MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH REVISIONSRÄTTEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning 2017

(2018/C 348/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

FÖRORD 2

EUROPEISKA UNIONEN – POLITISK RAM, STYRELSEFORMER OCH ANSVARSUTKRÄVANDE 4

NOT SOM ÅTFÖLJER DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN 9

SAMMANDRAG AV BUDGETÅRET 2017 10

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER 12

BALANSRÄKNING 13

RESULTATRÄKNING 14

KASSAFLÖDESANALYS 15

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 16

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 17

ÅRSREDOVISNINGEN: DISKUSSION OCH ANALYS 92

RAPPORTERING OM GENOMFÖRANDET AV BUDGETEN OCH FÖRKLARANDE NOTER 109

ORDLISTA 166

FÖRTECKNING ÖVER FÖRKORTNINGAR 170

FÖRORD

Jag har nöjet att lägga fram Europeiska unionens årsredovisning för 2017. Räkenskaperna ger en fullständig översikt över förra årets EU-finanser och genomförandet av EU-budgeten, inklusive information om eventualförpliktelser, finansiella åtaganden och andra skyldigheter som åligger unionen. Räkenskaperna återspeglar den fleråriga karaktären på unionens verksamhet och innehåller förklaringar till nyckeltalen och deras utveckling. Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning ingår som en del i kommissionens integrerade finansiella redovisningspaket och utgör en väsentlig del av vårt högt utvecklade system av finansiellt ansvarsutkrävande.

Medan 2016 var ett år fyllt av tvivel för det europeiska projektet, inte minst på grund av Förenade kungarikets beslut att träda ut ur unionen, var 2017 ett år som ingav förnyade förhoppningar och framtidsutsikter.

Romfördragets 60-årsdag utgjorde bakgrund till en period med djupgående diskussion om Europas framtid. Vi tog möjligheten i akt att bekräfta vårt gemensamma engagemang för unionens värden och fastställa prioriteringarna för en union med 27 medlemsstater.

Under 2017 fokuserade EU på att göra den ekonomiska återhämtningen hållbar. EU:s och euroområdets tillväxtnivåer översteg förväntningarna och nådde med 2,4 % sin högsta nivå på tio år. Trots detta stod EU inför ett antal utmaningar relaterade till konkurrenskraft, migration eller säkerhet och hanterade också flera större naturkatastrofer.

EU-budgeten är en unik tillgång för unionen som omsätter ambitioner till konkreta resultat i praktiken. Den kompletterar nationella budgetar genom att tillhandahålla europeiskt mervärde på områden där en samordnad insats är det mest effektiva och ändamålsenliga sättet att genomföra våra prioriteringar.

2017 var det fjärde året av genomförandet av nuvarande fleråriga budgetram och samtliga finansiella program är nu i full gång. Samtidigt bekräftades än en gång vikten av ett flexibelt tillvägagångssätt vid genomförandet av budgeten, eftersom många oväntade utmaningar uppkommer under genomförandet. Halvtidsöversynen av den fleråriga budgetramen har gett ytterligare resurser för att kunna hantera oväntade omständigheter.

Den budget som antogs under 2017 fokuserade på två viktiga politiska prioriteringar för Europa: Att stödja den europeiska ekonomins pågående återhämtning och att hantera migrations- och flyktingkrisen. Den säkerställde å ena sidan, genomförandet av de pågående programmen och tillhandahöll å andra sidan, finansiellt stöd för att hantera de nya utmaningarna.

Nästan hälften av medlen – 83,2 miljarder euro i åtaganden – stimulerade tillväxt, sysselsättning och konkurrenskraft. Detta inbegrep finansiering för forskning och innovation inom Horisont 2020, utbildning inom Erasmus+, små och medelstora företag inom ramen för programmet Cosme och infrastruktur inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE). Dessutom genomfördes, genom Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi), investeringsplanen för Europa och närmandet mellan medlemsstater och regioner främjades via de europeiska struktur- och investeringsfonderna (Esif).

Europeiska fonden för strategiska investeringar har redan lett till över 287 miljarder euro i nya investeringar och har bidragit till att skapa mer än 300 000 arbetstillfällen. I december 2017 beslutade Europaparlamentet och rådet att öka och utvidga fonden för att katalysera investeringar på upp till 500 miljarder euro senast 2020. Garantifonden för Efsi, som kommissionen införde för att tillhandahålla en likviditetsbuffert för att täcka EIB-gruppens anspråk på garantier för sina investeringar, uppgick i slutet av 2017 till 3,5 miljarder euro.

54 miljarder euro anslogs till program som syftade till att stärka den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen, inklusive Europeiska regionala utvecklingsfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska socialfonden. Sysselsättningsinitiativet för ungdomar, vars genomförande påskyndades under 2017, fokuserar på att minska ungdomsarbetslösheten i hela unionen. I slutet av 2017 uppgick de totala berättigande kostnaderna för insatser som valts ut för beviljande av stöd till nästan 7 miljarder euro. Medlemsstaterna har lämnat uppgifter om att 1,7 miljoner ungdomar redan har gynnats av det stöd som lämnats genom initiativet.

Vidare tjänade EU-budgeten som ett instrument för solidaritet där t.ex. 1,2 miljarder euro frigjordes genom EU:s solidaritetsfond, vilket är det högsta belopp som någonsin betalats ut i en enda delutbetalning, till följd av jordbävningarna under 2016 och 2017 i de italienska regionerna Abruzzerna, Lazio, Marche och Umbrien.

58,6 miljarder euro anslogs till främjandet av hållbar tillväxt och bevarandet av Europas naturresurser. Programmen innehåller pelarna i den gemensamma jordbrukspolitikens (GJP) marknadsstödåtgärder och landsbygdsutveckling, fiske och insatser inom klimat- och miljöområdet genom programmet för miljö och klimatpolitik (Life).

EU-budgeten fortsatte också att stötta den omfattande Europeiska hanteringen av migrationskrisen och förvaltningen av Europas yttre gränser. Genom asyl-, migrations- och integrationsfonden (Amif) främjades en effektiv hantering av migrationsflödena och utvecklingen av en gemensam unionsstrategi för asyl och migration. De totala utbetalningarna under 2017 uppgick till 576,2 miljoner euro, vilket nästan är det dubbla jämfört med 2016. Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån har med sitt utvidgade mandat, som finansieras genom EU-budgeten, i omfattande grad stärkt sin närvaro vid EU:s yttre gränser i syfte att stödja medlemsstaternas gränsförvaltning och gemensamt genomföra en integrerad gränsförvaltning på EU-nivå.

EU-budgeten gjorde det också möjligt för unionen att fullgöra en viktig uppgift utanför Europa under en turbulent period i Europas grannskapsområde. Sist men inte minst bidrog den till att hantera globala utmaningar som klimatförändring genom att integrera begränsnings- och anpassningsåtgärder i alla större EU-utgiftsprogram, med ett totalt bidrag på 20,3 % för integrering av klimatåtgärder under 2017.

Junckerkommissionen har från sin allra första dag prioriterat en optimalt fungerande EU-budget. Vi ger ett starkt stöd till den ökade tonvikt som Europaparlamentet, medlemsstaterna och Europeiska revisionsrätten lägger vid inte bara på hur programmen förvaltas, utan också på om de levererar resultat på de områden som verkligen betyder något för EU:s medborgare.

Kommissionen kommer att fortsätta att, tillsammans med budgetmyndigheten, fullgöra sin uppgift vad gäller att utnyttja EU-budgetens potential för att investera i tillväxt, skapa arbetstillfällen och hantera våra gemensamma utmaningar.

Günther H. Oettinger

Kommissionsledamot med ansvar för budget och personal i Europeiska kommissionen

EUROPEISKA UNIONEN – POLITISK RAM, STYRELSEFORMER OCH ANSVARSUTKRÄVANDE

Europeiska unionen (EU) är en union inom vilken 28 (1) europeiska länder (medlemsstaterna) tilldelas befogenheter för att deras gemensamma mål ska kunna uppnås. Unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män.

1. DEN POLITISKA RAMEN

EU-fördragen

De övergripande målen och principerna som ska vägleda unionen och EU-institutionerna definieras i fördragen. Unionen och EU-institutionerna kan bara agera inom ramen för de befogenheter de tilldelats i fördragen för att nå de mål som fastställs där och detta måste ske i enlighet med principerna (2) om subsidiaritet och proportionalitet. För att kunna uppnå sina mål och genomföra sin politik ser unionen till att ha nödvändiga finansiella medel. Kommissionen ska ansvara för genomförandet av målen i samarbete med medlemsstaterna och i enlighet med principen om sund ekonomisk förvaltning.

EU strävar efter att förverkliga de mål som fastställts i fördraget med ett antal verktyg, varav ett är EU-budgeten. Andra verktyg kan, till exempel, vara att föreslå lagstiftning eller fullfölja politiska strategier.

Europa 2020-strategin

I Europa 2020-strategin som antogs 2010 av stats- och regeringscheferna i EU-medlemsstaterna definieras en tioårig strategi för sysselsättning och tillväxt på EU-nivå för EU (3). I strategin läggs tre ömsesidigt förstärkande prioriteringar fram för en smart och hållbar tillväxt för alla med EU:s fem överordnade mål. Dess framgång är beroende av samtliga aktörer inom unionen, vilka agerar gemensamt.

EU-budgeten är bara ett av de verktyg som bidrar till att genomföra Europa 2020-målen. En lång rad åtgärder på nationell nivå, EU-nivå och internationell nivå håller på att vidtas för att uppnå konkreta resultat relaterade till Europa 2020-strategin.

Kommissionens politiska prioriteringar

Kommissionens politiska prioriteringar definieras i de politiska riktlinjer som fastställs av kommissionens ordförande. Dessa ger en färdplan för kommissionens insatser som är fullt konsekvent och förenlig med Europa 2020-strategin som är EU:s långsiktiga tillväxtstrategi.

TIO PRIORITERINGAR

— En nysatsning på jobb, tillväxt och investeringar. — Ett rimligt och balanserat frihandelsavtal med Förenta staterna. — En sammankopplad digital inre marknad. — Ett område för rättvisa och grundläggande rättigheter som bygger på ömsesidigt förtroende. — En resilient energiunion med en framåtblickande klimatpolitik. — På väg mot en ny migrationspolitik. — En djupare och rättvisare inre marknad med en stärkt industribas. — EU som en starkare global aktör. — En djupare och mer rättvis ekonomisk och monetär union. — En union i demokratisk förändring.

Agenda 2030 för hållbar utveckling (4)

Hållbar utveckling har länge varit en viktig del av det europeiska projektet. Unionens ekonomiska, sociala och miljömässiga dimensioner framhålls i EU-fördragen och bör behandlas tillsammans. EU verkar för en utveckling som tillgodoser dagens behov, utan att framtida generationers möjlighet att tillgodose sina egna behov äventyras. EU-budgeten har en viktig uppgift vad gäller många hållbarhetsutmaningar, allt ifrån ungdomsarbetslöshet till åldrande befolkningar, klimatförändringar, miljöförstöring, hållbar energi och migration. Under den nuvarande kommissionen genomsyras tematiskt övergripande projekt, liksom politiken och initiativen inom olika sektorer, av strävan efter hållbar utveckling.

Flerårig budgetram och utgiftsprogram

De strategier som stöds av EU-budgeten genomförs i enlighet med den fleråriga budgetramen och motsvarande sektorslagstiftning som fastställer utgiftsprogram.

Den fleråriga budgetramen omsätter EU:s politiska prioriteringar till ekonomiska villkor under en period som är tillräckligt lång för att vara effektiv och för att ge en sammanhängande långsiktig vision för EU-stödmottagare och samfinansierande nationella myndigheter. I den fastställs årliga maximibelopp (så kallade tak) för alla EU:s utgifter och för de olika typerna av utgifter (rubriker). De högsta beloppen (taken) för varje rubrik utgör det totala taket för åtagandebemyndigandena. Genom ett enhälligt beslut och efter Europaparlamentets godkännande antas den fleråriga budgetramen, som upptar alla medlemsstaternas åtaganden vad gäller mål och utgiftsnivå (högsta tillåtna nivå för budgetåtaganden och betalningar). Kommissionen ansvarar för att förvalta och genomföra EU-budgeten och de program som antagits av Europaparlamentet och rådet. Det praktiska genomförandet och utbetalningarna (cirka 75 %) sköts mestadels av nationella och lokala myndigheter, men kommissionen är tillsynsansvarig. Kommissionen förvaltar budgeten under överinseende av Europeiska revisionsrätten. Båda institutionerna har till uppgift att säkerställa en sund ekonomisk förvaltning.

