Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om fastställandet av gemensamma bestämmelser på luftfartsområdet och inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. INLEDNING

1.1. Bakgrund

1.1.1. Luftfarten inom gemenskapen har successivt liberaliserats sedan 1988. Gemenskapsmarknaden inom den här sektorn har utvecklats från en marknad med bilaterala överenskommelser och bokstavligen talat obefintlig konkurrens mot en ändamålsenlig öppen marknad med utgångspunkt i principerna i fördraget. Följaktligen regleras luftfarten av gemensamma bestämmelser som omfattar certifiering, marknadstillträde, prissättning och tillämpning av konkurrensreglerna. Detta har inneburit många fördelar för flygbolagen och konsumenterna, eftersom nya arbetstillfällen har skapats och nya operatörer har etablerat sig på marknaden.

1.1.2. Branschen insåg emellertid tidigt att en ändamålsenlig inre marknad på luftfartsområdet även kräver att man fastställer och på ett enhetligt sätt tillämpar gemensamma bestämmelser för luftfartssäkerhet och miljöskydd för att kunna garantera en hög säkerhetsnivå för Europas medborgare och rättvis konkurrens mellan gemenskapens flygbolag. Detta skulle även innebära att den inre marknaden för produkter, personal och tjänster i samband med luftfartstjänsterna skulle fungera smidigare, eftersom de många olika nationella bestämmelserna ofta används för att hindra den fria rörlighet som fördraget stipulerar.

1.1.3. Det system som för närvarande används i gemenskapen bygger på förordning (EEG) nr 3922/91 (1) om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart och på de gemensamma luftfartsmyndigheterna (Joint Aviation Authorities, nedan kallad JAA)(2). De senaste åren har kritik framförts om att detta inte fungerar som det skall när det gäller att effektivt och på rätt tidpunkt anta eller ändra nödvändig gemenskapslagstiftning, och att det heller inte är tillräckligt flexibelt för att klara branschens dagliga behov. Anledningarna till detta är flera:

(1) EGT L 373, 31.12.1991, s. 4.

(2) En informell organisation som upprättades 1990 av luftfartsmydigheterna i ett antal europeiska länder. För närvarande är EG:s 15 medlemsstater samt Island, Malta, Monaco, Norge och Schweiz fullvärdiga medlemmar i JAA. Kandidater är Bulgarien, Tjeckien, Cypern, Estland, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Ungern, Lettland, Moldova, Polen, Slovakien, Rumänien, Slovenien och Turkiet.

- För det första måste alla allmänna bestämmelser som behandlats i JAA:s samrådsförfaranden ännu en gång behandlas i gemenskapens förfaranden för att säkerställa insyn och demokrati i beslutsprocessen. Det innebär inte bara att de slutgiltiga besluten drar ut på tiden utan ger även upphov till tvister när vissa berörda parter utnyttjar detta dubbelförfarande till att återigen ta upp frågor, som man trott hade lösts i JAA-förfarandet.

- För det andra skiljer sig JAA:s harmoniseringsförfarande från gemenskapens, och dessa förfaranden ger upphov till förslag som, även om de säkerligen är tillfredsställande ur säkerhetssynpunkt, ofta innehåller bestämmelser som inte är förenliga med gemenskapens skyldigheter och politik. Gemenskapen kan därför inte utan vidare anta förslagen, utan de kräver omfattande genomgångar och omformuleringar så att de kan införlivas utan att säkerhetsaspekten påverkas.

1.1.4. Trots att JAA har ansträngt sig för att effektivisera sina arbetsmetoder, särskilt inom ramen för sin "Agenda of Change", har bristerna inte kunnat åtgärdas.

1.1.5. I sitt meddelande "Den europeiska luftfartsnäringen: från inre marknad till globala utmaningar"(3) identifierade kommissionen de problem som fortfarande hindrar den inre marknaden från att utvecklas till fullo, nämligen uppdelningen av flygledningstjänsterna, tillgången till marknaden (tilldelning av avgångs- och ankomsttider), infrastrukturkostnader, bristen på en extern dimension när det gäller luftfarten och de många olika säkerhetsbestämmelserna. Åtskilliga åtgärder vidtas för närvarande för att lösa dessa problem. Detta förslag är ett försök att lösa svårigheterna på det tekniska området.

(3) KOM(1999) 182 slutlig, 20.5.1999.

1.1.6. Diskussioner inom gemenskapen, men även med icke medlemsstater och med JAA, har visat att det finns behov av en stark organisation med utvidgade befogenheter på alla områden inom luftfartssäkerheten som eventuellt kan ta över arbetsuppgifter som just nu utförs på nationell nivå i de fall gemensamma åtgärder skulle vara effektivare. Europaparlamentet har också vid upprepade tillfällen begärt att en enda europeisk myndighet för luftfartssäkerhet skall inrättas(4). Man ansåg med andra ord att ett organ som var jämförbart med Federal Aviation Administration (FAA), i USA borde inrättas, vars huvudsakliga uppgift skulle vara att säkerställa en enhetlig och hög säkerhetsnivå i Europa genom att successivt integrera de nationella systemen. Detta skulle också främja den fria rörligheten för luftfartsprodukter, personer och tjänster, särskilt om man inför automatiskt erkännande, utan några ytterligare krav, av certifikat och godkännanden som utfärdats av ett annat bemyndigat organ på grundval av gemensamma krav.

(4) Detta upprepades också nyligen i "Den europeiska luftfartsnäringen: från inre marknad till globala utmaningar", Europaparlementets resolution om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Protokoll av den 4 maj 2000.

1.2. Förberedande arbete

1.2.1. Den 16 juli 1998 antog rådet därför ett beslut som bemyndigade kommissionen att inleda förhandlingar med stater som är fullvärdiga medlemmar av men som inte är medlemmar av Europeiska gemenskapen, i syfte att sluta ett avtal om inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, som får den juridiska formen av en internationell organisation.

1.2.2. På grundval av detta har kommissionen i samarbete med nationella experter utarbetat ett utkast till konvention. Syftet är att skapa en organisation som är i stånd att tillsammans med de avtalsslutande parternas luftfartsmyndigheter genomföra alla de arbetsuppgifter som gäller regleringen av luftfartssäkerheten och vidta nödvändiga åtgärder i de fall gemensamma åtgärder är mer effektiva än de enskilda medlemmarnas insatser. Inledningsvis bör dessa bestämmelser omfatta utformning, produktion, underhåll och drift av luftfartyg och luftfartsprodukter samt kvalifikationer för berörd personal och berörda organisationer. Tillämpningsområdet skulle senare utvidgas till säkerhetsaspekter för flygplatsverksamhet och för flygledningstjänsterna. I den utsträckning de normer som fastställdes och de individuella beslut som fattades inom en sådan organisation var direkt tillämpliga måste en juridisk kontrollinstans inrättas (en domstol för luftfartssäkerhet).

1.2.3. Även om utkastet till konvention ansågs vara det som sektorn behövde, skulle dess institutionella struktur kräva besvärliga ratificeringsförfaranden: en del medlemsstater skulle vara tvungna att göra ändringar i sina grundlagar och gemenskapen skulle behöva ett yttrande från domstolen. Ett sådant förfarande kan komma att dra ut på tiden, och det finns dessutom inga garantier för att konventionen verkligen ratificeras: det är inte säkert att Europaparlamentet och de nationella regeringarna är villiga att acceptera den omfattande uppdelning av arbetsuppgifterna som konventionen kräver. Kommissionen tvivlade därför på att ett sådant system skulle gå att genomföra och föreslog att man skulle undersöka om inte samma mål kunde uppnås genom att använda sig av gemenskapens förfaranden och institutioner.

1.2.4. På rådets uppmaning lade kommissionen fram en detaljerad analys av en möjlig gemenskapslösning [6], som innebär att en byrå skapas som kan garantera en hög säkerhetsnivå i Europa och som arbetar snabbt och effektivt. Med utgångspunkt i denna analys och efter ytterligare samråd med nationella experter beslutade rådet den 26 juni att detta alternativ, som efter ytterligare överväganden kan presenteras som ordförandes arbetsdokument, var den lämpligaste vägen. Rådet föreslog därför att kommissionen skulle utarbeta och lägga fram ett förslag så snart som möjligt.

[6] Kommissionens arbetsdokument inför en diskussion i rådet om skapandet av en europeisk myndighet för luftfartssäkerhet inom gemenskapen (KOM(2000) 144 slutlig, 21.3.2000).

2. gemenskapens europeiska byrå för luftfartssäkerhet

2.1. Målen

2.1.1. Redan när mandatet för att inrätta en gemensam europeisk byrå för luftfartssäkerhet fastställdes kom man överens om att det viktigaste målet var att uppnå en hög och enhetlig säkerhetsnivå och ett omfattande och enhetligt miljöskydd i gemenskapen. Det fastställdes också andra mål, t.ex. att främja fri och rättvis konkurrens i gemenskapen, effektivisera certifieringsförfarandena och främja en internationell tillämpning av de europeiska luftfartsnormerna.

2.1.2. För att uppnå dessa mål måste nödvändiga bestämmelser utarbetas, antas och tillämpas på ett enhetligt sätt. Det krävs även att man automatiskt, utan ytterligare krav eller verifikationer, kan erkänna godkännanden som enligt dessa bestämmelser är utfärdade för produkter, organisationer och personal sysslar med civil luftfart. En gemenskapsmyndighet måste alltså inrättas för dessa arbetsuppgifter.

2.2. Organisation

2.2.1. De berörda parterna har hela tiden hävdat att det för att uppnå dessa mål och genomföra nödvändiga åtgärder krävs att en specialiserad byrå inrättas med hög kompetens på alla områden som rör luftfartssäkerhet och miljöskydd. För att kunna agera effektivt och skydda allmänhetens intresse inom och sprida europeiska idéer utanför gemenskapen måste byrån utrustas med omfattande befogenheter och åtnjuta den självständighet som krävs. Luftfartssektorn behöver med andra ord en stark och effektiv byrå som bland annat kan påta sig certifieringsuppgifter och som kan vara en behörig motpart för utländska luftfartsmyndigheter.

2.2.2. Utövandet av exekutiva befogenheter och kontrollen av tillämpningen av bestämmelser och förordningar är förbehållen kommissionen, som endast kan delegera dessa arbetsuppgifter till ett annat organ om det finns bestämmelser som begränsar organets beslutanderätt till att gälla en teknisk bedömning inom dess kompetensområde.

2.2.3. För att en europeisk byrå för luftfartssäkerhet inom gemenskapen skall passa in i den institutionella strukturen är det därför nödvändigt att Europaparlamentet och rådet fastställer grundläggande principer för att utarbeta bestämmelser och väsentliga krav som definierar den säkerhetsnivå och det miljöskydd som de europeiska medborgarna har rätt att kräva. På den nivån bör man fastställa så vittomfattande mål som möjligt för att inte hindra nytänkande och konkurrens, och för att undvika att produkter och tjänster standardiseras. Sådana krav, som inte ändras så ofta, kan utgöra en del av lagstiftningen om inrättandet av själva byrån.

Kommissionens förslag innehåller därför som ett första steg grundläggande principer för certifiering och underhåll av luftfartsprodukter. Enligt förslaget skall även väsentliga krav utarbetas, baserade på bilaga 8 till Chicagokonventionen (som bifogas förslaget) och gemenskapslagstiftningen om miljöskydd.

Grundläggande principer och väsentliga krav skall i sinom tid även fastställas för andra områden som omfattas av förordningen, med tillämpning av det normala lagstiftningsförfarandet. Denna lagstiftning skall komplettera den här föreslagna förordningen. Detta gäller särskilt flygsäkerheten, licensiering av kabinpersonal, flygplatsverksamhet och flygledningstjänster. För de två sistnämnda kategorierna är det emellertid sannolikt att gemensamma bestämmelser kommer att antas först i ett senare skede, när JAA:s nuvarande verksamhet omfattas.

2.2.4. De metoder som skall användas för att genomföra de väsentliga kraven kan antas av Europaparlamentet och rådet, som även kan delegera antagandet till kommissionen. Dessa krav gäller i synnerhet förfaranden för att erhålla nödvändiga godkännanden, rättigheter som dessa godkännanden för med sig samt tillämpliga tekniska standarder. På de områden där medlemsstaterna själva skall tillämpa bestämmelserna kommer dessa förmodligen att antas av Europaparlamentet och rådet. Kommissionen skulle sedan ha möjlighet att komplettera de bestämmelser som gäller mycket specifika tekniska områden och anpassa dem till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. Det kan gälla t.ex. flygbolagens certifieringskrav eller licensiering av kabinpersonal.

