EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 17.11.2021 COM(2021) 706 final 2021/0366(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om utsläppande på unionens marknad och export från unionen av vissa råvaror och produkter som är förknippade med avskogning och skogsförstörelse och om upphävande av förordning (EU) nr 995/2010 (Text av betydelse för EES) {SEC(2021) 395 final} - {SEC(2021) 396 final} - {SWD(2021) 325 final} - {SWD(2021) 326 final} - {SWD(2021) 327 final} - {SWD(2021) 328 final} - {SWD(2021) 329 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Motiv och syfte med förslaget Avskogning och skogsförstörelse sker i en alarmerande takt, vilket förvärrar klimatförändringen och förlusten av biologisk mångfald. Den största orsaken till avskogning och skogsförstörelse är att mer skogsmark tas i anspråk som jordbruksmark för att producera råvaror som nötkreatur, trä, palmolja, soja, kakao eller kaffe. Världens växande befolkning och ökande efterfrågan på jordbruksprodukter, särskilt av animaliskt ursprung, förväntas leda till ökad efterfrågan på jordbruksmark och ytterligare belastning på skogarna, samtidigt som förändrade klimatmönster påverkar livsmedelsproduktionen. Därför behövs en omställning till hållbar produktion som inte leder till ytterligare avskogning och skogsförstörelse. EU är en stor konsument av råvaror som är förknippade med avskogning och skogsförstörelse och saknar specifika och ändamålsenliga regler för att minska sitt bidrag till dessa fenomen. Syftet med detta initiativ är därför att begränsa avskogning och skogsförstörelse som orsakas av konsumtion och produktion i EU. Detta förväntas i sin tur minska utsläppen av växthusgaser och förlusten av biologisk mångfald på global nivå. Detta initiativ syftar till att minimera konsumtionen av produkter från leveranskedjor som är förknippade med avskogning eller skogsförstörelse och öka efterfrågan på och handeln med lagliga och ”avskogningsfria” råvaror och produkter i EU. •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Förslaget tillkännagavs första gången i kommissionens meddelande Intensifiera EU:s insatser för att skydda och återställa världens skogar från 2019 (meddelandet från 2019), där kommissionen åtog sig att ”bedöma ytterligare lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder på efterfrågesidan för att säkerställa lika villkor och en samsyn i fråga om avskogningsfria försörjningskedjor, i syfte att öka insynen i försörjningskedjan och minimera risken för avskogning och skogsförstörelse i samband med råvaruimport till EU”. Detta åtagande bekräftades därför i den europeiska gröna given, i EU:s strategi för biologisk mångfald för 2030 och i från jord till bord-strategin, och motsvarande lagstiftningsförslag för 2021 tillkännagav i de två sistnämnda meddelandena. Förslaget ingår i och överensstämmer med de övergripande målen för den europeiska gröna given och de initiativ som tas fram inom ramen för denna. Det kompletterar även de andra åtgärder som föreslås i meddelandet från 2019, särskilt 1) arbeta i partnerskap med producentländer för att komma till rätta med grundorsakerna till avskogning och främja ett hållbart skogsbruk, och 2) stärka det internationella samarbetet med viktiga konsumentländer för att minimera läckage och främja införandet av liknande åtgärder för att undvika eller minimera risken för att produkter från leveranskedjor som är förknippade med avskogning eller skogsförstörelse släpps ut på marknaden. Kommissionen kommer därför att fortsätta att arbeta i partnerskap med producentländer för att erbjuda nya typer av stöd och incitament när det gäller åtgärder för skogsskydd, förbättrad markförvaltning och markbesittningsrätt, stärkta brottsbekämpande åtgärder samt främjande av hållbar skogsförvaltning, klimattåligt jordbruk, hållbar intensifiering och diversifiering, agroekologi och skogsjordbruk. Avskogning behandlas endast i begränsad utsträckning i EU:s befintliga regelverk. EU:s handlingsplan för skogslagstiftningens efterlevnad, styrelseformer och handel (Flegt) från 2003 är EU:s viktigaste politik mot olaglig avverkning och därmed sammanhängande handel. Flegt-handlingsplanen omfattar olaglig avverkning och därmed sammanhängande handel, men den tar inte upp avskogning i sig. Ett viktigt inslag i Flegt-handlingsplanen är ett frivilligt system för att säkerställa att endast lagligt avverkat timmer importeras till EU från de länder som samtycker till att delta i systemet EU:s interna rättsliga ram för detta system är förordningen om skogslagstiftningens efterlevnad samt förvaltning av och handel med skog (Flegtförordningen), genom vilken ett system med Flegtlicenser upprättas som utgör grunden för Flegts frivilliga partnerskapsavtal. En annan viktig del av Flegthandlingsplanen är EU:s timmerförordning, genom vilken det införs ett förbud mot att släppa ut timmer från olaglig avverkning och trävaror på EU-marknaden och fastställs skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer på EU-marknaden för första gången. Både Flegtförordningen och timmerförordningen har genomgått en kontroll av ändamålsenligheten och de politiska alternativ som läggs fram i denna förordning bygger även på slutsatserna från denna kontroll. Genom att bygga vidare på erfarenheterna och lärdomarna från handlingsplanen och förordningen om Flegt kommer kommissionen i förekommande fall att inrätta ”skogspartnerskap” med relevanta partnerländer. Det främsta målet för skogspartnerskapen kommer att vara att skydda, återställa och/eller säkerställa hållbar användning av skogar på ett heltäckande och integrerat sätt för att bidra till att genomföra den europeiska gröna givens prioriteringar och målen för EU:s utvecklingssamarbete, såsom fattigdomsbekämpning, god förvaltning och mänskliga rättigheter. Skogspartnerskapen kommer att främja skogsförvaltning och politiska reformer för hållbart skogsbruk och bidra till att hejda avskogning och skogsförstörelse. •Förenlighet med unionens politik inom andra områden I meddelandet från 2019 fastställs det övergripande målet att skydda befintliga skogar och förbättra deras hälsa, särskilt primärskogar, för att öka andelen hållbar skog med stor biologisk mångfald över hela världen. Inom ramen för den europeiska gröna given anses detta lagstiftningsförslag och andra åtgärder för att undvika eller minimera risken för att produkter från leveranskedjor som är förknippade med avskogning eller skogsförstörelse släpps ut på EU-marknaden vara viktiga för att uppnå målen i både EU:s strategi för biologisk mångfald 2030 och i från jord till bord-strategin. Andra relevanta initiativ är till exempel meddelandet om en långsiktig vision för EU:s landsbygdsområden. I EU:s nya skogsstrategi bekräftas att de åtgärder som redan fastställs i meddelandet från 2019 utgör den grundläggande ramen för EU:s åtgärder på global nivå, inklusive detta lagstiftningsförslag, och åtgärderna kommer vederbörligen och konsekvent ett beaktas i utformningen av inrikespolitiska åtgärder på detta område. Denna förordning kommer att komplettera lagstiftningsinitiativet om hållbar företagsstyrning, som syftar till att förbättra EU:s rättsliga ram för bolagsrätt och företagsstyrning. Initiativet om hållbar företagsstyrning baseras på en övergripande strategi för att hantera negativa konsekvenser för de mänskliga rättigheterna och miljön genom att påverka företagens beteende i sina egna verksamheter och värdekedjor. Initiativet om hållbar företagsstyrning kommer att inriktas på företagens verksamheter och värdekedjor generellt, medan strategin för att motverka avskogning fokuseras på specifika produkter och deras leveranskedjor. De två initiativen kan således ha gemensamma och ömsesidigt stödjande allmänna mål, men de specifika målen skiljer sig åt. Kraven avseende tillbörlig aktsamhet inom ramen för initiativet om hållbar företagsstyrning kommer enligt planerna att vara tillämpliga på ett antal stora EU-företag inom olika branscher (med en mer riktad strategi för vissa medelstora företag). Enligt planerna kommer initiativet även att omfatta företag utanför EU. Lagstiftningsinitiativet om avskogning har ett mycket specifikt mål, dvs. att begränsa utsläppandet av produkter som kan kopplas till avskogning på EU:s marknad, och dess krav kommer därför att vara mer specifika inom vissa områden jämfört med de allmänna skyldigheterna enligt initiativet om hållbar företagsstyrning. Lagstiftningsinitiativet om avskogning omfattar även ett förbud, som kommer att gälla alla verksamhetsutövare som släpper ut de berörda produkterna på marknaden, såväl företag inom som utanför EU, oavsett rättslig form och storlek. Om kraven enligt initiativet om hållbar företagsstyrning går längre än kraven i förordningen om avskogning tillämpas de tillsammans. Detta initiativ är inte specifikt inriktat på finanssektorn och investeringar. Befintliga initiativ på området hållbar finansiering, exempelvis genomförandet av EU:s taxonomiförordning och det framtida direktivet om företags hållbarhetsredovisning (för närvarande direktivet om icke-finansiell rapportering), är väl lämpade för att hantera avskogningens konsekvenser på finans- och investeringssektorerna, vilket innebär att de kommer att komplettera och stödja detta lagstiftningsinitiativ om avskogning. Direktivet om företags hållbarhetsredovisning och taxonomidirektivet föreskriver skyldigheter att lämna uppgifter även för icke-finansiella företag: enligt direktivet om företags hållbarhetsredovisning ska sektorsvisa rapporteringsstandarder offentliggöras senast i oktober 2023. Enligt EU:s taxonomiförordning har tekniska kriterier genom delegerade akter redan fastställts för begränsning av och anpassning till klimatförändringen för skogsbruk, medan offentliggörandet av kriterier för jordbruk har försenats. Båda dessa ekonomiska verksamheter kan omfattas av delegerade akter för de andra fyra miljömålen. Detta förslag till förordning förväntas även tillämpas tillsammans med direktivet om förnybar energi när det gäller vissa råvaror som används som biobränslen eller för att producera biobränslen, till exempel träpelletar eller derivat av soja och palmolja. Målen för dessa två uppsättningar av EU-regler är kompletterande, eftersom de båda inriktas på de övergripande målen att bekämpa klimatförändringar och förlust av biologisk mångfald. I detta lagstiftningsinitiativ fastställs krav för råvaror och produkter som är kopplade till avskogning och skogsförstörelse som släpps ut på EU:s marknad, med målet att begränsa avskogning som drivs av EU. I direktivet om förnybar energi fastställs bland annat regler i form av hållbarhetskriterier för när biobränslen, flytande biobränslen och biomassa ska anses vara hållbara och särskilda mål för EU, dvs. att andelen energi från förnybara energikällor ska uppgå till minst 32 % senast 2030. När det gäller det samspelet i praktiken kommer råvaror och produkter som omfattas av båda rättsakterna att vara föremål för de allmänna kraven för marknadstillträde och redovisningskraven för förnybar energi. Dessa krav är förenliga och ömsesidigt förstärkande. I det särskilda fallet med certifieringssystem för råvaror och produkter med låg risk för indirekt ändring av markanvändning (ILUC) får dessa certifieringssystem enligt kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/807 om komplettering av direktiv (EU) 2018/2001 ”vad gäller fastställande av bränsleråvaror med hög risk för indirekt ändring av markanvändning för vilka en betydande utvidgning av produktionsområdet till mark med stora kollager kan observeras och certifiering av biodrivmedel, flytande biobränslen och biomassabränslen med låg risk för indirekt ändrad markanvändning”, även användas av verksamhetsutövare och handlare inom ramen för deras system för tillbörlig aktsamhet i syfte att erhålla information som krävs enligt denna förordning för att uppfylla några av de spårbarhets- och informationskrav som anges i artikel 9 i denna förordning. Precis som andra certifieringssystem påverkar användningen inte verksamhetsutövares och handlares rättsliga ansvar och skyldigheter att tillämpa tillbörlig aktsamhet enligt denna förordning.