Interinstitutionellt avtal

Den fleråriga budgetramen kompletteras med ett interinstitutionellt avtal (5) som är en politisk överenskommelse mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen. Syftet med det här avtalet, som antogs under 2013 i enlighet med artikel 295 i EUF-fördraget, är att genomföra budgetdisciplin, förbättra det årliga budgetförfarandet och samarbetet mellan institutionerna i budgetfrågor samt säkerställa en sund ekonomisk förvaltning.

Årlig budget

Den årliga budgeten utarbetas av kommissionen och antas vanligen i mitten av december av Europaparlamentet och rådet i enlighet med förfarandet i artikel 314 i EUF-fördraget. Enligt principen om budgetbalans måste de totala intäkterna motsvara de totala kostnaderna (betalningsbemyndiganden) för ett givet budgetår.

EU:s viktigaste finansieringskälla är egna medel som kompletteras av andra intäkter. Det finns tre typer av egna medel: traditionella egna medel (tullar och sockeravgifter), egna medel från mervärdesskatt och egna medel från bruttonationalinkomst (BNI). Övriga intäkter från EU:s verksamhet (som t.ex. böter vid brott mot konkurrenslagarna) utgör vanligen mindre än 10 % av de sammanlagda intäkterna. De samlade egna medel som behövs för att finansiera budgeten bestäms av totala kostnader minus övriga intäkter. De totala egna medlen får inte överstiga 1,20 % av medlemsstaternas BNI.

EU:s rörelsekostnader är fördelade på de olika rubrikerna i den fleråriga budgetramen och kan ta olika former, beroende på hur medlen förvaltas och betalas ut. EU-budgeten genomförs genom tre förvaltningsformer:

Delad förvaltning: Vid denna typ av budgetgenomförande delegeras uppgifterna till medlemsstaterna. Ungefär 75 % av kostnaderna hanteras på detta sätt, bland annat utgifterna för jordbruket och strukturåtgärder.

Direkt förvaltning: Budgeten genomförs direkt av kommissionens avdelningar.

Indirekt förvaltning: Detta avser fall där tredje parter, såsom EU:s tillsynsorgan eller internationella organisationer, tilldelas uppgifter av kommissionen i samband med genomförandet av budgeten.

Budgetförordning

Budgetförordningen som är tillämplig på den allmänna budgeten är en central rättsakt i den rättsliga strukturen för EU:s finanser som fastställer de finansiella regler som är tillämpliga på EU-budgeten.

2. STYRELSEFORMER OCH ANSVARSUTKRÄVANDE I EU

2.1. INSTITUTIONELL STRUKTUR

Den organisatoriska styrningen av EU består av institutioner, byråer och andra EU-organ som anges i not 9 i noterna till den konsoliderade redovisningen. Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska investeringsfonden (EIF) omfattas inte av budgetförordningen. De viktigaste institutionerna, som ansvarar för utarbetandet av politiken och beslutsfattandet, är Europaparlamentet, Europeiska rådet, rådet och kommissionen.

Kommissionen är EU:s verkställande organ och främjar EU:s allmänna intressen. Det gör den genom att lägga fram förslag till lagstiftning, genomföra EU:s politik, övervaka ett korrekt genomförande av fördragen och europeisk lagstiftning, förvalta EU-budgeten och företräda unionen utanför Europa.

Kommissionens interna funktionssätt baseras på ett antal nyckelprinciper som ligger till grund för goda styrelseformer: tydliga roller och ansvarsområden, ett starkt engagemang för resultatorienterad förvaltning och överensstämmelse med den rättsliga ramen, tydliga mekanismer för ansvarsutkrävande, hög kvalitet och inkluderande regelverk, öppenhet och transparens, samt högt ställda normer för etiskt beteende.

2.2. STRUKTUREN PÅ KOMMISSIONENS STYRELSEFORMER

Europeiska kommissionen har ett unikt styrningssystem med en tydlig åtskillnad mellan politiska och administrativa tillsynsstrukturer och väldefinierad ansvarsfördelning och finansiellt ansvarsutkrävande (6). Ursprunget till detta system ligger i fördragen, men strukturen har utvecklats för att anpassa sig till en föränderlig värld och för att även fortsättningsvis stå i överensstämmelse med bästa praxis som fastställs i relevanta internationella standarder (7).

— Det är kommissionskollegiet som representerar toppen av denna struktur och som kollegialt har det politiska ansvaret för kommissionens arbete. Det operativa genomförandet av budgeten har delegerats till generaldirektörerna och avdelningscheferna, som leder kommissionens administrativa struktur (8).

— Kollegiet delegerar det finansiella förvaltningsansvaret till generaldirektörerna eller avdelningscheferna som därigenom blir delegerade utanordnare. Dessa uppgifter kan dessutom delegeras till direktörer, enhetschefer och andra, som därigenom blir vidaredelegerade utanordnare. Utanordnarna ansvarar för hela förvaltningsprocessen, från att besluta om vad som ska göras till att ansvara för att institutionens politiska mål uppfylls, samt att både operativt och budgetmässigt förvalta verksamheten.

I kommissionen är således uppgifterna och ansvaret för den ekonomiska förvaltningen tydligt definierade och tillämpade. Detta är en decentraliserad strategi med tydliga ansvarsområden för att skapa en förvaltningskultur som uppmuntrar tjänstemännen att ta ansvar för den verksamhet som de har kontroll över och att ge dem kontroll över den verksamhet som de är ansvariga för.

Inom ramen för kommissionens strategiska planerings- och programplaneringscykel krävs att varje utanordnare ska utarbeta en årlig verksamhetsrapport om arbetet och det politiska resultat för året där han eller hon intygar att resurserna har använts på grundval av principen om sund ekonomisk förvaltning och att utanordnaren har inrättat kontrollförfaranden som ger nödvändiga garantier vad gäller de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. Dessa resultat har antagits på kommissionsnivå och offentliggjorts i aggregerad form i den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten och överlämnats till Europaparlamentet och rådet. Detta är det viktigaste instrument genom vilket kommissionskollegiet tar politiskt ansvar för förvaltningen av EU-budgeten.

Kommissionens räkenskapsförare är centralt ansvarig för förvaltningen av likvida medel, återkravsförfaranden, fastställa redovisningsregler på grundval av de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn och metoder, validera redovisningssystem och utarbeta kommissionens och EU:s konsoliderade årsredovisning. Räkenskapsföraren ska också intyga att det finns rimliga garantier för att årsredovisningen i allt väsentligt ger en rättvisande bild av den ekonomiska ställningen, resultatet och kassaflödet. Årsredovisningarna antas av kommissionskollegiet. Räkenskapsföraren har en fristående funktion och ett stort ansvar när det gäller finansiell rapportering inom kommissionen. Kommissionens internrevisor är också en central och fristående funktion och ger oberoende råd, yttranden och rekommendationer om kvaliteten och funktionen i kommissionens system för intern kontroll, EU:s byråer och övriga självständiga organ.

Kommittén för revisionsuppföljning följer upp genomförandet av revisioner, särskilt av internrevisionstjänsten, men också på grundval av Europeiska revisionsrättens revisioner och bedömer kvaliteten på den interna revisionen för att få en mer allmän översikt över kommissionen kontrollsystem.

Förvaltningens styrelse spelar en roll i kommissionens verksamhetsstyrning genom att ge översikt och strategisk inriktning i de viktigaste frågorna vad gäller ledningen av verksamheten, bl.a. i samband med förvaltningen av ekonomiska och mänskliga resurser. Generalsekreteraren ska vara ordförande i styrelsen och den samlar regelbundet generaldirektörer och kabinett som ansvarar för budget, personalresurser och it-frågor för att säkerställa att nödvändiga organisatoriska och tekniska strukturer är i bruk inom kommissionen för att på ett effektivt och ändamålsenligt sätt uppnå resultat vad gäller ordförandens politiska prioriteringar.

2.3. RESULTATRAM

Att genomföra stabila resultatramar är väsentligt för att säkerställa en stark resultatinriktning, europeiskt mervärde och sund förvaltning av EU-program. Resultatramen för EU-budgeten är mycket specifik, starkare än i något annat land som deltar i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) enligt standardindex för resultatbudgetering. EU-budgetens resultatram rapporterar om flera olika typer och nivåer av strategiska mål, syften och riktmärken, inbegripet Europa 2020-strategin och andra politiska prioriteringar. Den måste också ta hänsyn till komplementaritet och integrering av politik och program och medlemsstaternas centrala uppgift när det gäller att genomföra EU-budgeten.

— Mål, indikatorer och riktmärken har en mycket framträdande plats i programmens rättslig grund och varje år rapporterar kommissionen om dem genom programförklaringar, som åtföljer budgetförslaget. I dessa ges all viktig information som är nödvändig för noggrann granskning av programmen och resultatmätning: detta inbegriper sjuåriga finansiella åtaganden, utgångsvärden för programresultat (utgångspunkter för politiska åtgärder), slutmål (som ska uppnås i slutet av den fleråriga programplaneringsperioden) och etappmål.

— För att säkerställa att medel anslås till prioriteringarna och att varje åtgärd ger bra resultat och mervärde genomför kommissionen sitt initiativ om en resultatinriktad EU-budget. Med utgångspunkt i resultatramen för 2014–2020, främjar den en bättre balans mellan efterlevnad och resultat.

— I den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten ges en omfattande översikt över resultat, förvaltning och skydd av EU-budgeten. I den klargörs hur EU-budgeten stödjer EU:s politiska prioriteringar, de resultat som har uppnåtts genom EU-budgeten och den roll som kommissionen spelar när det gäller att säkerställa och främja de högsta standarderna vad avser budgetförvaltning och ekonomisk förvaltning.

— Europeiska revisionsrätten använder sig av ett systematiskt och noggrant tillvägagångssätt för att bedöma de kvalitativa aspekterna av budgetering, inklusive resultatdimensionen, som en normal del av sina årsrapporter och särskilda rapporter.

Alla dessa delar bidrar till att försätta budgetmyndigheten i en stark ställning för att kunna ta med resultat som en viktig faktor i beslutet om nästa års budget.

2.4. FINANSIELL RAPPORTERING

Det viktigaste inslaget i EU:s ekonomiska rapportering är en rapport om ett integrerat finansiellt redovisningspaket om EU som omfattar EU:s konsoliderade årsredovisning, den årliga budgetförvaltnings- och resultatrapporten och rapporten om uppföljningen av ansvarsbeviljandet. Rapporten om ett integrerat finansiellt redovisningspaket ger allmänheten en övergripande bild av den finansiella och operativa situationen i EU varje år.

I EU:s konsoliderade årsredovisning ingår finansiell information om verksamheten vid EU:s institutioner, organ och byråer både vad gäller budget och periodiserad redovisning. Redovisningen inbegriper inte medlemsstaternas årsredovisningar.

EU:s konsoliderade årsredovisning innehåller två separata men sammanlänkade delar:

a) den konsoliderade årsredovisningen, och

b) rapporter om genomförandet av budgeten, som ger en samlad översikt över budgetgenomförandet.

Dessutom åtföljs EU:s konsoliderade årsredovisning av en diskussion och analys av årsredovisningen som innehåller en sammanfattning av betydande ändringar och tendenser i de finansiella rapporterna och förklarar betydande risker och osäkerhetsmoment som EU har stått inför och måste ta itu med i framtiden.

Rapportering och ansvarsutkrävande i kommissionen:

Integrerat finansiellt redovisningspaket Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning Årlig förvaltnings- och resultatrapport för budgeten Rapporten om uppföljningen av beslutet om beviljande av ansvarsfrihet Andra rapporter Allmän rapport om EU:s verksamhet Årliga verksamhetsrapporter från generaldirektoraten Rapport om budgetförvaltningen och den ekonomiska förvaltningen

2.5. EXTERN REVISION OCH BEVILJANDE AV ANSVARSFRIHET

Extern revision

Europeiska revisionsrätten (nedan kallad revisionsrätten) är extern revisor för EU:s institutioner (och organ). Revisionsrättens uppdrag är att bidra till att förbättra EU:s ekonomiska förvaltning, främja ansvarsutkrävande och transparens och fungera som oberoende väktare av unionsmedborgarnas finansiella intressen i EU. Revisionsrättens roll som oavhängig extern revisor för EU består i att kontrollera att EU-medlen bokförs korrekt, uppbärs och används i enlighet med tillämpliga regler och förordningar och ger valuta för pengarna.

