SV Europeiska unionens officiella tidning CE 15/80

Torsdag 23 oktober 2008

Årsrapport om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2007

P6_TA(2008)0524

Europaparlamentets resolution av den 23 oktober 2008 om årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2007 (2008/2158(INI))

2010/C 15 E/17

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

med beaktande av årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2007,

med beaktande av artikel 195 i EG-fördraget,

med beaktande av artikel 43 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,

med beaktande av Europaparlamentets beslut 94/262/EKSG, EG, Euratom av den 9 mars 1994 om föreskrifter och allmänna villkor för ombudsmannens ämbetsutövning (1),

med beaktande av sin resolution av den 6 september 2001 om ändring av artikel 3 i föreskrifterna och de allmänna villkoren för ombudsmannens ämbetsutövning (2),

med beaktande av det ramavtal om samarbete som ingicks av Europaparlamentet och ombudsmannen den 15 mars 2006 och som trädde i kraft den 1 april 2006,

med beaktande av kommissionens meddelande av den 5 oktober 2005 med titeln ”Empowerment to adopt and transmit communications to the European Ombudsman and authorise civil servants to appear before the European Ombudsman” (SEK(2005)1227),

med beaktande av den skrivelse som Europeiska ombudsmannen översände till Europaparlamentets talman i juli 2006 i syfte att inleda en översyn av ombudsmannens stadgar,

med beaktande av sitt förslag till beslut av den 22 april 2008 (3) och sin resolution av den 18 juni 2008 om ett förslag till Europaparlamentets beslut om ändring av Europaparlamentets beslut 94/262/EKSG, EG, Euratom av den 9 mars 1994 om föreskrifter och allmänna villkor för ombudsmannens ämbetsutövning (4),

med beaktande av sina tidigare resolutioner om Europeiska ombudsmannens verksamhet,

med beaktande av artikel 195.2 andra och tredje meningen i arbetsordningen,

med beaktande av betänkandet från utskottet för framställningar (A6-0358/2008), och av följande skäl:

A. Årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet för 2007 överlämnades formellt till Europaparlamentets talman den 10 mars 2008, och ombudsmannen, Nikiforos Diamandouros, lade fram rapporten för utskottet för framställningar den 19 maj 2008 i Strasbourg.

B. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna kungjordes ursprungligen i december 2000, undertecknades den 12 december 2007 och bekräftades av Europaparlamentets talman, kommissionens ordförande och rådets ordförande. Den politiska viljan att skapa en rättsligt bindande stadga som ingår i Lissabonfördraget återspeglar en växande insikt om att medborgarna bör placeras i centrum för en öppen, tillgänglig och kontaktbar union som är medveten om vad som intresserar medborgarna.

C. I artikel 41 i stadgan föreskrivs att ”var och en har rätt att få sina angelägenheter behandlade opartiskt, rättvist och inom skälig tid av unionens institutioner och organ”.

D. I artikel 43 i stadgan anges att ”varje unionsmedborgare och varje fysisk eller juridisk person som är bosatt eller har sitt säte i en medlemsstat har rätt att vända sig till unionens ombudsman vid missförhållanden i gemenskapsinstitutionernas eller gemenskapsorganens verksamhet, med undantag för domstolen och förstainstansrätten då dessa utövar sina domstolsfunktioner”.

E. Det är mycket viktigt att de europeiska institutionerna och organen fullt ut använder sig av de nödvändiga medlen för att kunna uppfylla sina skyldigheter att se till att medborgarna får snabba och materiella svar på sina förfrågningar, klagomål och framställningar.

F. Trots att sju år har gått sedan antagandet av Europaparlamentets resolution av den 6 september 2001 som godkänner ombudsmannens kodex för god förvaltningssed har de övriga institutionerna fortfarande inte följt Europaparlamentets enträgna uppmaning att se till att deras rutiner följer bestämmelserna i den kodexen.

G. Antalet klagomål under 2007 var cirka 16 procent lägre än under 2006, men antalet tillåtliga klagomål ökade såväl absolut som relativt från 449 (12 procent av det totala antalet) till 518 (16 procent av det totala antalet) 2007.

H. Resultatet av de 348 avslutade undersökningarna, av vilka 341 var kopplade till klagomål och sju var undersökningar på eget initiativ, visar att det i 95 fall (vilket motsvarar 25,7 procent av de undersökta klagomålen) inte kunde fastställas några administrativa missförhållanden.

I. Under 2007 fördubblades antalet fall av administrativa missförhållanden som löstes av institutionen eller organet i fråga efter ett klagomål till ombudsmannen (129 ärenden), vilket återspeglar en växande vilja från institutionernas och organens sida att betrakta klagomålen till ombudsmannen som en möjlighet att rätta till misstag som gjorts och att samarbeta med ombudsmannen till nytta för medborgarna.