För produkter, där man kräver och också eftersträvar att certifikaten utfärdas centralt, är det emellertid lättare att uppnå enhetlighet genom just sådana certifikat än genom detaljerade tekniska specifikationer. På ett sådant område där tekniken utvecklas snabbt skulle det också vara ett misstag att specificera de tekniska detaljerna alltför mycket genom lagstiftning. Det föreslås därför, i enlighet med vad som redan överenskommits i det förberedande arbetet i rådet, att kommissionen skall få befogenheter att anta de nödvändiga genomförandebestämmelserna, vilket innebär att kommissionen undviker att påverka byråns tekniska befogenheter att bedöma om produkterna överensstämmer med de väsentliga kraven. Genomförandebestämmelserna kommer därför troligen att begränsas till regler för förfaranden, t.ex. dem som ingår i JAR-21. Koder för luftvärdighet däremot, såsom JAR-25, JAR-E och JAR-APU, som finns upptagna i bilaga 2 till förordning (EEG) nr 3922/91, skulle betraktas som acceptable means of compliance (AMC), ungefär som industristandarder, och därför falla under byråns eller branschens ansvar, eftersom de kan genomföra ändamålsenliga standardiseringsförfaranden, i synnerhet för delar. För att kunna utnyttja expertisen i medlemsstaterna och upprätthålla förbindelserna med intressenterna har man emellertid kommit överens om en lämplig balans mellan funktioner som skall centraliseras hos byrån och funktioner som de nationella myndigheterna fortfarande skall ansvara för (enskilda certifieringar av flygplan, utfärdande av pilotlicenser etc.).

2.2.5. Under sådana omständigheter kan byrån få befogenheter att utfärda certifikat som intygar att luftfartsprodukterna överensstämmer med tillämpliga väsentliga krav, eftersom det är en rent teknisk bedömning. För att kunna vägleda branschen i arbetet med dessa bedömningar skall byrån genom förfaranden som medger insyn - dvs. omfattande samråd med samtliga berörda parter (luftfartsindustrin, flygbolag, anställda, konsumentorganisationer etc.) - utarbeta tekniska specifikationer och anvisningar, i synnerhet acceptable means of compliance (koder för luftvärdighet), och publicera dessa. Sådana publikationer skall inte vara bindande för de sökande, vilket garanterar den nödvändiga flexibiliteten. Genom att kräva att byrån skall kunna motivera avvikelser från offentliggjorda dokument begränsar man dess handlingsfrihet.

2.2.6. För underhåll slutligen, som liknar produktcertifiering men som kräver godkännande av organisationer och godkänd personal och för vilket det inte finns några planer på centralisering, föreslås ett mångsidigt tillvägagångssätt där kommissionen ges befogenheter att anta tillräckligt detaljerade genomförandebestämmelser - med utgångspunkt i JAR-145 - för att säkerställa att dessa tillämpas på ett enhetligt sätt i medlemsstaterna.

2.2.7. Eftersom byrån kommer att få befogenheter att fatta beslut som direkt påverkar den enskilde individen är det nödvändigt att fastställa metoder för rättslig prövning. För att så långt det är möjligt undvika att tekniska frågor hänskjuts till EG-domstolen föreslås att en specialiserad överklagandenämnd inrättas, på liknande sätt som för Byrån för harmonisering inom den inre marknaden.

2.2.8. Eftersom denna nya struktur och dessa gemensamma bestämmelser skiljer sig avsevärt från det frågor som regleras i förordning (EEG) nr 3922/91, föreslås att den förordningen upphävs. Det är emellertid nödvändigt att vissa element finns kvar för att se till att den inre marknaden fungerar smidigt. Detta gäller t.ex. automatiskt erkännande av godkännanden som utfärdats av medlemsstaterna eller av byrån i enlighet med förordningen och genomförandebestämmelserna. Detta gäller även gemenskapens metoder för översyn som skall säkerställa att kommissionen, när de grundläggande kraven eller de genomförandebestämmelser som hör samman med dessa innebär en större flexibilitet (erkännande av tredje lands godkännanden, omedelbara säkerhetsåtgärder, variationer, undantag och motsvarande säkerhetsresultat), får de befogenheter som krävs för att övervaka flexibiliteten och vidta lämpliga åtgärder.

2.3. Byrån

2.3.1. Mandat

Byrån skall vara en del av gemenskapssystemet, och den ska ha rätt att bygga upp en egen expertis och genomföra förberedande arbeten inom alla områden som omfattas av förordningen. Den får i detta syfte inleda internationellt samarbete och forskningsaktiviteter såsom den finner lämpligt. På samtliga dessa områden bör byrån ha rätt att formulera rekommendationer och yttranden. Detta skulle innebära att byrån skulle göra följande:

- Utarbeta väsentliga krav och genomförandebestämmelser för luftfartsprodukter, personal och organisationer och lägga fram dem för kommissionen. Kommissionen kommer därefter i förekommande fall antingen att lägga fram dem för Europaparlametet och rådet eller anta dem enligt komittéförfarandet (se punkterna 2.2.3 och 2.2.4 ovan).

- Utarbeta och anta acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar, inbegripet luftvärdighetskoder, för tillämpningen av ovanstående bestämmelser. Dessa skall inte vara obligatoriska utan användas som riktlinjer för hur man skall kunna kontrollera att kraven uppfylls. Det är sedan de berörda parterna som skall kunna styrka att de uppfyller de väsentliga kraven och genomförandebestämmelserna genom andra godkända metoder.

- Genomföra tekniska utredningar och utfärda av typcertifikat. Byrån kan själv utföra dessa uppgifter eller delegera dem till nationella myndigheter eller branschen, så kallade externa godkända organ som kan styrka att de har den kompetens som krävs.

- Sätta ett övervakningssystem i funktion, som bl.a. innebär kontinuerlig uppföljning av luftvärdigheten hos de produkter som byrån har utfärdat ett typcertifikat för (bl.a. instruktioner för fortsatt luftvärdighet, ändringar i utformningen inbegripet godkända manualer, serviceböcker, luftvärdighetsdirektiv, reparationer). Syftet är å ena sidan att säkerställa att de gemensamma bestämmelserna är proportionerliga till de säkerhetsmål som skall uppnås och å andra sidan att vidta omedelbara säkerhetsåtgärder där så är nödvändigt för att garantera säkerheten för varor och personer. Denna övervakning kan leda antingen till en ändring av de gemensamma bestämmelserna eller till att säkerhetsgärder vidtas, såsom tillfälligt eller slutgiltigt upphävande av certifikat eller ändring av villkoren för utfärdande av typcertifikat (flygvärdighetsdirektivet).

- Bistå kommissionen i arbetet med att övervaka tillämpningen av de gemensamma bestämmelserna på nationell nivå. I detta syfte skall byrån inrätta expertgrupper som skall inspektera de nationella systemen och kontrollera deras arbetsmetoder. Den skall således på plats kontrollera om gemenskapslagstiftningen har genomförts och tillämpas korrekt, och rapportera till kommissionen som sedan kan besluta om överträdelseförfaranden skall inledas för bristfällig tillämpning av de gemensamma bestämmelserna. Byrån skall även bistå kommissionen i genomförandet av det system för översyn inom gemenskapen som nämns i punkt 2.2.8.

- På det internationella området inleda förbindelser med internationella organisationer och luftfartsmyndigheter från tredje land för att harmonisera bestämmelser och förfaranden inom ramen för samarbetsavtal som slutits mellan kommissionen och dessa parter. Byrån skall också ge kommissionen rekommendationer. Den skall dessutom bistå kommissionen vid förhandlingar och genomförandet av bilaterala och multilaterala avtal.

- När det gäller forskning bör byrån ha en budget som är strikt begränsad till verksamhet inom byråns kompetensområde. Den får även ta initiativ till samordning av sin egen, gemenskapens och medlemsstaternas verksamhet på området.

2.3.2. Funktion

a) Förvaltningsorgan

2.3.2.1. Beslut som rör säkerhetsfrågor bör vara fria från all politisk inblandning eller nationella överväganden, och bör därför fattas av byråns verkställande direktör. Dessa beslut bör grundas på ett fastställt förfarande som utformas av styrelsen och som garanterar öppenhet och rätten för alla berörda parter att lägga fram sina yttranden samtidigt som den kommersiella och personliga sekretessen respekteras.

2.3.2.2. För utarbetandet av yttranden (utkast till gemenskapslagstiftning) och acceptable means of compliance (AMC) skall den verkställande direktören kunna använda sig av tillgängliga experter, och medlemsstaterna skall kunna delta i utformningen av dessa bestämmelser som ju skall tillämpas av deras luftfartsmyndigheter. När det gäller enskilda fall skall den verkställande direktören ges stort manöverutrymme för att kunna engagera de bästa experterna och få den vägledning som krävs för att fatta neutrala och oberoende beslut. Den verkställande direktören kommer också att ansvara för utarbetandet och genomförandet av byråns budget och arbetsprogram, samt för alla personalfrågor.

2.3.2.3. Eftersom enskilda beslut som berör medlemsstaterna fattas av den verkställande direktören är det önskvärt att denne utnämns av styrelsen på kommissionens förslag så att den nödvändiga legitimiteten garanteras.

2.3.2.4. En styrelse bestående av en företrädare för varje medlemsstat, en företrädare för kommissionen och en företrädare för Europaparlamentet kommer att ansvara för alla administrativa frågor. Den skall anta byråns arbetsprogram, efter godkännande av kommissionen, men även dess budget i början av räkenskapsåret och anpassa den till de bidrag och avgifter som kommer in. Den skall även anta riktlinjer för hur godkända organ skall tilldelas certifieringsuppgifter och efter kommissionens godkännande utarbeta förfaranden för beslutsfattandet (se ovan). Den skall slutligen inrätta ett rådgivande organ med berörda parter (luftfartsindustrin, anställda, konsumentorganisationer, etc.), med vilket styrelsen skall samråda innan den fattar beslut om budgeten, arbetsprogrammet och förfaranden som avser öppenheten.

2.3.2.5. Såsom redan nämnts föreslås slutligen att en eller flera överklagandenämnder inrättas, som har till uppgift att kontrollera att byrån på ett korrekt sätt tillämpar genomförandebestämmelserna utan att överskrida befogenheterna för tekniska bedömningar enligt dessa texter (rättslig prövning). Medlemsstaterna kan emellertid direkt hos Europeiska gemenskapens domstol överklaga byråns beslut angående typcertifikat och inspektioner.

b) Personal

2.3.2.6. För att byrån skall kunna genomföra de arbetsuppgifter som beskrivs ovan krävs en tillräckligt stor, högkvalificerad arbetsstyrka, även om det för certifieringsuppgifterna i ett första skede skulle vara effektivare att skapa gemensamma arbetsgrupper som huvudsakligen utnyttjar experter på de nationella myndigheterna utan att behöva anställa dem. Personalen skall utarbeta bestämmelser, organisera cerifieringsförfarandet och bistå överklagandenämnderna. Därtill kommer ytterligare personal för övervakning och inspektion, och för att byrån skall kunna agera på den internationella scenen. Byrån skulle såldes behöva en personalstyrka på cirka 150 personer.

2.3.2.7. Byråns personal skall omfattas av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän vid de europeiska gemenskapsinstitutionerna och anställningsvillkoren för annan personal vid institutionerna. Tanken är att endast ett fåtal skall avdelas från kommissionen eller medlemsstaterna för de ledande posterna och att de skall vara anställda på tillfälliga kontrakt, en metod som redan tillämpas av Europeiska läkemedelsmyndigheten. Övrig personal kommer att anställas på grundval av erfarenheter och meriter från nationella myndigheter eller branschen. För att man skall få en tillräckligt stor och stabil personalstyrka som samtidigt förnyas och håller sig à jour med den tekniska utvecklingen kommer anställningarna att ske med tillfälliga kontrakt som kan förlängas.

c) Budget

2.3.2.8. Byrån behöver ett budgetanslag som är tillräckligt stor för att den skall kunna anställa den personal som beskrivs ovan, bedriva sitt certifieringsarbete och sin forskningsverksamhet, avlöna ledamöterna i överklagandenämnderna samt stå för översättning och offentliggörande av de gemensamma normerna. Det första året skulle budgeten behöva uppgå till i runda tal 3 100 000 euro, och när byrån fungerar fullt ut kommer den att behöva en budget på cirka 28 700 000 euro.

