Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Hantverkssektorn och småföretagen"

(97/C 158/09)

Den 19 december 1995 beslöt Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23, andra stycket, i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "Hantverkssektorn och småföretagen".

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som var ansvarig för det förberedande arbetet, utarbetade sitt yttrande på grundval av föredragande Antonello Pezzinis rapport av den 7 februari 1997.

Ekonomiska och sociala kommittén antog den 20 mars 1997 vid sin 344:e plenarsession den 19-20 mars 1997 följande yttrande med 112 röster för, 1 röst mot och 3 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Romfördraget från 1957 föreskrev inte någon särskild gemensam företagspolitik. Denna politik utvecklades först i början av 80-talet som en följd av att vitboken om den inre marknaden () förverkligades och att ny gemenskapspolitik utarbetades med syfte att skapa bättre villkor för en gynnsam företagsmiljö för de små och medelstora företagen på den inre marknaden 1992.

1.2. De små och medelstora företagens och hantverkssektorns betydelse fick sitt definitiva erkännande under rådsmötena i Edinburgh i december 1992, Köpenhamn i juni 1993 och på Korfu i juni 1994. Under dessa möten godkändes en rad initiativ, till exempel ett flerårigt åtgärdsprogram 1993-1996 för små och medelstora företag och den resolution som följde efter promemorian från det belgiska ordförandeskapet i rådet. Denna resolution uppmanar till att förstärka företagens konkurrenskraft, särskilt när det gäller de små och medelstora företagen och hantverksföretagen, och att öka sysselsättningen. Detta omvandlades sedan till Åtgärdsprogram för små och medelstora företag.

1.3. Hantverkssektorns och de små och medelstora företagens betydelse i den europeiska produktionsstrukturen visas här genom några siffror (): 99 % av de europeiska företagen har mindre än 250 anställda och man kan säga att det till största delen rör sig om små företag och hantverksföretag, eftersom cirka 93 % av företagen inom gemenskapen har mindre än 10 anställda.

1.4. De små och medelstora företagen står för mer än 2/3 av sysselsättningen inom gemenskapen och mikroföretagen (det vill säga företag med 0-9 anställda) svarar för en nästan lika stor del av sysselsättningen som de stora företagen (det vill säga 29 %). Under de senaste tre åren har 75 % av alla nya arbetstillfällen i Europa skapats inom de små och medelstora företagen och hantverksföretagen. Om man dessutom beaktar att de små och medelstora företagen svarar för mer än 70 % av den totala omsättningen inom EU kan man dra slutsatsen att de små och medelstora företagen och hantverksföretagen utgör den ekonomiska och sociala ryggraden i gemenskapen.

1.5. För att konkret bemöta hantverksföretagarens verkliga behov genom att ge honom en betydelsefull roll i den ekonomiska utvecklingen och skapandet av nya arbetstillfällen presenterade EU för några år sedan en stödpolitik för hantverksföretag och små och medelstora företag.

2. Från Avignonkonferensen till Berlinkonferensen

2.1. Sedan den första Avignonkonferensen i oktober 1990 har kommissionen tillsammans med fackorganisationer ansträngt sig för att uppfylla hantverksföretagens krav. Konferensen föranledde flera åtgärder, till exempel Handledning för hantverks- och småföretagens branschorganisationer, pilotåtgärder för utbildning av makar som arbetar tillsammans, gränsöverskridande utbildning och utbildning i standardisering och kvalitetscertifiering. Det råder inget tvivel om att resultatet från dessa år är positivt. Även om kommissionen å ena sidan har börjat att tillmötesgå hantverkarnas och småföretagens krav förstärker de förändringar som tillkom under den första europeiska hantverkskonferensen i Avignon behovet av att fortsätta med utbyte och dialog mellan företagen, deras nationella och europeiska representanter samt med medlemsstaterna. Å andra sidan orsakar de strukturella utmaningarna som mikroföretagen måste ta itu med under den närmaste framtiden många problem.

2.2. De sistnämnda skulle kunna delas upp i externa och interna problem. På det externa planet ställs hantverkarna inför en konkurrensökning som främst beror på att:

- Den inre marknaden har skapats.

- Storföretagen har gått in på småföretagens och de mycket små företagens traditionella nischmarknader.

- Stora handelscentrum har skapats (stor- och supermarknader) där varje arbetare ersätter 3-4 arbetstillfällen inom hantverks- och handelssektorerna.

- Halvprofessionella tjänster inom gör-det-själv-sektorn har utvecklats.

- Svartjobbens betydelse har ökat.

2.3. Dessutom lider hantverkarna och småföretagarna av konkurrensstörningar på grund av otillräcklig och olämplig ekonomisk information. Det rör sig om allt från information om standardisering och kvalitetscertifiering till information om lagstiftning på miljöskyddsområdet, arbetssäkerhet etc. På det inre planet ställs hantverkarna och småföretagarna inför:

- Brist på finansiella medel.

- Ökade skattemässiga och administrativa bördor.

- Bristfälliga kunskaper i strategisk företagsledning och företagsorganisation.

- Problem med fortbildning för personalen.

2.4. Under den andra konferensen i Berlin i september 1994 identifierades företagens viktigaste problem när det gäller de socio-ekonomiska omvandlingarna inom EU. Konferensen utgjorde ett viktigt steg mot en ökad medvetenhet om hantverkssektorn på europeisk nivå () och ett nytt angreppssätt när det gäller kvaliteten på arbetet (förberedande konferenser). Vid Berlinkonferensen presenterades 144 förslag som var riktade till kommissionen och andra gemensamma och nationella institutioner. Dessa förslag kan sammanfattas på följande sätt:

- Utökat deltagande av representanter för hantverkssektorn och småföretagen när man utarbetar gemenskapsbestämmelser.

- Ökad internationalisering av småföretagen och hantverksföretagen.

- Samarbete med de central- och östeuropeiska länderna.

- Förbättring av hantverkets status.

- Kunskaper om hantverkssektorns ekonomiska roll.

- Integration av småföretagen och hantverksföretagen på den inre marknaden.

- Yrkesinriktad fortbildning.

- Förenkling av administrationen.

- Gränsöverskridande zoner.

- Finansiering och tillgång till krediter.

- Ökad insyn i kommissionens organisation.

2.5. Kommissionen har gjort en bedömning av förslagen och kom fram till att cirka 50 % av dem redan har förverkligats antingen genom gemenskapspolitik eller genom åtgärder som genomfördes alldeles före konferensen. Kommittén begär att kommissionen skall analysera de förslag som redan förverkligats och precisera hur man tänker följa upp övriga åtgärder.

2.6. Sammanfattningsvis utgjorde den andra Europeiska konferensen för hantverkssektorn och småföretagen i Berlin ett viktigt etapp när det gäller att framhålla hantverkssektorns roll inom unionens ekonomiska, sociala och politiska liv och ett steg framåt mot kännedom om och lösning på hantverkssektorns problem genom att datum fastställdes för den tredje europeiska konferensen för hantverkssektorn och småföretagen i Milano.

3. Gemenskapspolitik beträffande "De små och medelstora företagen och hantverksindustrin"

3.1. I de enskilda medlemsstaterna har termen "hantverk" olika betydelse och de juridiska definitionerna skiljer sig i förekommande fall från varandra. I sitt yttrande om hantverksföretagen och de små och medelstora företagen () från oktober 1992 identifierar kommittén följande utmärkande drag för företag av hantverkskaraktär och för småföretag i medlemsstaterna:

- De är i allmänhet små, med undantag i några regioner och länder.

- De är ryggrad för den lokala ekonomin och/eller har förlagt sin verksamhet till avancerade tekniska sektorer.

- De tillverkar på beställning eller i små serier.

- Företagen är juridiskt och finansiellt oberoende.

- De är familjeföretag, vilket innebär att släkten ofta arbetar i företaget.

- Företagsledaren är en centralfigur och samarbetar nära med de anställda.

3.2. Dessutom härrör inte i synnerhet mikro- och hantverksföretagens betydelse enbart från deras roll inom ekonomin, antalet företag och arbetstillfällen eller från deras bidrag till mervärdet. Man måste också beakta den dynamiska roll de har inom hela gemenskapens ekonomi. På grund av sina interna organisationsformer och sin närvaro på expanderande marknader har mikro- och hantverksföretagen en grundläggande betydelse för produktivitet, innovationer och flexibilitet. Dessa faktorer är viktiga för ekonomins strukturella utveckling i allmänhet och särskilt för krisregioner.

3.3. Hantverksföretagen måste dock övervinna helt andra svårigheter än dem som de medelstora företagen eller storföretagen är utsatta för. Några av dessa svårigheter kommer från företagens ökande behov att nå utanför de lokala och traditionella marknadernas gränser och att verka på den europeiska marknaden.

3.4. Jämfört med de medelstora företagen och storföretagen är det svårare för hantverksföretagen att klara av invecklade administrativa och juridiska problem, speciellt i fråga om miljöskydd och överensstämmelse med reglerna för den inre marknaden.