EU:s årsredovisning och sunda resursförvaltning granskas av revisionsrätten, som för Europaparlamentet och rådet utarbetar följande dokument:

1) En årsrapport om den verksamhet som finansieras via Europeiska unionens allmänna budget, med revisionsrättens iakttagelser till årsredovisningen och de underliggande transaktionerna.

2) Ett yttrande som bygger på revisionsrättens granskningar och som fogas till årsrapporten i form av en revisionsförklaring om i) räkenskapernas tillförlitlighet och ii) de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet med avseende både på intäkter från skattebetalare och utbetalningar till slutliga stödmottagare.

3) Särskilda rapporter som omfattar vissa områden.

Beviljande av ansvarsfrihet

Vid den slutliga kontrollen i en budgetcykel beviljas ansvarsfrihet för ett givet budgetår. Den utgör den politiska dimensionen av den externa kontrollen av budgetgenomförandet och är det beslut genom vilket den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten (dvs. Europaparlamentet, som agerar på rådets rekommendation) ”befriar” kommissionen (och övriga EU-organ) från deras ansvar för förvaltningen av en given budget. Beslutet grundas på en genomgång av EU:s konsoliderade årsredovisning och ett antal av kommissionens rapporter (den årliga förvaltnings- och resultatrapporten, rapporten om uppföljningen av tidigare års ansvarsfrihet och årsrapporten till den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten om genomförda internrevisioner) samt Europeiska revisionsrättens årsrapport, revisionsuttalandet (”revisionsförklaringen”) och särskilda rapporter. I ansvarsfriheten tas också hänsyn till kommissionens skriftliga svar på frågor och förfrågningar om information samt utfrågningar av kommissionsledamoten med ansvar för budget och kommissionsledamöterna med ansvar för de viktigaste utgiftsområdena inför Europaparlamentets budgetkontrollutskott (CONT).

Resultatet av beviljandet av ansvarsfrihet kan leda till att ansvarsfrihet beviljas, senareläggs eller nekas. De slutliga betänkandena om beviljande av ansvarsfrihet innehåller även specifika förfrågningar riktade till kommissionen från både Europaparlamentet och rådet. Dessa förfrågningar är föremål för en uppföljande rapport där kommissionen beskriver de konkreta åtgärder som den redan har vidtagit eller som den planerar att vidta.

NOT SOM ÅTFÖLJER DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN

EU:s konsoliderade årsredovisning för 2017 har utarbetats på grundval av den information som lagts fram av institutioner och organ i enlighet med artikel 148.2 i budgetförordningen för Europeiska unionens allmänna budget. Undertecknad intygar härmed att räkenskaperna utarbetats i enlighet med avdelning IX i budgetförordningen och de redovisningsprinciper, regler och metoder som anges i noterna till årsredovisningen.

Räkenskapsförarna i dessa institutioner och organ har intygat räkenskapernas tillförlitlighet och lämnat alla uppgifter som är nödvändiga för att utarbeta de räkenskaper som visar Europeiska unionens tillgångar och skulder samt genomförandet av budgeten.

Härmed intygas att undertecknad med utgångspunkt i dessa uppgifter och de kontroller som ansetts befogade för att kunna godkänna Europeiska kommissionens räkenskaper har fått rimliga garantier för att de i allt väsentligt ger en rättvisande bild av Europeiska unionens ekonomiska ställning, resultat och kassaflöde.

[Undertecknat] Rosa ALDEA BUSQUETS Kommissionens räkenskapsförare Den 22 juni 2018

SAMMANDRAG AV BUDGETÅRET 2017

Genomförandet av budgeten för 2017

Den budget som antogs under 2017 fokuserade på två viktiga politiska prioriteringar för Europa: Stödja den europeiska ekonomins pågående återhämtning och hantera säkerhetsmässiga och humanitära utmaningar i vårt närområde. Den ökade finansieringen gick till investeringar i tillväxt, sysselsättning och konkurrenskraft i Europeiska unionen och till att säkra de resurser som krävs för att skydda EU:s yttre gränser, stärka säkerheten inom och utanför unionen, stödja mottagande och integrering av flyktingar och åtgärda grundorsakerna till migration i ursprungs- och transitländerna.

Genomförandet av EU-budgeten för 2017 uppgick totalt till 171,1 miljarder euro i åtagandebemyndiganden och 137,4 miljarder euro i betalningsbemyndiganden.

Nästan hälften av medlen – 83,3 miljarder euro i åtaganden – stimulerade tillväxt, sysselsättning och konkurrenskraft. Detta omfattade finansiering för forskning och innovation inom Horisont 2020, utbildning inom Erasmus+, små och medelstora företag inom ramen för programmet Cosme, Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE), garantifonden för Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi), där investeringsplanen för Europa ingår, och för att främja konvergens mellan medlemsstater och regioner via de europeiska struktur- och investeringsfonderna (Esif). Dessutom uppgick EU:s budgetstöd till europeiska jordbruksföretag till 44,7 miljarder euro i betalningar.

Budgeten användes också för att stärka unionens yttre gränser och hantera flyktingkrisen och irreguljär migration genom att finansiera starkare verktyg för att förhindra smuggling av migranter och på lång sikt hantera orsakerna till migration, i samarbete med ursprungsländer och transitländer, effektivare strategier för laglig migration, inbegripet omplacering av personer som behöver skydd, samt instrument för att hjälpa medlemsländerna med integrering av flyktingar i EU.

Förenade kungarikets utträde ur Europeiska unionen

Bakgrund

I en folkomröstning den 23 juni 2016 röstade en majoritet av medborgarna i Förenade kungariket för att landet skulle lämna EU. Den 29 mars 2017 meddelade Förenade kungariket formellt Europeiska rådet om sin avsikt att lämna EU och Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom). Därmed aktiverades artikel 50 i EU-fördraget, som anger förfarandet för ett medlemslands utträde ur unionen.

Förhandlingarna

Vid ett särskilt möte i Europeiska rådet den 29 april 2017 antog ledarna för de övriga 27 medlemsländerna politiska riktlinjer för Förenade kungarikets utträde ur EU under ordnade former. I dessa fastställdes regelverket för förhandlingarna och EU:s allmänna ståndpunkter och principer. Fyra dagar senare utfärdade kommissionen en rekommendation till rådet om att inleda förhandlingarna med Förenade kungariket enligt artikel 50, och bifogade utkast till förhandlingsdirektiv.

Den 22 maj antog rådet ett beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar med Förenade kungariket och utnämnde formellt kommissionen till EU:s förhandlare. Rådet antog också de första förhandlingsdirektiven som anger en tydligt strukturerad och gemensam EU-strategi för förhandlingarna.

EU företräds av Michel Barnier, som utsågs till kommissionens chefsförhandlare. Inom kommissionen leder Michel Barnier också en arbetsgrupp som samordnar arbetet i alla strategiska, operativa, juridiska och ekonomiska frågor som rör förhandlingarna. Kommissionen rapporterar till rådet under förhandlingarna och informerar också regelbundet Europaparlamentet.

Den första etappen av förhandlingarna

Den första etappen av samtalen inleddes den 19 juni 2017. Syftet var att skapa en så stor klarhet och ett så tydligt rättsläge som möjligt och reglera frågan om hur Förenade kungariket ska lösgöra sig från EU.

Under 2017 hölls sex förhandlingsrundor. Förhandlingarna fokuserades på tre prioriterade frågor: skydd av medborgarnas rättigheter, regelverket för att hantera de unika förhållandena i Irland och Nordirland och den ekonomiska uppgörelsen för att säkerställa att både EU och Förenade kungariket iakttar sina ekonomiska åtaganden innan utträdet. Förhandlingarna tog också upp andra separationsfrågor.

Den 8 december 2017 rekommenderade Europeiska kommissionen Europeiska rådet att dra slutsatsen att tillräckliga framsteg hade gjorts i den första etappen av förhandlingarna med Förenade kungariket i enlighet med artikel 50. Kommissionens bedömning baserades på en gemensam rapport som godkänts av förhandlarna för kommissionen och Förenade kungarikets regering. I denna gemensamma rapport samtyckte Förenade kungariket till att betala alla sina skyldigheter enligt den nuvarande fleråriga budgetramen och tidigare budgetplaner som om landet fortfarande vore en medlemsstat, inbegripet dess andel av EU:s skulder och eventualförpliktelser.

Den 15 december bekräftade Europeiska rådet att man gjort tillräckliga framsteg och ledarna antog riktlinjer för att gå vidare till den andra etappen med förhandlingar om eventuella övergångsbestämmelser och de framtida förbindelserna mellan EU och Förenade kungariket.

Nästa etapp i förhandlingarna

Den 20 december 2017 utfärdade kommissionen en rekommendation till rådet om att inleda diskussioner om nästa etapp i förhandlingarna och bifogade utkast till förhandlingsdirektiv. Dessa kompletterar förhandlingsdirektiven från maj 2017 och fastställer närmare detaljer om eventuella övergångsbestämmelser.

I rekommendationen påminner kommissionen också om att den första förhandlingsrundans resultat, som redovisas i kommissionens meddelande och den gemensamma rapporten, måste omvandlas till rättslig form. I enlighet med Europeiska rådets riktlinjer från den 15 december antogs de ytterligare förhandlingsdirektiven om övergångsbestämmelser den 29 januari 2018.

Den 19 mars 2018 offentliggjorde kommissionen ett utkast till utträdesavtal som redogjorde för de framsteg som gjorts i förhandlingarna med Förenade kungariket den 16–19 mars 2018. I utträdesavtalets del om den ekonomiska uppgörelsen omvandlade EU och Förenade kungariket de framsteg som uppnåtts under den första etappen av förhandlingarna (som läggs fram i den gemensamma rapporten) till en rättsligt bindande text.

Efter offentliggörandet av utkastet till utträdesavtal utfärdade Europeiska rådet den 23 mars 2018 ytterligare riktlinjer för att inleda förhandlingar om ett övergripande samförstånd om regelverket för den framtida förbindelsen mellan EU och Förenade kungariket. Förhandlingarna bör slutföras senast hösten 2018, i god tid före den 29 mars 2019, då rådet efter Europaparlamentets godkännande ska ha ingått utträdesavtalet och Förenade kungariket ska ha godkänt det i enlighet med sina egna förfaranden.

Ekonomisk uppgörelse och EU:s årsredovisning för 2017

När det gäller den ekonomiska uppgörelsen framhölls det i den gemensamma rapporten, vilket bekräftades genom offentliggörandet av utkastet till utträdesavtalet den 19 mars, om att Förenade kungariket skulle betala alla sina skyldigheter enligt den nuvarande fleråriga budgetramen och tidigare budgetramar som om landet fortfarande vore en medlemsstat. Närmare bestämt anges i utkastet till utträdesavtalet att Förenade kungariket till unionen särskilt ska betala för sin andel av

— budgetåtagandena i EU-budgeten och budgetarna för EU:s decentraliserade byråer som var utestående den 31 december 2020 – se artikel 133 i utträdesavtalet,

— finansieringen av unionens skulder som uppkommit till och med den 31 december 2020, med vissa undantag – se artikel 135,

— unionens eventualförpliktelser som härrör från finansiella transaktioner som har beslutats eller godkänts före utträdesdagen – se artikel 136 och

— de betalningar som krävs för att fullgöra de av unionens eventualförpliktelser som förfaller i samband med rättsliga ärenden som rör unionens ekonomiska intressen (under förutsättning att de omständigheter som avses i dessa fall uppkom senast den 31 december 2020) – se artikel 140.

Detta är den senaste information som finns tillgänglig vid tidpunkten för utarbetandet av denna redovisning. Mot denna bakgrund påverkas inte EU:s konsoliderade årsredovisning per den 31 december 2017 i dess nuvarande situation av utträdesprocessen.

Det ska också noteras att kommissionen den 2 maj 2018 lade fram sitt förslag för nästa fleråriga budgetram, som ska inledas 2021, och som utarbetades på grundval av att Förenade kungariket inte längre kommer att vara en medlemsstat.