2.3.2.9. Byråns budget kommer till viss del att finansieras genom ett bidrag från gemenskapen, särskilt när det gäller dess deltagande i lagstiftningsförfaranden och gemenskapskontroll. För att säkerställa insyn i byråns budget och för att se till att man kan göra en fullständig granskning av den, i synnerhet genom gemenskapens budgetmyndighet, är det nödvändigt att skapa en ny budgetpost i Europeiska unionens allmänna budget. Kostnaderna för de tjänster som byrån tillhandahåller (certifiering, utbildning, dokumentering etc.) skall täckas av användaravgifter som bör vara enhetliga och icke-diskriminerande för alla stater som deltar i systemet. Storleken på dessa avgifter bör överensstämma med storleken på motsvarande internationella avgifter för att inte påverka industrins konkurrenskraft, och de bör antas av kommissionen. Eftersom det kan vara svårt att bedöma exakt hur stor del av byråns intäkter som kommer att utgöras av dessa avgifter föreslås att gemenskapens bidrag under de första fyra åren delvis får täcka utgifterna för sådana tjänster. Gemenskapens bidrag kan därför det första året komma att uppgå till 3 100 000 euro och därefter öka successivt till 10 600 000 euro. Efter 2006 skall bidraget i princip minska i samma takt som behovet av ny lagstiftning.

Byrån måste naturligtvis fastställa lämpliga bestämmelser och kontrollförfaranden. Styrelsen kommer att få befogenheter att vidta nödvändiga åtgärder, men byrån kommer i sista hand att kontrolleras av revisionsrätten.

d) Språk

2.3.2.10. Genom språkbestämmelserna skall byrån kunna arbeta snabbt och effektivt. Alla föreskrifter för acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar som utarbetas av byrån kommer därför endast att finnas tillgängliga på engelska, eftersom det är det språk som mest, om än inte enbart, används för all teknisk dokumentation inom luftfartsindustrin. Detta kommer att effektivisera standardiseringsförfarandet och öka kostnadseffektiviteten. Tredje part har dock alltid rätt att använda valfritt gemenskapsspråk i sin korrespondens med byrån som då skall svara på samma språk. Allt förberedande material till framtida gemenskapslagstiftning som skall antas av kommissionen, rådet eller Europaparlamentet och rådet måste dock finnas tillgängliga på samtliga gemenskapsspråk.

e) Säte

2.3.2.11. När det skall beslutas om var byråns säte skall förläggas bör hänsyn tas till att det skall vara lätt att inleda samarbete med gemenskapsinstitutionerna. Det bör också vara lätt för berörda intressenter att besöka byrån. Kommissionen kommer att ta detta i beaktande vid utvärderingen av ansökningarna, och den kommer för behöriga myndigheter att lägga fram ett eller flera förslag på var byrån kan förläggas. De behöriga myndigheterna skall mot bakgrund av dessa förslag och inom sex månader efter det att förordningen antagits fastställa vara byrån skall förläggas. Liksom andra gemenskapsbyråer kan byrån, med tillåtelse från den berörda medlemsstaten, besluta att inrätta lokala kontor i medlemsstaterna.

2.4. Deltagande av europeiska stater som inte är medlemmar i Europeiska unionen

2.4.1. Det ligger i medlemsstaternas, de europeiska medborgarnas och näringslivets intresse att en hög säkerhetsnivå uppnås i så många länder som möjligt. Dessutom har det samarbete som sedan länge har utvecklats mellan europeiska stater inom detta område, särskilt inom ramen för JAA, alltid gjort det möjligt för europeiska stater som inte är medlemmar av gemenskapen att delta i arbetet och i beslutsförfarandet på jämlika villkor. Avsikten är därför att gemenskapens europeiska byrå för luftfartssäkerhet skall vara europatäckande, och att dessa länder skall kunna fortsätta delta i så stor utsträckning som möjligt.

2.4.2. Eftersom det här förslaget ger byrån rätt att fatta beslut kan andra europeiska stater delta bara om de i dess helhet antar och tillämpar gemenskapens regelverk på de områden som omfattas av förordningen. Detta gäller t.ex. de olika avtal som gemenskapen har ingått med Norge och Island (EES) eller som den står i begrepp att ingå med de centraleuropeiska staterna (det europeiska gemensamma luftrummet) och Schweiz. Dessa länder kan därför bli associerade medlemmar till gemenskapens europeiska byrå för luftfartssäkerhet, enligt lämpliga villkor som fastställs inom ramen för dessa avtal. Detta gäller även finansieringsfrågor.

2.4.3. När det gäller tillämpningen i dessa stater av lagstiftningen inom det område som omfattas av förordningen, som ju kommer att bli en del av gemenskapens regelverk, kommer de olika mekanismer som ingår i avtalen att användas. Enligt dessa avtal är det de nationella domstolarna som skall övervaka att avtalen tillämpas korrekt. Dessa domstolar har ibland (t.ex. för EES- och ECAA-avtalen) möjligheten att begära en tolkning från EG-domstolen, vilket skulle göra det möjligt att säkra en enhetlig tolkning och tillämpning av bestämmelserna.

2.5. Internationellt samarbete

2.5.1. Verksamheten inom det nya gemenskapssystemet skall dock inte bedrivas isolerat från övriga europatäckande organisationer såsom ECAC (Europeiska civila luftfartskonferensen) eller Eurocontrol, eller från andra internationella organisationer som är verksamma inom de områden som omfattas av denna förordning, t.ex. ICAO (Internationella civila luftfartsorganisationen).

3. valet av rättslig grund

3.1. Den rättsliga grunden till den föreslagna förordningen är artikel 80.2, vilket överensstämmer med förslagets mål och med den lagstiftning som hittills antagits på luftfartsområdet, särskilt när det gäller säkerhet och miljöskydd.

3.2. Valet av lagstiftningsform, en förordning, motiveras med att ett effektivt gemenskapssystem på den här området kräver ett harmoniserat och gemensamt regelverk som tillämpas och kontrolleras på ett effektivt och enhetligt sätt för att kunna garantera rättvis konkurrens och för att kunna upprätthålla höga säkerhetsnormer. Det skulle vara omöjligt att uppnå enhetlighet och effektivitet genom en mindre bindande lagstiftningsform.

4. subsidiaritet och proportionalitet: motivering och mervärde

4.1. Målet med detta förslag är att skapa en hög och enhetlig säkerhetsnivå i gemenskapen genom att utarbeta, anta och enhetligt tillämpa nödvändiga flygsäkerhetsbestämmelser, och genom att skapa en europeiska byrå för luftfartssäkerhet i gemenskapen.

4.2. Det nuvarande systemet har kritiserats för att inte kunna garantera en effektiv och kostnadseffektiv tillsyn över flygsäkerheten. Gemensamma regler och en oberoende byrå för certifiering av luftfartsprodukter skulle råda bot på dessa brister. Det faktum att alla exekutiva befogenheter stannar på gemenskapsnivå kommer att bli ett effektivt stöd för gemenskapspolitiken - särskilt när det gäller flygsäkerhet, harmonisering av konkurrensvillkor och samarbete med andra europeiska stater - samtidigt som den administrativa och finansiella bördan minskar för branschen i Europa. Tack vare ett gemensamt system behöver de som ansöker om certifiering av luftfartsprodukter bara följa ett godkännandeförfarande som gäller i hela gemenskapen utan restriktioner eller ytterligare byråkratiska krav. Detta är av särskild betydelse eftersom certifieringsförfaranden hos Europas främsta konkurrenter, t.ex. USA, är kostnadsfritt för tillverkningsindustrin på luftfartsområdet.

4.3. Den föreslagna lagstiftningen är begränsad till det minimum som krävs för att uppnå ovannämnda mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta syfte.

5. kommentarer till artiklarna

KAPTITEL I: PRINCIPER

Artikel 1: Tillämpningsområde

Förordningen är tillämplig på samtliga områden inom luftfartssektorn. Statliga flygplan enligt definitionen i Chicagokonventionen, dvs. flygplan som används för militära och polisiära ändamål och i tulltjänst, samt personer och organisationer som sysslar med detta arbete undantas från tillämpningsområdet förutsatt att de är förenliga med förordningens mål.

Artikel 2: Syfte

I denna artikel fastställs förordningens syfte. Målet är att skapa en hög och enhetlig säkerhetsnivå för Europas medborgare utan att i onödan belasta branschen eller användarna. För att uppnå detta krävs att lagstiftning utarbetas, godkänns och tillämpas på ett enhetligt sätt, och att man automatiskt, utan ytterligare krav eller verifikationer, kan erkänna godkännanden som enligt dessa bestämmelser är utfärdade för produkter, organisationer och personal. Det krävs även att en gemenskapsbyrå inrättas.

Artikel 3: Definitioner

Artikeln innehåller definitioner på de termer som används i bestämmelserna i den föreslagna förordningen.

Punkterna a, b, c, d, e och f dvs. kontinuerlig tillsyn, Chicagokonventionen, produkt, anordning, certifiering och typcertifikat, är självförklarande. Chicagokonventionens referensdatum kan endast ändras genom ett kommittéförfarande.

Punkt g, kommersiell transport, utesluter privata transporter och allmän luftfart.

Punkt h. Byrån kommer att ha möjlighet tilldela godkända organ arbetsuppgifter. Enligt definitionen i den här artikel kan dessa bestå av nationella luftfartsmyndigheter eller till och med tredje part, t.ex. tillverkare. Byrån och närmare bestämt dess styrelse skall utarbeta en policy som skall godkännas av kommissionen om hur arbetsuppgifterna skall tilldelas dessa organ.

KAPITEL II: Grundläggande krav

Artikel 4: Grundläggande principer

Grunden till lagstiftningsåtgärder som påverkar personers frihet anges. Här fastställs principerna för certifiering av produkter, organisationer och personal. Texten grundas på och liknar nationell luftfartslagstiftning. I artikeln påpekas även att om dessa krav skall gälla flygbolag och kabinbesättning från tredje land som använder medlemsstaternas luftrum skall gemenskapen respektera dessa länders rättigheter så som de anges i tillämpliga internationella konventioner. Ett certifikat som har utfärdats av tredje land till landets medborgare i enlighet med Chicagokonventionen skall t.ex. godkännas i enlighet med angivelserna i den konventionen.

Artikel 5: Grundläggande krav på luftvärdighet

De grundläggande krav för luftvärdighet som produkter måste uppfylla för att bli certifierade återfinns i bilaga 8 till Chicagokonventionen (punkt 1), som bifogas detta förslag. Genom artikeln får kommissionen befogenheter att genom ett kommittéförfarande (punkt 3) anta ytterligare bestämmelser (om nödvändigt angående förfaranden eller tekniska frågor) för att genomföra dessa krav. Produkter måste förses med ett certifikat om de har godkänts som luftvärdiga enligt artikel 8.

Artikel 6: Grundläggande krav på miljöskydd

Väsentliga miljökrav har redan fastställts i rådets direktiv 80/51/EEG (punkt 1). Tillämpningen av dessa krav skall anges i genomförandebestämmelser, som skall antas av kommissionen genom kommittéförfarandet (punkt 2).

Artikel 7: Övriga grundläggande krav och principer

Grundprinciper och väsentliga krav för andra områden än produkter som omfattas av detta direktiv skall antas enligt tillämpligt lagstiftningsförfarande.

Artikel 8: Erkännande av certifikat

Genom artikeln garanteras fri rörlighet inom gemenskapen för produkter, personer och organisationer om de har erkänts av en medlemsstat och således uppfyller villkoren i förordningen och genomförandebestämmelserna. När de har erkänts i en medlemsstat är övriga medlemsstater skyldiga att erkänna dem utan ytterligare krav. Om det ursprungliga erkännandet är avsett för ett specifikt ändamål kan de därpå grundade erkännandena endast gälla samma ändamål: en skruv eller nit som har certifierats för användning på en propeller på en särskild typ av flygplan kan inte med den tidigare certifieringen som grund certifieras för användning på ett rotorblad på en helikopter. Fram till dess att gemenskapen har antagit nödvändig lagstiftning kan certifikat utfärdas på grundval av nationell lagstiftning.

Artikel 9: Godtagande av tredje lands godkännande

Genom artikeln kan undantag från bestämmelserna i denna förordning medges inom ramen för ett ömsesidigt avtal mellan gemenskapen och tredje land och genom ett förenklat förfarande. Så länge gemenskapen inte har slutit avtal om ömsesidigt erkännande föreslås att medlemsstaterna skall ha rätt att erkänna godkännanden av utländska produkter, organisationer eller personal som utfärdats av tredje land. Ett sådan erkännande kan ske först efter kontroll av att gemenskapens och andra medlemsstaters intressen tas till vara.

