RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET OCH EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN - FUNKTIONEN HOS DIREKTIV 98/34/EG 1995-1998

INNEHÅLL

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET OCH EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN: FUNKTIONEN HOS DIREKTIV 98/34/EG 1995-1998

1. SAMMANFATTNING

2. INLEDNING

3. DEL I: INFORMATIONSFÖRFARANDET BETRÄFFANDE STANDARDER

3.1. Inledning

3.2. Kortfattad beskrivning av förfarandet

3.3. Informationsförfarandets funktion under åren 1995-1998

3.4. Utvecklingstendenser i standardiseringsverksamheten

3.5. Kvaliteten på anmälningarna från de nationella standardiseringsorganen

3.6. Användning av uppgifter som samlats in med hjälp av förfarandet

3.7. Uppgifter om standardiseringsverksamhet i allmänhet

3.8. Programplanerings- och standardiseringsuppdrag

3.9. Åtgärder för att förbättra förfarandet

3.10. Slutsatser

4. DEL II: ANMÄLNINGSFÖRFARANDET BETRÄFFANDE TEKNISKA FÖRESKRIFTER INOM GEMENSKAPEN

4.1. Inledning

4.2. Beskrivning av förfarandet

4.2.1. Kortfattad beskrivning av förfarandet enligt direktiv 98/34 beträffande tekniska föreskrifter

4.2.2. Ändringar av förfarandet i 83/189 genom direktiv 94/10/EG

4.3. Tillämpning av förfarandet

4.3.1. Volymen på anmälningarna

4.3.1.1. Allmän utvecklingstendens

4.3.1.2. Fördelning över länder

4.3.1.3. Fördelning mellan sektorer

4.3.2. Tillämpning av påskyndat förfarande

4.3.3. Ställningstaganden från kommissionen

4.3.3.1. Allmän utvecklingstendens

4.3.3.2. Detaljerade utlåtanden

4.3.3.3. Kommentarer

4.3.3.4. Avsikt att föreslå, anta eller framlägga inför rådet ett förslag till en bindande gemenskapsrättsakt - "blockeringsbeslut".

4.3.4. Ställningstaganden från medlemsstaterna

4.3.5. Hantering av överträdelser

4.3.6. Uppföljning av förfarandet

4.3.6.1. Sammanträden i 98/34-kommittén

4.3.6.2. Paketmöten

4.3.6.3. Möten med medlemsstaternas centrala enheter

4.3.6.4. Ad hoc-möten

4.4. Faktorer som bidragit till det ökade antalet anmälningar

4.4.1. Olika faktorer

4.4.2. Beslut i EG-domstolen

4.4.2.1. Domar vid förseelse

4.4.2.2. Domar som svar på en förundersökande fråga

4.4.3. Den nederländska justeringsoperationen för ej anmälda tekniska föreskrifter

4.5. Åtgärder med syfte att öka insynen och informationen till företagen

4.6. Sammanfattningar och perspektiv

5. DEL III : INFORMATIONSUTBYTE BETRÄFFANDE TEKNISKA FÖRESKRIFTER MELLAN GEMENSKAPEN OCH EFTALÄNDERNA

5.1. Inledning

5.2. Beskrivning av förfarandet

5.3. Tillämpning av förfarandet

5.3.1. Anmälningarnas volym och uppdelning mellan sektorer

5.3.2. Ställningstaganden

5.3.2.1. Kommentarer från gemenskapen rörande anmälningar från Efta

5.3.2.2. Kommentarer från Efta rörande anmälningar från gemenskapen

5.4. Sammanfattningar och perspektiv

6. BILAGOR

6.1. Tabell I - Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats varje år mellan 1991 och 1998

6.2. Tabell II a - Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats 1995

6.3. Tabell II b - Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats 1996

6.4. Tabell II c - Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats 1997

6.5. Tabell II d - Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats 1998

6.6. Tabell III a - Fördelning per land av antalet nya standardiseringsarbeten som anmälts på nationell nivå 1995

6.7. Tabell III b - Fördelning per land av antalet nya standardiseringsarbeten som anmälts på nationell nivå 1996

6.8. Tabell III c - Fördelning per land av antalet nya standardiseringsarbeten som anmälts på nationell nivå 1997

6.9. Tabell III d - Fördelning per land av antalet nya standardiseringsarbeten som anmälts på nationell nivå 1998

6.10. Tabell IV a - De tio viktigaste undersektorerna för nya nationella standardiseringsarbeten 1995

6.11. Tabell IV b - De tio viktigaste undersektorerna för nya nationella standardiseringsarbeten 1996

6.12. Tabell IV c - De tio viktigaste undersektorerna för nya nationella standardiseringsarbeten 1997

6.13. Tabell IV d - De tio viktigaste undersektorerna för nya nationella standardiseringsarbeten 1998

6.14. Tabell V - Tillämpning av artikel 4 (ansökan om att delta i nationella standardiseringsarbeten och ansökan om utarbetande av europeisk standard)

6.15. Tabell VI a - Standardiseringsarbeten som överlåtits till europeiska standardiseringsorgan 1995

6.16. Tabell VI b - Standardiseringsarbeten som överlåtits till europeiska standardiseringsorgan 1996

6.17. Tabell VI c - Standardiseringsarbeten som överlåtits till europeiska standardiseringsorgan 1997

6.18. Tabell VI d - Standardiseringsarbeten som överlåtits till europeiska standardiseringsorgan 1998

6.19. Tabell VII - Antal anmälningar om tekniska föreskrifter som inlämnats av medlemsstaterna mellan 1995 och 1998

6.20. Tabell VIII - Procent anmälningar av tekniska föreskrifter som inlämnats av medlemsstaterna mellan 1995 och 1998

6.21. Tabell IX - Fördelningen av anmälda utkast från medlemsstaterna i EU mellan sektorer (1995)

6.22. Tabell X - Fördelningen av anmälda utkast från medlemsstaterna i EU mellan sektorer (1996)

6.23. Tabell XI - Fördelningen av anmälda utkast från medlemsstaterna i EU mellan sektorer (1997)

6.24. Tabell XII - Fördelningen av anmälda utkast från medlemsstaterna i EU mellan sektorer (1998)

6.25. Tabell XIII - Tabell över kommentarer med avseende på utkast som anmälts av Norge och Schweiz under 1995

6.26. Tabell XIV - Fördelningen mellan sektorer av utkast som anmälts av Norge och Schweiz under 1995

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET OCH EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN

FUNKTIONEN HOS DIREKTIV 98/34/EG 1995-1998

1. SAMMANFATTNING

Denna rapport om resultaten av tillämpningen av direktiv 98/34/EG [1] mellan 1995 och 1998 utgör sådan information som enligt artikel 11 i direktivet skall lämnas till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén.

[1] Direktiv 83/189/EEG ändrades genom de på varandra följande direktiven 88/182/EEG och 94/10/EG och kodifierades sedan genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (EGT L 204, 21.7.1998, s. 37). Det trädde i kraft den 5 augusti 1998, och ersätter de föregående direktiven. För att underlätta läsningen av denna rapport hänvisas därför här till direktiv 98/34/EG i stället för till direktiv 83/189/EEG.

Den består av följande tre delar: Informationsförfarandet (en kortfattad beskrivning av förfarandet, en analys av statistiska uppgifter, kvaliteten på anmälningarna, användningen av de insamlade uppgifterna och uppdrag som tilldelats de europeiska standardiseringsorganen), anmälningsförfarandet beträffande tekniska föreskrifter inom gemenskapen (utveckling av förfarandet, inkommen information, ställningstaganden från kommissionen och medlemsstaterna, uppföljning av förfarandet, faktorer som bidragit till att höja antalet anmälda utkast, åtgärder som vidtagits för att intensifiera informationen till företag) samt det förfarande för informationsutbyte om tekniska föreskrifter som upprättats mellan gemenskapen och Efta.

Rapporten ger en insikt i vilken roll som direktiv 98/34/EG har spelat under perioden i fråga, särskilt som instrument för att förhindra handelshinder mellan medlemsstaterna. Den visar vad som uppnåtts genom den dialog som upprättats mellan kommissionen och medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna själva och genom det informationsnät som byggts upp mellan de europeiska och nationella standardiseringsorganen.

Syftet med denna rapport är att sprida information inom gemenskapen om dessa framsteg och att ytterligare uppmuntra företag att utnyttja och dra fördel av det förfarande som beskrivs i direktivet.

2. INLEDNING

1. Denna rapport om resultaten av tillämpningen av direktiv 98/34/EG mellan 1995 och 1998 utgör sådan information som skall lämnas till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 11 i direktiv 83/189/EEG, ändrat genom direktiven 88/182/EEG och 94/10/EG och kodifierat genom direktiv 98/34/EG.

2. Direktiv 98/34/EG, som syftar till att förhindra att handelshinder uppstår mellan medlemsstaterna, har fyllt sin funktion som grundläggande instrument i genomförandet av den inre marknaden genom att en dialog upprättats mellan kommissionen och medlemsstaterna, samarbetet mellan medlemsstaterna främjats och ett informationsnät byggts upp mellan de europeiska och nationella standardiseringsorganen.

3. Ändringarna av direktivet, särskilt under den period som omfattas av denna rapport, tillsammans med domslut i Europeiska gemenskapernas domstol, har varit bidragande orsaker till framgången. De har stärkt de inslag som redan från första början var kännetecknande för systemet, nämligen insyn, dialog, förhindrande av överträdelser och ömsesidig kontroll.

4. Rapporten om hur detta instrument fungerat mellan 1995 och 1998 består av tre delar:

4.1. Informationsförfarandet beträffande standarder

Efter en kortfattad beskrivning av förfarandet vad beträffar standarder följer en redogörelse för verksamhetens funktion 1995-1998 och en analys av de statistiska uppgifterna. I rapporten behandlas även kvaliteten på anmälningarna, användningen av de insamlade uppgifterna och uppdrag som tilldelats de europeiska standardiseringsorganen, dvs. Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN), Europeiska standardiseringsorganisationen inom elområdet (CENELEC) och Europeiska institutet för telekommunikationsstandarder (ETSI). Kapitlet avslutas med en redogörelse för de förbättringar som uppnåtts och vad som återstår att göra.

4.2. Anmälningsförfarandet beträffande tekniska föreskrifter inom gemenskapen

I detta avsnitt beskrivs hur förfarandet enligt direktiv 98/34/EG har utvecklats när det gäller nationella tekniska föreskrifter. Här redovisas för informationsflödet, särskilt kommissionens och medlemsstaternas olika möjligheter till ställningstagande, de olika uppföljningarna av förfarandet och dess resultat. Särskild uppmärksamhet ägnas vilka faktorer som har bidragit till ökningen av anmälda utkast, och vilka åtgärder som vidtagits för att stärka informationen till företagen.

4.3. Informationsutbytet om tekniska föreskrifter mellan gemenskapen och Eftaländerna

1994 trädde EES-avtalet (Europeiska ekonomiska samarbetsområdet) i kraft. I det avtalet införlivas bestämmelserna i direktiv 98/34/EG i dess ändrade form. Schweiz är visserligen inte avtalsslutande part i EES-avtalet men fortsätter ändå att delta i informationsutbytet med gemenskapen och följer därmed självvalt den praxis som gäller enligt avtalet mellan medlemsstaterna i Efta och gemenskapen, där ett förfarande upprättas för utbyte av information beträffande tekniska föreskrifter [2].

[2] Rådets beslut 90/518/EEG av den 24 september 1990 om slutandet av ett avtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen å ena sidan och å andra sidan Österrike, Finland, Island, Norge, Sverige och Schweiz för ett förfarande för informationsutbyte beträffande tekniska föreskrifter, EGT L 291, 23.10.1990. Avtalet var avsett att löpa i två år och gick ut den 1 november 1992. Det förlängdes för perioden november 1992 till december 1993 genom bilaterala avtal i form av skriftväxling.

I denna del analyseras informationsutbytet mellan de länderna och länderna inom gemenskapen.

3. DEL I: INFORMATIONSFÖRFARANDET BETRÄFFANDE STANDARDER

3.1. Inledning

5. Denna del handlar om det informationsförfarande beträffande standardisering som föreskrivs i artiklarna 2-7 i direktiv 98/34/EG. Där anges att de nationella standardiseringsorganen skall informera kommissionen, de europeiska standardiseringsorganen och andra nationella standardiseringsorgan om de ämnen för vilka de har beslutat att utarbeta eller ändra en standard. Efter en kortfattad beskrivning av förfarandet följer en redogörelse för verksamhetens funktion 1995-1998, samt en analys av statistiska uppgifter. I rapporten behandlas även kvaliteten på anmälningarna, användningen av de insamlade uppgifterna och uppdragen till de europeiska standardiseringsorganen, dvs. Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN), Europeiska standardiseringsorganisationen inom elområdet (CENELEC) och Europeiska institutet för telekommunikations standarder (ETSI). Kapitlet avslutas med en redogörelse för de förbättringar som uppnåtts och vad som återstår att göra.

