Yttrande från Regionkommittén om "Miljöpolitik i städer och kommuner"

(98/C 180/04)

BAKGRUND

- Presidiets beslut av den 11 juni 1997 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om "Miljöpolitik i städer och kommuner" och att ge utskott 4 "Stadspolitik" i uppdrag att bereda ärendet.

- Rådets slutsatser av den 3 mars 1997 om Europeiska unionens förhandlingsförslag inför FN-konferensen om klimatet i Kyoto, Japan, i december 1997.

- Det fjärde och femte åtgärdsprogrammet för miljön (1987-1997).

- Grönboken om stadsmiljö (1990).

- Slutrapporten från expertgruppen för stadsmiljö: "Hållbara städer i Europa".

- Deklarationen om europeiska städer för en hållbar stadsutveckling, godkänd av deltagarna i den första europeiska konferensen om en hållbar stadsutveckling i Aalborg i maj 1994.

- Den andra europeiska konferensen om hållbara städer i Lissabon i oktober 1996.

- Kommissionens rapport om genomförandet av den Europeiska gemenskapens program för riktlinjer och åtgärder i samband med miljö och hållbar utveckling - "Mot en hållbar utveckling" av den 10 januari 1996 ().

- Kommissionens "Hållbara städer". Rapport från expertgruppen om stadsmiljö, Bryssel, 1996.

- Utkast till yttrande från utskott 4, antaget den 14 januari 1998 (CdR 393/97 rév. 2) (föredragande: Hans Eveslage).

Vid sin 22:a plenarsessionen den 12-13 mars (sammanträdet den 12 mars) antog Regionkommittén enhälligt detta yttrande.

1. Inledning

1.1. Eftersom åtgärder för en hållbar och miljövänlig utveckling framför allt kan vidtas av städernas och kommunernas förvaltningar har Regionkommittén redan tidigare ägnat åtskilliga dokument ur olika aspekter åt temat "Stadspolitik och miljön" ().

1.2. Redan i Europeiska unionens fjärde åtgärdsprogram för miljön framfördes allmänna tankar om städerna. Dessa tankar kom sedan till uttryck i grönboken om stadsmiljön (1990), och ledde senare till att en expertgrupp för stadsmiljö bildades. Dessutom inrättade kommissionen år 1994 ett rådgivande miljöforum för att lättare kunna ta del av olika miljöpolitiska aktörers åsikter. Projektet "Hållbara städer", som startades 1993 av kommissionen (GD XI) hade till uppgift att utarbeta institutionella och praktiska förslag för städers och tätorters hållbarhet, för erfarenhetsutbyte mellan dem och för att sprida information om goda exempel. De rekommendationer som riktas till institutioner på gemenskapsnivå och på nationell, regional och lokal nivå om genomförandet av programmet i slutrapporten utgår ifrån att det är i städerna och kommunerna som det måste börja genomföras.

1.3. I slutrapporten om projektet "Hållbara städer" betraktar kommissionen kommunerna och regionerna som viktiga utgångspunkter när miljöpolitiken skall genomföras. Rapporten betonar särskilt att miljöskyddet är ett övergripande tema som främst är en uppgift för lokala och regionala myndigheter.

1.4. Rapporten konstaterar att EU vill ägna städernas och kommunernas betydelse en större uppmärksamhet inom ramen för miljöpolitiken. Målet måste därför vara att utnyttja unionens existerande åtgärder optimalt med hänsyn till att städernas problem är så komplicerade.

2. Lägesbeskrivning

2.1. I juni 1992 enades 170 stater i Rio de Janeiro om ett handlingsprogram för miljö och utveckling under 2000-talet: Agenda 21. Programmet, som gäller både industriländer och utvecklingsländer, innehåller uppdrag för alla nivåer och grupper i samhället med syfte att motverka en fortsatt försämring av miljön. Agenda 21 försöker starta en världsomfattande process som skall utmynna i en hållbar och miljövänlig utveckling som skall göra det möjligt även för kommande generationer att leva på planeten.

2.2. På vägen mot en sådan hållbar utveckling har också Europas städer och kommuner en viktig funktion eftersom de under mottot "Tänk globalt, handla lokalt" kan ta många små steg som kan leda till en världsomspännande, hållbar och miljövänlig utveckling. Förpliktelsen att delta i lokala Agenda 21-processer eller liknande processer och att formulera lokala, långsiktiga handlingsprogram med en hållbar utveckling som mål ingår i Aalborgdeklarationen, som har skrivits under av nästan 300 kommuner som representerar mer än 100 miljoner medborgare i 28 länder i Europa. De europeiska städernas kampanj för en hållbar stadsutveckling inleddes vid avslutningen av den första europeiska konferensen om en hållbar stadsutveckling i maj 1994 i Aalborg.

2.3. I EU bor cirka 20 % av invånarna i storstadsområden med mer än 250 000 invånare. Ytterligare 20 % bor i mellanstora städer, och 40 % bor i städer och kommuner med mellan 10 000 och 50 000 invånare () Samtidigt får man inte glömma att cirka 20 % av Europas invånare bor i städer och kommuner med mindre än 10 000 invånare. Sammantaget borde det vara en viktig uppgift att se till att samtliga städer och kommuner i EU omfattas av lokala åtgärder för en hållbar och miljövänlig utveckling. De miljöproblem storstäder och storstadsområden har är särskilt stora och dessa är därför optimala områden där olika lösningar har utvecklats och utvecklas inom den demokratiska processens ram. Samtidigt skall man inte glömma bort den ömsesidiga påverkan som sker mellan storstadsområden eller större städer och landsbygden, eftersom t.ex. dåliga förbindelser mellan landsbygd eller kommuner med mindre än 10 000 invånare och storstäder leder till fler resor med egen bil vilket har en negativ inverkan på miljön även i storstadsområdet.