Artikel 10: Flexibilitet

Syftet med artikel är att göra bestämmelserna så flexibla att medlemsstaterna vid oförutsedda omständigheter på eget ansvar kan vidta åtgärder. Dessa åtgärder skall kontrolleras av gemenskapen i syfte att upprätthålla systemets övergripande enhetlighet. Sådana omständigheter omfattar bland annat:

- Omedelbart ingripande om ett säkerhetsproblem uppstår för att undvika att en olycka inträffar eller upprepas. I så fall genomförs gemenskapens kontroll efter det att åtgärden vidtagits och slutsatser dras.

- Oförutsedda brådskande driftsrelaterade frågor (t.ex. om det krävs ett särskilt tillstånd för att ett flygplan skall kunna återvända till ursprungsorten) eller driftsproblem under en begränsad period (t.ex. ett flygplan sätts in för att ersätta ett annat). Gemenskapskontrollen kan i så fall genomföras efter det att åtgärden vidtagits för att se till att denna typ av flexibilitet inte används för att komma runt lagfästa skyldigheter.

- Tillfällen då motsvarande säkerhetsnivå kan uppnås genom andra åtgärder än dem som anges i de gemensamma bestämmelserna. Gemenskapskontrollen skall i så fall genomföras innan åtgärderna vidtas för att se till att de inte påverkar andra gemensamma bestämmelser, som t.ex. gäller snedvridning av konkurrensen på marknaden. Om de beviljas skall också andra parter ha rätt att tillämpa åtgärden.

Artikel 11: Spridning och skydd av information

Den information som samlas in på de områden som omfattas av denna förordning skall vara konfidentiell. Informationen skall dock vara tillgänglig för de nationella luftfartsmyndigheterna, som skall kunna använda den i sitt dagliga arbete, och för de organ som utreder flygolyckor och incidenter. Andra parter som är engagerade i arbetet med att förbättra luftfartssäkerheten, t.ex. forskningscentra, utbildningsorganisationer eller universitet, kan också erhålla utvald information för egen räkning. Man kommer att från fall till fall avgöra om sådan information skall göras tillgänglig. För att hålla allmänheten informerad om säkerhetsnivån på luftfartsområdet kommer särskilda säkerhetsöversyner att offentliggöras regelbundet.

KAPITEL III: Den europeiska byrån för luftfartssäkerhet

AVSNITT I: uppgifter

Artikel 12: Byråns inrättande och funktioner

Byrån inrättas och dess arbetsuppgifter beskrivs. Den skall utveckla sitt tekniska kunnande och arbeta inom alla områden som omfattas av förordningen för att om nödvändigt bistå kommissionen. Byrån kommer också att få rätt att fatta beslut när det gäller typcertifikat och den kommer att kunna genomföra utredningar och inspektioner.

Artikel 13: Åtgärder och rättsakter

Artikeln innehåller en uttömmande förteckning över vilka rättsakter som byrån får anta. Den får fatta bindande enskilda beslut genom att utfärda typcertifikat och genomföra inspektioner och utredningar. När det gäller mer allmänna rättsakter får byrån dessutom utfärda icke bindande föreskrifter, t.ex. luftvärdighetskoder, och lägga fram yttranden för kommissionen om väsentliga krav och genomförandebestämmelser, utföra inspektioner och utredningar, forskning, och förbindelser med tredje land.

Artikel 14: Utarbetande av yttranden, föreskrifter för acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar

Artikeln behandlar byråns roll när det gäller att förelägga kommissionen yttranden om väsentliga krav och genomförandebestämmelser som sedan skall antas av kommissionen genom kommittéförfarande eller av Europaparlamentet och rådet genom medbeslutandeförfarandet. Byrån får också utfärda icke-bindande föreskrifter för acceptable means of compliance (t.ex. luftvärdighetskoder) och anvisningar.

Artikel 15: Certifiering

Artikeln rör byråns huvudsakliga uppgift, nämligen utfärdande av typcertifikat för produkter och anordningar. Den kommer därför att ha rätt att själv eller genom godkända organ genomföra inspektioner, utfärda, ändra och tillfälligt eller slutgiltigt upphäva typcertifikat.

Artikel 16: Övervakning av bestämmelsernas tillämpning

Byrån skall tillsammans med kommissionen kontrollera att bestämmelserna tillämpas på rätt sätt. Detta gäller särskilt artikel 10 om flexibilitet.

Artikel 17: Forskning

Byrån får inleda forskningsverksamhet som är strikt begränsad till dess kompetensområde. Den skall samordna sin verksamhet med kommissionens och medlemsstaternas forskningsverksamhet. För denna verksamhet måste byrån ges lämpliga budgetmedel.

Artikel 18: Förbindelser med tredje land

Byrån skall ha möjlighet att bistå kommissionen i dess förbindelser med tredje land. Detta kan gälla tekniskt samarbete, säkerhetskontroller av tredje lands luftfartyg, etc. vilket beslutas av gemenskapen och medlemsstaterna. Inom ramen för de samarbetsavtal som slutits mellan kommissionen och luftfartsmyndigheter i tredje land och berörda internationella organisationer på luftfartsområdet kommer byrån att kunna diskutera direkt med dessa parter och skicka sina kommentarer till kommissionen. Den skall dessutom bistå kommissionen vid förhandlingar och genomförande av bilaterala och multilaterala avtal.

AVSNITT II: ORGANISATIONENS STRUKTUR

Artikel 19: Rättslig status, säte, lokalkontor

Byrån skall vara ett oberoende organ inom gemenskapen. Behöriga myndigheter skall efter förslag från kommissionen besluta var byrån skall förläggas. Med tillåtelse från den berörda medlemsstaten får byrån inrätta lokala kontor i medlemsstaterna om det krävs för dess dagliga arbete.

Artikel 20: Personal

Kommissionens tjänsteföreskrifter kommer att gälla även byråns personal.

Artikel 21: Privilegier och immunitet

Byrån skall i likhet med europeiska gemenskaperna åtnjuta de privilegier och den immunitet som fastställs i protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier.

Artikel 22: Ansvar

De bestämmelser som gäller byråns avtalsrättsliga och utomobligatoriska ansvar motsvarar de bestämmelser som gäller gemenskapen enligt artikel 288 i fördraget.

Artikel 23: Språk

I artikeln fastställs byråns bestämmelser när det gäller språkfrågor. Alla yttranden som överlämnas till kommissionen och som rör rättsakter som skall antas av kommissionen, Europaparlamentet och rådet gemensamt eller av rådet skall finnas tillgängliga på samtliga gemenskapsspråk. Alla andra icke bindande rättsakter kommer endast att finnas tillgängliga på engelska. Engelskan är ju också det språk som mest, om än inte enbart, används för all teknisk dokumentation inom luftfartsindustrin. Tredje part har dock rätt att använda valfritt gemenskapsspråk i sin korrespondens med byrån, som då skall svara på samma språk. I vissa fall kan tredje part emellertid komma att behöva lämna in viss dokumentation även på engelska.

Artikel 24: Styrelsens inrättande och dess befogenheter

Genom artikeln regleras befogenheterna för styrelsen, som ingår i byråns ledning. Styrelsen skall ha en övervakande funktion vid utnämningen av den verkställande direktören, antagandet av den årliga rapporten och arbetsprogrammet - efter godkännande av kommissionen - och beslut som rör budgeten. Den skall även se till att byråns arbete präglas av öppenhet och neutralitet, och i detta syfte anta förfaranden för beslutsfattande inom byrån samt riktlinjer, som skall godkännas av kommissionen, för tilldelning av certifieringsuppgifter till godkända organ. Styrelsen skall även inrätta ett organ med berörda parter (luftfartsindustrin, flygbolag, anställda och konsumentorganisationer), med vilket den skall samråda innan den fattar beslut som berör budgeten, arbetsprogrammet eller bestämmelser om öppenheten.

Artikel 25: Styrelsens sammansättning

Styrelsen skall bestå av en representant för varje medlemsstat, en representant för kommissionen och en representant för Europaparlamentet.

Artikel 26: Styrelsens ordförande

Styrelsen skall välja en ordförande och en vice ordförande.

Artikel 27: Sammanträden

Styrelsen skall hålla ordinarie och extraordinarie sammanträden. Vid dessa möten får den verkställande direktören och observatörer närvara.

Artikel 28: Röstning

För beslut som fattas i styrelsen krävs två tredjedelars majoritet. Varje medlem har en röst.

Artikel 29: Den verkställande direktörens arbetsuppgifter och befogenheter

I denna bestämmelse fastställs den verkställande direktörens arbetsuppgifter och befogenheter. Beslut som rör säkerhetsfrågor bör vara fria från all politisk inblandning eller nationella överväganden, och fattas därför av byråns verkställande direktör. Eftersom den verkställande direktören även skall leda byråns arbete kommer denne också att ansvara för utarbetandet och genomförandet av byråns budget och arbetsprogram, samt för alla personalfrågor.

Artikel 30: Utnämning av högre tjänstemän

Den verkställande direktören och minst en direktör skall utses av styrelsen, som ansvarar i diciplinfrågor som gäller den verkställande direktören. Den verkställande direktören och direktörerna utses för en begränsad period som kan förnyas.

Artikel 31: Överklagandenämndernas inrättande och deras befogenheter

Överklagandenämnder skall inrättas för att granska enskilda beslut som byrån fattar i enlighet med vad som anges i artikel 35.

Artikel 32: Överklagandenämndernas sammansättning

Ledamöter i överklagandenämnden skall väljas ut från en förteckning som upprättats av kommissionen enligt artikel 33. Utförliga bestämmelser om överklagandenämndens arbete skall antas av kommissionen enligt artikel 53.

Artikel 33: Oavhängighet för överklagandenämndens ledamöter

Arbetsuppgifterna i överklagandenämnden och i byrån skall vara tydligt åtskilda så att ledamöterna i överklagandenämnden är oberoende när de granskar byråns beslut.

Artikel 34: Jäv

Ledamöter i överklagandenämnden får inte delta i överklagandeförfarandet om de har något personligt intresse i ärendet.

Artikel 35: Beslut som kan överklagas

I artikeln fastställs vilka beslut som kan överklagas. Dessa omfattar utfärdande av typcertifikat, beslut som fattas under en utredning och beslut som gäller avgifter. Ett överklagande skjuter upp verkställigheten endast om byrån så beslutar.

Artikel 36: Rätt att överklaga

Beslut får överklagas av den det riktar sig till eller direkt eller personligen angår.

Artikel 37: Tidsfrist och form

Ett överklagande skall framställas inom två månader.

Artikel 38: Omprövning

Den ansvariga enheten inom byrån har rätt att ändra ett beslut som har överklagats, under förutsättning att partens överklagande inte står mot någon annan parts överklagande. Om byrån inte har ändrat sitt beslut tas ärendet upp i överklagandenämnden och byrån har då möjlighet att skjuta upp sitt beslut.

Artikel 39: Prövning av överklagande

Överklagandenämnden får anmoda tredje part att delta vid överklagandeförfarandet för att kunna avgöra om överklagandet är välgrundat.

Artikel 40: Beslut i ärenden om överklagande

Överklagandenämnden kan efter sin granskning antingen fatta ett beslut eller återförvisa ärendet till den berörda enheten på byrån. Byrån är dock i det senare fallet bunden av nämndens beslut.

Artikel 41: Överklagande till domstolen

EG-domstolen kan granska överklagandenämndens beslut på samma grunder som den enligt EG-fördraget får granska gemenskapens rättsakter (artikel 230).

Artikel 42: Företrädare

Personer som inte är bosatta i gemenskapen skall utse en företrädare som deltar i överklagandeförfarandet.

Artikel 43: Direkt överklagande

Medlemsstaterna har rätt att överklaga byråns beslut angående typcertifikat och inspektioner.

AVSNITT III: ARBETSMETODER

Artikel 44: Förfaranden för utarbetande av yttranden, föreskrifter för acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar

Styrelsen skall utarbeta tydliga och begripliga förfaranden som reglerar byråns utarbetande av bestämmelser. Syftet är att se till att relevant expertis används, att omfattande samråd genomförs med samtliga berörda parter (luftfartsindustrin, flygbolag, anställda, konsumentorganisationer, etc.) och att samtliga medlemsstater har rätt att ha en företrädare med när byrån utarbetar yttranden om bestämmelser som skall tillämpas i medlemsstaterna.

Särskilda förfaranden måste också utarbetas för att byrån omedelbart skall kunna vidta åtgärder om det uppstår problem med säkerheten.

Artikel 45: Beslut

På samma sätt skall tydliga och begripliga förfaranden tillämpas vid enskilda beslut.

