EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
Brysselden29.11.2000
KOM(2000) 769slutlig
Grönbok
Moten europeiskstrategi förtrygg energiförsörjning
(framlagd avkommissionen)
2Sammanfattning
Europeiska unionen konsumerar alltmer energi och importerar allt fler
energiprodukter. Gemenskapens egen produktion räcker inte för att tillgodose
Europeiska unionens energibehov. Det externa energiberoendet fortsätter sålunda att
växa.
De kraftiga uppgången av oljepriserna med en tredubbling av priset på råolja sedan
mars 1999 kan undergräva Europas ekonomiska återhämtning, och påvisar ännu en
gång destrukturella svagheterna i Europeiska unionens energiförsörjning . Dessa
svagheter beror på dess allt större energiberoende, oljans prisledande roll på
energiområdet och de nedslående resultaten av den politik som syftat till att styra
efterfrågan. Europeiska unionen kan inte frigöra sig från sitt växande energiberoende
utanenaktivenergipolitik.
Om inget görs inom de kommande 20–30 åren kommer 70 procent av Europeiska
unionens energibehov att täckas av importerade produkter jämfört med 50 procent
idag. Beroendet återspeglas inom alla ekonomiska sektorer. Transport-, hushålls- och
elsektorerna är kraftigt beroende av kolväten (olja och naturgas) och därmed
utlämnade åt deras oregelbundna internationella priser. Utvidgningen kommer att
förstärka dessa tendenser. De ekonomiska konsekvenserna av detta beroende är stora.
Under 1999 motsvarade de 240 miljarder euro eller 6 procent av den totala importen
och 1,2 procent av BNP. I geopolitiska termer härrör 45 procent av oljeimporten från
M e l l a n ö s t e r n ,m e d a n4 0 p r o c e n ta vi m p o r t e na vn a t u r g a sh ä r r ö rf r å nR y s s l a n d .
Europeiska unionen har dock fortfarande inte tillgång till alla de medel som krävs för
att påverka världsmarknaden.
Europeiska unionens långsiktiga strategi för att trygga sin energiförsörjning bör – för
allmänhetens välstånd och en väl fungerande ekonomi – syfta till att säkra en fysisk
och fortlöpande tillgång till energiprodukter på marknaden till ett pris som är
överkomligt för alla konsumenter (hushållen och industrin) med beaktande av det mål
omenhållbar utveckling somanges iEU-fördraget (artiklarna 2 och6).
Försörjningstryggheten syftar inte till att maximera oberoendet eller minimera
beroendet på energiområdet, utan till att minska de risker som är förknippade med
detta beroende. Bland de mål som eftersträvas återfinns balans och diversifiering
mellan olika försörjningskällor (energiprodukter och geografiska områden) samt att
producentländerna skallansluta sig tillWTO.
Europeiska unionen måste nu möta de nya utmaningar som karakteriserar en period
med en långtgående omvandling avdeneuropeiska ekonomin.
Under det kommande årtiondet kommer investeringar på energiområdet, både för
att ersätta gammal produktionskapacitet och för att tillgodose de ökande behoven, att
tvinga de europeiska ekonomierna att göra avvägningar mellan olika energiprodukter.
Detta kommer till följd av energisystemens tröghet att påverka dem under de
kommande 30 åren.
Europeiska unionens alternativ på energiområdet styrs av globala sammanhang, av
utvidgningen till kanske 30 medlemsstater med olika energistrukturer, men främst av
energimarknadens nya referensram: avregleringenavsektornoch miljöhänsyn.
3Oronöver miljön, som idag delas av en majoritet av allmänheten, beror på de skador
som energikedjan orsakar, oavsett om det handlar om olyckor (oljeutsläpp,
kärnkraftsolyckor, metanläckor m.m.) eller om utsläpp av föroreningar som har
påvisat de fossila bränslenas svagheter och kärnkraftens svårigheter. Kampen mot
klimatförändringar utgör för sin delen stor utmaning. Klimatförändringarna kräver en
långsiktig insats från det internationella samfundet. De mål som fastställdes i Kyoto
utgör bara en första etapp. Europeiska unionen har under år 2000 stab iliserat sina
utsläpp av växthusgaser, men framdeles kommer de att öka både i unionen och övriga
världen. Att vända på denna utveckling är betydligt svårare än det verkade för tre år
sedan. Återgången till en varaktig ekonomisk tillväxt på ömse sidor om Atlanten och i
Asien samt den strukturella utvecklingen av vår energikonsumtion – och då främst i
fråga om el och transporter – till följd av vår livsstil bidrar till de ökade utsläppen av
växthusgaser, och då främst koldioxid. Denna situation utgör en bromskloss för
miljöskyddspolitiken.
Fullbordandet av den inre energimarknaden ger efterfrågesidan en ny betydelse.
Samhället måste finna genomförbara lösningar på de nya spänningar som uppstår:
Prissänkningarna på el motverkar politiska insatser i syfte att styra efterfrågan och
bekämpa klimatförändringar, medan den konkurrenssituation som är förknippad med
den inre marknaden innebär att konkurrensvillkoren ändras för de olika energislagen
(kol, kärnkraft, naturgas,oljaochförnybaraenergikällor).
Numera är medlemsstaterna beroende av varandra både när det gäller frågor som
rör kampen mot klimatförändringar och när det gäller att förverkliga den inre
energimarknaden. Varje energipolitiskt beslut som en medlemsstat fattar får
oundvikligen återverkningar på marknadens funktion i övriga medlemsstater.
Energipolitiken har fått en gemensam dimension utan att detta har lett till
motsvarande nya befogenheter på gemenskapsnivå. I detta sammanhang bör man
analysera om det är lämpligt att utforma en gemensam energipolitik utöver de
åtgärder som vidtas inom politikområden som den inre marknaden, harmonisering,
miljön eller beskattning.
Europeiska unionen måste styra sin utveckling på energiområdet bättre. Man måste
konstatera att det trots de olika kriser som har präglat den europeiska ekonomin under
de senaste trettio åren inte har förts någon verklig debatt om valen av energikällor och
än mindre om energipolitiken mot bakgrund av försörjningstryggheten. Idag gör det
dubbla tryck som följer av miljöproblemen och den inre marknaden denna debatt
oundviklig. De sedan1999 ökadeoljepriserna gör dessutomdebatten mer brådskande.
I denna debatt måste man beakta att energikonsumtionen för närvarande täcks av olja
till 41 procent, av naturgas till 22 procent, av fasta bränslen (stenkol, brunkol och
torv) till 16 procent, av kärnkraft till 15 procent och av förnybara energikällor till
6 procent. Om inget görs kommer energibalansen fram till år 2030 att fortsätta att
domineras av fossila bränslen: olja 38 procent, naturgas 29 procent och fasta bränslen
19 procent jämfört med kärnkraft som skulle för stå knappt 6 procent och förnybara
energikällor somskulle stå för 8 procent.
I grönboken skissar kommissionen grunderna för en långsiktig strategi på
energiområdet enligt vilken
4-Europeiska unionen bör balansera politiken på utbudssidan med tydliga
politiska åtgärder till förmån för efterfrågesidan. Is j ä l v av e r k e tä r
manöverutrymmet att öka utbudet i gemenskapen litet i förhållande till rådande
behov, medan manöverutrymmet tycks vara mer lovande på efterfrågesidan.
- När det gäller efterfrågan efterlyses i grönboken en verklig förändring av
konsumenternas beteende. Skatteinstrument lyfts fram som ett sätt att styra
efterfrågan mot en bättre kontrollerad och mer miljöanpassad konsumtion. Skatter
och avgifter förespråkas som ett sätt att låta de olika energikällorna stå för sina
miljöeffekter. Transportsektorn och byggnader bör vara föremål för en aktiv
politik för energibesparingar och en diversifiering till förmån för rena
energikällor.
- På utbudssidan bör man prioritera kampen mot den globala uppvärmningen.
Utvecklingen av nya och förnybara energikällor (inbegripet biobränslen) utgör
nyckeln till förändring. Att fördubbla deras andel av energiförsörjningen från 6 till
12 procent och att öka deras andel av elproduktionen från 14 till 22procent är ett
mål som bör ha uppnåtts år 2010. Under nuvarande förhållanden skulle deras
andel stagnera kring 7 procent om tio år. Det krävs ekonomiska åtgärder (statligt
stöd, skatteavdrag och finansieringsstöd) för att främja ett så pass ambitiöst mål.
En möjlighet är att de lönsamma energikällorna (olja, gas och kärnkraft) skulle
finansiera utvecklingen av förnybara energikällor, som till skillnad från de
konventionella energikällorna inte har gynnats av ett konsekvent stöd.
Kärnkraftens bidrag på medellång sikt bör för sin delanalyseras. Bland de frågor som
säkerligen kommer att bli inslag i debatten återfinns det faktum att flertalet
medlemsstater har beslutat att avveckla kärnkraften, kampen mot den globala
uppvärmningen, försörjningstryggheten samt målet om en hållbar utveckling. Oaktat
slutsatserna av denna reflektion bör forskningen kring teknik för avfallshantering och
dess praktiska genomförande under optimala säkerhetsvillkor fullföljas aktivt.
För kolväten, som kännetecknas av en ökande import, är det lämpligt att överväga en
förstärkning avsystemet med strategiska lager ochatt planera för nya importvägar.
Varje tekniskt framsteg kommer att förstärka effekterna av denna nya uppskisserade
strategipå energiområdet.
Kommissionen föreslår att man under år 2001 inleder en debatt kring de huvudsakliga
frågeställningar som kan klargöra de val som måste göras på energiområdet. Det
handlar inte omatt föreslå en färdig strategi för försörjningstryggheten, utan att väcka
en fördjupad och nyskapande debatt kring de viktigare frågor som man måste försöka
identifiera, samtidigt som man är medveten om att det också kan finnas andra viktiga
frågeställningar.
5INNEHÅLL
INLEDNING
Del 1 –Grundläggande faktaom Europeiska unionens energiförsörjning
I.DET ÄROMÖJLIGT ATT UPPNÅ SJÄLVFÖRSÖRJNINGPÅ ENERGIOMRÅDET
A. Enenergislukande ekonomi
1. Ett minskat oljeberoende – industrin
2. Beroendet avkolväten inomhushålls-, tjänste- ochtransportsektorerna
3. Diversifiering på energiområdet – eloch värme
B. Begränsade energitillgångar inom gemenskapen
1. Osäkerheter kring produktionenavkolväten
2. En minskad kolutvinning
3. Ett potentiellt överflöd av förnybar energi
C. Gulliver ikedjor - Europeiska unionens energiförsörjning
1. Europeiska unionens externa beroende
2. Europeiska unionen och dess geografiska belägenhet – handeln med
energiprodukter
3. Europeiska unionen– enaktörpå världsmarknaden
II. O FULLKOMLIGA ALTERNATIV PÅ ENERGIOMRÅDET
A. Deimpopuläraalternativen–kärnkraftochfastabränslen
1. Kärnkraft – en ifrågasatt energikälla
2. Kol– gårdagens energikälla
B.Den fortsatt viktiga energikällan– olja
61. Oljeberoendet
2. Geopolitiska förhållanden
3. Oljeprisernas effekter
C. De nya alternativen– naturgas och förnybara energikällor
1 . N a tu r g a s–m ote t tn y ttb e r oe n d e
2. Nya och förnybara energikällor – enpolitisk prioritering
7Del 2 –En ny referensram för energiområdet
I. U TMANINGEN FRÅN KLIMATFÖRÄNDRINGARNA
A. Nya frågeställningar
1. Kampen mot klimatförändringar – enbrådskande fråga
2. Att uppfylla internationella åtaganden– enutmaning
B.Olämpliga lösningar
1. Oordningenpå skatteområdet
2. Otydligheter påområdet statligt stöd
3. Otillräcklig styrning avefterfrågan
I.
II. E NERGIMARKNADERNAS GRADVISAINTEGRATION
A. Deninre marknadenförnaturgasochel
1. Marknadens utveckling
2. Hinder sommåste undanröjas
B. Den inre marknaden för oljeprodukter
1. Marknadsstruktur2. Konkurrenspolitiken
Del 3 –Att säkra framtiden – en skiss till en energipolitisk strategi
I. B RISTER IDENNUVARANDE ENERGIFÖRSÖRJNINGEN
A. Osäkerhetsfaktorer för energiförsörjningen
1. Fysiskarisker2. Ekonomiskarisker
3. Sociala risker
4.Ekologiskarisker
8B. Prognoserna illustrerar potentiella följder
1. Presentation
2. Slutsatser avdet uppdaterade grundscenariot
II. P RIORITERINGARINFÖR FRAMTIDEN
A. Att styra efterfrågans tillväxt
1. Övergripande politikområden
2. Enskilda politikområden
B. Att hantera utbudsberoendet
1. Det interna utbudet2. Att bevara konkurrensen
3. Atttrygga denexterna försörjningen
R
IKTLINJER FÖR DEBATTEN
BILAGOR
- Tekniskt dokument
- Beskattning avenergi(undersökning)
- Kolsektornefter det attEKSG-fördraget löpt ut
9FÖRTECKNING ÖVER TABELLER OCH DIAGRAM
Europa 30 – Energikonsumtion i slutledet (i mtoe)
Elproduktionper energikälla och medlemsstat
Europa 30–Energiproduktionper bränsle: referensscenario (imtoe)
Globalaproduktionskostnaderförolja
PrognoserföroljeproduktionenfrånNWECS. Trescenarier–enjämförelse
Ursprung för importerat uransomförbrukas iEuropeiska unionen
Europa 30–Totalenergikonsumtion: referensscenario (imtoe)
Europa 30– Beroende per energiprodukt
Inre bruttokonsumtion(iprocent) – 1998–Europa15
Inre bruttokonsumtion(iprocent) – 1998–Europa30
Europa 30– Kärnkraft: referensscenario (imtoe)
Europa30–Fastabränslen:referensscenario (imtoe)
Europa 15–Import avångkolfråntredje land – 1999
Produktionochantalsysselsatta inomkolindustrin
Europa 30– Olja: referensscenario (imtoe)
Europa 15– 1999– Ursprung för importeradråolja
Råolja – Opecs priskorg 1970–2000(januari-oktober)
Europa 30– Naturgas:referensscenario (imtoe)
Europa 15–Import avnaturgas fråntredje land – 1999
Europa 30– Förnybara energikällor (imtoe)
Europa 30–Energirelaterade koldioxidutsläpp (1990=100)
Intäkter från skatter på energioch transporter iprocent av de totala intäkterna från skatter och
sociala avgifter (1997)
Punktskatterpå blyfri bensin
Momssatser imedlemsstaterna – 2000 (påvissa varor ochtjänster iprocent)
Punktskatterikandidatländerna (börjanav2000)
10Gas- och oljeledningar iEuropa
Oljans ochnaturgasens andelavdentotala energikonsumtionen(iprocent)
Förväntad ökning av koldioxidutsläppen jämfört med 1990, referensår enligt Kyoto-
protokollet (iprocent)
Importberoendet förEUochEuropa30(iprocent)
11INLEDNING
Denna grönbok grundar sig på ett konstaterande, nämligen den framtida ökningen av
Europas beroende på energiområdet.
Grönboken syftar till att väcka debatt i frågan om en trygg energiförsörjning. Den senare
tidens tredubbling av världsmarknadspriset på råolja har varit en påminnelse om frågans
aktualitet och energiområdets betydelse i den europeiska ekonomin. Försörjningstryggheten
syftar inte till att maximera oberoendet eller minimera beroendet på energiområdet, utan till
att minska de risker som är förknippade med detta beroende. Frågan om energiberoendet är
komplicerad, och begreppet försörjningstrygghet i EU-fördraget (artikel 100) föranleder en
reflektion över diversifieringen mellan olika försörjningskällor (energiprodukter och
geografiska områden).
Man måste konstatera att Europeiska unionen är kraftigt beroende av sina externa
försörjningskällor . Idag tillgodoses 50procent av dess behov genom import, en siffra som
kommer att stiga till närmare 70 procent år 2030 med ett än kraftigare beroende när det gäller
kolväten om de nuvarande tendenserna kvarstår. 1999 uppgick importen av kolväten till 240
miljarder euro, vilket motsvarar 6 procent av den totala importen och 1,2 procent av BNP. En
trygg energiförsörjning bör för befolkningens välstånd och en väl fungerande ekonomi syfta
tillatt säkra en fortlöpande fysisk tillgång till energiprodukter på marknaden till priser som är
överkomliga för alla konsumenter (hushållen och industrin) med beaktande av det mål om en
hållbar utveckling somanges iAmsterdam-fördraget.
Därmed aktualiseras frågan om den vikt som Europeiska unionen måste fästa vid att trygga
sinenergiförsörjning. Fråganaccentueras isamband med utvidgningen och förnyelsen av våra
förbindelser med våra samarbetsparter (leverantörer ochtransitländer).
−Kan viblunda för att mer än40 procent avvårt oljeberoende importeras frånOpecländer?
−Kan vi godta att prisfluktuationerna på olja och gas leder till kraftiga störningar av våra
ekonomier ochavde utvecklingsekonomier sominte själva är producenter?
−Är det godtagbart att utformningen av transportnäten för kolväten leder till en instabil
försörjning?
Under kommande decennium krävs det investeringar på energiområdet både för att ersätta
obsoleta infrastrukturer och som svar på en ökad efterfrågan på energi inom
energimarknadens nya ramar (avregleringenavsektornoch miljöhänsyn). Detta innebär också
en möjlighet att främja en samstämmig energipolitik på gemenskapsnivå.
Europeiska unionen saknar medel och instrument att möta dessa utmaningar. I denna
grönbok beskrivs dessa svagheter, samtidigt som olika tänkbara instrument föreslås för
övervägande. Samtidigt har energifrågorna funnits på gemenskapens dagordning sedan dess
begynnelse. Två av gemenskapens tre grundfördrag rör energiområdet, nämligen EKSG-
fördraget och Euratomfördraget. Antagandet av dessa båda fördrag grundade sig bland annat
på nödvändigheten att inom gemenskapen säkra en jämn tillgång till kol och kärnbränsle på
rimliga villkor. Däremot ville medlemsstaterna inte lägga grunderna för en gemensam
energipolitik i fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen. Senare
försök att införliva ett energikapitel i samband med förhandlingarna om Maastricht- och
Amsterdamfördragen lyckades inte heller. I slutänden kom energiområdet bara att omnämnas
iinledningentill Amsterdamfördraget.
12Det är av denna anledning som det aldrig har förekommit någon verklig debatt på
gemenskapsnivå om inriktningen av en sådan energipolitik. I samband med de problem som
ändå uppstått sedan antagandet av Romfördraget, särskilt efter de första oljekriserna, har
problematiken på energiområdet sålunda angripits antingen genom den politik som rör den
inre marknadeneller genompolitikenpå områdena harmonisering, miljö eller beskattning.
De problem som hänger samman med försörjningstryggheten är dock inte främmande för
fördraget eftersom man från och med Romfördraget har föreskrivit en möjlighet att vidta
åtgärderpå gemenskapsnivå i syfte att avhjälpa allvarliga försörjningsproblem(artikel99, f.d.
artikel 103). Här kan nämnas att beslutet om oljelager grundades på denna artikel. Sedan
antagandet av Amsterdamfördraget1krävs dock enhälliga beslut och inte som tidigare bara
beslut med kvalificerad majoritet för att vidta sådana åtgärder (artikel100 iEU-fördraget).
Numera är medlemsstaterna beroende av varandra både när det gäller frågor som rör
kampen mot klimatförändringar och när det gäller att förverkliga den inre energimarknaden.
Varje energipolitiskt beslut som en medlemsstat fattar får oundvikligen återverkningar på
marknadens funktion i övriga medlemsstater. Energipolitiken har fått en ny gemenskaps-
dimension. I detta sammanhang bör man fråga sig om det är vettigt att fatta icke samordnade
nationella energipolitiska beslut. Såsom Europeiska kommissionens ordförande Romano
Prodi underströk inför Europaparlamentets församling den 3 oktober 2000: "Man kan inte, å
ena sidan, beklaga sig över frånvaronavett effektivt och gemensamt europeiskt agerande och,
å den andra, nöja sig med svagheten i de instrument som gemenskapen förfogar över när den
skall handla. Den nyligen genomgångna krisen på marknaden för oljeprodukter är, ur den
synpunkten, ett bra exempel."
Analysen i denna grönbok syftar till att så objektivt som möjligt visa att Europeiska
unionens manöverutrymme är begränsat när det gäller utbudet av energi. Den syftar också
tillatt helt opartiskt visa att de stora insatser somman måste enas om för att främja förnybara
energikällor trots allt får begränsade effekter med tanke på den ökande efterfrågan. De
konventionella energikällorna kommer långt framöver att ha en ofrånkomlig ställning.Insatserna bör syfta till en efterfrågan som är förenlig med åtagandena från Kyoto och
som beaktarförsörjningstryggheten .
Vilka konkreta åtgärder kan vidtas utöver principiella framställningar? Det är i denna fråga
som grönboken är tänkt att väcka debatt, och då särskilt utifrån det dussintal frågeställningar
somavslutar dokumentet. För att underlättaläsningenåterges dessa nedan.
Analysenidennagrönbok leder tillföljandetreslutsatser:
- Europeiska unionen blir alltmer beroende av externa energikällor. Detta
faktum ändras inte på något sätt av utvidgningen. Enligt aktuella prognoser
kommer beroendegradenatt nå 70 procent år 2030.
- Europeiska unionen har bara ett mycket begränsat manöverutrymme på
energiförsörjningens utbudssida. Det är främst på efterfrågesidan som
Europeiska unionen kan agera, och då särskilt genom energibesparingar inom
områdena byggnader ochtransporter.
- Utan ambitiösa insatser kan Europeiska unionen inte att ta itu med frågan om
1Enligt denna nya artikel krävs enhällighet för att "besluta om lämpliga åtgärder med hänsyn till det
ekonomiskaläget, särskiltom detuppstår allvarligaförsörjningsproblem i fråga omvissa varor".
13klimatförändringar på lång sikt eller respektera de åtaganden som den i detta
avseendegjorde iKyoto.
Utifrån dessa slutsatser vill kommissionen att debatten om den framtida strategin
struktureras kring följande huvudfrågor:
1. Kan Europeiska unionen acceptera ett ökat beroende gentemot externa
energikällor utan att äventyra försörjningstryggheten och sin konkurrenskraft? För
vilka energikällor bör man i förekommande fall utforma en politik för att styra
importen? Bör man i detta sammanhang främja en ekonomisk strategi
(energikostnader) eller engeopolitisk strategi(risken för försörjningsavbrott)?
2. Förutsätter inte förverkligandet av en inre europeisk marknad, som blir allt mer
integrerad och där beslut som fattas i en medlemsstat får återverkningar i övriga,
en samstämmig och samordnad politik på gemenskapsnivå? Vilka inslag borde en
sådanpolitik ha, ochvilkenställning borde konkurrensreglerna ha?