Å andra sidan kan man också konstatera att storstädernas befolkning i allt större utsträckning flyttar ut till landsbygden. Det som utlöser detta kan t.ex. vara lägre boendekostnader eller "en miljö som upplevs som bättre", särskilt för barn. Å andra sidan ligger arbetsplatsen oftast kvar i storstaden eller tätorten vilket automatiskt leder till fler resor med egen bil (rusningstrafik). Dessutom leder den ökande bilburna fritidstrafiken till ytterligare problem. En central fråga är den effekt som befolkningen och dess verksamhet har på stads- och landsbygdsmiljön samt på den naturliga miljön, vilket kan ses som "'fotspår' av mänsklig verksamhet och stadsliv".

2.4. För att förbättra miljösituationen har städer och kommuner redan gjort stora ansträngningar och också haft framgångar, men det finns ändå många problem. En viktig undersökning som genomfördes 1995 av Europeiska miljöbyrån visar att luftkvaliteten är ett problem i städer med mer än 500 000 invånare. Dessutom berörs cirka 70 miljoner invånare i EU av "vintersmog", och cirka 80 % av invånarna drabbas minst en gång om året av en kraftigt förhöjd ozonhalt under sommaren ("sommarsmog"). Vid sidan av industrin och bostädernas värmepannor är det trafiken med egen bil i städerna som ger upphov till miljöföroreningar. Användningen av privatbilar har ökat snabbare än användningen av alla andra transportmedel och kommer sannolikt att fortsätta öka. Den ökande koncentrationen av bilar i tätorterna upphäver de positiva effekterna på miljön som man uppnått genom t.ex. katalysatorer. Städernas och kommunernas miljö har dessutom andra problem som t.ex. hanteringen av avfall och avloppsvatten. Samtidigt har emellertid miljömedvetandet vuxit mycket i städer och kommuner. För att uppnå en hållbar och miljövänlig utveckling i enlighet med Agenda 21 inleder man nu på många håll en utveckling som skall bidra till en väsentlig förbättring av miljösituationen och livsbetingelserna i städer och kommuner.

Mot den bakgrunden har Europaparlamentet och Regionkommittén också krävt ett aktivare handlande från EU när det gäller städernas utveckling. På FN-konferensen om städer (Habitat II) i Istanbul förklarade FN:s medlemsstater och Europeiska unionen att en hållbar utveckling i städer och kommuner är en gemensam uppgift.

2.5. De globala klimatförändringarna var det viktigaste temat vid den internationella klimatkonferensen i Kyoto i december 1997. Minskade utsläpp av växthusgaser har blivit ett av de viktigaste målen för en hållbar internationell utveckling. Forskningsresultat från framstående klimatforskare visar att det krävs ett snabbt och effektivt handlande. Klimatforskare vid FN:s expertgrupp (Intergovernmental Panel on Climate Change (IPCC) förutsäger att jorden under de kommande 50 till 100 åren kommer att blir mellan 1 och 3,5 grader varmare. Detta kommer att leda till en ytterligare höjning av havsytan med mellan 15 och 95 cm. Det kommer bl.a. att beröra stora områden i Nederländerna och i Storbritanniens sankmarker, samt den tyska Nordsjökusten, områden vid Svarta havskusten, Poslätten i Italien och det danska Vadehavet vid Jyllands västkust. Följderna kommer att bli katastrofala för de berörda människorna i dessa områden. Dessutom kommer den uppvärmning av klimatet som växthuseffekten leder till att på lång sikt få skadliga följder för hälsan, djur- och växtlivet, jordbruket och fisket. Därför måste man handla omedelbart och Europeiska kommissionen borde följa upp det framgångsrika arbetet inom femte åtgärdsprogrammet för miljön med ett fortsatt program.

3. Europeiska unionen och städernas miljöpolitik

3.1. Städernas miljöpolitik omfattar inom EU bl.a. sektorerna energi, byggande, trafik, avfall, avloppsvatten och naturskydd. Dessa uppgifter för unionens städer och kommuner bildar basen för en hållbar och miljövänlig utveckling under mottot "Tänk globalt, handla lokalt". En förutsättning för en miljövänlig utveckling är därför även med hänsyn till Agenda 21 att städerna och kommunerna får handlingsramar och verksamhetsområden där de själva kan besluta om åtgärder. De många aktiviteterna i städernas miljöpolitik måste stödjas och stärkas ideellt och finansiellt även på unionsnivå. Man skall då beakta att Agenda 21 inte skrevs under av städer utan av 170 stater, vilket innebär att stödet i första hand bör komma från de nationella regeringarna men också från EU.

3.2. De regionala strukturerna är inte enhetligt uppbyggda i EU:s medlemsstater. Ansvar och behörighet kan vara olika fördelade. Men gemensamt för alla stater är att städer och kommuner såsom den lägsta förvaltningsnivån verkställer de konkreta uppgifterna på platsen. Det gäller t.ex. inom för miljön viktiga sektorer som planering, energi, byggande, trafik, avfall och avloppsvatten. En hållbar, ekologiskt orienterad miljöpolitik hör därför oskiljaktigt samman med städernas och kommunernas politik i Europa. De står inför många ekonomiska, sociala och ekologiska problemområden.

3.3. Mot denna bakgrund är det uppenbart att en framgångsrik utveckling för EU blir beroende av städernas och kommunernas framgångar på det ekonomiska och ekologiska planet. Ty om EU i regioner och kommuner av invånarna förknippas med en förbättring av livskvaliteten kommer varje enskild medborgare att identifiera sig starkare med unionen. Inte minst därför finns det skäl att erinra sig att Jacques Delors - den förre ordföranden i Europeiska kommissionen - kallade nästa århundrade "regionernas århundrade".

