EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 16.10.2019 COM(2019) 481 final MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN Lägesrapport om genomförandet av den europeiska migrationsagendan



1.INLEDNING För fyra år sedan ställdes Europeiska unionen inför en oerhörd utmaning när omkring två miljoner människor anlände till unionens kuster på två år, för att finna en tillflyktsort eller ett nytt liv, ofta med risk för liv och lem för att slippa undan krig, politiskt förtryck eller fattigdom. Inför den mänskliga tragedi som utspelade sig i Medelhavet vidtog EU snabba och beslutsamma åtgärder för att förhindra att människoliv gick till spillo till havs. EU saknade emellertid då en gemensam politik för migrationshantering och gränssäkerhet. Det stod snabbt klart att medlemsstaterna inte kunde hantera migrationsutmaningen på egen hand och att det bara var genom gemensamma europeiska lösningar som den kunde hanteras verkningsfullt. I maj 2015 lade kommissionen fram en omfattande europeisk migrationsagenda avsedd att ta itu med de omedelbara utmaningarna och förse EU med verktyg för att bättre hantera migrationen på medellång och lång sikt i fråga om irreguljär migration, gränsförvaltning, asyl och laglig migration. Sedan dess har den europeiska migrationsagendan varit vägledande för kommissionens, EU-organens och medlemsstaternas arbete. Detta har lett till att en ny migrationsinfrastruktur har växt fram i EU, med nya lagar, nya system för samordning och samarbete samt direkt operativt och ekonomiskt stöd från EU. Även om en hel del arbete fortfarande återstår att göra får de framsteg som gjorts de senaste åren inte underskattas. Framsteg inom den europeiska migrationsagendan ·De irreguljära gränspassagerna till EU minskade till 150 000 under 2018 – det lägsta antalet på fem år. Nyckeln till detta har varit innovativa partnerskap med länder utanför EU, t.ex. uttalandet från EU och Turkiet från mars 2016. ·EU:s insatser har bidragit till att rädda liv : nästan 760 000 räddningar till havs, medan fler än 23 000 migranter räddats i öknen i Niger sedan 2015. ·EU har gett prov på konkret och snabbt stöd till de medlemsstater som står under det högsta trycket: — Mottagningscentrum är nu en operativ modell för snabbt och effektivt stöd till utsatta platser. Fem mottagningscentrum är i drift i Grekland och fyra i Italien. — EU:s interna finansiering av migration och gränsförvaltning har mer än fördubblats sedan krisens början till över 10 miljarder euro. — 34 700 personer har omplacerats inom EU från Italien och Grekland enligt särskilda system. Sedan sommaren 2018 har 1 103 personer omplacerats frivilligt, något som kommissionen samordnat sedan januari 2019. ·Den nya Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån har hjälpt medlemsstaterna att skydda EU:s yttre gränser, och en andra reformfas är på gång för att stärka byråns kapacitet med en permanent kår med 10 000 operativa tjänstemän. ·EU har intensifierat laglig vidarebosättning i medlemsstaterna av personer i behov av internationellt skydd: nära 63 000 personer har vidarebosatts sedan 2015. ·EU har gett skydd och stöd till miljoner flyktingar i omvärlden: — Faciliteten för flyktingar i Turkiet ger resultat på fältet: i Turkiet pågår 90 projekt som ger stöd till nära 1,7 miljoner flyktingar varje dag och bygger nya skolor och sjukhus. — EU:s regionala förvaltningsfond för insatser med anledning av krisen i Syrien ger resultat: över 75 projekt tillhandahåller vård, skolgång, utkomst och socioekonomiskt stöd till syriska flyktingar, internflyktingar och mottagarsamhällen i hela regionen. — Arbete för att hjälpa dem som lider av fasansfulla förhållanden i Libyen har bl.a. omfattat evakuering av över 4 000 människor samt frivilligt återvändande av över 49 000 personer sedan 2017, med Afrikanska unionens, Europeiska unionens och Förenta nationernas arbetsgrupp som en innovativ partnerskapsmodell. — 210 projekt i 26 länder med stöd av EU:s förvaltningsfond för Afrika ger konkreta resultat, bland annat grundläggande stöd till över 5 miljoner utsatta människor. ·Åtgärder för att störa smugglingsnätverken på alla rutter, däribland i Niger, vilket lett till en kraftig minskning av anstormningen av migranter till Libyen söderifrån. ·Formella återtagandeavtal eller praktiska arrangemang om återvändande och återtagande har ingåtts med 23 ursprungs- och transitländer, med extra stöd från EU för att verka för ett effektivt återvändande.

Det krävs dock ytterligare arbete. EU har nu starkare system för att kontrollera sina gränser och kan snabbt ge ekonomiskt och operativt stöd till de medlemsstater som står under tryck. EU har nya kanaler för att stödja utsatta människor och erbjuda alternativa, säkra och lagliga vägar till EU för dem som behöver skydd. EU samarbetar mer om migrationshantering än någonsin med partnerländerna i omvärlden. Det är med utgångspunkt i detta som arbetet nu måste fortsätta för att bygga upp ett hållbart system som garanterar en resurseffektiv och human migrationshantering som kan hantera de utmaningar som sannolikt är på väg, inte minst för att lägga rätt grund för ett gemensamt europeiskt asylsystem som förvaltas på ett ansvarsfullt och rättvist sätt. Detta förutsätter ytterligare ansträngningar över hela linjen, och migrationen kommer att stå kvar högt upp på den politiska dagordningen de kommande åren. Den här rapporten ska ligga till grund för diskussionerna vid Europeiska rådets möte i oktober 2019. Här redovisas de viktigaste inslagen i EU:s reaktion sedan 2015 och de åtgärder som EU har vidtagit sedan den senaste lägesrapporten i mars 2019. I rapporten anges ett antal omedelbara åtgärder som krävs på Medelhavsrutterna, samt framsteg i det pågående arbetet med att konsolidera EU:s verktygslåda för migration, gränsförvaltning och asyl. 2.LÄGET PÅ MIGRATIONSRUTTERNA På det hela taget har migrationssituationen på alla rutter återgått till nivåerna före krisen: antalet anländande var i september 2019 omkring 90 % färre än i september 2015. Situationen är dock fortfarande instabil. Under de första åtta månaderna 2019 upptäcktes omkring 70 800 irreguljära passager av EU:s yttre gränser. Vidare hade den 7 oktober 2019 knappt 1 100 migranter rapporterats döda eller saknade på Medelhavet. Irreguljära gränspassager på de tre huvudrutterna Trycket på de nationella asylsystemen har stabiliserats till ett månatligt genomsnitt på omkring 54 000 asylansökningar under 2019 i EU+, betydligt lägre än toppåren (över 100 000 ansökningar per månad 2015–2016), men fortfarande högre än före krisen. Östra Medelhavsrutten På sista tiden har antalet nyanlända ökat till de grekiska öarna. Från årets början till den 6 oktober 2019 registrerades över 47 500 inresor i Grekland (sjövägen och landvägen), en ökning med 29 % jämfört med samma period 2018. Merparten av denna ökning var nyanlända till Egeiska öarna, och takten har ökat sedan juni. Antalet ankommande över landgränsen 2019 är 27 % lägre än under samma period 2018. Juli, augusti och september 2019 hade de högsta månatliga ankomstnivåerna sedan uttalandet från EU och Turkiet trädde i kraft. Situationen har inneburit förvärrade förhållanden på öarna i Egeiska havet, där situationen blir allt svårare. Den 6 oktober befann sig över 31 000 personer på mottagningscentrum som är avsedda för högst omkring 8 000 personer, trots över 20 000 förflyttningar till fastlandet i år. Antalet personer som återsänts till Turkiet enligt uttalandet från EU och Turkiet har däremot sjunkit till den lägsta nivån sedan 2016. Afghaner är den största nationalitet som ankommer till Egeiska öarna, och står för 41 % av det totala antalet nyanlända 2019. Turkiska medborgare är vanligast vid landgränsen 2019, och utgör cirka tre fjärdedelar av de nyanlända. Cypern ställdes inför en ökning av antalet nyanlända 2019, och har för närvarande det största antalet nyanlända per capita i EU. Per den 29 september hade över 5 700 anländande rapporterats i de regeringskontrollerade områdena i Cypern efter att ha passerat den gröna linjen. Ett mycket mindre antal ankomster med båt direkt från Libanon registrerades. Västra Balkanrutten Sedan antalet irreguljära migranter på denna linje halverades från 2017 till 2018, har antalet irreguljära gränspassager under 2019 ökat på hela västra Balkan. Mellan januari och augusti registrerades över 6 600 irreguljära inresor till EU. Afghaner är den huvudsakliga nationaliteten, som utgör över hälften av det totala antalet. De senaste månaderna har upp till 900 personer per vecka anlänt till Bosnien och Hercegovina. Trots denna ökning av antalet irreguljära inresor vid västra Balkanrutten, är läget fortfarande långt ifrån läget 2015 och 2016. Centrala Medelhavsrutten Totalt sett är antalet irreguljära inresor fortfarande lågt längs den centrala Medelhavsrutten, trots en betydande ökning av antalet anländande till Malta, där över 2 800 personer ankommit till och med den 6 oktober, nästan en tredubbling jämfört med samma period 2018. Antalet personer som anländer till Italien och Malta var den 6 oktober 2019 sammanlagt något mindre än 11 000, en minskning med över 52 % jämfört med samma period förra året, Antalet anländande till Italien, knappt 8 000 per den 6 oktober 2019, är omkring två tredjedelar lägre än samma period 2018. Tunisien har flest antal avresor mot Italien under 2019 hittills, följt av Libyen. Libyens kustbevakning fortsätter att preja och rädda ett stort antal personer till havs: under 2019 har man enligt uppgift stoppat 7 100 personer hittills (det totala antalet för 2018 var omkring 15 000). Den vanligaste nationaliteten hos dem som anlände till Italien 2019 var tunisisk, som utgjorde 28 % av det totala antalet.