3.5. Det är svårare för hantverksföretagen att hitta finansieringsmöjligheter och få krediter, ha tillgång till gemenskapsinformation och internationellt samarbete. Det är också svårare för dessa företagare att utveckla strategier för det egna företaget på europeisk nivå. För att kringgå dessa problem och gynna hantverksföretagen på den inre marknaden har kommissionen utarbetat en gemensam politik för hantverksindustrin och de små och medelstora företagen. Det skulle dock behövas en studie av hantverksföretagens respektive de kvinnliga företagarnas tillgång till finansiering och krediter.

3.5.1. Även inom området för forskning och teknologisk utveckling har stödåtgärder antagits för de små och medelstora företagen inom ramen för det 4:e ramprogrammet 1994-1998. Detta är en följd av de positiva erfarenheterna från Craft-programmet (till exempel premier för praktiska lösningar). Åtgärderna är avsedda både för små och medelstora företag som verkar i traditionella sektorer och i högteknologiska sektorer och är inriktade på att främja dessa företags deltagande i alla nya gemenskapsprogram som rör forskning och teknisk utveckling.

3.6. För att främja politikens inverkan på produktionen måste gemenskapens myndigheter absolut skilja åtgärderna som rör mikro- och småföretag från de åtgärder som är avsedda för medelstora företag, med tanke på de uppenbara skillnaderna mellan produktions-, handels- och organisationsvillkor för dessa företagstyper.

3.7. Genom att göra ett selektivt urval på det här området erbjuder inte kommissionen något direkt stöd till företagen men man stöder företagens företrädare och de organ som representerar företagen, till exempel yrkes- och fackorganisationer.

3.8. Olika slags åtgärder har vidtagits, från Euro Info Centres (informationsnätverk), BC-NET (nätverk för företagssamarbete) och BCC (centrum för företagssamarbete) till Partnerskap för Europa och Interprise (samarbete mellan företag) samt åtgärder som hänför sig till underleverantörsförfaranden och pilotåtgärder (Euromanagement, Handel 2000 och Startkapital). Dessutom har unionen skapat 24 fonder för startkapital där man förbundit sig att investera i nystartade företag som behöver finansiellt och organisationsmässigt stöd för att genomföra utvecklingsbara och innovativa projekt.

3.9. Även om det är under otillräckliga och oproportionerliga former i förhållande till dess betydelse inom gemenskapens ekonomi stöds hantverkssektorn inom ramen för den gemensamma politiken för regional utveckling, inom området för gemenskapens stödramar och åtgärdsprogram samt Europeiska investeringsbankens verksamhet och då särskilt genom generella krediter.

3.10. Strukturfonderna har tilldelats totalt 141 miljarder ecu för perioden 1994-1999. Största delen av denna summa (strukturfonderna utgör cirka 35 % av gemenskapens årliga budget) kommer att utnyttjas för att finansiera gemenskapens nationella stödramar och då framför allt insatser inom infrastrukturernas område. Endast en liten del av dessa resurser används dock för att främja de små och medelstora företagens och hantverkssektorns utveckling. Dessutom har 9 % av fondernas totala anslag, det vill säga 13 450 miljoner ecu, reserverats för gemenskapsinitiativen.

3.11. Inom de sistnämndas område bör man framhålla gemenskapens åtgärdsprogram för små och medelstora företag. Dessa program har tilldelats 1 miljard ecu för samfinansiering av en serie åtgärder till stöd för små och medelstora företag och hantverksföretag.

3.12. Ett ytterligare problem är att de många möjligheter som erbjuds hantverksföretagen skall utnyttjas på ett effektivt sätt så att dessa helt och fullt kan dra nytta av åtgärder och befintliga program i enlighet med det som kommissionen (dok. KOM(96) 502) och Europaparlamentet (Thyssenrapporten) krävde. Administrativa förenklingar, minskning av utbetalningstiden för finansiella medel och förbättrat stöd samt ett intensivare och mer utvidgat partnerskap med myndigheter på gemenskapsnivå, nationella och regionala myndigheter och branschorganisationernas representanter är förutsättningarna för att få en massiv effekt, en bättre konvergens mellan gemenskapens åtgärder och de nationella och lokala åtgärderna och dessutom förbättrad insyn-ett villkor för ett mer givande deltagande för de aktuella företagen.

3.13. Ett steg i den här riktningen är det integrerade programmet för små och medelstora företag och hantverksföretag () som föreslår en ny ram för att identifiera och integrera olika insatser från gemenskapens sida för att främja skapande och utveckling av företag. I det nämnda programmet har kommissionen speciellt tagit på sig att bidra till skapandet av en fördelaktig juridisk och administrativ ram för hantverksföretagen. Denna omfattar inga nya utgiftsposter men omfattar all politik som kan bidra till hantverksindustrins och de små och medelstora företagens utveckling, till exempel strukturfonderna, forskning och teknologisk utveckling samt fortbildning. De föreslagna åtgärderna kommer att finansieras genom befintliga instrument. För att på ett effektivare sätt kunna anpassa dessa program efter hantverkssektorns och småföretagens särskilda egenskaper uppmanar kommittén kommissionen att inom ramen för ett meddelande analysera hantverkssektorns deltagande i gemenskapsprogram.

3.14. Under de senaste åren har de europeiska organisationer som representerar hantverksföretagen och de små och medelstora företagen haft större betydelse när det gäller denna politiks genomförande och de kopplas mer och mer samman med arbetet inom unionen. De organisationer som representerar hantverksvärlden är medlemmar i många kommittéer inom EU:s institutioner. I detta avseende är kommissionens önskan klar, det vill säga att man stöder alla former av samarbete mellan medlemsstaternas organisationer och uppmuntrar dem att utbyta erfarenheter.

3.15. Effekterna av gemenskapens åtgärder på hantverksföretagen

Även om man erkänner de otaliga fördelarna med gemenskapens åtgärder under de senaste åren för de små och medelstora företagen och hantverksföretagen och utvärderar den effekt som dessa har haft på hantverkets produktion kan man dock urskilja följande problem:

- Åtgärder för hantverksföretagen har alltid varit av allmän karaktär och på så sätt har det blivit svårare att identifiera mottagarna och effekterna har minskats. Dessutom har åtgärderna ofta vidtagits utan att branschorganisationerna har tillfrågats.

- Åtgärderna är inte särskilt detaljerade trots hantverksföretagens eller mikroföretagens speciella karaktär.

- Åtgärderna är av varierande slag och inte samordnade sinsemellan. På så sätt kan de framstå som förvirrande för hantverkaren och få minskad effekt för själva företagen. Det vore därför önskvärt om åtgärderna på gemenskapsnivå kunde samordnas. Inrättandet av en samordningsgrupp för hantverkssektorn och småföretagen vid Europarlamentet och ESK, och inrättandet av en grupp för samordning mellan kommissionens olika enheter, som under GD XXIII:s ansvar skulle samordna kommissionens åtgärder till förmån för hantverkssektorn och småföretagen, skulle kunna bidra till att ge större skärpa åt de åtgärder som vidtas på lokal, nationell respektive europeisk nivå.

3.15.1. Detta framhäver två problem av grundläggande betydelse. Det första innebär att det är omöjligt med en allmän definition av små och medelstora företag och i denna definition också inbegripa mikroföretag, antingen det rör sig om hantverksföretag eller handelsföretag. Det andra problemet gäller att initiativen måste rationaliseras och inriktas på hantverksföretagens behov och speciella egenskaper.

3.15.2. När det gäller det förstnämnda problemet kan man läsa "Kommissionens rekommendation om definitionen på små och medelstora företag". Där betonar man att: "Emellertid måste man inom begreppet små och medelstora företag skilja mellan medelstora företag, små- och mikroföretag. De senare skall inte blandas samman med hantverksföretag, som även fortsättningsvis kommer att definieras på nationell nivå på grund av sina speciella egenskaper". I rekommendationen betraktar man alla företag med mindre än 10 anställda som mikroföretag (omsättningen beaktas inte), företag med mellan 10 och 49 anställda med en omsättning som inte överstiger 7 miljoner ecu som småföretag och företag med mellan 50 och 249 anställda med en omsättning som inte överstiger 40 miljoner ecu som medelstora företag. Alla företag med mer än 250 anställda betraktas som storföretag.

3.15.3. I fråga om det andra problemet skapar kommissionens övergripande planering av insatser för de små och medelstora företag och hantverksföretag förvirring när det gäller förvaltning av finansiella medel på lokal nivå och hos mottagarna. Detta faktum återspeglas i programmen och förmågan att möta hantverksföretagens verkliga behov och skulle redan från början kunna underminera det nya fleråriga åtgärdsprogrammet 1997-2000 för små och medelstora företag.