2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund EU:s behörighet att agera på området avskogning och skogsförstörelse härrör från de artiklar i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) som handlar miljöskydd. Enligt artikel 191.1 i EU-fördraget är målet för EU:s miljöpolitik att ”bevara, skydda och förbättra miljön, att skydda människors hälsa, att utnyttja naturresurserna varsamt och rationellt och att främja åtgärder för att lösa regionala eller globala miljöproblem, särskilt för att bekämpa klimatförändringen”. Införandet av åtgärder på unionsnivå för att bekämpa avskogning och skogsförstörelse kommer at bidra till att minska utsläppen av växthusgaser, öka motståndskraften mot klimatförändringar och minska det mänskliga inflytandet på den biologiska mångfalden, och kommer således att bidra på ett betydande sätt till vart och ett av de miljöpolitiska målen. Följaktligen bör artikel 192 i EUF-fördraget användas som rättslig grund för förslaget. Precis som många miljöproblem kan konsekvenserna av avskogning i ett område få globala effekter. Det är därför lämpligt att både inhemska produkter och produkter som övergår till fri omsättning eller exporteras omfattas av förslaget enligt den föreslagna rättsliga grunden. På så sätt uppfylls artikel 191.2 i EUF-fördraget, som föreskriver att unionens miljöpolitik ska syfta till en hög skyddsnivå, och artikel 3.3 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget), enligt vilken främjande av en hög nivå i fråga om miljöskydd och förbättring av miljöns kvalitet fastställts som ett av unionens mål. Följande anges i artikel 191.1 i EUF-fördraget: ”Europaparlamentet och rådet ska i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén besluta om vilka åtgärder som ska vidtas av unionen för att uppnå de mål som anges i artikel 191.” •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) De främsta drivkrafterna bakom avskogning och skogsförstörelse har samband med både handeln på EU:s marknad och internationell handel. Det krävs åtgärder på EU-nivå för att hantera EU:s konsumtionsavtryck och internationella handelsfrågor på ett samordnat och harmoniserat sätt och samtidigt skapa den rättsliga säkerhet och tydlighet som är nödvändig för att EU:s marknad ska fungera väl. I avsaknad av ett harmoniserat tillvägagångssätt skulle medlemsstaterna själva vidta åtgärder för att begränsa den inre handeln, vilket i sin tur skulle störa den inre marknadens funktion. Detta skulle få allvarliga följder för EU-marknadens funktion, äventyra europeiska verksamhetsutövares möjligheter att köpa in de produkter och råvaror som omfattas av denna förordning och undergräva EU-åtgärdernas trovärdighet. En del medlemsstater skulle kanske besluta att inte vidta några åtgärder, vilket begränsar den potentiella inverkan av andra medlemsstaters åtgärder mot avskogning. Leveranskedjorna för de produkter som omfattas av initiativet är internationell och mycket ofta global. EU:s erfarenhet av att hantera komplexa problem i leveranskedjorna (t.ex. i samband med lagstiftningen om olaglig avverkning) visar att det är mycket viktigt att säkerställa lika villkor för verksamhetsutövarna när det gäller de krav som ska vara uppfyllda innan produkter (råvaror och produkter framställda av dessa) får släppas ut på EU:s marknad för första gången. Om det saknas tillämpliga bestämmelser på EU-nivå får verksamhetsutövare som är redo att sanera sina leveranskedjor en konkurrensnackdel och ohållbart beteende belönas. Även om miljön är ett behörighetsområde som delas mellan EU och dess medlemsstater är EU-omfattande åtgärder därför nödvändiga för att säkerställa en gemensam förståelse av leveranskedjor som är fria från avskogning och skogsförstörelse i syfte att öka insynen i sådana leveranskedjor och, genom åtgärdens omfattning, avsevärt motverka avskogning. I den mån detta initiativ omfattar både varor som övergår i fri omsättning och varor som exporteras från unionsmarknaden skulle åtgärder på unionsnivå vara mer ändamålsenliga än åtgärder på nationell nivå, eftersom åtgärder på unionsnivå skulle bidra till att motverka eventuella negativa konsekvenser för den inre marknadens funktion och när det gäller handelsaspekter. EU-åtgärder kan därför komplettera och stärka medlemsstaternas nationella åtgärder. Om EU inte skulle agera skulle problemet med avskogning och skogsförstörelse i samband med konsumtionen i EU kvarstå och förvärras ytterligare. Detta skulle i sin tur inverka negativt på EU:s insatser för skydd av den biologiska mångfalden och EU:s klimatåtgärder på global nivå. •Proportionalitetsprincipen Med detta lagstiftningsinitiativ ökar EU sina insatser mot avskogning och skogsförstörelse genom att inrätta ett ambitiöst och genomförbart regelverk för att främja omställningen till hållbara leveranskedjor i alla producentländer, såväl inom som utanför EU. På så sätt skulle EU bli en trovärdig normgivare på global nivå. Nyttan uppväger klart kostnaderna i ekonomiska termer. Initiativet är även anpassat till problemets allvarliga och brådskande karaktär och överensstämmer med prioriteringarna i den europeiska gröna given. Detta lagstiftningsinitiativ syftar till att minimera EU:s medverkan till avskogning och skogsförstörelse. Målet kommer att uppnås genom inrättandet av ett obligatoriskt system för tillbörlig aktsamhet i olika steg som bygger på en definition av begreppet avskogningsfri, kombinerat med ett riktmärkningssystem. Enligt slutsatserna i dokumentet Impact Assessment related to minimizing the risk of deforestation and forest degradation associated with products placed on the EU market (”Konsekvensbedömning av åtgärder för att minimera risken för avskogning och skogsförstörelse i samband med produkter som släpps ut på EU-marknaden” ( inte översatt till svenska)) (konsekvensbedömningen), förväntas dessa åtgärder vara de mest ändamålsenliga för att begränsa avskogning som drivs av EU och de mest effektiva av de åtgärder som har granskats under arbetet med detta initiativ. Slutsatserna av konsekvensbedömningen visar att rättsligt bindande alternativ (såsom avskogningsfria krav, obligatorisk tillbörlig aktsamhet osv.) skulle vara mer ändamålsenliga än frivilliga åtgärder (t.ex. frivillig tillbörlig aktsamhet, frivillig märkning eller frivillig privat certifiering). Dessa slutsatser bekräftas av resultatet av det öppna offentliga samrådet, där en överväldigande majoritet av de berörda aktörerna – branschorganisationer och icke-statliga organisationer – gav sitt stöd åt ett obligatoriskt system för tillbörlig aktsamhet. •Val av instrument Det föreslagna instrumentet är en förordning eftersom det är nödvändigt att säkerställa högsta möjliga nivå av harmonisering för att undvika att olika normer tillämpas samtidigt i medlemsstaterna, vilket skulle undergräva den grundläggande principen om fri rörlighet för varor. I en förordning är det möjligt att fastställa direkt tillämpliga krav för alla aktörer, vilket ger den nödvändiga rättssäkerheten och möjlighet att säkra efterlevnaden på en helt integrerad marknad i hela EU. Genom en förordning är det också möjligt att säkerställa att skyldigheterna genomförs samtidigt och på samma sätt i samtliga 27 medlemsstater. Genom en förordning är det dessutom möjligt att minska osäkerheten om tidsfristerna under den införlivandeprocess som brukar krävas för ett direktiv på ett område där tid och rättssäkerhet är av avgörande betydelse med tanke på prognoserna för ökningar av marknadens storlek och förändringar i marknadsdynamiken mer allmänt. Instrumentet har även utformats som ett framtidssäkrat dynamiskt system så att det kan anpassas till utvecklingen på marknaden och nya uppgifter och vetenskapliga belägg. Därför förutses ett antal befogenheter för kommissionen för att göra det möjligt att ta fram genomförandeåtgärder, bland annat i syfte att offentliggöra resultaten av riktmärkning av länder och se över de råvaror som omfattas av förordningens tillämpningsområde. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning Detta initiativ bygger på kontrollen av timmerförordningens och Flegtförordningens ändamålsenlighet, som har utförts samtidigt med konsekvensbedömningen för denna förordning. När det gäller timmerförordningen har kontrollen av ändamålsenligheten visat att situationen i tredjeländer har förbättrats, även i länder som har valt att inte delta i frivilliga partnerskapsavtalsförfaranden EU:s viktigaste handelspartner har vidtagit åtgärder för att förbättra sina skogsförvaltningssystem och minska olaglig avverkning i syfte att uppfylla timmerförordningens krav. Även om timmerförordningen hämmas av ett antal brister i utformningen och genomförandeproblem har den visat positiva resultat både i fråga om ändamålsenlighet och effektivitet. Timmerförordningens världsomspännande omfattning har gett EU en grund för ett nära samarbete med andra konsumentländer. Andra konsumentländer och handelspartner världen runt har infört lagstiftningsstrategier liknande timmerförordningen. Detta är särskilt viktigt i det bredare sammanhanget när det gäller avskogning, eftersom det visar att EU även med en minskande marknadsandel kan påverka och visa vägen på global nivå.

Trots genomförandeproblemen visar resultaten av kontrollen av ändamålsenligheten att den valda strategin för timmerförordningen – tillbörlig aktsamhet – ger flexibilitet för att bemöta nya och framväxande utmaningar i samband med olaglig avverkning och olagliga ändringar av markanvändning. Det allmänna krav (tillbörlig aktsamhet) som ställs på alla EU-baserade verksamhetsutövare innebär även att förordningen är flexibel när det gäller förändringar i handelsmönster och i ländernas riskprofiler. Det föreslagna alternativet kommer att bidra till att integrera och förbättra den ram som inrättas genom timmerförordningen, som därför skulle upphävas. Det förfarande för tillbörlig aktsamhet som inrättas genom timmerförordningen kommer att anpassas och förbättras genom denna förordning genom att nya bestämmelser införs, såsom en förklaring om tillbörlig aktsamhet (artikel 4), kravet angående geografisk information eller geolokalisering som kopplar råvaror och produkter till det markområde där de producerades (artikel 9), ökat samarbete med tullmyndigheterna (artiklarna 14 och 24), miniminivåer för inspektion (artikel 14) och riktmärkning av länder (artiklarna 25–26). Vad beträffar Flegtförordningen har kontrollen av ändamålsenligheten bekräftat resultaten av de frivilliga Flegt-partnerskapsavtalen i form av ökat deltagande av berörda aktörer och förbättrade skogsförvaltningsramar i partnerländer, samtidigt som kontrollen har belyst vissa brister. Kontrollen visar även att det finns begränsade belägg för att de frivilliga Flegt-partnerskapsavtalen överlag har bidragit till att minska olaglig avverkning. Det EU-system som inrättas enligt förordningen är ett effektivt verktyg för att minska EU-aktörernas efterlevnadskostnader, men det huvudsakliga genomförandeinstrumentet, dvs. de frivilliga Flegtparnerskapsavtalen, har dock inte levt upp till förhoppningarna. Ett av de största problemen med Flegtförordningen är att EU:s huvudsakliga handelspartner inte har visat intresse för att delta i frivilliga partnerskapsavtalsförfaranden, vilket innebär att endast 3 % av timmerimporten till EU omfattas av ett gällande system för frivilliga Flegt-partnerskapsavtal. Över femton år sedan Flegt-handlingsplanen lade grunden för dessa förfaranden 2003 har endast ett land av de femton länder som EU har inlett ett frivilligt partnerskapsförfarande med ett fungerande Flegtlicenciseringssystem och endast ett land av EU:s tio största timmerhandelspartner deltar i ett frivilligt partnerskapsförfarande. För att respektera de bilaterala åtaganden som Europeiska unionen har ingått och för att bevara de framsteg som gjorts med de partnerländer som har infört ett operativsystem (Flegtlicensieringsstadiet), innehåller denna förordning en bestämmelse om att trä om omfattas av en Flegtlicens uppfyller laglighetskravet. Några inslag i de frivilliga partnerskapsavtalen kan i förekommande fall integreras och i samförstånd med EU:s partner omvandlas till särskilda samarbetsprogram, som skogspartnerskap eller andra program för att ytterligare stödja skogsförvaltningen. •Samråd med berörda parter Det öppna offentliga samråd som kommissionen genomförde 2020 gav nästan 1,2 miljoner svar. Majoriteten av de berörda aktörerna var eniga om att det krävs insatser på EU-nivå för att minska EU:s bidrag till global avskogning och skogsförstörelse. De flesta aktörerna samtyckte också till att en definition av ”avskogningsfri” på EU-nivå bör fastställas som ett krav för de politiska åtgärderna. När det gäller politiska åtgärder visade det öppna offentliga samrådet att det fanns ett starkt stöd för rättsligt bindande alternativ (avskogningsfria krav, obligatorisk tillbörlig aktsamhet, obligatorisk offentlig certifiering osv.), medan mjuka, frivilliga åtgärder som frivillig tillbörlig aktsamhet, frivillig märkning eller frivillig privat certifiering inte ansågs vara effektiva. Den överväldigande majoriteten av de berörda aktörerna – branschorganisationer och icke-statliga organisationer – gav sitt stöd åt ett obligatoriskt system för tillbörlig aktsamhet, även om åsikterna skilde sig åt när det gällde detaljerna i systemet. De detaljerade slutsatserna från samråden med berörda parter, inklusive återkopplingen om den inledande konsekvensbedömningen, resultaten av det offentliga