralbankernas externa revisorer

(ECB/2000/2)

(2000/C 62/07)

EUROPEISKA CENTRALBANKENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

med beaktande av Stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, och

av följande skäl:

(1) Europeiska centralbankens (ECB) och de nationella centralbankernas räkenskaper skall granskas av oavhängiga externa revisorer som rekommenderats av ECB-rådet och godkänts av Europeiska unionens råd.

(2) De externa revisorerna som rekommenderats i ECB:s rekommendation ECB/1998/5(1) återspeglar de tillsättningar som gjorts av varje deltagande nationell centralbank och begränsar inte ECB:s rätt att rekommendera andra externa revisorer för de olika nationella centralbankerna i de fall detta blir nödvändigt på grund av ändrade omständigheter.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

- KPMG Deutsche Treuhand-Gesellschaft AG och Ernst & Young Deutsche Allgemeine Treuhand AG som externa revisorer för Deutsche Bundesbank med avseende på räkenskaperna från och med räkenskapsåret 2000.

- Att Europeiska unionens råd ändrar sitt beslut 1999/70/EG(2) avseende externa revisorer för de nationella centralbankerna i enlighet härmed.

Denna rekommendation skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Denna rekommendation är riktad till Europeiska unionens råd.

Utfärdat i Frankfurt am Main den 10 februari 2000.

ECB:s ordförande

Willem F. DUISENBERG

(1) EGT C 411, 31.12.1998, s. 11.

(2) EGT L 22, 29.1.1999, s. 69.
Uppgiften att utöva tillsyn över kreditinstitut för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism har inte tilldelats ECB. Detta är uteslutet genom artikel 127.6 i fördraget, som tydligt begränsar de uppgifter som kan tilldelas ECB till tillsynsuppgifter. Det är dock viktigt att beakta resultaten av bekämpningen av penningtvätt och finansiering av terrorism i samband med fullgörandet av ECB:s tillsynsuppgifter. Risken för att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism är särskilt viktig för ECB:s tillsynsbeslut avseende förvärv av kvalificerade innehav i enheter som står under tillsyn, för att bevilja ett kreditinstitut eller återta auktorisation samt vid lämplighetsbedömningar avseende aktuella eller tilltänkta befattningshavare i enheter som står under tillsyn samt även i det dagliga tillsynsarbetet inom ramen för översyns- och utvärderingsprocessen. Allvarliga överträdelser av reglerna för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism kan inverka negativt på ett kreditinstituts anseende och därmed kan utgöra en risk för dess framtid. Sådana överträdelser kan också leda till att betydande administrativa eller straffrättsliga påföljder åläggs enheter som står under tillsyn och deras anställda. I vissa fall kan allvarliga åsidosättanden av reglerna mot penningtvätt och finansiering medföra att auktorisationen för ett kreditinstitutet måste dras in. En effektiv bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism samt ett informationsutbyte mellan tillsynsmyndigheter och myndigheter som bekämpar penningtvätt och finansiering av terrorism är därför viktiga ( 7 ) . De senaste årens ändringar av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 ( 8 ) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU ( 9 ) samt de europeiska tillsynsmyndigheternas arbete har lett till att man inrättat förfaranden för att underlätta detta informationsutbyte, som har blivit en viktig del av ECB:s tillsynsarbete i förhållande till kreditinstituten.
Kommissionen ska därför senast [12 months after the publication of this regulation] lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet som utvärderar den behandling av transaktioner av centralbanker i tredjeland som görs i enlighet med denna förordning. Rapporten ska

”För att säkerställa en konsekvent tillämpning av den här artikeln ska Esma, i nära samarbete med ECBS och med hänsyn till sina behov, utarbeta förslag till tekniska tillsynsstandarder som specificerar uppgifterna om olika typer av transaktioner för värdepappersfinansiering som ska innehålla minst följande: (a) Transaktionens parter och, i annat fall, förmånstagaren till dess rättigheter och skyldigheter. (b) Säkerhetens huvudbelopp, valuta, typ, kvalitet och värde, metoden för ställandet av säkerhet, om den kan återpantsättas, om den återpantsatts, alla byten av säkerheten, påslag på repor eller låneavgift, motpart, avdrag, valuteringsdag, förfallodag och första uppsägningsdatum. Esma ska till kommissionen lämna dessa förslag till tekniska tillsynsstandarder senast den [12 months after the publication of this Regulation]. Kommissionen delegeras befogenhet att i enlighet med artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1095/2010 anta de tekniska tillsynsstandarder som avses i första stycket.”
”Artikel 5 Påföljder (…) (…) 2. För de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a, b och c som omfattar sedlar och mynt till ett totalt nominellt värde som understiger 5 000 EUR, och utan att det föreligger försvårande omständigheter, kan medlemsstaterna föreskriva ett annat straff än fängelsestraff. 3. De straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a, b och c som omfattar sedlar och mynt till ett totalt nominellt värde på minst 5 000 EUR ska vara belagda med ett maximalt fängelsestraff på minst åtta år. 4. De straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a, b och c som omfattar sedlar och mynt till ett totalt nominellt värde på minst 10 000 EUR eller som inbegriper allvarliga omständigheter ska vara belagda med a) ett minimalt fängelsestraff på minst sex månader b) ett maximalt fängelsestraff på minst åtta år.” (Ingen text.) (Ingen text.)