4. Juridisk definition av hantverk

4.1. Alla länder har inte en juridisk definition av hantverk och där det finns sådana avviker de ofta något från varandra. På grundval av de nationella lagstiftningarna i frågan skulle man kunna dela in definitionerna av hantverksföretag i tre kategorier: definition utifrån sektor/storlek, definition utifrån yrken och definition utifrån konstnärlig verksamhet.

4.2. Dessa skillnader måste inte nödvändigtvis ses som ett problem utan kan ses som ett kulturellt och ekonomiskt arv och en utgångspunkt för en gemensam strategi som framhäver och berikar den europeiska hantverkssektorns identitet.

4.3. Definitionen utifrån sektor/storlek, som utgår från dimensionskriterier (antal anställda), skiljer sig från definitionen utifrån yrken som inte tar hänsyn till den kvantitativa distinktionen mellan hantverksföretag och små- och mikroföretag utan baserar sig på vilken sektor företaget anses höra till. Definitionen utifrån konstnärlig verksamhet är den mest restriktiva eftersom den begränsar sig till konstnärligt hantverk ().

4.4. Definition utifrån sektor/storlek

Det kriterium som används för att definiera ett hantverksföretag är främst dess storlek uttryckt i antal anställda. Denna definition kan variera mellan olika sektorer (i Italien) eller förbli oförändrad (Frankrike och Nederländerna). I praktiken är det Italien, Frankrike och Nederländerna som använder denna definition.

4.4.1. I Italien togs det första steget mot att reglera hantverksindustrin genom att lag nr 860 av den 25 juli 1956 trädde i kraft. Den innehöll regler för lagstiftning om hantverksindustrin. För närvarande är det lag nr 443 av den 8 augusti 1985 som är giltig. Enligt denna lag kan hantverk utövas av anställda som arbetar direkt under en ensam ägare eller partner, om följande gränser inte överskrids:

a) För företag som inte är massproducenter: maximalt 18 anställda, inklusive maximalt 9 lärlingar. Det totala antalet anställda kan öka till 22 förutsatt att ökningen utgörs av lärlingar.

b) För företag som är massproducenter, men vars produktion inte är helt automatiserad: maximalt 9 anställda, inklusive maximalt 5 lärlingar. Det totala antalet anställda kan öka till 12 förutsatt att ökningen utgörs av lärlingar.

c) För företag som sysslar med konstnärligt arbete, traditionellt hantverk och måttbeställd konfektion: maximalt 32 anställda inklusive maximalt 16 lärlingar. Det totala antalet anställda kan öka till 40 förutsatt att ökningen utgörs av lärlingar. I Italien kommer konstnärligt arbete, traditionellt hantverk och måttbeställd konfektion att definieras genom en kungörelse som presidenten skall utfärda i samråd med regionala myndigheter och Consiglio nazionale dell'artigianato (nationella hantverksrådet).

d) För transportföretag: maximalt 8 anställda.

e) För byggnadsfirmor: maximalt 10 anställda inklusive maximalt 5 lärlingar. Det totala antalet anställda kan öka till 14 förutsatt att ökningen utgörs av lärlingar.

4.4.2. I Frankrike regleras hantverkssektorn i stor utsträckning av lagen om hantverk (kungörelse nr 55-656 och nr 55-657 av den 20 maj 1955, som gavs juridisk status av lag nr 58-346 av den 3 april 1958 - och senare ändringar) och av kungörelse nr 83-487 av den 10 juni 1983 (enligt ändringen genom kungörelse nr 88-109 av den 2 februari 1988). Storleken på Frankrikes hantverksföretag fastställs till 5 anställda i kungörelse nr 62-235 av den 1 mars 1962, en siffra som senare höjts till 10 genom kungörelse nr 76-879 av den 21 september 1976. En kungörelse har just godkänts för att höja denna siffra från 10 till 15 anställda (droit de suite-kungörelse i december 1995 och lag av den 5 juli 1996). Nyligen godkändes dessutom lag nr 96/603 av den 5 juli 1996 beträffande utveckling och främjande av handel och hantverk, en lag som bekräftar innehållet i droit de suite utan att föreskriva några ändringar.

4.4.3. I Nederländerna (officiell, icke-juridisk definition) används en metod som ligger mellan den "tyska" och den "latinska", även om storleken är den aspekt som dominerar: i praktiken anses alla företag som inte har mer än 10 anställda och som agerar i särskilda sektorer vara hantverksföretag.

4.5. Definition utifrån yrke

4.5.1. Denna metod är särskilt dynamisk och följer föreskrifterna i den nationella lagstiftningen (I Tyskland: "Handwerksordnung 127" av den 28 december 1965, Österrike: "Gewerbeordnung 1994" och i Luxemburg en lag som antogs 1990). Lagarna definierar de sektorer som kan anses vara "hantverksmässiga", oberoende av företagets storlek. Denna identifiering baseras på en klassificering av "hantverksyrken" (127 i Tyskland och 151 i Luxemburg) som det krävs ett särskilt diplom för att utöva. De länder som använder denna metod är Tyskland, Österrike och Luxemburg.

4.5.2. I Tyskland infördes den samlade lagstiftning som gäller idag genom "lagen om regler för hantverkssektorn" av den 28 december 1965. Denna har under årens lopp ändrats flera gånger, och den senaste ändringen infördes genom lagarna av den 20 december 1993 och den 5 oktober 1994.

4.5.3. Första paragrafen under lagens första rubrik, första avdelningen, gäller bemyndigandet av att självständigt utöva ett hantverk. Den innehåller huvudbegreppen i den traditionella tyska definitionen av hantverksföretag och stadgar att "självständigt utövande av ett hantverk som ett stadigvarande yrke är endast tillåtet för fysiska och juridiska personer och för bolag som är inskrivna i det officiella registret över hantverkare" (första stycket). "En yrkesmässig verksamhet skall i denna lag anses vara ett hantverk när den utförs hantverksmässigt och helt eller till större delen är knuten till ett av de yrken som räknas upp i bilaga A till denna lag" (andra stycket).

4.5.4. I Österrike anges definitionen av hantverksyrken i första paragrafen i förordningen om hantverk, där det står att det för att utöva ett hantverk krävs vissa kunskaper som inhämtats genom yrkesutbildning samt en omfattande yrkeserfarenhet.

4.5.5. I Luxemburg krävs det skriftligt tillstånd från den ansvariga myndigheten, Ministère de l'Économie Nationale des Classes Moyennes, för att utöva ett hantverk. Detta är obligatoriskt för fysiska och juridiska personer. Tillträde till hantverksyrkena kräver att man är kvalificerad och har gott anseende yrkesmässigt.

4.6. Definition utifrån konstnärlig verksamhet

Denna metod är mycket begränsande, eftersom bara de företag som har en konstnärlig verksamhet anses vara hantverksföretag. Det hantverksbegrepp som vanligtvis används i Spanien innebär att man självständigt utövar tillämpad konst och konststudier (kunglig kungörelse från 1982). Med hänsyn till det regionala självstyret har man från och med 1985 (den föregående lagen var från 1968) antagit lagar som reglerar hantverkssektorn utifrån de lokala förutsättningarna. Sedan 1995 har Spanien försökt att åtgärda begränsningarna i den förra definitionen genom att använda bredare och mer flexibla kriterier. Dessa utgår från dem som angavs i Schleyer-rapporten () och är de följande ():

- Det finns en nära relation mellan företagets ägare och styrelse.

- Företaget använder i stor utsträckning mänskliga resurser som kan kombineras med modern produktions- och förvaltningsteknik.

- Företagsledaren har kunskaper och förmåga att förvalta företaget och styra produktionsprocessen.

- Företagsledaren deltar på ett direkt och dominerande sätt i organisationen av produktionsprocessen.

4.6.1. Den brittiska och delvis den irländska hantverksindustrin skulle också kunna inkluderas under denna rubrik, även om det i dessa länder inte existerar en juridisk definition av hantverk. I Storbritannien och Irland anses enbart en självständig arbetare som för hand tillverkar traditionella föremål och konstföremål vara en hantverkare. Å andra sidan finns det en "småföretagar"-sektor som har tydliga industriella inslag, samtidigt som hantverket i allmänhet finns inom traditionell och konstnärlig produktion.

>Plats för tabell>

4.7. Dessutom finns det länder som av olika skäl inte faller under någon av de tre ovannämnda definieringskategorierna.

4.7.1. I Belgien finns det en mycket begränsande lag om hantverk, vilket minskar sektorns socio-ekonomiska betydelse ganska mycket. I detta land är begreppet hantverk nära knutet till begreppet små och medelstora företag, vilket i sin tur omfattas av det mer allmänna begreppet "medelklass".

4.7.2. I Grekland används en officiell, icke-juridisk definition, medan det i Portugal och Finland inte finns någon definition av hantverksindustrin, vare sig juridisk eller officiell. Förfarandet för att diplomera en hantverkare etablerades i Sverige genom kunglig kungörelse nr 596 av den 26 juni 1973. Denna ger ett formellt erkännande av utövandet av hantverk inom vissa yrken.