samrådet och resultatet av det riktade samrådet med berörda parter, återfinns i bilaga 2 till konsekvensbedömningen. Detta initiativ inriktas på skogar enligt tillkännagivandet i meddelandet från 2019, den europeiska gröna given, EU:s strategi för biologisk mångfald 2030 och från jord till bord-strategin. Europaparlamentet och icke-statliga organisationer förespråkade att även andra ekosystem skulle inbegripas. Baserat på erfarenheten från den befintliga lagstiftningen ansågs en sådan utvidgning av tillämpningsområdet vara förhastad, eftersom bristen på praktiska erfarenheter skulle inverka negativt på ändamålsenligheten och effektiviteten hos de åtgärder som bedöms här. Behovet av en utvidgning av tillämpningsområdet till att även omfatta andra ekosystem och genomförbarheten av detta kommer dock att utvärderas inom ramen för en tidig översyn. •Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden För att stödja analysen av de olika alternativen tilldelade kommissionen ett bidragsavtal till externa sakkunniga för två studier: Impact assessment on demand side measures to address deforestation (”Konsekvensbedömning av åtgärder på efterfrågesidan för att hantera avskogning” (inte översatt till svenska)) och Support study for a Fitness Check of the EUTR and FLEGT Regulation (”Stödjande studie för en kontroll av ändamålsenligheten av timmerförordningen och Flegtförordningen” (inte översatt till svenska)). Dessa studier utgjorde underlag för en del av analysen och de uppgifter som ligger till grund för de politiska alternativ som läggs fram i konsekvensbedömningen och i sin tur i denna förordning. Detta initiativ bygger även på resultaten från en tredje studie på temat ”certifierings- och kontrollsystem inom skogsbrukssektorn och sektorn för träbaserade produkter”, som har genomförts samtidigt som konsekvensbedömningen. Kommissionen har också använt sig av bidrag från mötena i kommissionens expertgrupp/flerpartsplattformen för skydd och återställande av världens skogar, inbegripet timmerförordningen och Flegtförordningen. Sedan färdplanen för detta lagstiftningsinitiativ inleddes i februari 2020 har gruppen hållit nio möten i olika sammansättningar, med fyra särskilda workshoppar för att inhämta synpunkter på de politiska initiativ som undersöks i konsekvensbedömningen. Utöver de två ovannämnda stödjande studierna, expertgruppens möten och samråden med berörda parter har kommissionen även ägnat särskild uppmärksamhet åt Europaparlamentets resolution av den 22 oktober 2020 med rekommendationer till kommissionen om en EU-rättslig ram för att stoppa och vända den globala avskogning som drivs av EU (2020/2006 (INL)) samt Europeiska rådets ståndpunkter, särskilt Europeiska rådets slutsatser om meddelandet från 2019. •Konsekvensbedömning Sammanlagt 17 politiska åtgärder övervägdes i den inledande genomförbarhetskontroll som gjordes inom ramen för den förberedande konsekvensbedömningen. Denna första förteckning över potentiella åtgärder omfattade ett stort antal möjliga insatser, både lagstiftningsinstrument och icke-lagstiftningsinstrument. I genomförbarhetskontrollen bedömdes varje politisk åtgärd mot ett antal kriterier, såsom rättslig, teknisk och politisk genomförbarhet och proportionalitet, åtgärdernas möjliga ändamålsenlighet och effektivitet och återkoppling från berörda parter, EU-medlemsstaterna och tredjeländer. På grundval av genomförbarhetskontrollen behölls följande fem politiska alternativ och undersöktes närmare: 1) Ett förbättrat obligatoriskt förfarande för tillbörlig aktsamhet. 2) Ett riktmärkningssystem och en förteckning över verksamhetsutövare som bryter mot reglerna, kombinerat med ett förbättrat obligatoriskt system för tillbörlig aktsamhet i olika steg. 3) Obligatorisk offentlig certifiering kombinerat med ett förbättrat krav på tillbörlig aktsamhet. 4) Obligatorisk märkning kombinerat med ett förbättrat krav på tillbörlig aktsamhet. 5) Ett krav att produkter som släpps ut på EU:s marknad ska vara avskogningsfria, med stöd av riktmärkning och landskortsystem. Alla politiska alternativ som övervägs bygger på följande gemensamma inslag: 1) En definition av ”avskogningsfri” baserat på FAO:s definition som produkterna måste uppfylla och ett ytterligare krav på att produkterna ska vara lagliga enligt produktionslandets lagstiftning. 2) En produktdefinition som ses över och uppdateras med regelbundna mellanrum och inriktas på råvaror där EU mest driver avskogning (nötkött, palmolja, soja, trä, kakao och kaffe) och relaterade produkter. 3) Ett förbud mot att släppa ut råvaror och produkter på EU:s marknad som är förknippade med avskogning och skogsförstörelse och inte har producerats i enlighet med tillämplig och relevant lagstiftning i producentländerna. Alternativen 2–4 kombineras med ett obligatoriskt krav på tillbörlig aktsamhet såsom föreslås i alternativ 1. Det rekommenderade alternativet var alternativ 2. Det kombinerar ett krav på tillbörlig aktsamhet med ett system för riktmärkning av länder där länderna kategoriseras utifrån avskogning och skogsförstörelse i samband med de berörda råvarorna, tillsammans med kriterier för ländernas engagemang i kampen mot avskogning och skogsförstörelse. Det kommer att finnas tre kategorier av länder – länder med låg, normal eller hög risk. Skyldigheterna för verksamhetsutövare och medlemsstaternas myndigheter kommer att variera beroende på produktionslandets risknivå, med förenklade krav på tillbörlig aktsamhet för länder med låg risk och skärpt kontroll för länder med hög risk. Det förväntas att det rekommenderade alternativet kommer att bidra till att förhindra sådan avskogning som beror på konsumtion och produktion i EU av de sex råvaror som ingår i tillämpningsområdet. EU:s bidrag till avskogning och skogsförstörelse förväntas minska, så att drygt 71 920 hektar skog årligen i mindre grad påverkas av avskogning och skogsförstörelse 2030. Detta skulle också innebära en minskning med minst 31,9 miljoner ton koldioxidutsläpp till atmosfären varje år på grund av EU:s konsumtion och produktion av de relevanta råvarorna, vilket skulle kunna omvandlas till ekonomiska besparingar på minst 3,2 miljarder euro årligen. Detta alternativ förväntas dessutom att på ett avgörande sätt bidra till att skydda den biologiska mångfalden, vilket i sin tur även har en stark koppling till insatserna för att förhindra klimatförändringar. Detta alternativ skulle även bidra till att uppnå de specifika målen för EU-insatsen, nämligen att skapa lika villkor för företag som är verksamma på EU:s marknad, minimera konsumtionen av produkter som kommer från sådana leveranskedjor som är förknippade med avskogning eller skogsförstörelse, och öka efterfrågan på och handeln med lagliga och avskogningsfria råvaror och produkter i EU. Småbrukare som producerar de berörda råvarorna kan få svårt att anpassa sig. Alla dessa faktorer förväntas begränsas till den föreslagna brytpunkten 2020, eftersom de flesta produkter som handlas för närvarande skulle komma från mark som togs i produktion före 2020. •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling

Denna förordning förväntas bidra till att skapa lika villkor för företag som är verksamma på EU:s marknad. Producenter som genomför mer hållbar produktion och transparenta leveranskedjor förväntas vinna andelar på EU-marknaden och öka sin konkurrenskraft jämfört med producenter som orsakar avskogning, oavsett storlek. Den största kostnadsfaktorn avseende kraven på tillbörlig aktsamhet är leveranskedjornas komplexitet och riskerna i samband med det land som råvarorna eller produkterna köps in från, inte företagets storlek. Det kan vara svårare för små och medelstora företag att genomföra förfarandena för tillbörlig aktsamhet (och när det behövs, byta leveranskedjor). Att kombinera kravet på tillbörlig aktsamhet med riktmärkning skulle leda till lägre kostnader för små och medelstora verksamhetsutövare och handlare i form av förenklade krav på tillbörlig aktsamhet genom att de väljer produkter som härrör från leveranskedjor med låg risk. I förslaget ingår ett ”informations- och kommunikationssystem” (artikel 29), som skulle möjliggöra elektronisk behandling av information både mellan behöriga myndigheter och mellan dessa och verksamhetsutövarna. Detta system kommer att bidra till att underlätta och rationalisera verksamhetsutövarnas skyldigheter och de behöriga myndigheternas tillsyn. •Grundläggande rättigheter Det föreslagna politiska alternativet innebär ett krav på att produkter ska ha tillverkats i enlighet med definitionen av avskogningsfri och lagarna i produktionslandet. Detta innebär att lagstiftningen om arbetstagarrättigheter, miljörättigheter och mänskliga rättigheter i produktionslandet (både nationell och internationell) måste beaktas vid bedömningen av produkternas överensstämmelse med detta initiativ. Detta inbegriper ursprungsbefolkningar, som förväntas bidra till att skydda utsatta lokala samhällens rättigheter. På unionsnivå överensstämmer förslaget med EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt dess artikel 2 (rätt till liv), artikel 8 (skydd av personuppgifter), artikel 16 (näringsfrihet), artikel 17 (rätt till egendom) och artikel 37 (miljöskydd). I enlighet med artikel 52.1 i stadgan ska varje begränsning i utövandet av de rättigheter och friheter som erkänns i stadgan till följd av detta lagstiftningsförslag vara föreskriven i lag och förenlig med det väsentliga innehållet i dessa rättigheter och friheter. Begränsningar görs, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. Att säkerställa en hög nivå i fråga om miljöskydd och förbättring av miljöns kvalitet utgör ett mål av allmänt samhällsintresse enligt stadgan, vilket kan motivera begränsningar av andra grundläggande rättigheter. 4.BUDGETKONSEKVENSER Den finansieringsöversikt som bifogas detta förslag innehåller uppgifter om budgetkonsekvenser samt konsekvenser för mänskliga och administrativa resurser. En total budget på 16 519 000 euro förutses för inrättandet och genomförandet av förordningen under de fem första åren då förordningen är i kraft (preliminärt från 2023 till 2027.) Detta omfattar en budget på 6 650 000 euro under rubrik 7 i den fleråriga budgetramen för personalresurser (fem ytterligare anställda vid GD ENV för genomförandet av förordningen och internationellt samarbete, två ytterligare anställda vid GD INTPA för samarbete och utveckling i samband med förordningen och en anställd vid GD TAXUD för genomförandet av tullskyldigheterna) samt övriga administrationskostnader. Det omfattar även en budget på 9 869 000 euro under rubrik 3 i den fleråriga budgetramen. Den senare posten avser stöd till flera genomförandeuppgifter i samband med lagstiftningsbestämmelserna, vilka kommer att utföras av kommissionens avdelningar från 2022 till 2027, bland annat upphandling och eventuella administrativa överenskommelser. 5.ÖVRIGA INSLAG •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering Medlemsstaternas myndigheter (särskilt de behöriga myndigheter som beskrivs i kapitel 3), är ansvariga för verkställandet av denna förordning. I detta syfte ska de utarbeta inspektionsplaner på grundval av ett riskbaserat tillvägagångssätt med beaktande av den risknivå som tilldelats enligt systemet för riktmärkning av länder. Den rapporteringsram som fastställs i artikel 20 bygger på erfarenheten med timmerförordningen och syftar till att stärka granskningen av medlemsstaternas övervakningsverksamhet, kontrollernas innehåll och kvalitet samt uppföljningen av dessa kontroller. Systemet bör ses över efter tre års fullständig tillämpning för att undersöka eventuella problem och möjligheter till förbättringar, och vart femte år därefter. I artikel 32 anges uttryckligen att den första översynen bör omfatta en utvärdering av behovet och genomförbarheten av att utvidga denna förordnings tillämpningsområde till att även omfatta andra ekosystem. Senast två år efter ikraftträdandet ska kommissionen dessutom genomföra en första översyn av bilaga I enligt vetenskapliga belägg. •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget · Artikel 1: Innehåll och tillämpningsområde I artikel 1.1 fastställs förordningens materiella tillämpningsområde genom en definition av ”relevanta råvaror” (dvs. nötkreatur, kakao, kaffe, oljepalm, soja och trä) och relevanta produkter (dvs. de produkter som förtecknas i bilaga I och som innehåller, har utfodrats med eller har producerats med användning av relevanta råvaror), som denna förordning är tillämplig på. Det klargörs även att förordningen kommer att vara tillämplig på såväl utsläppande och tillhandahållande på unionsmarknaden som på export från unionen. I punkt 2 klargörs förordningens tidsmässiga tillämpningsområde och det fastställs att den inte kommer att vara tillämplig på relevanta råvaror och relevanta produkter som släpps ut på eller exporteras från unionsmarknaden och som producerats före förordningens ikraftträdandedatum, vilket fastställs i artikel 36. ·Artikel 2: Definitioner I artikel 2 fastställs de definitioner som används i resten av förordningens artikeltext. Detta inbegriper de definitioner [punkterna 1–8] som krävs för att genomföra instrumentets grundläggande mål, dvs. definitionerna av avskogning, skog, planteringar, avskogningsfri och producerad. Definitionerna bygger i största möjliga utsträckning på begrepp som har tagits fram på internationell nivå, särskilt inom ramen för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO).