3.4. EU insåg tidigt dessa sammanhang och nödvändigheten av en stadsutveckling inriktad på hållbarhet. Strukturfonden och sammanhållningsfonden är unionens främsta finansieringsinstrument inom regional- och sammanhållningspolitiken. Under perioden 1994-1999 uppgår medlen från dessa båda fonder till sammanlagt cirka 170 miljarder ecu. Eftersom framgångarna på kommunal nivå är avgörande för unionens tillväxt och utveckling går 30-40 % av dessa fonders totala medel till de s.k. mål-1-regionerna. Det är regioner som släpar efter i utvecklingen. Medlen för s.k. mål-2-regioner är främst avsedda för omstrukturering i industriområden. Det handlar alltså å ena sidan om att stödja landsbygd och lågt utvecklade regioner och å andra sidan om att förbättra levnads- och arbetsvillkoren i storstadsområdena. De samband som finns här har identifierats och gjorts till kriterier för en hållbar utvecklingspolitik för städerna i hela Europa. 1994 startades gemenskapsinitiativet Urban inom ramen för strukturfonden. Detta har till syfte att grunda partnerskap i eftersatta stadsdelar i stadskärnorna för att lösa utvecklingsproblem genom integrerade program. Inom det av kommissionen startade initiativet Integra genomförs projekt som skall lösa sysselsättningsproblemen i eftersatta stadsdelar.

3.5. Av särskild betydelse för en hållbar och ekologisk utveckling i städerna är det offentliga transportsystemet. Detta involverar både transeuropeiska nätverk och kommunal trafikpolitik. Goda offentliga kollektivtransporter som erbjuder ett attraktivt alternativ till resor med egen bil är en avgörande faktor både för en framgångsrik ekonomisk utveckling och för en hållbar och miljövänlig utveckling i städerna med syfte att förbättra invånarnas livskvalitet. Därför borde begreppet "hållbar rörlighet" vara det centrala målet för trafikpolitiken. I samband med det måste man dock ta hänsyn till å ena sidan människornas och näringslivets behov av rörlighet och å andra sidan trafikens påverkan på miljön. Ett förstärkt stöd till en hållbar trafik- och strukturpolitik bör därför vara en central punkt i den europeiska stödpolitiken. De åtgärder som krävs och som är lämpliga ligger på flera plan. Vid sidan om en utbyggnad av de offentliga kollektivtransporterna - med särskild inriktning på att förbinda mindre utvecklade regioner med storstäder och tätorter - måste man också erbjuda människorna ytterligare alternativ till resor med egen bil. Den kommunala trafikpolitiken bör därför särskilt främja en miljövänlig, effektiv och prisvärd kombination av offentliga transporter och cykel- och gångvägar. Även leveranserna till detaljhandeln i städer och tätorter kan optimeras så att transportkostnader och miljöförstöring minskar. Ekonomisk framgång genom en hållbar rörlighet kan därför förenas med målet att förbättra livskvaliteten i städerna. I detta sammanhang måste man beakta att en konkurrensutsättning kan hota kommunal service inom transportsektorn, och t.ex. även inom energiförsörjning och sophantering. Risken är alltså att olika verksamhetsområden och därmed möjligheter för kommunerna att påverka miljön försvinner genom en privatisering.

3.6. Det avgörande är att det är städerna och kommunerna som lokala förvaltningsenheter som utformar en hållbar utvecklingspolitik. Därför bygger EU:s miljöpolitik på en "nerifrån och upp"-strategi. En hållbar, miljövänlig utveckling har för Europas invånare alltmer blivit en avgörande aspekt av livskvaliteten för nu levande och för framtida generationer. Grönboken om städernas utveckling från 1990 och rapporten om hållbara städer från 1996 rekommenderar att kommunala problem möts med en integrerad strategi som omfattar sociala, ekonomiska och ekologiska faktorer. Projektet "Hållbara städer", som startade 1993, syftar till att hjälpa städerna att genomföra projektet "Kommunal Agenda 21" eller liknande planer för en hållbar, miljövänlig utveckling genom rapporter, erfarenhetsutbyte, nätverk och genom att informera om goda exempel. De kommunala organen ses med rätta som den drivande kraften för regionernas, nationernas och Europas ekonomiska utveckling. Kommissionens initiativ och åtgärder är ett steg i rätt riktning. Unionens framtida åtgärder för en hållbar ekologisk utveckling av städerna måste utgå från detta och bygga på detta i det fortsatta arbetet.

3.7. EU har i det förflutna initierat många aktiviteter med syfte att stödja miljöpolitiken i Europa. Ett gott exempel är EU:s miljöstyrnings- och miljörevisionsordning som även i städer och kommuner har drivit på utvecklingen av miljöstyrningssystem. En hållbar, miljövänlig utveckling är också målet för det planerade direktivet om bedömning av miljöpåverkan för program och planer, vilken medlemsstaterna dock bör ges tillräcklig möjlighet att utforma med hänsyn till redan existerande nationella regleringar. Generellt skall man dock beakta att en hållbar och miljövänlig utvecklingspolitik i städerna kan genomföras även utan riktlinjer som gäller för hela Europa om man med beaktande av subsidiaritetsprincipen sprider kännedom om de positiva effekterna av en frivillig miljöprövning.

3.8. Dessutom har EU organiserat ett antal stödprogram, till vilka bl.a. följande hör:

- Interreg II: Stöd till bl.a. åtgärder för att förhindra och kontrollera föroreningar, omhändertagande av avfall, samverkan kring fysisk planering samt miljöskyddsprogram inom ramen för gränsöverskridande samarbete med länder vid EU:s inre och yttre gränser.

- Leader II: Stöd till bl.a. åtgärder för att skydda och förbättra miljö och livskvalitet, samt till teknisk hjälp för landsbygdens utveckling.

- Urban: Stöd till bl.a. åtgärder för att förbättra infrastrukturen (t.ex. sanering av förorenad mark, outnyttjad mark, offentliga parker).

- Resider II: Stöd till miljöförbättringar av alla slag, t.ex. marksanering, landskapsplanering.

- Life II: Ett övergripande finansieringsinstrument för stöd till miljöpolitiken inom EU.

- Miljöinformation: Program avsedda bl.a. att främja miljömedvetandet och dialogen mellan näringsliv, regionala och kommunala organ samt miljö- och konsumentorganisationer.