3. Utgör beskattning och statligt stöd inom energiområdet ett hinder för Europeiska
unionens konkurrenskraft? Vore det, med tanke på de misslyckade försöken att
harmonisera de indirekta skatterna, inte lämpligt med en särskilt omstrukturering
på energiområdet med beaktande bland annat av målen på energi- och
miljöområdet?
4. Vilket innehåll bör man sträva efter i försörjnings- och investeringsavtal inom
ramen för en ständig dialog med producentländerna? Hur kan man, med tanke på
den vikt som bör fästas vid ett partnerskap med i första hand Ryssland, garantera
stabiliteten ifråga omkvantiteter, priser ochinvesteringar?
5. Bör de reservlager som redan finns för olja förstärkas och utvidgas till andra
energislag som till exempel gas eller kol? Kan man tänka sig en mer gemensam
förvaltning av lagren, och om så är fallet, vilka mål och former skulle denna
förvaltning ha? Bör risken för ett fysiskt försörjningsavbrott i fråga om
energiprodukter motivera åtgärder för att få tillgång till mer kostsamma resurser?
6. Hur kan man se till att energinäten i Europeiska unionen och dess grannländer
byggs ut och förbättras, och samtidigt uppfyller kraven på en väl fungerande inre
marknad och försörjningstrygghet?
7. Utvecklingen av vissa förnybara energikällor kräver stora insatser i form av
forskning och teknisk utveckling samt investerings- eller driftsstöd. Kräver en
medfinansiering av detta stöd inte ett bidrag från de sektorer vars utveckling vid
starten gynnades av ett avsevärt stöd och som numera är mycket lönsamma (gas,
olja, kärnkraft)?
8. Hur kan Europeiska unionen, med tanke på att kärnenergi utgör ett av inslagen i
debatten om kampen mot klimatförändringar och självförsörjningen på
energiområdet, bidra till en lösning på avfallsproblemen, en förstärkt kärnsäkerhet
ochenutvecklad forskningkring framförallt framtida fusionsreaktorer?
9. Vilka politiska insatser skulle göra det möjligt för Europeiska unionen att uppfylla
sina skyldigheter enligt Kyoto-protokollet? Vilka åtgärder skulle kunna vidtas för
att helt utnyttja möjliga energibesparingar, och som skulle göra det möjligt att
14minska både vårt externa beroende ochkoldioxidutsläppen?
10. Kan ett ambitiöst program för att främja biobränslen och andra ersättnings-
bränslen, inklusive väte, upp till 20 procent av den totala bränslekonsumtionen år
2020, även fortsättningsvis sortera under nationella program eller krävs det
samordnade beslut i fråga om beskattning, distribution och planer som avser
jordbruksproduktionen?
11. Bör energibesparingar i byggnader (som står för 40 procent av
energiförbrukningen) – oavsett om de är offentliga eller privata och nya eller
under renovering – vara föremål för särskilda incitament, exempelvis i form av
skatteincitament, eller krävs det också lagar liknande dem som införts för stora
industrianläggningar?
12. Energibesparingar inom transportområdet (som står för 32 procent av
energiförbrukningen) förutsätter att man korrigerar den växande obalansen mellan
olika sätt att transportera varor där vägtransporter vinner terräng på bekostnad av
järnvägstransporter. Bör denna obalans betraktas som oundviklig eller föranleder
den avhjälpande åtgärder oavsett deras impopularitet för att rationalisera bilens
ställning i städerna? Hur kan man förena införandet av konkurrens,
infrastrukturinvesteringar som gör det möjligt att avhjälpa flaskhalsar samt
intermodalitet?
13. Hur kan man utveckla mer samordnade visioner och integrera ett långsiktigt
perspektiv i myndigheternas och marknadsaktörernas överväganden och insatser
för att göra framsteg på väg mot ett hållbart energiförsörjningssystem? Hur skall
manutarbeta framtidens alternativpå energiområdet?
DEL 1 GRUNDLÄGGANDE FAKTA OM EUROPEISKA UNIONENS
ENERGIFÖRSÖRJNING
Europeiska unionens alternativ på energiområdet styrs av dess begränsade möjligheter tillsjälvförsörjning ochavtillgänglig teknik
I. D ET ÄROMÖJLIGT ATT UPPNÅ SJÄLVFÖRSÖRJNINGPÅ ENERGIOMRÅDET
Sedan den första oljekrisen har energiförbrukningens ökning till stor del kopplats loss från
Europas ekonomiska tillväxt. Trots denna framgång innebär bristen på tillfredsställande
inhemska energialternativ ett problem för Europeiska unionens växande behov. Både dagens
EU bestående av 15 medlemsstater och en utvidgad union förbrukar mycket mer energi än
denkanproducera2.
A. En energislukande ekonomi
Sedan 1986 har efterfrågan på energi i Europeiska unionen ökat med 1–2 procent per år.
Omvandlingen från en industriell ekonomi till en mer tjänsteinriktad ekonomi reflekteras i att
2I denna grönbok beaktas energiprognoser för Europeiska unionen som sträcker sig 20–30 år framåt i
tiden och attden dåkan bestå avetttrettiotalmedlemsstater.
15stabiliseringenav industrins energiförbrukning tillstordeluppvägs av en ökad förbrukning av
el, transporterochvärme inomhushållssektornochtjänstesektorn.
Kandidatländerna skiljer sig inte från EU när det gäller den långsiktiga utvecklingen av deras
konsumtion, även om de idag ligger klart på efterkälken när det gäller energibesparingar.
Efter att ha passerat en krisperiod kan de dock förväntas uppvisa ett starkare efterfrågetryck
på energifrämst på grund avenekonomisk tillväxttakt somframtillår 2010 ligger klart högre
än den som förväntas i dagens medlemsstater (mellan 3och6procent jämfört med mellan
2 och4 procent för EU). Denna omvandlingsperiod skulle kunna utgöra en möjlighet för
dessa länder att modernisera sina energisystem.
Europa 303– Energikonsumtion islutledet (i mtoe4)
02505007501000125015001750
1990 2000 2010 2020 2030Industrin
TransporterH ushåll,
tjänstesektorn
1. Ett minskat oljeberoende – industrin
Den europeiska industrin har lyckats spara energi genom att investera i moderniseringar. Den
har gjort insatser för att minska sitt oljeberoende (olja står för 16% procent av industrins
totala energiförbrukning) ochdiversifiera sin energiförsörjning till förmån för naturgas och el.
Denna sektors energiintensitet5minskade med 23 procent mellan1985 och1998.
Sektorns stabila konsumtion mellan 1985 och 19986har framför allt gynnats av att man infört
kraftvärme (kombinerad värme- och elproduktion) samt effektivare teknik, men också genom
de europeiska ekonomiernas omvandling till tjänsteekonomier. Efter en kraftig ekonomisk
kris torde efterfrågan på energi från industrin i de central- och östeuropeiska länderna minska
med 2 procent per år framtillår 2020.
3Deuppgifter somanges idennagrönbok bygger pådeprognoser som görs idel3avsnittI.B.
4Mtoe: miljoner ton oljeekvivalenter (toe).
5Energiintensitet är en indikator på energiförbrukningen som grundar sig på BNP.
6Från 264till262miljoner ton oljeekvivalenter (mtoe).
162. Beroendet avkolväten inomhushålls-, tjänste- ochtransportsektorerna
a) Hushållen och tjänstesektorn – den mest effektiva tekniken
Hushållen och tjänstesektorn utgör i absoluta termer tillsammans den största sektorn när det
gäller konsumtionen av energi i slutledet. Denna sektor har hittills uppvisat en måttlig
tillväxt7, åtföljd av en minskad energiintensitet som delvis uppvägts av systematiskt ökad
bekvämlighet. Denna utveckling innebär enökad konsumtionper capita främst ifråga omel. I
kandidatländerna är konsumtionen per capita lägre trots sämre energibesparingar. Detta
förklarar dessa länders eftersläpning ifråga ominvesteringar ochekonomisk utveckling.
63 procent av hushållens energibehov utöver individuella transporter tillgodoses genom
kolväten. Hushållenär denstörstaförbrukarenavnaturgas (en tredjedelav allgasförbrukning,
och gasen täcker 40 procent av hushållens energibehov), och de står för närmare 18 procent
avoljeförbrukningen(en fjärdedelavbehovet).
b) Transporter
Transportsektorn utgör onekligen det stora frågetecknet när det gäller den framtida
energiförsörjningen. Denna marknad är helt oljeberoende (98 procent av transportmarknaden
är beroende avolja, vilket motsvarar 67 procent av slutledets efterfrågan på olja) och uppvisar
en kraftigt ökad efterfrågan på energi. Mellan 1985 och 1998 ökade dess efterfrågan från 203
till 298 mtoe, samtidigt som antalet enskilda fordon och nyttofordon ökade från 132 till 189
miljoner och lufttransporterna expanderade kraftigt. Sektorns energiintensitet ökade med
10 procent mellan 1985 och 19988. Denna sektors årliga expansionstakt väntas under
kommande decennium ligga kvar 2 procent. Inom Europeiska unionen förväntas
persontransporterna fram till 2010 öka med 19 procent, främst beroende på ökningen för
biltransporter (+16 procent) och flygtransporter (+90 procent). Varutransporterna förväntas
öka med 38 procent (en tillväxt som drivs på av vägtransporterna som ökar med +50procent
och sjötransporterna med +34 procent). De insatser som bilindustrin har gjort enligt sitt avtal
med kommissionen, och som syftar till att minska koldioxidutsläppen från personbilar,
kommer att ge ett avsevärt bidrag när det gäller ett dämpa dessa tendenser. Dessa framsteg
räcker dock inte för att minska eller ens stabilisera efterfrågan på energi inom
transportområdet.
I kandidatländerna kommer denna ökning att bli än kraftigare. Efter utvidgningen skall EU
säkra rörligheten för ytterligare drygt 170 miljoner invånare inom ett territorium som växer
med 1,86 miljoner kvadratkilometer. Med tanke på utvecklingsklyftan gentemot EU kan man
förvänta sig en snabb inhämtning. Enligt nuvarande tendenser förutses sålunda att kandidat-
ländernas ekonomiska tillväxt kommer att bli dubbelt så hög som i dagens EU, det vill säga
cirka 5–6 procent per år under kommande tio år. Denna tillväxt skulle åtföljas av en
efterfrågan på transporter som ökar snabbare än den ekonomiska tillväxten. Vägtransporterna
kommer att få stå för huvuddelenavdenna ökning.
Denna ökade efterfrågan kommer till tillsammans med brister i infrastrukturer och transport-
system – främst i fråga om den internationella trafiken och transporternas fördelning mellan
olika transportsätt – att förvärra trafikstockningarna (överfyllda städer, vägnät och
7Från 355till384miljoner toemellan 1980 och 1998.
8Bland faktorerna bakom denna ökning finns för det första de ökade vägtransporterna av varor inom
gemenskapen, som varit särskilt markant under senare år, mellan Iberiska halvön och övriga unionenmen också ökade vägtransporter till de central- och östeuropeiska länderna.
17flygplatser). Denna situation kommer att få negativa återverkningar på miljön och EU-
medborgarnas livskvalitet. De externa kostnaderna för föroreningar från transportsektorn har
värderats till närmare 2 procent avBNP.
183. Diversifiering på energiområdet – elochvärme
a) El
Elproduktion
perenergikällaoch medlemsstat
050100150200250300350400450500550600
B DK D EL E F I LUX NL A P FIN S UKTWh
Kärnkraft Fastabränslen
Naturgas Oljeprodukter
Förnybara energikällor Övriga
Under senare år har efterfrågan på el ökat snabbare än för något annat energislag. Den
förväntas utvecklas i en jämn takt som är jämförbar med den ekonomiska tillväxttakten fram
till 2020. Tillväxtutsikterna är ännu högre i kandidatländerna. Elkonsumtionen förväntas öka
med 3 procent per år9framtill2020.
Elproduktionskapaciteten i Europeiska unionen borde nå 800–900 GWe10år 2020 jämfört
med 600 GWe idag. Man måste under kommande 20 årockså installera cirka 300 GWe för att
ersätta kraftverk vars livstid löper ut utöver de 200–300 GWe somkrävs för att t illgodose den
ökade förbrukningen. Dessa behovkan dock minskas genomen politik somsyftar till att styra
efterfrågan.
Såvida det inte sker ett revolutionerande tekniskt genombrott måste detta behov täckas med
de energiprodukter som redan finns på marknaden: naturgas, kol, olja, kärnkraft och
förnybara energikällor. Den nuvarande elproduktionen fördelar sig mellan kärnkraft
(35 procent), fasta bränslen (27 procent), naturgas (16 procent), vattenkraft med mer
(15 procent) och olja (8 procent). Den nya kapaciteten kommer att kännetecknas av fler
gaskraftverk och en fortsatt minskning av antalet kraftverk som eldas med oljeprodukter eller
fasta bränslen.
9European Energy outlook to 2020 . Uppgifter som grundar sig på sju centraleuropeiska länder, dock ej
Bulgarien, Rumänien och Slovakien.
10GWe: Gigawatt el.
19Det tycks i nuläget inte vara troligt att kärnkraften byggs ut. Dess bidrag på lång sikt är
beroende av en fortsatt kamp mot den globala uppvärmningen, dess konkurrenskraft i
förhållande till andra energikällor, allmänhetens acceptans för denna energikälla och en
lösning på avfallsproblemet. Kärnkraftens bidrag torde under rådande politiska förhållanden
(vissa medlemsstater har beslutat att avveckla denna energikälla) begränsas till status quo
framtill2020. På medellång sikt skulle en möjlig kärnkraftsavveckling såvida nyinvesteringar
inte görs på området kunna leda till en ökad användning av kraftvärmeverk. Dessa prognoser
kan dock komma att ses över till följd av ett ökat bidrag från förnybara energikällor och
åtgärder på efterfrågesidan.
I kandidatländerna bör utbytes- och moderniseringstakten inom elproduktionen, som är svår
att bedöma, bli hög med tanke på att de nuvarande kraftverkenär föråldrade.
- I princip måste kraftvärmeverken, som för närvarande har en överskottskapacitet, till stor
del moderniseras, och en del av de kraftvärmeverk som drivs med fasta bränslen kan
förmodas bytas ut mot gasdrivna verk. En kontinuerlig uppgång av världsmarknadspriset
på gas kan dock bromsa investeringsbesluten och leda till att en avsevärd del av de
kraftverk som drivs med fasta bränslen samt av kärnkraftverken i dessa länder behålls.
Enligt referensscenariot11skulle en prishöjning på naturgas i själva verket kunna leda till
att gasförbrukningens tillväxt minskar med 24 procent.
- En utbyggnad av kärnkraften förutsätter godtagbara 1insatser på säkerhetsområdet i
berörda länder. I kandidatländerna förväntas kärnkraftens andel av energimixen minska
fråndagens 15 procent till8,1 procent år 202012.
b) Värme
Uppvärmningsmarknaden utgör den största marknaden när det gäller energikonsumtionen i
slutledet med nästan en tredjedel av all förbrukad energi. Den inbegriper både uppvärmning i
hushållen (inbegripet varmvatten) och produktion av vattenånga för industriella behov.
Produktionenav värme skiljer sig kraftigt frånelproduktionen.
I motsats till elmarknaden är värmemarknaden i hög grad decentraliserad. Dess produktion
kan ske som enbart värme eller i kombination med el13, eller i värmecentraler med därtill
anslutna varmvattensystem (fjärrvärme). Den senare modellen är vanligare i kandidatländerna
än idagens EU-länder.
B. Begränsade energitillgångarinomgemenskapen
Trots avsevärda framgångar när det gäller att utnyttja dem är Europas reserver av
konventionella bränslen mycket små och kostsamma att utvinna. I framtiden kan man
förvänta sig en snabb minskning av de interna resurserna av fossila bränslen.
11Se del 3 I.B.
12I detta antagande beaktas både den ökade efterfrågan och prognoser i fråga om nedläggning och
mo de rnise ri ngavk ä rnk raf tv e rk.
13Kombinerad el- och värmeproduktion.
20Europa 30: energiproduktion perbränsle: referensscenario (i mtoe)
025050075010001250
1990 2000 2010 2020 2030Ol jaNaturgas
Fasta bränslenFörnybara
Kärnkraft
1. Osäkerheter kring produktionenavkolväten
a) Världens oljereserver är mycket ojämnt fördelade. Europeiska unionen har mycket
små oljereserver ochkandidatländerna ännu mindre. Man uppskattar att gemenskapens
kända reserver motsvarar åtta års konsumtion på nuvarande nivå (dvs. med en
oförändrad konsumtion och teknisk utvecklingsnivå). Europeiska unionen producerar
tack vare utvinningen i Nordsjön (främst Förenade kungariket) 158,3 mtoe (1997),
vilket motsvarar knappt 4,4 procent av världsproduktionen. Idag ligger utvinnings-
kostnaderna för den europeiska produktionen på 7–11 US-dollar per fat jämfört med
1–3 US-dollar iMellanöstern.
Globalaproduktionskostnaderförolja
02468101214
10 20 30 40 50 60 70 80 90
Produkt ion (miljonerfat /dag)Coût($/baril)
/// Cout($/baril) =Kostnad($/fat)
b) Världens reserver av naturgas är jämförelsevis jämnare fördelade, men Europeiska
unionen har knappt 2 procent av världens reserver, vilket motsvarar 20 års konsumtion
21i nuvarande takt. EU-länderna utvann 223,2 mtoe 1997 (12 procent av världs-
produktionen). De största reserverna återfinns inom Nederländernas (56 procent) och
Förenade kungarikets (24 procent)territorier.
c) Den taktmed vilken gemenskapens resurser tömsberor dels på de kända reservernas
storlek, dels på världsmarknadspriset på kolväten och den tekniska utvecklingen. Ju
högre pris, desto längre driver oljeföretagen utvinning och produktion. Om de
nuvarande världsmarknadspriserna på naturgas och olja skulle kvarstå (cirka 30 US-
dollar per fat under 2000) kommer utvinning av stora reserver att inledas. Oavsett den
osäkerhet som är förknippad med den internationella konjunkturen kommer gas- och
oljereserverna i Nordsjön dock att tömmas inom 25 år med nuvarande utvinningstakt.
Utvidgningen innebär ingen förbättring avden interna produktionen14.
Förnyade investeringar skulle eventuellt kunna nyansera dessa pessimistiska
påståenden. Prognoserna överskrids i allmänhet framför allt tack vare den tekniska
utvecklingen, vilket illustreras i nedanstående figur. Ny utvinningsteknik inger
förhoppningar om att utvinningsgraden på sikt kan ökas från 20–40 procent till
60 procent avgas- ocholjefyndigheterna.
/// In graph below:
/// Kbb/day =Tusentalfat/dag
/// North SeaProductionforecast in 1983 = 1983 års prognos för Nordsjöproduktionen
/// Low = Låg Probable = Trolig High= Hög
141999 hade Norge 1,77 miljarder kubikmeter kända reserver av naturgas, som med nuvarande
utvinningstakt skulle räcka till 23 års konsumtion. Landets kända oljereserver uppskattas till 11miljoner fat,vilket skulleräckaitioår till.Det finnsdock storautvinningsbarareserver iBarentshav.
22Prognoser föroljeproduktionen i Nordsjön
• Enligt det högre scenariot når produktionen som högst 9,5 miljoner fat/dag år 2010
•Enligt det troliga scenariot bevaras produktionen på 6-7 miljoner fat/dag men mycket längre
(2025)Prognoser f ör ol j eprodukt i onen f rån NW
ECS. Tre scenari er – en j äm f örel se
020004000600080001000012000
1965 1975 1985 1995 2005 2015 2025 2035 2045Kbbl/dayNorth Sea Producti on Forecast i n 1983 Low Probabl e Hi gh
2. En minskad kolutvinning
a) Fasta bränslen
I absoluta termer är världens reserver av fasta bränslen stora – fyra till fem gånger större än
oljereserverna. Detta skulle räcka till 200 års konsumtion. 80 procent av Europas reserver av
konventionella bränslen utgörs av fasta bränslen (inbegripet stenkol, brunkol, torv och
bituminös skiffer). Denna optimism måste dock nyanseras med hänsyn till de fasta bränslenas
varierande kvalitet ochproduktionskostnader.
Gemenskapens produktionavtorv uppgår till1,2 mtoe, av brunkoltill 50 mtoe och av stenkol
till 60 mtoe (5procent av världsproduktionen). Genom utvidgningen kommer produktionen
av stenkol att mer än fördubblas. Brunkol och torv är lönsamma att utvinna i Europa, vilket
inte kansägas omstenkolsomlångt ifrånkankonkurrera med importerat stenkol.
Den geologiskt komplicerade stenkolsutvinningen i kombination med Europeiska unionens
normer för socialt skydd innebär att den genomsnittliga produktionskostnaden är tre till fyra
gånger högre än världsmarknadspriset (150 US-dollar per ton kolekvivalent (tce) jämfört med
40 US-dollar pertce). Mot denna bakgrund kan den europeiska stenkolen inte konkurrera med
stenkol från de stora kolexportörerna som USA, Australien, Sydafrika eller Colombia. Denna
enorma skillnad har fått Europas producentländer att avveckla all produktion i Portugal,
Belgien och Frankrike (från 2005), att besluta att omstrukturera sin industri för att gradvis
minska utvinningsverksamheten (Tyskland och Spanien) eller att göra sin produktion
konkurrenskraftig med importerat kol(Förenade kungariket).
Inom några år kommer den europeiska stenkolsindustrin även om man beaktar utvidgningen
(Polen, Tjeckien och Rumänien) på grund av sin svaga konkurrenskraft bara att bidra med en
mycket liten del av EU:s energiförsörjning. Trots kandidatländernas stora reserver av fasta
bränslen klarar de inte den internationella konkurrensen och får anpassa sig till Europeiska
unionens politik att påsikt avveckla gruvverksamheten.
23På grund av dess obefintliga konkurrenskraft måste man fatta svåra beslut om den europeiska
kolindustrins framtid. Av skäl som hänger samman med en trygg energiförsörjning består ett
alternativ som skulle kunna undersökas i att bevara tillgång till vissa reserver. I detta syfte
skulle man kunna överväga att bevara en minsta godtagbar produktionskapacitet för kol
genom att vidta lämpliga sociala åtgärder. Detta skulle garantera att utrustningen underhålls
och därmed en fortsatt drift av berörda gruvor. På så sätt skulle Europas framstående tekniska
ställning när det gäller utvinning ochenrenanvändning avkolkunna säkras.
b) Uran
De kända reserverna av naturligt uran, den enda delen av kärnbränslecykeln där Europeiska
unionen inte är självförsörjande, uppskattas till 2,5 miljoner ton, vilket räcker till 40 års
förbrukning i nuvarande takt (för närvarande ligger priset på cirka 20 US-dollar per kilo). De
ytterligare kända, ännu outnyttjade reserverna ligger i storleksordningen 850 000 ton (dvs. 15
års konsumtion) idenna priskategorioch återfinns främst i Australien, Kazakstan, Uzbekistan
ochKanada.