Västra Medelhavsrutten/Atlantrutten Även om Spanien hade det största antalet irreguljära inresor till EU under 2018, nästan 64 300 personer, har antalet nyanlända sedan februari 2019 minskat betydligt jämfört med 2018. Det totala antalet nyanlända till Spanien i början av oktober 2019 var omkring 23 600 personer, en minskning med 47 % jämfört med samma period 2018. En viktig faktor har varit investeringarna i relationerna mellan EU och Marocko, däribland betydande ekonomiskt stöd från EU till gränsförvaltning och bekämpning av irreguljär migration. Stödet har hjälpt den marockanska regeringen att stärka gränskontrollerna och bekämpa människosmugglarna. Hittills under 2019 är Marocko det största ursprungslandet för irreguljära migranter som anländer till Spanien, omkring 30 % av det totala antalet, följt av Algeriet, Guinea, Mali och Elfenbenskusten. De allra flesta irreguljära migranter som anländer till Spanien har gett sig av från Marocko, även om avresorna från Algeriet ökat den senaste tiden. Asyl

Under de första nio månaderna 2019 lämnades över 500 000 ansökningar in i EU+ (en liten ökning jämfört med knappt 497 000 under samma period 2018). Hittills har de största mottagarländerna under 2019 varit Tyskland, Frankrike, Spanien, Grekland och Förenade kungariket, som står för mer än 72 % av det totala antalet. Under 2018 var de största ursprungsländerna Syrien, Afghanistan och Irak, och hittills 2019 är de Afghanistan, Syrien och Venezuela. Under första halvåret 2019 meddelades 96 800 positiva beslut i EU+. Andelen ansökningar som godkändes i första instans mellan februari och juli 2019 var 34 %. Det ligger i sakens natur att ett stort antal ansökningar inges till följd av sekundära förflyttningar, vilket innebär att personer som registrerats i en medlemsstat sedan påträffas när de ansöker i en annan. Även om bedömningen av sekundära förflyttningar för närvarande främst bygger på uppgifter som uteslutande handlar om ansökningar, inte personer – och en person kan ansöka i flera medlemsstater – registrerades över 280 000 av dessa utländska träffar i Eurodacdatabasen under de första nio månaderna 2019. Även om de vanligaste första inreseländerna, t.ex. Italien och Grekland, har det största antalet befintliga registerposter, är Frankrike och Tyskland fortfarande de viktigaste destinationsländerna för sekundära förflyttningar med flest registrerade träffar. 3.EU:S STÖD TILL MEDLEMSSTATERNA OCH ARBETET LÄNGS DE STÖRSTA RUTTERNA ·Östra Medelhavsrutten Uttalandet från EU och Turkiet från mars 2016 och faciliteten för flyktingar i Turkiet Turkiet är ett viktigt partnerland för EU, bland annat för hanteringen av migrationen i östra Medelhavet. Sedan mars 2016 har uttalandet från EU och Turkiet spelat en avgörande roll för att säkerställa att flöden av irreguljär migration i östra Medelhavet hanteras effektivt och gemensamt av EU och Turkiet. Uttalandet har fortsatt att leda till konkreta resultat när det gäller att minska irreguljära och farliga passager och antalet dödsfall i Egeiska havet. Även om antalet anlända till Grekland sjövägen och landvägen ökade under andra halvåret 2019, kan det inte jämföras med antalet nyanlända 2015. Det är lika viktigt att uttalandet har medfört storskaligt stöd till syriska flyktingar och mottagarsamhällen i Turkiet, och säker vidarebosättning av syrier från Turkiet till Europa. Turkiet inhyser den största flyktingbefolkningen i världen – omkring 4 miljoner människor – och EU:s bistånd ger avgörande stöd till behövande genom faciliteten för flyktingar i Turkiet, med en budget på 6 miljarder euro. EU-medel stöder för närvarande 90 pågående projekt, och ytterligare 30 projekt ska inledas 2020. Faciliteten har ett innovativt upplägg där medlemsstaterna och Turkiet deltar fullt ut i projektinriktningen, och det finns ett påskyndat förfarande för snabbare genomförande. Många projekt kommer att fortsätta ge stöd fram till 2024–2025. Instrumentet har snabbt tillgodosett grundläggande behov, och det står klart att många av dessa behov kommer att finnas kvar inom den närmaste framtiden. Faciliteten för flyktingar i Turkiet: pågående åtgärder ·Nära 1,7 miljoner syrier får stöd för sina grundläggande dagliga behov. ·Över en halv miljon flyktingbarn får gå i skolan. ·4 500 turkiska språklärare anlitas för att ge språkutbildning till över 250 000 barn. ·Ett vaccinationsprogram, där 650 000 flyktingbarn har vaccinerats hittills, fortsätter. ·Nästan 40 000 barn får skolskjuts. ·Omkring 1,5 miljoner läkarbesök för gravida kvinnor har genomförts. ·Omkring 8,1 miljoner läkarbesök i primärvården har genomförts. ·180 skolor och 179 vårdcentraler för migranter håller på att byggas. Hittills har 97 % av facilitetens anslag allokerats (hela budgeten på 6 miljarder euro väntas vara allokerad i slutet av 2019), och hittills har nästan 3 miljarder euro betalats ut. Projekt som startar i början av 2020 går bl.a. ut på fortsatt stöd för tillgång till hälso- och sjukvård och utbildning för flyktingar, infrastruktur för avfallshantering och vattenförsörjning samt hjälp till integration på arbetsmarknaden och sysselsättning för flyktingar. Turkiet står i dag inför ett ökande migrationstryck, eftersom instabiliteten i omgivningen kvarstår. Nästan 270 000 irreguljära migranter har omhändertagits av de turkiska myndigheterna hittills under 2019. Framför allt ökar antalet afghanska medborgare som anländer irreguljärt och grips i Turkiet. Turkiet tillkännagav i maj 2019 att landet hade för avsikt att återsända cirka 100,000 afghaner före årsslutet, och landet har samarbetat med den afghanska regeringen för att komma överens om hur många migranter som ska återsändas och hur ofta. Att ta emot syriska flyktingar på lång sikt i Turkiet skulle vara en utmaning för vilket land som helst, och förtjänar erforderligt stöd. Migrationstendenser längs den östra rutten Sedan 2016 har EU stött en politisk dialog mellan Afghanistan, Pakistan och Iran för att hitta hållbara lösningar för afghanska flyktingar i värdländerna. Detta kompletteras med ekonomiskt stöd på 300 miljoner euro till Afghanistan, Bangladesh, Pakistan, Iran och Irak . Syftet är att stödja migranter, flyktingar, internflyktingar och återvändande personer samt värdsamhällena, och hjälpa myndigheterna med migrationshantering och hållbar återanpassning av återvändande personer. I Afghanistan har till exempel stödet hittills hjälpt nästan 10 000 hushåll med 70 000 personer i form av samhällsutveckling, yrkesutbildning och främjande av småföretag. Stöd ges också till afghanska medborgare i Iran och Pakistan: exempelvis har 45 000 afghanska flyktingar nu tillgång till det iranska sjukförsäkringssystemet.