J. Fem ärenden avslutades under 2007 genom en uppgörelse i godo, och i slutet av 2007 var 31 förslag till en uppgörelse i godo fortfarande under behandling.

K. Under 2007 började ombudsmannen i större utsträckning använda mer informella förfaranden för att hjälpa till att lösa problem på ett flexibelt sätt. Han kommer att fortsätta utveckla denna strategi i framtiden, vilket visar ombudsmannens och institutionernas beredvillighet att hjälpa medborgarna.

L. Under 2007 avslutade ombudsmannen 55 undersökningar med en kritisk anmärkning. En kritisk anmärkning bekräftar för den klagande att hans eller hennes klagomål är berättigat och anger för institutionen eller organet i fråga vilket fel som begåtts för att hjälpa till att undvika administrativa missförhållanden i framtiden.

M. Åtta förslag till rekommendationer lämnades under 2007, och sju förslag till rekommendationer från 2006 ledde till ett beslut under 2007. Ett fall ledde till en särskild rapport till Europaparlamentet.

N. Varken kritiska anmärkningar som ingår i beslut som avslutar fall av administrativa missförhållanden som inte kunnat lösas eller rekommendationer eller särskilda rapporter från ombudsmannens sida har bindande verkan, eftersom ombudsmannens befogenheter inte omfattar att direkt åtgärda fall av administrativa missförhållanden, utan de är avsedda att uppmuntra Europeiska unionens institutioner och organ att själva åtgärda bristerna.

O. Administrativa missförhållanden har definierats som ett misslyckande från institutionens eller annat berört organs sida att uppfylla bindande bestämmelser eller principer, även när dessa är följden av ett eget åtagande från institutionens eller organets sida, som enligt fördragen eller sekundärrätten inte är obligatoriskt.

P. Ombudsmannen prioriterar behovet av att främja god förvaltning vid EU:s institutioner och organ, och av att uppmuntra ansträngningar för att åstadkomma mer än att enbart undvika överträdelser.

Q. Ombudsmannen lade fram en särskild rapport för Europaparlamentet under 2007. Att lägga fram en särskild rapport för Europaparlamentet är ett viktigt sätt för ombudsmannen att få politiskt stöd av parlamentet och dess utskott för framställningar för att tillfredsställa medborgare vilkas rättigheter har överträtts, samt att främja en bättre standard för EU:s förvaltning.

R. Sedan Nicefördraget trädde i kraft har parlamentet haft samma rätt som medlemsstaterna, rådet och kommissionen att väcka talan i Europeiska gemenskapernas domstol i ärenden som gäller bristande behörighet, överträdelse av viktiga procedurkrav, överträdelse av EG-fördraget eller av någon lag som gäller dess tillämpning, eller maktmissbruk.

S. De kritiska kommentarer om administrativa missförhållanden som togs upp av ombudsmannen i rapporten 2007 (kritiska anmärkningar, förslag till rekommendationer och särskilda rapporter) kan utgöra en grund för att undvika en upprepning av misstag och missförhållanden i framtiden genom att institutionerna och andra organ i EU vidtar lämpliga åtgärder.

T. Samarbetet som inrättats av ombudsmannen inom Europeiska ombudsmannanätverket har fungerat i över tio år som ett flexibelt system för att utbyta information och bästa praxis och som ett sätt att framföra klagomål till ombudsmännen eller andra liknande organ som har bäst möjligheter att hjälpa dem.

U. Ombudsmannens roll att skydda EU:s medborgare har utvecklats under de tolv år som gått sedan detta ämbete skapades, tack vare ombudsmannens oberoende ställning och parlamentets demokratiska granskning av dennes verksamhet.

V. Ombudsmannens verksamhet måste hållas åtskild från verksamheten i utskottet för framställningar, och de båda organen bör ömsesidigt hänskjuta ärenden till varandra som en allmän regel för att undvika konflikter mellan deras olika behörigheter.

1. Europaparlamentet godkänner den årsrapport för 2007 som Europeiska ombudsmannen har lagt fram, och den form i vilken den lagts fram, vilken kombinerar en sammanfattning av årets verksamhet med en detaljerad analys av ombudsmannens beslut och de problem som uppkommit i olika faser av förfarandet. Parlamentet påpekar dock att det krävs ytterligare ansträngningar för att förbättra tabellerna med statistik, där blandningen av absoluta tal och procentsatser ibland är något förvirrande.

2. Europaparlamentet begär att alla EU-institutioner och EU-organ får nödvändiga budgetmedel och personalresurser för att de ska kunna se till att medborgarna får snabba och materiella svar på sina förfrågningar, klagomål och framställningar.