- Altener: Stöd till ökad användning av förnybara energiprodukter samt till ökad konkurrenskraft för förnybara energikällor.

- Joule-Thermie: Stöd till rationell energianvändning och till förnybara energikällor.

- Save II: Program för minskad energiförbrukning med minskade koldioxidutsläpp som huvudsakligt mål i samverkan med gemenskapsinitiativet för förbättrad energiförvaltning på regional och kommunal nivå.

- Lån- och borgensprogram från Europeiska investeringsbanken: Stöd till investeringar vars syfte är att minska luftföroreningar och råvaruförbrukning och åstadkomma rationell energiförbrukning.

Dessa program har fungerat utmärkt hittills. Därför är det absolut nödvändigt att bibehålla och fördjupa deras omfattning och verksamhetsområde. När ett programs giltighetstid löper ut eller det finansiella stödet upphör är det särskilt viktigt att skapa övergångsperioder eller temporärt stöd till dess att nya program lagts upp. Det är villkoret för att ett kontinuerligt arbete skall kunna bedrivas i städerna.

3.9. 1994 påbörjade Europeiska miljöbyrån i Köpenhamn sin verksamhet. Dess uppgift är främst att till medlemsstaterna och tredje land förmedla teknisk, vetenskaplig och ekonomisk information för utarbetande och genomförande av miljöskyddsåtgärder och miljöskyddslagar. Byrån medverkar i arbetet med en Europakarta över områden med miljörisker samt i upprättandet av övervakningsstationer. Dessutom arbetar byrån med att inom gemenskapen bygga upp ett informations- och övervakningsnätverk för mark, vatten och luft samt ett informationssystem för skogsbränder och surt regn. För detta ändamål har byrån upprättat ett europeiskt miljöinformations- och miljöövervakningsnätverk av organisationer, fackmän och kontaktorgan med olika ämnesinriktning som arbetar med olika problemområden, som utsläppen i atmosfären, insjöar och vattendrag etc. Miljöbyrån spelar en central roll när det gäller att förmedla tillförlitlig och jämförbar information till EU och till medlemsstaterna för övervakningen av miljöpolitiken. För den praktiska hanteringen av data inrättades databasen Corine. Dessa aktiviteter välkomnas utan reservationer och kan i framtiden byggas ut och fördjupas ytterligare.

3.10. Europeiska stiftelsen för förbättring av levnads- och arbetsvillkor som inrättades 1975 ägnar sig förutom åt ekonomiska och sociala frågor även åt miljöfrågor som rör livet i staden. År 1993 startade stiftelsen ett program om kommunal förnyelse där de ekonomiska och sociala aspekterna av hållbarheten står i centrum tillsammans med social rättvisa och miljöskydd. Dessutom undersökte stiftelsen å ena sidan olika förfaringssätt (miljörevision, kommunernas medverkan) och å andra sidan tekniska innovationer. En viktig uppgift för stiftelsen är att stödja informationsutbyte. Eftersom den har samlat in erfarenheter från hela Europa kan den ge väsentliga bidrag till en effektiv kommunal utvecklingspolitik med internationella erfarenheter som bas.

3.11. De ovannämnda aktiviteterna från EU:s sida förtjänar oinskränkt erkännande. Framförallt välkomnar ReK att unionen har insett att en hållbar och miljövänlig utveckling främst kan uppnås genom att städernas miljöpolitik får ännu starkare stöd från EU, eftersom det är genom de samlade åtgärderna i städernas miljöpolitik som en världsomfattande miljövänlig och hållbar utveckling kan förverkligas.

En förutsättning för att den av EU inledda processen att stärka den kommunala miljöpolitiken skall kunna fortsätta målinriktat är emellertid att främst de nuvarande stödprogrammen byggs ut och förstärks så att dessa utmärkt fungerande program kan bli ännu effektivare. För de fall när stödprogram löper ut är det dessutom nödvändigt att skapa möjligheter för temporärt stöd tills nya program kommer igång så att arbetet kan löpa kontinuerligt. Dessutom kan man nå stora effekter genom att t.ex. göra det möjligt att utlysa en tävling på kommunal nivå om en hållbar miljöpolitik för städerna för att främja informationsutbytet mellan dem och göra goda exempel tillgängliga för andra städer och kommuner i unionen.

Strukturerna för beslutsfattande på kommunal och regional nivå kan behöva stärkas för att åstadkomma effektiva åtgärder med tanke på de varierande strukturer som förekommer i gemenskapen.

4. Exempel på miljöaktiviteter i städer

I många städer i Europa har man genomfört eller genomför framgångsrika projekt inom ramen för en hållbar, miljövänlig utvecklingspolitik. Exemplen är många och det finns bara utrymme att kortfattat beskriva ett par av dem från olika städer och kommuner i medlemsstaterna. Ändå visar dessa exempel vilken potential för en hållbar utveckling som finns i städer och kommuner och som skulle kunna aktiveras.

4.1. Graz (Österrike): Modernisering av värmeanläggningar för minskning av energiförbrukningen

Graz, huvudstad i den österrikiska delstaten Steiermark, moderniserar värmeanläggningarna i kommunens byggnader. Åtgärden ingår i ett omfattande program för att minska koldioxidutsläppen. Staden vill halvera dessa till år 2010 och minska utsläppen av övriga luftföroreningar med 60 %. Projektet pågår sedan 1991 och bygger på politiskt beslutade mål om minskad energiförbrukning, bevarande av klimatet och minskning av koldioxidutsläppen. Graz skrev 1994 under Heidelbergdeklarationen och är med i kampanjen "Städer för bevarande av klimatet" och i städernas "klimatförbund". I detta sammanhang har staden frivilligt förbundit sig att minska sina koldioxidutsläpp.