3.2. Kortfattad beskrivning av förfarandet

6. Informationsförfarandet beträffande standarder började tillämpas den 1 januari 1985. Genom antagandet av direktiv 94/10/EG, som ändrar direktivet 83/189/EEG, gäller kravet på anmälan endast nya standardiseringsarbeten. Detta krav gäller inte längre övriga uppdateringar av nationella standardiseringsprogram, dvs. förslag avsedda för remissförfarande och antaganden av nationella standarder.

De nationella standardiseringsorganen, som är medlemmar i CEN och CENELEC (inbegripet Eftaländernas standardiseringsorgan), rapporterar alla nödvändiga uppgifter till CEN:s och CENELECs centralsekretariat. Insamlade uppgifter skickas regelbundet till kommissionen och till de CEN- och CENELEC-medlemmar som ansvarar för att de vidarebefordras till berörda parter för ställningstagande. Uppgifterna granskas både av de behöriga organen CEN och CENELEC (centralsekretariat, tekniska kontor etc.) och av kommissionen.

Årsavtal har slutits mellan Europeiska kommissionen och CEN och CENELEC, för att säkerställa den tekniska funktionen hos informationsförfarandet beträffande standarder.

7. Det europeiska organet ETSI deltar automatiskt i informationsförfarandet beträffande standarder. I praktiken är dock deltagandet begränsat till att ta emot och granska de uppgifter från CEN:s och CENELECs medlemmar som vidarebefordrats av de båda organens centralsekretariat. ETSI består nämligen inte av nationella standardiseringsorgan i den mening som avses i artikel 1 i direktiv 98/34/EG. Uppgifter om nationellt utarbetande av tekniska specifikationer för telekommunikation vidarebefordras i princip genom informationsförfarandet för tekniska föreskrifter, om det handlar om lagstiftning, eller genom CEN:s och CENELECs medlemmar, om det handlar om frivilliga åtgärder. Såsom nämns i den tidigare rapporten kan man anta att nationell standardiseringsverksamhet på telekommunikationsområdet kommer att förekomma endast i begränsad utsträckning. Detta beror på att ETSI:s program omfattar ett stort antal ämnen och att den interna bestämmelsen om en frysningsperiod gäller för alla dessa program.

Denna del av rapporten rör dock i praktiken endast verksamheter som anmälts av CEN:s och CENELECs medlemsorgan, vilka finns förtecknade i bilaga II till direktiv 98/34/EG.

3.3. Informationsförfarandets funktion under åren 1995-1998

8. Såsom anges i den tidigare rapporten använde sig CEN av ett förenklat förfarande redan 1993. Det rör sig om det förfarande som föreskrivs i kommissionens förslag från 1992 och som låg till grund för direktiv 94/10/EG. I och med förenklingen kunde CEN:s centralsekretariat hantera informationsflödet bättre och granska vissa anmälningar mer noggrant, både när det gäller deras utformning och innehåll. Förenklingen gjorde det även möjligt att få tillgång till fullständiga och realistiska uppgifter om nya nationella arbeten.

I oktober 1996 införde CEN klassificeringen ICS för anmälningarna. Det är en internationell ISO-klassificering för olika områden, särskilt inom industrin, som omfattas av standarderna. Redan 1998 hade ca 22% av anmälningarna klassificerats på detta sätt.

Sedan början av 1993 tillämpas remissförfaranden i varje enskilt fall för förslagen till standarder, där den kompletta texten ingår. Detta sker i samråd mellan de berörda organen, i enlighet med den princip om deltagande som anges i nuvarande artikel 3 i direktiv 98/34/EG.

9. CENELEC har å sin sida koncentrerat sig på sitt interna förfarande, kallat Vilamoura-förfarandet, som man vid behov har låtit följas av det informationsförfarande som föreskrivs i direktiv 98/34/EG. Enligt Vilamoura-förfarandet skall alla CENELEC-medlemmar så snart det är möjligt, till och med i förväg, anmäla varje önskemål eller plan beträffande standardisering. Det räcker med att en annan medlem tar ställning inom tre månader för att en frysningsperiod skall börja löpa. Denna kan endast avbrytas av CENELECs högsta tekniska organ, dvs. dess tekniska kontor. Det är endast när byrån konstaterar att arbete på europeisk nivå inte är lämpligt som den godkänner att den anmälda verksamheten utvecklas nationellt. Först då blir verksamheten ett nationellt initiativ i den mening som avses i direktiv 98/34/EG. Anmälningar av sådana initiativ sprids därefter kvartalsvis till den vidare deltagarkrets som anges i direktiv 98/34/EG.

Med beaktande av detta särskilda CENELEC-förfarande och det faktum att CENELEC endast omfattar elsektorn är antalet anmälningar från dess medlemmar inom ramen för direktiv 98/34/EG tämligen begränsat, och uppgifterna i denna rapport avser därför främst CEN-medlemmarnas verksamheter.

På kommissionens uttryckliga begäran i december 1996 bekräftade CENELEC att ovannämnda kombinerade förfarande fungerar väl, och att CENELECs medlemmar förbundit sig att följa det. Det är dock beklagligt att Vilamoura-förfarandets uppgifter inte sprids externt, såsom sker med direktivets förfarande, utan främst delges CENELECs medlemmar. Om alla anmälningar kunde samlas i ett enda register skulle öppenheten kunna ökas, och detta är därför en fråga som bör undersökas.

10. Statistiken i CEN:s och CENELECs årsrapport ger en samlad bild av de standardiseringsverksamheter som anmälts under 1995-1998.

Det är främst statistiken över nya arbeten som återspeglar den senaste utvecklingen när det gäller standardiseringsverksamheten. Uppgifterna ger tre typer av kompletterande information:

- Uppdelning på olika arbetsnivåer (nationellt, europeiskt och internationellt arbete), och verksamheternas utveckling på varje nivå.

- Fördelningen mellan olika länder.

- Fördelningen mellan olika verksamhetssektorer och undersektorer.

11. Såsom anges i de tidigare rapporterna skall uppgifterna tolkas med en viss försiktighet. Skälen till detta är följande:

- Uppgifterna för åren före 1993 tar inte hänsyn till det relativt stora antal nya verksamheter som anmälts direkt under remissförfarandet. Dessa försenade anmälningar stred för övrigt mot CEN/CENELECs föreskrifter.

- En ny verksamhet som lanserats på europeisk nivå kan omfatta ett större område än en verksamhet på nationell nivå.

- På grund av olika arbetsmetoder väljer medlemmarna i CEN och CENELEC olika tidpunkter för att anmäla nya standardiseringsarbeten.

Det skall även påpekas att anslutningen av tre nya länder den 1 januari 1995 försvårar jämförelser av uppgifter före och efter detta datum.

Observera även att Frankrikes anmälningar av regleringar under 1995 inte ingår i de statistiska uppgifterna i bilagan. Antalet regleringar har i stället uppskattats utifrån AFNOR:s uppgifter (dvs. 62% av det totala antalet 1 342).

3.4. Utvecklingstendenser i standardiseringsverksamheten

12. Med dessa förbehåll kan man utifrån tabellerna I, II, III och IV i denna rapport konstatera följande när det gäller den internationella, den europeiska och den nationella standardiseringen:

- Det totala antalet nya arbeten som påbörjats på dessa tre nivåer har sedan 1993 legat kring ca 4 500 enheter, efter två år av snabb tillväxt 1991-1992.

- På nationell nivå ligger det genomsnittliga antalet nya initiativ under 1995-1998 på 1 620 enheter per år, vilket är en minskning jämfört med perioden 1992-1994, då antalet enheter per år var 2 000. Andelen rent specifika arbeten i detta antal ligger kvar på ca 95%.

- Antalet nya initiativ på europeisk nivå har minskat kraftigt sedan 1993 i förhållande till de föregående två åren, både för elsektorn och icke-elsektorn.

- På internationell nivå kan man konstatera att den nedåtgående utvecklingen fortsätter (i genomsnitt 1 122 per år jämfört med 2 189 under perioden 1992-1994).

- När det gäller fördelningen av nya nationella arbeten mellan medlemsstaterna framgår det av tabell IIIa-IIId att i genomsnitt 50% av dessa arbeten skett i Tyskland och Frankrike. För Frankrike har denna siffra under 1998 närmat sig siffrorna för de tre andra medlemsstater som ligger i topp när det gäller anmälningar (dvs. 10%).

- De tio viktigaste undersektorerna för nationella verksamheter anges i tabell IV. Där framgår att viktiga verksamheter genomfördes under 1995 på områdena flyg- och rymdteknik samt kemiska produkter. Under 1996 och 1997 märks främst nya nationella verksamheter inom områdena livsmedelsprodukter och små mekaniska verktyg. Sektorn för livsmedelsprodukter var fortfarande störst 1998.

3.5. Kvaliteten på anmälningarna från de nationella standardiseringsorganen

13. I sina tidigare rapporter redovisade kommissionen problem med försenad inlämning av anmälningar och med kvaliteten på de lämnade uppgifterna. I rapporten yrkade kommissionen på att extra ansträngningar skulle göras på nationell och europeisk nivå för att förbättra situationen. Sedan början av perioden 1995-1998 har sådana ansträngningar gjorts, vilket har gjort det möjligt att höja anmälningarnas kvalitet. Dessa framsteg, som ibland inte är särskilt iögonenfallande, är ett resultat av ständiga ansträngningar av CEN:s centralenhet och dess motsvarigheter i de olika länderna.

14. För det första har CEN:s centralenhet tydligt definierat de interna föreskrifter som krävs för att säkerställa anmälningarnas punktlighet, tydlighet och tillförlitlighet, genom att ge ut en användarmanual för sina medlemmar i maj 1995. I manualen anges även hur en medlem kan delta i en annan medlems arbeten. En utbildningsdag, då man även kunde utbyta erfarenheter, anordnades för alla motsvarande organ en månad senare, följt av bilaterala kontakter när anmälningar av tveksam kvalitet hade sänts in. I samband med detta skapades en hjälpcentral (helpdesk) vid CEN:s centralenhet, för att besvara alla frågor från uppgiftslämnare.

15. Trots dessa åtgärder var under 1998 ca 20% av anmälningarna försenade, jämfört med 23% 1994. Den relativa förbättringen ligger främst i att endast 14% av de försenade anmälningarna under 1998 hade inkommit i slutet av remissförfarandeperioden. Det krävs ytterligare ansträngningar för att se till att informationsförfarandets principer enligt direktivet följs. Om anmälan lämnas in för sent kan det nämligen utgöra ett hinder för andra standardiseringsorgans direkta deltagande i arbetet och för att synpunkter skall kunna framföras i förväg.

16. När det gäller exakta utkastbeskrivningar lämnar anmälningarna också mycket övrigt att önska, även om en viss förbättring skedde mellan 1995 och 1998. År 1995 innehöll 55% av anmälningarna ingen annan beskrivning än utkastets titel. 1998 hade andelen sjunkit till ca 31%, vilket ändå är högt. Detta rör främst brittiska, franska, finska och österrikiska anmälningar. Andra brister i anmälningarnas uppgifter är framför allt felaktig klassificering av verksamhetssektorn, även om en viss förbättring skedde mellan 1995 och 1998. Kommissionen är dessutom tveksam när det gäller frånvaron av kopplingar mellan vissa nya arbeten och europeiska och internationella arbeten.

17. CENELEC å sin sida har inget detaljerat analysförfarande i likhet med CEN:s centralenhet. Med tanke på det interna Vilamoura-förfarandets relativt stränga anmälningsregler och de minskade volymerna kan man dock dra slutsatsen att CENELEC-medlemmarnas anmälningar åtminstone håller en godtagbar kvalitet.

3.6. Användning av uppgifter som samlats in med hjälp av förfarandet

18. Eftersom tillräckliga uppgifter saknades om nationell spridning av de uppgifter som inkommit under förfarandet, rekommenderades i 1992/1994 års rapport att en undersökning skulle göras. I maj 1995 skickade CEN:s centralsekretariat ut en enkät till motsvarande nationella organ, och fick flera svar. Av dessa framgick att man i Danmark mot en avgift kan prenumerera på ett månadsregister, och att granskning av anmälningarna i huvudsak görs av standardiseringsorganet. I Tyskland vidarebefordras uppgifterna till ca 60 berörda ekonomiska parter, som ansvarar för deras spridning till medlemmarna i den berörda sektorn. I Frankrike sker en systematisk spridning och omfattande samråd med industrin. Italiens standardiseringsorgan sprider uppgifterna till industrin och till anslutna organisationer. Den tekniska personalen informeras också om verksamheter som anmälts för varje sektor. I Portugal sprids uppgifterna till standardiseringsorganets medlemmar, medan intresset för information tycks begränsat i Sverige och Förenade kungariket.

19. Som även framgår av tidigare rapporter är tillämpningen av artikel 4 i direktivet, dvs. anknytningen till nationella verksamheter och kravet på utarbetande av europeiska standarder, fortfarande begränsad. I tabell V bekräftas dessa antaganden.