Även om det i Danmark inte finns någon allmän definition av hantverksindustrin används många olika kriterier som används som bas för att tillämpa särskilda bestämmelser. Det mest använda kriteriet är storlek och det används i studien "Håndvaerket og den Mindre Industri", där hantverksindustrin omfattar alla tillverkningsföretag som har mellan 1 och 5 anställda samt reparations-, tjänste- och byggnadsföretag, oberoende av antalet anställda.

>Plats för tabell>

4.7.3. Med tanke på de enorma skillnader som finns mellan de olika nationella lagstiftningarna skulle det vara önskvärt att man inledde ett förfarande för att nå fram till en gemensam lagstiftningsbas i alla EU:s länder. Detta behövs särskilt för att bättre kunna bedöma sektorns ekonomiska betydelse inom Europa och för att förbättra de socio-ekonomiska effekterna av den del av den gemensamma och nationella stödpolitiken som är inriktad på att utveckla denna sektor.

5. Statistik över Europeiska unionens hantverkssektor

5.1. Antal företag och sysselsatta

5.1.1. Samtidigt som man vet mycket om företagens produktionsnätverk i Europa är statistiken över hantverksföretagen otillräcklig (med undantag för några europeiska länder). Hantverkssektorn spelar en betydelsefull roll inom den europeiska ekonomin, men ofta kan den inte mätas på ett uttömmande och homogent sätt. Detta beror på en bristfällig samordning mellan medlemsstaterna beträffande statistik över hantverksföretag och att man använder mycket olika sammanställningsmetoder som ofta inte möjliggör en giltig jämförelse av uppgifter, som för övrigt inte alltid finns tillgängliga, ett problem som även kommer att aktualiseras vid en framtida anslutning av de central- och östeuropeiska staterna.

5.1.2. Inom Europeiska unionen finns det ca 16 miljonerföretag (16 030 000 företag år 1995), exklusive jordbrukssektorn ().

5.1.3. Cirka 50 % av dessa är enskilda firmor, hantverksföretag, professionella företag och småföretag utan anställda. Övriga 50 % utgörs av "mikroföretag"; ca 7 miljoner av dessa har mellan en och nio anställda och en miljon har mellan 10 och 49 anställda. Det finns inte många mellanstora företag (mellan 50 och 249 anställda) och stora företag (mer än 250 anställda), bara 155 000 respektive 35 000 stycken, men de har stor betydelse för ekonomin eftersom de svarar för ca 45-50 % av sysselsättningen och omsättningen utanför jordbrukssektorn. I allmänhet har de europeiska företagen cirka 6 anställda.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

EU:s tre nya medlemsländer (Österrike, Sverige och Finland) har 900 000 företag, dvs. 5,6 % av det totala antalet företag, och cirka 5,55 miljoner sysselsatta, dvs. 6,3 % av EU:s sysselsatta.

5.1.4. Samtidigt som statistiken gör det möjligt att mäta antalet europeiska företag är informationen om hantverksföretagen bristfällig. I några länder är antalet företag och sysselsatta underskattat, helt enkelt på grund av de definitioner och/eller kriterier man använt. Till exempel i Spanien finns det 14 920 officiella hantverksföretag, vilket antagligen är en underskattning (). Å andra sidan är det möjligt att göra det motsatta misstaget i länder där beräkningar av hantverksindustrin baseras på företag med färre än 9 anställda.

5.1.5. Typen av juridisk definition påverkar också företagens storlek, dvs. i länder där det inte finns några storleksbegränsningar för hantverksföretag är dessa mycket större än i länder där det finns en storleksbegränsning.

5.1.6. Dessa kortfattade kommentarer visar hur frånvaron av ett europeiskt regelverk för hantverksföretag påverkar en bedömning av sektorn och de pekar på tre huvudproblem:

- Det är för närvarande inte möjligt att bedöma hantverksindustrin i Europa, beroende på skillnaderna (beträffande referensår eller olika sammanställningsmetoder).

- Det finns ingen statistisk metod som bygger på en gemensam minimigrund.

- Sektorns utveckling förändras.

5.1.7. Den slutliga resolution som antogs av 15 europeiska experter inom hantverksindustrin (en för varje medlemsstat) under det andra seminariet om statistiken över hantverkssektorn i Europa () utgör ett steg mot att inleda en gemensam undersökning, främst i syfte att bidra till att lösa den statistiska delen av dessa problem.

5.1.8. Vid detta seminarium gjordes försök att gruppera den tillgängliga statistiken utifrån de olika definitionssätt som beskrivits ovan. Följande aspekter kom fram:

1) Det är inte möjligt att göra någon ekonomisk jämförelse av uppgifterna.

2) De tillgängliga uppgifterna underskattar fenomenet.

3) Där det finns nationell lagstiftning framstår hantverksföretagens ekonomiska betydelse för den nationella ekonomin klart.

5.1.9. En av de intressantaste indikatorerna är sektorns betydelse uttryckt i antal företag och sysselsatta jämfört med siffrorna för det totala antalet företag.

>Plats för tabell>

5.1.10. Trots alla begränsningar (särskilt när det gäller de länder där hantverksindustrin inte är reglerad) är denna sammanställning till stor nytta för att ge en idé, även om den är ungefärlig, om den europeiska hantverkssektorns utseende.

5.1.11. Tre aspekter framkommer när huvudresultaten analyseras:

- I allmänhet finns det fler hantverksföretag i de länder som har en juridisk definition av hantverkssektorn jämfört med andra länder.

- I själva verket är den roll som hantverksindustrin spelar antagligen underskattad i länder som Spanien och Storbritannien. Det är ingen tillfällighet att beteckningen "konstnärlig" är den som främst används för att definiera hantverksföretag i dessa två länder.

- I de länder där definition utifrån yrke är den metod som används är antalet sysselsatta inom hantverksindustrin större jämfört med den totala siffran för små och medelstora företag, med undantag av Italien. Detta innebär att sektorn i detta land, oberoende av den juridiska definitionen, sysselsättningsmässigt har en strukturell betydelse för det nationella produktionsnätet.

>Plats för tabell>

5.2. Hantverksföretagens bidrag till BNP och exporten

5.2.1. En annan intressant aspekt är hantverksföretagens bidrag till BNP. De uppgifter som finns tillgängliga rör bara vissa medlemsstater. Hantverkssektorn spelar en viktig roll i Italien, där den står för 12 % av BNP, jämfört med 9,6 % i Tyskland och 5,6 % i Österrike. På en mellannivå finns Nederländerna (3,5 %), Frankrike (5,1 %) och Grekland (3 %), medan hantverkssektorns bidrag är underskattat i Spanien (0,33 %). I många av dessa länder är hantverksföretagens bidrag till BNP större än jordbrukets bidrag (exempelvis i Italien).

Craft industry growth and employment (1991 = 100)

Professional approach

Enterprises Employment

Austria Austria

>Start Grafik>

Source: Data processed by Istituto G. Tagliacarne Source: Data processed by Istituto G. Tagliacarne>Slut Grafik>

Germany Germany

>Start Grafik>

Source: Zentralverband des Deutschen Handwerks

processed by Istituto G. Tagliacarne Source: Zentralverband des Deutschen Handwerks

processed by Istituto G. Tagliacarne>Slut Grafik>

Luxembourg Luxembourg

>Start Grafik>

Source: Chambre des métiers de Luxembourg data,

processed by Istituto G. Tagliacarne Source: Chambre des métiers de Luxembourg data,

processed by Istituto G. Tagliacarne

Craft industry growth and employment (1991 = 100)

Sector/size approach

Enterprises Employment>Slut Grafik>

France France

>Start Grafik>

Source: SIRENE/INSEE data, processed by Ist. G. Tagliacarne

Source: SIRENE/INSEE data, processed by Ist. G. Tagliacarne>Slut Grafik>

Italy Italy

>Start Grafik>

Source: ISTAT/CERVED data, processed

by Ist. Guglielmo Tagliacarne

Source: ISTAT/CERVED data, processed

by Ist. Guglielmo Tagliacarne>Slut Grafik>

Netherlands Netherlands

>Start Grafik>

Source: EIM, Annual yearbooks of craft data,

processed by Ist. Guglielmo Tagliacarne Source: EIM, Annual yearbooks of craft data,

processed by Ist. Guglielmo Tagliacarne

Craft industry growth and employment (1991 = 100)

Artistic approach

Enterprises Employment>Slut Grafik>

Spain Spain

>Start Grafik>

Source: Fundación Cultural Española para el fomento

de la artesanta, data processed by Ist. G. Tagliacarne Source: Fundación Cultural Española para el fomento

de la artesanta, data processed by Ist. G. Tagliacarne>Slut Grafik>

Ireland

>Start Grafik>

Source: CSO data, processed by Istituto G. Tagliacarne>Slut Grafik>

>Plats för tabell>

5.2.2. I några länder finns det statistik om hantverkssektorns export. Denna statistik visar att även små och mycket små företag kan exportera och att det inte enbart är de större företagens privilegium. Ett bra exempel på detta är Italien, där hantverksföretagens export under 1994 utgjorde 18,3 % av den totala exporten, vilket är mer än sektorns bidrag till BNP. Hantverkssektorns export är också mycket omfattande i Danmark, där den utgör 6 % av den totala exporten. Däremot är siffrorna för Tyskland (2 % av den totala exporten) och Frankrike (4,2 % av den totala exporten) lägre än hantverksindustrins prestation uttryckt i procent av BNP. I Österrike utgör hantverksexporten 2,8 % av den totala exporten.