Europeiska unionen förfogar bara över knappt 2 procent av de globala reserverna av naturligt
uran(52 000ton), menproduktionen iFrankrike ochPortugalkommer att avvecklas framåt år
2005. Stängningen av Europas urangruvor förklaras till stor del av att uranfyndigheterna trots
höga utvinningskostnader i förhållande till världsmarknadspriset har uttömts samt av fysiskt
lättillgängliga kärnbränslefyndigheter på den internationella marknaden.
Ursprung förimporterat uran somförbrukasi Europeiska unionen
Gabon+NigerKanadade nya
oberoende
staterna i f.d.
SovjetunionenÖvriga
AustralienEUNamibia+
Sydafrika
Till en högre kostnad finns än mer uran tillgängligt. I själva verket finns det uranreserver som
räcker en lång tid framåt. Detta skulle också få begränsade effekter på produktionskostnaden
per kWheftersomuranet utgör enså litendelavdentotala kostnaden för att producerael.
Möjligheterna att återvinna använt bränsle ger anledning till en optimistisk uppskattning av
reserverna. Kärnbränsle skiljer sig från andra primära energikällor genom att det kan
återvinnas efter utstrålning, vilket gör det möjligt att minska importbehovet. Efter att ha
separerats från det avfall (cirka 4 procent) som genererats under den första användningen kan
återvunnet uran och plutonium återanvändas för att producera el (96 procent). Slutligen kan
material som kommer från demonteringen av kärnvapen också återvinnas och användas som
kärnbränsle.
243. Ett potentiellt överflöd av förnybar energi
De förnybara energikällorna såsom eldningsved och vattenkraft intar en blygsam plats i våra
ekonomier. De utgör en viktigare del i kandidatländerna och kan i vissa isolerade regioner,
såsom på öar, utgöra den enda energikällan. Det återstår icke desto mindre att utveckla deras
bidragtillenergiförsörjningenochekonomin.
När det gäller avancerad teknik för att använda förnybara energikällor befinner den sig
fortfarande i ett tidigt skede, även om den tack vara offentliga stödinsatser har utvecklats
under senare år. Man måste idetta avseende skilja mellan vindkraften, som onekligen har fått
en etablerad ställning, medan solcellsenergin är lovande men där tekniken fortfarande måste
utvecklas avsevärt för att denskallblikommersiellt gångbar.
Frågan om tillgången till förnybara energikällor är således bara relevant för de källor som
verkar utanför naturliga element såsombiomassa (inklusive biobränsle), ved och alla typer av
biologiskt nedbrytbart avfall. Det står klart att det i princip inte råder några reella kvantitativa
försörjningsproblem på området. Mängden hushållsavfall växer konstant och skulle kunna
erbjuda en avsevärd användningsmöjlighet, vilket också gäller restprodukter från trä- och
jordbruksindustrin. Utnyttjandet av dessa avfallsprodukter medför dock föroreningar och
förutsätter tekniska landvinningar för att utvecklas, eftersom dagens teknik inte är tillräckligt
avancerad för att lösa de stora tekniska problem som är förknippade med användningen av
denna energikälla. Man måste här uppmärksamma frågan om vilka typer av avfall som kan
förbrännas.
Gemenskapens resurser av konventionella primärenergikällor möjliggör med dagens teknik
inte någon självförsörjning i Europa. Endast högteknologiska förnybara energikällor kan
begränsa utvecklingen mot ett ökat externt beroende för energiförsörjningen.
Slutsats: Europeiska unionen konsumerade under 1998 totalt 1 436 mtoe energi alla
energikällor inräknade med en egen produktion på 753 mtoe. De central- och östeuropeiska
ländernas energikonsumtion uppgick till 285 mtoe med en egen produktion på 164 mtoe.Utan en minskad ökningstakt i fråga om konsumtionen inom de viktigaste tillväxt-sektorerna, som utgörs av transporter, hushållen och tjänstesektorn, kommer
Europeiska unionens energiberoende att fortsätta att öka. I själva verket kommer den
fysiska tillgången i Europeiska unionen, som har ökats avsevärt sedan den första oljekrisen
tack vare en politik som syftat till att styra efterfrågan och utnyttja interna resurser
15,
säkerligen att försvagas. Uttömningen av resurserna i Nordsjön och en delvis mer eller
mindre långtgående avveckling av kärnkraften kommer bara att förstärka detta
fenomen på lång sikt. Även efter utvidgningen och inräknat Norge kommer Europeiska
unionen att få en beroendegrad som ligger närmare 20 procentenheter högre (70 procent) än
idag.
15Utvinning av olje- och gasfyndigheter i Nordsjön, nya kärnkraftsprogram och utveckling av förnybara
energikällor.
25C. Gulliveri kedjor– Europeiska unionensenergiförsörjning
Europeiska unionen är en tung aktör på den internationella marknaden för energiprodukter
(världens näst största konsument och allra största importör16). EU är beroende av efterfrågan
på världsmarknaden samt av transitländernas geopolitiska förhållanden, geografiska
belägenhet ochstabilitet.
1. Europeiska unionens externa beroende
Trots den ökade globala energikonsumtionen har Europeiska unionen minskat sitt
energiberoende avsevärt sedan den första oljekrisen. EU har minskat sitt externa beroende
från 60 procent 1973 till 50 procent 1999. En politik som har gått ut på att styra efterfrågan
(energibesparingar), att utveckla interna energikällor (utvinning av reserver i Nordsjön) och
diversifiera energikällorna (nya kärnkraftsprogram17och insatser för att främja förnybara
energikällor m.m.) har burit frukt.
Europa30 -Totalenergikonsumtionreferensscenario(i mtoe)
020040060080010001200140016001800200022002400
1990 2000 2010 2020 2030produktionnettoimportkonsumtion
a) Ett kraftigt beroendeför allaenergislag
Med en ökad långsiktig tillväxt förväntas Europeiska unionens totala externa energiberoende
komma att öka på nytt för att nå 70 procent inom 20–30 år. För olja kan denna siffra nå
90 procent, för gas 70 procent och för stenkolhela 100 procent.
Utvidgningen innebär bara att denna tendens förstärks. Importandelen för naturgas kan öka
från 60 till 90 procent och för olja från 90 till 94 procent på grund av deras behov. När det
gäller kol kan kandidatländerna, som i dagsläget är nettoexportörer, år 2020 komma att få
importera 12 procent avsitt behovtillföljd avdrastiska omstruktureringar inomdenna sektor.
16Som jämförelse täcker USA 24 procent av sina energibehov med import och Japan 80 procent
17Den installerade kärnkraftskapaciteten har i sin tur stärkt den politik som syftat till att minska det
externa beroendet. Kapaciteten uppgick 1980 till 45 GWe och uppgår idag till 125 GWe i Europeiskaunionen. Denna utveckling är resultatet av investeringsprogram som beslutades som svar på de bådaoljekrisernaunder 1973och 1979. Måletvarattersättaolja avsedd för elproduktion med kärnenergi ochpå så sätt minska den externa sårbarheten i de länder som valt att utveckla kärnkraften. Man har under2000 sålunda sparat uppskattningsvis mer än 200 mtoe, vilketmotsvarar ett plussaldo på mellan 30 och45miljarder euroiEuropeiskaunionenshandelsbalans.
26Europa30 -Beroendeperenergiprodukt
0%10%20%30%40%50%60%70%80%90%100%
fa sta brä nsle n olja na turga s tota lt1990 2000 2010 2020
b) Beroendets omfattning
Beroendets betydelse varierar mellan medlemsstaterna och efter strukturen hos den
internationella marknaden för berörda energiprodukter.
−Enmedlemsstatssårbarhet föreninstabilenergiförsörjningståridirekt proportiontilldess
beroendegrad18. Denna sårbarhet är än mer markant då försörjningen härrör från
exportländer somsannolikt kan medföra geopolitiska problem.
−Den importerade produktens internationaliseringsgrad är också en faktor som påverkar
prisvariationerna. 57 procent av all olja är föremål för internationell handel jämfört med
20 procent avnaturgasenoch15 procent avkolet.
−Energimarknadernas struktur, som är en av de faktorer som styr prisbildningen, varierar
ocksåkraftigt.
För stenkolkan mantala omenkonkurrensutsatt världsmarknad, oljemarknaden domineras av
en "kartell"19och för naturgas råder en speciell situation som man skulle kunna kalla ett
regionalt oligopolsomkartelliseras genomdess band tilloljehandeln.
Gemenskapens beroendegrad är högst i fråga om olja, där importen svarar för närmare
76 procent av behovet. En långsiktig geografisk diversifiering är svårare att uppnå för olja än
för gas, därför att de framtida globala reserverna blir alltmer koncentrerade till
Mellanöstern20. Det förefaller inte troligt att utbudet skulle öka nämnvärt på kort sikt.
Majoriteten av exportländerna har inte någon ytterligare produktionskapacitet som kan
användas på kort sikt med undantag för Saudiarabien, Irakoch iviss månRyssland.
För naturgas är Europeiska unionens externa beroende i dagsläget måttligt med 40 procent.
Som motvikt till ökningen av detta beroende (70 procent) inom 20–30 år har Europeiska
18Däremot är dess priskänslighet mindre beroende av denna faktor eftersom de internationella priserna är
införlivade i denationella priserna.
19Vissa ekonomer anser att det är felaktigt att kalla Opec för en kartell eftersom den inte helt utgör enorganisation för att fastställa priser, utan syftar till att undvika konkurrens mellan producentländerna,vilkethar gjortsmer eller mindreframgångsrikt.
20FörenadeArabemiraten, Iran, Irak, Kuwait, Saudiarabien och Qatar.
27unionen för det första varierade och geografiskt närbelägna leverantörer om än med
begränsade resurser (Ryssland, Norgeoch Nordafrika, till exempel Algeriet och Libyen). Det
bör också noteras att Sovjetunionen och sedan Ryssland trots olika svårigheter alltid har
uppfyllt sina leveransåtaganden gentemot Europeiska unionen genom avtal med lång löptid.
Dessutom finns det på längre håll stora gasresurser runt Europeiska unionen, framför allt i
Ryssland (västra Sibirien), i regionen kring Kaspiska havet inbegripet Iran, i Främre orienten
och i Nigeria, där de långsiktiga transportkostnaderna utöver produktionskostnaderna anses
vara överkomliga.
När det gäller stenkol importerar Europeiska unionen mer än 50 procent av sina behov. Trots
den kontinuerliga efterfrågeminskningen i absoluta termer fortsätter beroendet under
kommande år att öka i relativa termer. Man uppskattar att EU:s externa beroende kommer att
uppgå till mer än 70 procent år 2020. Andra anser till och med att detta beroende kommer att
nå närmare 100 procent eftersom gemenskapens stenkolsproduktion bara har överlevt tack
vare stora offentliga stödinsatser. Strukturen på världsmarknaden för kol (geografisk
spridning, geopolitiska förhållanden och avsaknaden av prisfluktuationer) är lovande med
tanke på detta ökade externa beroende. Man kan här tala om en fysiskt och ekonomiskt stabil
försörjning.
När det gäller kärnbränsleförsörjningen är Europa till 95 procent beroende av importerat uran.
Den europeiska industrin behärskar däremot hela bränslecykeln. Det återstår dock att lära sig
att bemästra avfallshanteringen. Euratoms försörjningsbyrå har ett övervakningsuppdrag som
i huvudsak går ut på att godkänna avtal för en diversifierad försörjning och att undvika varje
orimligt beroende. Dessutom motsvarar de olika kärnkraftsindustriernas lager av kärnmaterial
i Europeiska unionen några års drift av befintliga kärnkraftverk (det är lätt att lagra uran och
kostnaderna är begränsade).
Den politik som syftar till att geopolitiskt diversifiera Europas energiförsörjning har inte
frigjort EU från ett beroende som för olja är centrerat till Mellanöstern och för naturgas till
Ryssland. Vissa medlemsstater och framför allt kandidatländer är helt beroende av en enda
leverantör via gasledningar.
282. Europeiska unionenochdess geografiska belägenhet: handeln med energiprodukter
Europasökade externa energiberoende och det ökade avståndet till resurserna kommer att öka
betydelsen av transporter och överföring (transitering) av energi till Europa. De utmaningar
som aktualiseras av överföringsfrågan kompliceras särskilt av de nya oberoende stater som
dykt upp på deninternationella arenanefter Sovjetunionens kollaps.
a) Handeln med energiprodukter
Utvecklingen i fråga om transport av energiprodukter innebär miljöproblem på grund av de
ökade hälso- och miljörisker den medför: oljeutsläpp, läckor från gas- och oljeledningsnät,
transport avkärnmaterialochöverbelastning avvissa överföringsområdensåsomBosporen.
Inrebruttokonsumtion (iprocent)–1998–Europa15

Inrebruttokonsumtion (iprocent)–1998–Europa30

31Sjöfarten är här av central betydelse. 90 procent av den internationella handeln med olja och
kol och en fjärdedel av handeln med flytande naturgas (LNG) sker sjövägen. Bland energi-
produkterna är det bara kolsominte ingår iInternationella sjöfartsorganisationens förteckning
över farliga produkter. Varje år transporteras 800 miljoner ton kolväten på europeiska vatten.
Dessa transporter sker till 70 procent längs Atlantens och Nordsjöns kuster och till 30procent
iM edel hav et.
Man har påvisat ett nära samband mellan fartygens ålder och antalet olyckor. Av de 77
oljefartyg somförliste mellan1992 och1999 var 60 äldre än20 år.
Oljefartyget Erikas förlisning i december 1999 illustrerade vissa brister när det gäller
sjötransporter av olja. Kommissionen reagerade genom att anta ett meddelande om sjö-
säkerheten vid transport av olja och föreslog ett antal åtgärder i syfte att förstärka de tekniska
kontrollerna av dessa fartyg. Man planerar också att begränsa tillträdet för oljefartyg med
enkelt skrov, som medför de största föroreningsriskerna vid olyckor, till europeiska vatten i
två steg beroende på deras tonnage (2010 och2015).
Dessa åtgärder kommer att kompletteras med nya lagstiftningsförslag från kommissionen i
syfte att förstärka övervakningen av trafiken med fartyg som transporterar farliga eller
förorenande varor samt att utöka ansvaret för de viktigaste aktörerna när det gäller olje-
transporter(ochdåfrämst befraktarna)vidolyckorsommedförallvarliga föroreningar.
I detta sammanhang är det lämpligt att närmare undersöka utbyggnaden av nya oljeterminaler
somriskerar att sprida miljöproblemen tillgrannländerna. Detta gäller tillexempel det projekt
där Ryssland skall bygga en ny oljeterminal i Primorsk vid Finska viken, där miljöeffekterna
på länderna kring Östersjön bör analyseras.
b) Transit
Att man upprätthåller adekvata förbindelser med transitländerna är en av förutsättningarna för
en jämn försörjning till EU. Detta gäller framför allt naturgas där försörjningstryggheten i
högre grad är beroende av att man upprätthåller transitvägarna och fortsätter att diversifiera
transportvägarna änpå befintliga globala reserver.
När det gäller resurser från Ryssland, området kring Kaspiska havet, Nordafrika och Mellan-
östern bör två regioner särskilt uppmärksammas: Öst- och Nordeuropa å ena sidan och
Medelhavsområdet å denandra.
- Även om Ryssland, varifrån EU importerar 42 procent av sina externa behov av naturgas,
har en obestridlig rollär det också lämpligt att uppmärksamma produktionspotentialen i fråga
omkolväten iländerna kring Kaspiska havet. Somproducent utgör Ryssland världens främsta
gasexportör och vill öka sin försäljning av olja – och rent av el – till Europa genom att skapa
nya exportvägar. Dessutom motiverar den brutna isoleringen av resurserna i området runt
Kaspiska havet en större mångfald när det gäller transitvägar. Följaktligen bör man särskilt
uppmärksamma transitländer såsom Turkiet, de central- och östeuropeiska länderna, Ukraina,
de baltiska länderna samt länderna i Kaukasus.
- Nordafrika (Algeriet, Libyen) utgörett andra viktigt producentområde för Europa.
Inför deras eventuella anslutning till Europeiska unionen är det lämpligt att undersöka vilket
stöd Europa kan ge till utbyggnaden av transitvägar genom Turkiet, Bulgarien och Rumänien
32för leveranser av gas och olja från området kring Kaspiska havet21som komplement till
leveranserna från Ryssland22. Projektet att binda samman Grekland och Turkiet för transport
av naturgas öppnar möjligheter för nya försörjningskällor för gas till den europeiska
marknaden och innebär ett alternativ till sjötransport av naturgas, även för överföring av
energiprodukter frånMellanöstern.
I detta sammanhang har energipolitikens nordliga, centraleuropeiska och sydliga
(Medelhavet) dimensioner en överordnad betydelse.
3. Europeiska unionen- enaktör på världsmarknaden
Dess beroende av importerade energikällor innebär att Europeiska unionen är beroende av hur
de globala efterfråge- och utbudsvillkoren för energi utvecklas. Detta beroende vägs i viss
månupp avEuropeiska unionens exporttillde tredje länder somexporterar energiprodukter.
a) Europeiska unionen är en stor aktör på den internationella marknaden
EU står för 14–15 procent av den globala energiförbrukningen för sina knappt 6 procent av
världens befolkning. EU står för 19 procent av världens förbrukning av olja, 16 procent av
naturgasen, 10 procent avkolet och35 procent avuranet.
EU importerade 16 procent av 1999 års världshandel med naturgas (450 miljarder kubik-
meter)ochen fjärdedelavkolet (150 av500 mtce)ocholjan(9,7 av40,4 miljoner fat per dag)
Utvidgningenkommer med undantag för kolattöka EU:s andelavvärldshandeln ytterligare.
1997 betalade Europeiska unionen ut närmare 120 miljarder euro för sin import av energi,
vilket motsvarade 6 procent av det totala importvärdet. Oljenotan står för tre fjärdedelar av
energinotan. 1997 uppgick EU oljenota till 94 miljarder euro, varav nästan hälften
(45 procent) betalades ut till leverantörer i Mellanöstern (mer än 40 miljarder euro). 1999
uppgick denna nota till 240 miljarder euro. Denna nota har också blivit större till följd av
eurons depreciering mot dollarnsedan januari2000.
b) Europeiska unionen har ingen kontroll över den internationella prisbildningen
- På lång sikt kommer de energipolitiska val som görs i utvecklingsländer som Kina, Indien23
och Latinamerika, som har den snabbast ökande befolkningen och efterfrågan på energi, att
mer varaktigt bestämma villkoren på marknaden för de energiprodukter som handlas
internationellt.
Experterna räknar med att världens befolkning år 2020 kommer att uppgå till8 miljarder, eller
2 miljarder fler än år 2000. Den globala efterfrågan på energi kommer enligt nuvarande
tendenser att växa snabbt främst iutvecklingsländerna, som står för nio tiondelar av de ökade
behoven. Efterfrågan beräknas öka med närmare två tredjedelar på 20 år, från 9,3 miljarder
toe år 2000 till 15,4 miljarder toe år 2020. Effekterna på de internationella priserna på fossila
bränslenkan bliavsevärda. Denna utveckling kan dock dämpas genom internationella insatser
21Med området kring Kaspiska havet avses här kolväten från södra Ryssland, Kaukasien, Centralasien
och Iran.
22Transitavtalet har undertecknats av kandidatländerna och flertalet medelhavsländer inom ramen för detparaplyavtal som initierats genom programmet Inogate.
23Kinaoch Indien konsumerar 844respektive271mtoeeller tillsammans1 115mtoe.
33isyfte att främja de förnybara energikällorna ochstyra efterfråganexempelvis inom ramen för
kampen mot klimatförändringar.
Exempelvis beräknas antalet bilar i världen fördubblas fram till år 2020. Denna ökning kan
framför allt tillskrivas utvecklingsländerna. Medan antalet bilar inom OECD ligger kring 60
per 100 invånare uppgår antalet i flertalet regioner utanför OECD bara till 2 per 100 invånare.
Mankansålunda konstatera att det, även med en bara delvis inhämtning, inomen relativt nära
framtid kommer att uppståett alltför stort efterfrågetryck på oljeprodukter.
Det är av denna anledning som man i avtal med utvecklingsländerna bör beakta
försörjningstrygghetens relativa dimension24.
- Utöver de allmänna marknadstendenserna kan det uppstå ett tryck på priset på de
energiprodukter som handlas på den internationella marknaden (olja, naturgas, stenkol, uran)
till följd av andra faktorer som stör lugnet på marknaden: frivilliga åtgärder från export-
ländernas sida (såsom Opec), geopolitiska störningar eller växelkurseffekter. Prisstörningar
och de djupare kriser som de kan förmodas framkalla hänger samman med pris-
fluktuationernas intensitet och intervall, våra ekonomiers förmåga att absorbera dem samt
förmågan att utöva ett tryck på den berörda marknaden och på marknaderna för
ersättningsprodukter.
Även om det tycks som om de europeiska ekonomierna idag är mer anpassade till
fluktuationer än tidigare kan de inte bemästra geopolitiska eller ekonomiska faktorer såsom
världsmarknadens framtida utveckling.
- På det geopolitiska planet påverkar den senare tidens svårigheter för fredsprocessen i
Mellanöstern, blockaden mot Irak och osäkerheterna kring situationen i Iran och Libyen
Opecs uppträdande utanatt det går att avgöra dessa faktorers exakta effekter.
- På det ekonomiska området utgör de spekulativa rörelser som orsakas av mångdubblingen
avantalet individuella transaktioner på terminsmarknadenett oroväckande fenomen genomde
kraftiga prisfluktuationerna, vilket också såsom kommissionen redan har påpekat aktualiserar
oljelager isyfte att bekämpa spekulation25.
Man måste konstatera att Europeiska unionen saknar förhandlings- och påtryckningsmedel.
EU lider av avsaknaden av behörighet och sammanhållning inom gemenskapen på
energiområdet.
- I brist på en tydlig behörighet på gemenskapsnivå inom energiområdet utöver vad som anges
i EKSG- och Euratomfördragen har man under 40 år varken inom EU eller IEA kunnat
mobilisera lämpliga medel för att kunna uppvisa en sammanhållning som är jämförbar med
den som oljeproducenterna har idag och som producenter av andra energislag kan få i
framtiden.
- I avsaknad av en verkligt gemensam energipolitik är Europeiska unionens möjligheter att
förhandla begränsade. Ställda inför mäktiga olje- och gasexporterande företag agerar de
europeiska importörerna splittrat påen marknad där priserna i hög grad är förutbestämda. Den
inre marknaden borde minska exportländernas dominans tack vare den konkurrens mellan
exportörer somdenökade handeln med energiprodukterochdå särskilt naturgas medför.
24Semeddelandetom energisamarbetemedAsien, KOM(96) 308.
25Europeiskaunionens oljeförsörjning , kommissionensmeddelandeavden 11.10.2000.