- Antalet synpunkter från standardiseringsorganen är fortfarande litet i förhållande till antalet mottagna anmälningar.

- Ansökningarna om att delta i andra medlemmars arbete tycks t.o.m. minska.

- Ansökningar om att utarbeta europeiska standarder är, med några få undantag, obefintliga.

Av uppgifterna kan man alltså återigen dra slutsatsen att bestämmelserna i artikel 4 i direktivet inte tillämpas.

20. Inom elsektorn är det lämpligt att ta hänsyn till tillämpningen av Vilamoura-förfarandet. Enligt förfarandet omfattas nämligen varje nytt initiativ från minst en medlem av samma regler för deltagande som anges i artikel 4 i direktiv 98/34/EG. 1997 genomgick 33 anmälningar detta förfarande. Av dessa har 14 initiativ överförts till europeisk nivå, medan fem skall utvecklas på nationell nivå med deltagande av ett eller flera andra länder. 1998 var antalet anmälningar inom ramen för detta förfarande endast 13, varav tre togs upp på europeisk nivå.

21. Uppföljningen av tillämpningen av en frysningsperiod enligt artikel 7 i direktiv 98/34/EG har skett på två nivåer, dels inom CEN/CENELEC, dels på kommissionsnivå.

Vid CEN:s centralsekretariat granskas anmälningarna regelbundet av de ansvariga teknikerna. Statistik över antalet behandlade anmälningar saknas, men sådana uppgifter skulle vara värdefulla för kommissionen.

Även kommissionen granskar de inkomna anmälningarna, både för att övervaka status quo i förhållande till de uppdrag som getts åt europeiska standardiseringsorgan, och för att bedöma nyttan av att överföra den anmälda verksamheten till europeisk nivå. Antalet granskade fall har dock minskat från 16 (1996) till 2 (1997) på grund av bristande resurser.

22. Detta avsnitt om användningen av insamlade uppgifter kan sammanfattas i följande punkter:

- Det förenklade förfarande som inrättades genom direktiv 94/10/EG har skapat förutsättningar för en bättre användning av uppgifterna, genom att uppgifternas volym minskats avsevärt och genom att man koncentrerat sig på de uppgifter som är relevanta. Denna förenkling har dock inte förbättrat spridningen av uppgifterna på nationell nivå eller tillämpningen av artikel 4. Användningen tycks framför allt styras av CEN-medlemmarnas allmänna syn på informationsförfarandet. Som exempel kan nämnas Frankrikes aktiva politik för att sprida insamlade uppgifter.

- Enligt kommissionen kan ytterligare åtgärder vidtas för att se till att användningen på nationell nivå blir effektivare. Trots de stora ansträngningar som gjorts av CEN:s centralsekretariat handlar det främst om systematiska och envisa ansträngningar att förbättra kvaliteten på den anmälda informationen vid källan. En bättre spridning av uppgifter på nationell nivå kan ske med hjälp av avancerade spridningsmetoder och genom att industrin görs uppmärksam på förfarandets användbarhet.

3.7. Uppgifter om standardiseringsverksamhet i allmänhet

23. Information om nya nationella standardiseringsverksamheter utgör endast en begränsad del av alla uppgifter som rör standardiseringsverksamhet. Av intresse är även information om antagna nationella standarder och om alla pågående och antagna standardiseringsarbeten på europeisk och internationell nivå.

Ansträngningar bör göras ännu för att förbättra information om konsumenternas intressen och miljöskydd, samt iakttagande av dessa synpunkter.

Som redan påpekats flera gånger anser kommissionen att det är nödvändigt att alla berörda parter ges lämplig information om standardiseringsverksamheten på rimliga villkor. Tillgång och öppenhet borde utgöra grunddragen i standardiseringssystemet. Ständiga ansträngningar bör göras på nationell och europeisk nivå för att tillgodose alla berörda parters informationsbehov.

24. I detta sammanhang är det lämpligt att framhålla den undersökning från början av 1995 som behandlar de europeiska små och medelstora företagens kännedom om och behov av information, särskilt när det gäller standardisering. Undersökningen, kallad Euromanagement, finansierades av kommissionen och genomfördes av det franska standardiseringsorganet AFNOR.

Undersökningen visade tydligt på de enorma svårigheter som små och medelstora företag har att få tillgång till standardiseringsinformation. För att förbättra situationen lanserade kommissionen i juli 1996 ett program för synlighet och ökad medvetenhet. Detta utvecklingsprogram utformades i nära samarbete med de europeiska standardiseringsorganen, och bygger på ett avtalsprotokoll mellan dessa organ och kommissionen. Det viktigaste projektet i programmet är INES-projektet som inleddes 1997. Det finansieras delvis av kommissionen och syftar bland annat till att göra olika CEN-dokument tillgängliga på Internet. Även andra informationsprodukter tillkom under perioden 1995-1998, bland annat en video, en broschyr och en rad artiklar i tidskrifter som riktar sig till små och medelstora företag.

25. På kommissionens begäran inledde de tre standardiseringsorganen 1998 de datatekniska arbeten som krävs för att skapa en gemensam webbplats. Genom denna gemensamma ingångssida på Internet kan alla externa användare få information om de standardiseringsarbeten som pågår eller som redan har genomförts på europeisk nivå inom ramen för direktiven enligt den "nya metoden".

Denna gemensamma webbplats ger även enkel tillgång till de tre europeiska standardiseringsorganens och kommissionens webbplatser. På kommissionens webbplatser finns för övrigt redan de fullständiga texterna till berörda direktiv liksom hänvisningar till gällande harmoniserade standarder enligt dessa direktiv. Webbplatsens adress är: http://www.NewApproach.org.

26. Under tiden har de tre europeiska standardiseringsorganen fortsatt att genomföra ändringar i flera publikationer där deras pågående verksamhet, antagna normer och införlivanden på nationell nivå presenteras. Dessutom har man kungjort sina egna planer på att skapa en webbplats på Internet.

27. Informationsprodukten Perinorm kommer ut varje månad på cd-rom och innehåller bibliografiska hänvisningar till antagna normer, till normer som är föremål för remissförfarande i flera länder och till de europeiska standardiseringsorganen CEN och CENELEC och de internationella organen ISO och CEI. Kommissionen har finansierat prenumerationer på Perinorm för tiotals "Euro Information Centres" som anses mest berörda i detta avseende och täcker ett stort geografiskt område.

Det finns även andra cd-rom-produkter på marknaden, som bland annat innehåller de kompletta texterna till internationella standarder och CEN:s och CENELECs standarder.

3.8. Programplanerings- och standardiseringsuppdrag

28. Genom tillämpning av artikel 6.3 i direktivet har den ständiga kommittén under åren 1995-1998 tillstyrkt 33, 18, 21 respektive 18 uppdrag. En del (26) av dessa 90 uppdrag gäller ikraftträdandet av direktiv av typen den "nya metoden". Olika standardiseringsuppdrag har främst tilldelats för att stödja andra gemenskaps politiska områden (se tabell VIa, b, c och d i bilagan).

1996 och de två efterföljande åren tilldelades flera viktiga uppdrag inom byggproduktdirektivets område.

- Antalet nya uppdrag inom informationsteknik och tele kommunikation var 1995 mycket högt (11) .

- Sju standardiseringsuppdrag anknyter till konsumentskydds politiken.

- Åtta uppdrag har även getts, främst till CEN, i syfte att stödja miljödirektiven.

- Elva uppdrag handlar om energipolitik och minskad energikonsumtion samt alternativa energikällor.

- Två standardiseringsuppdrag har även gällt transportpolitiken.

Denna översikt visar att kommissionen i allt högre grad utnyttjar standardisering som ett medel att förverkliga olika gemenskaps politiska mål. Detta framgick även i kommissionens meddelande av den 30 oktober 1995 (KOM(95) 412 slutlig) om en mer allmän användning av standardisering i gemenskapens politik.

3.9. Åtgärder för att förbättra förfarandet

29. Genom direktiv 94/10/EG inrättades ett standardiserings förfarande som är starkt förenklat jämfört med det som föreskrivs i direktiv 83/189/EEG, vilket har gett möjlighet att granska anmälningarnas kvalitet noggrannare.

30. Flera åtgärder har vidtagits av CEN:s centralsekretariat, främst under 1995, för att höja de anmälda uppgifternas kvalitet. Man har ställt upp noggranna regler, ordnat ett seminarium för ökad medvetenhet och inrättat ett kvalitetssäkringssystem på central nivå. CEN:s årsrapporter innefattar alltid en noggrann granskning av de mottagna anmälningarnas kvalitet, och därmed blir det möjligt att göra en värdefull utvärdering av kvaliteten. Det är inte känt om några särskilda åtgärder har vidtagits på nationell nivå för att höja kvaliteten. Det skall dock understrykas att de åtgärder som vidtagits av CEN:s central sekretariat inte skulle ha fått några positiva resultat utan aktivt deltagande från CEN:s medlemmar. CENELECs förfarande, det s.k. Vilamoura-förfarandet, är ganska strängt när det gäller kvaliteten hos uppgifterna, som för övrigt inte är särskilt omfattande.

31. CEN:s analys av kvaliteten hos anmälningar som kom in under 1995-1998, och utvärderingen av hur de inkomna uppgifterna har använts under denna period, visar dock på en långsam relativ förbättring på detta område. Det är alltså nödvändigt att upprätthålla ett strikt kvalitetssäkringssystem, och varje ny åtgärd inom detta område är välkommen. Potentiella åtgärder skulle kunna vara tätare rapportering om kvaliteten på de inkomna uppgifterna, och en noggrann granskning av de viktigaste och vanligaste problemen. Därigenom kan riktade åtgärder införas, t.ex. för vissa länder.

32. På nationell nivå åligger det i första hand medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att det nationella standardiseringsorganet helt skall kunna följa direktivets nya föreskrifter och de europeiska standardiserings organens regler.

De nationella organen å sin sida borde undersöka behovet av att revidera och anpassa sina anmälningssystem, särskilt när det gäller kvaliteten och när det gäller överföring inom föreskrivna tidsfrister. Den genomförda analysen har nämligen på nytt bekräftat de permanenta bristerna i detta avseende.

33. När det gäller uppgifternas användning är det nödvändigt att ännu en gång se över det nuvarande systemet för spridning. Nya metoder för anmälan och spridning av konsoliderade uppgifter måste införas för att underlätta kommunikationen och göra informationen mer attraktiv. Kommissionen rekommenderar även att uppgifterna om CENELEC-medlemmarnas nya initiativ införlivas med CEN:s uppgifter. Denna rekommendation kräver inte att de båda systemen integreras eller att CENELECs förfarande anpassas, men den skulle kunna innebära att potentiella användare ges en fullständig översikt. Dessutom skulle CENELEC-förfarandet bli mer öppet för insyn.

Översynen av CEN:s nuvarande system för spridning av uppgifter bör även göra det möjligt att på nytt väcka alla berörda parters intresse för att erhålla uppgifter genom informationsförfarandet beträffande standarder. En åtgärd på europeisk och nationell nivå skulle också kunna genomföras för att öka parternas medvetenhet.

3.10. Slutsatser

34. När det gäller antalet nya nationella standardiserings verksamheter kan man konstatera att den minskning på ca 25% som uppnåtts sedan 1993 i förhållande till föregående period har bekräftats. Detta beror främst på det nya förenklade förfarande som infördes genom direktiv 94/10/EG och enligt vilket endast anmälan av nya nationella verksamheter är obligatorisk. Den andra något mindre framträdande orsaken är den faktiska minskningen av nya nationella initiativ. Antalet nationella initiativ är fortfarande högt (särskilt i Tyskland). Under den aktuella perioden lanserades i genomsnitt 1620 nationella initiativ per år, jämfört med ca 1 900 europeiska initiativ. De viktigaste områdena är livsmedelsprodukter, byggprodukter och små mekaniska verktyg.

35. Tack vare olika åtgärder vidtagna av CEN:s centralsekretariat i nära samarbete med de nationella standardiseringsorganen har anmälningarnas kvalitet kunnat förbättras, dock i mindre omfattning än väntat. Ständiga ansträngningar och resurser krävs för att säkerställa uppgifternas kvalitet. Denna kvalitet, som är ett nödvändigt villkor för förbättrad användning, kan för övrigt gynnas av bättre metoder för kommunikation och presentation av uppgifter som samlats in med hjälp av ny teknik.

36. Användningen av uppgifter som samlats in enligt artikel 4 i direktiv 98/34/EG är fortfarande begränsad, särskilt när det gäller deltagande i nationella arbeten och ansökan om att överföra verksamheten till europeisk nivå. Dessutom tycks möjligheterna att använda detta förfarande för att kontrollera status quo i samband med tilldelningen av ett standardiseringsuppdrag, vara otillräckliga. Informationsförfarandet för normer är således inte tillräckligt effektivt. Enkäten från 1995 visar att en aktiv spridning endast förekommer i ett fåtal länder. En bred och mottagaranpassad spridning är en nödvändighet. Även en undersökning av nyttan och användbarheten hos detta förfarande för de olika parterna är önskvärd. Det skall dock understrykas att avskaffandet av detta system för övervakning av nationella verksamheter skulle kunna medföra nya stora risker för störningar på en väl fungerande inre marknad. Alla berörda parter måste ta ställning till nyttan hos detta förfarande, hur det kan förstärkas om det behålls men också vilka följderna skulle bli om förfarandet avskaffades.