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER (1)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

BALANSRÄKNING 13

RESULTATRÄKNING 14

KASSAFLÖDESANALYS 15

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 16

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 17

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER 17

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN 29

3. NOTER TILL RESULTATRÄKNINGEN 58

4. EVENTUALFÖRPLIKTELSER OCH EVENTUALTILLGÅNGAR 66

5. BUDGETMÄSSIGA OCH RÄTTSLIGA ÅTAGANDEN 70

6. HANTERING AV FINANSIELLA RISKER 74

7. REDOVISNING AV TRANSAKTIONER MED NÄRSTÅENDE PARTER 86

8. HÄNDELSER EFTER BALANSDAGEN 88

9. RÄCKVIDD FÖR KONSOLIDERING 88

BALANSRÄKNING

miljoner euro Not 31.12.2017 31.12.2016 ANLÄGGNINGSTILLGÅNGAR Immateriella tillgångar 2.1 405 381 Materiella anläggningstillgångar 2.2 10 745 10 068 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden 2.3 581 528 Finansiella tillgångar 2.4 59 980 62 247 Förfinansiering 2.5 25 022 21 901 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 611 717 97 344 95 842 OMSÄTTNINGSTILLGÅNGAR Finansiella tillgångar 2.4 8 655 3 673 Förfinansiering 2.5 24 005 23 569 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 11 755 10 905 Lagerstockar 2.7 295 165 Likvida medel 2.8 24 111 28 585 68 821 66 897 SUMMA TILLGÅNGAR 166 165 162 739 LÅNGFRISTIGA SKULDER Pensioner och övriga ersättningar till anställda 2.9 (73 122 ) (67 231 ) Avsättningar 2.10 (2 880 ) (1 936 ) Finansiella skulder 2.11 (50 063 ) (55 067 ) (126 065 ) (124 234 ) KORTFRISTIGA SKULDER Avsättningar 2.10 (659) (675) Finansiella skulder 2.11 (6 850 ) (2 284 ) Skulder till leverantörer och stödmottagare 2.12 (39 048 ) (40 005 ) Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 2.13 (63 902 ) (67 580 ) (110 459 ) (110 544 ) SUMMA SKULDER (236 524 ) (234 778 ) NETTOTILLGÅNGAR (70 359 ) (72 040 ) Reserver 2.14 4 876 4 841 Fordringar på medlemsstaterna (2) 2.15 (75 234 ) (76 881 ) NETTOTILLGÅNGAR (70 359 ) (72 040 )

RESULTATRÄKNING

miljoner euro Not 2017 2016 INTÄKTER Intäkter från transaktioner utan motprestation Egna medel från BNI 3.1 78 620 95 578 Traditionella egna medel 3.2 20 520 20 439 Egna medel från mervärdesskatt 3.3 16 947 15 859 Böter 3.4 4 664 3 858 Återkrav av kostnader 3.5 1 879 1 947 Övrigt 3.6 10 376 5 740 133 006 143 422 Intäkter från transaktioner med motprestation Finansiella intäkter 3.7 1 845 1 769 Övrigt 3.8 1 332 998 3 177 2 767 Totala intäkter 136 183 146 189 KOSTNADER Genomförda av medlemsstater 3.9 Europeiska garantifonden för jordbruket (44 289 ) (44 152 ) Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och andra landsbygdsutvecklingsinstrument (11 359 ) (12 604 ) Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden (17 650 ) (35 045 ) Europeiska socialfonden (7 353 ) (9 366 ) Övrigt (1 253 ) (1 606 ) Genomförda av kommissionen, genomförandeorgan och förvaltningsfonder 3.10 (15 738 ) (15 610 ) Genomförda av andra EU-byråer och EU-organ 3.11 (2 667 ) (2 547 ) Genomförda av tredjeländer och internationella organisationer 3.11 (4 115 ) (3 258 ) Genomförda av andra enheter 3.11 (1 478 ) (2 035 ) Personal- och pensionskostnader 3.12 (10 002 ) (9 776 ) Ändringar i aktuariella antaganden om ersättningar till anställda 3.13 (3 544 ) (1 068 ) Kostnader för finansiella transaktioner 3.14 (1 896 ) (1 904 ) Övriga kostnader 3.15 (6 756 ) (5 486 ) Totala kostnader (128 101 ) (144 456 ) EKONOMISKT RESULTAT FÖR ÅRET 8 082 1 733

KASSAFLÖDESANALYS

miljoner euro 2017 2016 Årets ekonomiska resultat 8 082 1 733 Den löpande verksamheten Amorteringar 99 88 Avskrivning 888 575 (Ökning)/minskning av lån 497 1 774 (Ökning)/minskning av förfinansiering (3 557 ) (314) (Ökning)/minskning av fordringar med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation (745) (1 297 ) (Ökning)/minskning av lagerstockar (130) (26) Ökning/(minskning) i fråga om skulder för pensioner och ersättningar till anställda 5 891 3 417 Ökning/(minskning) av avsättningar 928 581 Ökning/(minskning) av finansiella skulder (438) (2 351 ) Ökning/(minskning) av skulder till leverantörer och stödmottagare (957) 7 813 Ökning/(minskning) av upplupna kostnader och förutbetalda intäkter (3 678 ) (821) Överskott från föregående års budget som inte påverkar likvida medel (6 405 ) (1 349 ) Övriga intäktsposter som inte påverkar likvida medel 3 18 Investeringsverksamhet (Ökning)/minskning av immateriella och materiella anläggningstillgångar (1 687 ) (2 073 ) (Ökning)/minskning av investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden (53) (31) (Ökning)/minskning av finansiella tillgångar som kan säljas (3 190 ) (822) (Ökning)/minskning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning (22) (0) NETTOKASSAFLÖDE (4 474 ) 6 914 Nettoökning/(nettominskning) av likvida medel (4 474 ) 6 914 Likvida medel vid årets början 28 585 21 671 Likvida medel vid årets slut 24 111 28 585

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR

miljoner euro Fordringar på medlemsstaterna Ackumulerade överskott/(underskott) Övriga reserver Reserv verkligt värde Nettotillgångar UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2015 (77 124 ) 4 390 292 (72 442 ) Rörelser i reserven för garantifonden (82) 82 — — Rörelser i verkligt värde — — 33 33 Övrigt (59) 44 — (15) Budgetutfall 2015 som krediterats medlemsstaterna (1 349 ) — — (1 349 ) Årets ekonomiska resultat 1 733 — — 1 733 UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2016 (76 881 ) 4 516 325 (72 040 ) Rörelser i reserven för garantifonden (20) 20 — — Rörelser i verkligt värde — — (2) (2) Övrigt (11) 62 (46) 5 Budgetutfall 2016 som krediterats medlemsstaterna (6 405 ) — — (6 405 ) Årets ekonomiska resultat 8 082 — — 8 082 UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2017 (75 234 ) 4 598 278 (70 359 )

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER

1.1. RÄTTSLIG GRUND OCH REDOVISNINGSREGLER

Europeiska unionens redovisning följer bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 26.10.2012, s. 1), nedan kallad budgetförordningen, samt kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 av den 29 oktober 2012 (EUT L 362, 31.12.2012, s. 1) om tillämpningsföreskrifter för budgetförordningen.

I enlighet med artikel 143 i budgetförordningen har EU utarbetat sin årsredovisning med hjälp av reglerna om periodiserad redovisning som baseras på de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn (IPSAS). De redovisningsprinciper som kommissionens räkenskapsförare antagit tillämpas på alla EU-organ som omfattas av den konsoliderade redovisningen, så att reglerna för redovisning, värdering och framläggande av räkenskaperna används på ett enhetligt sätt och för att samordna metoderna för utarbetande av årsredovisningar och konsolidering.

Tillämpning av nya och ändrade redovisningsregler för Europeiska unionen (EAR)

Ändringar av de redovisningsregler som är i kraft för räkenskapsår som börjar den 1 januari 2017 eller senare

Följande ändringar har antagits av kommissionens räkenskapsförare:

— Ändringar av EU:s redovisningsregel 1 ”årsredovisning” och

— ändringar av EU:s redovisningsregel 14 ”Redovisningsprinciper, ändringar i uppskattningar och bedömningar samt fel”.

Dessa ändringar beror på nyliga ändringar av IPSAS 1 ”Utformning av finansiella rapporter” och Ipsas 3 ”Redovisningsprinciper, ändringar i uppskattningar och bedömningar samt fel”, som föreslagits för att säkerställa enhetlighet mellan IPSAS-standarderna. Följaktligen har EU:s berörda redovisningsregler uppdaterats och de viktigaste ändringarna rör beskrivningen av kvalitativa egenskaper hos finansiell rapportering och uppdateringar av den rangordning av källor som ska användas vid val och tillämpning av redovisningsprinciper.

Antagandet av dessa ändringar har ingen påverkan på EU:s årsredovisning för 2017.

Nya och reviderade redovisningsregler har antagits men dessa hade ännu inte trätt i kraft den 31 december 2017

EU har inte tillämpat följande nya och reviderade redovisningsregler, som har antagits av kommissionens räkenskapsförare, men som ännu inte trätt i kraft:

— Ändringar av EU:s redovisningsregel 12 ”Ersättningar till anställda” (som är i kraft för räkenskapsår som börjar den 1 januari 2018 eller senare): EU:s redovisningsregel 12 har reviderats i enlighet med den nya IPSAS 39 ”Ersättningar till anställda”. Den viktigaste ändringen är att alla vinster och förluster till följd av ändringar i aktuariella antaganden ska föras upp direkt i nettotillgångar, till skillnad från det nuvarande kravet att föra upp dem i resultatavräkningen.

EU håller för närvarande på att analysera effekter och praktiska följder av att tillämpa denna reviderade redovisningsregel. Ingen betydande påverkan väntas på den konsoliderade redovisningen, utom vad gäller erkännandet av de aktuariella antagandena i nettotillgångar i stället för i resultaträkningen.

— EU:s nya redovisningsregel EAR 20 ”Public Sector Combinations” (som är i kraft för budgetår som börjar den 1 januari 2019 eller senare): I EAR 20 som bygger på IPSAS 40 ”Public Sector Combinations”, fastställs kategoriseringen av en kombination av offentlig sektor i två olika typer beroende på om transaktionen äger rum under gemensam kontroll eller inte: i) Sammanslagning, där transaktionen baseras på enhetens redovisade värde i kombination med EU, och ii) förvärv, där transaktionen baseras på det verkliga värdet den dag då EU förvärvar enheten. Båda har olika krav på och nivåer av uppgiftsutlämning, i syfte att ge användarna av EU:s finansiella rapporter en bättre förståelse av dess verkningar.

Påverkan på EU:s årsredovisning/ finansiella rapporter under året för den ursprungliga ansökan kommer att bero på om EU under den perioden skulle inleda en transaktion i kombination med offentlig sektor.

1.2. REDOVISNINGSPRINCIPER

En årsredovisning ska ge information om en enhets finansiella situation, resultat och kassaflöden. Informationen ska vara av ett sådant slag att den kan användas av ett stort antal användare. För EU som offentligt organ är målet med årsredovisningen mer specifikt att ge information som kan ligga till grund för olika beslut och visa att de medel den anförtrotts förvaltas på ett korrekt sätt. Detta dokument har utformats i enlighet med dessa mål.

De hänsynstaganden (eller redovisningsprinciper) som generellt ska följas vid utarbetandet av årsredovisningen finns fastställda i EU:s redovisningsregel 1 ”Årsredovisning” och är desamma som beskrivs i IPSAS 1: rättvisande bild, periodisering, kontinuerlig verksamhet, konsekvent utformning, väsentlighet, aggregering, kvittning och jämförande information. Den finansiella rapporteringens kvalitativa egenskaper är relevans, trogen återgivning (tillförlitlighet), begriplighet, aktualitet, jämförbarhet och verifierbarhet.

1.3. KONSOLIDERING

Konsolideringens omfattning

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning omfattar alla väsentliga kontrollerade enheter (dvs. EU-institutionerna, inklusive kommissionen och EU-byråerna), intresseföretag och gemensamma företag. En fullständig förteckning över konsoliderade enheter återfinns i not 9 i EU:s årsredovisning. Den omfattar nu 52 kontrollerade enheter och ett intresseföretag. Enheter som omfattas av konsolideringen, men som är oväsentliga för EU:s konsoliderade årsredovisning som helhet, behöver inte konsolideras eller redovisas enligt kapitalandelsmetoden om detta skulle leda till alltför stor tidsåtgång eller kostnad för EU. Dessa enheter betecknas som ”mindre enheter” och förtecknas var för sig i not 9. Under 2017 kategoriserades sju enheter som mindre enheter.

Kontrollerade enheter

Beslutet om huruvida en enhet ska ingå i konsolideringen eller ej beror på hur man definierar kontroll. Kontrollerade enheter är alla enheter där EU exponeras för, eller har rätt till, andelsfördelar från sitt deltagande och har möjlighet att påverka arten och storleken på dessa fördelar genom sitt inflytande över den andra enheten. Inflytandet måste kunna utövas utan dröjsmål och måste avse enhetens relevanta verksamhet. Kontrollerade enheter tas till fullo upp i konsolideringen. Konsolideringen inleds den första dagen då kontroll föreligger och upphör när någon sådan kontroll inte längre finns.