34Så länge som Europeiska unionen saknar instrument som gör det möjligt att minska det tryck
som den internationella marknaden utövar kommer denna situation att fortsätta att utgöra en
akilleshäl i den europeiska ekonomin, och dess möjligheter att få ett lämpligt inflytande i den
globala dialogen kommer att förbli begränsade. Såsom Europeiska unionens dåvarande
ordförande förklarade vid Europeiska rådets möte iBiarritz har den senare tidens prisökningar
på olja gjort medlemsstaterna medvetna om nödvändigheten att finna ett gemensamt svar i
krissituationer.
c) En otillfredsställandeförebyggande politik
Försörjningstryggheten har, liksom strävan att så långt möjligt göra sig importoberoende på
energiområdet, alltid utgjort en av hörnstenarna för medlemsstaternas energipolitik. Denna
tanke, som slås fast i bestämmelserna i EKSG- och Euratomfördragen, har utgjort kittet för
deneuropeiska enighet somskapats avgemenskapens grundare.
För att minska sitt kraftiga importberoende har medlemsstaterna och EU efter den första
oljekrisen vidtagit en rad åtgärder för att stödja inhemsk icke konkurrenskraftig
energiproduktion, lagerhållningspolitik samt program för energieffektivitet och teknisk
utveckling, men dessa insatser har inte fullföljts, och har därmed inte varit tillräckliga för att
vända denunderliggande långsiktiga trenden.
- Stenkolsindustrin
Slutsatsen ovan är särskilt tydlig inom stenkolsindustrin där sociala och regionala hänsyn till
förmån för en kontrollerad men oundviklig avveckling av denna verksamhet i avsaknad av
spänningar på den internationella marknaden har gått före detta bränsles bidrag till
försörjningstryggheten. Det måste erkännas att de ökade produktionskostnaderna i hög grad
attminskattrovärdighetenhosargumentenfördessbidragtillförsörjningstryggheten.
- Åtgärder vid en oljekris
En händelse, till exempel politisk eller militär, i ett produktions- eller transitområde för olja
kan när som helst väntas orsaka ett tillfälligt avbrott i oljeförsörjningen på global nivå.
Beredskapslager och krisåtgärder såsom dem som planeras inom ramen för Internationella
energiorganet (IEA) och igemenskapens lagstiftning, utgör delvis ett svar på denna typ av hot
– insatserna inomdettaområde måste fortsättaochrent avförstärkas.
När det gäller beredskapslager genomfördes de centrala åtgärderna redan år 1974 genom
avtalet om ett internationellt energiprogram, varigenom Internationella energiorganet (IEA)
grundades. Detta beslut var en följd av det politiska oljeembargo som Opec beslutade vidta
gentemot vissa industriländer islutet av1973.
Ett av de viktigaste åtagandena från IEA:s medlemsstater är att upprätthålla oljelager på en
nivå som motsvarar 90 dagars nettoimport av råolja eller oljeprodukter som kan användas vid
en försörjningskris i syfte att helt eller delvis ersätta utbudsunderskottet. Flertalet
medlemsstaterhar lager sommotsvarar mer ännämnda 90 dagar.
Det finns tre direktiv genom vilka man i samarbete med IEA organiserar medlemsstaternas
inrättande avnationella lager.
35- Genomtvå direktiv26åläggs medlemsstaterna att upprätthålla lager som motsvarar 90 dagars
förbrukning för var och en av de tre huvudkategorierna av oljeprodukter. Det anges att
kommissionenskallsamråda med medlemsstaterna omlagrenunderstiger 90 dagar27.
- Genom ett annat direktiv28åläggs medlemsstaterna att vara beredda att agera, det vill säga
att utarbeta åtgärdsplaner, inrätta lämpliga organ och införa befogenheter sombland annat gör
det möjligt att föra ut lagren på marknaden, begränsa konsumtionen, trygga försörjningen för
prioriterade konsumenter samt reglera priserna. Vid en kris skallkommissionen organisera ett
samråd mellan medlemsstaterna i samordningssyften genom en grupp för oljeförsörjning.
Kommissionen skall också se till att de olika nationella systemen inte snedvrider
konkurrenseneller hindrar handeln inomgemenskapen.
Denna mekanism är dock inte avsedd att användas i situationer såsom den aktuella ökningen
av oljepriset. Gemenskapens lagstiftning om lager är därmed relativt begränsad när det gäller
problemsomrörförsörjningstryggheten.
Med tanke på det beslut som USA fattade under september 2000 att avveckla lager
motsvarande 30 miljoner fat råolja tycks effektiviteten hos de mekanismer som införts på
internationell nivå för att bemöta kriser, vilka oftare utgörs av ekonomiska störningar än av
fysiska avbrott, vara ganska begränsade. Även om ingen bestrider vikten av en god
samordning mellan de oljekonsumerande länderna visar erfarenheterna inom IEA att ett
sådant samarbete och en sådan samordning i praktiken är extremt svåra att förverkliga. Både
under Kuwaitkriget och med dagens höga prisnivå har det varit USA:s Strategic Petroleum
Reserve29(SPR) somgått ispetsen för interventioner på oljemarknaden.
Gemenskapens instrument har visat sig vara otillräckliga vid störningar på
energimarknaden. Det finns till exempel ingen centraliserad beslutsbefogenhet för att
få ut lagren på marknaden. Europeiska unionens nuvarande manöverutrymme är
mycket begränsat när oljepriserna ökar mer än vad som är rimligt. För att undvika
risker vid en kris som hänger samman med energiberoendet har vissa medlemsstater
vidare infört system med lager eller strategiska reserver för vissa energiprodukter.
Sålunda har man iNederländerna tillämpat enpolitik för en ansvarsfull användning av
små reserver av naturgas, vilket innebär att man kunnat bevara möjligheterna till ett
snabbare utnyttjande av reserverna (som uppskattas till 1 100 miljarder kubikmeter) i
Groningen30. I sitt aktuella meddelande om Europeiska unionens oljeförsörjning
aviserade kommissionen sin avsikt att undersöka möjligheten att öka de strategiska
oljelagrengenomatt låta användningenavdessa omfattas avgemenskapens regelverk.
26Direktiv 68/414/EEG såsomdetändratsgenom direktiv98/93/EG.
27Det kan dessutom noteras att flera medlemsstater för närvarande håller lager som överstiger 90 dagars
konsumtion, och som därmed kan "frigöras" innan man samråder på gemenskapsnivå.
28Direktiv 73/238/EEG.
29USA skapade sin Strategic Petroleum Reserve 1975, efter sin anslutning till IEA och två år efter
oljekrisen.Idenamerikanskalagstiftningen angesatt strategiskaoljelager istorleksordningen 1miljardfat skall inrättas i syfte att användas i krig eller i en situation med allvarliga problem som medför ettförsörjningsavbrott. Dennareserv uppgår idag till 571 miljoner fat, vilket idag motsvarar en investeringpå cirka20miljarder US-dollar. Lagren ligger i Mexikanska golfen (Louisiana och Texas) där det finnsmer än 500 saltgrottor som är idealiska för denna lagring. Denna reserv användes i samband medKuwaitkriget 1991. Lagren utnyttjades för andra gången i september 2000 till en kvantitet på 30miljoner fat,det vill säganågotmindreän tvåveckorskonsumtion.
30Dennapolitikåtföljsavåtgärder för att främjautforskningen avNordsjönsolje- och gasfyndigheter.
36Slutsats: De externa riskfaktorerna (kvantiteter, priser, investeringar, geopolitiska
förhållanden m.m.) visar att den bästa garantin för försörjningstryggheten består i att bevara
mångfalden i fråga om energislag och försörjningskällor. Europeiska unionens kvantitativa
beroende tycks enligt aktuella prognoser i själva verket vara omöjligt att tygla, och
utvidgningen gör det inte möjligt att minska detta beroende. Utvidgningen kommer dessutom
att försvaga mångfalden av externa försörjningskällor. Samtidigt har den kraftiga
prisminskningen på oljeprodukter i början av 1980-talet och de halvhjärtade insatserna för att
främja energibesparingar och förnybara energikällor bevarat Europeiska unionens beroende
på en hög nivå. Mellan 1975 och 1985 uppgick energibesparingarna till 24procent, medan de
bara uppgick till 10 procent mellan 1985 och 1999. Detta understryker vikten av att agera på
efterfrågesidan samt av att säkra en trygg energiförsörjning inom ramen för en samordnad
politikpågemenskapsnivå.
II O FULLKOMLIGA ALTERNATIV PÅ ENERGIOMRÅDET
Framåt 2010 kommer åtskilliga medlemsstater precis som kandidatländerna att tvingas ta
ställning till nya investeringar på energiområdet, främst inom elsektorn. Befintliga
energikällor kommer att styra dessa val såvida det inte sker något större tekniskt genombrott
på energiområdet. En decentraliserad elproduktion grundad på små gasturbiner eller
bränsleceller skulle kunna ligga till grund för sådana förändringar. Dessa val är av
grundläggande betydelse eftersom de kommer att bestämma energiförbrukningens struktur
under de kommande 30–50 åren. Dessa val bör därförvägas ochbegrundas noggrant.
I slutet av sjuttiotalet ansågs kol och kärnkraft utgöra det enda alternativet till olja. De länder
som deltog i G7:s toppmöte i Tokyo (maj 1979) åtog sig att främja energibesparingar,
kolproduktion och kärnkraft. På samma sätt fastställde rådet i sin resolution från 1980 målet
att "med fasta bränslen och kärnkraft täcka 70–75 procent av behoven av primärenergi för
elproduktion ". Med tiden har detta syn sätt kommit att överges. 1900-talet inleddes med kol
somhärskande energikälla, utvecklades tack vare oljans dominerande ställning och avslutades
med naturgasens genombrott.
A. De impopulära alternativen – kärnkraft och fasta bränslen
Kärnkraft och fasta bränslen utgör de mest impopulära energikällorna även om deras bidrag
till den totala energiförsörjningen, och då nästan uteslutande genom elproduktion, är av
avgörande betydelse. Dessa båda energikällor svarar för 35 respektive 26 procent av
elproduktionen.
371. Kärnkraft – en ifrågasatt energikälla
Europa 30 -Kärnkraft: referensscenario (i mtoe)
050100150200250300
1990 2000 2010 2020 2030produktion /
kons umt i on
De förväntningar som användningen av kärnklyvning för civila syften gav upphov till under
andra hälften av 1900-talet bör betraktas mot bakgrund av de investeringar som gjorts i
kärnkraften samt de landvinningar som den har medfört inom energiförsörjningen och den
tekniska utvecklingen. Oberoende av deras naturliga energitillgångar har alla medlemsstater
som haft möjligheter inlett stora civila kärnkraftsprogram. Befläckad av de ursprungligen
dubbla (civila och militära) användningsområden som kännetecknade bränslecykeln har
kärnkraftens utveckling reglerats genom Euratomfördraget, 1968 års fördrag om icke-
spridning (somträdde ikraft 1970)ochIAEA:s regler.
a) Erfarenheter av Euratomfördraget
Euratomfördraget, som undertecknades 1957, syftade till att ge Europeiska gemenskapen en
alternativ inhemsk energikälla för att minska dess yttre beroende av olja från Mellanöstern.
Fördraget skulle göra det möjligt för Europa att utveckla sin kunskap och få fram erforderliga
resurser för att utnyttja kärnenergin för civila ändamål. Genom att skapa gemensamma
resurser (kunskap, infrastruktur, finansierings- och kontrollmedel) skulle man snabba på
utvecklingenoch minska kostnaderna.
Detta fördrag skiljer sig i viktiga avseenden från EG-fördraget: det är organiserat kring
specifika industriella mål och instrument som ibland avviker från dem som Romfördraget
grundar sig på.
Även om det snabbt uppstod problem i genomförandet av Euratomfördragets bestämmelser,
framför allt i fråga om försörjningskapitlet, får dessa inte överskugga de framgångar som
gjorts.
- När det gäller forskning och teknisk utveckling är den dynamik som skapades genom
Euratomfördraget uppenbar. Enhetsakten inspirerades av detta regelverk för kärnforskningen i
fråga om hela gemenskapens program för forskning och teknisk utveckling. Då den bedrivs
genom Euratom har integreringen av all europeisk forskningsverksamhet som rör
38fusionsenergi kraftigt bidragit till den europeiska forskningens framstående ställning inom
dettaområde31.
- Från fördragets början har det krävts stora investeringar för att bygga nya eller underhålla
befintliga kärnkraftverk. Genom fördraget fick kommissionen i uppdrag att undersöka de
investeringsplaner som medlemsstaterna utarbetade och den har yttrat sig om 238
investeringsprojekt, för att bekräfta att de var välgrundade och förenliga med
Euratomfördraget.
Dessa investeringar överstiger 400 miljarder euro. Gemenskapen har med sin budget bidragit
med 2,9 miljarder euro. Investeringarna har bidragit till gemenskapens industriella utveckling,
ochgemenskapenbehärskar idag helakärnbränslecykelnmedundantagför avfallshantering.
De kärnkraftverk som finns inomgemenskapen täcker 35 procent av dess elbehov. Genom att
reaktorernas livslängd har förlängts i förhållande till de ursprungliga prognoserna, vilket
bland annat möjliggjorts tack vare bättre kunskaper om materialens uthållighet, har
kärnenergisektorn blivit konkurrenskraftig och en viktig inkomstkälla för kärnkraftsföretagen.
De behöver inte längre något offentligt stöd och utnyttjar inte heller några lån från Euratom32.
Dessa lån utnyttjas idag till förmån för kandidatländerna i syfte att modernisera deras
kärnkraftverk.
-D ehälso- och strålskyddsnormer som fastställts på gemenskapsnivå har införlivats i alla
medlemsstaters lagstiftning. Utöver den verksamhet som uteslutande är förknippad med
kärnkraftsindustrin omfattar dessa normer också användningen av radioaktiva ämnen för
medicinska och industriella syftensamt inomforskningen.
- Slutligen innebär Euratoms säkerhetskontroll att gemenskapen har uppnått en obestridd
trovärdighet när det gäller icke-spridning av kärnmaterial. Det uppdrag att diversifiera
försörjningen av kärnbränsle som getts Euratoms försörjningsbyrå innebär för övrigt att
gemenskapen inte är allt för beroende av en enda geografisk region för sina behov av uran (se
figur idel1 avsnitt I.B.2.b).
När det gäller Euratoms viktigaste bestämmelser kan man sålunda säga att fördragets genom-
förande, trots svårigheterna, har varit framgångsrikt. Under rådande förhållanden har ett
nyvunnet intresse för Euratomfördraget och det alternativ det erbjuder för elproduktion
bevarat hela dess aktualitet. Den kunskap som förvärvats är värdefull, inte minst i samband
medutvidgningsprocessen.
b) Det övergivna spåret
De potentiella hälso- och miljörisker somär förknippade med kärnklyvning har gjort en delav
allmänheten till kärnkraftsmotståndare. Olyckan på Three Miles Island (Harrisburg) i USA
1979 ledde tillen folkomröstning omkärnkraften iSverige.
31JET (Joint European Torus), ett gemensamt företag enligt vad som avses i Euratomfördraget, har utgjort
ett väsentligt inslag i de vetenskapliga och tekniska framstegen när det gäller att tämja fusionskraften.Dess resultat gör det möjligt för EU att tillsammans med sina internationella samarbetsparter (USA,Japan och Ryssland) förverkliga forskningsprojekt såsom ITER (International ThermonuclearExperimental Reactor).
32Systemet med ett högsta belopp för operatörernas civilrättsliga ansvar vid olyckor kan kopplas till ettstatligt stöd.
39Tillkomsten av nya påtryckningsgrupper och miljöpartier i medlemsstaternas politiska liv
utgör tillsammans med olyckan i Tjernobyl (den 26 april 1986), som utan tvekan är den
allvarligaste i kärnkraftens historia, en vändpunkt i den europeiska kärnkraftsindustrins
utveckling. Av de åtta medlemsstater som har kärnkraftverk har hittills fem antagit eller
aviserat ett moratorium33. Frankrike, Förenade kungariket och Finland har inte uttalat sig för
en kärnkraftsavveckling, men det ärosannolikt att några nya reaktorer skulle tillkomma under
de närmast kommane åren, utom möjligen i Finland. Italien övergav kärnenergin efter
folkomröstningen 1987, Tyskland har beslutat att stänga sina sista reaktorer 2021 och i
Belgienskallavvecklingenenligt enpolitisk överenskommelse fullbordas 2025.
Kandidatländerna, varav vissa gentemot Europeiska unionen har åtagit sig att stoppa sina
osäkra reaktorer34, intar på grund av konsekvenserna för sina länders ekonomier olika
ståndpunkter ifråga omalternativentillkärnkraft. MedanTurkiet har skjutit upp bygget av ett
nytt kärnkraftverk på obestämd tid vill Polen hålla frågan öppen. Det kan inte uteslutas att
andra kandidatländer eventuellt kommer att planera nya kärnkraftverk. Det är av denna
anledning som säkerhetsproblemen i kandidatländernas kärnkraftverk och stängningen av
anläggningar som inte kan moderniseras är så viktiga och kommer att följas upp noga i
samband med deras anslutning till Europeiska unionen.
Vid europeiska rådets möte i Köln (den 3–4 juni 1999) underströk man att det är viktigt att
införa höga kärnsäkerhetsnormer i Central- och Östeuropa, vilket förutsätter stora
investeringar. Denna höga säkerhetsnivå måste jämföras med gällande normer i samtliga
befintliga medlemsstater som har kärnkraftverk. Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors
begärde man att kommissionen skulle undersöka hur frågan om kärnsäkerhet skall hanteras
inom ramen för utvidgningsprocessen, och kommissionen har här påbörjat det nödvändiga
arbetet. Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta en förhandlingsposition
tillsammans med medlemsstaternastillsynsmyndigheter.
Kärnkraftens framtid är emellertid osäker, framför allt i Europa. Den beror på flera faktorer
såsom lösningen av de problem som är förknippade med hantering och lagring av radioaktivt
avfall, den ekonomiska lönsamheten hos den nya generationens kärnkraftverk, säkerheten vid
reaktorerna i de östeuropeiska länderna, särskilt i kandidatländerna, och kampen mot
kärnvapenspridning i länderna i före detta Sovjetunionen. Även de klimatpolitiska insatserna
mot denglobala uppvärmningen bör spela encentralroll.
Oronför den globala uppvärmningen har ändrat synen på energiförsörjningens begränsningar.
Denna fråga är särskilt aktuell för kärnkraften, som gör det möjligt att undvika 312 miljoner
tonkoldioxidutsläpp iEuropeiska unionen varje år (7 procent av alla växthusgaser somsläpps
ut iEU), vilket motsvarar koldioxidutsläppen från100 miljoner bilar35.
c) Kärnavfall
Allt sedan kärnkraften började användas har det ansetts att man under kärnkraftverkens
driftstid måste utforma en politik för att förvara, lagra och behandla avfall. I flertalet av
33Sverige1980, Spanien 1984, Nederländerna1994, Tyskland 1998 och Belgien 1999.
34Litauen: Ignalina 1 och 2, Bulgarien: Kozloduy1 till 4 samt Slovakien: Bohunice V1.
35Exempelvis innebär den svenska regeringens beslut att efter 23 års drift stänga en reaktor i Barsebäck
den 30 november 1999 ett produktionsunderskott på 4 miljarder kWh per år, vilket måste kompenserasgenom att man importerar el från danska och tyska kolkraftverk. Detta medför indirekt att Sverigeskoldioxidutsläpp ökar med 4 miljoner ton koldioxid per år, vilket motsvarar 8 procent av landets totalautsläpp.
40världens länder är frågan koncentrerad till högaktivt avfall, som motsvarar 5 procent av det
totala kärnavfallet och95 procent avstrålningen.
Slutförvaringen är genomförbar, och konstruktions- och driftstekniken är tillräckligt mogen
för att tillämpas. Inom detta område tycks USA, Sverige och Finland ha hunnit längst. Alla
praktiska problemsomär förknippade med långsiktig lagring är dockinte lösta.
Uppskattningarna av förvaringskostnaderna varierar beroende på land men utgör en begränsad
del av de totala produktionskostnaderna per kWh. Vidare innebär koncentrationen (vid en
omfattande användning av kärnkraft krävs en yta på ungefär 300 kvadratkilometer för att
förvara allt avfall) att utbredningsproblemet är begränsat imotsats till andra sätt att producera
el.
Forskningen inom till exempel separation-transmutation syftar till att minska förekomsten av
beståndsdelar med en lång halveringstid. Denna forskning, som är inriktad på teknik för att
hantera avfall, bör fortsätta men tycks på kort sikt inte utgöra ett alternativ till underjordisk
lagring.
Vid utformningen av ett integrerat program för att hantera avfall måste man svara på
allmänhetens frågeställningar när det gäller säkerheten i hela kedjan från transport av
kärnmaterialtilldess slutförvaring. Man måste också inbegripa frågan omreversibilitet för att
framtida generationer om de så anser vara nödvändigt skall kunna tillämpa nyutvecklad och
effektivare teknik för att hantera avfall. Inom detta område är det bara möjligt att nå
samförstånd genom en tydlig och exakt grund för att informera allmänheten och framför allt
dess företrädare samt genom att tillsynsmyndigheterna i alla medlemsstater vidtar trovärdiga
åtgärder. Det är dessa myndigheter som kan försäkra allmänheten om att de beslut som fattas
görsmednuvarandeochframtidagenerationersbästa förögonen.
Kärnkraften kan inte utvecklas utan ett samförstånd som ger den en tillräckligt stabil period
med beaktande av de ekonomiska och tekniska begränsningar som kännetecknar industrin.
Detta är bara möjligt om avfallsfrågan finner en tillfredsställande lösning under största
möjliga öppenhet.
Forskningen inomdettaområde bör inriktas på teknik för avfallshantering.
Europeiska unionen måste bevara sin ledande ställning inom civil kärnteknik i syfte att
bibehålla det kunnande som krävs samt utveckla effektivare fissionsreaktorer och
möjliggöra ett genombrott förfusionskraften .
412. Kol– gårdagens energikälla
Europa30 -Fastabränslen:referensscenario (imtoe)
0100200300400500
1990 2000 2010 2020 2030konsumtion
a) Historik
På grund av deras tyngd i Europas ekonomier (elproduktion och stålindustri) betraktade
gemenskapens grundare kol36och stål som själva kittet i den europeiska enheten. Vid
undertecknandet av Parisfördraget 1951 krävde återuppbyggnaden av Europa avsevärda
mängder energiprodukter. Efterfrågan översteg kraftigt utbudet och fruktan för en
bristsituation dominerade politiken inom området. Den höga EKSG-myndigheten
uppmuntrade sålunda produktionens utveckling genom att skapa nya utvinningsplatser och
sluta långa leveransavtal.