Sedan sommaren 2018 har EU utvidgat sitt stöd efter ankomsten inom EU–Afghanistan Joint Way Forward on Migration till att inte bara omfatta återsända personer från EU utan även omfatta afghaner som återsänts av Turkiet. Sedan dess har EU gett stöd till över 15 000 återvändande från Turkiet till Afghanistan i form av rådgivning, vård, tillfälligt boende, kontanthjälp och vidare transport till slutdestinationen. I enlighet med uttalandet har Turkiet åtagit sig att förhindra en ökning av irreguljära migrationsströmmar längs nya sjö- eller landrutter. Detta har dock visat sig svårt, vilket framgår av den senaste tidens ökade tillströmning i Grekland och Cypern och tidigare vid landgränsen mot Bulgarien och Grekland. Återsändande av alla nya irreguljära migranter från Grekland till Turkiet enligt uttalandet är en ständig utmaning. Grekland lyckades endast sända tillbaka 1 908 migranter i enlighet med uttalandet, och takten avmattas: bara omkring 100 återvändanden skedde i år. Detta är ett allvarligt hinder för framsteg, som också har att göra med de långdragna asylprocesserna i Grekland. Kommissionen fortsätter sina ansträngningar för att stödja både vidarebosättning och snabbare återsändande. Bättre handläggning av asylansökningar på både fastlandet och öarna skulle i hög grad bidra till snabbare återsändanden. Vidarebosättning av syriska flyktingar till EU:s medlemsstater enligt uttalandet har varit en tydlig framgång: över 25 000 personer i behov av internationellt skydd har sedan april 2016 vidarebosatts i 18 medlemsstater. Dessa ansträngningar bör fortsätta, och kommissionen kommer att fortsätta att ge sitt stöd. Kommissionen har uttalat att det frivilliga humanitära mottagandesystemet med Turkiet bör aktiveras, vilket skulle stärka genomförandet av uttalandet från EU och Turkiet och ytterligare demonstrera EU:s engagemang för det. Uttalandet från EU och Turkiet berörde också en rad andra centrala frågor i förbindelserna mellan EU och Turkiet. Ett område där arbetet framskridit är visumliberalisering. Ett riktmärke, om dokumentsäkerhet, har slutförts sedan rapporten i mars, och nu kvarstår sex av totalt 72 riktmärken. Turkiet aviserade i september 2019 förnyade insatser för att ta itu med riktmärkena. Kommissionen fortsätter att uppmuntra Turkiets ansträngningar att så snart som möjligt uppnå alla kvarstående mål i färdplanen för viseringsliberalisering. För att uttalandet från EU och Turkiet ska genomföras fullt ut och på lång sikt, krävs fortsatta insatser och politisk beslutsamhet från alla sidor. De senaste politiska kontakterna har visat att kommissionen kommer att fortsätta att driva detta arbete framåt och ta itu med nästa steg och utmaningar som uppstår. Utöver stödet till flyktingar i Turkiet bistår EU Turkiet genom regelbundet föranslutningsstöd i syfte att ytterligare öka myndigheternas kapacitet att hantera irreguljär migration till Turkiet och vidare till EU. Detta inbegriper stöd för frivilligt återvändande från Turkiet, program för återanpassning och stöd till integrerad gränsförvaltning. Diskussionerna mellan kommissionen och Turkiet inriktas nu på en överenskommelse om ytterligare direktstöd för migrationshantering i år. EU har lett världens humanitära svar på de behov som Syrienkrisen orsakat: det humanitära biståndet till Syrien och regionen uppgick 2014–2019 till 1,6 miljarder euro. Enbart 2019 anslog EU 170 miljoner euro till livräddande övergripande stöd till utsatta människor i Syrien, var de än finns. Under 2018 nådde EU:s humanitära bistånd omkring 9 miljoner mottagare inne i Syrien. EU:s regionala förvaltningsfond för insatser med anledning av krisen i Syrien EU:s regionala förvaltningsfond för insatser med anledning av krisen i Syrien sammanför bidrag från 22 medlemsstater, Turkiet och EU-budgeten för att stödja värdsamhällen, flyktingar och internflyktingar i Jordanien, Libanon, Turkiet och Irak. Sedan fonden inrättades 2014 har den utvecklats från att ge stöd för snabb återhämtning och tillgodose grundläggande behov till att ge stöd till mottagarländerna för att stärka de nationella systemen och den nationella infrastrukturen, liksom flyktingarnas självständighet och motståndskraft. Program för sammanlagt över 1,6 miljarder euro, fördelat på fler än 75 projekt, rör områden som utbildning, utkomst, hälsa och socioekonomiskt stöd. I juni 2019 enades man om ett ytterligare paket på 100 miljoner euro med inriktning på högre utbildning, motståndskraft och skydd i Libanon, Jordanien och Irak. En rad program för stöd till flyktingar och mottagarsamhällen i Jordanien och Libanon har fått anslag på sammanlagt nästan 4 miljarder euro sedan Syrienkrisen bröt ut 2011. För 2018 är några av resultaten tillgång till grundläggande skolgång för nästan 290 000 flyktingbarn i Jordanien och Libanon, tillgång till hälso- och sjukvårdstjänster i Libanon för 375 000 personer och månatligt kontantstöd för livets nödtorft till nästan 143 000 flyktingar i Jordanien. I mars 2019 stod EU värd för den tredje konferensen om stöd till framtiden för Syrien och för regionen. Världssamfundet och de länder som tar emot flyktingar bekräftade sitt åtagande att stödja de miljoner konfliktdrabbade samt de länder och samhällen som tar emot dem, däribland Libanon, Jordanien och Turkiet . Världssamfundet gjorde utfästelser på över 6,2 miljarder euro 2019 (92 % av beloppet har redan betalats ut) och ytterligare 2,1 miljarder euro för 2020 och därefter. Över 80 % av utfästelserna kom från EU och dess medlemsstater. De internationella finansinstituten och givarna tillkännagav också 18,5 miljarder euro i lån 2019 och senare. Stöd till Grekland och Cypern I tidigare lägesrapporter framhölls det akuta behovet av ytterligare framsteg i Grekland. Det ökade antalet anlända sedan sommaren har åter visat på behovet av handling, framför allt i fråga om bättre mottagningsvillkor på de grekiska öarna, och en betydligt ökad takt i återvändandena från Greklands sida i enlighet med uttalandet från EU och Turkiet. De första stegen har tagits med nya nationella strategier för mottagande av migranter och för ensamkommande barn, och regeringen har också åtagit sig att se över asyllagstiftningen för snabbare handläggning och fler återsändanden. De kärva villkor som orsakas av ökningen av antalet nyanlända och vinterns början visar dock att det brådskar med åtgärder. Kommissionen och de berörda EU-organen ger allt tänkbart stöd till Grekland för att påskynda det nödvändiga arbetet. EU-finansieringen har fortsatt att hjälpa Grekland med över 2,2 miljarder euro i stöd sedan 2015. Här ingår 8 miljoner euro i september 2019 till två projekt för Internationella organisationen för migration för att förbättra skydds- och mottagningsvillkoren för ensamkommande barn samt öka säkerheten i anläggningarna på fastlandet. Under 2019 fortsatte programmet för krisstöd för integration och inkvartering (Estia), genomfört av FN:s flyktingkommissariat (UNHCR), att tillhandahålla hyresbostäder till över 25 000 asylsökande och flyktingar samt månatliga kontantbidrag till över 72 000 personer. EU har också finansierat arbetet inom Internationella organisationen för migration och FN:s barnfond för att tillhandahålla stöd på plats i mottagningsanläggningar på fastlandet. EU:s organ spelar en viktig roll, men arbetet i både Europeiska stödkontoret för asylfrågor och Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån bygger på att det finns experter från medlemsstaterna. Bristen på experter har lett till långvarig personalbrist på fältet, vilket har minskat insatsernas effektivitet. Kommissionen stöder dessutom ett antal pågående program som förvaltas av de grekiska myndigheterna och som syftar till att överbrygga befintliga luckor i rättshjälp, sjukvård och tolkning, både på öarna och på fastlandet. EU:s finansiering till Cypern sedan 2014 har nått nästan 100 miljoner euro, varav över 4 miljoner