Införandet av en definition av ”avskogningsfri” är en av de viktigaste nyheterna i förslaget till förordning jämfört med timmerförordningen. Resultaten av konsekvensbedömningen visar att fastställandet av ett gemensamt krav för produkter och råvaror, oavsett produktionsland, förväntas bidra till att öka de politiska åtgärdernas ändamålsenlighet genom att kryphål i samband med laglig avskogning undviks och genomförandet underlättas med hjälp av fjärrövervakning. Definitionen av avskogningsfri förväntas dessutom förhindra att fel incitament skapas för partnerländerna, som annars kan frestas att sänka miljönormerna för att deras underlätta sina produkters tillträde till EU, jämfört med om endast laglighetskontroller fastställs i förslaget. I definitionen av avskogningsfri fastställs brytpunkten till den 31 december 2020. Detta innebär att inga råvaror och produkter som omfattas av denna förordning får föras in på eller ut ur EU-marknaden om de har producerats på mark där avskogning eller skogsförstörelse ägt rum efter det datumet. Det föreslagna datumet minimerar störningar i leveranskedjorna och eventuell negativ inverkan i partnerländerna. Det motsvarar internationella åtaganden för att stoppa avskogningen, till exempel målen för hållbar utveckling (mål 15.2.) De övriga definitionerna (punkterna 9–30) rör ansvariga aktörer och reglerade verksamheter, såsom verksamhetsutövare, handlare, utsläppande på marknaden, tillhandahållande på marknaden osv. De baseras i största möjliga utsträckning på begrepp som redan tillämpas i berörd EU-lagstiftning om den inre marknaden och tullar, och bidrar även till att lösa specifika problem som uppstod i samband med genomförandet av timmerförordningen. Definitionerna har ändrats något med avseende på konsekvensbedömningen i syfte att öka den rättsliga precisionen och anpassa dem till ny utveckling i berörd EU-lagstiftning. ·Artikel 3: Förbud Artikel 3 utgör en hörnsten i förordningen, eftersom den innehåller ett tydligt förbud mot att relevanta råvaror och produkter som inte uppfyller kraven i denna förordning släpps ut eller tillhandahålls på eller exporteras från unionsmarknaden, med ett klargörande av att en förklaring om tillbörlig aktsamhet alltid krävs inom ramen för sådana kommersiella verksamheter. Hänvisningarna till avskogning (a) och laglighet (b) är nödvändiga för att förordningens huvudsakliga mål ska kunna behandlas på ett uttömmande sätt. Förbudet i (c) kompletterar de två andra hänvisningarna genom att en allmän skyldighet införs om att förklaringar om tillbörlig aktsamhet ska lämnas in när de relevanta råvarorna och produkterna släpps ut på marknaden. Detta förbud säkerställer att verksamhetsutövarna är medvetna om sin skyldighet att iaktta vederbörlig aktsamhet och avskräcker dem från att försöka kringgå förfarandena för tillbörlig aktsamhet. Baserat på erfarenheten med timmerförordningen kommer detta krav att underlätta genomförandet och möjliggöra rättsliga åtgärder för att vid behov avhjälpa eller bestraffa överträdelser. ·Artikel 4: Verksamhetsutövarnas skyldigheter I artikel 4 fastställs verksamhetsutövarnas skyldigheter enligt förordningen. Här beskrivs förfarandet för tillbörlig aktsamhet och artikeln utgör således en allmän ram för verksamhetsutövarnas skyldigheter. Enligt punkt 1 är verksamhetsutövarna skyldiga att iaktta tillbörlig aktsamhet i fråga om alla relevanta råvaror och produkter för att säkerställa att de uppfyller förbudet i artikel 3 a och b, och lämna in en förklaring om tillbörlig aktsamhet innan de släpper ut sådana varor på eller exporterar dem från unionsmarknaden. De nödvändiga uppgifter som ska ingå i en förklaring om tillbörlig aktsamhet anges i bilaga II. I punkt 2 anges det särskilda förfarandet för inlämning av förklaringar om tillbörlig aktsamhet. När verksamhetsutövarna har konstaterat att den relevanta råvaran eller produkten uppfyller kraven i förordningen ska de lämna in en förklaring om tillbörlig aktsamhet via informationssystemet (se artikel 31) innan de släpper ut råvaran eller produkten på marknaden. För relevanta råvaror och produkter som övergår till fri omsättning eller exporteras ska en hänvisning till förklaringen om tillbörlig aktsamhet anges i tulldeklarationen, vilket kommer att möjliggöra det nära samarbete som krävs mellan tullmyndigheterna och de behöriga myndigheterna. Enligt punkt 3 tar verksamhetsutövarna ansvar för att produkterna uppfyller kraven genom att utarbeta en förklaring om tillbörlig aktsamhet. Enligt punkt 4 ska verksamhetsutövarna avstå från att släppa ut produkter på marknaden eller exportera produkter utan att först ha lämnat in en förklaring om tillbörlig aktsamhet. I punkt 5 fastställs samma skyldighet när 1) de relevanta produkterna eller råvarorna inte uppfyller det ”avskogningsfria” kravet eller ”laglighetskravet”, eller 2) när förfarandet för tillbörlig aktsamhet visar att risken för att varorna inte uppfyller kraven inte är försumbar, eller 3) om förfarandet för tillbörlig aktsamhet inte har avslutats. Enligt punkt 6 är verksamhetsutövarna skyldiga att vidta åtgärder och underrätta de behöriga myndigheterna om ny information blir tillgänglig efter det att förfarandet för tillbörlig aktsamhet har avslutats och förklaringen har lämnats in. ·Artikel 6: Handlares skyldigheter Enligt denna förordning, liksom i timmerförordningen, kan en handlare definieras som ”varje fysisk eller juridisk person som i samband med kommersiell verksamhet tillhandahåller relevanta råvaror och produkter på unionsmarknaden [artikel 2 j]. Handlare omfattas generellt sett av mildare skyldigheter än verksamhetsutövare, eftersom handlare får tillgång till relevanta råvaror eller produkter när de redan har släppts ut på marknaden. Handlare, och då särskilt större handlare, har dock en betydande inverkan på leveranskedjorna och spelar en viktig roll för att säkerställa att de relevanta råvarorna och produkterna är avskogningsfria. I denna artikel görs därför åtskillnad mellan skyldigheter som är tillämpliga på stora handlare som inte är små eller medelstora företag, och skyldigheter som gäller för handlare som är små eller medelstora företag. Enligt punkterna 2 och 3 är handlare som är små eller medelstora företag skyldiga att samla in information om sina leverantörer och kunder, bevara denna information i minst fem år och på begäran lämna informationen till de behöriga myndigheterna. Detta krav uppskattas endast medföra försumbara kostnader, eftersom sådan information kan förväntas ingå i den normala affärsverksamheten. Handlare som är små och medelstora företag förväntas även vidta åtgärder och underrätta de behöriga myndigheterna om de får tillgång till ny information om att deras råvaror och produkter inte uppfyller kraven (punkt 4). Större handlare som inte är små och medelstora företag omfattas av samma skyldighet i egenskap av verksamhetsutövare (punkt 5). Stora handlare ska därför lämna in förklaringar om tillbörlig aktsamhet enligt artikel 4, vilket innebär att de blir ansvariga för att de relevanta råvarorna eller produkter uppfyller kraven i denna förordning. Stora handlare omfattas dessutom av samma förfarande för tillbörlig aktsamhet som verksamhetsutövare gör: förutom att samla in information ska de även utföra riskbedömningar enligt artikeln, och ska vid behov vidta riskreducerande åtgärder enligt artikel 10. Handlare som är små och medelstora företag är befriade från dessa skyldigheter. Stora handlare omfattas likaså av samma kontroller av verksamhetsutövare som anges i artikel 15, medan handlare som är små och medelstora företag omfattas av de kontroller som avses i artikel 16. ·Artikel 8: Tillbörlig aktsamhet I artikel 8 anges det förfarande för tillbörlig aktsamhet som utgör en skyldighet för verksamhetsutövare enligt artikel 4.1 och för handlare som inte är små eller medelstora företag enligt artikel 6.5. Förfaranden för tillbörlig aktsamhet ska säkerställa att risken för att relevanta råvaror eller produkter som inte uppfyller kraven släpps ut på eller exporteras från EU:s marknad är försumbar. I detta syfte ska verksamhetsutövare och handlare som inte är små eller medelstora företag samla in all relevant information (enligt vad som anges i artikel 9) – vilket utgör det första steget i förfarandet för tillbörlig aktsamhet. På grundval av denna information ska de identifiera och bedöma risken för att relevanta råvaror och produkter inte uppfyller kraven i denna förordning [artikel 10.1–10.4 och 10.6] – steg två i förfarandet för tillbörlig aktsamhet. Vid behov ska de på lämpligt sätt minska sådana risker till en försumbar nivå [artikel 10.5] – steg tre i förfarandet för tillbörlig aktsamhet. Förfarandet för tillbörlig aktsamhet ska genomföras innan de relevanta råvarorna och produkterna släpps ut på eller exporteras från EU-marknaden. Om riskbedömningen visar att risken för att råvaror eller produkter som inte uppfyller kraven släpps ut på EU-marknaden inte är försumbar ska verksamhetsutövaren vidta lämpliga riskreducerande åtgärder för att minska risken till en försumbar nivå. Om verksamhetsutövaren inte har tillgång till tillämplig lagstiftning eller annan relevant information kan risken inte bedömas fullständigt och således inte heller minskas till en försumbar nivå. Om risken inte kan minskas till en försumbar nivå ska verksamhetsutövaren inte släppa ut de relevanta råvarorna eller produkterna på EU:s marknad [artikel 10.1]. ·Artikel 9: Informationskrav En viktig nyhet jämfört med timmerförordningen är den skyldighet avseende geografisk information som anges i artikel 9, enligt vilken verksamhetsutövarna ska samla in geografiska koordinater (eller geolokalisering via latitud och longitud) för alla markområden där de relevanta råvarorna och produkterna producerades. Eftersom avskogning är kopplad till förändrad markanvändning kräver övervakning av avskogning en exakt koppling mellan den råvara eller produkt som släpps ut på eller exporteras från EU:s marknad och det markområde där den odlades eller hölls. För att övervaka det markområde eller jordbruk där råvaran har producerats får satellitbilder och information om geografisk position användas – vilka finns allmänt tillgängliga via kostnadsfria digitala verktyg – för att kontrollera om en råvara eller produkt uppfyller kraven. Geografisk information om markområden och satellitövervakning är en fälttestad kombination som tidigare har visat sig kunna begränsa avskogning inom ett visst område och förväntas göra de politiska åtgärderna mer ändamålsenliga, samtidigt som bedrägerier i leveranskedjorna försvåras och enkelt kan upptäckas. Unionen har utvecklat sin egen satellitteknik för PNT (Positioning, Navigation and Timing) i form av Egnos/Galileo och sitt eget jordobservations- och övervakningssystem i form av Copernicus. Både Egnos/Galileo och Copernicus erbjuder avancerade tjänster som innebär stor ekonomisk nytta för offentliga och privata användare. Satellitbilder och information om geografisk position som härrör från Egnos/Galileo och Copernicus får därför ingå i den information som används för efterlevnadskontrollerna. Geografisk information som kopplar produkter till ett visst markområde används redan av industrin och certifieringsorganisationer samt även i samband med relevant EU-lagstiftning. Enligt direktiv (EU) 2018/2001 krävs information om ”ursprungsområde” för problematiska länder. En rad EU-regler säkerställer spårbarhet av nötkött ”från början till slut”, bland annat med hjälp av öronmärken, pass för nötkreatur och en datoriserad databas.