3. Europaparlamentet anser att ombudsmannen har fortsatt att utöva sitt ämbete på ett aktivt och balanserat sätt, både vad gäller att undersöka och handlägga klagomål och att leda och avsluta undersökningar och när det gäller att upprätthålla konstruktiva förbindelser med Europeiska unionens institutioner och organ samt att uppmuntra medborgarna att utnyttja sina rättigheter gentemot dessa institutioner och organ.

4. Europaparlamentet uppmanar ombudsmannen att fortsätta sina ansträngningar och att effektivt, insynsvänligt och flexibelt informera om sin verksamhet, så att en genuin serviceanda kan skapas för medborgarna i EU:s institutioner och organ.

5. Europaparlamentet anser att begreppet ”administrativa missförhållanden” ska tolkas brett, så det inte enbart omfattar administrativa åtgärder som bryter mot regler eller principer enligt fördragen eller sekundärrätten, utan också till exempel fall där de administrativa myndigheterna själva har påtagit sig skyldigheter genom att exempelvis anta kodexen för god förvaltningssed eller då godkända politiska strategier eller uttalanden har skapat befogade och rimliga förväntningar hos medborgarna.

6. Europaparlamentet stödjer ombudsmannens ansträngningar att främja god förvaltning genom kompletterande kommentarer och förslag till institutioner och organ, även när han inte har hittat några fall av administrativa missförhållanden i sina undersökningar, men ändå anser att förbättringar behövs för att skapa en medborgarvänlig och serviceinriktad kultur inom EU:s administration.

7. Europaparlamentet anser att ombudsmannen genom att förstärka öppenhet och ansvarstagande i Europeiska unionens beslutsprocess och förvaltning lämnar ett viktigt bidrag i arbetet med att skapa en union ”där besluten skall fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt”, enligt vad som anges i artikel 1.2 i fördraget om Europeiska unionen, vilket sker i samarbete med ombudsmannainstitutionerna i varje medlemsstat, varigenom EU får närmare kontakt med sina medborgare.

8. Europaparlamentet upprepar sin uppmaning, i enlighet med tidigare resolutioner, till alla Europeiska unionens institutioner och organ att anta ett gemensamt tillvägagångssätt beträffande kodexen för god förvaltningssed.

9. Europaparlamentet konstaterar att kodexen för god förvaltningssed, som föreslagits av ombudsmannen och som godkändes av parlamentet i sin ovannämnda resolution av den 6 september 2001, omfattar alla anställda i gemenskapens institutioner och organ och, till skillnad från andra kodexar, regelbundet har uppdaterats och offentliggjorts på ombudsmannens webbplats.

10. Europaparlamentet betonar behovet av att ytterligare stärka ombudsmannen i sin offentliga verksamhet, där denne strävar efter att förse medborgare, företag, icke-statliga organisationer och andra med information, och anser att information av god kvalitet kan bidra till att minska antalet klagomål som inte faller inom ombudsmannens ämbetsområde. Samtidigt uppmanar parlamentet ombudsmannen att utan dröjsmål hänskjuta de klagomål som inte faller inom dennes ämbetsområde till de behöriga myndigheterna med hjälp av det lämpligaste nätverket på nationell eller lokal nivå.

11. Europaparlamentet noterar den absoluta ökningen av antalet tillåtliga klagomål, men anser att siffran när det gäller tillåtliga klagomål – 16 procent – fortfarande är otillfredsställande. Mot bakgrund av detta rekommenderar parlamentet att det ska genomföras en förbättrad informationskampanj bland EU:s medborgare som ska vara utformad för att göra medborgarna mer medvetna om Europeiska ombudsmannens funktioner och befogenheter.

12. Europaparlamentet välkomnar Europeiska ombudsmannens generellt sett konstruktiva samarbete med gemenskapens institutioner och organ och uppmuntrar honom i hans roll som extern kontrollmekanism och som en värdefull tillgång i arbetet med att kontinuerligt förbättra EU:s förvaltning.

13. Europaparlamentet uppmanar ombudsmannen att se till att kommissionen verkligen utnyttjar sina möjligheter att på eget initiativ inleda överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget eller föreslå påföljder enligt artikel 228 i EG-fördraget, samtidigt som den är noggrann med att undvika förseningar eller omotiverad underlåtenhet att vidta skyndsamma åtgärder, vilket är oförenligt med kommissionens befogenheter att övervaka tillämpningen av EG-rätten.

14. Europaparlamentet anser att parlamentet har möjlighet att utöva sina befogenheter att väcka talan i EG-domstolen avseende en åtgärd eller underlåtenhet som varit föremål för ombudsmannens rekommendation i en särskild rapport, om en institution vägrar efterleva rekommendationen trots att parlamentet har godkänt den.