>Plats för tabell>

5.3. Utvecklingen inom hantverksföretagen i Europa under den senaste femårsperioden

5.3.1. Om man ser till antalet, har hantverksföretagen ökat under de senaste åren i många europeiska länder. När man analyserar de uppgifter som finns att tillgå från åtta nationer (Österrike, Tyskland, Frankrike, Italien, Irland, Luxemburg, Holland och Spanien) framgår det att sektorn har ökat, räknat i antal, i nästan alla länderna under perioden 1991-1994/1995. Frankrike och Spanien skiljer sig från de andra länderna så till vida att antalet företag inte ökat stadigt. Dessa länders utveckling kan uppdelas i två perioder: 1991-1993 då det skedde en minskning av antalet företag och 1994/1995 då antalet företag ökade men ändå inte kom i kapp till tidigare antal. I Spanien nåddes en kulmen 1992, en minskning 1993 och en ökning av företagens antal under åren 1994/1995. Utvecklingen vad gäller arbetstillfällen är däremot inte så likartad: arbetstillfällena ökar i Tyskland, Österrike och Luxemburg, medan de minskar i alla de andra länderna. Italien, Frankrike och Holland uppvisar ett omvänt förhållande mellan antalet företag och antalet arbetstillfällen så att när det förra ökar, så minskar det senare. Det kan delvis bero på att nya företag startats. Många lärlingar slutar att arbeta som anställda och startar ett eget hantverksföretag: arbete som anställd övergår i eget företagande.

5.4. Regionala aspekter

5.4.1. Hantverksföretagens lokalisering i regionernas Europa är mindre likartad än vad man skulle kunna tro. I Italien, Tyskland och Österrike finns det ett direkt samband mellan områdenas utvecklingsnivå, beräknad i BNP per capita, och företagskoncentrationen. I Frankrike däremot gäller det omvända: koncentrationen är större i de regioner vars befolkning har medelstora eller låga inkomster. Tvärtemot vad man vanligtvis tror, är det egentligen så att hantverkssektorn finns både i väl utvecklade och i eftersatta områden. I många områden var den t.o.m. upphovet till en mycket omfattande företagsamhet (t.ex. i Italien). Som exempel kan nämnas att i Italien har de regioner där hantverkssektorn är störst, t.ex. Toscana, Marche och Veneto, just en medelhög ekonomisk utvecklingsnivå (). Hantverkssektorn bidrar i synnerhet till utvecklingen i områden med hög företagskoncentration och i industriområden. En studie utförd av Istituto Tagliacarne visar att de områden som är mest dynamiska och har större attraktionskraft är just de som har en hög koncentration av hantverksföretag. Detta gäller särskilt de nordöstra regionerna (Veneto) och regionerna i mellersta Italien (Toscana, Marche) (). Detsamma gäller för Tyskland, där Baden-Württemberg och Bayern, med bland de högsta inkomsterna i Europa, har den högsta koncentrationen av hantverksföretag. I Österrike är det Wienregionen och Niederösterreich som har den största koncentrationen. I Frankrike däremot, är det Korsika, Midi-Pyrénées, Limousin och Languedoc-Rousillon som ligger före alla de andra regionerna, trots att medelinkomsten ligger på en medellåg nivå ().

5.4.2. Om man studerar Europeiska unionens svaga områden, framgår det att Syditalien har ett mindre antal hantverksföretag. Detsamma gäller dock inte för Spanien, där man bland områdena med flest hantverksföretag finner Andalusien (eftersatt region). I Storbritannien är hantverkssektorn koncentrerad till Skottland.

>Plats för tabell>

5.5. Den statistik om hantverksföretag som läggs fram här är fragmentarisk och ofullständig, p.g.a. avsaknaden av uppgifter. Detta understryker det stora behovet av att utarbeta ett europeiskt program för att förbättra statistiken över hantverksföretag.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

6. Utbildningen inom hantverksföretagen: inledande synpunkter

6.1. Inom hantverkssektorn är företaget kanske mer än vad som är fallet inom andra sektorer centrum för utbildningen, vilken sker på eller utgår från företaget. Yrkeskunnandet är utgångspunkten för utövande av yrket, och ofta regleras tillträdet till yrket av en uppsättning regler, certifikat och betyg som formellt anger vilken skicklighet yrkesutövaren skall ha för att få utöva ett visst yrke. Utbildningen utgör alltså en tydlig grund för en ständig förbättring och utveckling inom sektorn, framförallt om man ser på hela utbildningskedjan: från överförandet av samlad konkret kunskap, både bas- och specialistkunskap, och skicklighet (även den praktiska) till förmedling av olika sätt att agera och driva ett företag.

6.2. Det yrkesutbildningssystem, både på grund- och fortbildningsnivå, som finns i de olika staterna utgör alltså den grundförutsättning som garanterar förekomsten, kontinuiteten och utvecklingen av professionalismen hos dem som leder små och medelstora företag, särskilt hantverksföretag.

6.3. Grundelement i detta system är samarbetet skola-företag, andra kompletterande system, varvade verksamheter med lärlingsplatser eller praktikplatser samt återkommande fortbildning. Den sistnämnda verksamheten uppnår två mål: de anställda får fortbildning - man förhindrar ett föråldrat arbetssätt - och man tar vara på den samlade kunskap som finns - ofta unik och ibland överförd på informellt vis.

6.4. En hantverkares status, vilken i vissa länder regleras genom exakta normsystem och underställs en sträng testprocedur (examina, certifikat, praktiska prov etc.) understryker hur nödvändigt det anses vara i många länder att bevara det unika och det typiska inom hantverksyrkena. Detta utgör också förutsättningen för införandet av en kvalitetscertifiering av yrkesverksamheten för att skydda konsumenterna och de som är slutmottagare av hantverkstjänsterna. Detta finns redan i Sverige, där 100 yrken av skiftande slag inom hantverkssektorn (från bagare till glasstillverkare) får utövas endast efter utfärdande av gesäll- eller mästarbrev.

6.5. Det institutionella sammanhanget

6.5.1. Ett antal olika institutioner svarar för planeringen, organisationen och genomförandet av yrkesutbildningen, både på grundutbildnings- och fortbildningsnivå. De kan uppdelas enligt följande: a) Staten-departementen och andra styrande organ; b) De lokala myndigheterna; c) Sammanslutningar som företräder yrkessektorn (såväl på nationell som på lokal nivå och ofta med utbildningscentra utspridda över landet).

6.5.2. Specialinriktade och yrkesförberedande skolors verksamhet spelar en mycket viktig roll (t.ex. AMU-en dansk organisation för arbetsmarknadsutbildning som finns i många städer; hantverksföreningarna i Tyskland; nationella centra för yrkesutbildning, COLO, i Holland; de lokala skolmyndigheterna, LEA, i England).

Det finns ett klart samband mellan de två yrkesutbildningssystemen, grundutbildning och fortbildning, och sektorn med små och medelstora företag, och då särskilt hantverksföretagen. Det bör dock påpekas att yrkesutbildningssystemet i vissa länder inte enbart är knutet till hantverksföretagen. I Irland sker yrkesutbildningen för hantverkssektorn inom ramen för skolsystemets senare stadium och inom arbetslöshetsutbildningen. I Danmark erbjuds den inom ramen för den yrkesförberedande grundutbildningen (EUD), som leder till högre teknisk examen (HTX), och inom arbetsmarknadsutbildningen (AMU, ett system som framför allt inriktas på fortbildning av kvalificerad och mindre kvalificerad arbetskraft).

6.5.3. Skillnaden mellan de två yrkesutbildningssystemen ligger främst i målgruppen: ungdomar när det gäller grundutbildning och vuxna när det gäller fortbildning. Det finns också skillnader i målsättningen för det två slagen av utbildning: grundutbildningen är en förberedelse inför inträdet i arbetslivet och kursinnehållet ger den teoretiska och praktiska grund som behövs för att starta en affärsrörelse eller för att utöva ett yrke. Denna utbildnings goda resultat beror på omfattande samverkan med produktionsapparaten. Fortbildning är en verksamhet som bibehåller och utvecklar kompetensen, och dess goda resultat beror på kontinuiteten och på i vilken grad man lyckas förverkliga begreppet "lifelong learning".