·Artikel 10: Riskbedömning och riskreducering I artikel 10 anges de åtgärder som ska vidtas för att minska risken för att relevanta råvaror och produkter som är förknippade med avskogning och skogsförstörelse släpps ut på marknaden. Artikeln beskriver detaljerat de kriterier och förfaranden för att utföra riskbedömningar och vidta riskreducerande åtgärder – steg 2 respektive steg 3 i det förfarande för tillbörlig aktsamhet som fastställs i artikel 8. I artikel 10.1 klargörs syftet med riskbedömning, vilket är att identifiera relevanta råvaror och produkter som inte uppfyller kraven i denna förordning och en central skyldighet fastställs för verksamhetsutövare att inte släppa ut den relevanta råvaran eller produkten på marknaden om de inte kan visa att risken för bristande efterlevnad är försumbar. Begreppet försumbar risk definieras på följande sätt i artikel 2.18: när en fullständig bedömning av både produktspecifik och allmän information om huruvida de relevanta råvarorna eller produkterna uppfyller kraven i artikel 3 a och b inte ger anledning till farhågor. Punkt 2 i artikeln bygger på de riskbedömningskriterier som fastställs i timmerförordningen, men kriterierna förtydligas och verksamhetsutövarna ges ytterligare information om de faktorer som ska beaktas, eftersom denna förordning inriktas både på laglighet och hållbarhet (dvs. avskogningsfri). Förutom den risknivå som fastställts enligt systemet för riktmärkning av länder innehåller förteckningen information om land/produktionsområde, den relevanta råvarans eller produktens och leveranskedjans egenskaper och andra relevanta kompletterande upplysningar, exempelvis certifiering eller andra verktyg för verifiering av oberoende tredje part, under förutsättning att de uppfyller de informationskrav som anges i artikel 9. ·Artikel 12: Förenklade krav på tillbörlig aktsamhet I artikel 12 beskrivs verksamhetsutövarnas skyldigheter när de köper in relevanta råvaror och produkter från ett land eller delar av ett land där risken bedöms som låg enligt den riktmärkning av länder som beskrivs i kapitel 4. Om risken för produktionslandet eller delar av det landet är låg enligt riktmärkningen omfattas verksamhetsutövarna fortfarande av skyldigheten i artikel 9 – steg 1 i förfarandet för tillbörlig aktsamhet, dvs. att samla in information, dokument och data som visar att de berörda råvarorna och produkterna och råvarorna uppfyller artikel 3 i denna förordning. De behöver dock inte utföra det andra och tredje steget i förfarandet för tillbörlig aktsamhet, dvs. den riskbedömning och riskreducering som beskrivs i artikel 10. I sådana situationer är verksamhetsutövarna således i princip inte skyldiga att visa att risken för bristande efterlevnad är försumbar. Om en verksamhetsutövare, exempelvis via insamling av information, får kännedom om information rörande en risk för bristande efterlevnad ska verksamhetsutövaren emellertid fullgöra alla skyldigheter enligt artikel 8, och därför samtliga tre steg i förfarandet för tillbörlig aktsamhet [artikel 12.2]. ·Artikel 14: Skyldighet att utföra kontroller I artikel 14 fastställs de behöriga myndigheternas allmänna skyldigheter enligt förordningen. I punkterna 1 och 2 fastställs de behöriga myndigheternas centrala skyldighet att utföra kontroller av verksamhetsutövare och handlare för att bedöma deras efterlevnad av kraven avseende tillbörlig aktsamhet, och även att fastställa huruvida de relevanta råvaror och produkter som släpps ut eller tillhandahålls på unionsmarknaden eller exporteras från den uppfyller kraven i förordningen. Punkt 3 handlar om den riskbaserade planen, ett viktigt verktyg som bör vägleda alla kontroller som den behöriga myndigheten utför. Planerna för kontroller bör omfatta riskkriterier för utförandet av riskanalyser av förklaringar om tillbörlig aktsamhet. Planerna bör ses över regelbundet mot bakgrund av resultaten av genomförandet. De verksamhetsutövare och handlare som kontinuerligt visar sig uppfylla kraven bör kontrolleras mindre ofta. Enligt punkt 4 ska de behöriga myndigheterna utföra riskanalyser av förklaringar av tillbörlig aktsamhet hjälp av elektroniska databehandlingstekniker som är integrerade i det informationssystem som inrättas enligt artikel 31. I punkt 5 anges att riskanalysen bör göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att identifiera verksamhetsutövare eller handlare eller relevanta råvaror och produkter som ska kontrolleras. Enligt punkt 6 ska de behöriga myndigheterna vidta omedelbara åtgärder om riskanalysen visar att vissa råvaror och produkter utgör en hög risk för bristande efterlevnad. Sådana åtgärder kan omfatta interimistiska åtgärder för att stoppa utsläppandet av eller tillhandahållandet på marknaden av råvarorna och produkterna. När det gäller varor som förs in på eller ut ur unionsmarknaden, och när det elektroniska gränssnitt som avses i artikel 26.1 har införts, kan de behöriga myndigheterna begära att tullmyndigheterna stoppar övergång till fri omsättning eller export av varor som medför hög risk. Tillfälliga stopp för råvaror och produkter som medför en hög risk bör ge de behöriga myndigheterna möjlighet att utföra nödvändiga kontroller av om råvarorna och produkterna uppfyller kraven. I punkt 7 fastställs ett inledande stopp på tre arbetsdagar, som kan förlängas om de behöriga myndigheterna behöver mer tid. Enligt punkt 8 ska de behöriga myndigheterna utbyta information om och samordna utvecklingen av de riskkriterier som ingår i planerna för kontroller. Detta bör främja en enhetlig tillämpning av förordningen och förbättra dess ändamålsenlighet. I punkt 9 fastställs en viktig skyldighet för myndigheterna att säkerställa ändamålsenliga kontroller via sina behöriga myndigheter. De två kriterier som används garanterar att ett visst antal verksamhetsutövare och handlare kontrolleras, samtidigt som det även krävs en viss procentandel av marknadsvärdet i varje kategori av råvaror och produkter. Om en endimensionell metod används, exempelvis att kontrollera ett fåtal verksamhetsutövare och handlare som har en mycket stor marknadsandel eller kontrollera många små verksamhetsutövare och handlare med en försumbar marknadsandel, skulle förordningen inte vara tillräckligt ändamålsenlig, och det tillvägagångssättet utesluts därför i punkt 5. Procentandelarna för täckningen är nödvändiga för att möjliggöra en omfattande kontroll av marknaden som avskräcker från potentiella överträdelser. Punkt 10 handlar om riktmärkningssystemet för länder och fastställer att behöriga myndigheter ska utföra skärpta kontroller (artikel 20) av råvaror och produkter som har producerats i länder eller delar av länder som innebär hög risk. Punkten kopplar således de behöriga myndigheternas skyldigheter till systemet med tre kategorier för riktmärkning (enligt beskrivningen i artikel 27) Oavsett betydelsen av de kontroller som de behöriga myndigheterna utför i enlighet med sina riskbaserade planer, klargörs det i punkt 11 att de behöriga myndigheterna även ska utföra kontroller utanför ramen för sådana kontroller om de förfogar över bevis eller annan relevant information rörande eventuell bristande efterlevnad av denna förordning. ·Artikel 15: Kontroll av verksamhetsutövare I denna artikel fastställs de behöriga myndigheternas skyldigheter med avseende på de kontroller som ska utföras av verksamhetsutövare. Den bygger på artikel 10.3 i timmerförordningen, men ger ytterligare förtydliganden och vägledning om specifika kriterier för de kontroller som ska utföras av de behöriga myndigheterna, i syfte att förbättra analysen av relevant dokumentation av det system för tillbörlig aktsamhet som används och förbättra bedömningen av risken för bristande efterlevnad. Tydliga normer för de behöriga myndigheternas efterlevnadskontroller är en grundläggande faktor för att säkerställa en ändamålsenlig och enhetlig tillämpning av denna förordning i unionen. I punkt 2 görs åtskillnad mellan obligatoriska och frivilliga åtgärder. De obligatoriska åtgärder som avses i leden a–d omfattar kontroller av dokumentation över och förfaranden för tillbörlig aktsamhet som inte kräver att de behöriga myndigheterna utför tekniska analyser eller vidtar andra åtgärder på plats. De frivilliga åtgärderna i leden e–h omfattar inspektioner på plats och tekniska och vetenskapliga kontroller som är lämpliga för att fastställa exakt var den relevanta råvaran eller produkten har producerats och om den är avskogningsfri. ·Artikel 19: Rapportering

I artikel 19 anges medlemsstaternas rapporteringskrav avseende genomförandet av förslaget till förordning. Denna artikel bygger på artikel 20 i timmerförordningen (Rapportering), i dess senare ändrade lydelse enligt förordning (EU) 2019/1010, genom vilken rapporteringskraven i miljölagstiftningen anpassades. I artikel 19 bekräftas därför att medlemsstaterna årligen ska rapportera om tillämpningen av denna förordning (punkt 1), och att kommissionens avdelningar årligen ska göra en unionsomfattande översikt tillgänglig för allmänheten som grundar sig på medlemsstaternas uppgifter (punkt 3). I punkt 2 förtydligas de uppgifter som medlemsstaterna ska lämna i syfte att stärka rapporteringskraven och för att kommissionen mer exakt ska kunna analysera kvaliteten på medlemsstaternas övervakningsverksamhet. Detta är i linje med slutsatserna i Europeiska revisionsrättens särskilda rapport nr 21/2021, där revisionsrätten påpekade bristerna i rapporteringssystemet enligt timmerförordningen, och kommer att göra det möjligt för kommissionen att effektivt kan behandla revisionsrättens rekommendation om att stärka dess översyn av medlemsstaternas kontroller. ·Artikel 20: Skärpt kontroll När relevanta råvaror eller produkter köps in från ett land eller delar av ett land som har bedömts utgöra ett högriskland enligt det riktmärkningssystem för länder som beskrivs i kapitel 5, omfattas de av skärpt kontroll från de berörda behöriga myndigheternas sida. Till skillnad från artikel 12 föreskriver artikel 20 inte annorlunda skyldigheter avseende tillbörlig aktsamhet för verksamhetsutövare eller handlare. De behöriga myndigheterna ska säkerställa att de årliga kontroller som de genomför omfattar minst 15 % av verksamhetsutövarna samt 15 % av kvantiteten av de relevanta råvaror och produkter som produceras i högriskländer eller delar av dessa. Det bör påpekas att enligt artikel 27 kommer alla länder att tilldelas en standardrisknivå när förordningen träder i kraft. De ovannämnda skyldigheterna kommer därför att uppstå för de behöriga myndigheterna så snart ett land eller delar av ett land som anses innebära en hög risk finns med i den förteckning som kommissionen ska offentliggöra enligt artikel 27.1, och så länge relevanta råvaror och produkter som produceras i ett sådant land släpps ut eller tillhandahålls på deras marknad. ·Artikel 22: Marknadskontrollåtgärder I artikel 22 fastställs en skyldighet för medlemsstaterna att agera