15. Europaparlamentet konstaterar att ombudsmannen lagt fram en särskild rapport som kritiserar kommissionen för att inte ha behandlat ett klagomål som gällde arbetstidsdirektivet och om vilken parlamentet antog en resolution den 3 september 2008 (5).

16. Europaparlamentet anser att ombudsmannen och utskottet för framställningar, då de inom ramen för sina egna mandat och behörighetsområden undersöker frågor som överlappar varandra, såsom å ena sidan hur kommissionen har genomfört ett överträdelseförfarande och å andra sidan den påstådda överträdelsen i sig, kan uppnå värdefulla synergieffekter genom nära samarbete.

17. Europaparlamentet välkomnar förhållandet mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar inom de institutionella ramarna vad gäller den ömsesidiga respekten för respektive behörighetsområden och mandat.

18. 18 Europaparlamentet inser vilket värdefullt bidrag som lämnats av Europeiska ombudsmannanätverket i enlighet med subsidiaritetsprincipen när det gäller att garantera möjligheterna till utomrättslig rättelse. Parlamentet välkomnar Europeiska ombudsmannens samarbete med ombudsmän och liknande instanser på nationell, regional och lokal nivå i medlemsstaterna och uppmuntrar till en ytterligare förstärkning av utbytet av bästa praxis, vilket möjliggör en harmonisering av bästa praxis medlemsstaterna emellan.

19. Europaparlamentet välkomnar antagandet av Europeiska ombudsmannanätverkets uttalande i oktober 2007 som ett viktigt bidrag för att skapa ett större medvetande om EU-dimensionen i ombudsmannens arbete och för att lyfta fram den service som erbjuds personer med klagomål i ärenden som omfattas av EU-lagstiftning.

20. Europaparlamentet välkomnar Europeiska ombudsmannens initiativ att vitt omkring sprida information om både sitt eget arbete och det arbete som utförs av nationella ombudsmän, och rekommenderar ombudsmannen att fortsätta sitt arbete med att öka medborgarnas medvetenhet.

21. Europaparlamentet uppmuntrar Europeiska ombudsmannen att fortsättningsvis lägga stor vikt vid arrangemang för medborgarna och potentiella klagande, eftersom ansvars- och beslutsfördelningen mellan EU-nivå, nationell nivå och regional nivå uppenbarligen fortfarande är alltför otydlig för många medborgare och företag.

22. Europaparlamentet uppskattar den intensifierade informationskampanj som främjas genom ombudsmannens kommunikationsstrategi och som ger ökad medvetenhet om medborgarnas rättigheter och gemenskapens behörighet samt en ökad förståelse för ombudsmannens behörighetsområde. Parlamentet uppmuntrar dock ombudsmannen – med tanke på det stora antal klagomål som fortfarande ligger utanför hans ämbetsområde – att öka sina ansträngningar för att tydligare och mera regelbundet klargöra sina befogenheter.

23. Med tanke på att varje institution har sin egen webbsida genom vilken klagomål, framställningar m.m. kan inges, vilket gör det svårt och förvirrande för medborgarna att skilja mellan de olika institutionerna, välkomnar Europaparlamentet framtagandet av en interaktiv handbok som är utformad för att hjälpa medborgarna att komma fram till vilket forum som är det bäst lämpade för att lösa deras problem.

24. För att minska antalet otillåtliga klagomål som inges till Europeiska ombudsmannen föreslår Europaparlamentet att detta koncept ska vidareutvecklas och att det ska införas en gemensam webbsida för Europeiska unionens institutioner för att hjälpa medborgarna och direkt hänvisa dem till den institution som är behörig att handlägga deras klagomål.

25. Europaparlamentet föreslår att ombudsmannen ska vidta åtgärder för att minska antalet klagomål i de fall där inget kan göras

26. Europaparlamentet uppmanar Europeiska ombudsmannen att åta sig att efter att ha erhållit den berörda framställarens samtycke direkt hänskjuta alla klagomål som faller inom en nationell eller regional ombudsmans behörighetsområde.

27. För att kunna erbjuda medborgarna en bättre och effektivare service föreslår Europaparlamentet att ombudsmannen ska fortsätta att informera dem om de interna förfarandena och tidsfristerna för att handlägga klagomål samt om de kriterier som används för att fatta beslut på de olika stadierna av prövningen av klagomålet.

28. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen och Europeiska ombudsmannen samt till medlemsstaternas regeringar, parlament och ombudsmän eller motsvarande behöriga organ.

(1) EGT L 113, 4.5.1994, s. 15.

(2) EGT C 72 E, 21.3.2002, s. 336.

(3) Antagna texter, P6_TA(2008)0129.

(4) Antagna texter, P6_TA(2008)0301.

(5) Antagna texter, P6_TA(2008)0398.