A4-0089/99

Resolution om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om vetenskaplig och teknisk forskning: en strategisk byggsten i samarbetet mellan Europeiska unionen och utvecklingsländerna (KOM(97)0174-C4-0207/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande om vetenskaplig och teknisk forskning: en strategisk byggsten i samarbetet mellan Europeiska unionen och utvecklingsländerna (KOM(97)0174 - C4-0207/97),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi och yttrandena från utskottet för externa ekonomiska förbindelser (A4-0089/99), och av följande skäl:

A. Vetenskaplig och teknisk forskning och innovation är drivande faktorer för den ekonomiska dynamiken, som i sin tur utgör en förutsättning för en hållbar utveckling i utvecklingsländerna.

B. Forskning och teknisk utveckling kan utgöra ett avgörande bidrag till att lösa konkreta utvecklingsfrågor på en rad samhällsområden och vad gäller utformningen av individuella levnadsförhållanden, samt i synnerhet hjälpa utvecklingsländerna att lösa sina specifika problem.

C. Utvecklingsländernas brist på finansiella och mänskliga resurser ökar deras beroende av de industrialiserade länderna, och den slutliga målsättningen med allt samarbete när det gäller forskning bör vara att bygga upp en forskningskapacitet på plats.

D. Att inlemma utvecklingsländerna i den globala ekonomin är inte möjligt utan en påtaglig höjning av forskningens och den tekniska utvecklingens nivå i dessa länder.

E. EU:s bistånd till utvecklingsländerna bör bestå av finansiella överföringar som syftar till att bygga upp kapacitet för självständig forskning, överföring av teknik, utbyte och samordning av sakkunskap och erfarenheter på det vetenskapliga och tekniska området som överensstämmer med de olika ländernas främsta behov.

F. Det är av största vikt att man gör vissa prioriteringar och fastställer villkor för genomförandet av en europeisk strategi som främjar forskning och utveckling i utvecklingsländerna med hjälp av partnerskap, och att man i de länder som är våra partner skapar de faktiska och de rättsliga förutsättningarna för att forskning och teknisk utveckling skall kunna bedrivas på ett lönsamt sätt, och i så omfattande samarbete som möjligt med det privata näringslivet.

G. Den forskning som bedrivs i utvecklingsländerna bör i första hand ta hänsyn till de berörda samhällenas utvecklingsbehov och i synnerhet stödja sig på sådan teknisk utveckling som syftar till en hållbar användning av lokala resurser.

H. Det är nödvändigt att utveckla användningen av grundläggande teknologi, som grundas på befolkningsgruppernas tekniska och kulturella kunskaper och resurser liksom på teknologiska insatser från utlandet till låg kostnad och som är lätta att sprida.

I. För att uppnå en hållbar utveckling i utvecklingsländerna måste mänskliga resurser uppbådas och utnyttjas väl. Utbildning och fortbildning utgör en drivkraft för uppbyggnaden av forskningskapacitet.

J. Inrättandet av internationella forskargrupper som omfattar forskare från såväl industrialiserade länder som utvecklingsländer och som behandlar liknande problem kan förväntas gynna långsiktigt samarbete och regional samverkan.

K. Man måste främja tillgången till och spridningen av information på internationell nivå, i synnerhet via databaser som avser forskning och som kan konsulteras elektroniskt, särskilt på Internet.

L. Inom det fjärde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling var det bara programmet för internationellt samarbete (INCO) som ledde fram till något verkligt vetenskapligt och tekniskt samarbete med utvecklingsländerna, medan de övriga gemenskapsprogram för forskning och teknisk utveckling som icke-medlemsstater hade tillträde till inte gav de resultat man räknat med.

M. En hållbar utveckling i utvecklingsländerna måste i första hand baseras på en rationell användning av naturtillgångar och ta särskild hänsyn till såväl de lokala som de globala utmaningarna när det gäller miljön.

N. I de olika utvecklingsländerna råder avsevärda skillnader mellan olika forskningsverksamheter och forskningssektorer, och dessa skillnader bör vara avgörande för gemenskapens strategi för att främja forskningen i utvecklingsländerna.

O. Stödet för att utveckla verklig forskningskapacitet måste tillhandahållas genom bättre samordning av de olika gemenskapsinstrumenten samt de nationella och internationella instrumenten på detta område.

P. Utvecklingsländerna kan delta i genomförandet av vissa av gemenskapens forskningsprogram inom ramen för det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.