utan dröjsmål så snart de konstaterar att en relevant råvara eller produkt inte uppfyller kraven i denna förordning. I ett sådant fall ska de behöriga myndigheterna kräva att den berörda verksamhetsutövaren eller handlaren vidtar lämpliga och proportionerliga korrigerande åtgärder för att åtgärda den bristande efterlevnaden. I punkt 2 anges de möjliga korrigerande åtgärder som verksamhetsutövaren eller handlaren kan vara skyldig att vidta. Denna bestämmelse bygger specifikt på artikel 16 i förordningen om marknadskontroll: enligt artikel 3 i denna förordning avser återkallelse ”en åtgärd i syfte att få till stånd ett återlämnande av en produkt som redan tillhandahållits slutanvändaren”, medan tillbakadragande avser ”en åtgärd i syfte att förhindra att en produkt i leveranskedjan tillhandahålls på marknaden”. ·Artikel 23: Sanktioner Artikel 23 föreskriver en skyldighet för medlemsstaterna att fastställa regler om sanktioner för överträdelser av denna förordning. Förekomsten och tillämpningen av effektiva, proportionella och avskräckande påföljder i de nationella systemen är en avgörande faktor för ett ändamålsenligt och enhetligt genomförande av denna förordning i unionen. I punkt 2 anges därför en förteckning över sanktioner som ska införas i de nationella rättssystemen. Förteckningen omfattar böter, förverkande av de berörda råvarorna och produkterna samt förverkande av inkomster eller tillfälligt stopp för eller förbud mot att bedriva relevanta ekonomiska verksamheter och uteslutande från upphandlingsförfaranden för de verksamhetsutövare och handlare som bryter mot förordningen. Medlemsstaternas lagstiftning måste föreskriva ett rörligt bötesbelopp som varierar beroende på den berörda verksamhetsutövarens eller handlarens årliga omsättning. Detta är särskilt relevant för att avskräcka stora verksamhetsutövare och handlare som inte är små och medelstora företag från att bryta mot förordningen. Det syftar följaktligen till att införa effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. ·Artikel 24: Kontroller Artikel 24 innehåller regler för kontroller av relevanta råvaror och produkter som hänförts till tullförfarandena ”övergång till fri omsättning” eller ”export”. Enligt punkt 2 är de behöriga myndigheterna ansvariga för att kontrollera efterlevnaden av denna förordning, inklusive råvaror eller produkter som förs in i eller ut ur unionen. Punkten klargör också sambandet med bestämmelserna i förordning (EU) 952/2013 och förordning (EU) 2019/1020. I punkt 3 fastställs tullmyndigheternas centrala roll, dvs. att kontrollera om deklarationerna för sådana relevanta råvaror och produkter som förs in på eller ut ur unionsmarknaden är korrekta. Förklaringen om tillbörlig aktsamhet avseende en relevant råvara eller produkt som förs in i eller ut ur unionen ska registreras i det informationssystem som avses i artikel 31. Enligt punkt 4 kommer detta informationssystem därefter att tilldela förklaringen om tillbörlig aktsamhet ett referensnummer, som ska göras tillgängligt för tullmyndigheterna när tulldeklarationen för övergång till fri omsättning eller export av den berörda råvaran eller produkten inges, utom när deklarationen om tillbörlig aktsamhet inges enligt artikel 26.2. Enligt punkt 5 ska tullmyndigheterna när en tulldeklaration inges för övergång till fri omsättning eller export av en relevant råvara eller produkt som förs in på eller ut ur unionsmarknaden kontrollera status för förklaringen om tillbörlig aktsamhet avseende den relevanta råvaran eller produkten med hjälp av det elektroniska gränssnitt som avses i artikel 26.1. Punkt 6 föreskriver att när det i den riskanalys som de behöriga myndigheterna utför enligt artikel 14.4 konstateras att en relevant råvara eller produkt utgör en hög risk för bristande efterlevnad med kraven i denna förordning, ska status för förklaringen om tillbörlig aktsamhet avseende den relevanta råvaran eller produkten ändras i enlighet med detta i informationssystemet. Under sådana omständigheter bör tullmyndigheterna tillfälligt stoppa övergång till fri omsättning eller export av den relevanta råvaran eller produkten. I punkt 7 anges de villkor enligt vilka tullmyndigheterna bör tillåta att en relevant råvara eller produkt övergår till fri omsättning eller exporteras. I punkt 8 fastställs de åtgärder de behöriga myndigheterna bör vidta om de konstaterar att en relevant råvara eller produkt som förs in på eller ut ur unionsmarknaden inte uppfyller kraven i denna förordning. I ett sådant fall bör de behöriga myndigheterna ändra status för den motsvarande förklaringen om tillbörlig aktsamhet i informationssystemet, och de får i informationssystemet även ange att de motsätter sig att den berörda råvaran eller produkten hänförs till andra tullförfaranden.

När en sådan status anmälts bör tullmyndigheterna inte tillåta övergång till fri omsättning eller export av den relevanta råvaran eller produkten. De bör inkludera ett meddelande i tullens databehandlingssystem och, om möjligt, på följedokument som medföljer den relevanta råvaran eller produkten. Om den relevanta råvaran eller produkten därefter deklareras för andra tullförfaranden, och under förutsättning att de behöriga myndigheterna inte har invänt mot detta, ska verksamhetsutövaren inkludera meddelandet i tulldeklarationerna och, på samma villkor, registrera det i tullens databehandlingssystem och om möjligt i de följedokument som används i samband med sådana förfaranden. Enligt punkt 10 får tullmyndigheterna förstöra eller på annat sätt göra obrukbar en relevant råvara eller produkt som inte uppfyller kraven på begäran av de behöriga myndigheterna, eller om de anser det vara nödvändigt och proportionerligt. Kostnaden för en sådan åtgärd ska betalas av innehavaren av den relevanta råvaran eller produkten. ·Artikel 25: Informationsutbyte och samarbete mellan myndigheter I denna artikel fastställs en skyldighet för behöriga myndigheter, tullmyndigheter och kommissionen att samarbeta i genomförandet av denna förordning (punkt 1). Genom punkterna 2 och 3 skapas en koppling till mekanismerna för samarbete och informationsutbyte enligt förordning (EU) nr 952/2013. ·Artikel 26: Elektroniskt gränssnitt Enligt punkt 1 ska kommissionen inrätta ett elektroniskt gränssnitt för att ansluta miljön med en enda kontaktpunkt för tullen i EU till det informationssystem som inrättas enligt artikel 31. I punkt 2 fastställs gränssnittets grundläggande funktioner och enligt punkt 3 ges kommissionen befogenhet att anta genomförandeakter för att fastställa detaljerade uppgifter och gränssnittets funktion. ·Artikel 27: Bedömning av länder Genom artikel 27 inrättas riktmärkningssystemet för länder, som är ett centralt inslag i denna förordning. Målet för riktmärkningssystemet är att ge länderna incitament för att säkerställa starkare skydd och förvaltning av skogar, underlätta handel och bättre anpassa tillsynsverksamheten genom att hjälpa de behöriga myndigheterna att inrikta sina resurser på de områden där de behövs som mest och samtidigt minska företagens efterlevnadskostnader. Genom riktmärkningssystemet kommer kommissionen att bedöma risken för att länder eller delar av länder som producerar relevanta råvaror och produkter inte är avskogningsfria. Varje land eller del av ett land kommer att tilldelas en av tre möjliga risknivåer: låg, normal eller hög risk. När denna förordning träder i kraft kommer alla länder att tilldelas en standardrisknivå. Bedömningen kommer att grundas på de kriterier som anges i punkt 2. I punkt 3 anges det förfarande som kommissionen ska följa innan den ändrar riskkategorin för ett land eller en del av ett land. Kommissionen kommer att ge landet tillräckligt med tid att lämna ett svar och all information som kan vara användbar, inklusive information om de åtgärder som landet vidtagit för att avhjälpa situationen. Kommissionen kommer att göra riskkategoriseringen för länderna allmänt tillgänglig genom att anta genomförandeakter och kommer vid behov att uppdatera förteckningen om nya vetenskapliga belägg kräver detta. Skyldigheterna för verksamhetsutövare och medlemsstaternas behöriga myndigheter skiljer sig åt enligt risknivån för produktionslandet eller delar av detta, med förenklade krav på tillbörlig aktsamhet för verksamhetsutövare som köper från länder eller delar av länder med låg risk (artikel 12), och skärpt kontroll för behöriga myndigheter som genomför kontroller av relevanta råvaror och produkter som producerats i länder eller delar av länder med hög risk (artikel 20). ·Artikel 29: Fysiska eller juridiska personers väl underbyggda farhågor Enligt artiklarna 15 och 16 får en behörig myndighet utföra kontroller av verksamhetsutövare och handlare om den förfogar över relevant information, inklusive sådan som utgår från tredje parts väl underbyggda farhågor. Enligt artikel 2.21 avser väl underbyggda farhågor ett ”välgrundat påstående som grundar sig på objektiv och verifierbar information om en sådan bristande efterlevnad av denna förordning som kan kräva att behöriga myndigheter ingriper”. Väl underbyggda farhågor kan avse specifika sändningar, leverantörer, verksamhetsutövare eller handlare, eller varje situation i ett produktionsland som ger upphov till risker för att den relevanta råvaran eller produkten släpps ut på marknaden, vilket i sin tur kan kräva ingripande från behöriga myndigheter. Väl underbyggda farhågor ingick också i det system som fastställdes i timmerförordningen [(artikel 10.2)]. Artikel 29 bygger på de erfarenheterna och klargör den behöriga myndighetens skyldighet att bedöma väl underbyggda farhågor och vidta nödvändiga operativa åtgärder som kan krävas för att upptäcka överträdelser och förhindra att den berörda råvaran eller produkten släpps ut och övergår i fri omsättning på den inre marknaden. Väl underbyggda farhågor är även relevanta för verksamhetsutövare och handlare. Enligt artikel 4.6 i denna förordning ska verksamhetsutövare som genom väl underbyggda farhågor får kännedom om att en relevant råvara eller produkt inte uppfyller kraven i denna förordning omedelbart informera den berörda behöriga myndigheten i det land där produkten har släppts ut på marknaden eller exporterats från. Samma skyldighet gäller handlare, oavsett storlek [artikel 6 (punkterna 4 och 5)]. Enligt artikel 10.2 i ska väl underbyggda farhågor även beaktas som ett riskbedömningskriterium. ·Artikel 31: Informationssystem för register Enligt artikel 31 ska kommissionen inrätta ett informationssystem, genom vilket de förklaringar om tillbörlig aktsamhet som avses i artikel 4.2 ska göras tillgängliga för de behöriga myndigheterna. I punkt 2 fastställs de funktioner som systemet åtminstone ska tillhandahålla, bland annat att det ska vara anslutet till tullen via miljön med en enda kontaktpunkt för tullen i EU. Enligt punkt 3 överlåts uppgiften att fastställa reglerna för systemets funktion till kommissionen i form av en genomförandeakt.