Ett viktigt exempel på hur städer och regioner kan bidra till den hållbara utvecklingen i linje med den lokala Agenda 21, det lokala klimatskyddet och det erfarenhetsutbyte som detta kräver är "Europeiska städers och regioners klimatförbund" som syftar till att slå vakt om jordatmosfären. När förvaltningsorganen ansluter sig till klimatförbundet förklarar de sig beredda att dels skydda Amazonas' ursprungsbefolknings existensgrundvalar genom ekonomiskt stöd, dels halvera utsläppen av växthusgaser fram till år 2010, jämfört med 1987. Dessutom förekommer många aktioner på lokal nivå.

Ända till 1987 var det normalt kol och koks man eldade med i kommunens byggnader i Graz. På grund av de stora utsläppen och den höga energiförbrukningen insåg man tidigt att en omställning var nödvändig. En snabb åtgärd var dock omöjlig här liksom i de flesta andra städer eftersom medel inte fanns i kommunens budget. De ca 40 miljoner österrikiska schilling som krävdes för moderniseringen kunde inte tas ur stadens budget. Detta problem är ett vanligt hinder för miljöinriktade moderniseringar i städer och kommuner. På grund av det ansträngda budgetläget är det i regel mycket svårt att finansiera de investeringar som måste göras i början. Graz lyckades till slut finna en lösning på problemet genom att stadens energibolag tog över investeringarna för att sanera värmeanläggningarna. Under tio år betalar staden denna kostnad genom högre fjärrvärme- och gaskostnader.

Hittills har 70 anläggningar i stadens byggnader byggts om genom denna "konsumentinriktade energimodell". En preliminär rapport från 1992 beskriver resultaten hittills. Av de 35 värmeanläggningar som undersöktes då hade 24 eldats med kol och koks och 11 med olja. Nu värms 15 med fjärrvärme och 20 med naturgas. Man har minskat den årliga bränsleförbrukningen med 46 % - alltså med nästan hälften av bränslet. Genom övergången till bränslen med mindre halt av kol har CO2-utsläppen minskats ännu mer, nämligen med 69 %. Utsläppen av koloxid och sot minskade med 99 %, SO2 med 97 %, NOx med 72 % och kolväte med 95 %.

Dessa imponerande framgångar visar på värdet av kommunala energisparprogram. Det kommunala energiprojektet i Graz innehåller olika moment. De viktigaste är:

- Omställning av värmeanläggningar till fjärrvärme genererad i kraftvärmeverk och av gas.

- Värmeisolering och effektivt utnyttjande av energin.

- Utnyttjande av förnybara bränslen, framför allt solenergi.

För att genomföra dessa projekt krävs medel för finansieringen som städer och kommuner inte har till förfogande på grund av det ytterst ansträngda budgetläget. Här kan målinriktat och förstärkt stöd från EU inte bara ge en varaktig impuls till sådana klimatbevarande åtgärder som avses i Agenda 21 (minskning av koldioxidutsläppen genom ny uppvärmningsteknik) utan också skapa en målinriktad tillväxt på arbetsmarknaden i Europa på grund av efterfrågan på ny utrustning för uppvärmning.

4.2. Bologna (Italien): Begränsning av biltrafiken i den historiska stadskärnan

I Bologna hade den kraftiga ökningen av biltrafiken i stadens historiska centrum, som ursprungligen endast är byggt för fotgängare, lett till ohållbara förhållanden för miljö, människor och byggnader. Centrum präglas av ett trångt, vindlande gatunät. Cirka tre fjärdedelar av gatorna är enkelriktade och mindre än fem meter breda. Innan staden vidtog åtgärder måste detta gatunät tåla en koncentration av 6 500 bilar per kvadratkilometer. Därmed var en attraktiv fotgängar-, cyklist- och busstrafik omöjlig.

I juli 1989 omvandlades hela den gamla staden i Bologna till en "Zona a traffico limitato". Mellan 07.00 och 20.00 infördes en begränsning för alla privatbilar. Endast fordon med passersedel var undantagna. Förutom infartsbegränsningarna i den gamla staden genomfördes följande åtgärder:

- De hittills allmänna parkeringsplatserna reserverades för boende och näringsidkare.

- I hela området med trafikbegränsning infördes hastighetsgränsen 30 km/tim.

- Den kommunala busstrafiken organiserades om.

- Infartsparkeringar anlades i utkanten.

- Zonerna med korttidsparkering byggdes ut.

- Infartstillstånden kontrollerades noga.

- Den bilfria zonen utvidgades på bekostnad av en huvudgata.

Genom dessa åtgärder minskade antalet fordon som dagligen kör in i centrum från 152 000 år 1981 till 58 000 år 1989. Samtidigt ökade cykel-, taxi- och motorcykeltrafiken. Den minskande tendensen i busstrafikens passagerarantal kunde stoppas. Eftersom inga budgetmedel kunde avsättas för trafikbegränsningarna genomfördes dessa nästan uteslutande genom organisatoriska åtgärder och man avstod i stor utsträckning från ombyggnadsarbeten. Ytterligare åtgärder, som att utvidga infartsparkeringarna, vilket är planerat, att bygga parkeringshus vid ringen runt den gamla staden och att bygga en tangerande vägförbindelse för att avlasta den gamla staden skulle kräva större investeringar som staden för närvarande inte kan finansiera. Även detta exempel visar att målinriktade stödåtgärder från EU till förbättringar för den allmänna kollektivtrafiken (bussar, spårvagnar) och för cyklister och fotgängare kan åstadkomma kraftiga miljöförbättringar i städer och tätorter.