Artikel 46: Befogenhet att genomföra utredningar

Med tillämpning av denna förordning får byrån genomföra inspektioner och utredningar. Utredningsuppgifter får även tilldelas godkända organ i enlighet med riktlinjer som styrelsen skall utarbeta.

Artikel 47: Inspektioner i medlemsstaterna

Byrån skall bistå kommissionen i arbetet med att övervaka tillämpningen av förordningen och genomförandebestämmelserna på nationell nivå. Den skall förfoga över inspektörer som på byråns eller kommissionens begäran skall genomföra kontroller av de nationella myndigheterna och deras arbetsmetoder. Byrån kan således hos medlemsstaternas myndigheter kontrollera om gemenskapslagstiftningen har genomförts och tillämpas korrekt, och rapportera till kommissionen som sedan kan besluta om huruvida överträdelseförfaranden skall inledas för bristfällig tillämpning av de gemensamma bestämmelserna och förfarandena. Medlemsstaterna kan hos EG-domstolen överklaga beslutet att genomföra inspektioner.

Artikel 48: Utredning av företag

Vid tillämpningen av artikel 15 har byrån rätt att genomföra de tekniska utredningar som krävs för att utfärda certifikat och utöva kontinuerlig tillsyn av säkerheten.

AVSNITT IV: FINANSIELLA BESTÄMMELSER

Artikel 49: Budget

Byråns budget skulle till viss del kunna finansieras genom ett bidrag från gemenskapen. Kostnaderna för de tjänster som den tillhandahåller (certifiering, utbildning, dokumentering etc.) skall täckas av avgifter.

Byrån bör få tillräckligt stora budgetanslag för att kunna anställa tillräckligt många och kvalificerade personer, bedriva forskningsverksamhet och stå för översättning och offentliggörande av gemensamma normer.

Den verkställande direktören skall utarbeta ett preliminärt budgetförslag som skall antas av styrelsen och som sedan skall överlämnas till kommissionen, som i sin tur skall behandla det enligt det sedvanliga budgetförfarandet.

Artikel 50: Genomförande och kontroll av budgeten

Den verkställande direktören skall ansvara för att budgeten genomförs. Den finansiella kontrollen skall genomföras av kommissionens styrekonom. Revisionsrätten skall granska byråns räkenskaper och offentliggöra en årlig rapport. Styrelsen skall på Europaparlamentets rekommendation bevilja den verkställande direktören ansvarsfrihet för genomförandet av byråns budget.

Artikel 51: Finansiella bestämmelser

För att vägleda byrån i utarbetandet och genomförandet av budgeten kommer styrelsen efter kommissionens medgivande och revisionsrättens utlåtande att anta en budgetförordning.

Artikel 52: Avgiftsförordning

Genom den här artikeln fastställs de avgifter som skall tas ut för byråns tjänster. I detta syfte och med tillämpning av artikel 53 (kommittéförfarande) skall kommissionen anta en avgiftsförordning. När sådana bestämmelser utarbetas skall kommissionen bl.a. se till att avgifterna utan diskriminering tas ut på ett enhetligt sätt av samtliga medlemsstater som omfattas av systemet. Dessa avgifter bör täcka kostnaderna i samband med tillhandahållandet av tjänsterna. Under en övergångsperiod på fyra år kan emellertid gemenskapens bidrag täcka delar av kostnaderna.

KAPITEL IV: Slutbestämmelser

Artikel 53: Kommittéförfarande

En kommitté som skall tillämpa två olika förfaranden, det föreskrivande och det rådgivande, skall inrättas. I artikeln hänvisas till rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [7], särskilt artiklarna 3 och 5 i det beslutet.

[7] EGT L 184, 17.7.1999.

Artikel 54: Europeiska tredje lands deltagande

Andra europeiska stater får inom ramen för de olika avtal som gemenskapen har slutit eller som den står i begrepp att sluta med de centraleuropeiska staterna (ECAA), Schweiz och EES delta i byråns arbete. De blir då skyldiga att fullt ut tillämpa gemenskapslagstiftningen på det område som omfattas av förordningen. Beslut om dessa länders deltagande kommer att fattas genom det interna förfarande som fastställts i avtalen.

Artikel 55: Inledande av byråns verksamhet

Förordningen träder i kraft i enlighet med vad som anges i artikel 56, men byrån skall inleda sin verksamhet först 12 månader senare, för att den skall hinna bygga upp sin organisation.

Artikel 56

Förordning (EEG) nr 3922/91 skall visserligen upphävas men produkter, personer och organisationer som redan har godkänts med tillämpning av den förordningen skall fortfarande kunna cirkulera fritt.

Artikel 57: Ikraftträdande

I artikeln fastställs när förordningen träder i kraft. Artiklarna 5-9 kommer dock att träda i kraft när genomförandebestämmelser för dessa artiklar har antagits.

2000/0246 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om fastställandet av gemensamma bestämmelser på luftfartsområdet och inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [8],

[8] EGT C

med beaktande av Ekonomiska och Sociala kommitténs yttrande [9],

[9] EGT C

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [10],

[10] EGT C

i enlighet med det förfarande som anges i artikel 251 i fördraget [11], och

[11] EGT C

av följande skäl:

1) För att Europas medborgare ständigt skall kunna garanteras en hög och enhetlig säkerhetsnivå inom den civila luftfarten bör gemensamma säkerhetsbestämmelser antas. Det bör dessutom säkerställas att produkter som används och personer och organisationer som är verksamma inom gemenskapen uppfyller dessa bestämmelser och bestämmelser som rör miljöskydd. Detta kommer att underlätta den fria rörligheten för varor, personer och organisationer på den inre marknaden.

2) Luftfartsprodukter bör därför genomgå ett certifieringsförfarande där det kontrolleras att de är luftvärdiga, och särskilda krav bör tas fram för personer och organisationer som sysslar med luftfartssäkerhet.

3) Konventionen angående internationell civil luftfart, som undertecknades i Chicago den 7 december 1944, innehåller redan miniminormer för att säkerställa säkerheten inom den civila luftfarten. Luftfartyg, besättningar och flygbolag från tredje land som uppfyller dessa normer skall åtnjuta de rättigheter som konventionen stipulerar.

4) Luftfartsprodukter bör certifieras när de har befunnits luftvärdiga enligt bilaga 8 till Chicagokonventionen och om de uppfyller de normer om väsentliga miljökrav som gemenskapen fastställt i enlighet med konventionen. Kommissionen bör få befogenheter att utarbeta nödvändiga genomförandebestämmelser.

5) För att uppnå gemenskapens mål när det gäller fri rörlighet för varor, personer och tjänster och när det gäller den gemensamma transportpolitiken bör medlemsstaterna, utan ytterligare krav eller granskningar, godkänna produkter, organisationer och personer som har certifierats i enlighet med denna förordning och dess genomförandebestämmelser.

6) En viss grad av flexibilitet bör tillåtas för att man skall kunna åtgärda brådskande problem, t.ex. vidta brådskande säkerhetsåtgärder eller tillgodose oförutsedda eller begränsade driftsrelaterade behov, och för att man skall kunna uppnå en motsvarande säkerhetsnivå med andra medel. Medlemsstaterna bör kunna medge undantag från förordningens krav och genomförandebestämmelser om undantagen är tydligt avgränsade och står under gemenskapens tillsyn.

7) Förordningens mål kan uppnås genom samarbete med tredje land. Förordningen och dess genomförandebestämmelser kan i sådana fall anpassas genom avtal om ömsesidigt erkännande mellan gemenskapen och treje land. Om sådana avtal inte har slutits bör medlemsstaterna ändå, under lämplig gemenskapstillsyn, kunna få erkänna godkännanden av utländska produkter, organisationer och personal som utfärdats av tredje land.

8) Det anses allmänt att arbetet inom alla de områden som omfattas av förordningen behöver organiseras på ett bättre sätt, så att vissa arbetsuppgifter som nu utförs av gemenskapen eller på nationell nivå istället kan utföras av ett specialiserat expertorgan. Det är därför nödvändigt att, inom ramen för gemenskapens nuvarande institutionella struktur och befogenheter, inrätta en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, som skall arbeta självständigt med tekniska frågor och ha en hög grad av rättsligt, administrativt och ekonomiskt oberoende. Det är därför både nödvändigt och lämpligt att byrån är ett gemenskapsorgan med rättssubjektivitet och med de exekutiva befogenheter som den tillerkänns i förordningen.

9) För att kunna bistå gemenskapen bör byrån kunna utveckla sitt kunnande när det gäller alla de områden inom flygsäkerhet och miljöskydd som omfattas av denna förordning. Byrån bör bistå kommissionen vid utarbetandet av nödvändig lagstiftning och bistå medlemsstaterna och industrin vid tillämpningen. Den bör få befogenhet att utfärda icke bindande föreskrifter om acceptable means of compliance (AMC) samt anvisningar. Byrån bör också genomföra tekniska undersökningar och utfärda typcertifikat för luftfartsprodukter samt bör ha de befogenheter som behövs för att fullgöra dessa uppgifter. Byrån bör kunna bistå kommissionen i dess arbete med att övervaka tillämpningen av förordningen och genomförandebestämmelserna och bör ges de befogenheter som krävs för detta.

10) För att kunna utöva tillsyn över byråns arbete bör medlemsstaterna, kommissionen och Europaparlamentet vara företrädda i en styrelse, som bör ha befogenhet att fastställa budgeten och kontrollera att den genomförs, anta lämpliga finansiella bestämmelser, utarbeta tydliga och begripliga förfaranden för byråns beslutsfattande samt utnämna den verkställande direktören. Byrån bör också få bedriva forskningsverksamhet och inleda lämpligt samarbete med kommissionen och medlemsstaterna. Det är önskvärt att byrån bistår gemenskapen och dess medlemsstater i internationella förbindelser, t.ex. harmonisering av bestämmelser, ömsesidigt erkännande av godkännanden och tekniskt samarbete, och den bör ha rätt att etablera kontakter med luftfartsmyndigheterna i tredje land och med internationella organisationer som arbetar med de frågor som omfattas av förordningen.

11) Allmänhetens intresse kräver att byrån baserar säkerhetsarbetet uteslutande på oberoende expertis och att denna förordning och de av kommissionen antagna genomförandebestämmelserna tillämpas strikt. Alla beslut som rör säkerhetsfrågor bör därför fattas av den verkställande direktören som bör ha stor rörelsefrihet när det gäller att söka råd och organisera byråns interna arbetsmetoder. När byrån behöver utarbeta utkast till allmänna bestämmelser som skall tillämpas av de nationella myndigheterna bör dock medlemsstaterna delta i utformningen av dessa bestämmelser.

12) Det är nödvändigt att se till att parter som berörs av byråns beslut har tillgång till rättsmedel som passar luftfartens särskilda karaktär. Ett överklagandeförfarande bör utformas så att den verkställande direktörens beslut kan överklagas till en särskild överklagandenämnd, vars beslut i sin tur kan överklagas till Europeiska gemenskapernas domstol.

13) För att garantera byråns oberoende och självständighet är det nödvändigt att den har en egen budget där intäkterna främst består av ett bidrag från gemenskapen och avgifter från dem som använder systemet. Gemenskapens budgetförfarande skall dock tillämpas när det gäller anslag från Europeiska gemenskapernas allmänna budget. Granskningen av räkenskaperna bör genomföras av Europeiska revisionsrätten.

14) I enlighet med artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [12] skall genomförandeåtgärder antas antingen genom det rådgivande förfarande som anges i artikel 3 eller det föreskrivande förfarande som anges i artikel 5 i det beslutet.

[12] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

15) I överensstämmelse med subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen, såsom de kommer till uttryck i artikel 5 i fördraget, kan målen för den föreslagna åtgärden, nämligen att fastställa gemensamma bestämmelser om luftfartssäkerhet och miljöskydd i överensstämmelse med Chicagokonventionen och att inrätta ett europeiskt organ som skall svara för en fortlöpande tillsyn av dessa bestämmelser, inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna och kan därför, på grund av förordningens europeiska omfattning, bättre uppnås på gemenskapsnivå. Denna förordning begränsas till minsta möjliga antal åtgärder för att uppnå dessa mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål.

16) Genom förordningen inrättas ett lämpligare och mer heltäckande system för fastställelse och genomförande av gemensamma tekniska krav och administrativa förfaranden inom civil luftfart. Rådets förordning (EEG) nr 3922/91 av den 16 december 1991 om harmonisering av tekniska krav och administrativa förfaranden inom området civil luftfart [13] bör därför upphävas, utan att det påverkar den certifiering av produkter, personer och organisationer som redan utförts i enlighet med den förordningen.