”Artikel 5 Påföljder […] […] 2. För de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a, b och c som omfattar sedlar och mynt till ett totalt nominellt eller potentiellt nominellt värde som understiger 5 000 EUR eller motsvarande belopp i valutan för de förfalskade sedlarna eller mynten, och utan att det föreligger försvårande omständigheter, kan medlemsstaterna föreskriva ett annat straff än fängelsestraff. 3. De straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a, b och c som omfattar sedlar och mynt till ett totalt nominellt eller potentiellt nominellt värde på minst 5 000 EUR eller motsvarande belopp i valutan för de förfalskade sedlarna eller mynten ska vara belagda med ett maximalt fängelsestraff på minst åtta år. 4. De straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 a, b och c som omfattar sedlar och mynt till ett totalt nominellt eller potentiellt nominellt värde på minst 10 000 EUR eller motsvarande belopp i valutan för de förfalskade sedlarna eller mynten, eller som inbegriper allvarliga omständigheter ska vara belagda med a) ett minimalt fängelsestraff på minst sex månader b) ett maximalt fängelsestraff på minst åtta år. 5. Påföljderna enligt punkt 4 ska även tillämpas om de straffbara gärningar som avses i artikel 3.1 d inbegriper allvarliga omständigheter.”
2.2

Det bör införas en tydlig rättslig ram så att centralbankers utlåning eller annat likviditetsstöd kan ske smidigt och snabbt, även i krissituationer, vilket blev tydligt under finanskrisen. I detta hänseende är det nödvändigt att hålla information om centralbankers utlåning eller annat likviditetsstöd till ett visst kreditinstitut, inklusive likviditetsstöd i nödlägen, konfidentiell för att bidra till hela det finansiella systemets stabilitet och upprätthålla allmänhetens förtroende under en krisperiod. Ovannämnda undantag som fastställs i artikel 8.2 a i direktiv 2003/71/EG skulle kunna användas som rättslig grund för att inte offentliggöra viss information om centralbankers åtgärder, inklusive likviditetsstöd i nödlägen. Ett undantag från kraven på offentliggörande bör dock uttryckligen göras i all relevant EU-lagstiftning. Dessutom kräver en smidig funktion av det finansiella systemet ett klart undantag, eftersom individuella bedömningar av behovet av öppenhet i varje enskilt fall skulle kunna medföra ett dödläge i en situation då snabba åtgärder krävs. Av dessa skäl innehåller bilagan ändringsförslag till direktiv 2003/71/EG och 2004/109/EG och motsvarande ändringar ska införas i all relevant EU-lagstiftning som gäller krav på offentliggörande.
5.2

ECB stöder ändringarna i fråga om samverkande system, eftersom dessa system har ökat markant både i antal och i betydelse sedan direktiv 98/26/EG antogs. Framför allt har systemen upprättat förbindelser och till och med mellanhandsförbindelser sinsemellan sig och har tillgång till andra system i egenskap av deltagare eller via andra gränssnitt. ECB föreslår emellertid att begreppet ”system” i definitionen av ”samverkande system” ersätts med ”arrangemang mellan två eller flera system” i syfte att täcka alla tänkbara former av förbindelser samtidigt som man undviker att skapa intrycket av att en ny kategori system införs. Ett praktiskt exempel: Eurosystemets betalningsinfrastruktur inom Target2 (3) består av en mängd olika rättsligt åtskilda betalningssystem som kopplas samman genom en enda teknisk plattform med stöd av en ECB-riktlinje. Till TARGET2 har det också anslutits mer än 60 andra system, även i länder utanför euroområdet, antingen genom deltagande eller också genom bilaterala arrangemang via det anslutna systemgränssnittet.
2.3.2.

Även om det i motiveringen till förslaget anges att det under utfasningsperioden endast skulle finnas ”ett visst utrymme för att använda den nationella valutan för vissa rättsliga instrument” (17), innehåller bestämmelserna i förslaget till förordning inga begränsningar av de typer av rättsliga instrument som även fortsättningsvis får hänvisa till den nationella valutaenheten under utfasningsperioden (18). ECB noterar att ett sådant tillvägagångssätt ger medlemsstaterna ett ganska stort utrymme och en avsevärd grad av subsidiaritet under utfasningsperioden när det gäller tillämpningen på olika former av rättsliga instrument.