1. Parlamentet välkomnar de första stegen mot en gemenskapsstrategi för stöd åt u-ländernas forskning och delar kommissionens slutsats om hur viktigt det är för utvecklingen att man bygger upp forskningskapacitet som på ett lokalt och mycket konkret sätt är anpassade till de utmaningar som de olika länderna ställs inför,

2. anser att fastställda prioriteringar och verksamhetsområden måste ha en tydlig koppling till perspektivet om en hållbar utveckling,

3. anser att man bör framhålla den främsta tekniken, som redan omnämnts i resolutionen av den 2 oktober 1997 om kommissionens grönbok om förbindelserna mellan Europeiska unionen och AVS-länderna inför 2000-talet - Utmaningar och valmöjligheter inför ett nytt partnerskap av den 2 oktober 1997 ((EGT C 325, 27.10.1997, s. 28.)) och resolutionen av den 1 april 1998 om kommissionens meddelande om riktlinjer inför förhandlingarna om nya samarbetsavtal med länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS) ((EGT C 138, 4.5.1998, s. 108.)), vilken gör det möjligt för dessa länder att ta sig ur fattigdomen och påbörja en kumulativ och hållbar generering av välstånd och vilken i synnerhet omfattar områdena hygien, vatten samt behandling och återvinning av avfall,

4. anser liksom kommissionen att differentieringsprincipen, som innebär att man tar hänsyn till skillnaderna mellan de olika utvecklingsländerna, måste vara vägledande, och att kommissionen tillsammans med de lokala och regionala parterna om nödvändigt måste fastställa olika bestämmelser och prioriteringar för de olika geografiska områdena och för de olika verksamhetsområden som berörs,

5. anser att samarbetet måste göra det möjligt att göra prioriteringar som motsvarar de berörda samhällenas verkliga utvecklingsbehov, även vad gäller ökad demokrati och rikare kulturliv, respekt för de mänskliga rättigheterna, högre livskvalitet och ett successivt införande av marknadsekonomi; forskningens inriktning bör utarbetas tillsammans med de aktörer som bidrar till utvecklingen och inte bara med de politiska och administrativa myndigheterna,

6. påminner om att ett utnyttjande av det traditionella kunnandet och de lokala tillgångarna å ena sidan sannolikt kommer att leda till mycket konkreta lösningar på de särskilda lokala behoven och å andra sidan kommer att utgöra verkliga innovationskällor för den internationella forskningen,

7. betonar att forskningsresultaten måste spridas och användas mellan forskingscentren och möjliga aktörer (offentliga eller privata), samt mellan platser för tillämpning och användning (ekonomi, handel etc.); anser också att det är viktigt att skydda resultaten av forskningen som bedrivs i utvecklingsländerna,

8. stöder principen om att programmens prioriteringar och förvaltning först och främst bör fastställas genom att man upprättar partnerskap mellan de olika berörda aktörerna, men anser samtidigt att man måste ge omfattande stöd för att bidra till upprättandet av en effektiv forskningsinfrastruktur, även om målsättningen på lång sikt för samarbetet med utvecklingsländerna måste vara att bedriva forskning i gemensamt intresse; hänsyn bör tas till de kulturella förutsättningarna och den tekniska utvecklingens socioekonomiska effekter, och att det civila samhället, i synnerhet arbetsmarknadens parter, bör göras delaktiga i tid,

9. anser att kommissionen bör vara uppmärksam på dynamiken i vissa länder som fortfarande klassas som utvecklingsländer men som är på uppgång (Mercosur), och i vissa fall successivt ändra samarbetsmodellen från bistånd till gemensamt uppbringande av resurser,

10. upprepar sitt förslag, som lades fram i den ovannämnda resolutionen av den 2 oktober 1997, om att inrätta en europeisk stiftelse för långsiktigt bistånd och stöd till forskningslaboratorier i u-länderna, i syfte att öka kunskaperna om miljöer, resurser och samhällen i dessa länder,

11. anser att ett långsiktigt stöd som särskilt avser internationella forskargrupper, i stället för att vara begränsat till tillfälliga projekt, kan göra det möjligt att utöka tillämpningen av partnerskap och utveckla en hållbar samverkan i synnerhet mellan olika regioner och på så sätt undvika misstaget att dela ut anslag till alltför många olika mottagare,

12. påminner om att de olika forskningsaktörerna i utvecklingsländerna till fullo måste införlivas och erkännas i den internationella forskarvärlden och att de måste vara rörliga (exempelvis genom utbildning och utbyte) för att kunna delta och berika forskarvärlden,

13. anser att samarbetets målsättning när det gäller forskning bör vara att bidra till uppbyggnaden av endogen forskningskapacitet; anser också att man förvisso skulle kunna dra nytta av forskarflykten genom att upprätta nätverk för utflyttade forskare, men att man ändå bör göra det mer attraktivt för forskarna att stanna kvar i sina hemländer eller få de forskare, som så önskar, att återvända,

14. påminner om att tillgången till informationskällor, och i synnerhet till internationella nät såsom Internet, är en förutsättning för informationsutbyte och för en effektiv strategi för främjande av forskning,

15. påminner om att det inte får finnas några internationella patentbestämmelser som på något sätt ligger till hinder för tillgången till information eller minskar de vinster som dessa länder skulle kunna göra genom att använda sina resurser,

16. anser att man bör undvika utarmning av utvecklingsländernas genetiska och intellektuella arv och se till att göra det möjligt för de lokala befolkningsgrupperna att fullt ut dra nytta av detta arv,

17. anser också att det kan vara intressant att fastställa prioriterade åtgärdsområden (såsom jordbruk, hälsa, miljö och i synnerhet vatten), som kan förfinas med hänsyn till behov och resurser i varje område,