euro i krisstöd. Experter från medlemsstaterna har också satts in, och det ökade trycket på Cypern innebär att fler experter behövs. Cypern har i samarbete med EU utarbetat en heltäckande handlingsplan för att effektivt hantera migrationen, och den håller nu på att genomföras med kommissionens och EU-organens ekonomiska och operativa stöd. Kommissionen fortsätter att stödja verksamhet som kan leda till påtaglig solidaritet även i östra Medelhavsområdet. Begäran om hjälp i form av omplacering från Cypern och Grekland kräver en reaktion från de övriga medlemsstaterna i god tid. Kommissionen kommer att fortsätta att stödja dessa insatser efter behov, bland annat genom ekonomiskt stöd från EU:s budget, som tilldelas medlemsstater som frivilligt medverkar i omplacering. ·Västra Balkanrutten Sedan krisen bröt ut 2015 har EU gett över 141 miljoner euro i stöd till västra Balkan för att direkt hantera flykting- och migrantkrisen. Stöd har också getts i form av sakkunskap från EU-organen och medlemsstaterna, i synnerhet för att införliva EU:s normer och standarder i den nationella migrationspolitiken och lagstiftningen. För närvarande är 48 utlånade gränsvakter utstationerade i Serbien och 146 i Nordmakedonien. Detta har visserligen bidragit till att bygga upp starkare migrations-, asyl- och gränsförvaltningssystem, men den nationella administrativa kapaciteten är fortfarande begränsad och har ofta svårt att möta den utmaning som de nya migrationsströmmarna innebär. I Bosnien och Hercegovina har antalet nyanlända ökat betydligt. Uppskattningsvis har över 45 000 flyktingar och migranter tagit sig in i landet sedan januari 2018. Detta har skapat en allvarlig situation, där omkring 3 300 personer för närvarande är inhysta i officiella mottagningscentrum. Sedan 2018 har kommissionen samarbetat med myndigheter och humanitära partnerorganisationer för att tillgodose flyktingarnas och migranternas grundläggande behov och hjälpa landet att stärka sin migrationshanteringskapacitet genom ytterligare 34 miljoner euro i EU-finansiering. Detta stöder tillfälliga mottagningscentrum samt tillgång till livsmedel, grundläggande tjänster och skydd för de mest utsatta; över 3 500 personer får del av stödet. I och med att vintern nalkas måste myndigheterna i Bosnien och Hercegovina snabbt hitta lämpligt logi de för flyktingar och migranter som är strandsatta i landet. EU är berett att bidra till finansieringen av sådan logi så länge den uppfyller internationellt erkända normer, och kan även tänka sig att stödja de mest utsatta lokalsamhällena.

Centrala Medelhavsrutten Libyen och nödförflyttningsmekanismerna Situationen i Libyen är fortfarande ett allvarligt problem. EU:s åtgärder för att skydda libyska internflyktingar, andra flyktingar och migranter har utarbetats inom Afrikanska unionens, Europeiska unionens och Förenta nationernas arbetsgrupp. Sedan våldsamma konflikter bröt ut i och kring Tripoli i april 2019 bidrog arbetsgruppen till att påskynda evakueringen av flyktingar och migranter från förvar nära fronten och i möjligaste mån hjälpa dem att finna säkerhet utanför Libyen. Konflikten i och kring Tripoli ledde till att hundratals civila dödades och skadades, medan över 150 000 människor tvingades lämna sina hem. Sedan dess har ett varaktigt eldupphör inte säkerställts, och trots steg mot en politisk lösning är situationen fortfarande instabil. Konflikten har drabbat migranter och flyktingar särskilt hårt, i synnerhet nästan 3 300 personer i förvar i de konfliktdrabbade områdena. Ett av dessa förvar, det i Tajoura, utsattes för luftangrepp, vilket ledde till över 50 dödsfall. När de återstående 482 flyktingarna och migranterna släpptes sökte de skydd vid UNHCR:s anläggning för samling och avresa i Tripoli. På grund av det ökade antalet anlända är anläggningen överbelagd, och det har inte varit möjligt att överföra några större antal utsatta personer från förvar till anläggningen. EU:s omfattande samarbetsprogram i Libyen (totalt 467 miljoner euro) fortsätter trots säkerhetsläget, och nya program antogs i juli inom EU:s förvaltningsfond för Afrika. EU:s stöd till utsatta personer som drabbats av konflikten har påskyndats. Här ingår direkt krisstöd samt skydd i form av bl.a. vård och psykosocialt stöd, inbegripet vid libyska landstigningsplatser och i förvar när tillträde är möjligt. Krisstöd i form av 185 000 persedlar och hygiensatser har delats ut till flyktingar och utsatta migranter. I slutet av september kunde också ett team från EU:s integrerade gränsförvaltningsuppdrag i Libyen, som hade fortsatt verksamheten från Tunis, återvända till Tripoli. Evakuering från Libyen har varit livsviktig. Sedan september 2017 har över 4 000 personer evakuerats, varav omkring 3 000 till UNHCR:s EU-finansierade nödförflyttningsmekanism i Niger. Evakueringarna till nödförflyttningsmekanismen har också kompletterats med direkta evakueringar till Italien (808) och till nödförflyttningscentrumet i Rumänien (303). Av dem som evakuerats till Niger har hittills 1 856 personer vidarebosatts. Anläggningen i Niger kompletteras nu med en ny nödförflyttningsmekanism i Rwanda, och Rwanda har hittills samtyckt till att ta emot högst 500 personer åt gången. Nästan 200 personer har evakuerats till Rwanda de senaste veckorna, och fler evakueringar planeras de kommande månaderna. Ett nytt EU-stödpaket för Rwandas nödförflyttningsmekanism håller nu på att slutföras. Samtidigt har de nigeriska myndigheterna sänkt taket för nödförflyttningsmekanismen till den tidigare nivån, vilket innebär att den kanske inte kommer att kunna ta emot några fler evakuerade före årsslutet. En viktig orsak till detta är den långsamma vidarebosättningen. Det är därför av yttersta vikt att medlemsstaterna ökar antalet vidarebosättningar och påskyndar vidarebosättningarna från nödförflyttningsmekanismerna. En annan viktig åtgärd är EU:s samarbete om frivilligt återvändande. Gemensamma åtgärder med Internationella organisationen för migration har sedan november 2015 väsentligt bidragit till över 49 000 migranters återvändande från Libyen, och gett stöd efter ankomsten och återanpassningsstöd till över 76 000 återvändande i deras ursprungsländer. Arbetet har också bidragit till att rädda över 23 000 migranter i öknen i Niger. För att ta itu med migrant- och flyktingsituationen i Libyen möttes arbetsgruppen för Afrikanska unionen, Europeiska unionen och Förenta nationerna på politisk nivå i samband med FN:s generalförsamling, och enades om ett antal gemensamma prioriteringar för nästa steg. Det är bl.a. fråga om stöd till internflyktingar i Libyen och till Internationella organisationen för migrations insatser för registrering, liksom utveckling av ytterligare evakueringsalternativ och fortsatta påtryckningar för att få ett slut på det nuvarande systemet med godtyckliga frihetsberövanden. Några andra områden är förbättrade återintegreringsåtgärder och kommunikation för att förhindra farliga resor. Stöd till Italien och Malta Sedan 2014 har Italien fått nära 1 miljard euro i EU-stöd till asyl, migration, säkerhet och gränsförvaltning. I juli 2019 anslog EU 0,7 miljoner euro i krisstöd till det italienska inrikesministeriet och UNHCR för att stödja humanitär evakuering av cirka 450 personer från Libyen och Niger till Italien. Ett annat aktuellt exempel är ett projekt med 30 miljoner euro i budget i fem italienska regioner som ska ta itu med exploateringen av migrantarbetare i jordbruket och bidra till att få in migranter på den reguljära arbetsmarknaden. Stöd har också tagit formen av fackkunskap från EU:s organ och medlemsstater med totalt 144 experter som 2019 sattes in av Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån och 180 experter som satts in av Europeiska stödkontoret för asylfrågor. Detta är fortfarande en viktig del av EU:s bidrag till migrationshantering och beredskap i centrala Medelhavsområdet, och