Sedan 1960-talet har stenkolsindustrin haft en snabb nedgång på grund av konkurrensen från
importerat kol och utvecklingen av andra bränslen för att producera el och värme. Efter
successiva omstruktureringar av stenkolsindustrin har produktionen av stenkol inom dagens
EU sålunda minskat cirka från 600 miljoner ton i början av 1960-talet till mindre än 86
miljoner ton år 2000. Konkurrensen från andra energikällor, de undanröjda begränsningarna
för olja med början 1986 och miljömedvetandet har bidragit till att påvisa de fasta bränslenas
svagheter.
b) Begränsningar
Kolhar inneboende begränsningar som missgynnar det jämfört med olja och gas, dess direkta
konkurrenter. Som en fast och tung malm är kol skrymmande och kräver stora
lagringsutrymmen. Med ett begränsat energiinnehåll jämfört med kolväten är kol inte lika lätt
att använda som ett flytande eller gasformigt bränsle. Dessutom genererar kol föroreningar
under samtliga steg iproduktions- och förbränningscykeln37. Till dess fördel bör understrykas
att sjötransport av kol (90 procent av allt kol som handlas på världsmarknaden transporteras
sjövägen) intemedförsamma miljöriskersomtransporteravkolväten.
36Begreppet kol avser fasta bränslen rent generellt. Det kan nämnas att man skiljer mellan följande fyra
typer av kol efter deras energiinnehåll (i fallande ordning): antracit, stenkol, brunkol och torv. Stenkol,antracit och brunkolsbriketter omfattas av EKSG-fördraget, medan brunkol och torv regleras genomEG-avtalet.
37All hantering som kol kräver från utvinning till slutlig användning genererar damm. Utomhuslagringkan medföra föroreningar med avrinnande regnvatten. Vid förbränning lämnas aska samt genererasgasutsläpp som försämrar kvaliteten på luft, vatten och jord (koldioxid, kväveoxider och svaveldioxid).
42Kolets fysiska nackdelar har avsevärt begränsat dess möjligheter att erövra nya marknader.
Inom elproduktionen utgör emellertid kolet då det inte är en dominerande energikälla som i
Danmark, Tyskland, Grekland, Irland och Förenade kungariket (mer än 45 procent av all el
produceras i dessa länder med kol) ofta ett kompletterande bränsle. Under 1996 medförde
bristen på vattenkraft iNordeuropa och reparationer av de franska kärnkraftverken sålunda enökad efterfrågan på kol. De fluktuationer som kännetecknar vattenkraften har betydande
effekter på kolkonsumtionen. De länder som är känsligast för dessa variationer är Österrike,
Sverige, Portugal, Finland, Italien, Frankrike ochSpanien.
c) Fördelarna
Den fortsatta kolutvinningen i Europa har främst regionala och sociala motiv. Kostnaden för
importerat kol, mångfaldenavexterna leverantörer
38ochdet relativt stabila priset jämfört med
kolvätenutgör egenskaper somiviss mån motväger kolets stora nackdelar.
Europa15– Importavångkolfråntredjeland–1999
37%
18%13%9%6%5%12%
Sydafrika Colombia Polen Australien Indonesien Ryssland Övriga
Eftersom kol säljs på en konkurrensutsatt marknad uppvisar kolpriset en oöverträffad
stabilitet jämfört med andra importerade energiprodukter. Exempelvis varierade priset på
ångkol med 16 US-dollar (mellan 38 och 54 US-dollar/tce) under tio år (1986-1996).
Genomsnittspriset under de tio åren uppgick till 47 US-dollar/tce. Under samma period
varierade priset på tjockolja uttryckt i ton kolekvivalenter (tce) kraftigare och mer frekvent
med enspännvid mellan41,11 och100,67US-dollar.
Effekterna av sådana prisvariationer på betalningsbalansen bör inte underskattas, och då
särskilt inte för länder som saknar inhemska energikällor. Danmarks val av kol under de
senaste 20 årengrundar sig säkerligenpå kolets ekonomiska fördelar.
38Vad gäller den geografiska mångfalden för EU:s kolförsörjning kan man till de traditionella
exportländerna (Europa, USA, Ryssland, Ukraina) numera lägga Kanada, Sydafrika och Australien. Påsenaretidhar detockså uppståttnya exportörer såsom Indonesien, Colombia och Venezuela.
43Flexibla kontrakt och framväxten av en spotmarknad har inneburit att kolpriset hela tiden
anpassar sig till situationen på marknaden. Avsaknaden av ekonomiska och politiska risker
samt det faktum att marknaden har öppnats avseende aktörerna på utbudssidan förklarar
varför kolpriset varierar mindre både uppåt och nedåt jämfört med priset på olja och naturgas.
Ett varaktigt högt pris på kolväten och en ökad användning av importerat kol i Europa skulle
kunna utöva ett icke försumbart tryck på kolpriset.
d) Framtiden
Den europeiska stenkolsproduktionens bristande konkurrenskraft idag och i framtiden har fått
flera medlemsstater att överge produktionen. Detta medför onekligen politiska problem för
andra länder, särskilt i Tyskland. Det bör nämnas att man i en kompromiss mellan
förbundsregeringen, delstaterna och berörda företag kom överens om att minska det statliga
stödet från 9,1 miljarder tyska mark år 2000 till 5,5 miljarder tyska mark år 2005.
Produktionen skulle samtidigt minskas med 26 miljoner tonoch sysselsättningen skulle inte få
överstiga 36 000 arbetstagare.
De ofrånkomliga nedläggningsbeslut som fattats eller kommer att fattas av flera
medlemsstater bör på samma villkor förasöver tillkandidatländerna, ochdå främst Polen.
Som en arbetskraftsintensiv industri har kolindustrin under efterkrigstiden bidragit till en full
sysselsättning i kolregionerna. Den omstruktureringspolitik som bygger på respekt för
regioner och människor, och som Europeiska unionen har fört inom ramen för EKSG-
fördraget, bör anpassas till de kandidatländer somproducerar fasta bränslen då de ansluter sig
tillEuropeiska unionen.
/// In graph below:
///Production inmillion tonnes = Produktion, imiljoner ton
///Manpower in thousands = Tusentalsysselsatta
///Production =Produktion
///Manpower(thousands) = Sysselsatta (tusental)
///USA =USA S.Africa =Sydafrika Australia =Australien Canada=Kanada
///UK = Förenade kungariket France = Frankrike Spain =Spanien
///Germany = Tyskland Poland = Polen Russia = Ryssland
44Produktion och antal sysselsatta inom kolindustrin
Det främsta syftet med EKSG-fördraget, som undertecknades i Paris 1951, var att möjliggöra
skapandet av en gemensam marknad för kol och stål samt att bidra till den ekonomiska
utvecklingen, sysselsättningen och välståndet i medlemsstaterna. Inom dessa ramar har
gemenskapens institutioner bland annat haft i uppdrag att främja en mer rationell utvinning,
en moderniserad produktionsamt en förbättradkvalitet.
Idag aktualiseras frågan om kolproduktionens framtid i Europa mot bakgrund av den
övergripande försörjningstryggheten då stenkolsproduktionen inte har några utsikter att bli
konkurrenskraftig varken i EU eller kandidatländerna. Under dessa förhållanden bör man
fråga sig om det inte är nödvändigt att bevara en produktionsbas som i händelse av en
allvarlig kris gör det möjligt att bevara tillgången till kolreserverna samtidigt som man
utvecklar en mycket mer avancerad teknik. Europeiska unionen bör undersöka om ett sådant
arrangemang kan införlivas i de ramar för försörjningstryggheten som anges i direktivet om
avreglering avelmarknaden.
I detta sammanhang är det också lämpligt att undersöka kontrollen av statligt stöd till
kolproduktionefter att EKSG-fördraget löper ut år2002. Enmöjlig lösning skulle kunna bestå
i att fastställa en ordning för kontroll av statligt stöd till stenkolsindustrin som skulle anpassas
till behovet av försörjningstrygghet genom att bevara en minimitillgång till kolreserverna
ochmedregionalaochsociala hänsyn.
Ävenomdet påkortoch medellång sikt inte finns några större hot mot försörjningstryggheten
ifråga omfasta bränslen är kolets framtid i hög grad beroende av att det utvecklas teknik som
gör kolet lättare att använda (som gasifiering) och minska dess miljöeffekter i form av
föroreningar med hjälp avteknik för enren förbränning ochavskiljning avkoldioxid.
Rent ekonomiskt saknar kolproduktionen framtidsutsikter i både EU och kandidatländerna.
Dess framtid kanbara säkras inomramen för EU:sförsörjningstrygghet.
Slutsats: På grund av deras miljöeffekter har fasta bränslen och kärnkraften står inför en
tillbakagång inom elproduktionen. Om man inte för en medveten politik för att styra
45efterfrågan kan dessa båda energikällor med nuvarande anläggningar och teknik inte
avvecklas samtidigt utan att man riskerar att det skapas ekonomiska spänningar och
försörjningsproblem.
B. Den fortsatt viktiga energikällan – olja
Europa30 -Olja:referensscenario (imtoe)
0100200300400500600700800900
1990 2000 2010 2020 2030produktionnettoimportkonsumtion
Oljans fördelar genom dess energiinnehåll och enkla användning förklarar till stor del dess
snabba genombrott i västvärldens ekonomier omedelbart efter Andra världskriget. Dess
egenskaper ligger bakom uppsvinget för vägtransporterna, som till 99procent är beroende av
olja. Den har i mer eller mindre rask takt ersatt kol för uppvärmning och därefter även för
elproduktion.
Trots att våra ekonomier efter oljekriserna minskat sitt oljeberoende utgör olja fortfarande en
viktig ekonomisk faktor i medlemsstaterna och då främst inom transportsektorn. Denna står
idag för mer än hälften av oljekonsumtionen. Även om oljemarknaden uppvisar spänningar
oavsett om det rör sig om dialogen mellan producenter och konsumenter, världsmarknads-
priset, tillgängliga kvantiteter, dess miljöeffekter eller fartygsolyckor, som dessutom får stor
uppmärksamhet i medierna, måste man konstatera att allmänheten är fortsatt överseende
gentemotoljan.
Oljemarknadens utveckling styrs av den förbättrade energieffektiviteten och av utvecklingen
av alternativa energikällor inom transportsektorn. Analysen av aktuella tendenser antyder att
Europas konsumtion kommer att öka avsevärt, och med ännu en procentenhet per år i
kandidatländerna till följd av deras behov att komma ikapp inom området person- och
varutransporter. Uttömningen av de interna resurserna kommer dessutom att förvärra det
externa oljeberoendet. Utbudets utveckling på den internationella oljemarknaden blir i detta
avseendeavgörande.
1. Oljeberoendet
Mer än 70 procent av världens oljereserver finns i Opecländerna. År 2020 kommer
Opecländerna att täcka 50 procent av Europeiska unionens behov med en produktion i
46storleksordningen 55 miljoner fat per dag jämfört med 32 miljoner fat per dag under 2000.
Opecländernas tillgångar gynnas av deras produktionskostnader, som kommer att förbli
mycket fördelaktiga även med ett lågt oljepris. Det bör noteras att Opecländernas
genomsnittliga produktionsk
ostnader för närvarande uppgår till cirka 2 US-dollar per fat. Stora vinstmarginaler utgör ett
incitament somdessa länder kommer att ha svårt att stå emot.
Europa 15 -1999 - Ursprung för importerad råolja
Norge
21%F.d. Sovjet
18%Mexiko
2%Övriga
8%
Saudiarabien
13%Libyen
10%Iran
9%
Irak
7%
Nigeria
4%
Algeriet
4%
Venezuela
2%
Kuwait
2%OPEP
51%
/// In graph above: OPEP = OPEC
När det gäller produktionen utanför Opec, vars genomsnittliga kostnad för närvarande uppgår
till 5 US-dollar per fat men med en marginalkostnad på över 10 US-dollar, är
produktionsvolymen nära kopplad till prisutvecklingen eftersom reserverna är rikliga
(inbegripet okonventionella oljereserver). Vissa produktionsområden i Ryssland eller kring
Kaspiska havet har i detta avseende en särskild betydelse för Europeiska unionen. Man
uppskattar att ett råoljepris kring 20 US-dollar per fat bör göra det möjligt att säkra de
investeringar i regioner utanför Opecländerna som krävs för att möta den ökade efterfrågan
under de närmaste 20 åren.
2. Geopolitiska förhållanden
Den senaste tidens utveckling på oljemarknaden bevisar att även om Opec ibland anses vara
ensvag och föga enhetlig "kartell" så dominerar de sammanhållande krafterna för närvarande.
Detta gäller ävenomSaudiarabiens, Venezuelas, Irans ochKuwaits inflytande har vägt tungt i
debatten under de senaste två åren. Opecländernas intressen och begränsningar varierar, ärkomplexa, ochavviker ihög gradfrånvarandra.
De länder somhar små reserver förespråkar en maximering av priset på kort sikt, eftersom de
har en stor kapacitet att absorbera oljeintäkterna och ett högt nyttjande av produktions-
kapaciteten (Algeriet, Venezuela och Iran). Andra länder såsom Saudiarabien och andra
länder runt Persiska viken med stora reserver föredrar att jämna ut priset på längre sikt i syfte
att undvika att alternativa energikällor får ett genombrott. De vill bevara oljans position på
47den globala energimarknaden på medellång och lång sikt samtidigt som de försvarar sina
marknadsandelar.
Det är inte ovanligt att den observerade utvecklingen har geopolitiska inslag .D e
motsättningar inom Opec som visade sig redan då Kuwaitkriget bröt ut, inre spänningar i
Opec kring oljeblockaden mot Irak, osäkerheten kring utvecklingen i Iran och Libyen samt
arabländernas gemensamma ståndpunkt i konflikten mellan Israel och Palestina utgör också
faktorer sominte underlättarensmidigt fungerande oljemarknad.
Iraks roll under kommande år utgör också ett stort osäkerhetsmoment. Under 1999 kunde
detta land öka sinoljeproduktion med 2,8 miljoner fat per dagför att nå upptillden oljeexport
på strax över 5,2 miljarder US-dollar som godkänts genom de resolutioner som Förenta
nationernas säkerhetsråd har antagit inom ramen för programmet "mat mot olja". Om
sanktionerna upphävs och utländska investerare strömmar till skulle produktionen ganska
snabbt kunna ökas med 3 till4 miljoner fat per dag.
Även om man inte behöver frukta en fysisk bristsituation inom en överskådlig framtid kan
man inte heller i förhand bedöma Opecs beteende som "kartell" eller de politiska hänsyn som
emellanåt kan påverka dess hållning. Man kan dock skönja flera faktorer som kan få ett
avgörande inflytande på prisnivån, nämligen den ekonomiska tillväxttakten i importländerna,
de framsteg som görs när det gäller att hantera efterfrågan, tillkomsten av nya reserver och
striktare miljönormer.
Med tanke på att reserverna är koncentrerade till Opecländerna är det på lång sikt den
tekniska utvecklingen som utgör det största hotet mot Opec. Det handlar här om ny
produktionsteknik i svåråtkomliga områden och för okonventionella oljefyndigheter samt om
utvecklingen av nya ersättningsbränslen och därmed förknippad teknik främst inom
transportsektorn.
Länderna iföre detta Sovjetunionen kan också komma att visa sig ha en särskilt viktig roll för
Europeiska unionen eftersom de fram till 1989 utgjorde världens främsta oljeproducent med
en produktion på över 11 miljoner fat per dag. Produktionen i denna region kan under de
kommande 20 åren fördubblas från7,8 miljoner fat perdag år2000till14 miljoner fat per dag
år 2020. De kända oljereserverna kring Kaspiska havet (25 miljarder fat) är jämförbara med
dem i Nordsjön eller USA. De möjliga reserverna kan överstiga 200 miljarder fat eller
25 procent avde kända reserverna iMellanöstern.
483. Oljeprisets effekter
Råolja - Opecspriskorg 1970–2000 (januari–oktober)
0369121518212427303336
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 98 2000
(JAN-
OCT)USD/fat
No mi nal p r i s Fast pris 1973
Även om industriländerna stod på gränsen till ett sammanbrott efter de båda oljekriserna
(1973 och 1979) så är detta inte längre fallet (trots att oljepriset tredubblats på ett år).
Diversifierade energikällor, en nästan total eliminering av oljeprodukter inom elproduktionen
och strukturella förändringar i den europeiska ekonomin, som förvandlats från industri-
samhälle tilltjänstesamhälle, har begränsat effekterna avde oregelbundna prisvariationerna på
olja. Man bör dock undersöka betalningssätten – till exempel huruvida en fakturering av
Europeiska unionens inköp av energiprodukter i euro skulle göra det mö jligt att minska
effekterna av växelkursvariationer. Dessutom har de höga skatterna på oljeprodukter i
Västeuropa avsevärt minskat prishöjningarnas effekter på inflationstakten. För alla de
utvecklingsländer som inte själva producerar olja är oljenotan mycket tyngre och kanhindra demfrån att tasig urfattigdomensonda cirkel.
Prisökningen på olja drabbar särskilt de befolkningar som står på fattigdomens rand. Den
riskerar därmed främst att utestänga dem ekonomiskt och socialt. Kommissionen har för
avsikt att underlätta utbytet av erfarenheter av lämpliga metoder som syftar till att dämpa
effekterna av prisökningen på olja för dem som har störst behov och att minska riskerna för
socialutslagning, vilket ligger ilinje med slutsatserna frånLissabon.
Utan specifika åtgärder för att minska användningen av olja främst inom transportsektorn kan
det externa oljeberoendet komma att uppnåtill90 procent före år 2020.
Intensifierade insatser i syfte att ersätta olja med alternativa energikällor och minska
konsumtionen är nödvändiga framför allt inom vägtransportsektorn, vars andel av
oljekonsumtionen har ökat från 18 till 50 procent mellan 1973 och 2000. Den aktuella
avsaknaden av ett reellt alternativ till olja (biobränslen, naturgas) främst inom transport-
sektorn innebär att eneventuellutdragenoljekris får svåra konsekvenser.
Deneuropeiska ekonomin bör vänja sig vid ett oljepris på över 20 US-dollar per fat.
49C. De nya alternativen – naturgasoch förnybara energikällor
1 . N a t u r g a s–m o te t tn y t tb e r o e n d e
Europa 30 -Naturgas: referensscenario (i mtoe)
0100200300400500600700800
1990 2000 2010 2020 2030produktionnettoimportkonsumtion
a) Naturgasens utveckling
Den naturgas som upptäcktes i början av 1950-talet har behövt flera decennier för att få sin
nuvarande ställning inom energisektorn. Den betraktades som en andra klassens
energiprodukt (en biprodukt av oljeutvinning), men har med tiden fått ett brett
användningsområde. Genom att den distribueras genom rörnät är den lätt att använda och har
fått genomslag inom alla energikonsumerande sektorer såsom elproduktion (24 procent av
gasförbrukningen inklusive kraftvärmeverk), värmeproduktion och under senare tid även
transporter. För närvarande konsumeras mer än hälften av naturgasen av industrin
(26 procent) och hushållen (30 procent). Den viktigaste tillväxtsektorn utgörs dock av
elproduktionen, där naturgasensvarar för 15 procent avproduktionen.
I vissa länder ökar naturgasens andel av elproduktionen snabbt. Denna ökning är nödvändig
omnaturgasen delvis skall ersätta kol i elproduktionen. Inom detta decennium bör värmeverk
som drivs med naturgas absorbera ungefär två tredjedelar av den ökande efterfrågan
(investeringar i kombikraftverk). Under perioden 2020–2030 förväntar man sig en
extrapolering av marknadens utveckling, vilket skulle innebära att nästan hälften av all el
produceras med naturgas (40 procent), och elproduktionen skulle stå för 45 procent av all
naturgasförbrukning.
b) Den internationella gasmarknaden
Även om naturgasen idag framstår som en nödvändig energikälla för en diversifierad
energiförsörjning med en balanserad energikonsumtion, så kan dess snabba tillväxt på vissa
marknader såsom elproduktion, hushåll och värmeproduktion leda till att en ny strukturell
svaghet uppstår i EU. Fram till 2010 kommer efterfrågan att öka med 85 mtoe för att uppgå
till 410 mtoe. I de östeuropeiska kandidatländerna förväntas efterfrågan på gas öka med
40 procenttill80 mtoe år 2010.
50Naturgasmarknaden har, förutom att prisbildningen är kopplad till oljepriset (indexering),
föga gemensamt med oljemarknaden. Att naturgasfyndigheter ofta ligger i anslutning till
oljefyndigheter och därmed i händerna på oljeutvinningsföretagen förklarar rent historiskt
priskopplingen mellan dessa energislag. Den ekonomiska orsaken till denna koppling hänger
samman med att naturgasen kan konkurrera med olja39. Denna koppling användes
ursprungligen vid naturgasens genombrott på marknaderna som ett medel för att gradvis
införa produkten, men denna mekanism har idag inte längre några ekonomiska motiv och bör
på sikt ersättas av ett pris som bildas som en funktion av utbudet av och efterfrågan på gas.
Detta är bara möjligt om man skapar en verkligt integrerad inre marknad för gas och inte
begränsar sig tillenavreglering avde nationella marknaderna.
Även om den internationella marknaden för naturgas på medellång sikt inte uppvisar någon
risk för "kartellbildning" mellan de alltför olika producentländerna måste man ändå notera att
marknaden är inflexibel. Med ett indexerat pris, leveranser med långa take or pay -kontrakt
och en huvudsaklig import till EU via gasledningar framstår gasmarknaden som ett regionalt
oligopol med en försvagad konkurrens mellan exportörerna, där de viktigaste utgörs av
Ryssland, NorgeochAlgeriet, och iframtidensäkert också av Iran och Turkmenistan. När det
gäller de stora reserverna i Ryssland (en tredjedel av världens reserver) tycks en viss ökning
av beroendet gentemot detta land vara oundviklig. Man bör här notera att leveranserna från
Sovjetunionen och senare Ryssland under de senaste 25 åren har uppvisat en exemplarisk
stabilitet. Enlångsiktig strategiinomramen för ett partnerskap med Ryssland skulle utgöra ett
viktigt steg när det gäller att främja försörjningstryggheten.
Europa15– Importavnaturgasfrån tredjeland–1999
41%
29%25%5%
F.d. Sovjet Algeriet
Norge Övriga
I framtiden bör man vänta sig långtgående förändringar på den internationella gasmarknaden.
Vissa experter räknar med en prisökning på naturgas med närmare 20 procent fram till 2010.
39Priskopplingen bygger på en "net-back"-beräkningsmekanism på grundval av priset på oljeprodukter
som konkurrerar på samma marknader, av gasföretagen kallad market volume approach ,o c hs o m
reflekterasiimportpriset.
51Med de samlade effekterna av en framväxande spotmarknad inom Europeiska unionen tack
vare den inre marknadens förverkligande och det efterfrågetryck som bland annat orsakas av
oron för den globala uppvärmningen kan man vänta sig nya regler för prisbildningen (dvs. att
kopplingen till oljepriset försvinner) – dels förväntas en mer konkurrensutsatt marknad som
återspeglar produktionskostnaderna, dels förväntas en "gaskartell" bildas. För närvarande är
det svårt att bedöma hur sannolik en sådan utveckling är. Man måste motverka strukturella
tendenser tillöverdrivna prisökningar ochsäkra enriklig ochdiversifierad försörjning.
c) Transportnäten
Den ökade efterfrågan och den mångdubbling av handeln inom gemenskapen som följer av
den inre marknaden kommer på sikt att skapa ett ökat behov av transportinfrastrukturer (intra-
och transeuropeiska transportnät, hamninfrastrukturer för flytande naturgas), som det återstår
att finna finansiering för. Det bör påpekas att kostnaderna för att transportera gas varierar
beroende på om den transporteras via gasledningar eller tankfartyg (flytande gas). I bägge
fallen krävs infrastrukturer som är mycket kostsamma att bygga ut. Lönsamheten för dessa
båda transportsätt är främst avståndsberoende.