De vanligaste tecknen på att EU utövar kontroll är att enheten inrättats genom grundfördragen eller sekundärlagstiftningen, finansieras via EU-budgeten, att EU har rösträtt i styrelsen, att revision utförs av Europeiska revisionsrätten och ansvarsfrihet beviljas av Europaparlamentet. En individuell bedömning av varje enhet görs för att avgöra om ett eller alla av de ovannämnda kriterier som anges ovan är tillräckliga för att anse att kontroll föreligger.

Enligt denna hållning anses EU utöva kontroll över alla EU:s institutioner (utom Europeiska centralbanken – ECB) och organ (utom sådana som inrättats inom ramen för den tidigare andra pelaren) och dessa ingår därför i konsolideringen. Även Europeiska kol- och stålgemenskapen under avveckling (EKSG) betraktas som en kontrollerad enhet.

Alla väsentliga transaktioner och saldon inom enheterna och mellan EU:s kontrollerade enheter har eliminerats. De orealiserade vinsterna och förlusterna på sådana transaktioner är inte väsentliga och har därför inte tagits bort.

Samarbetsarrangemang

Ett samarbetsarrangemang är en överenskommelse enligt vilken EU och en eller flera parter har gemensam kontroll. Gemensam kontroll innebär att parterna avtalat om att gemensamt utöva det bestämmande inflytandet över en verksamhet. Det förekommer bara när det krävs att de parter som delar det bestämmande inflytandet ger sitt samtycke till de relevanta verksamheterna. Samarbetsarrangemang kan antingen vara gemensamma projekt eller gemensamma företag. Om samarbetsarrangemanget organiseras genom ett separat företag och parterna i samarbetsarrangemanget har rätt till nettotillgångarna från arrangemanget, kategoriseras detta samarbetsarrangemang som ett gemensamt företag. Andelar i gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4). Om parterna har rätt till tillgångarna och har förpliktelser avseende de skulder som rör arrangemanget, kategoriseras detta samarbetsarrangemang som ett gemensamt projekt. I förhållande till sina intressen i gemensamma projekt redovisar EU i sin redovisning följande: sina tillgångar och skulder, intäkter och kostnader, liksom sin andel av tillgångar, skulder, intäkter och kostnader som innehas eller som uppkommit gemensamt.

Intresseföretag

Intresseföretagen är alla enheter där EU direkt eller indirekt har ett betydande inflytande, men ingen kontroll. EU anses ha ett betydande inflytande vid direkt eller indirekt innehav av 20 % eller mer av rösträtten. Andelar i gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4).

Enheter som inte ingår i de konsoliderade räkenskaperna men vars medel förvaltas av kommissionen

Det gemensamma sjukförsäkringssystemet för EU:s anställda, Europeiska utvecklingsfonden och deltagargarantifonden förvaltas av kommissionen på deras vägnar. Eftersom EU inte utövar kontroll över dessa enheter ingår de inte i EU:s konsoliderade årsredovisning.

1.4. GRUND FÖR UTARBETANDET

Årsredovisningen läggs fram varje år. Budgetåret börjar den 1 januari och slutar den 31 december.

1.4.1. Valuta och omräkningsunderlag

Funktionell valuta och rapporteringsvaluta

Årsredovisningen är uppställda i miljoner euro, om inte annat anges, som är EU:s funktionella valuta och rapporteringsvaluta.

Transaktioner och saldon

Transaktioner i utländsk valuta redovisas i euro enligt de omräkningskurser som gäller på dagen för de underliggande transaktionerna. Resultaträkningen visar även växelkursvinster eller växelkursförluster på transaktioner i utländsk valuta och efter omräkning av monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta till den vid årets utgång gällande växelkursen. Omräkningsdifferenser för icke-monetära finansieringsinstrument som kategoriseras som tillgångar som kan säljas tas upp i reserven för verkligt värde.

Olika omräkningsmetoder tillämpas för materiella respektive immateriella anläggningstillgångar: värdering till inköpspris omräknat i euro till den kurs som gällde på dagen för förvärvet.

Saldon vid årets slut för monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta redovisas i euro enligt de av Europeiska centralbankens växelkurser som gäller den 31 december.

Eurons växelkurs

Valuta 31.12.2017 31.12.2016 Valuta 31.12.2017 31.12.2016 BGN 1,9558 1,9558 PLN 4,177 4,4103 CZK 25,5350 27,0210 RON 4,6585 4,5390 DKK 7,4449 7,4344 SEK 9,8438 9,5525 GBP 0,8872 0,8562 CHF 1,1702 1,0739 HRK 7,4400 7,5597 JPY 135,01 123,4000 HUF 310,3300 309,8300 USD 1,1993 1,0541

1.4.2. Användning av uppskattningar

Enligt internationella redovisningsstandarder för den offentliga sektorn (Ipsas) och allmänt vedertagna redovisningsprinciper innehåller årsredovisningar med nödvändighet vissa belopp som bygger på ledningens uppskattningar och antaganden utifrån de mest tillförlitliga uppgifterna. Viktiga uppskattningar omfattar, men begränsas inte till skulder i form av ersättningar till anställda, avsättningar för oförutsedda utgifter, finansiella risker avseende lagerstockar och fordringar, upplupna intäkter och kostnader, eventualtillgångar och -skulder, nedskrivningar på immateriella och materiella anläggningstillgångar samt belopp som redovisas i de noter som avser finansieringsinstrument. Faktiska resultat kan avvika från dessa beräkningar. Ändringar i beräkningarna bokförs under den period de blir kända.

1.5. BALANSRÄKNING

1.5.1. Immateriella tillgångar

Förvärvade licenser för programvara tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade av- och nedskrivningar. Avskrivningar görs linjärt under den beräknade nyttjandetiden (på 3–11 år). Immateriella tillgångars uppskattade nyttjandeperioder beror på deras specifika ekonomiska livslängd eller rättsliga livslängd som fastställts i ett avtal. Internt utvecklade immateriella tillgångar redovisas som immateriella anläggningstillgångar när de relevanta kriterierna för EU:s redovisningsregler är uppfyllda och kostnaderna endast avser tillgångens utvecklingsfas. De redovisade kostnaderna inbegriper alla direkt hänförbara kostnader som krävs för att skapa, framställa och färdigställa tillgången för användning på det sätt företagsledningen avsett. Kostnader som hänför sig till forskningsverksamhet, utvecklingskostnader som inte får tas upp som immateriell anläggningstillgång och underhållskostnader redovisas som kostnader när de uppstår.

1.5.2. Materiella anläggningstillgångar

Alla materiella anläggningstillgångar tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade av- och nedskrivningar. Anskaffningsvärdet omfattar alla kostnader som direkt kan hänföras till förvärvet, uppförandet eller överföringen av tillgången.

Efterföljande kostnader tas upp i tillgångens bokförda värde eller som en separat tillgång, beroende på vad som är lämpligast, om det är troligt att posten kommer att ge EU ett inflöde av framtida ekonomiska fördelar eller tjänstekapacitet och att man kan beräkna kostnaderna för posten på ett tillförlitligt sätt. Övriga kostnader för reparationer och underhåll tas upp i resultaträkningen under den redovisningsperiod då de uppkom.

Inga avskrivningar görs för mark eller konstverk, eftersom dessa tillgångar anses ha en obegränsad ekonomisk livslängd. Inga avskrivningar görs för anläggningar under uppförande, eftersom dessa tillgångar ännu inte kan användas i verksamheten. Avskrivningar av övriga tillgångar görs linjärt, så att kostnaden följer restvärdet under den beräknade nyttjandetiden enligt följande:

Typ av tillgångar Linjär avskrivning Byggnader 4 % till 10 % Rymdtillgångar 8 % till 25 % Installationer och utrustning 10 % till 25 % Inventarier och fordon 10 % till 25 % Datorhårdvara 25 % till 33 % Övrigt 10 % till 33 %

Försäljningsvinster eller -förluster räknas fram genom att intäkterna efter avdrag för försäljningskostnader jämförs med det bokförda värdet och tas upp i resultaträkningen.

Leasingavtal

Leasing av sådana materiella tillgångar där praktiskt taget alla ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet ligger hos EU tas upp som finansiell leasing. Finansiell leasing bokförs då avtalet ingås till det lägsta verkliga värdet på leasingobjektet och nuvärdet av minimileaseavgiften. Räntedelen av leasingavgiften belastar kostnaderna över leasingavtalets löptid med en fast räntesats på det utestående saldot. Hyresavgifterna netto, efter avdrag av finansieringsavgifter, tas upp under övriga (lång- och kortfristiga) finansiella skulder. Räntedelen av finansieringskostnaderna tas upp i resultaträkningen under leasingavtalets löptid så att varje redovisningsperiod belastas med ett belopp som motsvarar en fast räntesats för den under respektive period redovisade skulden. Tillgångar som innehas enligt finansiell leasing skrivs antingen av under tillgångens livslängd eller leasingavtalets löptid, beroende på vilken av dem som är kortast.

Leasingförhållanden där leasegivaren behåller en väsentlig andel av de ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet behandlas som löpande leasingavtal. Leasingavgifter redovisas som en kostnad i resultaträkningen enligt den linjära metoden under leasingavtalets löptid.

1.5.3. Nedskrivningar av icke-finansiella tillgångar

För tillgångar med obegränsad livslängd görs inga av- eller nedskrivningar och man prövar årligen om nedskrivning behövs. Tillgångar som omfattas av av- eller nedskrivningar ses över så snart händelser eller ändringar i de yttre omständigheterna ger anledning att tro att det bokförda värdet överstiger återkravsvärdet. En nedskrivningsförlust är det belopp med vilket en tillgångs bokförda värde överstiger dess återkravsvärde (nyttjandevärde). Återkravsvärdet utgörs av det högsta värdet av endera tillgångens verkliga värde efter avdrag för försäljningskostnader eller nyttjandevärdet.

Immateriella och materiella anläggningstillgångars restvärden och livslängder ses över och justeras vid behov minst en gång om året. En tillgångs bokförda värde skrivs omedelbart ned till återkravsvärdet om bokföringsvärdet överstiger det beräknade återkravsvärdet. Om de skäl som tidigare motiverat av- och nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusterna på motsvarande sätt.

1.5.4. Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden

Andelar i intresseföretag och gemensamma företag

Investeringar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden och tas upp till anskaffningsvärdet vid första redovisningstillfället. EU:s intressen i dessa investeringar tas upp i resultaträkningen, liksom andelen ändringar i reserven tas upp i reserven för verkligt värde i nettotillgångar. Investeringen bokförs på balansdagen i räkenskaperna till anskaffningskostnad plus efterföljande ändringar (ytterligare bidrag, andelar i det ekonomiska resultatet och ändringar i reserven, avskrivningar och nedskrivningar samt utdelningar). Erhållna utdelningar från investeringen minskar tillgångens redovisade värde.

Om EU:s andel av förlusten i en investering som redovisats med hjälp av kapitalandelsmetoden motsvarar eller överstiger andelen i investeringen redovisar EU inte sin andel av ytterligare förluster (ej redovisade förluster). När EU:s innehav i investeringen är nedsatt till noll, intas ytterligare förluster och en skuld redovisas, men endast till den del EU har påtagit sig legala eller informella förpliktelser eller gjort utbetalningar för enhetens räkning.

Om det finns tecken på värdeminskning är det nödvändigt att göra en nedskrivning till det lägre återkravsvärdet. Återkravsvärdet bestäms på det sätt som beskrivs i not 1.5.3. Om de skäl som motiverat av- och nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusten med det bokförda värde som skulle ha varit aktuellt om ingen nedskrivning gjorts.

När EU äger 20 % eller mer av en investeringsfond försöker inte EU utöva något betydande inflytande. Därför behandlas sådana fonder som finansieringsinstrument och kategoriseras som tillgångar som kan säljas.

Intresseföretag och gemensamma företag som kategoriseras som mindre enheter redovisas inte enligt kapitalandelsmetoden. EU:s bidrag till dessa enheter redovisas som en kostnad under perioden.

1.5.5. Finansiella tillgångar

Kategorisering

Europeiska unionen kategoriserar sina finansiella tillgångar i någon av följande kategorier: Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning, lån och fordringar, investeringar som innehas till förfall och finansiella tillgångar som kan säljas. Hur finansieringsinstrument kategoriseras bestäms när de redovisas för första gången, och omprövas varje balansdag.