Punkterna 4 och 5 rör tillgången till informationssystemet. Informationssystemet utgör en central databas för genomförandet av förordningen, och därför ska både verksamhetsutövare och handlare samt behöriga myndigheter ha åtkomst, medan detaljerna beror på deras respektive skyldigheter. Allmänheten ska också ha tillgång till uppgifterna, i anonymiserad form. ·Artikel 32: Översyn I artikel 32 fastställs reglerna för översynen av förordningen. Enligt punkt 1 ska ett första översynsförfarande genomföras senast två år efter ikraftträdandet, vilket ska leda till en rapport och eventuellt lagstiftningsförslag för att ändra förordningen. Den första översynen kommer att inriktas på behovet och genomförbarheten av att utvidga denna förordnings tillämpningsområde till att omfatta andra ekosystem än skogar samt ytterligare råvaror. Den allmänna översyn som föreskrivs i punkt 2 kommer att genomföras fem år efter det datum som anges i artikel 32.2, dvs. tolv månader efter ikraftträdandet. I denna bestämmelse anges även vad som kommer att ingå i denna första allmänna översyn, bland annat en bedömning av möjligheterna att införa ytterligare handelsfrämjande verktyg och de konsekvenser förordningen har för jordbrukare. Punkt 3 inriktas på översynen av relevanta produkter, vilka förtecknas i bilaga 1. Denna översyn kommer att genomföras två år efter förordningens ikraftträdande, och därefter regelbundet, för att möjliggöra en progressiv produktomfattning. Ändringar av förteckningen över produkter i bilaga 1 kommer att göras via delegerade akter (punkt 4). ·Artikel 36: Ikraftträdande och tillämpningsdatum Denna förordning ska tillämpas från och med den dag då den träder i kraft. I punkt 2 fastställs dock att artiklarna 3–12, 14–22, 24, 29 och 30 ska gälla i 12 månader från och med den dag då denna förordning träder i kraft. Punkt 3 föreskriver dock att dessa artiklar ska gälla i 24 månader från och med den dag då denna förordning träder i kraft för verksamhetsutövare som är mikroföretag och som upprättats senast den 31 december 2020, utom i fråga om produkter som omfattas av bilagan till förordning nr 995/2010 (timmerförordningen). Denna fördröjning av tillämpningen skapar en övergångsperiod under vilken skyldigheten för verksamhetsutövare, handlare och behöriga myndigheter att utföra kontroller inte gäller. En sådan övergångsperiod, som är längre för mikroföretag, kommer att ge verksamhetsutövare och handlare tillräckligt med tid för att anpassa sig till sina skyldigheter enligt förordningen. 2021/0366 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om utsläppande på unionens marknad och export från unionen av vissa råvaror och produkter som är förknippade med avskogning och skogsförstörelse och om upphävande av förordning (EU) nr 995/2010 (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 192, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och

av följande skäl: (1)Skogen tillhandahåller en stor mängd miljömässiga, ekonomiska och sociala nyttigheter, som timmer, andra typer av skogsprodukter och miljötjänster som är nödvändiga för människan, bl.a. att bevara den biologiska mångfalden och ekosystemens funktioner samt att skydda klimatsystemet. De upprätthåller ekosystemfunktioner, bidrar till att skydda klimatsystemet, ger ren luft och spelar en viktig roll för rening av vatten och mark och för vattenhållningsförmågan. De ger även uppehälle och inkomster för omkring en tredjedel av världens befolkning, och skogsförstörelse får allvarliga konsekvenser för försörjningsmöjligheterna för de mest utsatta människorna, t.ex. ursprungsbefolkningar, som är mycket beroende av skogens ekosystem. Avskogning och skogsförstörelse minskar dessutom viktiga kolsänkor och ökar sannolikheten för att nya sjukdomar sprids från djur till människa. (2)Avskogning och skogsförstörelse sker i en alarmerande takt. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation uppskattar att 420 miljoner hektar skog – omkring 10 % av världens återstående skogar och ett område som är större än Europeiska unionen – har gått förlorade i världen mellan 1990 och 2020. Avskogning och skogsförstörelse är i sin tur viktiga bidragande orsaker till den globala uppvärmningen och förlusten av biologisk mångfald – de två viktigaste miljöutmaningarna för vår tid. Trots detta fortsätter världen att förlora tio miljoner hektar skog varje år. (3)Avskogning och skogsförstörelse bidrar till den globala klimatkrisen på flera sätt. Viktigast av allt är att de ökar utsläppen av växthusgaser till följd av skogsbränder, vilka i sin tur leder till att kolsänkor elimineras permanent, minskar det drabbade områdets klimatresiliens och betydligt reducerar dess biologiska mångfald. Enbart avskogning står för 11 % av utsläppen av växthusgaser. (4)En klimatkollaps föranleder global förlust av biologisk mångfald, vilket i sin tur förvärrar klimatförändringen. Dessa två faktorer är således oupplösligt sammankopplade, vilket har bekräftats i färska undersökningar. Biologisk mångfald bidrar till att begränsa klimatförändringen. Insekter, fåglar och däggdjur fungerar som pollinatörer och fröspridare, och kan bidra till en effektivare lagring av koldioxid, direkt eller indirekt. Skogar säkerställer även en kontinuerlig påfyllning av vattenresurserna och bidrar till att förebygga torka och deras skadliga effekter på lokala samhällen, även ursprungsbefolkningar. Att drastiskt minska avskogning och skogsförstörelse och systematiskt återställa skogar och andra ekosystem är den absolut största naturbaserade möjligheten att begränsa klimatförändringar: (5)Biologisk mångfald är avgörande för ekosystemens resiliens och deras tjänster både på lokal och global nivå. Över hälften av den globala bruttonationalprodukten är beroende av naturen och de tjänster naturen tillhandahåller. Tre stora ekonomiska sektorer – byggverksamhet, jordbruk samt livsmedel och drycker – är alla starkt beroende av naturen. Förlust av biologisk mångfald hotar hållbara vattenkretslopp och våra livsmedelssystem, vilket äventyrar vår livsmedels- och nutritionstrygghet. Mer än 75 % av världens olika livsmedelsgrödor är i någon mån beroende av djur för sin pollinering. Flera industrisektorer förlitar sig dessutom till genetisk mångfald och ekosystemtjänster som kritiska insatsvaror för sin produktion, särskilt läkemedel. (6)Klimatförändringar, biologisk mångfald och avskogning är problem av allra största globala betydelse, som påverkar mänsklighetens överlevnad och hållbara levnadsvillkor på jorden. Den allt snabbare takten i klimatförändringar, förlust av biologisk mångfald och miljöförstörelse, kombinerat med påtagliga exempel på deras förödande effekter på naturen, människors levnadsvillkor och lokala ekonomier, har lett till att den gröna omställningen har bekräftats som det vägledande målet för vår tid och en fråga om rättvisa mellan generationerna. (7)Unionens konsumtion är en betydande bidragande faktor till avskogning och skogsförstörelse på global nivå. I konsekvensbedömningen av detta initiativ uppskattas att utan lämpliga lagstiftningsåtgärder kommer EU:s konsumtion och produktion av de sex råvaror som omfattas av tillämpningsområdet (trä, nötkreatur, soja, palmolja, kakao och kaffe) att öka till omkring 248 000 hektar avskogning per år till 2030. (8)När det gäller situationen för skogarna inom EU uppges i rapporten State of Europe’s Forests 2020 att skogsarealen har ökat med 9 % mellan 1990 och 2020, medan andelen lagrad kol i biomassan har ökat med 50 % och virkesförsörjningen har ökat med 40 %. Enligt Europeiska miljöbyråns rapport State of the Environment 2020 anses dock mindre än 5 % av skogsarealen i Europa utgöras av ostörd eller naturlig skog. (9)Under 2019 antog kommissionen flera initiativ för att hantera de globala miljökriserna, även särskilda åtgärder mot avskogning. I sitt meddelande Intensifiera EU:s insatser för att skydda och återställa världens skogar fastställer kommissionen prioriteringen att minska EU:s ekologiska konsumtionsavtryck till följd av markanvändning och uppmuntra konsumtionen av produkter från avskogningsfria leveranskedjor i EU. I sitt meddelande Den europeiska gröna given av den 11 december 2019 fastställer kommissionen en ny tillväxtstrategi som ska ställa om EU till ett rättvist och välmående samhälle med en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi där det 2050 inte längre förekommer några nettoutsläpp av växthusgaser och där den ekonomiska tillväxten har frikopplats från resursförbrukningen så inga människor eller platser sätts på undantag. Den ska skydda, bevara och förbättra EU:s naturkapital och skydda allmänhetens och framtida generationers hälsa och välbefinnande från miljörelaterade risker och effekter. Ett av målen för den europeiska gröna given är dessutom att ge allmänheten och framtida generationer frisk luft, rent vatten, frisk mark och biologisk mångfald. I detta syfte framhålls betydelsen av åtgärder för skogsskydd och skogars motståndskraft i EU:s strategi för biologisk mångfald för 2030, från jord till bord-strategin, EU:s skogsstrategi, EU:s handlingsplan för nollutsläpp och andra relevanta strategier som har tagits fram inom ramen för den europeiska gröna given. EU:s strategi för biologisk mångfald syftar i synnerhet till att skydda naturen och motverka förstörelsen av ekosystem. Syftet med EU:s bioekonomistrategi är slutligen att stärka skyddet av miljön och ekosystemen, samtidigt som strategin behandlar den ökade efterfrågan på livsmedel, foder, energi, material och produkter genom att söka nya sätt att producera och konsumera. (10)Medlemsstaterna har vid upprepade tillfällen gett uttryck för sina farhågor om den ihållande avskogningen. De framhöll att eftersom nuvarande politik och åtgärder på global nivå för bevarande, återställande och hållbar förvaltning av skogar inte är tillräckliga för att stoppa avskogningen och skogsförstörelsen, krävs förstärkta EU-åtgärder för att mer effektivt bidra till uppnåendet av FN:s mål för hållbar utveckling enligt Agenda 2030 för hållbar utveckling, som antogs av samtliga FN-medlemsländer 2015. Rådet ställde sig bakom kommissionens tillkännagivande i meddelandet Intensifiera EU:s insatser för att skydda och återställa världens skogar om att den kommer att göra bedömning av ytterligare lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder och utarbeta de respektive förslagen. (11)Europaparlamentet påpekade att den pågående förstörelsen av världens skogar i stor utsträckning är kopplad till den ökade jordbruksproduktionen – i synnerhet genom att skogar omvandlas till jordbruksmark som används för att producera ett antal produkter och råvaror som det råder stor efterfrågan på. Den 22 oktober 2020 antog Europaparlamentet en resolution i enlighet med artikel 225 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), där parlamentet uppmanar kommissionen att på grundval av artikel 192.1 i EUF-fördraget lägga fram ett förslag till en ”EU‑rättslig ram för att stoppa och vända den globala avskogning som drivs av EU”. (12)Bekämpning av avskogning och skogsförstörelse är en viktig del av det åtgärdspaket som behövs för att minska utsläppen av växthusgaser och infria unionens åtagande enligt den europeiska gröna given och Parisavtalet från 2015 om klimatförändringar och det lagligt bindande åtagandet enligt EU:s klimatlag att uppnå klimatneutralitet till 2050 och att till 2030 minska utsläppen i unionen med minst 55 % under 1990 års nivåer. (13)Expansionen av jordbruket driver nästan 90 % av den globala avskogningen och mer än hälften av förlusten av skogar när de omvandlas till åkermark, medan betesarealer svarar för nästan 40 % av förlusten av skogsmark. (14)Unionen importerade och konsumerade en tredjedel av de globalt handlade jordbruksprodukter som är förknippade med avskogning mellan 1990 och 2008. Under den perioden svarade unionens konsumtion för 10 % av avskogningen i världen som var förknippad med produktion av varor eller tjänster. Trots att den relativa andelen av EU:s konsumtion minskar är konsumtionen i EU ändå en oproportionerligt stor drivkraft för avskogning. Unionen bör därför vidta åtgärder för att minska den globala avskogning och skogsförstörelse som drivs av dess konsumtion av vissa råvaror och produkter och på så sätt minska sitt bidrag till utsläpp av växthusgaser och förlust av biologisk mångfald på global nivå samt främja hållbara produktions- och konsumtionsmönster i unionen och globalt. För att unionens politiska åtgärder ska få så stor effekt som möjligt bör de inriktas på att påverka den globala marknaden, inte bara leveranskedjorna till unionen. Partnerskap och effektivt internationellt samarbete med producent- och konsumentländer är mycket viktiga faktorer i detta sammanhang. (15)Att stoppa avskogning och skogsförstörelse är ett centralt inslag i målen för hållbar utveckling. Denna förordning bör särskilt bidra till att uppnå målen för ekosystem och biologisk mångfald (mål 15), bekämpa klimatförändringen (mål 13), ansvarsfull konsumtion och produktion (mål 12), ingen hunger (mål 2) och hälsa och välbefinnande (mål 3). Det relevanta målet 15.2 om att hejda avskogningen senast 2020 har inte uppfyllts, vilket belyser det akuta behovet av ambitiösa och ändamålsenliga åtgärder. (16)Denna förordning bör även bemöta York-deklarationen om skogar, en ej lagligt bindande officiell deklaration som stöder en global tidsplan för att minska förlusten av naturskogar med hälften till 2020, och sträva efter att förlusten ska upphöra till 2030. Dussintals regeringar, många av världens största företag och inflytelserika organisationer i det civila samhället och ursprungsbefolkningsorganisationer ställde sig bakom deklarationen. I deklarationen uppmanas även den privata sektorn att uppfylla målet att senast 2020 eliminera avskogning från produktionen av råvaror från jordbruket såsom palmolja, soja, papper och nötköttsprodukter, vilket inte uppnåddes. Förordningen bör dessutom bidra till FN:s strategiska plan för skog 2017–2030, vars globala mål nr 1 för skogen är att vända förlusten av skogsareal över hela världen genom hållbar skogsförvaltning, inbegripet skydd, återställande, nybeskogning och återbeskogning, samt ökade insatser för att förhindra skogsförstörelse och öka skogarnas bidrag till klimatåtgärderna. (17)Denna förordning bör likaså bemöta deklarationen om skog och markanvändning från världens ledare vid klimattoppmötet i Glasgow 2021, där ledarna bekräftar att ”det för att vi ska uppfylla våra mål för markanvändning, klimat och biologisk mångfald samt målen för hållbar utveckling, både globalt och nationellt, krävs ytterligare omställningsåtgärder för de sammanlänkade områdena hållbar produktion och konsumtion, infrastrukturutveckling, handel, finansiering och investeringar, och stöd för småbrukare, ursprungsbefolkningar och lokala samhällen”. I deklarationen betonade parterna även att de kommer att öka sina gemensamma ansträngningar för att underlätta handels- och utvecklingspolitik, såväl internationellt som nationellt, som främjar hållbar utveckling och hållbar produktion och konsumtion till ländernas ömsesidiga fördel och inte driver avskogning och skogsförstörelse. (18)Som medlem i Världshandelsorganisationen (WTO) åtar sig unionen att främja ett universellt, regelbaserat, öppet, transparent, förutsägbart, inkluderande, icke-diskriminerande och rättvist multilateralt handelssystem inom ramen för WTO samt en öppen, hållbar och bestämd handelspolitik. Denna förordning kommer därför att omfatta både råvaror och produkter som produceras inom unionen och råvaror och produkter som importeras till unionen. (19)Denna förordning överensstämmer även med kommissionens meddelande En öppen, hållbar och bestämd handelspolitik, där det anges att med nya inre och yttre utmaningar och i synnerhet en ny och hållbarare tillväxtmodell som den som definieras i den europeiska gröna given och den europeiska digitala strategin, behöver EU en ny handelspolitisk strategi – en strategi som stöder uppfyllandet av dess inre och yttre politiska mål och främjar ökad hållbarhet i linje med dess åtagande att fullständigt genomföra FN:s mål för hållbar utveckling. Handelspolitiken måste fullgöra sin funktion i återhämtningen från covid-19-pandemin och i den gröna och digitala omställningen av ekonomin och sträva efter att bygga upp ett mer motståndskraftigt Europa i världen.