När det gäller Europeiska unionens gasimport är den tack vare gasledningar geografiskt väl
belägen i förhållande till exportländerna, som utgörs av Norge, Ryssland och Algeriet.
Utbudet av flytande naturgas kompletterar och diversifierar utbudet med gas från Mellan-
östern, Maghreb-länderna och Atlanten (Nigeria och Trinidad). I framtiden kan Mellanöstern
(IranochQatar)ochCentralasien bli viktiga gasleverantörer.
Analysen av gasreserverna hos EU:s viktigaste nuvarande och potentiella leverantörer påvisar
en tendens till ett orimligt beroende av Ryssland, som idag svarar för 41 procent av
Europeiska unionens gasimport. Denna beroendegrad kan till följd av utvidgningen och
konsumtionstrycket komma att ökatillmer än60 procent.
Med tanke på antalet producentländer kan diversifieringen i fråga om gemenskapens
gasförsörjning förefalla begränsad. Det bör noteras att under 1996 stod 33olika gasföretag för
nästan 94 procent av Västeuropas totala gasproduktion från ett mycket stort antal borrhål. Tre
av de största gasföretagen stod för mellan 10 och15procent av den europeiska produktionen.
Dessutom antas importen av gas, inbegripet flytande gas (LNG), från andra geografiska
regioner öka i framtiden. Detta illustrerar den potentiella konkurrens som finns på
utbudssidan, både inomochutanför Europeiska unionen.
Den utbyggnad av nya importvägar via ledningar eller i form av flytande gas som för
närvarande undersöks (Iranoch Qatar40) gördet möjligt att öka gasförsörjningens geografiska
mångfald och bevara en "köparnas marknad". De höga kostnaderna för denna utbyggnad
skulle dock få effekter på konsumentpriset och öka de risker som är förknippade med
transitländerna.
Europas gasförsörjning riskerar på sikt att skapa ett nytt beroende, inte minst som man
eftersträvar att minska kolkonsumtionen. Den ökade gaskonsumtionen kan medföra
prisökningar och försvaga Europeiska unionens försörjningstrygghet.
Eftersom Europeiska unionen för sin externa gasförsörjning till 41procent är beroende av
import från Ryssland och till närmare 30 procent av import från Algeriet kan det vara
40QatarskändareserverärtregångerstörreänAlgerietsellerNorges.
52önskvärt att eftersträva en geografisk diversifiering av vår försörjning framför allt i fråga om
flytande gas. Europas försörjning av olja och kol är jämförelsevis mer diversifierad. Det är
således viktigt att utveckla ett långsiktigt energipartnerskap med nyckelleverantörer såsom
Ryssland.
532. Nya och förnybara energikällor – enpolitisk prioritering
Europa30 -Förnybaraenergikällor:referensscenario(i mtoe)
0255075100125150175200
1990 2000 2010 2020 2030produktion /
konsumtion
De förnybara energikällorna har en icke försumbar potential41n ä rd e tg ä l l e ra t tf ö r s t ä r k ad e n
europeiska försörjningstryggheten. För att utveckla användningenavdessa krävs dock mycket
stora politiska och ekonomiska insatser. Dessa insatser kommer bara att lyckas om de åtföljs
av en efterfrågepolitik som verkligen främjar en rationalisering och stabilisering av
energiförbrukningen. Under rådande förhållanden är de förnybara energikällorna de enda
energikällorna där Europeiska unionen har ett visst manöverutrymme att öka utbudet på
medellång sikt. EU kan inte tillåta sig att förbise dessa energislag.
a) En potentialatt utnyttja
De förnybara energikällorna svarar för närvarande för närmare 6 procent av Europas
energiförsörjning, varav 2 procent avser vattenkraft . Målet att fördubbla de förnybara
energikällornas andel i elproduktionen, vilket regelbundet bekräftats sedan 1985, har dock
inte uppnåtts42. Varje medlemsstat måste se detta mål som sitt eget och fastställa sina
nationella mål utifrån det. Detta är ännu inte fallet i alla medlemsstater. Det måste göras
framsteg idenna riktning.
Mellan 1985 och 1998 ökade energiproduktionen med förnybara energikällor kraftigt i
relativa termer (+30 procent), men i absoluta termer är den fortfarande liten (den ökade från
65 till 85 mtoe inbegripet vattenkraft). Detta svaga totala genomslag döljer avsevärda
variationer mellan medlemsstaterna. Fyra medlemsstater använder sig av förnybara energi-
källor i en avsevärd omfattning. Portugal (15,7 %), Finland (21,8 %), Österrike (23,3 %) och
Sverige(28,5%)utnyttjarsinpotentialnärdet gällerskogstillgångarochvattenkraft.
De förnybara energikällornas andel av den totala energikonsumtionen är nära kopplad till
utvecklingen i fråga omenergikonsumtion och energibesparingar. De framsteg som gjorts när
det gäller de förnybara energikällorna har absorberats av den ökade förbrukningen. Deras
andel har stagnerat kring 6 procent av den totala förbrukningen trots att deras bidrag har ökat
med 3 procent per år, och med en spektakulär ökning inom vissa områden. Exempelvis har
vindkraftens bidrag ökat med 2000 procent på tio år. Det måste konstateras att insatserna på
41Se del 1, avsnitt I B.
42EGTC241, 25.9.1986.
54utbudssidan bara ger resultat om de åtföljs av en politik som syftar till att rationalisera
efterfråganpå energi.
Under kommande år bör de förnybara energikällornas bidrag till energikonsumtionen öka i
absoluta termer. Deras (relativa) andel av energiförsörjningen beror i hög grad på deras
anslutning till elnätet och deras konkurrenskraft i samband med utvecklingen av en
decentraliserad produktion.
Kommissionen har satt som mål att fördubbla de förnybara energikällornas andel av den
totala energiförbrukningen från 6 procent 1997 till 12 procent 2010. Denna utveckling bör
stimulera de små och medelstora företagen. Den kommer också att få positiva effekter på
sysselsättningen och möjliggöra utvecklingen av europeisk teknik som kan komma att
exporterastillutvecklingsländerna.
Det är därför viktigt att alla medlemsstater antar de nationella mål som anges i förslaget till
direktivomfrämjande avelfrån förnybara energikällor på den inre marknaden för el.
b) Varierande tillväxtpotentialer
Målet att fördubbla de förnybara energikällornas andel av Europas energiförsörjning ingår i
en strategi för försörjningstrygghet och en hållbar utveckling. Det krävs dock stora insatser.
Kommissionen uppskattar sålunda de investeringar som krävs för att uppnå målet till 165
miljarder euro mellan 1997 och 2010. Särskilt stora insatser bör göras inom elproduktionen
för att uppnå målet på 24 procent "grön" el år 2010 jämfört med dagens 12 procent, vilket
anges iförslagettilldirektivomfrämjandeavelfrånförnybaraenergikällor.
Detta blir desto svårare att uppnå för vattenkraften , som idag svarar för en tredjedel av de
förnybara energikällorna men där utbyggnadsmöjligheterna i det närmaste är obefintliga:
utbyggnaden av möjliga nya anläggningar möter på ett starkt lokalt motstånd. Endast mindre
vattenkraftverk kan uppvisa vissa framtidsutsikter. Därmed måste övriga förnybara
energikällor (biomassa, vindkraft, solkraft, jordvärme) svara för nästan hela den eftersträvade
ökningen. Detta innebär att deras relativa andel inte bara måste fördubblas, utan rent av
fyrdubblas.
Biomassa kan avsevärt bidra till en hållbar förstärkning av försörjningstryggheten. Biomassa
är en spridd och mångsidig resurs somkan användas för både uppvärmning och elproduktion.
Försörjningskällorna för bioenergi inbegriper biprodukter från jord- och skogsbruk, avfall och
nya energigrödor. Den enorma potentialen hos biprodukter från skogs- och jordbruket har
hittills varit outnyttjad.
Trots deras höga självkostnad måste man särskilt säkra beständigheten hos biobränslen och
andra alternativa bränslen samt deras tillväxt på bränslemarknaden. Biobränslena utgörs
främst av biodiesel (70–80 procent härrör från organiska oljor, solrosolja m.m.) och alkohol
som bland annat härrör från rödbetor, vete, hirs m.m. Det finns många olika produktions-
alternativdär man föredrar grödor med hög avkastning och en liten förbrukning av råmaterial,
och som respekterar den biologiska mångfalden. Biodiesel kan utan några större tekniska
problem användas för att ersätta vanlig dieselolja. Alkohol kan tillsättas upp till en nivå på
cirka 15 procent i vanlig bensin utan att det krävs några tekniska förändringar av
fordonsflottan.
När det gäller deras miljöeffekter är biobränslena mycket intressanta: de släpper ut mellan
40 och 80 procent mindre växthusgaser än fossila bränslen. De släpper också ut mindre
partiklar, koloxid och hydroxid. Biobränslena skapar också sysselsättning på landsbygden och
55bidrar till att bevara dess struktur genom att erbjuda nya avsättningsområden för
jordbruksproduktionen. I detta sammanhang måste man se till att biobränslena inte medför ett
alltför intensivt utnyttjande av jordbruksmark. På längre sikt bör man utnyttja andra möjliga
förnybara energikällor för transportsektornsåsomväte.
Inom Europeiska unionen är biobränslenas andel fortfarande liten. Den uppgick 1998 till
0,15 procent av den totala konsumtionen av förbrännbara mineraloljor. Det största hindret för
att utnyttja dem är prisskillnaden gentemot fossila bränslen, som för närvarande varierar med
en kvot på mellan 1,5 (biodiesel) och 4 exklusive skatter. Inom ramen för målet att fördubbla
de förnybara energikällornas andel fram till 2010 uppskattar kommissionen i sin vitbok om
förnybara energikällor från 199743att bioenergin skall stå för 7 procent av den totala
förbrukningen år 2010. Den understryker dock att en sådan ökning av biobränslenas roll
förutsätter att följande villkor är uppfyllda:
−Medlemsstaterna bör förbinda sig att nå det ambitiösa och realistiska målet i
vitboken för år 2010, nämligen en andel på 7 procent för biobränslen och att
fastställa målet att samtliga ersättningsbränslen skall nå en andel på 20 procent år
2020.
−Prisskillnaden mellan biobränslen och konkurrerande produkter bör minskas
genomåtgärdersomi första hand skulle kunna vidtaspå skatteområdet.
−Oljeföretagen bör åta sig att underlätta en storskalig distribution av biobränslen
inomramen förfrivilliga avtalsnarare än genomgemenskapslagstiftning.
−Forskningen inom detta område bör intensifieras bland annat i syfte att undersöka nya
lösningar när det gäller att utnyttja alternativa energikällor såsom väte (som tillsammans
med metanol utgör bränslet i bränsleceller, och som kan produceras utifrån flera olika
primära energikällor inbegripet förnybara energikällor).
Insatserna bör dessutom inriktas på att utveckla vindkraften , menman börockså planera stöd
tillvattenkraftprojekt inbegripet små kraftverk (på mindre än 10 MW) som hittills har
försummats.
Hittills har de förnybara energikällorna främjats genom olika program av olika omfattning på
nationell nivå och gemenskapsnivå. Denna strategi är trots sin nödvändighet otillräcklig och
kan kompletteras med ett övergripande instrument som förenar stöd till forskning,
investeringar samt drift och utnyttjande av dessa energikällor enligt artikel 87 och 88 i EU-
fördraget. Genom sitt förslag till direktiv om förnybara energikällor skapade kommissionen
en ram inom vilken elproduktion från vissa förnybara energikällor, bland annat vindkraft ,p å
sikt kanblikonkurrenskraftig ochkonkurrera med konventionella energikällor. Denna strategi
kommer (inom ramen för gemenskapens gällande lagstiftning) att kompletteras med ett nytt
förslag om energibesparingar i byggnader som skulle göra det möjligt att främja andra
energikällor (solkraft och biomassa) på ett betydligt mer decentraliserat sätt eftersom
resurserna inomdettaområde måste bedömas på lokalnivå.
c) Hinder för deförnybara energikällornas utveckling
Oavsett vilken förnybar energikälla det handlar om måste man vara medveten om att det för
det första finns strukturella hinder för deras utveckling. Det ekonomiska och sociala systemet
43DokumentKOM(97) 599avden 26november 1997.
56har utformats och utvecklats på ett centraliserat sätt kring konventionella energikällor (kol,
olja, naturgas ochkärnkraft)ochdå framför allt kring elproduktionen.
Det största problemet är dock finansiellt. Man måste vara medveten om att vissa förnybara
energikällor kräver stora ingångsinvesteringar, vilket historiskt också gynnat andra energi-
källor såsom kol, olja och kärnkraft. En möjlighet att finansiera förnybara energikällor
som bör undersökas kan bestå i att låta de mest lönsamma energikällorna – kärnkraft,
olja och gas – få bidra till de förnybara energikällornas utveckling på något sätt. Man
kan exempelvis tänka sig en skatt för att finansiera regionala eller nationella fonder för
nödvändiga ingångsinvesteringar. Dessutom kan flera förnybara energikällor innan de kan bli
lönsamma komma att behöva driftstöd under relativt långa perioder. Några medlemsstater har
redan infört ett sådant bidrag antingen genom fasta avgifter för förnybara energikällor, genom
enskyldighet att förvärva miljöcertifikat eller genomanbudsförfaranden för enviss rättighet.
Slutligen finns ett problem som måste lösas inom ramen för subsidiaritetsprincipen, och som
rör nationella, regionala och lokala regler. Dessa måste anpassas i fråga om stadsplanering
och markanvändning för att ge en tydlig prioritet åt utbyggnaden av anläggningar för
produktion av förnybar energi. Det är smått paradoxalt att allmänheten under början av
kärnkraftsutbyggnaden inte kunde motsätta sig uppförandet av en kärnreaktor, medan den
idag kan hindra utbyggnaden av anläggningar för förnybar energi. Det bör också understrykas
att de administrativa och miljömässiga hindren idag är mycket större än då de konventionella
energislagenbyggdes ut,ochdettainnebär högre investeringskostnader.
Inom dessa olika områden gör sig flera olika tendenser gällande. Medan de förnybara
energikällorna tidigare sågs som ett decentraliserat och produktionsmässigt begränsat energi-
slag har man idag börjat planera för vindkraftparker, ibland till havs. Detta gör det möjligt att
integrera de förnybara energikällorna i ett centraliserat och storskaligt produktions- och
konsumtionssystem.
I avsaknad av tekniska genombrott kan även kostnadsförändringar för andra energislag
förbättra de förnybara energikällornas ställning på marknaden, kanske genom ett högt oljepris
eller att kostnader för utsläppscertifikat tillkommer vid investeringar i konventionella
energislag.
Man kan dock inte räkna med att marknaden för förnybara energikällor i Europeiska unionen
utvecklas kontinuerligt utan att myndigheterna på medellång sikt för en medveten politik.
Denna politik kan grunda sig på olika beslut från drastiska skatteåtgärder för att främja
förnybara energikällor eller en skyldighet för elproducenter och eldistributörer att en viss del
av all el skall produceras med förnybara energikällor till stöd till forskning eller finansiering
(räntesubventioner, garantifonder och skatter på andra energikällor). Vissa förnybara
energikällor bör främjas med ett stöd isyfte att skapa marknader för dessa somär jämförbara
med marknaderna för konventionella bränslen, men sådant stöd måste alltid utformas så att
det är förenligt med gemenskapens konkurrensregler.
Utvecklingenav förnybara energikällor förutsätterfinansiella eller skattemässiga incitament.
Målen i fråga om ersättningsbränslen – 20 procent år 2020 – kommer knappast att kunna
uppfyllas utan åtgärder på skatteområdet för att främja dem, regler om att oljeföretagen måste
distribuerademochfrivilligaavtalmed industrin.
Det ärbeklagansvärt att det inte har skett någon harmonisering på skatteområdet för att främja
biobränslen, särskilt inte som kommissionen lade fram ett sådant förslag redan 1992, och att
de insatser som gjorts i detta syfte inom ramen för vissa program har ifrågasatts av juridiska
skäl.
57Slutsats: Inget energislag kan ensamt tillgodose energibehoven inom dagens EU eller inom
ett utvidgat EU. Förhållandet mellan de olika energislagen håller på att genomgå en
genomgripande omvandling. Mellan olja och kol kan man tala om en specialisering åt olika
håll, och mellan kol och kärnkraft om komplementaritet. Naturgasen konkurrerar med alla
energiprodukter påalla marknader.
Det globala efterfrågetrycket på naturgas, exportkapaciteten hos nuvarande producentländer
(Algeriet, Ryssland, Norge och Nederländerna) men även hos nya (såsom länderna i Mellan-
östern), den gradvisa uttömningen av kolvätereserverna, den därav följande prisökningen,
svårigheterna att genomföra kärnkraftsprogram och de miljöproblem som är förknippade med
användningen av kol utgör också faktorer som påverkar villkoren för Europeiska unionens
energiförsörjning.
För närvarande täcks energikonsumtionen av olja till 41 procent, av naturgas till 22procent,
av fasta bränslen(stenkol, brunkolochtorv) till 16procent, av kärnkraft till15procent och av
förnybara energikällor till 6 procent. Om inget görs kommer energibalansen fram till år 2030
att fortsätta att domineras av fossila bränslen: olja 38 procent, naturgas 29 procent och fasta
bränslen 19 procent jämfört med kärnkraft som skulle för stå knappt 6 procent och förnybara
energikällor somskulle stå för 8 procent.
Europeiska unionen kan inte styra utbudsvillkoren för att på så sätt säkra bästa möjliga
förvaltning av försörjningstryggheten. Även om manöverutrymmet är begränsat finns det två
möjliga handlingsvägar.
För det första kan Europeiska unionen, om inte annat för att den utgör en attraktiv marknad,
förhandla fram ett strategiskt partnerskap med leverantörsländerna i syfte att förbättra sin
försörjningstrygghet. Det är just detta den har börjat göra med Ryssland genom att erbjuda ett
stöd för att förbättra transportnäten och utveckla ny teknik inom ramen för en politik som kan
erbjuda enstabil försörjning ochen investeringsgaranti.
Vidare måste Europeiska unionen särskilt uppmärksamma mobiliseringen av finansiellt stöd
till de förnybara energikällorna, som på mycket lång sikt är de mest lovande energikällorna
för endiversifierad försörjning.
Av detta följer att Europeiska unionen bara kan minska sitt externa beroende genom en
resolut politik i syfte att styra efterfrågan.
En sådan politik blir än nödvändigare med tanke på att det bara är genom en minskad efter-
frågan mankan möta de utmaningar somär förknippade med klimatförändringarna.
DEL 2 EN NY REFERENSRAMFÖR ENERGIOMRÅDET
Varje övervägande avseende Europas framtida energiförsörjning, och då främst gällande de
alternativ som skall möjliggöra en diversifiering, bör inbegripa två nya faktorer som
aktualiserats under senare tid. Den första faktorn är klimatförändringarna. Oavsett deras
omfattning är de ett faktum och hotar en harmonisk utveckling i världen. Det måste
konstateras att Europeiska unionen trots att den undertecknat Kyoto-protokollet ännu inte har
tillgång till effektiva medel för att bekämpa klimatförändringarnas effekter på lång sikt. En
medveten politik för att främja en hållbar utveckling (artikel 6 i EG-fördraget) främjar
samtidigt försörjningstrygghetenochkampen mot denglobala uppvärmningen.
Den andra faktorn är det gradvisa förverkligandet av en integrerad energimarknad. Det är mot
bakgrund av denna nya verklighet som man också måste välja åtgärder för att bekämpa
58klimatförändringarna på gemenskapsnivå. Genom förverkligandet av denna europeiska
energimarknad får de nationella energivalen eller företagens strategier i själva verket effekter
somnår utöver det nationella planet.
I.UTMANINGENFRÅNKLIMATFÖRÄNDRINGARNA
I arbetet att trygga försörjningen av den europeiska energimarknaden måste man idag beaktanödvändigheten att bekämpa klimatförändringar och strävan efter en hållbar utveckling
(artiklarna 2 och 6 i fördraget). Om Europeiska unionen inte vidtar kraftfulla åtgärder för att
begränsa efterfrågan kommer den inte att kunna bekämpa klimatförändringar och uppfylla
sina åtaganden från Kyoto. Dessa åtgärder bör samverka med strävan att minska
energiberoendet.
Åtgärder inom områdena beskattning, statligt stöd eller efterfrågepolitik är olämpliga som
svar på dessa frågeställningar.
A.Nyafrågeställningar
Statistiska och vetenskapliga rön har under senare år visat att klimatet förändras av den
koncentrationavväxthusgaser somorsakas avvår utvecklingsmodell.
1. Kampen mot klimatförändringar– en brådskande fråga
Enligt den mellanstatliga expertgruppen för klimatutvecklingen (IPCC) har den globala
uppvärmningen accelererat sedan 1900. Jordens medeltemperatur har ökat med mellan 0,3
och 0,6 grader. Denna uppvärmning har lett till att havsytan har höjts med 10–25 centimeter.
Packisen har på ett halvt sekel blivit 40 procent tunnare. Den globala uppvärmningen tycks
under de senaste 25 åren ha intensifierats, och raden av temperaturrekord utgör ett påtagligt
bevis för detta.
a ) O r s a k e r n a–m än s kl i g au tsl ä p p
Uppvärmningen beror på en förstärkning av ett naturligt fenomen som är en förutsättning för
livet på jorden, nämligen växthuseffekten. Genom att den återstrålar en del av den solvärme
som jorden reflekterar, säkrar växthuseffekten en medeltemperatur på 15 grader på markytan
jämfört med dentemperatur på minus 18 grader somskulle råda utandenna effekt.
Sedan den första industrirevolutionen har emellertid koncentrationen av växthusgaser44ökat
avsevärt samtidigt som den naturliga förmågan att absorbera dessa gaser minskar.
Koncentrationen av koldioxid, som är den gas som bär det största ansvaret för växthus-
effekten, har ökat med 30 procent sedanår 175045.
94 procent av de koldioxidutsläpp som människan orsakar i Europa kan hänföras till
energisektornidess helhet.
De fossila bränslena utpekas i första hand. I absoluta tal står oljekonsumtionen för 50 procent
av koldioxidutsläppen inom Europeiska unionen, medan naturgas står för 22 procent och kol
44Sex olika växthusgaser beror på mänskliga aktiviteter: koldioxid (CO 2) som står för större delen (80 %),
dikväveoxid (N 20), metan (CH 4), vätefluorkolföreningar (HFC), perfluorkol (PFC) och
svavelhexafluorid (SF 6).
45Mellanstatliga expertgruppen för klimatutvecklingen, 1995.