6.5.4. Den integration som nämnts avspeglas tydligt i det tudelade systemet och i växlingen arbete/skola. Båda systemen kombinerar den praktiska utbildningen ute på företagen med undervisningen och yrkesutbildningen på yrkesskolor och tekniska skolor.

I detta tudelade system är företaget och skolan partner och delar ansvaret . Under förutsättning att det finns en samverkan mellan de båda modellerna, är detta system ett villkor för en aktiv utbildningspolitik som bidrar till den ekonomiska utvecklingen.

6.5.5. Växlingen mellan arbetsplats och utbildningsplats innebär att det är möjligt och nödvändigt att båda systemen tar ett gemensamt ansvar för inbördes utveckling och framsteg.

Den vanligaste modellen för denna växling är säkerligen lärlingspraktik, dvs. en kombination av arbete och utbildning för ungdomar, som genom ett utbildningsavtal tillgodogör sig grunderna för att kunna arbeta på ett företag. Lärlingsverksamheten regleras av ett avtal (eller ett kontrakt) som ingåtts mellan företaget och lärlingen (dvs. parternas lagenligt utsedda representanter).

6.5.6. Inom hantverkssektorn är företagarens engagemang i utbildningen avgörande. Detta borgar för att specifikt yrkeskunnande överförs samtidigt med den kunskap i företagsledning som är så specifik för driften av mindre företag. För en utveckling av hantverksyrkets professionalitet behövs det både ett intensivt, interaktivt samarbete, förstärkt med detaljerade utbildningsinsatser och specifik kunskap i att planera och utveckla marketingstrategier samt i företagsledning i största allmänhet.

Verksamheten som bedrivs under lärlingstiden påverkas i de allra flesta fall av ett nära samarbete mellan myndigheterna och hantverkssektorn, representerad av arbetsmarknadens parter.

6.5.7. Lärlingsutbildning är ofta, och inte bara inom hantverkssektorn, en nödvändig förutsättning för yrkesutövandet. I Österrike ingår mer än 200 yrken i lärlingssystemet. I Storbritannien erbjuder det moderna lärlingssystemet (the modern apprenticeship system), som infördes i september 1995, inom yrkesutbildningssystemet, National Vocational System (NVQ), en utbildning som grundar sig på den kompetens som behövs inom industrin. Efter genomgången utbildning har en person rätt att utöva ett yrke på en bestämd kompetensnivå (för närvarande finns det i Storbritannien 500 lärlingar inom NVQ fördelade på 150 olika yrken, dvs. mer än 80 % av befintliga yrken). I Irland omfattas lärlingsutbildningen sedan 1995 till största delen av programmet för lärlingsutbildning, Standard Based Apprenticeship Programme. Den statliga myndigheten för sysselsättning och arbete - FAS - ansvarar för planeringen av verksamheten för alla lärlingar under de olika faserna i lärlingsutbildningen och för anordnande av utbildning som löper parallellt med praktiken på företaget. Ubildningen hålls på yrkesskolor (Vocational Schools), skolor för högre teknisk utbildning (Regional Technical Colleges) och på tekniska högskolan (Dublin Institute of Technology).

6.5.8. Lärlingstiden avslutas ofta med en praktisk-teknisk examen. I Tyskland och Österrike måste eleven, för att avlägga den examen som ligger till grund för utfärdande av yrkesbevis med angiven specialisering (t.ex. snickare), genomgå ett teoretiskt prov och visa sina praktiska kunskaper. Detta sker genom att lärlingen får tillverka en produkt eller utföra ett praktiskt prov, som visar lärlingens kunskap och skicklighet i yrket i fråga.

6.5.9. Ofta startar och driver de sammanslutningar som representerar sektorn särskilda utbildningscentra för yrkesutbildning (såsom t.ex. stiftelsen för hantverksutbildning i Finland; centra för lärlingsutbildning i Frankrike; de centra som tillhör de två största förbunden inom sektorn i Italien: "Confartigianato", Confederazione Nazionale dell'Artigianato och "CAN", Confederazione Nazionale dell'Artigianato. Vissa sammanslutningar tar en aktiv del i att främja yrkesutbildning inom sektorn (i Storbritannien främjar Craft Councils, en institution med statligt stöd, olika slag av formell och informell utbildning med inriktning på hantverkssektorn).

6.5.10. Föreskrifterna för verksamheten inom hantverkssektorn, särskilt med avseende på yrkesutbildning, faller under nationell lagstiftning. I Spanien regleras utbildningen inom hantverk och design av lagen om obligatorisk utbildning (ESO). I Italien regleras den av ett regelverk för hantverkssektorn (Legge Quadro per l'Artigianato), i Österrike av lagen för yrkesutbildning (Berufsausbildungsgesetz), i Tyskland av programmet för yrkesutbildning (Handwerksordnung und Berufsausbildungsgesetz), i Holland av regelverket för fortbildning (Kaderregeling Bedrijfstakgewijze Scholing), som trädde i kraft 1 januari 1995 etc.

I Frankrike ingicks i september 1994 en gemensam överenskommelse (accord paritaire) om yrkesutbildning mellan fackförbundet UPA (Union Professionnelle de l'Artisanat) och arbetsmarknadens parter. Överenskommelsen fokuserar på att utveckla lärlingsverksamheten och man förutser bl.a. en möjlighet för arbetare inom hantverkssektorn att få tidskompensation för utbildning.

6.5.11. Lärlingslönens storlek beror oftast på yrkets art och är föremål för en årlig uppräkning. I Danmark bestäms lärlingslönerna av särskilda branschkommissioner, där också representanter för arbetstagare och arbetsgivare är representerade. Lönen beror på yrkets art, utbildningens längd och lärlingens ålder (vanligtvis 18 år).

6.6. Hantverksföretagens delaktighet i utbildningsverksamheten

Grundidén som hela utbildningsstrategin skall utgå ifrån är att hantverksföretaget skall stå i utbildningsverksamhetens centrum.

Det är ingen tillfällighet, vilket påpekas i Europaparlamentets Thyssen-rapport, att utskottet för socialfrågor har begärt att stödet till yrkesutbildning i första hand skall tilldelas hantverksföretagen och dessutom att följande åtgärder vidtas:

- En uppvärdering av företagens roll i lärlingsutbildning som leder till "mästarbrev".

- Utbyte av kompetens och kunskap.

- Införande av ett europeiskt lärlingsbevis.

6.6.1. Utbildningsinitiativ som är ägnade att stödja och uppmuntra tillkomsten av hantverksföretag återfinns huvudsakligen inom ramen för olika nationella och regionala program och initiativ som skapats för att göra det lättare att starta nya företag. Yrkesutbildningen är alltså ett av de verktyg, en integrerad del i en uppsättning tjänster, som finns att tillgå vid nyetablering av företag. Det gäller tjänster såsom t.ex. ekonomisk stimulans, rådgivning och teknisk hjälp, mentorskap - allt med den specifika målsättningen att förmedla grundkunskaper om driften av ett företag.

6.6.2. Det största problemet vid planering av yrkesutbildning av detta slag återfinns i själva företagskulturen, eftersom:

- hantverksföretagen har en företagsstrategi som främst är inriktad enbart på produktionen,

- hantverksföretagen är alltför produktinriktade,

- framför allt de nya företag som "knoppat av sig" från redan existerande företag upplever detta problem.

6.6.3. Utbildningen blir följaktligen ett tillväxtinstrument för hantverkssektorn, men framförallt för nystartade företag genom att:

- förmågan att upptäcka och lösa företagsproblem som inte enbart är bundna till produktionen förbättras,

- den nyblivne företagaren får en mer heltäckande syn på företags- och marknadsföringsstrategi,

- samarbetet mellan mikroföretag i syfte att främja handelsförbindelser och utbyte av know-how främjas,

- språkkunskaperna förbättras och man kan gå ut på den internationella marknaden.

6.6.4. Dessa utbildningsinsatser får dock inte vara tillfälliga eller engångsföreteelser, utan grundföresatsen skall vara kontinuitet. Därmed förverkligas en strategi som grundar sig på ständig utbildning av den nye företagaren.

6.6.5. I detta sammanhang vill vi hänvisa till tre exempel på insatser som genomförts i Europa. I Irland erbjuder de viktigaste programmen för små och medelstora företag (Enterprise Development Programme, the Training Support Scheme, the Plato Programme and Company Enterprise Board) hjälp med företagsledning, utbildning, rådgivning och stöd till (blivande) småföretagare. I Grekland ansvarar arbetsförmedlingen (OAED) för ett stödprogram för nya företagare (stöds av Socialfonden). Den främsta målsättningen är att ge ekonomiska bidrag till enskilda som startar nya företag.

I Luxemburg är det i stället handelskammaren, la Chambre de Commerce, med sin "starta företag-verksamhet" (SCE) som ansvarar för att förse unga blivande hantverksföretagare med information genom individuell rådgivning.