4. DEL II: ANMÄLNINGSFÖRFARANDET BETRÄFFANDE TEKNISKA FÖRESKRIFTER INOM GEMENSKAPEN

4.1. Inledning

37. Som bekant använde sig kommissionen i början av 80-talet av den s.k. Cassis de Dijon-domen i EG-domstolen, för att införa en ny politik för genomförandet av den inre marknaden baserad på följande tre pelare:

- Produkter som lagligen tillverkas i resten av gemenskapen skall erkännas i varje medlemsstat ("ömsesidigt erkännande").

- Harmonisering skall begränsas till ekonomiskt viktiga sektorer, särskilt sådana som har anknytning till hälsa, säkerhet och miljö.

- De nationella föreskrifterna skall underkastas kontroll enligt metoder som baseras på förebyggande.

Sedan 1984 är medlemsstaterna enligt direktiv 83/189/EEG [3] tvungna att anmäla till kommissionen och de övriga medlemsstaterna alla utkast till tekniska föreskrifter rörande produkter innan föreskrifterna antas i den nationella lagstiftningen. Sedan den 5 augusti 1999 har mekanismen utökats till att omfatta föreskrifter av vikt för informationssamhället.

[3] Rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande standarder och tekniska föreskrifter. EGT L 109, 26.4.1983.

38. Systemet var banbrytande när det infördes, och det har behållit hela sin originalitet. Det förhindrar att nya handelshinder uppstår inom den inre marknaden, samtidigt som tonvikten läggs på insyn, dialog, förebyggande och ömsesidig kontroll.

Det system som då inrättades har sedan ändrats vid ett flertal tillfällen: Första gången var 1988 (genom direktivet 88/182/EEG [4]), och därefter 1994 (genom direktiv 94/10/EG [5]), då syftet främst var att utöka tillämpningsområdet. Det avser nu alla jordbruks- och industriprodukter och omfattar föreskrifter av många olika slag.

[4] Rådets direktiv 88/182/EEG av den 22 mars 1988 som ändrar direktiv 83/189/EEG om ett informationsförfarande beträffande standarder och tekniska föreskrifter. EGT L 081, 26.3.1988.

[5] Europaparlamentets och rådets direktiv 94/10/EG av den 23 mars 1994 om en andra omfattande ändring av direktiv 83/189/EG om ett informationsförfarande vad beträffar standarder och tekniska föreskrifter, EGT L 100, 19.4.1994.

Anmälningsförfarandet för tekniska föreskrifter har kodifierats genom direktiv 98/34/CE [6], som ersätter de föregående direktiven. Denna kodifiering trädde i kraft den 10 augusti 1998.

[6] Rådets direktiv 98/34/EEG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande standarder och tekniska föreskrifter. EGT L 204, 21.7.1998.

Direktiv 98/34/EG ändrades i sin tur genom direktiv 98/48/CE [7], och sedan den 5 augusti 1999 omfattar därmed förfarandet även informationssamhällets tjänster.

[7] Europaparlamentets och rådets direktiv 98/48/EG av den 20 juli 1998 om ändring av direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, EGT L 217, 5.8.1998.

4.2. Beskrivning av förfarandet

4.2.1. Kortfattad beskrivning av förfarandet enligt direktiv 98/34 beträffande tekniska föreskrifter

39. I artikel 8.1 i direktiv 98/34/EG föreskrivs att medlemstaterna skall överlämna alla utkast till tekniska föreskrifter till kommissionen.

En frysningsperiod på tre månader inleds den dag då ett utkast anmäls till kommissionen, och under denna period får den medlemsstat som har gjort anmälan inte anta den aktuella tekniska föreskriften. Syftet med denna frysningsperiod är att bereda möjlighet för de övriga medlemsstaterna och för kommissionen att granska det anmälda utkastet och ta ställning på lämpligt sätt. Resultatet av samrådsförfarandet mellan den stat som lämnade in anmälan, de övriga medlemsstaterna och kommissionen är avgörande för hur den anmälande staten kan förfara vidare med sitt utkast till teknisk föreskrift.

- Om medlemsstaterna och/eller kommissionen inte önskar ta ställning kan den medlemsstat som gör anmälan anta utkastet till föreskrift när frysningsperioden på tre månader har löpt ut.

- Om medlemsstaterna och/eller kommissionen framför synpunkter enligt artikel 8.2 i direktivet skall den medlemsstat som gör anmälan i möjligaste mån ta hänsyn till dessa synpunkter då den tekniska föreskriften sedan utarbetas.

- Om medlemsstaterna och/eller kommissionen anser att det finns aspekter på den planerade åtgärden som eventuellt kan utgöra hinder för de fria handelsrörelserna, kan de enligt artikel 9.2 i direktivet avge ett detaljerat utlåtande. I så fall får den berörda medlemsstaten inte anta sitt utkast på sex månader från anmälningsdagen och skall meddela kommissionen vilka åtgärder den planerar vidtaga med anledning av det detaljerade utlåtandet.

- Om kommissionen meddelar sin avsikt att föreslå eller anta en bindande gemenskapsrättsakt inom samma område som det anmälda utkastet, eller om kommissionen konstaterar att det anmälda utkastet rör en fråga som redan täcks av ett förslag till bindande gemenskapsrättsakt som förelagts rådet, får den medlemsstat som gör anmälan enligt artikel 9.3 och 9.4 i direktivet inte anta den tekniska föreskriften på tolv månader från dagen för anmälan. Denna frysningsperiod kan, enligt artikel 9.5 i direktivet, förlängas till arton månader, om rådet antar en gemensam ståndpunkt under den tolv månader långa frysningsperioden. Denna förlängda frysningsperiod upphör automatiskt om kommissionen avstår från eller återtar sitt förslag, eller om den avsedda gemenskapsrättsakten antas.

40. I artikel 9.7 föreskrivs ett påskyndat förfarande som under vissa förhållanden gör det möjligt att omedelbart anta nationella utkast. Om en medlemsstat av brådskande skäl på grund av allvarliga och oförutsedda händelser vill anta en teknisk föreskrift som gäller skydd av folkhälsan, djurskydd, växtskydd eller säkerhet, kan den begära att detta förfarande tillämpas, vilket innebär ett undantag från tillämpningen av en frysningsperiod. I anmälan skall anges skälen till att åtgärderna är så brådskande, och kommissionen skall sedan uttala sig om huruvida det är befogat att tillämpa det påskyndade förfarandet.

41. I artikel 8.3 föreskrivs att medlemsstaterna utan dröjsmål skall överlämna den slutliga versionen av texten till en teknisk föreskrift till kommissionen.

Kommissionen spelar en avgörande roll i förfarandets gång. Den ansvarar för att anmälda utkast sänds ut till medlemsstaterna, liksom även andra meddelanden som utväxlas mellan kommissionen och medlemsstaterna eller mellan medlemsstaterna. Den ombesörjer också att dessa texter översätts, i syfte att få förfarandet att fungera smidigt.

42. Den i artikel 5 nämnda permanenta kommittén är sammansatt av företrädare för medlemsstaterna och är ett rådgivande organ som sammanträder ca två gånger i halvåret. Den spelar en viktig roll i övervakningen av förfarandet och i granskningen av de olika frågor som anmälningarna ger upphov till.

4.2.2. Ändringar av förfarandet i 83/189 genom direktiv 94/10/EG

43. Direktiv 94/10/EG, som trädde i kraft den 1 juli 1995, innebar en andra omgång omfattande ändringar av anmälningsförfarandet. Syftet med ändringarna var att klargöra vissa termer och att anpassa direktivet efter praktiska behov genom att vidga dess tillämpningsområde.

I syfte att uppnå ökad samstämmighet vidgades tillämpningsområdet i följande två avseenden: Produktionsmetoder och processer i fråga om jordbruksprodukter, livsmedel och läkemedel, vilka togs upp i begränsad utsträckning i direktiv 88/182/EEG, inbegrips nu generellt i termen "teknisk specifikation" (artikel 1.2). Gemenskapens lagstiftare har lagt till en ny term, "annat krav", vid sidan av "teknisk specifikation" (artikel 1.3).

44. "Andra krav" är alla krav som kan ställas på en produkt under dess livscykel från användning till återvinning eller omhändertagande av avfallet från produkten, framför allt för att skydda konsumenterna eller miljön. De "andra krav" som nämns i direktivet ("villkor för användning, återvinning, återanvändning eller omhändertagande") är avsedda som exempel. Andra föreskrifter av denna typ skall därför anmälas om de på ett väsentligt sätt kan påverka produktens sammansättning, natur eller saluföring. På så sätt har ett antal luckor fyllts som tidigare gjorde det möjligt för medlemsstaterna att undanta vissa tekniska föreskrifter från förebyggande kontroll trots att dessa kunde påverka saluföringen eller användningen av produkterna.

45. Ett nytt stycke har lagts till i artikel 1.9. Där ges tre, ej uttömmande, exempel på "faktiskt tvingande tekniska föreskrifter" vars status som teknisk föreskrift tidigare ifrågasatts. Av respekt för medlemsstaternas skattemässiga självständighet och även för att ge frivilliga överenskommelser en inneboende flexibilitet, gäller särskilda bestämmelser vad beträffar frysningsperioden för vissa regler som är faktiskt tvingande. Gemenskapens lagstiftare har således undantagit skattemässiga och ekonomiska åtgärder från alla krav på frysningsperiod, medan frivilliga överenskommelser kan frysas i högst fyra månader.

I praktiken ökar antalet anmälningar om skattemässiga och finansiella åtgärder som har till syfte att öka efterlevanden av en teknisk specifikation med hjälp av ekonomiska styrmedel.

Det faktum att den offentliga myndigheten skall vara en avtalsslutande part vid frivilliga överenskommelser för att dessa skall omfattas av direktivet, har i viss mån gjort att kravet att anmäla sådana åtgärder överlämnats åt medlemsstaternas godtycke. I själva verket är det ganska ovanligt att en stat tecknar ett frivilligt avtal, och följaktligen är det många frivilliga avtal som undslipper förfarandet som uppställts i direktivet, trots de uppenbara konsekvenserna för varors fria rörlighet.

46. En ändring har gjorts med avseende på den frysningsperiod som skall tillämpas om en bindande gemenskapsrättsakt har föreslagits (artikel 9.3-9.5), på grund av de otillfredsställande resultat som uppnåddes med den ursprungliga versionen. Frysningsperioden på tolv månader räknat från den dag då utkastet anmäls, kan nu förlängas till upp till arton månader om rådet antar en gemensam ståndpunkt under tolvmånadersperioden. Tack vare denna ändring har den procent fall då en bindande gemenskapsrättsakt har antagits inom den förlängda frysningsperioden fyrdubblats jämfört med perioden 1992-1994.

47. En annan ändring har att göra med graden av insyn i informationsförfarandet. Överlämnandet av den slutliga versionen av antagna texter skall inte längre ske på uttrycklig begäran från en annan medlemsstat eller från kommissionen utan är nu obligatoriskt (artikel 8.3). Denna ändring underlättar den sista fasen i förfarandet, nämligen den slutliga kontrollen av antagna texter.

Det är samma strävan efter ökad insyn som ligger bakom de ändrade bestämmelserna om konfidentialitet för anmäld information inom förfarandets ram. Enligt artikel 8.4 skall uppgifter som lämnats enligt anmälningskravet inte längre betraktas som konfidentiella om inte den medlemsstat som gör anmälan uttryckligen begär det. I detta sammanhang bör också nämnas den nya artikel 12, enligt vilken medlemsstaterna skall hänvisa till direktivet antingen i den slutliga texten för en teknisk föreskrift eller som en åtföljande hänvisning i samband med att föreskriften antas.

48. Bland andra ändringar som gjorts i direktivet kan nämnas kravet på att i vissa fall lämna in en riskanalys (artikel 8.1), kravet på anmälan av varje större ändring i eller tillägg till ett tidigare anmält utkast (artikel 8.1), möjligheten att göra flera anmälningar av olika typ samtidigt (artikel 8.5), omedelbart upphörande av en förlängd frysningsperiod när den gemenskapsrättsakt som var orsaken till förlängningen antas (artikel 9.6), kravet på "allvarlig och oförutsedd" risk och ett ställningstagande från kommissionen för att det påskyndade förfarandet skall kunna tillämpas (artikel 9.7), samt vissa undantag till anmälningskravet (artikel 10.1).