59för 28 procent. Fördelat mellan konsumtionssektorer står produktionen av el och ånga för
30 procent av koldioxidutsläppen, transporter för 28 procent, hushållen för 14 procent,
industrin för 16 procent och tjänstesektorn för 5 procent. De prognostiserade ökningarna av
koldioxidutsläppen härrör till 90 procent från transportsektorn. Som exempel producerar en
genomsnittlig bilvarje årtvå tilltre gångersin egen vikt i koldioxid .I n o mö v r i g as e k t o r e r
förväntas koldioxidutsläppen minska jämfört med 1990.
Transportsektorns beroende av fossil energi och det faktum att vägarna kan komma att få stå
för huvuddelenav den ökade efterfrågan på transporter leder till utsläpp av växthusgaser, som
är en biprodukt vid förbränning av fossila bränslen. Under det senaste decenniet har dessa
gaser och särskilt koldioxid erkänts som ett allvarligt hot mot framtida generationer. De
orsakar en uppvärmning av atmosfären som i sin tur leder till allt mer oroväckande
klimatförändringar. Även om EU, som står för 14 procent av de globala utsläppen av
koldioxid, har ett begränsat ansvar bör man föregå med gott exempel genom att driva en
kraftfull politik som syftar till att minska genereringen av dessa gaser avsevärt. För att ta sitt
globala ansvar åtog sig EU i Kyoto att fram till perioden 2008–2012 minska sina utsläpp av
växthusgaser med 8 procent jämfört med 1990.
Under 1998 stod transportsektorns energikonsumtion för 28 procent av EU:s utsläpp av
koldioxid, som är den främsta växthusgasen. Om inget görs för att vända tendensen till
ökande trafik kommer koldioxidutsläppen enligt de senaste uppskattningarna att öka med
cirka 50 procent mellan 1990 och 2010, för att då uppgå till 1113 miljoner ton jämfört med
739 miljoner ton 1990. Än en gång är vägtransporterna huvudansvariga för denna situation
eftersom de i sig står för 84 procent av transportsektorns totala koldioxidutsläpp, medan
lufttransporterna står för 13procent. Det är dock allmänt känt att explosionsmotorn ligger
efter när det gäller energieffektivitet, framför allt som endast en liten del av
förbränningsenerginanvänds för att driva fordonet46.
Att minska oljeberoendet och förbättra energieffektiviteten hos de olika transportsätten utgör
en ekologisk nödvändighet och en teknisk utmaning. I detta sammanhang vill gemenskapen
betona en rad åtgärder som bland annat syftar till att minska koldioxidutsläppen från både
personbilar ochnyttofordonsamt minska deras bränsleförbrukning.
b) Konsekvenserna – en mångdubbling av antalet naturkatastrofer
Även om forskarna är eniga om orsakerna till den påskyndade uppvärmningen, så diskuterar
de fortfarande dess omfattning ochkonsekvenser.
Ödeläggande bränder, störtregn, utdragna värmeböljor och en förtunnad polaris skulle vara en
följd av koncentrationen av växthusgaser. Enligt den mellanstatliga expertgruppen för
klimatutvecklingen är ovannämnda händelser i sig inte förvånande – det är deras omfattning
ochfrekvenssomäroroväckande.
Risken är också att detta bara är början. Forskargruppen uppskattar att om inga åtgärder
vidtas, så kommer jordens medeltemperatur att öka med 1–3,5 grader framtillår 2100. Denna
uppvärmning kommer att leda till att havsytan höjs med mellan 15 och 95 centimeter.
Kustområden, öar och hela ögrupper kan komma att försvinna från kartan till följd av den
46En undersökning utförd av det franska transportministeriet visar att en personbils energieffektivitet (i
km per kilo oljeekvivalent) bara uppgår till hälften jämfört med tunnelbana. Det kan nämnas attverkningsgradenhos en förbränningsmotor i en biluppgår till cirka 17 procent ( Pour la Science ,j a n u a r i
1998)
60höjning av havsytan som havsvattnets utvidgning och issmältningen orsakar. De potentiella
konsekvensernas omfattning är katastrofal eftersom de samverkar med förvärrande faktorer
som hänger samman med den övergripande ekonomiska verksamheten och den regionala
utvecklingen. Samtidigt kan man förvänta sig att situationer med torka och översvämningar
blir både vanligare ochallvarligare, vilket rubbar jordbruksekonomin.
2. Att uppfylla internationella åtaganden –en utmaning
För att stabilisera koncentrationen av koldioxid till dess aktuella nivå krävs att utsläppen
omedelbart minskas med 50–70 procent. Bara för att lindra de förväntade effekterna måste
man agera omedelbart. Det uppskattas sålunda att industriländerna för att begränsa
temperaturhöjningen till cirka 1,5 grader år 2050 och havsytans höjning till 2 centimeter per
decennium måste minska sina utsläpp med minst 35 procent mellan 1990 och 201047.Om
man inte kan stoppa detta fenomen måste man åtminstone dämpa det .Ju längre man
väntarju brutalare åtgärder kommerman att få vidta.
Även om transportsektorn bara står för 28 procent av de totala koldioxidutsläppen kommer
den att vara den viktigaste orsaken till att Europeiska unionen inte kan uppfylla sina
åtaganden frånKyoto omdet inte snarast sker radikala förändringar.
I själva verket härrör 90 procent av de förväntade ökningarna av koldioxidutsläppen mellan
1990 och 2010 från transportsektorn. I detta avseende har vägtransporterna ett särskilt tungt
ansvar eftersom de står för 85 procent av alla koldioxidutsläpp från transportsektorn. En
gemenskapsåtgärd för att ändra fördelningen mellan de olika transportsätten blir i detta
avseende helt logisk eftersom man vet att en lastbil genererar sex gånger mera koldioxid per
tonkilometer änetttåg.
Det är av denna anledning som det krävs en saklig diskussion om vägtransporternas ställning
inomvarutransportsektornochompersonbilens ställning istäderna.
I kommissionens kommande vitbok om den gemensamma transportpolitikens framtid
kommer denatt understryka viktenavsnara konkretaåtgärder inomdettaområde.
a) Åtagandena frånKyoto – enhistorisk vändpunkt
Kampen mot klimatförändringar ledde till att man under Förenta nationernas beskydd antog
uppställda mål i samband med världskonferensen i Rio 1992. Denna konvention har följts av
ett protokoll som undertecknades i Kyoto 1997, och som när det väl ratificerats innebär mer
precisa och bindande åtaganden för industriländerna.
Europeiska unionen har åtagit sig att som ett första mål stabilisera sina koldioxidutsläpp på
1990 års nivå år 2000 och att sedan minska sina totala utsläpp av växthusgaser med 8 procent
under perioden 2008–2012 jämfört med 1990 års nivå, vilket motsvarar en minskning av
koldioxidutsläppen med 346 miljoner ton. Inom Europeiska unionen har man slutit ett avtal
om att fördela denna börda som innebär att Tyskland skall minska sina utsläpp med
21 procent och Förenade kungariket med 12,5 procent, medan Frankrike och Finland bara
behöver stabilisera sina utsläpp.
47Environmentattheturnofthecentury , Europeiska miljöbyrån, 1999.
61b) Ett åtagande somär svårt att uppfylla
Europa 30 - Utsläpp av koldioxid till följd av
energikonsumtionen(1990=100)
90100110120130140
1990 2000 2010 2020 2030höga priserreferensfallavveckling av
kärnkraften
Vid mötet i Haag i november 2000 sköt man fram diskussionerna om genomförandet av
bestämmelserna iprotokollet omminskade utsläpp av växthusgaser tillvåren 2001. För att det
skall träda ikraft måste avtalet ratificeras av minst 55 länder, somsvara för minst 55 procent
av industriländernas totala utsläpp. Europeiska unionen gör allt för att Kyoto-protokollet skall
trädaikraft under 2002.
Sedan1990 har utsläppen av växthusgaser fortsatt att öka i flertalet industriländer. Europa har
för sin del lyckats stabilisera sina utsläpp av koldioxid på 1990 års nivå år 2000. Detta beror
dock till stor del på konjunkturella faktorer såsom den ekonomiska nedgång som följde efter
Kuwaitkriget 1991 samt den industriella omstruktureringen i Förenade kungariket och de nya
tyska delstaterna.
Om inget görs kommer de nuvarande EU-ländernas totala utsläpp av växthusgaser enligt
Europeiska miljöbyråns prognoser48att öka med minst 5,2 procent mellan 1990 och 2010.
Kandidatländerna har en god marginal i förhållande till 1990 års nivåer på grund av den
ekonomiska tillbakagång somföljde efter järnridåns fall.
Kandidatländernas totala utsläpp väntas minska med 11 procent, men man bör sedan räkna
med en snabb ökning av deras utsläpp till följd av en mer varaktig tillväxt i framtiden (i
genomsnitt kring 4 procent per år). Under övergångsperioden kan handel med
utsläppstillstånd förväntas mellan medlemsstaterna och kandidatländerna.
Europa står emellertid bara för 14 procent världens totala årliga koldioxidutsläpp, och ligger
därmed långt efter Asien (25 procent) och Nordamerika (29 procent). Kyoto-protokollet kan
48Environmentattheturnofthecentury , Europeiska miljöbyrån, 1999.
62bara ses som en första etapp när det gäller att minska utsläppen av växthusgaser. På längre
sikt krävs det mer omfattande mål, som också kommer att bidra till0 utformningen av
framtidens energipolitik och en hållbar utveckling i Europeiska unionen. 0EU måste sålunda
utveckla en all slags teknik för att spara energi och utnyttja förnybara energikällor samt mer
allmänt enhållbar modell för att produceraochkonsumera energi.
En ambitiös politik för att bekämpa klimatförändringar får inte äventyra den ekonomiska
utvecklingen. En sådan politik bör främja innovation och strukturella förändringar samt leda
till effektivare produktionssystem och en förbättrad konkurrenskraft för den europeiska
ekonomin.
Den utmaning som klimatförändringarna innebär ligger också utanför Europa. Europa bör
utveckla tillfredsställande tekniska lösningar49och uppfinna en nyutvecklingsmodellsomkan
exporteras, och som gör det möjligt att genomföra de olika flexibilitetsmekanismerna, såsom
mekanismen för enrenutveckling.
De politiska åtgärderna bör i första hand syfta till att minska energikonsumtionen samt att öka
andelen mindre kolintensiva energiprodukter framför allt inom transportsektorn och i
byggnader. I detta sammanhang bör utvecklingsländerna uppmuntras att utforma sin
energipolitik till förmån för icke kolintensiva energikällor och särskilt nya och förnybara
energikällor. Europeiska unionen skulle kunna komplettera de insatser som vidtas i tredje
land, och då främst i länder med en snabb tillväxt i till exempel Latinamerika, med en politik
som syftar till att föra över ren teknik. Kampen mot klimatförändringar bidrar också till att
förstärka försörjningstryggheten.
Slutsats: För att uppfylla åtagandena från Kyoto och rent allmänt minska utsläppen av
växthusgaser krävs i första hand energipolitiska åtgärder och åtgärder inom transportsektorn.
Utan drastiska åtgärder inom dessa områden förutsätter en effektiv kamp mot
klimatförändringarna att Europeiska unionen bestämt förbinder sig att vidta konkreta åtgärder
(bl.a. skatter och lagar) för att främja energibesparingar (i t.ex. byggnader) och förnybara
energikällor, vilket förespråkas i denna grönbok. I själva verket är dessa åtgärder desto mer
motiverade eftersom man på den nya europeiska energimarknaden fäster en större vikt vid
efterfrågan.
B.OLÄMPLIGALÖSNINGAR
Den utmaning som följer av klimatförändringarna har inte fått stöd av en reform avbeskattning och statligt stöd i fråga om energiprodukter som är anpassad till den nya
utvecklingen. Det har inte heller gjorts några ambitiösa insatser på efterfrågesidan, vilka
främst skulle främja energibesparingar.
1. Oordningen på skatteområdet
Energiprodukter står för den största delen av medlemsstaternas skatteintäkter på
energiområdet. Även om dessa produkter är föremål för ett stort skattetryck varierar
skattesatserna kraftigt beroende på energiproduktoch medlemsstat.
49Det finns lovande tekniska lösningar, men de är svåra och kostsamma att genomföra. Exemplen
inbegriper lagring av koldioxid i underjordiskahåligheter, utveckling avnyteknik för elproduktion somintegenererar koldioxid och skapandeav s.k kolsänkor genom nyplanteringav skog eller utveckling avplankton ihaven.
63Trots de stora skillnaderna mellan EU-länderna kan beskattningen, och då främst i form av
punktskatter, utgöra ett effektivt energipolitiskt verktyg. Målen för en sådan politik, som till
exempel att internalisera de kostnader som hänger samman med miljöförstöringen eller
tillämpningen av principen att förorenaren betalar, kan i själva verket uppnås på ett effektivt
sätt genom en beskattning som skapar incitament. Med tanke på efterfrågans låga
priselasticitet bör beskattningsnivån vara tillräckligt hög för att en samstämmig prissignal
skall ges varaktigt. Skatteåtgärden bör också åtföljas av enkla genomförandeformer, som kan
vara progressiva, ochsomkan förstås avalla aktöreroch inte är administrativt betungande.
Det krävs ett mer harmoniserat gemensamt regelverk för beskattning av energiprodukter för
att undvika snedvridningar avkonkurrensen.
a. Skillnader ibeskattning
−Allmänna tendenser
Sedan 1980 har de skatteintäkter som genereras av beskattningen av energi och transporter
ökat något – från 5,7 procent till 6,5 procent av de totala intäkterna av skatter och sociala
avgifter mellan 1980 och 1997. Denna tendens är i linje med den "gröna skatteväxling"
genomvilkennya skatter har införts samtidigt sombeskattningenavarbete har minskats.
Det råder stora skillnader mellan medlemsstaterna. Orsakerna till skillnaderna i beskattnings-
nivå på energiområdet har visat sig vara mycket komplexa. De påvisar skattestrategier där
man betonar antingen ett främsta mål att generera skatteintäkter, en ekonomisk politik som
syftar till att utveckla sektoriella konkurrensfördelar, överväganden på miljöområdet eller
socialaochregionalaöverväganden.
Det finns dock en gemensam faktor: den största delen av de intäkter som genereras av
beskattningen av energi härrör från mineraloljor. Sålunda motsvarar skatterna i genomsnitt
69 procent avpriset på dieseloch75 procent avpriset påbensin.
64Intäkterfrån skatterpå energi och transporteri procent av detotala intäkterna från
skatteroch sociala avgifter(1997)
Energi Transporter Totalbeskattning av
energioch
transporter
Belgien 3,5 1,9 5,4
Danmark 4,5 4,3 8,8
Tyskland 4,4 1,0 5,4
Grekland 8,1 1,1 9,2
Spanien 5,3 0,6 5,9
Frankrike 4,3 0,5 4,8
Irland 4,9 3,9 8,8
Italien 7,2 1,1 8,3
Luxemburg 7,2 0,3 7,5
Nederländerna 4,4 3,3 7,7
Österrike 3,7 1,5 5,2
Portugal 7,2 2,5 9,7
Finland 4,8 2,2 7,0
Sverige 5,2 0,7 5,9
Förenade kungariket 6,3 1,6 7,9
EU 15 5,2 1,3 6,5
−Principer för beskattning av energiprodukter: källantill skillnaderna ibeskattning
Konsumentpriset på energiprodukter innehåller tre typer av skatter: mervärdeskatt (en
värdebaserad skatt som är proportionell till produktens försäljningspris), punktskatter
(särskilda skatter per fysisk enhet avprodukten) samt riktade skatterochavgifter.
Skatter på mineraloljor och mervärdeskatt omfattas av ett gemenskapssystem för beskattning.
Det finns däremot inget gemensamt regelverk för andra energiprodukter än mineraloljor eller
för andra skatter änpunktskatteroch mervärdeskatt.
- Punktskatter
Metoderna för att fastställa punktskattesatser skiljer sig också åt mellan medlemsstaterna.
Deras utformning varierar avsevärt. I vissa medlemsstater finns det koldioxidskatter
(Danmark, Finland, Nederländerna och Sverige), medan andra saknar sådana skatter. Vissa
har skatter på kärnkraft (Sverige) eller skatter för att stödja den inhemska industrin (Spanien i
fråga om kol).
När det gäller punktskatter på mineraloljor beslutade medlemsstaterna 1992 enhälligt att
införa en lägsta gemensam skatt på grundval av användningsområdet för varje mineralolja
(bränsle, industriellochkommersiellanvändning, uppvärmning). I praktikenöverstiger punkt-
skatterna ofta dessa lägsta nivåer, som inte har justerats sedan 1992. Skattesatserna varierar
kraftigt mellan medlemsstaterna.
65Dessutom innebär flera undantag att medlemsstaterna får reducera punktskatterna på
oljeprodukter eller rent av befria dem från sådana skatter. Flera undantag eller lättnader anges
uttryckligen i gemenskapens lagstiftning. Man kan särskilt nämna den totala skattebefrielsen
från punktskatter för bränsle avsett för kommersiell luftfart och för kommersiell sjöfart i
gemenskapens vatten.
0100200300400500600700800euro/1000l
Royame-Uni
France
Pays-Bas
Allemagne
Finland
Italie
Danemark
Suede
Belgique
Autriche
Irlande
Luxembourg
Espagne
Portugal
Grece
AcciseminimumLes accises sur l'essence sans plomb
/// In graph above:
/// accisessurl’essence a plomb = Punktskatterpåblyfri bensin
///acciseminimum = Minimiskatt
Enligt gemenskapens lagstiftning kan medlemsstaterna också begära undantag eller lättnader
från punktskatter utöver dem som uttryckligen anges i denna lagstiftning hos Europeiska
kommissionen.
- Mervärdeskatt
När det gäller mervärdeskatt anges i sjätte momsdirektivet att alla energiprodukter med
undantag för naturgas skall ha en "normal" lägsta skattesats på 15 procent. Endast gas och el
kan beskattas med en reducerad skattesats. De reducerade momssatser som fanns på andra
energiprodukter redan 1991 får dock behållas inom ramen för vissa övergångsåtgärder. Den
verkliga situationen är sålunda komplex, vilket kan illustreras av att mervärdeskatten på
elkonsumtion varierar mellan5 procent iDanmark och25 procent iSverige.
66Momssatseri medlemsstaterna -2000 (påvissa varor
och tjänsteri procent)
Land Moms–normal
skattesatsPerson-
transporterNaturgas El
Österrike 20 10 20 20
Belgien 21 6 21 21
Danmark 25 undantagna 25 25Finland 25 8 25 25Frankrike 19,6 5,5 19,6 19,6Tyskland 16 16 -7 16 16Grekland 18 8 8 8Irland 21 undantagna 12,5 12,5Italien 20 10 10 10Luxemburg 15 3 -0 6 6
Nederländerna 17,5 6 17,5 17,5
Portugal 17 5 17 5S p a n i e n 1 6 1 6 - 71 61 6Sverige 25 12 25 25Förenade
kungariket17,5 0 5 5
- Andra skatterochavgifter
För övriga skatter och avgifter på energi har medlemsstaterna utvecklat ett antal
skatteinstrument somskiljer sig åt itillämpningsområden, beräkningsmetoder och skattesatser
ti l lm enf örd e ni n r em a r kn a d en .
Beskattningsnivån på energiprodukter varierar kraftigt mellan medlemsstaterna. Olje-
produkter är i detta avseende mycket betecknande. Sålunda varierar punktskatterna på diesel
från 245 euro/1000 liter i Portugal till 777 euro/1000 liter i Förenade kungariket, vilket kan
jämföras med en lägsta gemensam skattesats på 245 euro/1000 liter. Man kan konstatera att
den totala skatten på bränslen motsvarar 50-60 procent av konsumentpriset i de länder som
har den lägsta beskattningen (Grekland, Luxemburg, Portugal, Spanien), men hela 75 procent
iFörenade kungariket.
När det gäller kandidatländerna har alla central- och östeuropeiska länder infört
punktskatter på bensin (med och utan bly) och diesel. Punktskattesatserna är dock i allmänhet
lägre än i medlemsstaterna. Punktskatter på andra bränslen än motorbränslen (flytande
67naturgas och fotogen) samt på tunga och lätta bränslen har genomförts i några få av dessa
länder. Kandidatländerna måste höja sina skattesatser eller införa punktskatter då de ansluter
sig tillEU, ävenomdettakan medföra vissa ekonomiska ochsociala problem.
De central- och östeuropeiska länderna har inte infört några skatter på naturgas, el och kol,
med undantag för Litauensomtillämpar en värdebaserad skatt på el.
Punktskatteri kandidatländerna
(början av år2000)
Bensin medbly Blyfri bensin Diesel Lätt olja Tungolja
euro/1000liter euro/1000liter euro/1000liter euro/1000liter euro/ton
Bulgarien 206 188 47 6,3 11,3
Tjeckien 294 294 221 221* 0
Estland 192 192 127 14 0
Ungern 0 343 296 296** 0
Lettland 224 190 178 18 3,2
Litauen 0 208 111 0 4,7
Polen 288 266 196 24 24,1
Rumänien 232 225 116 0 0
Slovakien 0 223 173 0 0
Slovenien (inklusive
koldioxidskatt)384 324 330 25,8(66,2) 15,5(63,6)
EU:s lägstaskattesats 337 287 245 18 13
b. Beskattningen stämmer inte överens med samhällets behov
- Rangordningenpå skatteområdet
Principen om skatteneutralitet skall göra det möjligt att undvika risker för snedvridningar i
produktionssektorernas och konsumenternas val. Den sistnämnda punkten gäller särskilt
energisektorn.
Medlemsstaterna tillämpar ofta samma rangordning isin beskattning av energiprodukter. Kol
och gas beskattas minst, medan olja är hårdare beskattad. De förnybara energikällorna är
föremålför skatteutgifter ochkolet åtnjuter statligt stöd iproducentländerna.
68Kolärrelativt måttligt beskattat med undantag för EU:snordliga medlemmar. Uppskattnings-
vis varierar skattesatserna från noll (i tio medlemsstater) upp till hela 60 procent i Finland för
industriell användning50. Även om det är fullständigt logiskt att kol är befriat från alla skatter
då det är föremål för ett omfattande statligt stöd blir följden faktiskt att importerat kol gynnas
på bekostnad avalternativa energikällor somär hårdare beskattade såsomnaturgasocholja.
Naturgas är i allmänhet hårdare beskattad än kol, men förutom i Danmark, Italien, Sverige
och Österrike är skattesatserna inte särskilt höga. Skattesatsen varierar från 5 procent i
Förenade kungariket (moms) upp till hela 50 procent i Danmark och Italien för användning i
hushållen. För industriell användning och elproduktion uppskattas skattesatsernas spännvidd
tillmellan0 och15 procent51.