(20)Denna förordning bör komplettera andra åtgärder som utlovas i kommissionens meddelande Intensifiera EU:s insatser för att skydda och återställa världens skogar, särskilt när det gäller att 1) arbeta i partnerskap med producentländer för att hjälpa dem komma till rätta med grundorsakerna till avskogning, såsom svaga styrelseformer, ineffektiv brottsbekämpning och korruption, och 2) stärka det internationella samarbetet med viktiga konsumentländer i syfte att främja införandet av liknande åtgärder för att undvika eller minimera risken för att produkter från leveranskedjor som är förknippade med avskogning eller skogsförstörelse släpps ut på deras marknader. (21)Kommissionen bör fortsätta att arbeta i partnerskap med producentländer, och mer generellt samarbeta med internationella organisationer och organ, och bör förstärka sitt stöd och sina incitament när det gäller skogsskydd och en omställning till avskogningsfri produktion, bekräfta ursprungsbefolkningarnas roll, förbättra markförvaltningen och markbesittningsrätten, stärka de brottsbekämpande åtgärderna och främja hållbar skogsförvaltning, klimatresilient jordbruk, hållbar intensifiering och diversifiering, agroekologi och skogsjordbruk. I detta sammanhang bör kommissionen bekräfta ursprungsbefolkningarnas roll i skyddet av skogarna. Genom att bygga vidare på erfarenheterna och lärdomarna från befintliga initiativ, bör unionen och medlemsstaterna samarbeta med producentländerna, på deras begäran, för att utnyttja skogarnas många funktioner, stödja dem i omställningen till hållbar skogsförvaltning, hantera globala utmaningar och samtidigt tillgodose lokala behov och uppmärksamma de utmaningar som småbrukare ställs inför, i linje med meddelandet Intensifiera EU:s insatser för att skydda och återställa världens skogar. Partnerskapsstrategin bör hjälpa producentländerna att skydda och återställa skogar och använda skogen på ett hållbart sätt, vilket i sin tur bidrar till förordningens mål att minska avskogning och skogsförstörelse. (22)En annan viktig åtgärd som tillkännages i meddelandet är inrättandet av ett EU-observatorium med inriktning på avskogning, skogsförstöring, förändringar i världens skogsareal och bakomliggande drivkrafter (EU-observatoriet), som kommissionen har inlett för att förbättra övervakningen av förändringar i skogsareal och bakomliggande drivkrafter. Genom att bygga vidare på redan existerande övervakningsverktyg, inklusive Copernicus-produkter, kommer EU-observatoriet att göra det lättare att få tillgång till information om leveranskedjor för offentliga organ, konsumenter och företag och tillhandahålla lättbegriplig data och information som kopplar avskogning, skogsförstörelse och ändringar i världens skogsareal till EU:s efterfrågan på/handel med råvaror och produkter. EU-observatoriet kommer således att direkt stödja genomförandet av denna förordning genom att tillhandahålla vetenskapliga belägg med avseende på global avskogning och skogsförstörelse och därmed sammanhängande handel. EU-observatoriet kommer att ha ett nära samarbete med relevanta internationella organisationer, forskningsinstitut och tredjeländer. (23)EU:s befintliga regelverk inriktas på att bekämpa olaglig avverkning och därmed sammanhängande handel, och hanterar inte avskogning direkt. Det befintliga regelverket består av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 995/2010 om fastställande av skyldigheter för verksamhetsutövare som släpper ut timmer och trävaror på marknaden och rådets förordning EG) nr 2173/2005 om upprättande av ett system med Flegtlicenser för import av timmer till Europeiska gemenskapen. Båda förordningarna utvärderades i en kontroll av ändamålsenligheten. Kontrollen visade att lagstiftningen har haft en positiv inverkan på skogsförvaltningen, men att målet för de två förordningarna, nämligen att begränsa olaglig avverkning och därmed sammanhängande handel och minska konsumtionen av olagligt avverkat timmer i EU, inte hade uppnåtts, vilket ledde till slutsatsen att en ensidig inriktning på lagligheten av virke inte var tillräcklig för att uppnå de fastställda målen. (24)Tillgängliga rapporter bekräftar att en stor del av den pågående avskogningen är laglig enligt produktionslandets lagar. En färsk rapport uppskattar att omkring 30 % av avskogningen för kommersiellt jordbruk i tropiska länder under åren 2013–2019 var laglig. Tillgängliga data tenderar att fokusera på länder med svag förvaltning – den globala andelen av olaglig avskogning kan vara lägre – men ger redan data som tydligt visar att politiska åtgärder blir mindre ändamålsenliga om avskogning som är laglig i produktionslandet inte tas med i beräkningen. (25)Konsekvensbedömningen av möjliga politiska åtgärder för att hantera avskogning och skogsförstörelse som drivs av EU, rådets slutsatser och Europaparlamentets resolution från 2020 visar tydligt på behovet av att fastställa avskogning och skogsförstörelse som vägledande kriterier för framtida unionsåtgärder. Unionens nya rättsliga ram bör därför hantera både laglighet och frågan om huruvida produktionen av relevanta råvaror och produkter är avskogningsfri. (26)Definitionen av ”avskogningsfri” bör vara tillräckligt bred för att omfatta både avskogning och skogsförstörelse, samtidigt som den bör ge rättslig klarhet, vara mätbar och baseras på kvantitativa, objektiva och internationellt erkända uppgifter. (27)Förordningen bör omfatta de mest relevanta råvarorna, dvs. de råvaror som konsumeras i unionen i en sådan utsträckning att de driver global avskogning och skogsförstörelse, och för vilka politiska åtgärder från unionen skulle ge de största fördelarna per enhetsvärde av handeln. En omfattande granskning av vetenskaplig litteratur, nämligen av primära källor som uppskattar effekten av EU:s konsumtion på global avskogning och kopplar det fotavtrycket till specifika råvaror, utfördes som ett led i studien till stöd för konsekvensbedömningen och dubbelkontrollerades via omfattande samråd med berörda aktörer. Den processen utmynnade i en första förteckning med åtta råvaror. Trä gick direkt i tillämpningsområdet eftersom det redan omfattades av timmerförordningen. Förteckningen över råvaror reducerades därefter ytterligare via en effektivitetsanalys i konsekvensbedömningen. I effektivitetsanalysen jämfördes antalet hektar avskogad mark förknippad med EU-konsumtion enligt uppskattningar i en färsk forskningsrapport för var och en av råvarorna med det genomsnittliga värdet på EU-importen. Enligt den forskningsrapport som användes för effektivitetsanalysen svarar sex råvaror av de totalt åtta råvaror som analyserades i rapporten för den största andelen av EU-driven avskogning . palmolja (33,95 %), soja (32,83 %), trä (8,62 %), kakao (7,54 %), kaffe (7,01 %) och nötkött (5,01 %). (28)Eftersom användningen av återvunna relevanta råvaror och produkter bör uppmuntras och inkluderingen av sådana råvaror och produkter i denna förordnings tillämpningsområde skulle innebära en oproportionerligt stor börda för verksamhetsutövare, bör återvunna relevanta råvaror och produkter som har avslutat sin livscykel och annars skulle ha bortskaffats som avfall undantas från denna förordnings tillämpningsområde. (29)Skyldigheterna avseende relevanta råvaror och produkter bör fastställas i denna förordning i syfte att effektivt bekämpa avskogning och skogsförstörelse och främja avskogningsfria leveranskedjor. (30)Många internationella organisationer och organ (t.ex. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation, FN:s klimatpanel, FN:s miljöprogram, Parisavtalet, Internationella naturvårdsunionen, konventionen om biologisk mångfald) har utvecklat arbeten på området avskogning och skogsförstörelse och definitionerna i denna förordning bygger på dessa arbeten. (31)En brytpunkt bör fastställas som kan ligga till grund för bedömningen av om avskogning eller skogsförstörelse ägt rum på den mark som berörs, vilket skulle innebära att inga råvaror och produkter som omfattas av denna förordning skulle få släppas ut på unionsmarknaden eller exporteras om de producerats på mark där avskogning eller skogsförstörelse ägt rum efter det datumet. Ett sådant datum bör möjliggöra en lämplig kontroll och övervakning samt motsvara befintliga internationella åtaganden, bland annat målen för hållbar utveckling och New York-deklarationen om skogar, och därmed minimera plötsliga störningar i leveranskedjorna. Samtidigt undanröjs incitament att påskynda verksamhet som leder till avskogning och skogsförstörelse med tanke på ikraftträdandet av denna förordning. (32)För att stärka unionens bidrag till att stoppa avskogning och skogsförstörelse, och för att säkerställa att råvaror och produkter från leveranskedjor förknippade med avskogning och skogsförstörelse inte släpps ut på unionsmarknaden, bör relevanta råvaror och produkter inte släppas ut eller tillhandahållas på unionsmarknaden eller exporteras från unionsmarknaden om de inte är avskogningsfria och har producerats i enlighet med relevant lagstiftning i produktionslandet. För att bekräfta att detta är fallet bör de alltid åtföljas av en förklaring om tillbörlig aktsamhet. (33)Verksamhetsutövare bör på ett systematiskt sätt vidta lämpliga åtgärder för att fastställa huruvida de relevanta råvaror och produkter som de avser att släppa ut på unionsmarknaden är avskogningsfria och lagliga i den mening som avses i förordningen. I detta syfte bör verksamhetsutövare fastställa och genomföra förfaranden för tillbörlig aktsamhet. Förfarandena för tillbörlig aktsamhet enligt denna förordning bör omfatta följande tre delar: informationskrav, riskbedömning och riskreducerande åtgärder. De bör utformas så att de ger tillgång till information om härkomsten och leverantörerna av de råvaror och produkter som släpps ut på unionsmarknaden, inklusive information som visar att ingen avskogning eller skogsförstörelse ägt rum och att laglighetskraven är uppfyllda. Detta kan bland annat göras genom att identifiera produktionslandet och produktionsområdet, inbegripet geolokaliseringskoordinater för relevanta markområden. Dessa geolokaliseringskoordinater, som är beroende av tidsbestämning, positionsbestämning och/eller jordobservationer, kan utnyttja rymddata och tjänster som tillhandahålls inom ramen för unionens rymdprogram (Egnos/Galileo och Copernicus). Verksamhetsutövare bör