4.3. Tillämpning av förfarandet

4.3.1. Volymen på anmälningarna

4.3.1.1. Allmän utvecklingstendens

49. Från statistiken i tabell VII framkommer att kommissionen mottog 439 utkast till tekniska föreskrifter under 1995, 523 under 1996, 900 under 1997 och 604 under 1998. Om man bortser från 1997, som vi återkommer till senare, kan man konstatera att den allmänna tendensen för antalet inkomna anmälningar per år är stigande (mellan 1995 och 1998 +37%). Det mycket höga antalet anmälningar under 1997 kan hänföras till en s.k. justeringsoperation som de nederländska myndigheterna utförde som följd av CIA-Security-domen. Som ett led i denna operation anmälde de nederländska myndigheterna 227 utkast till tekniska föreskrifter för återantagande. Även om man räknar bort de nederländska anmälningarna skedde dock en anmärkningsvärd ökning i antalet anmälningar under 1997, som troligen kan hänföras till tre faktorer, nämligen anslutningen av Österrike, Finland och Sverige till EU, ikraftträdandet av direktiv 94/10/CE där tillämpningsområdet för direktiv 98/34/EG vidgades, och avkunnandet av CIA Security-domen, som fick medlemsstaterna att tillämpa direktivet med större omsorg.

Vid sidan av dessa faktorer kan ökningen förklaras av de anmälda utkastens natur. Ofta handlar det om partiella tekniska anpassningar av befintliga eller redan anmälda tekniska föreskrifter. Dessutom varierar graden av gemenskapsharmonisering mellan de olika sektorerna. På vissa områden, t.ex. livsmedelsområdet, är harmoniseringen endast partiell. På andra områden pågår harmonisering, exempelvis på telekommunikationsområdet, där det nya direktivet om teleterminalutrustning (direktiv 99/5/EG av den 9 mars 1999) från den 8 april 2000 kommer att gälla även radioutrustning. Inom transportsektorn undertecknas även ett stort antal internationella konventioner. I vissa sektorer har fortfarande ingen normaliseringen kommit till stånd, exempelvis i sektorn för byggprodukter, där det saknas harmoniserade europeiska standarder och medlemsstaterna därför fortsätter att lagstifta på nationell nivå för att ställa upp nödvändiga krav på produkterna.

4.3.1.2. Fördelning över länder

50. Som framgår av diagram 1 (och tabell VIII i bilagan) kom de flesta anmälningarna av utkast till föreskrifter mellan 1995 och 1998 från Nederländerna, Tyskland, Österrike och Förenade kungariket. Till skillnad från de föregående åren står Tyskland, Förenade kungariket och Frankrike tillsammans inte längre för merparten av anmälningarna. Under 1995, 1996, 1997 och 1998, sjönk den sammanlagda andelen för dessa medlemsstater till mellan 24 och 48%. Österrike och Nederländerna uppvisade däremot en anmärkningsvärd ökning i antalet anmälningar. 1997 gick Österrike (106) och Nederländerna (341 eller 114) om Tyskland (99), Förenade kungariket (71) och Frankrike (51). En klar ökning i utkast anmälda av Belgien och Danmark kan konstateras, särskilt under 1997 och 1998.

51. Diagram 1

>Hänvisning till>

4.3.1.3. Fördelning mellan sektorer

52. En uppdelning mellan sektorer (se diagram 2 och tabellerna IX-XII i bilagan) ger vid handen att precis så som var fallet under perioden 1992-1994 rör mer än 75% av de inkomna anmälningarna mellan 1995 och 1998 följande fem sektorer: telekommunikation (17,3%), jordbruk och livsmedelsprodukter (17,2%), transport (16,1%), mekanisk industri (16,6%) samt byggnation och anläggning (12,1%). Transportområdet står för en allt större del och intog 1997 till och med tätplatsen, men passerades 1998 av mekanisk industri. En dominerande ställning för telekommunikationssektorn kunde konstateras under 1993 och 1994, vilken förstärktes ytterligare 1995 (27,1%), men försvagades 1996 (14,5%), 1997 (16,2%) och 1998 (14,4%). Sektorn för mekanisk industri följde först en sjunkande tendens (från 23,5% 1995 ned till 13,9% 1997), men steg 1998 till 17%, medan sektorn för byggnation och anläggning har hållit sig oförändrad (mellan 11% och 14%).

53. Vad beträffar nationella skillnader har situationen ändrats mycket litet. Sektorn för byggnation och anläggning domineras som vanligt av anmälningar från Tyskland och Österrike (32,8% respektive 19,7% av alla anmälningarna inom sektorn). De flesta anmälningarna inom jordbruk och livsmedelsprodukter kommer från Nederländerna (37,3% av alla anmälningar på området). Av tradition är denna sektor av stor betydelse för Italien (30,5% av alla italienska anmälningar) och Frankrike (20,5% av alla franska anmälningar).

Läkemedelsprodukter verkar väcka störst intresse i Frankrike och Förenade kungariket, som står för 41,7% av anmälningarna på det området. Frankrike stod också för en fjärdedel av anmälningarna på området hem- och fritidsutrustning. Värt att notera är också Nederländernas bidrag inom miljö- och transportsektorerna (41,9% respektive 35,4%). Transportsektorn stod för övrigt för 29,4% av alla grekiska anmälningar.

Mekaniksektorn, som fortfarande domineras av tyska anmälningar (nära en fjärdedel av alla anmälningar i denna sektor och en fjärdedel av alla tyska anmälningar) är även viktig i Finland, där 35,4% av alla anmälningar rör denna sektor.

Telekommunikationssektorn står för 38,9% av de danska anmälningarna, 30,9% av de belgiska 28,7% av de österrikiska och 21,9% av de tyska.

54. Diagram 2

>Hänvisning till>

4.3.2. Tillämpning av påskyndat förfarande

55. Mellan 1995 och 1998 åberopade medlemsstaterna det påskyndade förfarandet 131 gånger. Åtgärder som anmäldes på det sättet mellan 1995 och 1998 utgjorde omkring 5% av det totala antalet anmälningar.

Den tillfälliga ökningen av åtgärder som anmäldes enligt påskyndat förfarande under 1996 (40 fall) berodde på BSE-krisen, då Förenade kungariket använde sig av detta förfarande i 24 fall. Ett annat område där påskyndat förfarande har tillämpats upprepade gånger är inom kapitalöverföringar. Här ansågs skäl för tillämpning av påskyndat förfarande föreligga i fem fall 1997, vilka rörde Belgien, i ett fall1996, även det belgiskt, och i ett fall 1998. Bland andra områden där påskyndat förfarande har tillämpats kan nämnas växtbaserade produkter eller preparat, barnsäkerhet (förbud mot föremål i livsmedel, pseudo-leksaker, cigarettändare i form av mobiltelefon, prydnadsföremål och produkter som kan vara farliga men som tilltalar barn, utformning av lekplatser och fritidsområden), bränslefyllningssystem, identifikation av fordon som bidrar till att minska föroreningar, samt utrustning för avslöjande av radar och laser i fordon.

56. Mellan 1992 och 1994 ansåg kommissionen att påskyndat förfarande var berättigat i 25% av fallen. Denna siffra har ökat avsevärt sedan dess och översteg 33% 1995, 80% 1996, 68% 1997 och 52,7% 1998.

Ansökningar från Förenade kungariket och Belgien (34 ansökningar vardera) och Frankrike (23 ansökningar) utgjorde drygt 70% av samtliga ansökningar om påskyndat förfarande.

4.3.3. Ställningstaganden från kommissionen

4.3.3.1. Allmän utvecklingstendens

57. Den andel av anmälningarna som kommissionen tar ställning till minskar. Under åren 1992, 1993 och 1994 hade kommissionen anledning att ta ställning till 60% av anmälningarna, under åren 1995, 1996, 1997 och 1998 var denna siffra 49,7%, 63,1%, 46,5% respektive 38,5%, eller sammanlagt för åren 49,4%. Ställningstagandena tar formen av kommentarer, detaljerade utlåtanden eller meddelanden om avsikt att föreslå ett direktiv (se diagram 3). Det förekommer tämligen ofta att en anmälan ger upphov till en kombination av ställningstaganden från kommissionens sida.

Diagram 3

>Hänvisning till>

>Plats för tabell>

4.3.3.2. Detaljerade utlåtanden

i) Statistik

58. Under perioden 1995-1998 avgav kommissionen 360 detaljerade utlåtanden om anmälda utkast. Den sjunkande utvecklingen i utkast som kommissionen avger detaljerande utlåtanden om fortsätter. Under 1990 och 1991 avgav kommissionen detaljerade utlåtanden om 37% av utkasten, under 1992, 1993 och 1994 var siffran 31% och för den period som denna rapport avser 14,6%.

ii) Motiveringar:

Artikel 28 i EG-fördraget och principen om ömsesidigt erkännande

59. Bristen på bestämmelser som tillförsäkrar att principen om ömsesidigt erkännande respekteras var fortfarande den vanligaste invändningen som kommissionen framförde i detaljerade utlåtanden om utkast som anmäldes av medlemsstaterna under 1995, 1996 och 1997. 6% (29 fall) av alla anmälda utkast under 1995 gav upphov till ett detaljerat utlåtande med anledning av att principen om ömsesidigt erkännande inte hade respekterats. 1996 och 1997 steg denna siffra till omkring 10% (56 fall respektive 92 fall), för att sedan sjunka till 4,5% 1998 (27 fall)

60. Det har emellertid skett en viss utveckling i behandlingen av denna fråga. Under de år som anmälningsförfarandet har tillämpats har medlemsstaterna utvecklat en bättre förståelse av vad principen om ömsesidigt erkännande innebär. Av den anledningen kan kommissionen nu oftare än förr av pedagogiska skäl begränsa sig till att i form av kommentarer förmå medlemsstaterna att införa förbättringar i de avsedda klausulerna och på så sätt säkerställa att principen i fråga tillämpas. Detta avspeglas också i den tämligen låga siffran för detaljerade utlåtanden jämfört med det sammanlagda antalet anmälda åtgärder.

Numera framhåller kommissionen vikten av att de ekonomiska aktörerna förses med korrekt och uttömmande information, så att de kan utnyttja de rättigheter som de har enligt artikel 28 och följande artiklar i EG-fördraget. Som exempel kan nämnas att medlemsstaterna oftast anmäler utkast till tekniska specifikationer som ingår i mer allmänna föreskrifter med regler för godkännande eller överensstämmelsekontroll av produkter. I den mån produkter som lagligen tillverkas och/eller saluförs i de övriga medlemsstaterna är godkända enligt dessa allmänna föreskrifter, är tekniska specifikationer som anmäls på utkaststadiet redan täckta av principen om ömsesidigt erkännande genom att de ingår i en sådan grundföreskrift. För klarhetens och rättssäkerhetens skull begär kommissionen att medlemsstaterna i anmälan av utkastet i förekommande fall återger de bestämmelser i grundföreskriften som hänför sig till ömsesidigt erkännande, eller uttryckligen hänvisar till dessa bestämmelser. För övrigt påminns de nationella myndigheterna regelbundet om att principen om ömsesidigt erkännande också gäller provningar, certifikat om produkters överensstämmelse med nationella föreskrifter och nationella kontrollorgan som kan utfärda dessa certifikat.

61. Dessutom begär kommissionen att medlemsstaterna inte bara garanterar att produkter från andra medlemsstater erkänns om deras skyddsnivå för de aktuella legitima intressena är likvärdig skyddsnivån i de anmälda utkasten, utan också att de tekniska kraven för produkterna hålls på en rimlig nivå. Det räcker inte med att medlemsstaterna godkänner produkter från de övriga medlemsstaterna som är "likvärdiga" med de egna produkterna. Om godkännandet är beroende av likvärdighet med de nationella kraven, är det viktigt att säkerställa att dessa krav inte är för högt ställda. Annars kan det uppstå omotiverade svårigheter att föra ut produkter på en viss marknad trots att de legitima målsättningarna för den medlemsstatens föreskrifter (skydd för hälsan, säkerheten etc.) är uppfyllda.

Därför använder sig kommissionen, efter konsultation med sakkunniga, i vissa fall av de lösningar som den följer i sina harmoniseringsförslag, som referens för en nivå som den anser rimlig.

62. Kommissionen har också föranletts att avge detaljerade utlåtanden om andra krav som riskerar att orsaka handelshinder som inte har direkt samband med ömsesidigt erkännande. Det rör sig särskilt om krav på importtillstånd, överdrivna märkningskrav, regler som rör användning av kvalitetsmärken med kriterier kopplade till ursprunget eller krav som rör villkor för vissa godkännandeförfaranden (t.ex. kravet att ha en representant etablerad i medlemsstaten där en produkt säljs för att ha rätt att tillämpa ett visst förfarande).

Sekundärrättsbestämmelser

63. En annan anledning till att kommissionen avger ett detaljerat uttalande kan vara att ett anmält utkast strider mot ett direktiv eller mot en gemenskapsföreskrift som är instiftad för att i huvudsak undanröja hinder för fri cirkulation av varor.