medlemsstaterna måste upprätthålla den insatsnivå som krävs. Det ekonomiska stödet till Malta har sedan 2014 överskridit 105 miljoner euro. Det viktigaste EU-stödet till Malta har varit att underlätta omplacering av landstigna migranter och flyktingar, och knappt 0,5 miljoner euro i krisstöd har lämnats till Internationella organisationen för migration för att hjälpa Malta omplacera upp till 500 personer. Tillfälliga landsättningsarrangemang I kommissionens lägesrapport från mars framhölls behovet av att hitta en mer strukturerad tillfällig lösning när det gäller landsättning efter sök- och räddningsinsatser. Ett antal landsättningar, även från ideella organisationers fartyg, i centrala Medelhavet visade tydligt behovet av att hitta europeiska lösningar för en långsiktig strategi för migrationshantering, på grundval av solidaritet, gemensamt ansvar och iakttagande av de grundläggande rättigheterna. På medlemsstaternas begäran har kommissionen samordnat särskilda omplaceringar under året . Att kommissionen aktivt samordnat verksamheten efter landsättning har också bidragit till att underlätta landsättningarna. Dessa insatser byggde på de mottagande medlemsstaternas solidaritet , då de deltog frivilligt i verksamheten, men också på stöd av EU-organ, särskilt Europeiska stödkontoret för asylfrågor, samordnat av kommissionen. Anslag från EU har också hjälpt medlemsstaterna med ad hoc-landsättningar och införande av lämpliga rutiner för registrering och omplacering av migranter. Samtidigt har kommissionen aktivt uppmuntrat och stött utvecklingen av tillfälliga landsättningsarrangemang, i avvaktan på en överenskommelse om ett långsiktigt hållbart system i samband med reformen av det europeiska asylsystemet. På grundval av diskussioner mellan medlemsstaterna lade rådets ordförandeskap i juni fram ett arbetsdokument om riktlinjer för tillfälliga landsättningsarrangemang. Vid diskussioner i Helsingfors och Paris i juli lades grunden för ett ministermöte på Malta den 23 september. Där deltog ministrar från Italien, Frankrike, Malta och Tyskland, i närvaro av det finländska ordförandeskapet och kommissionen, och man drog upp grunderna för förutsägbara, strukturerade arrangemang. Samtidiga medlemsstater diskuterade sedan detta vid mötet i rådet (inrikes frågor) den 8 oktober, där kommissionen uppmanade så många medlemsstater som möjligt att ansluta sig till denna gärd av solidaritet. Efter konstruktiva diskussioner på ministernivå höll kommissionen en teknisk diskussion med de medlemsstater som deltar i omplaceringen för att diskutera befintliga metoder och arbetsflöden för frivilliga omplaceringar som samordnas av kommissionen och stöds av EU:s organ. Kommissionen är fast besluten att arbeta tillsammans med medlemsstaterna för en hållbar lösning för landsättningar efter sök- och räddningsinsatser i Medelhavet. Sådana tillfälliga arrangemang visar att medlemsstaterna är villiga att ägna sig åt konkret solidaritet och kan tjäna som inspiration för hantering av flödena i andra delar av Medelhavet. ·Västra Medelhavsrutten

Stöd till Marocko Marocko har under de senaste åren stått under ett högt migrationstryck som både transit- och destinationsland. För att hjälpa till att åtgärda situationen uppgår EU:s samlade migrationssamarbete nu till 238 miljoner euro, inräknat stöd från EU:s förvaltningsfond för Afrika. Detta stöd har, i nära samarbete med Spanien, i hög grad bidragit till att minska antalet migranter på västra Medelhavet, hantera den irreguljära migrationen, upplösa kriminella nätverk och stödja utsatta människor. Tyngdpunkten i EU:s stöd har legat på att stärka landets kapacitet att hantera flöden inom och från dess territorium, t.ex. genom Marockos nationella migrations- och asylstrategi, i kombination med institutionellt stöd till migrationshantering, kapacitetsuppbyggnad och gränsförvaltning. Utsatta migranter och flyktingar har fått skydd och tillgång till rättshjälp, med särskild inriktning på ensamkommande barns rättigheter, samtidigt som frivilligt återvändande och återanpassning också finansierats. Marocko är också ett viktigt partnerland för laglig migration, och arbetar med pilotprojekt där utbildningen av kvalificerad arbetskraft i Marocko kan kopplas till arbetsmarknadens behov i medlemsstaterna. Erfarenheterna av de pågående programmen kommer att bidra till utvecklingen av nya program som en del av ett mer omfattande migrationssamarbete på längre sikt. Som ett viktigt steg för en nystart i förbindelserna mellan Marocko och EU behandlades vid det 14:e mötet i associeringsrådet EU-Marocko i juni rörlighet och migration som ett viktigt område för framtida samarbete. Det förbättrade bilaterala klimatet har också lett till att dialogen om migration och rörlighet återupptagits inom ramen för rörlighetspartnerskapet. Dialogen har kompletterats genom den senaste tidens högnivåmöten och expertkontakter i både Bryssel och Marocko. Stöd till Spanien Spanien är en av de största mottagarna inom Asyl-, migrations- och integrationsfondens och Fonden för inre säkerhets nationella program, med totala anslag på 773 miljoner euro 2014–2020. Prioriterade stödområden är bl.a. förstärkning av asylmyndigheten och mottagningssystemet, integrering av utländska medborgare, insats av förstärkt utrustning och förstärkta styrkor vid gränserna samt återvändande. Dessutom har krisstöd på över 42,2 miljoner euro tilldelats sedan 2018 för att hjälpa de nationella myndigheterna att hantera migrationsströmmarna på sydkusten, bl.a. med nya lokala registreringscentrum, förstärkning av Guardia Civil och polisen samt stöd till migranter vid ankomsten. Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån satte också in 240 experter under 2019. ·Åtgärder mot de bakomliggande orsakerna till irreguljär migration På medellång till lång sikt är det viktigt att samarbeta med partnerländer om motståndskraft och stabilitet och att skapa arbetstillfällen och möjligheter för såväl migranter och flyktingar som för värdsamhällena. I Nordafrika har programmen syftat till att utveckla både social infrastruktur och ekonomiska möjligheter. Exempelvis bidrog två samhällsstabiliserande program i över 50 kommuner i Libyen till att förbättra tillgången till grundläggande tjänster för mer än 1,7 miljoner människor och till att 2 500 unga entreprenörer fick gå utbildningsprogram. I Tunisien har EU investerat mer än 200 miljoner euro i program för att skapa arbetstillfällen och ekonomisk utveckling, och över 60 000 unga har fått mikrolån för att stödja utvecklingen av små och medelstora företag. Genom ett bilateralt samarbete med Marocko har EU sedan 2014 bidragit med 1 miljard euro, vilket skapar arbetstillfällen och gynnar företagsklimatet. På Afrikas horn och i Sahel- och Tchadsjöregionen ligger tyngdpunkten på att stödja ekonomiska möjligheter och sysselsättningsmöjligheter, men också på samhällenas motståndskraft, styrning och förbättrad migrationshantering. För Sahel och Tchad har särskild uppmärksamhet ägnats åt smuggling och säkerhet. På Afrikas horn har programmen i många fall riktats mot de stora grupperna av flyktingar och internflyktingar i regionen. Nya program godkändes i maj 2019, däribland stöd till hälso- och sjukvård och utbildning i Sydsudan och till utsatta befolkningsgrupper och fördrivna grupper i Sudan, Etiopien och området kring de stora sjöarna. Ett exempel på åtgärder i Asien är ett ytterligare program på 27 miljoner euro för att hjälpa Afghanistan att skapa ekonomiska möjligheter i städer med en hög tillströmning av fördrivna personer. EU:s yttre investeringsplan kommer att utöka stödet till försörjningsmöjligheter och ekonomier i Afrika söder om Sahara och EU:s grannskap, och på så sätt bidra till att de bakomliggande orsakerna till irreguljär migration motverkas. Hittills har över 4 miljarder euro godkänts inom ramen för planen (1,54 miljarder euro för 28 