(i) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning

En finansiell tillgång kategoriseras i denna kategori om den huvudsakligen förvärvats för att säljas på kort sikt. Derivat ingår också i denna kategori. Tillgångar i denna kategori kategoriseras som omsättningstillgångar om de förväntas bli realiserade inom tolv månader räknat från balansdagen.

(ii) Lån och fordringar

Lånefordringar och kundfordringar är finansiella tillgångar som inte är derivat och som har fastställda eller fastställbara betalningar som inte är noterade på en aktiv marknad. De uppstår när EU tillhandahåller pengar, varor eller tjänster direkt till en gäldenär utan avsikt att handla med fordringen eller om EU övertar den ursprunglige långivarens rättigheter efter en betalning som EU gjort enligt ett garantiavtal. Betalningar som förfaller inom 12 månader från balansdagen kategoriseras som omsättningstillgångar. Betalningar som förfaller efter 12 månader från balansdagen kategoriseras som anläggningstillgångar. Lånefordringar och kundfordringar är tidsbunden inlåning med en ursprunglig löptid på mer än tre månader.

(iii) Investeringar som innehas till förfall

Investeringar som hålls till dess de förfaller är finansiella tillgångar som inte är derivat med fastställda eller fastställbara betalningar och fastställda löptider som EU har för avsikt och förmåga att hålla till förfall. Under budgetåret innehade EU inga investeringar i denna kategori.

(iv) Finansiella tillgångar som kan säljas

Finansiella tillgångar som kan säljas är tillgångar förutom derivat som antingen hänförs till denna kategori eller som inte kan hänföras till någon av de andra kategorierna. De kategoriseras antingen som omsättningstillgångar eller anläggningstillgångar, beroende på hur lång tid EU har för avsikt att inneha dem. Investeringar i enheter som antingen är konsoliderade eller redovisas med nbladettillämpning av kapitalandelsmetoden och andra egetkapitalinvesteringar (t.ex. riskkapitaltransaktioner) kategoriseras också som finansiella tillgångar som kan säljas.

Första redovisningstillfälle och värdering

Köp och försäljning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning, tillgångar som hålls till förfall eller tillgångar som kan säljas redovisas på affärsdagen – dvs. den dag då EU åtar sig att köpa eller sälja tillgången. Likvida medel och lån redovisas när likvida medel betalas ut till låntagarna. Finansieringsinstrument redovisas inledningsvis till verkligt värde. För alla sådana finansiella tillgångar som inte tas upp till verkligt värde genom resultatavräkning läggs transaktionskostnader till det verkliga värdet vid första redovisningstillfället. Finansiella tillgångar som tagits upp till verkligt värde genom resultatavräkning redovisas första gången till verkligt värde och transaktionskostnaderna kostnadsförs i resultaträkningen.

Det verkliga värdet av en finansiell tillgång vid anskaffningstillfället är vanligen transaktionspriset (det vill säga det verkliga värdet av den ersättning som erhållits), såvida inte det verkliga värdet för detta instrument framgår av en jämförelse med andra observerbara aktuella marknadstransaktioner med samma instrument eller som baseras på en värderingsteknik vars variabler endast innefattar uppgifter från observerbara marknader (i t.ex. vissa derivatkontrakt). Däremot uppskattas värdet på ett räntefritt långfristigt lån eller ett lån som beviljas med en ränta som ligger under marknadsräntan som nuvärdet av alla framtida kontantbetalningar diskonterade till rådande marknadsränta för ett likartat instrument med en likartad kreditvärdering.

Beviljade lån värderas till sitt nominella värde, vilket anses utgöra lånets verkliga värde. Skälet är följande:

— ”Marknadsförhållandena” för EU:s utlåning är mycket speciella och skiljer sig från kapitalmarknaden som används för emittering av kommersiella obligationer och statsobligationer. Eftersom långivarna på dessa marknader har möjlighet att välja alternativa investeringar uppdateras dessa till marknadspris. För EU finns dock inte denna möjlighet till alternativa investeringar, eftersom EU inte får investera pengar på kapitalmarknaderna. EU lånar endast upp medel för utlåning till samma ränta. Det innebär att EU inte har tillgång till någon alternativ utlåning eller några investeringsalternativ för de upplånade beloppen. Det finns inga alternativkostnader och därför inget underlag för jämförelser med marknadsräntorna. Faktum är att EU:s utlåningstransaktion i sig själv representerar marknaden. Eftersom alternativkostnaden inte är tillämplig ger marknadspriset i själva verket ingen rättvisande bild av EU:s lånetransaktioner. Det är därför inte lämpligt att fastställa det verkliga värdet på EU:s utlåning vad gäller kommersiella obligationer eller statsobligationer.

— Eftersom det inte finns någon aktiv marknad eller liknande transaktioner för att göra jämförelser bör den ränta som EU ska använda för att ange det verkliga värdet på sina utlåningstransaktioner, genom den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM), för betalningsbalansstöd och liknande lån, vara den som debiteras.

— För dessa lån kompenseras upp- och utlåningen, eftersom dessa är så kallade rygg-mot-rygg-lån. Den effektiva räntan för utlåningen motsvarar därför den effektiva räntan för därmed sammanhängande upplåning. De av EU:s transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansiella instrument avyttras när rätten till kassaflöden från investeringen har upphört eller när EU överlåtit i stort sett alla risker och fördelar som är förknippade med ägandet till en annan part.

Efterföljande värdering

a) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på ändringar i det verkliga värdet av ”finansieringsinstrument värderade till verkligt värde genom resultatavräkning” tas upp i resultaträkningen för den period då de uppkom.

b) Lån och fordringar redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. Vid utlåning av upplånade medel tillämpas samma effektiva ränta både på in- och utlåningen, eftersom det rör sig om så kallade rygg-mot-rygg-lån och skillnaderna mellan ut- och upplåningsvillkoren och beloppen inte är väsentliga. De av EU:s transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

c) Investeringar som innehas till förfall redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. EU har för närvarande inga investeringar som hålls till förfall.

d) Finansiella tillgångar som kan säljas redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på ändringar i det verkliga värdet på finansiella tillgångar som kan säljas redovisas i reserven för verkligt värde, med undantag för valutakursdifferenser på monetära tillgångar som redovisas i resultaträkningen. Vid avyttring eller nedskrivning av sådana tillgångar som enligt kategoriseringen är finansiella tillgångar som kan säljas ska justeringarna av det ackumulerade verkliga värdet tas upp i resultaträkningen istället för i reserven för verkligt värde, där dessa justeringar tidigare förts upp. Ränta på finansiella tillgångar som kan säljas, som har räknats fram enligt effektivräntemetoden, tas upp i resultaträkningen. Utdelning på egetkapitalinstrument som kan säljas bokförs när EU:s rätt till utdelning är fastställd.

Det verkliga värdet av investeringar med ett noterat marknadspris på aktiva marknader bygger på aktuell köpkurs. Om marknaden för en finansiell tillgång inte är aktiv (och för onoterade värdepapper och OTC-derivat) beräknar EU det verkliga värdet genom värderingsmetoder. Metoderna omfattar bland annat analys av transaktioner mellan oberoende parter på senare tid, hänvisningar till andra liknande instrument, analys av diskonterade kassaflöden, optionsvärderingsmodeller och andra värderingsmetoder som vanligen används av marknadsaktörerna.

Investeringar i riskkapitalfonder, som kategoriseras som finansiella tillgångar som kan säljas, som inte har ett noterat pris på en aktiv marknad värderas till nettovärdet, vilket betraktas som en motsvarighet till det verkliga värdet.

När det verkliga värdet inte på ett tillförlitligt sätt kan beräknas för innehavet av egetkapitalinstrument utan ett noterat marknadspris på en aktiv marknad, tas investeringarna upp till anskaffningsvärde efter avdrag för nedskrivning.

Värdeminskning av finansiella tillgångar

EU ska varje balansdag bedöma huruvida det finns objektiva belägg för att en finansiell tillgång bör skrivas ner. En finansiell tillgång har ett nedskrivningsbehov och skrivs ned endast om det finns objektiva belägg för en nedskrivning till följd av en eller flera händelser som inträffat efter det att tillgången redovisades första gången och att denna förlusthändelse (eller dessa händelser) kommer att påverka den finansiella tillgångens uppskattade framtida kassaflöden som kan uppskattas på ett tillförlitligt sätt.

(a) Tillgångar bokförda till upplupet anskaffningsvärde

Om det finns objektiva belägg som visar att det uppkommit ett nedskrivningsbehov för utlåning och fordringar eller sådana investeringar som hålls till förfall och som redovisas till upplupet anskaffningsvärde, beräknas nedskrivningen som skillnaden mellan tillgångens bokförda värde och nuvärdet av uppskattade framtida kassaflöden (exklusive framtida kreditförluster som inte har inträffat) diskonterade till den finansiella tillgångens ursprungliga effektiva ränta. Tillgångens bokförda värde skrivs ned och förlusten tas upp i resultaträkningen. Om ett lån eller en investering som hålles till förfall har rörlig ränta är diskonteringsfaktorn för beräkning av eventuell värdeminskning den löpande effektiva räntan som anges i kontraktet. Beräkningen av nuvärdet för de uppskattade framtida kassaflödena för en sådan finansiell tillgång som används som säkerhet speglar de kassaflöden som skulle bli följden vid legalt ianspråktagande av tillgången minus kostnader för att anskaffa och sälja säkerheten, oavsett om legalt ianspråktagande av tillgången är sannolikt eller ej. Om värdeminskningen senare kan återföras och detta objektivt kan kopplas till en händelse som inträffade efter att nedskrivningen togs upp, bokförs denna tidigare redovisade nedskrivning som en återförd nedskrivning i resultaträkningen.

(b) Tillgångar bokförda till verkligt värde

När det gäller egetkapitalinvesteringar som kategoriseras som att de kan säljas tar man hänsyn till om det verkliga värdet sjunkit väsentligt under anskaffningskostnaden eller sjunker permanent (under lång tid). Om så är fallet för finansiella tillgångar som kan säljas förs den ackumulerade förlusten från reserverna och tas istället upp i resultaträkningen. Den ackumulerade förlusten beräknas som skillnaden mellan anskaffningskostnaden och det aktuella verkliga värdet, med avdrag för tidigare nedskrivningsförluster av den finansiella tillgången som tidigare förts upp i resultaträkningen. Nedskrivningsförluster av egetkapitalinstrument som tagits upp i resultaträkningen återförs inte via resultaträkningen. Om det verkliga värdet på ett skuldinstrument som kategoriseras som en finansiell tillgång som kan säljas senare ökar, och ökningen objektivt kan hänföras till en händelse som inträffade efter det att nedskrivningen redovisades i resultaträkningen, ska nedskrivningen återföras och det återförda beloppet redovisas i resultaträkningen.

1.5.6. Lagerstockar

Lagerstockarna värderas till anskaffningsvärdet eller det realiserbara nettovärdet, beroende på vilket som är lägst. Anskaffningsvärdet bygger på först-in-först-ut-principen. Kostnader för färdiga varor och pågående arbete omfattar kostnader för råvaror, direkta arbetskostnader, övriga direkta kostnader och därmed sammanhängande produktionsomkostnader (vid normalkapacitet). Det realiserbara nettovärdet är det uppskattade försäljningspriset i den löpande verksamheten efter avdrag för kostnader för färdigställande och försäljning. Lagerstockar som hålls för kostnadsfri distribution eller distribution med nominellt påslag värderas till det lägre av anskaffningsvärdet och beräknat återanskaffningsvärde. Det beräknade återanskaffningsvärdet motsvarar den kostnad EU skulle ådra sig för att förvärva tillgången på balansdagen.

1.5.7. Förfinansiering

Förfinansiering är en betalning som avser att förse stödmottagarna med ett kontant förskott, dvs. en fixkassa. Den kan delas upp på ett antal betalningar över en period som fastställs i ett särskilt kontrakt, beslut, överenskommelse eller grundläggande rättsakt. Fixkassan eller förskottet återbetalas eller används i det syfte för vilket det beviljats under den period som avtalet anger. Om stödmottagaren inte har några stödberättigande kostnader ska förfinansieringen återbetalas till EU. Beloppet för förfinansieringen kan minskas (helt eller delvis) beroende på vilka kostnader som godkänts som stödberättigande (och som tas upp som kostnader).

Förfinansieringen värderas, vid en efterföljande balansdag, till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus stödberättigande kostnader (inklusive uppskattade belopp vid behov) som uppstått under perioden.