[13] EGT L 373, 31.12.1991, s. 4. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1069/1999 (EGT L 130, 26.5.1999, s. 16).

17) Den allmänna uppfattningen är att europeiska stater som inte är medlemmar av Europeiska unionen bör involveras i stor utsträckning i arbetet för att uppnå en europatäckande dimension och därmed underlätta arbetet med att förbättra flygsäkerheten i Europa. Bara de europeiska länder som har slutit avtal med gemenskapen om att anta och tillämpa gemenskapens regelverk i dess helhet på det område som omfattas av förordningen kan delta i arbetet, enligt överenskomna villkor inom ramen för dessa avtal.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I: PRINCIPER

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. Förordningen skall vara tillämplig på:

a) utformning, produktion, underhåll och drift av luftfartsprodukter och luftfartsanordningar,

b) personal och organisationer som fullgör sådana uppgifter som anges i punkt a),

c) produkter, personal och organisationer med anknytning till luftfartsverksamhet.

Förordningen är inte tillämplig när sådana produkter eller anordningar, sådan personal eller sådana organisationer används för militär eller polisiär verksamhet eller tullverksamhet.

2. Medlemsstaterna skall se till att militär och polisiär verksamhet och tullverksamhet utförs på ett sätt som är förenligt med förordningens mål.

Artikel 2

Syfte

1. Förordningens huvudsyfte är att skapa en hög och enhetlig säkerhetsnivå inom luftfarten i Europa.

2. Ytterligare mål inom de områden som förordningen omfattar är att:

a) underlätta den fria rörligheten för varor, personer och tjänster,

b) gynna kostnadseffektiviteten vid reglerings- och certifieringsförfaranden,

c) säkerställa en gemensam tolkning av dessa bestämmelser och av bilagor till Chicagokonventionen som behandlar frågor som omfattas av denna förordning, i syfte att underlätta enhetlig tillämpning av dessa i gemenskapen,

d) sprida gemenskapens syn på säkerhetsnormer och säkerhetsbestämmelser för luftfarten i hela världen genom att inleda samarbete med tredje länder och internationella organisationer.

3. Målen i punkt 1 och 2 skall uppnås på följande sätt:

a) Utarbetande, antagande och enhetlig tillämpning av nödvändiga rättsakter.

b) Erkännande, utan ytterligare krav, av certifikat, licenser, godkännanden eller andra dokument som utfärdats för produkter, personal och organisationer enligt denna förordning eller dess genomförandebestämmelser.

c) Inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet.

Artikel 3

Definitioner

1. I detta direktiv avses med

a) kontinuerlig tillsyn: uppgiften att övervaka att de villkor som gäller för certifikatets utställande är uppfyllda under hela den tid certifikatet är giltigt, och att vidta eventuella säkerhetsåtgärder,

b) Chicagokonventionen: konventionen angående internationell civil luftfart och dess bilagor (undertecknad i Chicago den 7 december 1944), med senare ändringar, i dess lydelse och såsom tillämplig i alla medlemsstater vid denna förordnings ikraftträdande,

c) produkt: luftfartyg, motor eller propeller,

d) anordning: instrument, utrustning, mekanism, apparatur eller tillbehör som används eller som är avsett att användas vid drift av luftfartyg under flygning, oberoende av om de är monterade i eller avsedda att monteras i eller fästas vid ett luftfartyg, utan att utgöra del av flygplansskrovet, motorn eller propellern,

e) certifiering: erkännande av att en produkt, organisation eller person uppfyller tillämpliga krav, inbegripet vad som föreskrivs i denna förordning och dess genomförandebestämmelser, samt utfärdande av certifikat, licens, godkännande eller annat dokument som styrker att så är fallet,

f) typcertifikat: dokument som styrker att en viss typ av produkt eller anordning uppfyller bestämmelserna i förordningen och dess genomförandebestämmelser,

g) kommersiell transport: transport med luftfartyg av passagerare, post eller gods mot ersättning eller hyra,

h) godkänt organ: organ (nationell luftfartsmyndighet eller annan juridisk person) som får utföra certifieringsuppgifter under byråns tillsyn och ansvar.

2. Artikel 3.1 b och artikel 5.1 och förordningens bilagor kan med tillämpning av det förfarande som avses i artikel 53.3 ändras för att anpassa förordningen till ändringar av Chicagokonventionen, vilka träder i kraft efter det att denna förordning antagits samt blir tillämpliga i alla medlemsstater.

KAPITEL II: GRUNDLÄGGANDE KRAV

Artikel 4

Grundläggande principer

1. Produkter och anordningar får bara användas på medlemsstaternas territorium om de enligt certifikat uppfyller luftvärdighets- och miljöskyddsbestämmelserna i denna förordning.

2. Punkt 1 gäller luftfartyg från tredje land, organisationer och personal, utan att det påverkar deras rättigheter enligt tillämpliga internationella konventioner och Chicagokonventionen.

Artikel 5

Grundläggande krav på luftvärdighet

1. Produkter och anordningar skall anses vara luftvärdiga om de uppfyller de normer som föreskrivs i del 1, 3 och 4 av bilaga 8 till Chicagokonventionen, som återfinns i bilagan till denna förordning, och om de underhålls på ett sätt som garanterar att flygsäkerheten upprätthålls.

2. När det styrkts att produkten eller och anordningen är luftvärdig och att underhållet sköts på det vis som anges i punkt 1 skall vederbörligt certifikat utfärdas. Certifikatet skall innehålla de villkor som gäller för användningen och underhållet av produkten eller anordningen.

3. Kommissionen skall med tillämpning av det förfarande som avses i artikel 53.3 anta genomförandebestämmelser för tillämpningen av punkt 1 och 2 med angivande av villkoren för certifiering och underhåll av produkter och anordningar.

Artikel 6

Grundläggande krav på miljöskydd

1. Produkter och anordningar skall bullercertifieras i enlighet med rådets direktiv 80/51/EEG [14].

[14] EGT L 18, 24.1.1980, s. 26. Direktivet ändrat genom direktiv 83/206/EEG, EGT L 117, 4.5.1983, s. 15.

2. Kommissionen skall utarbeta nödvändiga genomförandebestämmelser för den certifiering som avses i punkt 1, i enlighet med det förfarande som avses i artikel 53.3.

Artikel 7

Övriga grundläggande krav och principer

Kommissionen skall, vid behov och så snart som möjligt, utarbeta förslag till grundprinciper och väsentliga krav för de områden som avses i artikel 1 b och c, och lägga fram dessa förslag för Europaparlamentet och rådet för antagande med tillämpning av artikel 80.2 i fördraget.

Artikel 8

Erkännande av certifikat

1. Medlemsstaterna skall, utan ytterligare tekniska krav eller granskningar, erkänna certifikat som har utfärdats i enlighet med denna förordning. Om det ursprungliga erkännandet avser ett visst eller vissa ändamål skall senare erkännanden endast gälla samma ändamål.

2. Fram till dess att de nödvändiga genomförandebestämmelserna antagits får, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 56, certifikat som inte kan utfärdas i enlighet med denna förordning utfärdas på grundval av gällande nationella bestämmelser.

Artikel 9

Godtagande av tredje lands godkännande

1. Utan hinder av denna förordning och dess tillämpningsbestämmelser får medlemsstaterna eller byrån utfärda certifikat på grundval av certifikat som utfärdats av en luftfartsmyndighet i tredje land, i enlighet med de avtal om ömsesidigt erkännande som slutits mellan gemenskapen och det landet.

2. Om avtal om ömsesidigt erkännande inte har slutits, skall en medlemsstat som har för avsikt att utfärda certifikat på grundval av certifikat som utfärdats av behörig myndighet i tredje land, underrätta kommissionen och medlemsstaterna om certifikatets tillämpningsområde och enligt vilka villkor det kommer att utfärdas.

Kommissionen kan i enlighet med det förfarande som avses i artikel 53.2 kräva att en medlemsstat ändrar det certifikat den avser utfärda eller kräva att den inte utfärdar sådana certifikat om kommissionen, inom tre månader från underrättelsen anser att:

a) de villkor enligt vilka certifikatet skall utfärdas inte motsvarar den säkerhetsnivå som fastställs i denna förordning och dess genomförandebestämmelser, eller

b) certifikatet skulle ge ett tredje land orättvisa konkurrensfördelar, eller att det inte är förenligt med gemenskapens politik gentemot detta tredje land,

Certifikat som utfärdas med tillämpning av första stycket skall upphöra att gälla när ett avtal mellan gemenskapen och berörda tredje land träder i kraft, dock senast två år efter det att certifikatet utfärdades. För alla typer av certifikat gäller att kommissionen på begäran av den berörda medlemsstaten och i enlighet med det förfarande som anges i artikel 53.2 kan godkänna en förlängning av tvåårsperioden under förutsättning att de omständigheter som avses i andra stycket inte uppstår.

Artikel 10

Flexibilitet

1. Bestämmelserna i denna förordning och dess tillämpningsföreskrifter får inte hindra medlemsstaterna från att omedelbart agera om ett säkerhetsproblem uppstår som rör en produkt, person eller organisation som omfattas av bestämmelserna i denna förordning. Medlemsstaten skall i så fall underrätta kommissionen och de andra medlemsstaterna om de åtgärder som vidtagits och skälen för detta.

2. Kommissionen skall enligt det förfarande som avses i artikel 53.3 besluta huruvida en otillräcklig säkerhetsnivå eller brister i förordningen eller dess tillämpningsföreskrifter berättigar att de åtgärder som vidtagits enligt punkt 1 i denna artikel vidmakthålls. Kommissionen skall i så fall vidta nödvändiga åtgärder för att ändra den berörda bestämmelsen. Om det visar sig att medlemsstatens åtgärder inte är berättigade skall medlemsstaten upphöra med åtgärderna i fråga.

3. En medlemsstat får bevilja undantag från de grundläggande krav som fastställs i denna förordning och dess genomförandebestämmelser vid oförutsedda brådskande driftsrelaterade omständigheter eller driftsrelaterade behov med begränsad varaktighet. Kommissionen och övriga medlemsstater skall i sådana fall underrättas så snart som möjligt.

4. Kommissionen kan i enlighet med det förfarande som avses i artikel 53.3 besluta att undantag som har beviljats i enlighet med punkt 3 inte överensstämmer med målen i den här förordningen eller andra bestämmelser i gemenskapslagstiftningen. Medlemsstaten skall i det fallet upphäva undantaget.

5. Om det är möjligt att uppnå motsvarande säkerhetsnivå genom andra åtgärder än tillämpning av genomförandebestämmelserna för artiklarna 4-7 får en medlemsstat, under förutsättning att de sökande inte diskrimineras på grund av nationalitet och att konkurrensen inte snedvrids, bevilja godkännanden som avviker från dessa artiklar. Medlemsstaten skall i så fall meddela kommissionen innan godkännandet beviljas och motivera varför det finns behov av en avvikelse, samt ange hur en motsvarande säkerhetsnivå skall uppnås.

6. Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som avses i artikel 53.3 besluta huruvida ett sådant förslag till godkännande innebär att en motsvarande säkerhetsnivå uppnås och om det således kan beviljas. I det fallet skall kommissionen meddela samtliga medlemsstater sitt beslut, vilka också skall ha rätt att tillämpa åtgärden. Tillämpliga genomförandebestämmelser får också ändras för att återspegla en sådan åtgärd. Bestämmelserna i artikel 8 skall tillämpas på åtgärden i fråga.

Artikel 11

Spridning och skydd av information

1. Den information som kommissionen, byrån och nationella luftfartsmyndigheter samlar in vid tillämpningen av denna förordning skall vara konfidentiell och hanteras i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG [15].

[15] EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

2. Kommissionen, byrån, nationella luftfartsmyndigheter och sådana organ som i enlighet med rådets direktiv 94/56/EG [16] fått i uppgift att utreda flyghaverier och tillbud inom civil luftfart i gemenskapen skall ha tillgång till den information som avses i punkt 1.

[16] EGT L 319, 12.12.1994, s. 14.

3. Kommissionen får med tillämpning av det förfarande som avses i artikel 53.3 besluta att lämna ut viss information till berörda parter. Besluten kan vara generella eller enskilda, och skall fattas med beaktande av behovet att

a) ge personer och organisationer den information de behöver för att förbättra luftfartssäkerheten, och

b) begränsa spridningen av informationen till vad som är absolut nödvändigt för användarnas syften.

4. Byrån skall årligen offentliggöra en säkerhetsöversyn för att hålla allmänheten informerad om den allmänna säkerhetsnivån.