garantiprogram och 2,6 miljarder för 121 godkända kombinerade projekt). Garantierna bör frigöra upp till 17,5 miljarder i investeringar och täcka bland annat tillgång till finansiering för mikroföretag och små och medelstora företag, energi och sammanlänkning, städer, jordbruk och digitalisering. Godkända kombinerade projekt förväntas frigöra närmare 24 miljarder euro och senast 2020 förväntas planen nå sitt mål att mobilisera totala investeringar på över 44 miljarder euro. EU:s förvaltningsfond för Afrika Sedan förvaltningsfonden inrättades 2015 har den stöttat livräddande evakueringar, förbättrat migrationshanteringen, bidragit till att hantera smugglingsnätverk och tagit itu med de bakomliggande orsakerna till irreguljär migration i 26 afrikanska länder. Fondens totala anslag har uppgått till ungefär 4,5 miljarder euro, varav ungefär 4 miljarder från EU och 528 miljoner från medlemsstaterna, Schweiz och Norge. Förvaltningsfonden har visat sig vara ett flexibelt instrument som har möjliggjort snabba insatser vid akuta behov, och hittills har 210 program antagits. Bland de främsta åtgärderna som förvaltningsfonden hittills har stöttat ingår följande: - Hjälp åt människor att lämna Libyen och bidragit till att ungefär 49 000 frivilligt återvänt och över 4 000 evakuerats hittills. - Stöd till migrationshantering i Libyen, Marocko och Tunisien i deras insatser för att ta itu med irreguljär migration och bekämpa människohandel och smuggling av migranter. - I Gambia deltar 25 000 personer i ett program som fokuserar på social sammanhållning och sysselsättning inom förnybar energi, ekoturism och modernt jordbruk. - Ett program i Elfenbenskusten som just nu diskuteras med myndigheterna, kommer att bidra till att modernisera folkbokföringssystemet och införa ett nationellt säkert folkbokföringsregister. - På Afrikas horn har stödet inriktats på att trygga livsmedelsförsörjningen – med över 300 000 människor som får stöd för att bevara djurbesättningar – och bidra till sysselsättning, där över 30 000 människor har utvecklat sin yrkeskunskap genom utbildning. - Ett program i Sydsudan ger mer än 28 000 grundskolelärare i närmare 2 500 skolor ett lönetillägg som uppmuntrar dem att stanna kvar i tjänst och ökar deras närvaro, vilket i sin tur bidrar till att hålla barnen kvar i skolan.

Förvaltningsfonden har därför kunnat tillgodose många grundläggande behov. Fonderna i alla de tre programområdena (Nordafrika, Afrikas horn och Sahel-Tchadsjöområdet) kommer att tömmas ut i slutet av här året. Om dessa viktiga program ska kunna fortsätta är det därför nödvändigt att fylla på förvaltningsfonden för 2020. Detta måste omfatta bidrag från medlemsstaterna, och kommissionen kommer att fastställa exakta behov. ·EU-insatser som hjälper flyktingar och migranter över hela världen Stöd till flyktingar, migranter och internflyktingar är ett av de främsta områdena för EU:s humanitära insatser och utvecklingsinsatser världen över. Dessa insatser ger omedelbar hjälp till de berörda personerna, erbjuder solidaritet med mottagarländernas insatser och skapar mer stabilitet i migrationsflödena. Förutom insatserna i Turkiet finns det också många andra exempel världen över där EU ger snabb och direkt hjälp till flyktingar. Krisen i Venezuela har utlöst en enorm folkförflyttning där hittills över 4 miljoner människor har lämnat landet. EU har mobiliserat närmare 150 miljoner euro både inom och utanför Venezuela. I regionen har nödhjälp nått mer än 1,3 miljoner människor, med extra stöd till värdländernas kapacitet och till utbildning. En konferens i Bryssel i oktober 2019 kommer att ge det internationella samfundet tillfälle att ge ytterligare stöd till länder i regionen som tar emot venezuelanska flyktingar. Afrikas horn har tagit emot en femtedel av världens flyktingar och fördrivna, och har på senare år varit i fokus för EU:s stöd. Till de nya projekten i år hör stöd till flyktingar i Etiopien, Sudan och Sydsudan samt över 67 miljoner euro i direkt humanitärt stöd. I augusti 2019 var det två år sedan det massiva inflödet av rohingyaflyktingar från Myanmar till Bangladesh började. De närmare en miljon rohingyaflyktingarna i Bangladesh är helt beroende av internationellt bistånd. Sedan 2017 har närmare 140 miljoner euro i EU-medel använts för att möta denna kris, med fokus på flyktingarnas och deras värdsamhällens grundläggande behov. Medlen används i allt högre grad som en utvecklingsstrategi och även med beaktande av de specifika riskerna för naturkatastrofer. 4.KAMPEN MOT SMUGGLING, FÖRBÄTTRAT ÅTERVÄNDANDE OCH ÅTERTAGANDE ·Kampen mot smuggling Genomförandet av EU:s handlingsplan mot smuggling av migranter och de kompletterande operativa åtgärder som rådet antog i december 2018 har haft fortsatt god effekt mot smuggling av migranter, både inom och utanför EU. Europeiska centrumet för bekämpning av människosmuggling inom Europol utgör nu ett effektiv centrum för åtgärder. Dess främsta uppgift är att stödja polis och gränsmyndigheter och samordna mycket komplexa gränsöverskridande insatser mot smuggling. Det kompletterades i juli 2019 med en gemensam sambandsarbetsgrupp om människosmuggling och människohandel, så att sambandsmän från EU:s medlemsstater kan ha ännu närmare samarbete i gemensamma utredningar. Under de första nio månaderna 2019 stödde centrumet sju gemensamma insatsdagar, vilket ledde till 474 gripanden och 75 prioriterade brottmålsärenden. Gemensamma utbildningsplaner håller också på att tas fram av Europeiska unionens byrå för utbildning av tjänstemän inom brottsbekämpning. Den 1 oktober 2019 ägde det andra mötet mellan kommissionen och det civila samhällets organisationer rum, med diskussion om genomförandet av EU:s lagstiftning om smuggling av migranter på fältet. Ett nära samarbete med tredjeländer är fortfarande mycket viktigt för att förhindra smuggling av migranter. Ett steg i detta är information och upplysningskampanjer, som hittills har stöttats med 27 miljoner euro, och ett nytt program håller på att tas fram. Utflyttade grupper, som den senegalesiska diasporan i flera av EU:s medlemsstater, har deltagit i detta arbete. En särskild arbetsgrupp har inrättats för informations- och upplysningskampanjer inom det europeiska migrationsnätverket, där medlemsstaterna, EU:s institutioner och internationella organisationer utbyter erfarenheter och säkerställer närmare samordning. Det här arbetet kompletteras med samarbete för brottsbekämpning för att hantera nätverk som håller på med smuggling av migranter. Det sker via gemensamma operativa partnerskap. I Niger har en gemensam utredningsgrupp med nigeriska, franska och spanska myndigheter hittills lett till 202 rättsliga ärenden. Senegal och Guinea kommer inom kort att inleda två projekt som omfattar både smuggling av migranter och människohandel. I Senegal ligger fokus på samarbete mellan ministerier och organ. I Guinea kommer projektet också att ägna uppmärksamhet åt gränsförvaltning och resehandlingar. En annan viktig åtgärd inom EU är samarbetet med FN:s drog- och brottsbekämpningsbyrå. Ett regionalt program inrättades nyligen inom EU:s förvaltningsfond för Afrika som ska bidra till att upplösa kriminella nätverk som är verksamma i Nordafrika och som är inblandade i migrantsmuggling och människohandel. Att hantera smuggling av migranter är också en viktig del av det arbete som utförs inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, som insatsen Sophia (EUNAVFOR Med) och Europeiska unionens integrerade gränsförvaltningsuppdrag i Libyen (EU BAM Libyen). Enheten för brottsinformation inom insatsen Sophia visade sig vara särskilt användbar när det gäller att utveckla en gemensam operativ medvetenhet mellan de berörda EU-organen och själva insatsen. En ytterligare förlängning av insatsens mandat till 31 mars 2020 välkomnas. Sedan mars 2019 är dock mobiliseringen av dess marina resurser tillfälligt upphävd, vilket