1995 avgavs tolv detaljerade utlåtanden baserade på kränkningar av direktiv 89/336/EEG (elektromagnetisk kompatibilitet), 1996 låg samma direktiv till grund för elva detaljerade utlåtanden, 1997 för två och 1998 för fyra. 1995 gjordes fem detaljerade utlåtanden baserade på kränkningar av direktiven 73/23/EEG (lågspänning), 87/404/EEG (enkla tryckkärl) och 91/263/EEG (teleterminaler), medan samma direktiv låg till grund för endast fem detaljerade utlåtanden sammanlagt under 1996 och 1997. 1998 grundade sig två detaljerade utlåtanden på teleterminalsdirektivet 98/13/EG.

Andra detaljerade utlåtanden hade som grund kränkningar av andra bestämmelser i sekundärrätten, särskilt på livsmedelsområdet (6 under 1995, 10 under 1996, 16 under 1997 och 6 under 1998), och på fordonsområdet.

Det kan också nämnas att kommissionen under perioden i fråga mottog 46 anmälningar angående förpackningar och förpackningsavfall. Nederländerna anmälde 9 utkast och Danmark 5 medan Spanien, Finland, Frankrike och Sverige anmälde 4 utkast vardera.

Kommissionen ansåg att tio av dessa utkast (varav åtta 1996) stred mot direktiv 94/62/CE om förpackningar och förpackningsavfall. Enligt artikel 16 i det direktivet skall medlemsstaterna enligt ett förfarande som anges i direktiv 98/34/EG meddela kommissionen om planer på att anta åtgärder inom ramen för det direktivet. Om den planerade åtgärden även omfattar en fråga av teknisk natur i betydelsen enligt direktiv 98/34/EG, kan medlemsstaten ange att anmälningen som gjorts enligt direktiv 94/62/EG också skall gälla för direktiv 98/34/EG.

För att se till att detta förfarande fungerar smidigt har kommissionen infört ett system för samtidig anmälan av samtliga ovan nämnda utkast. De kommittéer som inrättats genom direktiven 98/34/EG och 94/62/EG har informerats år 1995 om införandet av detta system.

64. När det gäller antalet detaljerade utlåtanden orsakade av andra invändningar än kränkning av principen om ömsesidigt erkännande, gjorde en stigande tendens sig märkbar under 1992, 1993 och 1994. Denna tendens vände under 1995-1998. 1995 rörde 61% (63% 1994) av alla detaljerade utlåtanden andra orsaker än ömsesidigt erkännande, 1996 sjönk denna siffra till 46,2%, 1997 till 21,4% och 1998 till 30%.

iii) Uppföljning:

65. Enligt artikel 9.2 andra stycket i direktivet skall en medlemsstat som har mottagit ett detaljerat utlåtande "underrätta kommissionen om vilka åtgärder den planerar att vidta med anledning av sådana detaljerade utlåtanden. Kommissionen skall yttra sig över dessa åtgärder."

66. Medlemsstaten skall också ange om den avser att återkalla textutkastet, söka berättiga att det behålls eller ändra utkastet så att det överensstämmer med gemenskapsrätten. Kommission skall uttala sig om huruvida medlemsstatens svar är tillfredsställande och huruvida det förhindrar all eventuell kränkning av gemenskapsrätten. För att se till att denna dialog fortgår tillfredsställande sätter kommissionen regelbundet upp på dagordningen för den s.k. 98/34-kommittén en lista över anmälningar som medlemsstaterna inte svarat på, för diskussion.

Sedan 1995 har en förbättring kunnat märkas i den uppföljning som de nationella myndigheterna ger på detaljerade utlåtanden från kommissionen, med resultat att medlemsstaterna har svarat på praktiskt taget alla detaljerade utlåtanden om utkast som anmälts under 1998. Av dessa svar är det mindre än 10% som behöver följas upp genom diskussioner mellan kommissionen och den berörda medlemsstaten.

4.3.3.3. Kommentarer

i) Statistik:

67. Under perioden 1995-1998 avgav kommissionen kommentarer till 33% av alla anmälningar. Denna siffra är klart lägre än för 1992-1994 (46%) och 1990 och 1991 (42%).

ii) Motiveringar:

68. I allmänhet har kommentarerna från kommissionen som syfte att ge en global bedömning av åtgärden, ur politisk eller rättslig synpunkt, att uttrycka kommissionens hållning i frågan, eller att påminna medlemsstaterna om deras förpliktelser, antingen dessa härrör från en kränkning eller från en tidigare anmälan.

69. Kommissionen har valt att avge kommentarer främst för att påminna medlemsstaterna om de förpliktelser som åligger dem enligt artikel 12 i direktivet. Som en följd av domen CIA-Security International har kravet på en hänvisning till direktivet i föreskriftstexten eller när föreskriften offentliggörs fått avgörande betydelse för skyddet av enskilda. Sedan dess har kommissionen systematiskt begärt att en sådan hänvisning ingår.

Likaledes har kommissionen valt att ta ställning i form av kommentarer när den bedömt att det inte var lämpligt att reagera på ett strängare sätt, vilket skulle få som konsekvens att frysningsperioden förlängdes. Förutom bristande ömsesidigt erkännande har den främsta orsaken varit att en bindande gemenskapsrättsakt redan antagits men ännu inte tillämpats, eller att det inte var troligt att en sådan akt skulle antas inom 18 månader, vilket är den längsta frysningsperiod som kan beslutas på grund av att en harmonisering inom gemenskapen är på gång.

Kommentarer har också använts för att uttrycka invändningar mot redan gällande texter som det anmälda utkastet hänvisar till, eller som utgör rättslig grund för utkastet. Anmälningsförfarandet ger nämligen kommissionen tillfälle att få kännedom om dessa texter och bedöma deras verkan ur gemenskapens synpunkt.

Kommentarer har även avgetts för att meddela medlemsstaterna om en standardiseringsverksamhet i något europeiskt standardiseringsorgan på området i fråga. Här är kommissionen tvungen att begränsa sitt ställningstagande till kommentarer, eftersom denna typ av "europeisk harmonisering" inte hindrar medlemsstaterna från att anta tekniska föreskrifter i samma fråga, även om dessa oundvikligen lägger hinder i vägen för dessa organs arbete.

Under perioden 1995-1998 hade kommission tämligen ofta anledning att genom kommentarer påminna medlemsstaterna om att principen om ömsesidigt erkännande som föreskrivs i artikel 28 i EG-fördraget enligt EG-domstolens tolkning även gäller produkter från de Eftaländer som är avtalsslutande parter i EES-avtalet.

4.3.3.4. Avsikt att föreslå, anta eller framlägga inför rådet ett förslag till en bindande gemenskapsrättsakt - "blockeringsbeslut".

70. När kommissionen tillämpar artikel 9.3 och 9.4 i direktivet får medlemsstaten inte anta sitt utkast under en period på ett år från anmälningsdagen. Denna fördröjningsperiod hade visat sig vara otillräcklig - mellan 1992 och 1994 förelåg den gemenskapsrättsakt som fördröjningen infördes till förmån för i färdigt skick endast sex gånger under fördröjningsperioden - och förfarandet ändrades därför på följande sätt i direktiv 94/10/CE: Frysningsperioden börjar att löpa vid tidpunkten för anmälan. På grund av de tungrodda samarbets- och medbeslutandeförfarandena förlängs perioden sedan automatiskt med sex månader när rådet utfärdar en gemensam ståndpunkt. Tack vare det nya förfarandet har man lyckats få igenom en bindande gemenskapsakt inom frysningsperioden i tio fall (1995: sex fall, 1996: fyra fall, 1997 och 1998 inget fall). Detta utgör 38% av alla tillämpningar av artikel 9.3-9.5 (jämfört med 9% under perioden 1992-1994), vilket visar värdet av de ändringar som införts i detta avseende i direktiv 94/10/EG.

71. Under perioden 1995-1998 tillämpade kommissionen artikel 9.3-9.5 i direktiv 98/34/EG 30 gånger. 1995 fattade kommissionen ett blockeringsbeslut i tio fall, 1996 i tolv och 1997 och 1998 fyra fall vardera.

De flesta blockeringar som utfärdades 1995 (sju) hänförde sig till det kommande direktivet 96/98/EG (marin utrustning), som antogs den 20 december 1996. De övriga blockeringarna det året rörde livsmedel (två) och arbeten i ädla metaller (en). 1996 blockerades sex nationella utkast på grund av att de täcktes av de gemenskapsutkast som senare resulterade i direktiv 96/98/EG (marin utrustning) och/eller direktiv 98/18/EG (passagerarfartyg). Andra utkast rörde bränslekvalitet (auto-oil), bussar, växtskyddsrester (utkast till ändring av direktiv 91/414/EEG om läkemedelsprodukter från växter) och djurtransporter. 1997 rörde två anmälningar bränslekvalitet, en biodynamiska lantbruksprodukter och en fritidsbåtar. 1998 grundade sig två blockeringar på arbetet med antagande av förordningen om standarder för försäljning av olivolja (förordningen antogs en vecka efter frysningsperiodens utgång), en annan blockering rörde ett utkast om sjöfarten på inre vattenvägar och en sista blockering ekologiska livsmedel.

1995 rörde sju av tio tillämpningstillfällen av artikel 9.3-9.5 i direktivet transportområdet, och 1996 var motsvarande siffra elva av tolv.

4.3.4. Ställningstaganden från medlemsstaterna

72. 1995 föranledde 41% av de anmälda utkasten kommentarer från de övriga medlemsstaterna. Denna siffra var 36% 1996, 29% 1997 och 42% 1998. 18% av anmälningarna föranledde detaljerade utlåtanden 1995, 26% 1996, 14% 1997 och 18% 1998.

73. De områden som särskilt gav upphov till detaljerade utlåtanden från andra medlemsstater 1995 och 1996 var miljön, följt av mekanik, elektroteknik och motorfordon. 1997 var det miljön och kemikalier och därefter livsmedel och byggnation som orsakade flest invändningar. Även 1998 var det miljön och kemikalier som orsakade flest ställningstaganden, följt av livsmedel.

4.3.5. Hantering av överträdelser

74. Mellan 1995 och 1998 inledde kommissionen 103 överträdelseförfaranden för brott mot direktiv 98/34/EG. Det rörde sig om underlåtelse att anmäla ett utkast, eller antagande av ett utkast utan hänsyn till frysningsperioden. Dessa nationella antaganden har kommit till kommissionens kännedom antingen genom privata organisationer som den har gett i uppgift att upptäcka tekniska nationella föreskrifter som antas i strid mot direktiv 98/34/EG, eller genom berörda ekonomiska aktörer. För att låta den senare gruppen få kännedom om de anmälda texterna och om när den första frysningsperioden löper ut, kungör kommissionen varje vecka i EGT rubrikerna för de nationella utkast som anmälts och vilken frysningsperiod som gäller.

75. De flesta medlemsstaterna föreslår i sådana fall att den olagliga rättsakten återkallas, och/eller anmäler ett nytt utkast. De följer därvid kommissionens hållning på området, som den uttryckt vid upprepade tillfällen vid kommitténs sammanträden (se punkt 4.3.6.1 nedan) och bilateralt vid möten mellan kommissionen och de centrala enheter i medlemsstaterna som har till uppgift att tillämpa förfarandet enligt (se punkt 4.3.6.3 nedan). Under den period som omfattas av denna rapport har man på detta sätt i så gott som samtliga fall nått fram till en lösning som inneburit att överträdelseförfarandet kunnat avbrytas. EG-domstolen har yttrat sig i fyra fall (mål C-273/94, C-289/94, C-279/94 och C-145/97, se punkt 4.4.2.1 i denna rapport). Under perioden 1992-1994 hänsköts nio fall till domstolen.

4.3.6. Uppföljning av förfarandet

4.3.6.1. Sammanträden i 98/34-kommittén

76. Sammanträden i kommittén enligt artikel 5 i direktiv 98/34 (med ledamöter tillsatta av medlemsstaterna och med en företrädare för kommissionen som ordförande) har gett tillfälle till diskussioner och meningsutbyten i frågor av allmänt intresse eller i specifika frågor av intresse för vissa grupper.

Mellan 1995 och 1998 behandlades tekniska föreskrifter av kommittén vid 13 tillfällen (fyra 1995, fyra 1996, tre 1997 och två 1998), vilket är klart färre än antalet sammanträden i kommittén mellan 1992 och 1994 (16). Orsaken till de färre sammanträdena är budgetbegränsningar. Diskussionerna rörde främst praktiska och budgetära aspekter på genomförandet av förfarandet enligt direktiv 98/34, åtgärder för att öka insynen samt direktivets vidare utveckling.

77. Som exempel på praktiska aspekter som rör genomförandet av förfarandet kan nämnas diskussioner om hur införlivandet av direktiv 94/10/EG fortskrider, den slutliga avfattningen av den nya vägledningen som utgör grunden för samarbetet mellan de centrala enheterna och kommissionen, lösningar för överlappning av förfaranden ("one-stop shops"), behandling av anmälningar inom farmakopén, elektronisk överföring av anmälningar och meddelanden, krav på att svara på detaljerade utlåtanden och att automatiskt sända in de slutgiltiga texterna. De budgetära aspekterna gällde främst översättningskostnaderna.