KAPITEL III: DEN EUROPEISKA BYRÅN FÖR LUFTFARTSSÄKERHET

AVSNITT I: UPPGIFTER

Artikel 12

Byråns inrättande och funktioner

1. För att genomföra denna förordning inrättas en europeisk byrå för luftfartssäkerhet (nedan kallad byrån).

2. För att se till att luftfartssäkerheten är god och utvecklas skall byrån

a) fullgöra uppgifter och yttra sig över frågor som omfattas av förordningen,

b) bistå kommissionen genom att utarbeta åtgärder som skall vidtas för att genomföra denna förordning och ge kommissionen det tekniska, vetenskapliga och administrativa stöd den behöver för att utföra sina uppgifter,

c) vidta nödvändiga åtgärder inom ramen för de befogenheter byrån har enligt denna förordning eller annan tillämplig gemenskapslagstiftning,

d) genomföra de inspektioner och utredningar som krävs för att den skall kunna utföra sina arbetsuppgifter.

Artikel 13

Åtgärder och rättsakter

Byrån får anta följande åtgärder och rättsakter:

a) Yttranden till kommissionen.

b) Icke bindande föreskrifter om acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar för tillämpningen av förordningen och dess tillämpningsföreskrifter.

c) Beslut angående tillämpningen av artiklarna 15, 46 och 47.

Artikel 14

Utarbetande av yttranden, föreskrifter om acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar

1. För att bistå kommissionen vid utarbetandet av förslag till grundprinciper och väsentliga krav som skall läggas fram för Europaparlamentet och rådet och vid antagandet av nödvändiga genomförandebestämmelser, inklusive för de produkter och anordningar som avses i artikel 5.3 och 6.2, skall byrån utarbeta utkast till sådana förslag och bestämmelser. Byrån skall förelägga kommissionen utkasten i form av yttranden.

2. Byrån skall, med strikt iakttagande av denna förordning och de genomförandebestämmelser som kommissionen antar i enlighet med artikel 44, utarbeta icke bindande föreskrifter om acceptable means of compliance (AMC) och riktlinjer för certifieringsförfarandet.

Artikel 15

Certifiering

När det gäller produkter och anordningar skall byrån

a) själv eller genom behöriga organ genomföra sådana tekniska inspektioner som krävs för att kontrollera typens luftvärdighet i överensstämmelse med de regler för utformningen av produkter och anordningar som antagits i enlighet med de villkor som anges i de genomförandebestämmelser som utfärdats i enlighet med artikel 5.3,

b) utfärda lämpliga typcertifikat, bl.a. till organisationer för utformning, enligt de villkor som fastställs i de genomförandebestämmelser som utfärdats i enlighet med artikel 5.3, samt säkerställa en kontinuerlig tillsyn,

c) ändra, tillfälligt eller slutgiltigt upphäva typcertifikat om en juridisk eller fysisk person inte fullgör sina åtaganden enligt förordningen eller dess tillämpningsföreskrifter,

d) omedelbart agera när säkerhetsproblem uppstår avseende produkter eller anordningar som byrån certifierat; de förfaranden som avses i artikel 10.1 och 10.2 skall då tillämpas.

Artikel 16

Övervakning av bestämmelsernas tillämpning

1. Byrån skall genomföra inspektioner för att kontrollera hur förordningen och de genomförandebestämmelser kommissionen antagit tillämpas av medlemsstaterna och rapportera till kommissionen.

2. Byrån skall genomföra tekniska undersökningar för tillämpning av artikel 10 och av genomförandevillkor för tillämpning av förordningen, enligt de villkor som skall antas i enlighet med det förfarande som avses i artikel 53.2.

Artikel 17

Forskning

1. Byrån får bedriva och finansiera forskningsverksamhet som är strikt begränsad till förbättring av verksamhet inom byråns kompetensområde, utan att det påverkar tillämpningen av gällande gemenskapslagstiftning.

2. Byrån skall samordna sin egen verksamhet inom forskning och utveckling med kommissionens och medlemsstaternas verksamheter på området för att se till att strategier och åtgärder är inbördes förenliga.

Artikel 18

Förbindelser med tredje land

1. Byrån får med iakttagande av gemenskapslagstiftningen bistå gemenskapen och medlemsstaterna i deras förbindelser med tredje land. Den skall särskilt, på begäran, bistå kommissionen vid dess förhandlingar om harmonisering av de relevanta reglerna på området och om ömsesidiga erkännanden av godkännanden som styrker att reglerna tillämpas på ett tillfredsställande sätt.

2. Byrån får samarbeta med luftfartsmyndigheter i tredje land och med internationella organisationer som arbetar med frågor som omfattas av förordningen, inom ramen för de samarbetsavtal som slutits mellan kommissionen och dessa parter.

AVSNITT II: ORGANISATIONENS STRUKTUR

Artikel 19

Rättslig status, säte, lokalkontor

1. Byrån skall vara ett gemenskapsorgan. Den skall vara en juridisk person.

2. Byrån skall i alla medlemsstater ha den mest omfattande rättskapacitet som en juridisk person kan ha enligt nationell lagstiftning. Den får förvärva eller avyttra lös och fast egendom och den får vara part i rättsliga förfaranden.

3. Beslut om var byrån skall förläggas skall, efter förslag från kommissionen, fattas av behöriga myndigheter senast sex månader efter det att förordningen antagits. Med tillåtelse från den styrelse som avses i artikel 24 och den berörda medlemsstaten får byrån inrätta lokala kontor i medlemsstaterna.

4. Byrån skall företrädas av den verkställande direktören.

Artikel 20

Personal

1. Tjänsteföreskrifterna för tjänstemän vid de europeiska gemenskapsinstitutionerna, anställningsvillkoren för annan personal vid de europeiska gemenskapsinstitutionerna och bestämmelser som antagits gemensamt av gemenskapsinstitutionerna för tillämpningen av tjänsteföreskrifterna och anställningsvillkoren skall gälla för byråns personal; artikel 33 i denna förordning skall dock utan hinder därav tillämpas på överklagandenämndens ledamöter.

2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 30 skall byrån, när det gäller dess egen personal, utöva de befogenheter som enligt tjänsteföreskrifterna och anställningsvillkoren för annan personal tillkommer tillsättningsmyndigheten.

3. Byråns personal skall bestå av ett strikt begränsat antal tjänstemän som utsetts eller avdelats av kommissionen eller medlemsstaterna för arbetsledande uppgifter. Övrig personal skall anställas av byrån för en period som strikt begränsas av behoven.

Artikel 21

Privilegier och immunitet

Byrån skall omfattas av protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier.

Artikel 22

Ansvar

1. Byråns kontraktsmässiga skadeståndsansvar skall regleras av den lagstiftning som är tillämplig på avtalet i fråga.

2. Europeiska gemenskapernas domstol skall ha prövningsrätt enligt en skiljedomsklausul som ingår i ett kontrakt som byrån slutit.

3. När det gäller utomobligatoriskt skadeståndsansvar skall byrån, i enlighet med allmänna principer i medlemsstaternas lagstiftning, ersätta skador som orsakats av dess enheter eller personal när de genomför sina arbetsuppgifter.

4. EG-domstolen skall ha prövningsrätt i tvister om ersättning för sådana skador som avses i punkt 3.

5. De anställdas personliga ansvar gentemot byrån skall regleras av bestämmelserna i de tjänsteföreskrifter eller de anställningsvillkor som gäller för dem.

Artikel 23

Språk

1. Byråns arbetsspråk är engelska. Yttranden till kommissionen vid tillämpning av artikel 14.1 skall läggas fram på gemenskapens samtliga officiella språk. Föreskrifter om acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar för tillämpningen av artikel 14.2 skall finnas tillgängliga på engelska. Ansökningar till byrån om certifiering, dokument som krävs för att behandla en sådan ansökan och övrig dokumentation får lämnas in på något av gemenskapens officiella språk och, om tillämpliga bestämmelser så kräver, på engelska. Enskilda beslut och förfaranden som rör en ansökning skall finnas tillgängliga på sökandens språk.

2. De översättningar som byråns arbete kräver kommer att utföras av gemenskapsinstitutionernas översättningscentrum.

Artikel 24

Styrelsens inrättande och dess befogenheter

1. En styrelse skall inrättas för byrån.

2. Styrelsen skall

a) utnämna den verkställande direktören enligt artikel 30,

b) före den 31 mars varje år upprätta byråns allmänna rapport för föregående år och skicka den till Europaparlamentet, rådet, kommissionen och medlemsstaterna,

c) före den 30 september varje år, efter kommissionens godkännande, anta ett arbetsprogram för byrån för det kommande året, och skicka det till Europaparlamentet, rådet, kommissionen och medlemsstaterna,

d) anta riktlinjer för hur certifieringsuppgifter skall tilldelas behöriga organ efter kommissionens godkännande,

e) utarbeta förfaranden för de beslut som skall fattas av den verkställande direktören enligt artiklarna 44 och 45,

f) utföra sina arbetsuppgifter beträffande byråns budget enligt artiklarna 49-51,

g) utse ledamöterna i överklagandenämnden enligt artikel 33,

h) granska de tjänstemän som avses i artikel 30.1 och 30.3 i diciplinärenden.

3. Styrelsen skall inrätta ett rådgivande organ med berörda parter, med vilket den skall samråda innan den fattar beslut som berör de områden som avses i c, e och f i punkt 2.

Artikel 25

Styrelsens sammansättning

Styrelsen skall bestå av en företrädare för varje medlemsstat, en företrädare för kommissionen och en företrädare som utses av Europaparlamentet och deras suppleanter. Mandatperioden skall vara fem år. Mandatet kan förnyas.

Artikel 26

Styrelsens ordförande

1. Styrelsen skall utse en ordförande och en vice ordförande bland sina ledamöter. Vice ordföranden skall på eget initiativ ersätta ordföranden om denne är förhindrad att fullgöra sina plikter.

2. Ordförandens och vice ordförandens mandatperiod skall löpa ut när uppdraget som styrelseledamot löper ut. Om inte annat följer av denna bestämmelse skall ordförandes och vice ordförandes mandatperioder vara tre år. Mandatet kan förnyas.

Artikel 27

Sammanträden

1. Styrelsens ordförande skall sammankalla till sammanträden.

2. Byråns verkställande direktör skall delta i överläggningarna.

3. Styrelsen skall hålla ett ordinarie sammanträde per år. Den skall dessutom sammanträda på initiativ av ordföranden eller på begäran av kommissionen eller av en tredjedel av medlemsstaterna.

4. Styrelsen får bjuda in observatörer till sina sammanträden.

5. Byrån skall tillhandahålla styrelsens sekretariat.

Artikel 28

Röstning

1. Styrelsen skall fatta sina beslut med två tredjedelars majoritet.

2. Varje ledamot skall ha en röst. Den verkställande direktören skall inte ha rösträtt.

Artikel 29

Den verkställande direktörens arbetsuppgifter och befogenheter

1. Byrån skall ledas av den verkställande direktören, som skall vara fullständigt oavhängig i sin ämbetsutövning. Utan att det påverkar kommissionens eller styrelsens befogenheter får den verkställande direktören varken begära eller ta emot instruktioner från någon regering eller något organ.

2. Den verkställande direktören skall ha följande arbetsuppgifter och befogenheter:

a) Den verkställande direktören skall anta sådana rättsakter som avses i artikel 13 inom de tidsfrister som fastställs i denna förordning, dess genomförandebestämmelser eller annan tillämplig lagstiftning.

b) Den verkställande direktören skall besluta om inspektioner och utredningar enligt artiklarna 47 och 48.

c) Den verkställande direktören skall tilldela behöriga organ certifieringsuppgifter enligt riktlinjer som fastställs av styrelsen.

d) Den verkställande direktören skall arbeta med internationella frågor och tekniskt samarbete med tredje land för tillämpningen av artikel 18.

e) Den verkställande direktören skall vidta nödvändiga åtgärder bl.a. anta anvisningar för den interna administrationen och offentliggöra meddelanden för att se till att byrån fungerar enligt bestämmelserna i denna förordning.

f) Den verkställande direktören skall varje år utarbeta ett utkast till allmän rapport och lägga fram det för styrelsen.

g) Den verkställande direktören skall utöva de befogenheter i förhållande till personalen som fastställs i artikel 20.2.

h) Den verkställande direktören skall göra beräkningar av byråns intäkter och utgifter enligt artikel 49, och genomföra budgeten enligt artikel 50.

i) Den verkställande direktören skall ha möjlighet att delegera sina befogenheter till andra medlemmar i byråns personalstyrka enligt bestämmelser som skall antas enligt det förfarande som avses i artikel 53.2.