påverkar insatsens förmåga att till alla delar fullgöra sitt uppdrag. EU BAM Libyen arbetar med Libyens rättssystem och samordningsmekanismer, med särskild inriktning på behovet att ha kontroll över landets gränser för att kunna störa organiserade kriminella nätverk, inklusive migrantsmugglare. ·Återvändande och återtagande Enligt uppgifter som rapporterats till Eurostat beordrades 478 155 personer som olagligt vistades i EU att lämna unionen 2018, och 170 380 återvände också till ett tredje land. Detta gav en återvändandeandel på 36 % för 2018, en liten minskning jämfört med 2017 (37 %) . En del länder vars medborgare får ett stort antal återvändandebeslut har mycket låg återvändandeandel, som 1,7 % för Mali och 2,8 % för Guinea. Ytterligare insatser De 23 gällande återtagandeavtalen och överenskommelserna – som stöds med EU-finansierade verktyg för ärendehantering, kapacitetsuppbyggande projekt för tredjeländer och utbyte av sambandsmän – ger fördelar i form bättre samarbete och effektivare driftsflöden, och ytterligare avtal och överenskommelser undersöks som en del i utvecklingen av förbindelserna med partner. Resultaten är dock fortfarande nedslående när det gäller antalet återvändande personer. Ökat återvändande kräver ytterligare insatser både i medlemsstaterna och med tredjeländer. För det första måste medlemsstaternas system för återvändande säkerställa att de som tar emot beslut om återvändande faktiskt kan återvända. Viktiga åtgärder är att aktivt övervaka situationen för tredjelandsmedborgare under hela återvändandeförfarandet och hur de efterlever skyldigheten att återvända, förhindra avvikanden och sekundära förflyttningar och öka stödet till samarbetsvilliga tredjelandsmedborgare som kan tänka sig att resa frivilligt. Förhandlingarna om det omarbetade återvändandedirektivet har gått framåt men måste nu avslutas, och rådet antog en partiell allmän riktlinje den 7 juni 2019.Europaparlamentet tog inte ställning till detta ärende under perioden 2014–2019. I väntan på att denna omarbetning ska godkännas kan medlemsstaterna dock redan nu förbättra sina siffror vad gäller återvändande och återtagande genom att följa upp den förnyade handlingsplanen för återvändande som kommissionen lade fram 2017. Medlemsstaterna bör sedan fullt ut använda de instrument och verktyg som finns vad gäller återtagande. Kommissionen ska fortsätta att stödja medlemsstaterna i genomförandet av återvändandeavtalen och fortsätta förhandlingarna om ytterligare instrument, när åtgärder på EU-nivå tillför ett mervärde i processen. Såväl förhandlingarna om och genomförandet av återtagandeinstrumenten bygger på ett kraftfullt och konsekvent budskap om att EU och dess medlemsstater förväntar sig att det berörda tredjelandet samarbetar. Det kan innebära att man behöver utöva ett bredare politiskt inflytande. I detta avseende kommer EU:s reviderade viseringskodex, som gäller från och med februari 2020, att bli ett viktigt kompletterande verktyg. Det kommer att ge EU möjlighet att anta restriktiva åtgärder på viseringsområdet för tredjeländer som inte samarbetar i tillräcklig grad när det gäller återtagande. Ytterligare incitament och påtryckningsmedel bör eftersträvas även inom andra politikområden, från fall till fall.

Det kommer också att vara avgörande att se till att det utökade mandatet för Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån på området för återvändande fungerar fullt ut. Tillsammans med denna avsevärda förstärkning av byrån bör också en förstärkning av återvändandekapaciteten ske för att ytterligare öka stödet till medlemsstaternas verksamhet, med en reserv av övervakare, ledsagare och återvändandeexperter, som kan bidra till att effektivisera EU:s återvändandepolitik under de kommande åren. Detta kommer också att bli en av uppgifterna för det nya europeiska nätverket av sambandsmän för invandring . 5.FÖRSTÄRKT FÖRVALTNING AV DE YTTRE GRÄNSERNA Sedan 2016 har kommissionen tillsammans med Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån och medlemsstaterna fortsatt arbetet med att genomföra förordningen om en europeisk gräns- och kustbevakning för att fullfölja den europeiska integrerade gränsförvaltningen som ett delat ansvar mellan byrån och de nationella myndigheterna. En viktig aspekt har varit den nya byråns arbete med att säkerställa att unionens standarder för gränsförvaltning garanteras vid alla yttre gränser, bland annat via ett nytt system för klagomål som hanteras av ett oberoende ombud för grundläggande rättigheter. Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån är idag navet i EU:s arbete för att hjälpa medlemsstaterna att skydda EU:s yttre gränser. När det gäller praktiska åtgärder har en reserv för snabba insatser etablerats, bestående av 1 500 gränskontrolltjänstemän och annan relevant personal tillsammans med en reserv med utrustning för snabba insatser i händelse av en nödsituation vid någon medlemsstats yttre gränser. Byrån har också fortsatt att tillhandahålla operativt stöd till medlemsstaterna utmed de viktigaste migrationsrutterna, både vid de yttre sjögränserna och landgränserna, inklusive vid återvändande. Det sammantagna genomförandet i mitten av oktober 2019 omfattade närmare 1 400 gränskontrolltjänstemän och andra experter samt utrustning . Sedan 2016 använder byrån också rymdbaserade observationer via Copernicus-programmet som stöd för övervakningen av EU:s gränser. Dessutom har byrån till uppgift att utföra årliga sårbarhetsanalyser för att bedöma medlemsstaternas kapacitet och beredskap att hantera hot och utmaningar vid de yttre gränserna. Detta omfattar en bedömning av medlemsstaternas utrustning, infrastruktur, budget och finansiella resurser samt deras beredskapsplanering för eventuella kriser vid de yttre gränserna. Byrån utfärdar rekommendationer om medlemsstaternas gränskontrollkapacitet. Byrån har därför genomfört sådana analyser för alla medlemsstater i tre årliga cykler under 2017, 2018 och 2019, och har rekommenderat konkreta åtgärder för svaga punkter som identifierats i totalt 131 fall. Detta kräver att de berörda medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder för att minska sårbarheten, som att öka sin respektive kapacitet eller anpassa utstationeringen av personalresurser och utrustning och hur de används. Byrån följer upp genomförandet av dessa rekommendationer. En annan viktig aspekt av 2016 års förordning har varit att möjliggöra behandling av personuppgifter som samlats in av byrån för riskanalys och vidarebefordran till EU:s byråer och medlemsstater. Slutligen har Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån också tillhandahållit stöd till tredjeländer och bidragit till att tredjelandsmedborgare som är i behov av internationellt skydd slussas vidare, samtidigt som EU:s inre säkerhet säkerställs. Kommissionen har förhandlat fram statusavtal med fem länder på västra Balkan för att möjliggöra utplaceringar med verkställande befogenheter på sitt territorium. Avtalet med Albanien trädde i kraft den 1 maj 2019 och gränsbevakningspersonalen placerades snabbt ut vid gränsen mellan Albanien och Grekland. Avtalet med Montenegro undertecknades den 7 oktober och ska nu godkännas av Europaparlamentet. Andra avtal har paraferats med Nordmakedonien (juli 2018), Serbien (september 2018) och Bosnien och Hercegovina (januari 2019) och väntar på att undertecknas. I mars 2019 nådde Europaparlamentet och rådet en överenskommelse om ytterligare förstärkt och fullt utrustad europeisk gräns- och kustbevakning, och den nya förordningen förväntas träda i kraft i början av december 2019. Viktiga nya operativa element är etableringen av en permanent styrka på 10 000 personer med verkställande befogenheter, och utveckling av byråns egen utrustningspool. Den nya lagstiftningens värde har också understrukits av de fortsatta svårigheterna att få tillräcklig hjälp från medlemsstaterna