4.3. Langeac (Frankrike): Fjärrvärme av träavfall

Langeac är en liten stad i Centralmassivet med cirka 4 300 invånare. Staden arbetar med att spara energi genom att utnyttja förnybara energikällor. Man satsar främst på inhemska resurser som trä och vatten. För detta har man byggt två anläggningar som utnyttjar förnybara energikällor: ett litet vattenkraftverk med en effekt på cirka 750 kW och en närvärmecentral som eldas med avfallsträ. I januari 1987 knöts flera offentliga inrättningar ihop i ett närvärmenät - en skola för 600 elever, ett friluftsbad, gymnasiet med församlingssalen, polisstationen och ett hem för handikappade. Detta nät, som är cirka 1 km långt, var förutsättningen för att använda modern teknik för att elda trä i en stor värmecentral. Man eldar uteslutande träavfall: sågspån och träspill från sågverken i trakten, bark och avfall från röjning i statens skogar, avfall från en fabrik som tillverkar lastpallar och lådor samt avfall från en pappersfabrik. Cirka 1 200 ton trä levereras årligen och eldas upp. Minskningen av belastningen på miljön är påtaglig: Genom att använda trä slipper man elda med 258 000 liter lätt eldningsolja per år. Investeringskostnaderna för hela systemet låg på 4,4 miljoner franska franc. Av dessa täcktes 1,2 miljoner av regionalfonden för energifrågor. Nettointäkterna från värmeförsäljningen uppgår till 400 000 franc per år, vilket innebär att anläggningen kommer att ha betalt sig på cirka 15 år. Redan nu har kommunen 20 % lägre värmekostnader än förut för de kommunala byggnader som är anslutna till närvärmenätet. Förutom de positiva effekterna på miljön och på stadens utveckling kommer kommunens investeringar på lång sikt alltså även att ha en positiv effekt på budgeten.

4.4. Alphen aan den Rijn (Nederländerna): Stadsbyggnadsmodellen "Ecolonia"

I stadens miljöpolitiska aktiviteter måste stadsplaneringen betraktas som den egentliga kärnan. Det är just här man kan genomföra på lång sikt hållbara åtgärder för stadens miljöskydd. Ett exempel på det är modellområdet "Ecolonia" i Alphen aan den Rijn i Nederländerna. Målet var att bygga ett område med 101 lägenheter som både under byggtiden och användningstiden skulle klara krav på energibesparing och miljöskydd. Ett mål var att spara energi genom att minska uppvärmningsbehovet, använda förnybara energikällor och använda modern uppvärmnings- och ventilationsteknik. Dessutom utnyttjades modern psykologisk kunskap när områdets miljö planerades. Därför har t.ex. fotgängare företräde framför bilar inom området. Denna integrerade form av stadsplanering ledde till att gasförbrukningen minskade med 40 %, vattenförbrukningen med 20 % och elförbrukningen med 10 %.

Projektet "Ecolonia" utmärks främst av att det är så komplext. I projektet integreras tekniska och funktionella synsätt, stadsplanering och idéer som kräver samarbete på de mest skilda områden. Därmed når projektet in i den centrala delen av stadens miljöskydd, nämligen stadsplaneringen. Den är med sina många frågeställningar ett problem som står på dagordningen i hela Europa. I Alphen aan den Rijn kunde Ecolonia-projektet genomföras endast genom att flera ministerier, kommunen, universitet och intresseorganisationer samarbetade. Därför vore också EU:s stöd mycket önskvärt för sådana komplexa projekt i städerna.

4.5. Karlsruhe (Tyskland): Spårvagnar på järnvägsräls

Den så kallade Karlsruhe-modellen går ut på att förbättra den allmänna lokaltrafiken mellan Karlsruhe och omkringliggande orter inom en omkrets av cirka 30 km. Det långsiktiga projektets målsättning är att förbinda stadens spårvägsnät med det tyska järnvägsnätet. Detta har flera fördelar:

- Spårvägsnätet kan utvidgas betydligt till rimliga kostnader.

- Det kan inrättas fler linjer med direkt förbindelse till staden från omkringliggande orter.

- I ytterområden kan lättare och mer energisnåla spårvagnar användas.

- Mindre trafikerade järnvägssträckor som hotas av nedläggning kan bibehållas.

Vid genomförandet ser man bilisterna som en målgrupp och försöker tillmötesgå deras önskemål för att värva nya kunder. I bostadsområdena har fler hållplatser tillkommit med direkt förbindelse till stadens centrum. De allmänna kommunikationsmedlen använder sig i så hög grad som möjligt av egna spår för att minska störningsriskerna. Vid mer än 100 korsningar med trafikljus har man vidtagit särskilda åtgärder för framkomligheten som innebär att man undviker onödiga väntetider. Tidtabellen är passagerarvänlig med täta turer och tider som är lätta att komma ihåg. Alla spårvägslinjer i innerstaden går var tionde minut hela dagen. Spårvagnsnätet byggs kontinuerligt ut i innerstaden. Både inom staden och i hela området finns kompletterande gångvägar som leder till stadens spårvägsnät.

Denna modell har varit av stor betydelse för passagerarantalet. Antalet passagerare i regionaltrafiken, vilken bedrivs av Albtal-Verkehrs-Gesellschaft (AVG), ökade från 10,1 miljoner år 1986 till 23,4 miljoner år 1992. Vid cirka 56 % av alla resor utnyttjas "miljöpaketbiljetter" (promenader, cykel och den allmänna lokaltrafiken). Efter det att en linje till den näraliggande småstaden Bretten öppnades, ökade enligt de första beräkningarna antalet passagerare med 423 % och omräknat till hela året förväntas den totala ökningen bli 479 % på grund av kraftiga ökningar under veckosluten. På de tyska tåg som går via Bretten har passagerarantalet ökat med en tredjedel. På landsvägen som löper parallellt har bilköerna minskat. Genom att man har infört fyra nya hållplatser i kretshuvudstaden Bretten, som har 26 000 invånare, har bostadsområdena, skolorna och några företag blivit mer lättillgängliga. Man gör en tidsvinst på ungefär 15 minuter vid en enkel resa därifrån och till Karlsruhes centrum.

Priserna har sänkts markant för passagerarna. Även detta har givit ett väsentligt bidrag till att förbättra den allmänna lokaltrafikens attraktivitet. Trots - eller snarare - tack vare de låga priserna har nettointäkterna av biljettförsäljningen för Karlsruhes trafikföretag ökat under de senaste åren och täcker nu kostnaderna till cirka 70 %. På grund av de höga investeringskostnader som krävs för projektet, räntekostnader och avskrivningar kommer emellertid denna kostnadstäckningsgrad i framtiden förmodligen att sjunka.