7. Nationell politik som främjar hantverksföretagen och små och medelstora företag

7.1. I Delors vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning uppmärksammas de små och medelstora företagen och hantverksföretagen och deras betydelse för den ekonomiska utvecklingen i Europeiska unionen. Även på nationell nivå har medlemsstaterna upptäckt att de små företagen fungerar som en magnet i utvecklingen av framför allt de svagaste områdena och bidrar till att skapa nya arbetstillfällen. I detta sammanhang har hantverksföretagen spelat en viktig roll och fortsätter att göra så. Enligt en undersökning som gjordes i Italien 1988 () hade ca två tredjedelar av de nya företagarna hantverksbakgrund. Andra undersökningar bekräftar att små företag och mikroföretag i större utsträckning än medelstora företag bevarar sysselsättningsgraden när konjunkturen är dålig.

7.2. Detta innebär att småföretagen och hantverksföretagen, med hjälp av riktade, selektiva stödåtgärder avsevärt kan bidra till att nya företag startas och nya arbetstillfällen skapas.

7.3. Lagstiftningsmässiga åtgärder i länderna i Europa syftar till att uppnå följande mål:

- Förbättring av företagens konkurrensvillkor.

- Öka småföretagarnas möjligheter att anpassa sig till ekonomisk-tekniska förändringar.

- Behålla och skapa arbetstillfällen.

- Garantera mångfald och bättre kvalitet på varor och tjänster.

7.4. Nedan följer en översikt över de viktigaste åtgärderstyperna från EU:s medlemsstaters sida under de senaste åren till förmån för små och medelstora företag och hantverksföretag.

7.5. Österrike

- Stöd till små och medelstora företag (KMU-Förderungsgesetz 1996).

- Kreditlättnader.

- Lättnader för rådgivnings- och utbildningsverksamhet.

- Stöd till forskning och utveckling.

- Åtgärder för att främja internationaliseringen.

7.6. Belgien

- En "barometer" för de små och medelstora företagen för att främja medvetenheten om problematiken beträffande dessa företag och för att främja en lämplig åtgärdspolitik.

- Det har blivit lättare att få stöd ur "fonden för företagsöverlåtelser" för att underlätta ägarbyten.

- Reformer vad gäller social trygghet.

7.7. Danmark

- Reformer inom skattepolitiken - en ökning av offentliga investeringar och en skattereform.

- Särskilda lättnader för företagen.

7.8. Tyskland

- Skattelättnader för företagen.

- Räntebidrag.

- Sänkning av företagens vinstskatt.

- Ett program med 30 punkter för att uppnå målsättningarna i Delors vitbok samt särskilda lättnader för nystartade företag.

7.9. Grekland

- Privatiserings-, skatte- och konkurrensreformer.

- Regionala stödåtgärder.

7.10. Finland

- Inrättandet av en utvecklingsfond - speciella garantier för företagstjänster.

- Försäkringsförmåner för små och medelstora företag.

- Lättnader för minoritetsdelägare i ett företag.

7.11. Frankrike

- Madelin-planen: skattereform, tillgång till krediter, konkurrens, administrativa procedurer, samarbete mellan företag.

- Garantifond för produktiva investeringar.

- FFCGA (Fédération Française de Centres de Gestion de l'Artisanat).

- Flerårigt program för hantverksföretag (skattereform, tillgång till krediter, konkurrens, administrativa procedurer).

- Plan för små och medelstora företag 1995.

- Införandet av en lag i juli 1996 om utveckling och främjande av handel och hantverk.

7.12. Irland

- Lägre skattetryck på företagsvinster.

- Stöd till nystartade företag (Seed Capital Scheme).

7.13. Italien

- Främja tekniska innovationer genom en utvecklingsplan bestående av åtta delprogram för skattelättnader, direktsubventioner etc.

- Insatser från Artigiancassa till förmån för hantverksföretag i form av finansieringsåtgärder (utvecklingsarbete vad gäller unga företagare och kvinnliga företagare, miljövård, företagstjänster, tekniska innovationer etc.) och åtgärder för att förbättra betalningsförmågan (bidrag för räntor och andra avgifter, borgensåtaganden - 1995 beviljades 26 878 räntebidrag och 2 214 borgensåtaganden).

- Lag 488 och 341 - skattelättnader, stödmedel utan återbetalningsskyldighet etc.

7.14. Nederländerna

- Programmet "Meer werk, weer werk" för att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden.

- Stöd till forskning och utveckling.

- Plan för lärlingssystem.

- Skattelättnader.

7.15. Portugal

- PEDIP II-programmet (ett utvecklingsprogram för små och medelstora företag).

- PROCOM-programmet (för att främja handeln).

- Exportstöd.

- Medfinansiering.

7.16. Storbritannien

- Samarbete och ökad konkurrenskraft.

- Plan för bankgarantier.

- Investeringsstöd.

- Uniform Business Rate.

7.17. Spanien

- Program för krediter åt små och medelstora företag via Instituto de Credito Oficial (ICO).

- Finansiella bidrag.

- Regionala åtgärder.

8. Prioriteringar för de europeiska hantverksföretagen - några utgångspunkter för en diskussion

8.1. Med hänsyn till hantverksföretagens speciella villkor och problem - som även vid flera tillfällen berörts i officiella dokument från Ekonomiska och sociala kommittén, kommissionen och Europaparlamentet - samt den betydande roll som hantverksföretagen spelar för den europeiska ekonomin, såväl vad gäller antal företag och BNP-andel som sysselsättningsmässigt, borde denna sektor stödjas genom en ändamålsenlig politik som är anpassad efter hantverksföretagens särskilda egenskaper men som kompletterar den politik som förs när det gäller små och medelstora företag på gemenskapsnivå. Vid utformningen av politiken bör hantverksföretagens specifika egenskaper beaktas och deras ekonomiska och sociala betydelse lyftas fram, och i synnerhet bör deras viktiga roll som skapare av nya företag och nya arbetstillfällen främjas.

8.2. Åtgärder för att främja utvecklingen av hantverksföretagen skall överensstämma med följande fyra prioriteringar:

- Betona hantverksföretagens särställning i förhållande till andra små och medelstora företag i samband med såväl rådgivning och förhandlingar på gemenskapsnivå och på nationell och lokal nivå som vid tillämpning av bestämmelser inom ramen för gemenskapens finans- och socialpolitik.

- Främja framväxten och utvecklingen av en europeisk hantverksidentitet och hantverkskultur.

- Stödja hantverksföretagens ekonomiska utveckling genom att öka konkurrenskraften och underlätta deras integration i inre marknaden.

- Uppmuntra hantverksföretagen och deras representanter att delta i ett informationsutbyte och i en dialog, både inom EU och inom ramen för EU:s kontakter med tredje land.

8.3. Kommittén föreslår elva olika åtgärdsinriktningar - som dock inte utger sig för att vara heltäckande vad gäller de europeiska mikroföretagens alla behov, utan snarare skall ses som ett första steg på vägen mot att hitta en lösning på mikroföretagens problem.

8.4. De elva prioriterade åtgärdsinriktningarna beskrivs nedan

8.4.1. Dialog med arbetsmarknadens parter

Vid sådana förhandlingar som föreskrivs i artikel 4 i EG-fördragets avtal om socialpolitik bör de små och medelstora företagen, inklusive hantverksföretagen, vara representerade i den mån som deras respektive organisationer är representerade på gemenskapsnivå ().

8.4.2. Stärka företagens konkurrenskraft

Företagaren skall bistås genom målinriktad rådgivning från konsulter som följer företaget och dess anställda genom hela företagets livscykel ("life long advising"), även efter ett eventuellt ägarbyte.

För att uppnå detta krävs

1) att de myndigheter som har befogenheter vad gäller små- och hantverksföretag kan anslå särskilda finansieringsmedel för att stimulera en livaktig ekonomi via EU:s socialfond och strukturfonderna,

2) att man stödjer utbildningsprogram för "inspiratörer" inom sektorns organisationer, samt även samarbete och erfarenhetsutbyte mellan "inspiratörer" i olika medlemsländer.

8.4.3. Inrätta ett europeiskt institut för små och medelstora företag och hantverkssektorn

Ett sådant institut skall främja och samordna de europeiska forsknings- och utbildningsinstitutens arbete på hantverksområdet och utgöra ett forum för nya idéer, studier och förslag vad gäller hantverkssektorns problem på gemenskapsnivå och för kommissionens projekt.

8.4.4. Främja utvecklingen av en europeisk hantverksidentitet och hantverkskultur hos småföretagarna i Europa

Följande åtgärder föreslås för att uppnå denna målsättning:

1) Stärka sådana utbildningscentra i medlemsstaterna som är speciellt inriktade på forskning om och tillämpning av ny teknologi.

2) Höja medvetenheten om de små företagens och hantverksföretagens ekonomiska betydelse genom bättre statistiska analyser och målinriktad forskning, särskilt vad gäller den viktiga roll som denna sektor spelar för kvinnligt företagande och för att skapa arbetstillfällen för ungdomar och handikappade.