Ränta på förfinansiering redovisas när den betalas ut i enlighet med bestämmelserna i det tillämpliga förfinansieringsavtalet. En beräkning av den upplupna ränteintäkten, på basis av de mest tillförlitliga uppgifterna, görs vid årets utgång och inkluderas i balansräkningen.

Övriga förskott till medlemsstaterna som härrör från återbetalning av EU för belopp som utbetalats som förskott av medlemsstaterna till sina stödmottagare (inklusive ”finansieringsinstrument med delad förvaltning”) redovisas som tillgångar under rubriken förfinansiering. Övriga förskott till medlemsstaterna värderas därefter till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus en bästa uppskattning av de slutliga stödmottagarnas faktiska stödberättigande kostnader, beräknade utifrån rimliga och väl underbyggda antaganden.

EU-bidrag till Europeiska utvecklingsfondens förvaltningsfonder eller andra icke konsoliderade enheter kategoriseras också som förfinansiering, eftersom dess syfte är att ge en fixkassa till förvaltningsfonden för att ge den möjlighet att finansiera särskilda åtgärder som definieras under förvaltningsfondens mål. EU-bidragen till förvaltningsfonder värderas till det ursprungliga beloppet för EU-bidragen minus stödberättigande kostnader, inklusive uppskattade belopp vid behov, som betalats genom förvaltningsfonden under rapporteringsperioden och som tilldelats EU-bidraget i enlighet med den underliggande överenskommelsen.

1.5.8. Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation

Eftersom EU:s redovisningsregler kräver att transaktioner med och utan motprestation redovisas separat i räkenskaperna anses fordringar härstamma från transaktioner med motprestation och återkrav definieras som att de härrör från transaktioner utan motprestation (när EU erhåller värde från en annan enhet utan att ge ett ungefärligt direkt lika värde i utbyte, som t.ex. återkrav från medlemsstaterna relaterade till egna medel).

Fordringar avseende transaktioner med motprestation uppfyller definitionen för finansieringsinstrument och kategoriseras därmed som lån och fordringar och värderas i enlighet med detta (se not 1.5.5). Noterna som avser finansieringsinstrument och fordringar avseende transaktioner med motprestation omfattar upplupna intäkter och förutbetalda kostnader från sådana transaktioner, eftersom de är oväsentliga.

Fordringar från transaktioner utan motprestation värderas till ursprungsbeloppet (justerat för ränta och böter) minus nedskrivningar för värdeminskning. Nedskrivning av återkrav från transaktioner utan motprestation görs när det finns objektiva belägg för att EU inte kommer att kunna återfå hela beloppet enligt de ursprungliga villkoren för återkrav avseende transaktioner utan motprestation. Nedskrivning görs med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan tillgångens bokförda belopp och det belopp som återkrävs. Nedskrivningsbeloppet förs upp i resultaträkningen. En allmän nedskrivning görs, baserad på tidigare erfarenheter, också för utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts. Se not 1.5.14 om hantering av upplupna intäkter vid årets slut. Belopp som visas och redovisas som återkrav från transaktioner utan motprestation är inte finansieringsinstrument, eftersom de inte uppkommer genom ett kontrakt som skulle ge upphov till en finansiell skuld eller ett egetkapitalinstrument. I noterna till årsredovisningen redovisas dock återkrav från transaktioner utan motprestation, tillsammans med fordringar från transaktioner med motprestation när detta är lämpligt.

1.5.9. Likvida medel

Likvida medel är finansieringsinstrument och innefattar kontanter, inlåning i bank som med kort varsel kan tas ut på begäran och andra kortfristiga likvida placeringar med en ursprunglig löptid på högst tre månader.

1.5.10. Pensioner och övriga ersättningar till anställda

Pensionsförpliktelser

Europeiska unionen erbjuder förmånsbestämda pensionsplaner. En tredjedel av de beräknade pensionskostnaderna finansieras via avdrag på de anställdas löner, men inga övriga avsättningar görs förrän skulden realiseras. Skulden i balansräkningen avseende förmånsbestämda pensionsplaner tas upp till nuvärdet av den förmånsbestämda förpliktelsen på balansdagen, med eventuella avdrag för det verkliga värdet på förvaltningstillgångarna. Den förmånsbestämda förpliktelsen beräknas av aktuarier enligt den så kallade projected unit credit-metoden. Nuvärdet på den förmånsbestämda förpliktelsen räknas fram genom diskontering av beräknade framtida utbetalningar utifrån räntan på statsobligationer som är utställda i samma valuta som den i vilken pensionsförmånen kommer att betalas ut, och som har ungefär samma löptid som pensionsskulden.

Aktuariella vinster och förluster efter justeringar och ändringar av de aktuariella antagandena förs omedelbart in i resultaträkningen. Kostnader avseende tjänstgöring under tidigare perioder tas omedelbart upp i resultaträkningen, om inte ändringar i pensionsplanen bara får göras på villkor att den anställda kvarstår i tjänst under en viss tidsperiod (intjänandeperioden). I så fall avskrivs kostnaderna för tjänstgöring under tidigare perioder linjärt under intjänandeperioden.

Sjukförsäkringsförmåner efter avslutad tjänst

EU erbjuder sina anställda sjukförsäkringsförmåner genom att ersätta deras sjukvårdskostnader. En särskild fond har inrättats för den löpande administrationen. Såväl anställda i aktiv tjänst, pensionärer, änkor och änklingar som övriga förmånstagare kan få ersättning från systemet. Ersättningar till personer som inte är i aktiv tjänst (pensionärer, efterlevande m.fl.) kategoriseras som sjukförsäkringsersättningar efter avslutad tjänst. Dessa förmåner kräver en aktuariell beräkning. Posten på skuldsidan i balansräkningen har räknats fram på ungefär samma sätt som posten för pensionsförpliktelserna (se ovan).

1.5.11. Avsättningar

Avsättningar tas upp när EU har en gällande rättslig eller informell förpliktelse gentemot tredje part på grund av tidigare händelser, när det är troligt att ett utflöde av resurser kommer att krävas för att reglera förpliktelsen och beloppet kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Avsättningar får inte göras för framtida verksamhetsförluster. En avsättning ska göras med det belopp som på balansdagen utgör den bästa uppskattningen av det som beräknas krävas för att reglera den befintliga förpliktelsen. När avsättningen avser en stor mängd transaktioner uppskattas förpliktelsen genom att alla tänkbara utfall vägs samman med sina sannolikheter (väntevärdesprincipen).

1.5.12. Finansiella skulder

Finansiella skulder tas upp som finansiella skulder till verkligt värde via resultatavräkning, finansiella skulder till upplupet anskaffningsvärde eller som finansiella garantier för skulder.

Upptagna lån består av lån från kreditinstitut och skuld som uppkommit vid utfärdande av värdepapper. De redovisas initialt till verkligt värde, baserat på det utbetalda beloppet (det verkliga värdet av vad som erhållits) netto – dvs. utan beaktande av transaktionskostnaderna, och detta värde bokförs sedan till upplupet anskaffningsvärde med användning av effektivräntemetoden. Alla skillnader mellan det utbetalda nettobeloppet, med avdrag för transaktionskostnader och inlösenvärdet redovisas i resultaträkningen under lånets löptid enligt effektivräntemetoden. Av väsentlighetsskäl får effektivräntemetoden inte användas på det upptagna och det beviljade lånet när unionen beviljar lån ur upplånade medel. De av EU:s transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansiella skulder värderade till verkligt värde genom resultatavräkning innefattar derivat när deras verkliga värde är negativt. De hanteras redovisningsmässigt på samma sätt som finansiella tillgångar som värderas till verkligt värde genom resultatavräkning, se not 1.5.5.

Finansiell garanti för skulder redovisas inledningsvis till verkligt värde, dvs. den premie som erhålls. Därefter värderas de finansiella garantierna för skulder högre än den bästa uppskattningen av de kostnader som beräknas krävas för att reglera den finansiella garantin för skulden och det belopp som ursprungligen redovisades efter avdrag, i tillämpliga fall, för ackumulerade avskrivningar. EU erkänner ett finansiellt garantiåtagande när den erhåller ersättning för beviljandet av garantin, det vill säga på marknadsvillkor eller, när det verkliga värdet för garantin kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Om det inte finns någon aktiv marknad för en direkt likvärdig garanti redovisar EU garantin som en eventualförpliktelse (se not 1.7.2) eller – när det är mer sannolikt att ett utflöde av medel kommer att krävas för att reglera förpliktelsen – redovisar EU en avsättning (se not 1.5.11).

Finansiella skulder kategoriseras som långfristiga skulder, med undantag för dem som förfaller inom tolv månader från balansdagen.

De av EU:s förvaltningsfonder som betraktas som en del av kommissionens löpande verksamhet redovisas i kommissionens räkenskaper och konsolideras sedan i EU:s årsredovisning. Bidrag från andra givare till EU:s förvaltningsfonder uppfyller kriterierna för intäkter från villkorade transaktioner utan motprestation och de redovisas som finansiella skulder till dess att villkoren kopplade till de överförda bidragen är uppfyllda, dvs. berättigade kostnader uppkommer i förvaltningsfonden. Förvaltningsfonden behövs för att finansiera särskilda projekt och återbetala överskjutande medel vid tidpunkten för likvidationen. På balansdagen värderas utestående bidragsskulder som bidrag som har tagits emot minus de kostnader som uppkommit genom förvaltningsfonden, inklusive beräknade belopp när så är nödvändigt. För rapporteringsändamål fördelas nettokostnaderna efter bidragen från andra givare i förhållande till de nettobidrag som betalats per den 31 december. Denna fördelning av bidragen är bara vägledande. När förvaltningsfonden avvecklas fattar förvaltningsfondens styrelse beslut om den faktiska fördelningen av återstående medel.

1.5.13. Skulder till leverantörer och stödmottagare

En stor andel av EU:s skulder utgörs av obetalda ersättningsanspråk från mottagare av stöd eller annan EU-finansiering (transaktioner utan motprestation). De bokförs som skulder till leverantörer och stödmottagare med det begärda beloppet när ersättningsanspråket mottas. Efter verifiering och godtagande av att kostnaderna är stödberättigande värderas skulderna till det belopp som godkänts som stödberättigande.

Skulder till leverantörer och stödmottagare som avser inköp av varor och tjänster bokförs till det ursprungliga beloppet när fakturan kommer in och de motsvarande kostnaderna förs upp i räkenskaperna när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU.

1.5.14. Upplupna eller förutbetalda intäkter och kostnader

Transaktioner och andra händelser ska tas upp i årsredovisningen för den period som de hänför sig till. Upplupna intäkter tas upp i räkenskaperna vid årets slut avseende tjänster som utförts men ännu inte fakturerats och varor som levererats av EU, samt för sådana händelser som omfattas av avtal (t.ex. med hänvisning till ett fördrag). Intäkter tas vid årets utgång upp som förutbetalda intäkter för påföljande budgetår om faktura utställts men tjänsterna ännu inte utförts eller varorna ännu inte levererats.

Kostnader tas också upp under den period de avser. Vid räkenskapsårets slut kostnadsförs upplupna kostnader med det belopp som överföringsskyldigheten beräknas uppgå till för perioden. De upplupna kostnaderna beräknas enligt de detaljerade operativa och praktiska riktlinjer som kommissionen utfärdat för att säkerställa att det finns rimliga garantier för att räkenskaperna i allt väsentligt ger en rättvisande bild av institutionens ekonomiska och övriga situation. Analogt gäller att kostnaden tas upp som förutbetalda intäkter för påföljande budgetår om betalningen har gjorts i förväg för tjänster eller varor som ännu inte har inkommit.

1.6. RESULTATRÄKNING

1.6.1. Intäkter

INTÄKTER FRÅN TRANSAKTIONER UTAN MOTPRESTATION

Den största delen av EU:s intäkter härrör från transaktioner utan motprestation:

Egna medel från BNI och mervärdesskatt

Intäkter redovisas för den period när kommissionen sänder ut en begäran till medlemsstaterna om inbetalning av egna medel. De värderas till det belopp som betalningsanmodan avser. Eftersom egna medel från mervärdesskatt och BNI bygger på beräkningar av uppgifterna för budgetåret kan de revideras allt eftersom ändringar uppkommer fram till dess att medlemsstaternas slutliga uppgifter är tillgängliga. Effekterna av att beräkningarna ändras tas med i resultatavräkningen netto under den period då ändringarna uppkom.