18. betonar att de frågor som rör hälsa och hygien i utvecklingsländerna är akuta och betydelsefulla och anser att gemenskapens insatser när det gäller vetenskapligt och tekniskt samarbete först och främst måste inriktas på att man tar itu med dessa problem på lokal nivå för att på så sätt garantera en rättvis tillgång till medicinsk behandling,

19. påminner om vikten av vetenskaplig forskning och teknisk innovation i samband med utvecklingsprocesser som grundar sig på förvaltning och hållbart utnyttjande av resurser och som inte bara kan stödja den ekonomiska verksamheten utan även kan minska de miljöskador som orsakas av icke-hållbara industrialiseringsprocesser,

20. påminner dessutom om att en mycket betydelsefull faktor för en hållbar utveckling är att man kan hantera energin, och att ett effektivt energiutnyttjande och användning av förnybara energikällor bidrar till ett energimässigt oberoende som kan innebära ekonomisk och social stabilitet i utvecklingsländerna,

21. anser att kampen mot avskogningen, utvecklandet av förnybara energikällor och energihanteringen kan spela en avgörande roll för den internationella kampen mot växthuseffekten och bidra till stora vinster för utvecklingsländerna i synnerhet efter de flexibilitetsinstrument (bland annat utsläppstillstånd) som tas upp i Kyotoprotokollet,

22. påminner om den avgörande betydelse som den biologiska mångfalden, i synnerhet i skogarna, har som resurs för den vetenskapliga forskningen och vice versa, det vill säga forskningens betydelse för att bevara och på ett hållbart sätt förvalta resurserna,

23. påminner om att man måste göra en stor insats för att samordna de olika gemenskapsinstrumenten och de nationella och internationella instrumenten; kommissionen bör förbättra samordningen av samarbetsåtgärder på FoTU-området inom sina generaldirektorat och utrikes och också främja samordningen med ministerierna i de berörda medlemsstaterna,

24. uppmanar kommissionen att säkerställa största möjliga förbättra flexibilitet för de finansiella instrumenten för FoTU-samarbetet med utvecklingsländerna; nyckelåtgärden för samarbete inom det femte ramprogrammet bör därför kombineras med förslag av mer frivillig karaktär (såsom Eureka och Cost),

25. anser att man bör förbättra uppbringandet av medel och i synnerhet se till att Europeiska unionen till fullo utnyttjar de finansiella instrument som Europeiska utvecklingsfonden och ALA- och Meda-förordningen utgör, vilka bör bistå med mer medel för strukturåtgärder som avser forskning och teknisk utveckling i utvecklingsländerna,

26. är övertygat om att endast ett samarbete som är långsiktigt, och som omfattar många olika parter samt områden som hittills förbisetts, kan erbjuda utsikter till framgång med tanke på uppgiftens komplexitet (skapandet av infrastruktur vad gäller lagar och material, utbildning av personal) och den eftersläpning som skall hämtas in; eftersom samarbetet måste grundas på en bredare bas och omfatta fler områden inom vetenskapen än hittills måste mer resurser planeras in för detta vilka också bör motsvaras av högre anslag från våra partner,

27. anser att man inom det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling bör förstärka det särskilda programmet för samarbete med utvecklingsländerna och ge det ökad legitimitet gentemot dessa länder genom att förbättra samordningen med gemenskapens utvecklingspolitik samt försäkra sig om att temaprogrammen underlättar utvecklingsländernas deltagande,

28. betonar att de politiskt ansvarigas medvetande om FoTU:s betydelse bör stärkas och att denna sektor bör göras mer öppen och tillgänglig för allmänheten,

29. uppmanar kommissionen att förstärka och säkerställa överensstämmelse och samordning mellan EU:s utrikespolitik och programmen för FoTU-samarbete med tredje land, i synnerhet utvecklingsländer, i enlighet med kraven på solidaritet med fattiga länder men också för att hitta nya marknader,

30. betonar att man systematiskt måste uppmärksamma öppenheten i förfarandena för tilldelning av anslag och inrättandet av mekanismer för uppföljning och kontroll,

31. anser att man, för att säkerställa effektivt utnyttjande av finansieringsinstrumenten för offentligt stöd till utvecklingen, då den föreslagna strategin genomförs, bör påbörja en förberedande fas snabbt för att fastställa de nationella och regionala ramarna för åtgärder med frivilliga länder och regioner, så att en verksamhetsbas för denna strategi kan grundas på en verklig politisk dialog; anser att en regelbunden utvärdering av det offentliga stödet och samarbetet på området bör göra det möjligt att mäta utvecklingen av stödets effektivitet och verkliga nytta för befolkningsgrupperna, är av den åsikten att finansiering av nödvändiga studier, inrättande av pilotåtgärder liksom genomförande av nödvändiga samordningsåtgärder mellan såväl kommissionen och medlemsstaterna som mellan Europeiska unionen och utvecklingsländerna bör garanteras genom en särskild ökning av den befintliga budgetposten för «samordning och utvärdering av utvecklingspolitiken»,

32. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet och medlemsstaternas regeringar samt unionens utvecklingspolitiska partner.