Artikel 30

Utnämning av högre tjänstemän

1. Byråns verkställande direktör skall utnämnas eller avsättas av styrelsen på kommissionens förslag.

2. Den verkställande direktörens tjänstgöringsperiod skall vara fem år. Tjänstgöringsperioden kan förnyas.

3. Den verkställande direktören får biträdas av en eller flera direktörer. Om den verkställande direktören är frånvarande eller indisponibel skall en av direktörerna ersätta denne.

4. Byråns direktörer skall efter samråd med den verkställande direktören utnämnas eller avsättas enligt bestämmelserna i punkterna 1 och 2.

Artikel 31

Överklagandenämndernas inrättande och befogenheter

1. Minst en överklagandenämnd skall inrättas inom byrån.

2. Överklagandenämnderna skall pröva överklaganden av sådana beslut som avses i artikel 35.

3. Överklagandenämnderna skall sammankallas vid behov. Kommissionen skall enligt det förfarande som avses i artikel 53.2 fastställa antalet överklagandenämnder och arbetsfördelningen.

Artikel 32

Överklagandenämndernas sammansättning

1. En överklagandenämnd skall bestå av en ordförande och två ledamöter.

2. Ordföranden skall för varje ärende välja ut de andra ledamöterna och deras respektive suppleanter från den förteckning över kvalificerade ledamöter som skall upprättas enligt artikel 33.1.

Överklagandenämnden får kalla in ytterligare två ledamöter från förteckningen om den anser att ärendet så kräver.

3. Kommissionen skall enligt det förfarande som avses i artikel 53.2 fastställa kompetenskraven för ledamöterna i nämnder, de enskilda ledamöternas befogenheter under förberedelserna av ett beslut och röstningsvillkoren.

Artikel 33

Oavhängighet för överklagandenämndens ledamöter

1. Överklagandenämndernas ledamöter, ordförande och suppleanter skall utses av styrelsen från en förteckning över kandidater som skall föreslås av kommissionen. Mandatperioden skall vara fem år. Mandatperioden kan förnyas.

2. Överklagandenämndens ledamöter skall vara oavhängiga. De får inte vara bundna av några instruktioner när besluten fattas.

3. Överklagandenämndens ledamöter får inte utöva någon annan funktion inom byrån. Ledamöternas tjänster i överklagandenämnden kan vara halvtidstjänster.

4. Under mandatperioden får överklagandenämndens ledamöter inte avsättas från sina tjänster eller strykas ur förteckningen såvida det inte finns allvarliga skäl för en sådan avsättning och Europeiska gemenskapernas domstol, på ansökan av kommissionen och efter samråd med styrelsen, fattar beslut därom.

Artikel 34

Jäv

1. Överklagandenämndens ledamöter får inte delta i överklagandeförfarandet om de har något personligt intresse i ärendet, om de tidigare har representerat en av parterna i förfarandet eller om de varit med om att fatta det beslut som överklagas.

2. Om någon av överklagandenämndens ledamöter anser att han, av de skäl som anges i punkt 1 eller av andra skäl, inte bör delta i ett överklagandeförfarande skall han meddela överklagandenämnden detta.

3. En part i överklagandeförfarandet får invända mot att någon av överklagandenämndens ledamöter deltar i överklagandeförfarandet om parten anser att något av skälen i punkt 1 föreligger eller att ledamoten är partisk. Invändningen skall inte godtas om parten har inlett förfarandet med vetskap om att det fanns skäl att invända. En invändning får inte grundas på ledamöternas nationalitet.

4. Överklagandenämnden skall, utan att den berörda ledamoten deltar, fatta beslut om de åtgärder som skall vidtas i de fall som anges i punkterna 2 och 3. Vid beslutet skall den berörde ledamoten ersättas av sin suppleant.

Artikel 35

Beslut som kan överklagas

1. Byråns beslut enligt artiklarna 15 och 48 samt beslut som rör avgifter enligt artikel 52 kan överklagas.

2. Ett överklagande i enlighet med punkt 1 skall inte hindra verkställighet. Om byrån anser att omständigheterna så tillåter kan den dock skjuta upp verkställigheten av det överklagade beslutet.

3. Ett beslut som inte innebär att förfarandet avgörs för någon av parterna får endast överklagas i samband med att det slutgiltiga beslutet överklagas, om det inte i beslutet föreskrivs att det får överklagas särskilt.

Artikel 36

Rätt att överklaga

Om inte annat följer av artikel 42 får beslut överklagas av den fysiska eller juridiska person det riktar sig till eller direkt eller personligen angår, även om det riktar sig till någon annan. Parterna i förfarandet får vara parter i överklagandeförfarandet.

Artikel 37

Tidsfrist och form

Ett överklagande skall tillsammans med grunderna för överklagandet framställas skriftligen hos byrån inom två månader från den dag då klaganden underrättades om beslutet eller, om någon underrättelse inte skett, från den dag han fick kännedom om det.

Artikel 38

Omprövning

1. Om den enhet inom byrån som berett ärendet för beslut anser att överklagandet kan upptas till prövning och är välgrundat, skall byrån ändra sitt beslut. Detta gäller inte om det finns en motpart till klaganden.

2. Om beslutet inte ändras inom en månad från det att inlagan med grunderna för överklagandet inkommit skall byrån omedelbart besluta om att skjuta upp verkställigheten av beslutet i enlighet med artikel 35.2 andra meningen och överlämna överklagandet till överklagandenämnden.

Artikel 39

Prövning av överklagande

1. Om överklagandet kan upptas till prövning skall överklagandenämnden pröva huruvida överklagandet är välgrundat.

2. Vid prövningen av överklagandet skall överklagandenämnden vid behov anmoda parterna att inom viss tid avge yttrande över skrivelser från överklagandenämnden eller inlagor från andra parter i överklagandet. Parterna skall ha rätt att avge sina yttranden muntligt.

Artikel 40

Beslut i ärenden om överklagande

Överklagandenämnden kan vidta sådana åtgärder som ligger inom byråns befogenhet eller återförvisa ärendet till den berörda enheten inom byrån. Denna enhet är bunden av överklagandenämndens beslut.

Artikel 41

Överklagande till domstolen

1. Överklagandenämndens beslut får överklagas till domstolen.

2. Ett överklagande får grundas på bristande behörighet, åsidosättande av väsentliga formföreskrifter, åsidosättande av fördraget, av denna förordning eller av någon rättsregel som gäller dess tillämpning eller rörande maktmissbruk.

3. Domstolen skall vara behörig att undanröja eller ändra ett överklagat beslut.

4. Var och en som varit part i förfarandet vid överklagandenämnden skall ha rätt att överklaga beslut som gått denne emot.

5. Talan skall väckas vid domstolen inom två månader efter det att överklagandenämnden meddelat beslutet.

6. Byrån skall vidta de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom.

Artikel 42

Företrädare

Personer som inte har sitt hemvist, säte eller driver verksamhet på medlemsstaternas territorium kan vara part i förfaranden inför byrån endast om de har utsett en företrädare som har sitt hemvist, säte eller driver verksamhet på gemenskapens territorium.

Artikel 43

Direkt överklagande

1. Medlemsstaterna kan direkt till domstolen överklaga beslut som byrån fattar med tillämpning av artikel 15.

2. Bestämmelserna i artikel 41 skall gälla i tillämpliga delar.

AVSNITT III: ARBETSMETODER

Artikel 44

Förfaranden för utarbetande av yttranden, föreskrifter om acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar

1. Så snart som möjligt efter det att denna förordning trätt i kraft skall styrelsen utarbeta tydliga förfaranden för antagande av de yttranden, acceptable means of compliance (AMC) och anvisningar som avses i artikel 13 a och b. Dessa förfaranden innefattar att

a) tillgänglig expertis hos medlemsstaternas tillsynsmyndigheter på luftfartsområdet utnyttjas,

b) experter från berörda parter kontaktas i lämplig utsträckning när byrån skall utarbeta yttranden och anvisningar,

c) byrån skall offentliggöra material i stor omfattning och genomföra omfattande samråd inom ramen för fastställda tidsfrister och förfaranden, vilket bl.a. innebär att byrån skall yttra sig skriftligt i samrådsförfarandet.

2. När byrån, med tillämpning av artikel 14, utarbetar yttranden och anvisningar som skall tillämpas av medlemsstaterna får den inrätta en arbetsgrupp till vilken varje medlemsstat har rätt att utnämna en expert.

3. De åtgärder som avses i artikel 13 a och b och de förfaranden som antagits med tillämpning av punkt 1 i denna artikel skall offentliggöras i en officiell publikation från byrån.

4. Särskilda förfaranden får utarbetas för att byrån skall kunna vidta omedelbara åtgärder om säkerhetsproblem uppstår och informera berörda parter om vilka åtgärder de skall vidta.

Artikel 45

Beslut

1. Styrelsen skall utarbeta tydliga förfaranden för sådana enskilda beslut som avses i artikel 13 c. Dessa förfaranden skall ge möjlighet att

a) säkerställa att den fysiska eller juridiska person som beslutet är riktat till får yttra sig,

b) tillhandahålla ett förfarande för hur beslutet skall meddelas den fysiska eller juridiska personen och hur det skall offentliggöras,

c) informera den fysiska eller juridiska person som beslutet är riktat till om de rättsmedel som står till förfogande enligt denna förordning.

Styrelsen skall även utarbeta förfaranden som fastställer villkor för när beslut skall meddelas med vederbörlig hänsyn till överklagandeförfarandet.

2. Särskilda förfaranden får utarbetas för att byrån skall kunna vidta omedelbara åtgärder om säkerhetsproblem uppstår och informera berörda parter om vilka åtgärder de skall vidta.

Artikel 46

Befogenhet att genomföra utredningar

Utan att det påverkar kommissionens exekutiva befogenheter enligt fördraget får byrån utföra de utredningar och inspektioner som krävs för att den skall kunna fullgöra sina förpliktelser enligt denna förordning. I enlighet med de riktlinjer som styrelsen skall anta efter kommissionens godkännande får byrån även tilldela behöriga organ uppgifter i samband med sådana utredningar.

Artikel 47

Inspektioner i medlemsstaterna

1. Vid tillämpningen av denna förordning och dess genomförandebestämmelser skall byrån inspektera medlemsstaterna och behöriga organ. För detta ändamål har tjänstemän som bemyndigats av byrån rätt att

a) undersöka dokument, uppgifter, förfaranden och annat material som kan vara av betydelse för att uppnå en säkerhetsnivå inom luftfarten som överensstämmer med detta direktiv,

b) ta kopior av hela eller delar av sådana dokument, uppgifter, förfaranden och annat material,

c) begära muntliga förklaringar på plats,

d) bereda sig tillträde till lokaler, mark eller transportmedel.

2. De tjänstemän inom byrån som har bemyndigats att genomföra inspektionen skall utöva sina befogenheter med stöd av ett skriftligt bemyndigande, som anger ärendet och syftet med inspektionen och den dag inspektionen skall inledas. Byrån skall i god tid före inspektionen informera den berörda medlemsstaten om inspektionen och namnge de bemyndigade tjänstemännen.

3. Den berörda medlemsstaten skall underkasta sig inspektionen och se till att berörda organ och personer också underkastar sig inspektionen.

4. Om det vid en inspektion som genomförs med tillämpning av denna artikel visar sig nödvändigt att inspektera ett företag eller en sammanslutning av företag, och något företag motsätter sig detta, skall den berörda medlemsstaten på erforderligt vis bistå de tjänstemän som bemyndigats av byrån för att de skall kunna genomföra inspektionen.

Artikel 48

Utredning av företag

1. Vid tillämpningen av artikel 15 skall företag utredas av byrån eller av behöriga organ. I detta syfte har de tjänstemän som bemyndigats enligt denna förordning rätt att

a) undersöka dokument, uppgifter, förfaranden och annat material som kan vara av betydelse för att uppnå en säkerhetsnivå inom luftfarten som överensstämmer med denna förordning,

b) ta kopior av hela eller delar av sådana dokument, uppgifter, förfaranden och annat material,

c) begära muntliga förklaringar på plats,

d) bereda sig tillträde till lokaler, mark eller transportmedel.

2. De tjänstemän som har bemyndigats att genomföra utredningen skall utöva sina befogenheter med stöd av ett skriftligt bemyndigande som anger ärendet och syftet med utredningen.

3. Byrån skall i god tid informera den medlemsstat på vars territorium utredningen skall genomföras om utredningen och namnge de bemyndigade tjänstemännen. Tjänstemän i den berörda medlemsstaten skall,