78. En stor del av överläggningarna inom kommittén har ägnats åt åtgärder som syftar till att öka insynen i förfarandet enligt direktiv 98/34, såsom att utarbeta en broschyr [8] där anmälningsförfarandet förklaras för en bredare publik, att eventuellt publicera sammandrag av och motiveringar till anmälda utkast i EGT samt åtgärder som vidtagits som reaktion på CIA-Security-domen. (Dessa läggs fram vid s.k. paketmöten i medlemsstaterna. Här inbjuds medlemsstaterna att höra sig för om kommissionen anser att en planerad nationell åtgärd behöver anmälas. Medlemsstaterna tillsänds hänvisningar till texter som vid en första anblick verkar innehålla tekniska föreskrifter, för kommentar). Internetplatsen TRIS (Technical Regulation Information System) har även diskuterats. Vid pressläggningen av denna rapport står platsen färdig och kan besökas på följande adress: http://europa.eu.int/comm/enterprise/tris.

[8] Referensnumret för denna broschyr, som ges ut på gemenskapens alla språk av EG-kontoret för offentliga publikationer, är ISBN 92-828-2786-0.

79. Hur anmälningsförfarandet kan utvecklas har behandlats dels i samband med diskussioner om deltagande från Turkiets och Central- och Östeuropas sida i systemet för informationsutbyte, dels i samband med diskussioner om införandet av en mekanism för att garantera största öppenhet i de framtida nationella föreskrifterna för informationssamhällets tjänster. En sådan mekanism finns nu på plats i och med att direktiv 98/48/EG antogs den 20 juli 1998. Införlivandet av detta direktiv har också varit föremål för diskussioner i kommittén.

80. Kommittén har fungerat som forum för diskussioner om förhållandet mellan artikel 28 i EG-fördraget och artikel 16 i direktiv 89/106/EEG (byggprodukter) och om Europaparlamentets och rådets beslut nr 3052/95/EG om ett förfarande för information om åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor [9].

[9] Europaparlamentets och rådets beslut nr 3052/95/EG av den 13 december 1995 för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen (EGT L 321, 30.12.1995, s. 1).

81. Kommittén har också haft anledning att noggrant diskutera anmälda projekt och problem som aktualiserats av tillämpningen av dessa.

4.3.6.2. Paketmöten

82. Metoden med s.k. paketmöten, som infördes för ett par år sedan, har gett kommissionen möjlighet att hålla kontakt med de nationella myndigheter som har ansvar för att utarbeta tekniska förfaranden. Vid dessa möten diskuteras anmälningarna från det aktuella landet, sambanden med förfarandena vid överträdelser mot bestämmelserna i EG-fördraget om varors fria rörlighet och utvecklingarna av direktivets funktion. Vid sådana paketmöten har kommissionen har tillfälle att diskutera konsekvenserna av CIA-Security-domen med myndigheterna i medlemsstaterna.

4.3.6.3. Möten med medlemsstaternas centrala enheter

83. Kommissionen har under 1995-1998 ansträngt sig att föra en dialog med de nationella myndigheter som är ansvariga för tillämpningen av direktiv 98/34/EG. Dessa sammankomster har skett inom ramen för direktivkommitténs möten eller för de ovan nämnda paketmötena. Genom dessa möten har man kunnat avbryta ett antal överträdelseförfaranden som inletts av kommissionen på grund av att anmälningskravet enligt direktivet inte följts. De ger också tillfälle att dryfta praktiska problem som kan uppstå vid tillämpningen av förfarandet, och gör det möjligt för de centrala enheterna att möta kommissionens företrädare som är ansvariga för administrationen av direktivet.

4.3.6.4. Ad hoc-möten

84. Kommissionen utreder aktivt vissa ärenden som den anser kan kränka gemenskapsrätten och som kan bli källa till tvist mellan medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna, eller mellan medlemsstaterna själva. Vid ad hoc-möten, som organiseras av kommissionen, har de berörda parterna kunnat komma till samförstånd i tvistefrågor. Under perioden för denna rapport har sådana möten anordnats i så skilda frågor som bilvrak, satellit-TV, tobaksreklam, ro-ro-fartyg, vikt och mått etc.

4.4. Faktorer som bidragit till det ökade antalet anmälningar

4.4.1. Olika faktorer

85. Den höga siffran för anmälningar mellan 1995 och 1998 kan inte hänföras enbart till anslutningen av Österrike, Finland och Sverige. De viktigaste orsakerna är snarare att direktiv 94/10/EG då trädde i kraft, och att EG-domstolen avgav ett antal viktiga domar. Resultatet blev att medlemsstaterna anmälde över 2400 utkast till tekniska föreskrifter.

CIA-Security-domen bekräftade kommissionens uppfattning att tekniska föreskrifter som antagits i strid mot direktiv 83/189/EEG inte kan tillämpas, och visade hur särskilt viktigt informationsförfarandet är. Samtidigt bidrog den till att sprida kännedom om förfarandet. Den justeringsoperation som den nederländska regeringen vidtog sommaren 1997 kan med säkerhet föras tillbaka på den domen. Denna operation höjde avsevärt siffran för anmälningar under 1997.

4.4.2. Beslut i EG-domstolen

86. Mellan 1995 och 1998 avgav EG-domstolen åtta domar som rörde direktiv 98/34/EG, varav fyra som svar på en begäran från kommissionen om ett fastställande av huruvida en medlemsstat hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, och fyra som svar på en begäran om förhandsavgörande från en nationell domare. Dessa domar handlar främst om betydelsen av begreppet "teknisk föreskrift", och fastställer därmed hur långt anmälningsskyldigheten sträcker sig, och vilka påföljder som är lämpliga vid bristande kännedom om denna skyldighet.

4.4.2.1. Domar vid förseelse

87. Bakgrunden till domen av den 11 januari 1996 i mål C-273/94, Europeiska gemenskapernas kommission mot Nederländerna, REG 1996, s. I-31, var att en nederländsk föreskrift för en alternativ produktionsmetod för margarin hade lagts till existerande lagstiftning om margarin. Domstolen tog tillfället i akt att avvisa en mycket utbredd uppfattning att en teknisk föreskrift som har till syfte att liberalisera handeln inte behöver anmälas. I själva verket skapade den nya bestämmelsen en ny teknisk föreskrift och var därför underkastad direktivet trots att den var mindre sträng.

88. Den nödvändiga kopplingen mellan den tekniska specifikationen och marknadsföringen av de aktuella produkterna, samt omfattningen av det undantag som gäller för införlivandeåtgärder klargörs i domen av den 17 september 1996 i mål C-289/94, kommissionen mot Italien, REG 1996 s. I-4405). I detta mål vägrade den italienska regeringen att anmäla bestämmelserna om kvaliteten på vatten för uppfödning av blötdjur av den anledningen att dessa åtgärder syftade till att införliva vissa gemenskapsrättsliga bestämmelser, och att de endast rörde vattnet, inte blötdjuren som föddes upp i det.

Domstolen avvisade de båda argumenten av den anledningen att de aktuella föreskrifterna har ett mycket nära samband med marknadsföringen av den aktuella produkten, eftersom det endast är tillåtet att sälja sådana produkter som har fötts upp enligt de aktuella bestämmelserna. Iakttagandet av bestämmelserna har därför en direkt inverkan på marknadsföringen av blötdjuren. Undantaget för införlivandeåtgärder kunde enligt domstolen inte tillämpas, eftersom tillämpningsområdet för de nationella reglerna i fråga var klart mer begränsat än för gemenskapsbestämmelserna.

89. I domen av den 16 september 1997 i mål C-279/94, kommissionen mot Italien, REG 1997, s. I-4743 gav domstolen tre klargöranden av termen teknisk föreskrift. Således är en bestämmelse som förbjuder marknadsföring och användning av ett ämne en teknisk föreskrift, även innan ett sådant klargörande görs genom direktiv 94/10. En regel som ger gränsvärden för koncentration av asbestfibrer i luften föreskriver däremot inte en egenskap hos en produkt, och faller därför inte nödvändigtvis under definitionen för teknisk specifikation, men kriteriet om det har konsekvenser för produktens egenskaper gäller fortfarande. Slutligen erinrar domstolen om att en teknisk föreskrift bara behöver anmälas om den är ny, dvs. den måste ha andra juridiska verkningar än den befintliga föreskriften.

Med särskilt avseende på förfarandet förklarade domstolen att förpliktelserna att anmäla och att tillämpa en frysningsperiod inte överensstämmer helt. Det är hela texten som skall anmälas men bara de tekniska föreskrifter som den innehåller som underkastas en frysningsperiod.

90. Slutligen konstaterade domstolen i sin dom av den 7 maj 1998 i mål C-145/97, kommissionen mot Belgien, REG 1998 s. I-2643, att medlemsstaterna enligt artikel 8 i direktivet skall överlämna inte bara texten med de tekniska föreskrifterna utan också de underliggande lagar och förordningar som huvudsakligen och direkt berörs. Syftet med denna bestämmelse är att ge kommissionen tillgång till så komplett information som möjligt för att på effektivast möjliga sätt kunna utöva de befogenheter som den har tilldelats enligt direktivet.

4.4.2.2. Domar som svar på en förundersökande fråga

91. Domen av den 30 april 1996 i mål C-194/94, CIA Security International, REG 1996 s. I-2201, är utan tvivel den viktigaste som EG-domstolen har avgivit under den period som omfattas av denna rapport. I denna dom delade domstolen den uppfattning som kommissionen framfört i sitt meddelande från 1986, i vilket den hävdade att bristande kännedom om anmälningskravet gör den tekniska föreskriften ogiltig på så sätt att den inte kan göras gällande mot enskilda.

Domstolen kom fram till detta resultat med anledning av att artiklarna 8 och 9 i direktivet är tydligt formulerade (tekniska föreskrifter skall anmälas innan de antas) och ovillkorliga, och därför bör tolkas på så sätt att enskilda kan åberopa dem inför nationell rätt. En jämförelse mellan förfarandet enligt direktiv 83/189/EEG och ett rent informationsförfarande gav domstolen anledning att understryka att målet med direktivet inte bara är att informera kommissionen utan också att undanröja eller minimera handelshinder, att ge medlemsstaterna tillfälle att informera varandra om tekniska föreskrifter som de planerar, att ge kommissionen och de övriga medlemsstaterna tillfälle att reagera och föreslå en ändring för att minska den begränsning av varors fria rörlighet som den planerade åtgärden kan orsaka, och att ge kommissionen den tid den behöver för att föreslå ett harmoniseringsdirektiv. Domstolen avgjorde att bristande kännedom om anmälningsförpliktelsen utgör ett allvarligt procedurfel som gör att de aktuella tekniska föreskrifterna inte kan göras gällande mot enskilda. Om en person på goda grunder gör gällande inför en nationell domare att han eller hon inte kände till en viss förpliktelse, åligger det domaren att vägra tillämpa den ej anmälda nationella tekniska föreskriften.

92. Vid sidan av dessa klargöranden, vars vikt knappast kan överskattas, konstaterade domstolen att direktivet inte gäller föreskrifter som anger villkoren för företagsbildning eller föreskrifter som är begränsade till att möjliggöra antagande av tekniska föreskrifter.

93. I domen av den 20 juni 1996 i målen C-418/93 till C-421/93, C- 460/93 till C-462/93, C-464/93, C-9/94 till C-11/94, C-14/94, C-15/94, C-23/94, C-24/94 och C-332/94, Semeraro Casa, REG 1996, s. I-2975, konstaterade domstolen att anmälningsplikten inte gäller en nationell föreskrift som inte reglerar en produkts egenskaper utan begränsar sig till att reglera butikers öppethållandetider.

94. Domen av den 20 mars 1997 i mål C-13/96, Bic Benelux, REG 1997, s. I-1755, handlade om en förpliktelse att förse en produkt med ett märke som anger att produkten är underkastad miljöskatt. Domstolen tog tillfället i akt att understryka att de kriterier som gör att en nationell åtgärd betraktas som en teknisk föreskrift är oberoende av vilka motiv som låg bakom åtgärden. Det faktum att en nationell åtgärd inte ger upphov till en teknisk standard som i sig själv kan utgöra hinder för varors fria rörlighet, eller att åtgärden i fråga antas för att skydda miljön, utesluter därför inte att den kan utgöra en teknisk föreskrift. Eftersom märkningen i fråga hade som syfte att informera allmänheten om produktens miljöpåverkan, i likhet med all annan kvalitetsmärkning, drog domstolen slutsatsen att den inte kunde anses som en ren skattemässig åtgärd.