Traditionella egna medel

Återkrav avseende transaktioner utan motprestation och därmed sammanhängande intäkter redovisas när medlemsstaterna lämnar in sina månatliga A-räkenskaper (inklusive uppgifter om uppburna tullar och ostridiga utestående belopp för vilka säkerhet ställts). På balansdagen beräknas vilka intäkter medlemsstaterna haft under perioden, men ännu inte betalat in till kommissionen. Medlemsstaterna lämnar B-räkenskaper kvartalsvis (som även omfattar utestående tullbelopp för vilka ingen säkerhet ställts, samt belopp för vilka säkerhet ställts men som bestrids av gäldenären). Dessa tas upp som intäkter minus de uppbördskostnader som medlemsstaterna har rätt till. Dessutom skrivs värdet ner med det belopp som man inte beräknar kommer att uppbäras.

Böter

Intäkter från böter redovisas när EU-beslut om att utdöma böter har fattats och vederbörligen delgivits den eller de som beslutet riktar sig till. Om företagets solvens kan ifrågasättas skrivs värdet på fordran ner. Efter beslutet att utdöma böter kan gäldenären inom två månader efter delgivningen antingen

a) godta beslutet och följaktligen inom fastställd tid betala bötesbeloppet, vilket då definitivt uppbärs av EU,

b) eller invända mot beslutet och överklaga enligt de förfaranden som fastställs i EU-lagstiftningen.

Även om beslutet överklagas måste bötesbeloppet betalas inom den fastställda tremånadersfristen, eftersom ett överklagande inte ger uppskov med verkställigheten (artikel 278 i EU-fördraget). Under vissa omständigheter och efter överenskommelse med kommissionens räkenskapsförare kan gäldenären istället få lämna en bankgaranti för beloppet.

Om företaget överklagar beslutet och redan preliminärt betalat in bötesbeloppet, förs detta upp som en eventualförpliktelse. Eftersom ett överklagande av ett EU-beslut inte hindrar verkställighet används de mottagna beloppen till att reglera återkravet. Om en bankgaranti ställs i stället för en inbetalning, står böterna kvar som ett återkrav. Om det finns en risk för att EU-tribunalen inte dömer till förmån för EU, görs en avsättning för att täcka denna risk. Om en bankgaranti istället ställts ut görs en nedskrivning av det utestående återkravet på lämpligt sätt. Ackumulerad ränta till kommissionen för bankkonton där gjorda inbetalningar deponerats tas upp som intäkter, och eventualskulden ökas med motsvarande belopp.

Sedan 2010 förvaltar kommissionen alla preliminärt inbetalade böter i en särskild inrättad fond (Bufi) som investerar medlen i finansieringsinstrument.

INTÄKTER FRÅN TRANSAKTIONER MED MOTPRESTATION

Intäkter från försäljning av varor eller tjänster redovisas när de väsentliga risker och fördelar som är förknippade med ägandet övergår på köparen. Intäkter från en transaktion som avser tillhandahållande av tjänster redovisas i förhållande till hur långt transaktionen färdigställts på balansdagen.

Ränteintäkter och räntekostnader

Ränteintäkter och räntekostnader redovisas i resultaträkningen enligt effektivräntemetoden. Det är en metod för att beräkna det upplupna anskaffningsvärdet av en finansiell tillgång eller finansiell skuld och för fördelning av ränteintäkter eller räntekostnader över den relevanta perioden. Vid beräkning av den effektiva räntesatsen ska EU göra en uppskattning av kassaflöden och därvid beakta samtliga avtalsvillkor för finansieringsinstrumentet (exempelvis bestämmelser om förskottsbetalningar) men inte framtida kreditförluster. Beräkningen innefattar alla avgifter som erlagts eller erhållits av avtalsparterna och som är en del av effektivräntan, transaktionskostnader samt alla andra överkurser och underkurser.

När en finansiell tillgång eller grupp av likartade finansiella tillgångar har skrivits ned till följd av en värdeminskning, redovisas ränteintäkten genom att använda den räntesats som använts för att diskontera de framtida kassaflödena i syfte att värdera värdeminskningen.

Intäkter från utdelningar

Intäkter från utdelningar och liknande utdelningar bokförs när rätten till utdelning har fastställts.

1.6.2. Kostnader

Merparten av EU:s utgifter består av utgifter för transaktioner utan motprestation. De avser överföringar till stödmottagare och kan vara av tre olika slag såsom fordringar, överföringar enligt avtal samt skönsmässigt beviljade stöd, bidrag eller donationer.

En överföring tas upp som kostnad under den period då de händelser som givit anledning till att den inträffat uppkommer, förutsatt att överföringen är tillåten enligt bestämmelserna (budgetförordningen, tjänsteföreskrifterna eller andra bestämmelser) och förutsatt att den godkänts i avtal, eventuella kriterier för godkännande är uppfyllda av mottagaren samt att en rimlig beräkning kan göras av det utestående beloppet.

Mottagna ansökningar om utbetalning eller ersättningsanspråk som uppfyller kriterierna för erkännande godkänns som kostnader motsvarande det stödberättigande beloppet. Vid årets utgång beräknas beloppet för de stödberättigande kostnader som mottagarna ådragit sig, men ännu inte fått ersättning för, och det redovisas som upplupna kostnader.

Vid transaktioner med motprestation där det uppstår kostnader som härrör från inköp av varor och tjänster redovisas dessa kostnader när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU. De värderas till det ursprungliga fakturabeloppet. Dessutom beräknas och redovisas kostnader för tjänster, på balansdagen, som tillhandahålls under den period för vilken en faktura ännu inte har mottagits eller godkänts i resultaträkningen.

1.7. EVENTUALTILLGÅNGAR OCH EVENTUALFÖRPLIKTELSER

1.7.1. Eventualtillgångar

En eventualtillgång är en potentiell tillgång som uppkommit på grund av tidigare händelser, men som bara kan bekräftas utifrån eventuella framtida händelser som för närvarande är osäkra och inte helt ligger inom EU:s kontroll. Uppgifter om en eventualtillgång redovisas i det fall ett inflöde av ekonomiska fördelar eller tjänstepotential är sannolikt.

1.7.2. Eventualförpliktelser

En eventualförpliktelse är en potentiell förpliktelse som uppkommit på grund av tidigare händelser och som bara kan bekräftas utifrån eventuella framtida händelser som för närvarande är osäkra och inte helt ligger inom EU:s kontroll. Det kan också vara en befintlig förpliktelse som härrör från händelser som redan inträffat, men som inte redovisas som skuld eller avsättning, eftersom det inte är sannolikt att ett utflöde av medel som motsvarar ekonomiska fördelar eller tjänstepotential kommer att krävas för att kunna betala förpliktelsen, eller under de ovanliga omständigheter då en del av förpliktelsen inte kan värderas med tillräcklig tillförlitlighet.

1.8. KASSAFLÖDESANALYS

Syftet med att redovisa uppgifter om kassaflödet är att mäta EU:s förmåga att generera likvida medel, samt behovet av att nyttja dessa medel.

Kassaflödesanalysen har sammanställts enligt den indirekta metoden. Detta innebär att det ekonomiska resultatet för budgetåret justeras för effekterna av transaktioner som inte påverkar likviditeten, för fall där beloppen för tidigare eller framtida ingående eller utgående transaktioner skjuts upp eller ackumuleras, samt för intäktsposter och kostnadsposter kopplade till investeringar.

Kassaflöden som härrör från transaktioner i utländsk valuta registreras i EU:s bokföringsvaluta, dvs. euro. Vid omräkningen av den utländska valutan används den växelkurs som gäller på transaktionsdagen.

I kassaflödesanalysen indelas kassaflödena under bokföringsperioden i löpande verksamhet och investeringsverksamhet (EU bedriver ingen finansieringsverksamhet).

Till löpande verksamhet i denna mening räknas all EU:s verksamhet som inte avser investeringar, dvs. merparten av verksamheten. Utlåning till mottagare (och motsvarande upplåning i förekommande fall) räknas inte till investeringar (eller finansiering), eftersom dessa lån ingår i de allmänna målsättningarna och således utgör ett led i EU:s löpande verksamhet.

Till investeringsverksamheten räknas förvärv och försäljning av immateriella och materiella anläggningstillgångar, samt andra investeringar som inte definieras som likvida medel. Till investeringar räknas inte utlåning till stödmottagare. Syftet med rubriken är att spegla EU:s faktiska investeringsverksamhet.

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN

TILLGÅNGAR

2.1. IMMATERIELLA TILLGÅNGAR

miljoner euro Bokfört bruttovärde per den 31.12.2016 820 Nyförvärv 105 Avyttringar (1) Överföringar mellan tillgångskategorier 4 Övriga ändringar 12 Bokfört bruttovärde per den 31.12.2017 940 Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2016 (439) Avskrivningskostnad under året (96) Återförd avskrivning (3) Avyttringar 4 Överföringar mellan tillgångskategorier (2) Övriga ändringar 0 Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2017 (535) Bokfört nettovärde per den 31.12.2017 405 Bokfört nettovärde per den 31.12.2016 381

Beloppen avser huvudsakligen programvara.

2.2. MATERIELLA ANLÄGGNINGSTILLGÅNGAR

Kategorin omfattar operativa anläggningstillgångar kopplade till de två EU-rymdprogrammen: Det globala satellitnavigeringssystemet (GNSS) – Galileo och Egnos samt Copernicus, det europeiska jordobservationsprogrammet, medan de av rymdprogrammets tillgångar som ännu inte är operativa ingår under tillgångar i rubriken byggnader.

För Galileo har fyra nya satelliter tillkommit 2017 i satellitkonstellation för reguljär drift som nu uppgår till 18 satelliter. Galileos operativa anläggningstillgångar uppgick den 31 december 2017 till 2 276 miljoner euro netto efter avskrivningar (2016: 2 146 miljoner euro). De återstående tillgångarna under uppförande uppgick till sammanlagt 1 026 miljoner euro (2016: 756 miljoner euro) och inbegriper de fyra satelliter som lanserades i december 2017, men där omloppsbanetestet ännu inte hade avslutats på balansdagen. Utvecklingen av Galileosystemet kommer att fortsätta till dess att systemet når sin fulla operativa kapacitet. Galileosystemet kommer, när det fullbordats, att bestå av 24 satelliter i drift och 6 reservsatelliter.

Vad gäller Copernicus togs en ny satellit (Sentinel 2B) i drift under 2017, utöver fyra andra operativa satelliter, vilket ökar det totala värdet på Copernicus operativa anläggningstillgångar till 1 140 miljoner euro (2016: 1 073 miljoner euro), med avdrag för ackumulerade avskrivningar. Ytterligare 1 443 miljoner euro som avser Copernicussatelliter redovisas som tillgångar under uppförande (2016: 1 133 miljoner euro).

Anläggningstillgångar som är kopplade till den markbundna infrastrukturen i det europeiska systemet för navigering genom geostationär överlappning (Egnos) på 67 miljoner euro (2016: 83 miljoner euro) ingår också under rubriken rymdtillgångar. Dessutom uppgår Egnos tillgångar under uppförande till 52 miljoner euro (2016: 21 miljoner euro).

Tillgångar med anknytning till EU:s rymdprogram uppförs med hjälp av Europeiska rymdorganisationen (ESA).

Materiella anläggningstillgångar

miljoner euro Mark och byggnader Rymdtillgångar Installationer och utrustning Inventarier och fordon Datorhårdvara Övrigt Finansiell leasing Tillgångar under uppförande Totalt Bokfört bruttovärde per den 31.12.2016 5 297 3 603 583 269 658 298 2 783 2 292 15 783 Nyförvärv 84 0 27 14 62 17 9 1 417 1 630 Avyttringar (24) (1) (17) (19) (49) (8) — (0) (119) Överföringar mellan tillgångskategorier 98 641 2 1 1 1 (5) (743) (5) Övriga ändringar 1 21 1 1 3 2 — (44) (14) Bokfört bruttovärde per den 31.12.2017 5 456 4 264 597 266 675 309 2 787 2 920 17 273 Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2016 (2 865 ) (301) (474) (186) (535) (203) (1 150 ) (5 715 ) Avskrivningskostnad under året (182) (480) (44) (20) (64) (30) (97) (917) Återförda avskrivningar — — 9 2 18 1 — 29 Avyttringar 13 1 8 16 32 7 — 78 Överföringar mellan tillgångskategorier 0 0 (0) (0) (1) (0) 3 2 Övriga ändringar (1) (1) (1) (1) (2) (0) — (6) Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2017 (3 035 ) (780) (502)