3) Inrätta ett permanent observationsorgan för den europeiska hantverkssektorn inom ramen för Europeiska observationsgruppen för små och medelstora företag.

4) Främja etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster, i enlighet med direktiv 64/427/EEG av den 7 juli 1964 ().

8.4.5. Stärka lärlingssystemets roll och främja varvad utbildning

Med tanke på lärlingssystemets viktiga roll som kunskapsförmedlare inom hantverkssektorn och det viktiga utvecklingsinstrument som varvad utbildning utgör, föreslås här fyra olika åtgärdsområden:

1) Stärka företagens status på yrkesutbildningsområdet genom att en "mästartitel" införs på gemenskapsnivå, under medverkan av hantverkssektorns organisationer.

2) Främja utbyte av kompetens och know-how mellan företagen, särskilt mellan lärlingar som uppnått "gesällstatus" och mellan utbildningsansvariga på företag och/eller yrkesskolor.

3) Arbeta för erkännande av utbildningsbevis, med målsättningen att inrätta ett europeiskt "gesällbrev" (erfarenheterna från dialogen mellan det franska APCM (Assemblée Permanente des Chambres de Métiers) och det tyska ZDH (Zentralverband des Deutschen Handwerks) torde vara värdefulla i detta sammanhang).

4) Stärka de sysselsättningsfrämjande åtgärderna och åtgärderna för att främja nyföretagandet genom finansieringshjälp, anställningsflexibilitet och fortbildning för lärlingar/nya företagare.

8.4.6. Förbättra informationen till mikroföretagen

Småföretagens specifika natur, som beskrivits i ett flertal ESK-dokument och som betonades vid Berlinkonferensen, understryker behovet av att förbättra informationen till mikroföretagen. För att möjliggöra detta föreslås följande:

1) Förbättra verksamheten vid Euro Info Centres genom ökat samarbete med olika branschorganisationer och satsningar på selektiv och målinriktad information där kvalitet sätts före kvantitet, vare sig det gäller tryckt information eller mjukvara.

2) Främja bättre utnyttjande av hantverksorganisationernas och småföretagens samt deras nätverks kompetens när det gäller information och rådgivning om möjligheterna att utnyttja gemenskapsfonder och nationella fonder för att främja hantverkssektorn, särskilt vad gäller innovationer och tekniköverföring.

3) Utveckla en innovationskultur för att främja användningen av ny teknologi och kvalitetscertifiering inom mikroföretagen.

4) Utvärdera resultaten från förkonferensen i München som anordnades inför tredje Europeiska konferensen för hantverkssektorn och småföretagen i Milano om hantverkssektorns integration i informationssamhället.

8.4.7. Förenkla de administrativa rutinerna

I detta sammanhang har fyra prioriteringar identifierats:

1) Längre tidsfrist för småföretag än för större företag vid införandet av bestämmelser, i den mån det inte handlar om arbetsrättsliga regler. Dessa är ofta kostnadskrävande och svåra att genomföra för hantverksföretag och andra småföretag, med tanke på deras omsättning.

2) Ökat stöd till nya och ombildade företag genom skattelättnader till förmån för nybildning och utveckling av hantverksföretag, särskilt gränsöverskridande företag.

3) Främja inrättandet av förvaltningskontor för att bistå småföretagarna vad gäller nationell skatte- och bokföringslagstiftning och underlätta tillämpningen av bestämmelserna.

4) För att säkerställa en effektiv tillämpning av gemenskapsbestämmelser och för att undvika de katastrofala kostnadsmässiga och administrativa konsekvenser som en inadekvat lagstiftning kan innebära för hantverksföretagen, bör man bevaka verkningarna av ny gemenskapslagstiftning för hantverksföretagen, särskilt med tanke på dessa företags specifika natur i jämförelse med andra små och medelstora företag.

8.4.8. Stimulera till samarbete och informationsutbyte mellan mikroföretagen och deras organisationer

För att kunna hålla jämna steg med den ekonomiska utvecklingen måste mikroföretagen satsa på samarbete och informationsutbyte med företag i tredje land.

Kommittén föreslår därför följande åtgärder:

1) Stimulera till en dialog mellan hantverkssektorns branschorganisationer och främja samarbetet med bransch- eller företagsorganisationer inom närliggande sektorer.

2) Inom ramen för strukturfonderna ge högsta prioritet till initiativ av ekonomisk/finansiell art till förmån för mikro- och småföretagen.

3) Främja företagsbildande bland mikroföretagen och utveckling av en samarbetsanda genom att hantverkarna stöds när det gäller att organisera sig i form av joint-venture-företag även inom medlemsstaterna.

Denna strategi bör baseras på en dialog mellan lokala myndigheter, medlemsstaterna och Europeiska unionen.

8.4.9. Främja en innovationskultur inom hantverks- och småföretagen

Ett förbättrat innovationsklimat är en förutsättning för ekonomisk tillväxt, ökad konkurrenskraft och nya arbetstillfällen. Det är följaktligen viktigt att man skapar en innovationskultur som omfattar såväl produktionssidan som organisations- och försäljningsområdet.

8.4.10. Förbättra och utveckla transport- och kommunikationsnäten

En förutsättning för en internationalisering av företagen och en globalisering av ekonomin är även - och framför allt - effektiva transportnät och förbättrad kommunikation mellan de olika aktörerna på marknaden. Ett viktigt steg för att stödja hantverksföretagen är att se till att de kan få ut sina produkter på marknaden till en så låg kostnad som möjligt, och att de på ett enkelt sätt kan kommunicera med andra aktörer inom hantverkssektorn med hjälp av det senaste inom kommunikationsteknologin (Internet, e-post etc.).

8.4.11. Förstärkning av stödet till sysselsättningsskapande åtgärder inom hantverksföretagen

Enkla åtgärder för att underlätta övertagande och skapande av företag skulle kunna antas när det gäller:

- Finansiellt stöd, till exempel när det gäller tillgång till förmånliga krediter, försäkringsskydd eller skydd för privata tillgångar.

- Verklig rättvisa inom skatteområdet i fråga om mervärde, inkomst av kapital, avgifter vid överlåtelse och återvinning av moms.

- Förstärkning av konkurrensmoralen.

Bryssel den 20 mars 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Europeiska kommissionen, Vitboken om den inre marknaden, 1985.

() Källa: Eurostat.

() Europeiska kommissionen, Hantverkssektorn och småföretagen - Nyckeln till tillväxt och sysselsättning i Europa - Resultat från andra Europeiska konferensen för hantverkssektorn och småföretagen, Berlin den 4 september 1995.

() Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om hantverksföretagen och de små och medelstora företagen, EGT nr C 322, 16.12.1992.

() Se KOM(94) 207 slutlig, 3.6.1994, rådets resolution av den 10 oktober 1994, EGT nr C 294, 22.10.1989 och KOM(96) 362 slutlig, 8.9.1995.

() För ytterligare information om lagstiftningen i Italien, Frankrike och Tyskland när det häller hantverk se: Giacomelli G., Scudier G., Giacomelli Giovanna, Casella L., L'impresa artigiana in Europa, Padova, 1995.

() Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om "De små och medelstora företagen och hantverksföretagen", EGT nr C 322, 16.12.1992.

() De fyra kriterier som den spanske lagstiftaren tagit fram är de som identifierades under det "Första seminariet om statistik över den europeiska hantverkssektorn" som organiserades av Istituto G. Tagliacarne, med stöd från Europeiska kommissionens GD XXIII, i Rom i september 1994.

() Uppgifterna om företagen i EU efter utvidgningen omfattar även företag med mer än 250 anställda. Detta på grund av att de bara utgör 0,22 % av de totalt 35 000 företagen.

() Beräkningarna för Spanien har gjorts av IKEI (Instituto Vasco de Estudios e Investigación) i San Sebastián.

() Detta andra seminarium om statistiken över hantverkssektorn i Europa organiserades av Istituto Guglielmo Tagliacarne med stöd från Europeiska kommissionens GD XXIII och det hölls i Rom den 20-21 mars 1996.

() Ist. G. Tagliacarne, Reddito e occupazione nell'artigianato, Rom 1995.

() Ist. Guglielmo Tagliacarne-Unioncamere, Rapporto sull'impresa e sulle economie locali, Rom 1995.

() Källa: Ministère des PME-Direction de l'Artisanat, La France de l'Artisanat, Paris 1995.

() Undersökning genomförd av Istituto G. Tagliacarne i hela landet.

() Jfr punkt 1.8 i kommitténs yttrande om den sociala dialogen, EGT nr C 89, 19.3.1997.

() Detta direktiv var ett av Europeiska gemenskapens första. Under åren 1964-1982 antogs ytterligare sex direktiv avseende oberoende verksamhet inom industri och hantverk och därmed sanktionerades etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster för de flesta yrken inom hantverkssektorn.