95. I domen av den 16 juni 1998 i mål C-226/97, Lemmens, REG 1998, s. I-3711, uppstod frågan om det är nödvändigt att anmäla bestämmelser som rör en produkt (alkometer) avsedd att användas av en bestämd användare (polisen) i specifikt syfte (mätning av alkoholkoncentration i utandningsluft) . Domstolen avgjorde att det är möjligt att det finns bestämmelser om obligatoriska tekniska specifikationer för en produkt som är avsedd för en bestämd användargrupp, där föreskriftens innehåll bestäms av det specifika syfte som den gruppen har. När kopplingen mellan sådana specifikationer och tillverkningen och marknadsföringen av produkten är för svag, kan föreskriften enligt domstolens mening inte längre betecknas som en teknisk föreskrift. Om däremot de tekniska specifikationerna obligatoriskt måste följas för att produkten skall få säljas till en mycket viktig användare på den aktuella marknaden, rör det sig om en teknisk föreskrift, och så var här fallet.

96. Domstolen angav likaledes att direktivet även gäller föreskrifter på straffrättsområdet. Tillämpningsområdet är inte begränsat till produkter avsedda för användning utanför myndigheternas verksamhet.

4.4.3. Den nederländska justeringsoperationen för ej anmälda tekniska föreskrifter

97. Till följd av CIA Security-domen gjorde den nederländska regeringen upp en lista över nationella föreskrifter som eventuellt skulle ha meddelats kommissionen enligt direktiv 83/189/EEG. Av de 400 fall som anmäldes av nederländska regeringen drogs 96 tillbaka unilateralt av regeringen och 77 efter diskussioner med kommissionen inom ramen för ett föranmälningsprogram (undersökning huruvida de aktuella texterna behöver anmälas). Följaktligen anmäldes 227 texter, varav 70 ansågs som obetydliga och de övriga av betydelse. Texterna kom från skilda områden, från spelautomater till domares ämbetsdräkt. Det största antalet utkast rörde marin transport, metrologi, jordbruk och motorfordon. Det visade sig att en stor del av de texter som hade antagits utan att ha gått genom "filtret" enligt direktiv 83/189/EEG innehöll bestämmelser som stred mot gemenskapsrätten. Dessa rättades till i samband med operationen.

4.5. Åtgärder med syfte att öka insynen och informationen till företagen

98. Direktivet har fyllt sin uppgift som insynsinstrument genom att tillse att alla parter som berörs av de tekniska föreskrifterna informeras, nämligen affärsvärlden, medlemsstaterna och kommissionen. Raden av ändringar av direktivet har ökat denna insyns- och informationsroll.

Trots att det nu är möjligt för de ekonomiska aktörerna att få kännedom om initiativ som inletts i de länder där de marknadsför sina produkter eller önskar göra det, och att de därmed vid källan skulle kunna undanröja hinder för varors fria rörlighet eller åtminstone anpassa sina produkter i förväg för att möta de nya kraven, drar de ännu inte full nytta av de möjligheter som erbjuds dem. Vissa europeiska federationer har insett fördelarna med informationsförfarandet, men deltagande från enskilda företag, i synnerhet små och medelstora sådana, i granskningen av anmälda utkast verkar fortfarande vara alltför marginell.

99. För att öka insynen och informationen till medborgarna i gemenskapen har kommissionen tillhandahållit ett flertal informationskällor.

Sålunda publicerar kommissionen varje år i EGT statistik över inkomna anmälningar, över ställningstagandena till dessa och över överträdelseförfaranden som inletts när förpliktelserna enligt direktivet inte har uppfyllts [10].

[10] Statistik från 1995 återfinns i EGT C 309, 18.10.1996, s. 2.

Kommissionen offentliggör också varje vecka i EGT rubrikerna till nationella utkast till tekniska föreskrifter som har anmälts till kommissionen inom ramen för anmälningsförfarandet, och för var och en av dessa anges när den frysningsperiod på tre månader som föreskrivs i direktivet löper ut. Om kommissionen anser att det är berättigat att tillämpa det påskyndade förfarandet, offentliggörs även denna information i EGT. Syftet med att offentliggöra dessa uppgifter är främst att låta enskilda veta vilka anmälningar som har förekommit och att säkerställa att föranmälan har skett av de tekniska föreskrifter som kan åberopas mot enskilda.

I samma strävan efter insyn har kommissionen noggrant tillsett att medlemsstaterna uppfyller sina förpliktelser enligt artikel 12 i direktivet. En teknisk föreskrift som inte innehåller en hänvisning till direktiv 98/34/EG kan nämligen väcka tvivel om huruvida den anmäldes på utkaststadiet och, enligt CIA-Security-domen, om huruvida den är giltig efter det att den antagits.

Pressmeddelanden utfärdas regelbundet för att informera enskilda om överträdelseförfaranden som pågår beträffande tekniska föreskrifter som antagits i strid mot direktivet. Enskilda kan åberopa denna information inför en nationell myndighet som stöd för principen att en teknisk föreskrift som antagits i strid mot direktiv 98/34/CE inte kan hävdas.

100. För att underlätta för de ekonomiska aktörerna att få tillgång till nationella tekniska föreskrifter och utkast till tekniska föreskrifter har kommissionen undersökt möjligheten att sätta upp en Internetplats om anmälningsförfarandet för nationella tekniska föreskrifter. En sådan plats skulle ge tillgång till information av allmän natur om direktiv 98/34/EG. Utkast som anmälts av medlemsstaterna och av de Eftaländer som är medlemmar i EES efter juli 1995 kommer också att finnas på platsen. Det kommer att bli ett värdefullt informationsverktyg för planerade eller antagna tekniska föreskrifter i alla medlemsstaterna. Dess uppgift är att se till att direktiv 98/34/EG fyller sin roll som verktyg för ökad insyn och som instrument för att redan vid källan undanröja hinder för den inre marknadens smidiga funktion . Den kommer också att bidra till att stärka dialogen mellan företagen, medlemsstaterna och kommissionen på området tekniska föreskrifter [11].

[11] Vid pressläggningen av denna rapport står denna plats färdig. Den heter TRIS (Technical Regulation Information System) och kan besökas på följande adress: http://europa.eu.int/comm/enterprise/tris

I syfte att skapa större publicitet runt direktivet har kommissionen utarbetat en broschyr med kommentarer över direktivets olika artiklar för att förklara för berörda affärskretsar, för allmänheten och för medlemsstaterna tydligt och i lättfattliga och ospecialiserade ordalag hur informationsförfarandet fungerar. Broschyren [12], som har översatts till samtliga gemenskapens officiella språk, kommer också att vara tillgänglig på den offentliga Internetplatsen TRIS.

[12] ISBN 92-828-2786-O.

4.6. Sammanfattningar och perspektiv

101. Siffrorna för åren 1995, 1996, 1997 och 1998 uppvisar en klar ökning av antalet registrerade anmälningar, och det även om man bortser från nederländska regeringens justeringsoperation 1997. Detta beror delvis på anslutningen av tre nya medlemsstater 1995, men även på ändringar av direktivet och beslut i EG-domstolen. De områden som de flesta av de inkomna anmälningarna under denna period härrör från är telekommunikation, jordbruk och livsmedelsprodukter, transport, mekanisk industri samt byggnation.

102. Under granskningsperioden sjönk antalet detaljerade utlåtanden från kommissionen, vilket kan förklaras av den förbättrade kvaliteten på de insända nationella texterna, dvs. större överensstämmelse med gemenskapsrätten. Detta visar att direktivet har en pedagogisk roll, så till vida att de anmälda utkasten utformas alltmer med gemenskapen i tankarna. Medlemsstaterna har alltså vant sig vid att följa principen med ömsesidigt erkännande, men kommissionen har fortfarande behövt lägga ned ansträngningar på att genomdriva efterlydnaden av bestämmelserna i EMC-direktivet, lågspänningsdirektivet, teleterminalsdirektivet och direktivet om förpackningar och förpackningsavfall.

103. Det bör erinras om att kommissionen i sitt meddelande till rådet och Europaparlamentet med titeln "Ömsesidigt erkännande inom ramen för uppföljningen av handlingsplanen om den inre marknaden" (KOM(1999) 299 slutlig) av den 16 juni 1999, bekräftade att den fäster stor vikt vid direktiv 98/34 som ett instrument för att främja ömsesidigt erkännande och för att undanröja hinder för den fria rörligheten för varor och, från augusti 1999, tjänster i informationssamhället.

Som ett svar på detta meddelande uppmanade rådet självt medlemsstaterna att vidta lämliga åtgärder för att ge de ekonomiska operatörerna och medborgarna ett effektivt regelverk för ömsesidigt erkännande, framförallt genom tillämpning av anmälningsförfarandet. Rådet uppmanade även kommissionen att vidta lämpliga åtgärder och initiativ på detta område, vilka framförallt och i största möjliga utsträckning bör grunda sig på administrativt samarbete.

104. Det bör också framhållas att den roll som direktiv 98/34/EG spelar har fullbordats genom införandet den 1 januari 1997 av förfarandet för ömsesidig information om nationella åtgärder som strider mot principen om varors fria rörlighet inom gemenskapen, vilket kom till stånd genom parlamentets och rådets beslut nr 3052/95.

105. I framtiden kommer direktivets roll även att göra sig gällande på tjänsteområdet inom informationssamhället.

106. Beträffande utvidgningen kan noteras att kandidatländerna har visat särskilt intresse för direktiv 98/34/EG och har uttryckt sin beredvillighet att införliva det i sina interna regelverk. På så sätt skulle direktivet kunna fylla sin roll som pedagogiskt instrument för produkters fria rörlighet inom den inre marknaden, genom att befrämja att de nationella myndigheterna anpassar sin mentalitet i riktning mot ett gemenskapstänkande.

107. Här bör också nämnas att Turkiet är knutet till arbetet i den kommitté som tillsatts enligt direktiv 98/34/EG, och att sakkunniga från Turkiet deltar i arbetet sedan 1999.

5. DEL III : INFORMATIONSUTBYTE BETRÄFFANDE TEKNISKA FÖRESKRIFTER MELLAN GEMENSKAPEN OCH EFTALÄNDERNA

5.1. Inledning

108. Avtalet mellan Eftaländerna och EEG där ett förfarande för informationsutbyte beträffande tekniska föreskrifter inrättas, trädde i kraft i november 1990 (rådets beslut nr 518/90/EEG) [13] till en början för en period på två år. Avtalet löpte därför ut den 1 november 1992. EES-avtalet, som bekräftar anmälningsförfarandet med liknande villkor som i det föregående avtalet, trädde i kraft först den 1 januari 1994, och därför förlängdes avtalet enligt rådets beslut nr 518/90/EEG genom bilaterala överenskommelser i form av skriftväxling.

[13] Beslut av den 24 september 1990, offentliggjort i EGT L 291, 23.10.1990.

För att undvika eventuella handelshinder mellan medlemsstaterna i de båda grupperna skapades i 1990 års avtal en koppling mellan informationsförfarandet baserat på direktiv 98/34/EG och motsvarande förfarande mellan Eftaländerna.

I EES-avtalet, som gäller sedan den 1 januari 1994, ingår direktiv 83/189/EEG med nödvändiga anpassningar i bilaga II del XIX.

109. Sedan EES-avtalet trädde i kraft har de båda parterna, dvs. gemenskapen och Schweiz, fortsatt att utbyta information, trots att Schweiz inte är avtalstecknande part i avtalet.

110. Sedan anslutningen av Österrike, Finland och Sverige till gemenskapen gäller det förenklade förfarandet för informationsutbyte beträffande tekniska föreskrifter mellan EEG:s medlemsstater och Eftaländerna mellan å ena sidan gemenskapens medlemsstater och å andra sidan Island, Liechtenstein, Norge och, självvalt, Schweiz. Antalet anmälningar av detta slag har därför minskat.

5.2. Beskrivning av förfarandet

111. Alla meddelanden som rörde informationsförfarandet mellan gemenskapens medlemsstater och Eftaländerna utväxlades under åren 1992 och 1993 mellan EG-kommissionen och Eftaländernas råd. Sedan 1994 sker informationsutbytet mellan gemenskapens medlemsstater och Eftaländerna mellan kommissionen och Eftas övervakningsorgan, som inrättades genom EES-avtalet.

112. När en anmälan inkommer till Eftas övervakningsorgan (vid anmälningar som sänds in av Eftaländerna) eller kommissionen (vid anmälningar som sänds in av gemenskapens medlemsstater) inleds en frysningsperiod på tre månader, under vilken den stat som gjorde anmälan inte får anta texten. Eftas övervakningsorgan och gemenskapen har rätt att framföra synpunkter på de utkast till tekniska föreskrifter som anmälts enligt detta förfarande. Kommissionen utarbetar gemenskapens kommentarer i samråd med medlemsstaterna och framför dem till Eftas övervakningsorgan, som vidarebefordrar dem till Eftaländerna.

Det finns inga bestämmelser i avtalet för en förlängning av frysningsperioden. Den enda möjligheten att fortsätta förfarandet efter kommentarstadiet är regelbundna samråd om kommentarer som lämnats av parterna till avtalet eller i extra ad hoc-möten för behandling av specifika fall.

5.3. Tillämpning av förfarandet

5.3.1. Anmälningarnas volym och uppdelnin