4.6. Schkölen (Tyskland): Halmeldat värmeverk ger klimatskydd och arbetstillfällen

Efter dansk modell har staden Schkölen byggt ett halmeldat värmeverk som värmer upp husen och förser dem med varmvatten via fjärrvärmeledningar. Tillgången till den för uppvärmningen använda halmen är mycket god i Schkölens omgivning, som är en utpräglad jordbruksbygd. Införandet av förbränning av biomassa, något som framför allt har utvecklats i Danmark, har lett till en positiv utvecklingsprocess i Schkölen med omgivningar. Utrustningen till värmeverket och till fjärrvärmeterminalerna till hushållen införskaffades först från Danmark. Installationerna utfördes emellertid av lokala hantverksföretag, som genom långsiktiga serviceuppgifter och nya installationer i privata hushåll har fått ett starkt uppsving. Dessutom har det gjorts privata investeringar som uppgår till 3 miljoner DM. En förutsättning för anslutningen till fjärrvärmenätet var att hushållen övergick från egna pannor till centralvärme. Härigenom har det skapats varaktiga arbetstillfällen för hantverkarna. Jordbruken har slutit långsiktiga avtal om leveranser av halm till värmeverket. Det halmeldade värmeverket bidrar i hög grad till klimatskyddet. När det togs i drift kunde Schkölens utsläpp av svaveldioxid (SO2) minskas med 26 %, och utsläppen av dammpartiklar och koloxid minskade med 25 %. Den förnybara biomassan halm är betydligt mer miljövänlig än fossila bränslen som olja, kol och gas. 2,5 kg halm motsvarar ungefär 1 kg eldningsolja. Till detta kommer ännu en klimatskyddande faktor. Vid förbränning av halm frigörs under ett år samma mängd koldioxid som den som tidigare tagits ur atmosfären för halmproduktionen och fotosyntesen.

4.7. Kassel (Tyskland): City-Logistik

Det finns även möjligheter att minska trafiken i stadskärnorna genom att införa City-Logistik (stadslogistik). Med City-Logistik menas åtgärder som vidtas för att organisera transporter. Så stor del som möjligt av de transporter som tidigare har utförts inom orten skall samordnas och genom riktade åtgärder för både stor- och småskalig distribution utformas på ett effektivt sätt. Detta kan till exempel uppnås genom att leveranser inom och mellan regioner till stadskärnorna eller till stadsdelsanknutna inköpscentra samlas till ett logistiskt centrum i utkanten av städerna och sedan - efter önskemål från köpmän eller kunder - transporteras vidare från mellanlagret av en eller flera speditörer. Fördelen är att med hjälp av City-Logistik kan en oförändrad eller till och med större mängd gods- och varutransporter utföras vid färre transporttillfällen. Leveranserna till stadskärnorna optimeras i så stor utsträckning som möjligt, och varuflödet till och från städernas centrum, liksom det sammanlagda varuflödet inom städerna förbättras betydligt. Detta bidrar samtidigt till att bevara och till och med förbättra den ekonomiska styrkan.

I staden Kassel har tio speditionsfirmor, som utför större delen av varudistributionen i innerstaden, slutit sig samman och bildat "City-Logistik Kassel". Ett oberoende tjänsteföretag samlar nu dagligen in alla leveranser som är avsedda för innerstaden hos speditionsfirmorna och fördelar dessa leveranser på ett sätt som gör att alla leveranser kan utföras i rätt tid och med hänsyn till kundernas önskemål under en förmiddags- och en eftermiddagstur. I stället för att som tidigare utnyttja upp till tjugo fordon används nu endast två, vilket inte bara är mycket fördelaktigt ur miljösynpunkt, utan även är billigare.

4.8. Göteborg (Sverige): Beaktande av miljöaspekter vid stadens upphandling

År 1990 antog Göteborg en plan som innebar att all upphandling till staden i framtiden måste ta hänsyn till miljöaspekter. I praktiken innebär detta att endast sådana produkter skall upphandlas som vid produktion och användning har så få negativa konsekvenser för miljön som möjligt. Särskilt viktiga krav är att produkterna inte har några skadliga effekter på konsumenternas hälsa, att de är biologiskt nedbrytbara eller kan återanvändas, att de inte slösar med energi eller naturresurser samt att man tar hänsyn till konkreta miljöpolitiska aspekter redan under produktionsprocessen. Produkter som innehåller vissa skadliga kemiska beståndsdelar används överhuvudtaget inte i Göteborg. Inom stadsförvaltningen används inte klorblekt papper.

Dessa beslut har lett till positiva effekter vad gäller producenternas och handlarnas inställning. Eftersom man endast kan sälja miljövänliga produkter till Göteborgs stad, har produkter som är skadliga för miljön utgått ur sortimentet. Numera måste alla handlare som levererar varor till Göteborg avge en miljöförklaring, av vilken det framgår vilken miljöpolitisk status produkterna har. I början hade näringslivet ringa förståelse för projektet, men på längre sikt har upphandlarnas och konsumenternas beteendemönster inverkat positivt på införandet av miljövänliga produktionsmetoder. Nu är produkterna anpassade efter stadens kvalitetskrav.

5. Slutsatser

5.1. Dessa få exempel bland ett stort antal lokala, stadsanknutna utvecklingsinitiativ visar vilken dominerande roll de kommunala myndigheterna spelar för en hållbar utveckling. Det är endast genom lokala aktioner i städer och kommuner som principen "Tänk globalt, handla lokalt" kan genomföras på ett effektivt sätt. Det är dessutom ett direkt uttryck för subsidiaritetsprincipen enligt artikel 3b i EG-fördraget. En förutsättning för en miljövänlig utveckling är därför även med hänsyn till Agenda 21 att städer och kommuner får handlingsramar och verksamhetsområden där de själva i stor utsträckning kan besluta om åtgärder. Kommissionen bör i framtiden sträva efter att stimulera kommunernas miljöpolitiska initiativ och ansvar. Man bör också ge garantier för att den genomförda lagstiftningen blir en minimireglering som tillåter enskilda länder, regioner och kommuner att gå längre än vad som krävs för minimigränserna. Regionkommittén anser att det är avgörande att den dynamiska utvecklingen av Europas miljöskydd åtföljs av en uppmaning till de enskilda städerna och kommunerna att gå längre än gemenskapen i övrigt. Det bör vidare understrykas att en stadspolitik som är hållbar för framtiden endast kan förverkligas inom ramen för ett partnerskapssamarbete mellan kommissionen och städerna, kommunerna och de enskilda länderna.