när byrån har begärt expertis vid viktiga insatser vid gränser, inbegripet i Grekland, Spanien och Bulgarien. Den återkommande bristen på tillräckliga åtaganden från medlemsstaterna ledde till en intern omfördelning av personal och teknisk utrustning från värdmedlemsstaterna som finansierades av byrån. Detta kan tillfälligt kompensera för de faktiska bristerna men ligger inte i linje med det delade ansvaret mellan de behöriga myndigheterna i alla medlemsstater och byrån, för att uppnå ett effektivt skydd av de yttre gränserna. Byrån får också utökade uppgifter i fråga om återsändande och ska ha ett närmare samarbete med länder utanför EU, också utanför EU:s närmaste grannskap. Den här förstärkningen kommer att ge byrån en god förmåga att hantera EU:s gemensamma utmaningar när det gäller migration och yttre gränser. Ett antal förstärkta gränskontrollverktyg håller på att tas fram efter det att regler om interoperabilitet mellan informationssystem och viktiga nya informationssystem har antagits. Detta överbryggar informationsluckor och döda vinklar genom att bidra till att multipla identiteter kan upptäckas och identitetsbedrägeri bekämpas. Kommissionen stöder medlemsstaterna i genomförandet, i syfte att säkerställa att EU:s informationssystem för säkerhet, gränsförvaltning och migrationshantering är fullt driftskompatibla senast i slutet av 2020. Om ett effektivt system för att överbrygga informationsluckor och säkerställa bästa möjliga användning av dessa viktiga verktyg ska uppnås, är det viktigt att Europaparlamentets och rådets relevanta lagstiftning snabbt slutförs. Detta omfattar de pågående förhandlingarna om översynen av informationssystemet för viseringar, Eurodac och tillhörande ändringar av EU-systemet för reseuppgifter och resetillstånd. 6.RÄTTSLIG RAM, VIDAREBOSÄTTNING, VISERING OCH LAGLIGA VÄGAR Behovet av ett reformerat gemensamt europeiskt asylsystem var en av de tydligaste lärdomarna från 2015 års kris, särskilt behovet av att hitta ett bättre sätt att fördela ansvaret för asylansökningar till den medlemsstat som är första inreseland i en situation med masstillströmning. Vid diskussionerna kring Dublinreformen, som föreslogs 2016 tillsammans med sex andra förslag, om en översyn av asyllagstiftningen, har man utforskat olika sätt för medlemsstaterna att visa solidaritet på när behov uppstår. Stora framsteg har gjorts mot en preliminär överenskommelse om fem av de sju förslagen. En majoritet av medlemsstaterna insisterade dock på en paketlösning, så man måste hitta ett sätt att gå vidare med viktiga delar i Dublinförordningen och förordningen om asylförfaranden. Europaparlamentet har antagit en fullständig uppsättning mandat. Vidarebosättning är ett säkert och lagligt alternativ till irreguljära och farliga resor för flyktingar, och en demonstration av europeisk solidaritet med länder utanför EU som tagit emot ett stort antal personer som flyr från krig eller förföljelse. Fram tills den föreslagna unionsramen för vidarebosättning har antagits finns det tillfälliga system. Sedan 2015 har närmare 63 000 flyktingar vidarebosatts. Enligt EU:s nuvarande vidarebosättningssystem har 20 medlemsstater utlovat över 50 000 platser till de mest behövande. Den 7 oktober 2019 hade 39 000 vidarebosättningar ägt rum (78 % av de utlovade). Medlemsstaterna måste hålla uppe takten och se till att de återstående utfästelserna uppfylls innan stödordningen löper ut i slutet av året. Medlemsstaterna har svarat på kommissionens uppmaning att fortsätta vidarebosättningen under 2020 och har redan nu utlovat ungefär 30 000 vidarebosättningsplatser för 2020. Detta bekräftar medlemsstaternas fortsatta engagemang i vidarebosättning som en säker och laglig väg in i EU. Turkiet, Libanon och Jordanien är de tre länder som har den högsta andelen vidarebosatta till Europa, och satsningar har också inriktats på länderna i den centrala Medelhavsrutten, bland annat Egypten, Niger/Libyen och Tchad. Vidarebosättning från nödförflyttningsmekanismerna i Niger och Rwanda bör särskilt prioriteras. Den nyligen reviderade Viseringskodexen kompletterar reformen av reglerna om Schengenviseringar, som kommissionen inledde i mars 2018. Det underlättar utfärdandet av viseringar för resenärer med ärligt uppsåt eller för korta vistelser, samtidigt som man stärker säkerhetsstandarderna och minskar den irreguljära migrationen. Detta ska kompletteras med en snabb överenskommelse mellan Europaparlamentet och rådet om kommissionens förslag om att uppgradera informationssystemet för viseringar. Policyn och instrumenten för laglig migration, särskilt för att locka begåvningar från länder utanför EU, har utvecklats avsevärt på senare år. Det har fått stor effekt. 2016 års reform av invandringsreglerna för studenter, forskare, praktikanter och volontärer bidrog till att antalet tredjelandsmedborgare som kom till EU för att studera, ökade från strax under 200 000 till 320 000 mellan 2011 och 2018. Tyvärr har förhandlingarna om den föreslagna reformen för att göra EU-blåkortet mer attraktivt och öka EU:s konkurrenskraft avstannat. Samtidigt har ramen för laglig migration på EU-nivå som helhet bedömts genom en omfattande utvärdering (kontroll av ändamålsenligheten). Resultatet kommer att bidra till den pågående diskussionen om nästa steg. Samtidigt har konkreta framsteg gjorts på detta område genom utvecklingen av pilotprojekt för laglig migration, utformade av medlemsstaterna tillsammans med viktiga ursprungs- och transitländer och med stöd av kommissionen. Projektens syfte är att matcha ny kompetens för tredjelandsmedborgare med arbetsmarknadens behov i EU. Fem pilotprojekt om laglig migration genomförs för närvarande med EU-medel och ska införa cirkulär och långsiktig rörlighet för unga akademiker och arbetstagare från utvalda partnerländer (Egypten, Marocko, Nigeria och Tunisien). Förutom de fördelar som dessa pilotprojekt direkt kan ge tredjeländer och migranterna själva, kan de också ge ytterligare incitament till partnerländernas engagemang i en effektiv migrationshantering. Kommissionen fortsätter därför att uppmuntra medlemsstaterna att fortsätta att utveckla pilotprojekt och utöka det geografiska området bortanför Nordafrika (som hittills har varit huvudfokus). Kommissionen har avsevärt ökat sitt stöd till medlemsstaterna och alla berörda aktörer när det gäller integration. Det sker genom finansiering, politisk samordning och främjande av utbyte av erfarenheter och praxis. Sedan handlingsplanen för integration lanserades 2016 har en mängd åtgärder vidtagits på olika områden: utbildning, arbetsmarknadsintegration, lättare tillgång till grundläggande tjänster och främjande av deltagande. På området arbetsmarknadsintegration har kommissionen tagit fram ett verktyg för kartläggning av kompetensen hos personer från länder utanför EU och har haft ett nära samarbete med arbetsmarknadens parter för att genomföra det europeiska partnerskapet för integration och förbättra flyktingars integration på arbetsmarknaden , med en mängd åtgärder och initiativ i många medlemsstater, och även med den privata sektorn genom initiativet ”Arbetsgivare för integration”. Kommissionen har också ökat sitt stöd till lokala och regionala myndigheter, som gått i täten för integration av migranter i våra samhällen. Åtta större nätverk av städer och regioner har nyligen lanserats för att arbeta med integration. Kommissionen har också gått samman med Regionkommittén, som lanserade initiativet Städer och regioner för integration av migranter , en plattform där europeiska kommunala och regionala ledare kan utbyta positiva erfarenheter. Man har också ökat stödet till medlemsstaterna genom europeiska integrationsnätverket och lanserat tre projekt för ömsesidigt bistånd, som ska uppmuntra ömsesidigt stöd mellan medlemsstaterna för att införa en ny integrationspolitik eller ett nytt integrationsprogram. 7.SLUTSATS