5.2. Miljöskydd, ekonomisk utveckling och skapande av arbetstillfällen står inte i motsatsställning till varandra, som man skulle kunna tro, utan kan bidra till ömsesidiga samordningsvinster. Genom åtgärder vidtagna av kommissionen för att stödja ett ekologiskt inriktat handlingssätt och miljöteknisk forskning kan man skapa långsiktiga arbetstillfällen. De ekologiska och ekonomiska utvecklingsmöjligheter som uppkommer kan leda till förbättrad livskvalitet i städer och kommuner. Därigenom kan medborgarna på ett mer konkret sätt uppfatta EU som en positiv faktor.

5.3. Genom ett ekologiskt planerings- och handlingssätt i städer och kommuner kan man på lång sikt göra besparingar i den offentliga budgeten. Ett centralt problem för städerna är ofta att de ekonomiska resurserna för att kunna planera och genomföra olika miljöpolitiska åtgärder saknas. Därför kan städerna många gånger inte förverkliga sina planer för en miljövänlig och hållbar utveckling.

5.4. Mot bakgrund av detta är det önskvärt med riktade eller intensifierade stödåtgärder från Europeiska unionen för att på ett effektivt sätt bidra till en hållbar och ekologisk kommunal utvecklingspolitik. Stödåtgärderna bör i synnerhet inriktas på följande områden:

- Stöd till utveckling av program för energibesparing, till utveckling och användning av förnybara energikällor och till energibesparande investeringar i städer och kommuner.

- Stöd till åtgärder och transportmedel som ger alternativ till resor med egen bil, stöd till goda förbindelser mellan stad och landsbygd samt till åtgärder som minskar behovet av transporter i städerna (City-Logistik).

- Stöd till samordnade aktiviteter inom ramen för lokal politik som är inriktad på hållbar utveckling och som lägger lika stor vikt vid politikområden som miljöskydd (t.ex. gemenskapssystemet för miljöstyrning och miljörevision EMAS), avfallshantering, vattenförsörjning, byggnation och byggnadsplanering biologisk mångfald och lokala handlingsplaner för biologisk mångfald, bullerbekämpning, social utslagning, hållbar ekonomisk utveckling och aktivt medborgarskap.

5.5. Samtidigt bör man uppmärksamma det utbyte av information som sker mellan städer inom området hållbar stadsutveckling. På detta område finns redan olika aktiviteter som utvecklats med stöd av programmet "European Sustainable Cities & Towns Campaign" i vilket fem städer samarbetar inom ramen för ett nätverk som stöds av Europeiska kommissionen. Ett av initiativen avser priset "Sustainable Cities & Towns Award" som utdelats för andra året i rad. Utbyte av information om bästa praxis sker med hjälp av "Local Sustainability Good Practice Database", som kan nås via Internet. Det är mycket angeläget att dessa initiativ utvecklas ytterligare och får stöd av Europeiska kommissionen. Kampanjen "Hållbara städer i Europa" bör finansieras på tvåårsbasis.

5.6. En av EU initierad tävling i regionerna mellan "Hållbara städer i Europa" skulle ytterligare främja erfarenhetsutbytet mellan kommuner och skulle dessutom tjäna som ett erkännande av framstående åtgärder inom kommunal miljöpolitik. En sådan tävling skulle inte konkurrera med redan existerande aktiviteter inom "European Sustainable Cities & Towns Campaign", utan skulle vara ett meningsfullt komplement, som särskilt kunde beakta regionala förhållanden. Eftersom problemen i storstadsområden kan skilja sig från dem som finns på landsbygden och i små städer och kommuner bör politiska åtgärder med hållbar utveckling som mål i de senare inte i en tävling direkt jämföras med situationen i storstadsområden.

5.7. För att främja en lokal bedömning av kommunala aktiviteter skulle också en utomstående organisation på kommissionens uppdrag kunna fatta besluten vid en sådan tävling med avgörande medverkan av representanter från kommunerna. Genom en sådan tävling skulle kommissionen kunna initiera ett nytt partnerskapsinriktat handlande inom den på hållbarhet inriktade politiken mellan medlemsstaterna, de kommunala organen och de privata aktörerna. En sådan tävling leder till ett konkret informationsutbyte med kommissionen och säkerställer delvis den nödvändiga feedback av information som krävs för att stödprogrammens verksamhet skall kunna bedömas bättre. Samtidigt skapar erkännandet av särskilt framstående exempel på kommunal miljöpolitik en plattform som bättre tillgodoser utbytet mellan Europas städer och kommuner.

Bryssel den 12 mars 1998.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() KOM(95) 624 slutlig.

() EGT C 217, 6.8.1994, s. 10. EGT C 210, 14.8.1995, s. 53, 78 och 117. EGT C 100, 2.4.1996, s. 60, 65, 78, 115 och 124. EGT C 129, 2.5.1996, s. 36. EGT C 182, 24.6.1996, s. 7 och 12. EGT C 337, 11.11.1996, s. 4, 20 och 34. EGT C 34, 3.2.1997, s. 12, 22 och 30. EGT C 116, 14.4.1997, s. 74. EGT C 215, 16.7.1997, s. 44 och 50. EGT C 379, 15.12.1997, s. 11 och 63.

() Kommissionens meddelande, KOM(97) 197 slutlig.