Deförnybara energikällorna är ofta föremål för undantag eller reducerad skatt, men på
olika sätt iolika medlemsstater. Bristenpå harmonisering inomEuropeiska unionen skickar ut
en signal som inte stämmer överens med målen för försörjningstryggheten. Vissa förnybara
energikällor bör vara föremål för en gynnsam beskattning. I detta avseende undgår en del av
produktionen av förnybar energi på grund av deras egenart redan nu all beskattning. Detta
gäller till exempel solvärme och solkraft för användning i hushållen. En annan del som till
exempel vindkraft, vattenkraft och el producerad av biomassa samt biobränslen säljs på
marknaden och kan beskattas. Exempelvis skulle en punktbeskattning av biobränslen, som
redan är minst tre gånger dyrare än konventionella bränslen, oundvikligen döma dem att
marginaliseras på marknaden. Gemenskapens nuvarande lagstiftning tillåter dock inte att
biobränslenundantas från beskattning förutominomramen för pilotprojekt.
Det bör dock noteras att olika åtgärder redan har vidtagits för att främja de förnybara
energikällorna. När det gäller bränslen har åtgärder till förmån för ersättningsbränslen antagits
för att underlätta ett ökat genomslag på marknaden för naturgas och flytande naturgas (LNG).
På längre sikt möjliggör förslaget till direktiv om energiprodukter ett skatteundantag för väte
ochbiobränslen.
−Konsekvenser av skillnaderna i beskattning
Den oenhetliga beskattningen på transporter och energi kan illustreras med följande exempel:
På en och samma sträcka mellan en huvudstad och en regional storstad (600 km) konkurrerar
flyget med snabbtåget med alla de trafikstockningsproblem som detta kan skapa framför allt
vid avgången från huvudstaden. Det flygbränsle som flygplanet konsumerar är dock
undantaget från alla skatter medan tågresenärens biljettpris inbegriper mervärdeskatt och
eventuella punktskatter påel.
−Skillnaderna i beskattning medför paradoxer ivalet av energikälla52.
När det gäller elproduktionen tycks punktskatter och andra skatter i alla medlemsstater vara
neutrala med avseende på konsumenternas val. Eftersom kol beskattas hårt i Nederländerna
gynnar man inhemsk elproduktion frånandra energikällor och import av el från Tyskland som
har producerats med fasta bränslen. På samma sätt gynnar Förenade kungarikets "green
ticket"export avelfrån franska kärnkraftverk.
50Deuppgifter som finnstillgängligaär intesärskiltdetaljeradeinomdetta område.
51Deuppgifter som kommissionenhar tillgångtillär intesärskilttydliga.
52Seundersökningen avskatter i bilaga3.
69Vissa undersökningar visar att medlemsstaternas nuvarande skatter på grund av alltför låga
skattesatserintealltidstyrkonsumenterna iderasval.
När det gäller värmeproduktion inomindustrin är valet av bränsle också neutralt ur
skattehänseende, förutom iGrekland där fasta bränslen gynnas.
Föruppvärmning i hushållen är naturgasens konkurrensfördel så stor att konsumenternas
val inte styrs av beskattningen förutom iIrland och Spanien.
Förtransport med personbilar gynnas dieseldrivna bilar i skattehänseende i Belgien,
Frankrike, Tyskland, Nederländerna och Sverige53. Med en efterfrågan som är oelastisk på
kort och medellång sikt är beskattningsnivån på bränslen i förhållande till priset inte
tillräcklig för att påverka konsumenternas val. Även omde ofta har en marginell betydelse för
besluten måste manockså beakta andra beskattningsformer såsomväg- ochbilskatter.
- Avsaknaden av en harmoniserad beskattning av energi kan snedvrida konkurrensen
mellan medlemsstater .
De mycket olika punktskattesatserna på bränslen i olika medlemsstater, och då främst på
diesel som konsumeras av nyttofordon, utgör en klassisk illustration av detta. Gränshandeln
med dessa produkter påverkas kraftigt av skillnaderna i skattesatser. Dessutom leder
prisökningen på bränslen, även om den sker i en situation med i allmänhet stabila energi-
skatter,tilloorganiserade reaktioner imedlemsstaterna. De sänker ofta skatterna på energioch
transporter för att bland annat stödja vägtransportsektorn. Genom att emellanåt förlora
insikten om behovet att omstrukturera denna sektor innebär medlemsstaternas skatteinitiativ
bara att deredanbefintliga snedvridningarna avkonkurrensen inomgemenskapen förvärras.
Såsom underströks vid Europeiska rådets (ekonomiska frågor) möte i Versailles (september
2000) är det lämpligt att avråda från försök att kompensera för prisökningen på olja genom
skattesänkningar.
Med tanke på skatternas mycket stora andelav konsumentpriset går en vida spridd tanke, som
för övrigt stöds av Opec, ut på att lindra prisuppgången på oljeprodukter genom att sänka
skatten. Om man gav efter för denna tanke skulle det innebära att skatteintäkter förs över till
Opecländer och att de uppmuntras att upprätthålla artificiellt höga priser eftersom effekten av
ett höjt råoljepris på konsumtionenskulle neutraliseras avskattesänkningar.
Man måste i viss mån också sätta den aktuella prisuppgången i sitt rätta sammanhang.
Priserna inklusive skatter har under de senaste 20 åren legat på högre nivåer mätt i fasta
priser. Exempelvis betalade de franska bilisterna i genomsnitt 6,6 franc per liter under 2000,
vilket kan jämföras med 5,9 franc 1990 och 7,3 franc 1985. Räknad per körd kilometer blir
ökningen än mindre med tanke på den tekniska utvecklingen. År 2000 förbrukar en bil bara
hälftenså mycket bensin somför tjugo årsedan.
Plötsliga skattesänkningar är heller inte helt förenliga med gemenskapens lagstiftning. Såsom
anges ovan kan medlemsstaterna enligt gemenskapens lagstiftning begära undantag eller
lättnader från punktskatter utöver dem som uttryckligen anges i denna lagstiftning hos
Europeiska kommissionen. Dessa ansökningar har ökat. I detta avseende har flera
medlemsstater nyligen aviserat sänkta punktskatter på diesel avsett för vägtransporter.
Kommissionenhar föreslagit rådet att minska antalet undantagochatttidsbegränsa dem.
53Se bifogad undersökningav skatter.
70- Avsaknaden av en harmoniserad beskattning av energi kan också leda till orimlig
skattekonkurrens . En medlemsstat som vill beskatta en energiprodukt kan hindras att göra
detta om denna produkt inte beskattas på ett jämförbart sätt i grannländerna eftersom man
annars riskerar att vissa ekonomiska verksamheter omlokaliseras. Medlemsstaterna förlorar
s ål un d ae nd elavsi na u ton om ia t tf a t tab e sl u tp ås k a t te om r å d e t.
I allmänhet påverkar de otillräckliga gemensamma strukturerna för beskattning av energi den
inre marknaden. Avregleringen av marknaderna för el och gas kan också hotas. Denna
otillräcklighet minskar dessutom medlemsstaternas manöverutrymme i deras strävan att
genomföra vissa önskvärda skattereformer. Slutligen är den oförenlig med vissa politik-
områdensomdenpåverkar, somtillexempelförsörjningstryggheten.
Jämfört med nationell lagstiftning har ett gemensamt regelverk många fördelar, särskilt när
det gäller den inre marknaden och harmoniseringen av konkurrensvillkoren inom Europeiska
unionen. Gemenskapen tycks vara den optimala nivån för att fastställa den övergripande
riktningen för skattepolitiken inomområdena energi, transport ochmiljö.
Gemenskapen är också relevant nivå eftersom problemen när det gäller att rent konkret
genomföra vissa delar av energi- eller miljöpolitiken hänger samman med reglerna om statligt
stöd.
Entillnärmning av beskattningen uppåt mellan medlemsstaterna är därför oundviklig .
Detta är för övrigt precis vad kommissionen föreslår i sitt f ö r s l a gt i l ld i r e k t i vo m
beskattning av energiprodukter54, som ligger på rådets bord sedan 1997. Utan att införa
någon ny skatt syftar detta förslag till att möjliggöra en omstrukturering av de nationella
skattesystemen och att uppnå olika mål bland annat inom områdena miljö, transport och
energi med beaktande av den inre marknaden. Dess godkännande blockeras dock i rådet,
särskilt av Spanien. Det brådskar att återuppta diskussionerna i syfte att anta detta
direktiv snarast.
En tänkbar justering skulle bestå i en mekanism för att stabilisera momsintäkterna, vilket
skulle kunna beslutas vid kraftiga prisfluktuationer på olja. Kommissionen kommer i detta
sammanhang att fortsätta att undersöka fördelarna med en sådan mekanism med beaktande av
målet att harmonisera energiskatterna uppåt55. Man måste även beakta att intäkterna från
mervärdeskatt på oljeprodukter i allmänt påverkas lite av det ökade oljepriset eftersom
momsintäkterna frånannankonsumtionminskar.
Slutsatser: Det kaos som kännetecknar beskattningen av energi strider ofta mot transport-
och miljöpolitiska mål. Regeln om enhällighet utgör ett hinder för en verklig tillnärmning av
skattenivåerna. Så länge som Europeiska unionen inte klarar att åstadkomma en verklig
tillnärmning av de nationella energiskatterna är det inte realistiskt att tro att man
snabbt kan införa gemensamma skatter som till exempel koldioxidskatter. Alla försök
på dettaområde harhittillsmisslyckats.
54KOM(97) 030 slutlig, EGTC139, 6.5.1997.
55Europeiska unionens oljeförsörjning , kommissionens meddelande av den 11.10.2000, KOM(2000) 631
slutlig.
712. Otydligheterpå området statligt stöd
Kontrollen av statligt stöd utgör ett viktigt instrument för att se till att den inre marknaden
fungerar smidigt. Hittills har kommissionen emellertid granskat varje enskilt fall, och då
särskilt stödtillelsomproduceras med förnybara energikällor ochövergångsregler (strandade
kostnader) enligt "eldirektivet".
För tillfället finns det på gemenskapsnivå ingen exakt inventering av alla former av statligt
stöd som medlemsstaterna beviljar olika energiprodukter. Kommissionen har dock redan tagit
itu med denna uppgift för att kontrollera att stödet till vissa energikällor inte sker på
bekostnad av energipolitiska mål och kampen mot klimatförändringar. Detta har i själva
verket tidigare varit fallet. Idag är situationen något annorlunda bland annat vad gäller
snedvridningar av konkurrensen. En inventering av det statliga stödet på energiområdet skulle
göra det möjligt att inför framtiden bekräfta om vissa stödformer är välgrundade. Vissa
sektorer borde inte längre kunna åtnjuta statligt stöd (t.ex. olja, gas och kärnkraft). Stödet
borde däremot koncentreras på att utveckla förnybara energikällor.
Det pågår en översyn av reglerna om statligt stöd i syfte att underlätta nya och förnybara
energikällors genomslag på marknaden. Det väntas också beslut om"strandade kostnader" för
att klargöra frågan om övergångsregler. Denna aspekt är också viktig för att hantera de
omstruktureringar sompågår ikandidatländerna.
K o m m i s s i o n e nk o m m e ri n o mk o r ta t ts l u t f ö r ae t tn y t tr e g e l v e r kf ö rs t a t l i g ts t ö dt i l l
miljöskydd. Detta regelverk innehåller särskilda bestämmelser som skall underlätta de
förnybara energikällornas utveckling.
Det statliga stödet bör analyseras med avseende på transportpolitiken, energipolitiken,
försörjningstrygghetenochnödvändighetenatt främja förnybaraenergikällor.
Kommissionen kommer att göra en systematisk inventering av statliga stödåtgärder för att
bekräfta huruvida de stämmer överens med Europeiska unionens politiska prioriteringar
3. Otillräcklig styrning av efterfrågan
Strävan efter energibesparingar fick ett uppsving efter oljekriserna, men under de senaste
decenniet har insatserna på området tappat fart. Under de senaste tio åren uppgick
energibesparingarna bara till10 procent jämfört med 25 procent under 1980-talet.
De insatser som görs för att styra efterfrågan görs huvudsakligen på nationell nivå med
varierande resultat i olika medlemsstater. Vissa har prioriterat införande av
incitamentsstrukturer, medan andra har valt mer tvingande åtgärder. Den utmaning som följer
med klimatförändringarna samt förberedelserna av klimatkonferensen i Haag har förmått
vissa medlemsstater att avisera mer ambitiösa program, men dessa har inte lett till en
konsumtionsminskning som motsvarar de problem som måste lösas. Medlemsstaterna har
visat sig vara föga villiga att utarbeta övergripande åtgärder med bindande mål på
gemenskapsnivå.
De gemensamma insatserna har hittills förblivit begränsade. Europa har inte lyckats fullfölja
genomförandet av de stora energibesparande insatser som man enades om efter de första
oljekriserna. 1993 antog Europeiska unionen det så kallade SAVE-direktivet. Enligt detta
72direktiv skall medlemsstaterna utveckla och genomföra energibesparingar inom hushålls-,
tjänste-ochindustrisektorerna56.
Samtidigt som kommissionens förslag innehöll tydliga riktlinjer för de åtgärder som skulle
vidtas på nationell nivå krävde dock medlemsstaterna i beslutsprocessen maximal flexibilitet
att kunna välja de åtgärder som lämpade sig bäst utifrån deras nationella förhållanden. Detta
har minskat direktivets effekter avsevärt. Dessutom har åtta medlemsstater antingen inte
lyckats genomföra delar av direktivet eller inte rapporterat resultaten. Till följd av detta
inleddes överträdelseförfaranden ioktober 2000.
Direktiven SAVE och Altener antogs i början av 1990-talet. De utgör politiskt inriktade
program med fokus på icke-tekniska åtgärder för att bättre utnyttja den ekonomiska
potentialen hos befintliga innovativa metoder på energimarknaden samt energiaspekter inom
transportsektorn. De årliga budgetarna för år 2001 och 2002 planeras uppgå till 14,0
respektive 11,0 miljoner euro för SAVE och till 17,5 respektive 17,3 miljoner euro för
Altener. Det rör sig om mycket blygsamma belopp, varför man inte kan tala om en verklig
gemenskapspolitik.
Erfarenheterna visar att programmenSAVE och Altener med undantag för vissa punktinsatser
har lett till begränsade resultat:
•En övergripande strategi för en förbättrad energieffektivitet hos hushållsmaskiner (t.ex.
kylskåp, tvättmaskiner, ugnar). Utarbetandet av tekniska specifikationer för märkning och
standarder har skett på grundval av undersökningar som stötts genom programmet SAVE.
Insatserna inbegriper direktivet om märkning av hushållsmaskiner och direktivet om
lägsta effektivitetsnormer för kylskåp och värmepannor. Övervakningen av direktivens
genomförande har varit avgörande för deras framgång och finansierades genom
programmet SAVE. De kylskåp som säljs idag förbrukar cirka 27 procent mindre energi
än likvärdiga kylskåp som såldes 1992, vilket till stor del är ett resultat av märkning och
standarder.
•Altener-projektet AFB-NET V i Finland, som handlar om biomassa. Biomassa har en
mycket stor potential inom sektorn förnybara energikällor. Genom detta projekt har man
åstadkommit ett omfattande europeiskt samarbete mellan industrin, forsknings- och
utvecklingssamfundet samt energimyndigheter. I projektet utvärderar man bland annat den
internationella handeln med biomassa samt gör prisjämförelser .
Erfarenheterna visar att direktiven om märkning av hushållsmaskiner och om
effektivitetsnormer för kylskåp och värmepannor har varit mycket effektiva då de genomförts
korrekt.
Enligt de senaste uppskattningarna57beräknar man utifrån den enorma tekniska potentialen
för en förbättrad energieffektivitet (som uppskattas till 40 procent av den nuvarande
energikonsumtionen) att det finns avsevärda ekonomiska möjligheter till energibesparingar,
som skulle motsvara åtminstone 18 procent av den nuvarande energiförbrukningen. Dessa
möjligheter uppgår till över 160 mtoe, vilket i stort motsvarar den samlade efterfrågan på
energi i slutledet i Belgien, Danmark, Finland, Grekland, Nederländerna och Österrike. Att
56Energicertifiering av byggnader, fakturering av uppvärmnings- och kylningskostnader efter
förbrukning, tredje parts finansiering inom den offentliga sektorn, isolering av nya byggnader, enregelbunden inspektion avvärmepannor samtenergirevisioner avenergiintensiva industrier.
57MURE-modellen.
73denna potential inte har utnyttjats beror på marknadshinder som motverkar en
tillfredsställande spridning och användning av energibesparande teknik. Inom vissa sektorer
finns det enorma potentialer. Exempelvis visar undersökningen European Green Light att
mellan 30 och50 procent av den el som används för belysning skulle kunna sparas in genom
investeringar i de mest effektiva belysningssystemen. Liknande effektivitetsvinster skulle
kunna genomföras genom effektivare mekanismer för energibesparingar hos datorer,
kontorsutrustning, TV-apparater, videobandspelare m.m.
Ihandlingsplanen för ökad energieffektivitet i Europeiska gemenskapen , som kommissionen
antog i april 2000, föreslås ett vägledande om än blygsamt mål för en förbättrad
energiintensitet med ytterligare en procentenhet per år jämfört med den antagna baslinjen.
Genom detta kan man förverkliga två tredjedelar av de potentiella energibesparingarna fram
tillår 2010, vilket motsvarar över 100 mtoe. Därigenomundviker man också koldioxidutsläpp
på nästan200 miljoner tonper år. (Dessa bör utvecklas iett scenario för energieffektivitet).
Att fördubbla elproduktionen från kombikraftverk till 18 procent i Europeiska unionen fram
tillår 2010 skulle innebära att man undviker ytterligare 65 miljoner ton koldioxidutsläpp fram
tilldetta år. Denkombinerade värme- och elproduktionen har dock en mycket större potential,
och det anses att den på en avreglerad marknad skulle kunna tredubblas fram till år 2010.
Därmed skulle manundvika ytterligare 65 miljoner tonkoldioxidutsläpp.
Utvecklingen av initiativ för en integrerad resursplanering (SAVE-undersökningen) och
integrerade energitjänster kan vara särskilt lovande när det gäller att bidra till att eliminera
kopplingen mellan efterfrågan på energi och ekonomisk tillväxt. Det senaste arbetet inom
ramen för det europeiska klimatförändringsprogrammet58bekräftar denna ekonomiska
potential. I den preliminära rapporten från arbetsgruppen för energikonsumtion har man för
efterfrågesidan konstaterat att man genom att byta ut dagens utrustning eller införa ny
utrustning med energisnåla modeller skulle kunna spara ungefär 350 TWh el inom hushålls-,
tjänste-ochindustrisektorerna.
Med undantag för några få åtgärder som har genomförts inom ramen för programmen
SAVE och Altener är det beklagansvärt att Europeiska unionen inte i högre grad har
utnyttjat alla de lärdomar den har kunnat dra av sitt stöd till och främjande av ny
teknik, bland annat genom sina forskningsprogram. Detta gäller både spridning av
resultat och införande av nya normer som gör det möjligt att spara energi i byggnader,
inomtransportsektorn, inomindustrin m.m.
I framtiden bör all tillgänglig ny teknik (rena bilar, bränsleceller, isolering, solceller m.m.) få
stöd av gemenskapen. Detta kommer att vara inriktat på efterfrågan till förmån för potentiella
användare (städer, kommuner ochregioner) snarare än på stödtillutbudet av teknik som finns
sedanlänge. Ärdetmed andra ord lämpligt att stimulera efterfrågan, somien förlängning gör
det möjligt att gradvis skapa tillräckligt stora marknader? Dessa skalekonomiska effekter
skulle leda till minskade kostnader för denna teknik. Samtidigt bör man fortsätta insatserna
för certifiering och standardisering. Om till exempel storstäderna skulle främja användandet
av hybridbilar och begränsa tillträdet för förorenande bilar skulle denna typ av stöd vara
effektivare än stödtill industrin. Erfarenheter istor skala utgör illustrerande exempel.
Slutsats: Kommissionen arbetar på ett tydligt regelverk för prioriteringarna i den framtida
politiken för energibesparingar och förnybara energikällor (styrning av efterfrågan). Det är av
58KOM (2000) 88 slutlig.
74denna anledning som kommissionen då den skissar fram en energipolitisk strategi (se del 3 i
denna grönbok) betonar konkretaåtgärder fördämpa efterfrågetillväxten.
II. E NERGIMARKNADERNAS GRADVISAINTEGRATION
Avsaknaden av en gemensam energipolitik har inte hindrat gemenskapen att anta en radåtgärder som har möjliggjort förverkligandet av en inre marknad för bland annat gas och el,
vilket iförsta hand har inneburit avsevärda prissänkningar
59.
A.Den inre marknaden förnaturgas och el
1. Marknadens utveckling
a) Prissänkningarna har inletts
I likhet med telekommunikationer och finansiella tjänster syftar förverkligandet av den inre
energimarknadentillatt förstärka deneuropeiska ekonomins konkurrenskraft. I början av 1990-
talet betalade den europeiska industrin i genomsnitt 40 procent mer för sin el än sina
amerikanska konkurrenter. Effekten på priserna är redan en framgång: flera medlemsstater hargått längre än vad som krävs i direktiven om el och naturgas
60, vilket har lett till att
marknaderna för el och naturgas har avreglerats till två tredjedelar respektive 80 procent.
Priserna för de industriella konsumenterna har sjunkit med i genomsnitt 15 procent, och med så
mycket som45 procent ivissa medlemsstater somtillexempelTyskland61.
b) Ett harmoniserat regelverk
Till skillnad från USA är regelverket för avregleringen av marknaden enhetligt.
Avregleringen styrs genomett direktiv där minsta skyldigheter anges för alla medlemsstater. I
USA finns det däremot ingen federal lag somanger sådana regler – marknaden öppnas i varje
enskild delstat.
59Avregleringen av marknaderna för naturgas och el har hittills skett inom ramen för fem olika direktiv,
nämligen direktivet om öppnaförsäljningspriser (1990), direktiven om distribution av el och gas genom
storanät (1990respektive 1991), direktivet om den inremarknaden för el (1996) och direktivet om den
inremarknaden för gas(1998).
6096/92/EGoch 98/30/EG.
61Kostnaderna för elproduktion har ändrats bland annat till följd av avregleringen av energimarknadenoch införandet av miljöregler. Elproduktionskostnaderna är lägst för kombikraftverk (gasturbiner) följtav importerat kol. Med tanke på det statliga stöd som flera medlemsstater ger till vindkraft är dennaenergikällas produktionskostnader också ganskakonkurrenskraftiga.
Elproduktionskostnaderförolika energitekniker
Produktionskostnader
ic e n t / k W hProduktionskostnader
jämfört med gas
Stenkol(importerat) 3,29 3%
Stenkol (subventionerad gemenskaps-produktion)4,20 32%
Gas(CCGT) 3,18 0%
Kärnkraft 4,51 42%
Vindkraft(subventionerad) 4,46 40%
Källa: Bilaga3
CCGT = Combined Cycle Gas Turbines. Produktionskostnaderna i medlemsstaterna har bedömts efter
mängden produceradel.Kostnadernagrundarsigpåen genomsnittlignyttjandegradpå7000timmar.
75I det europeiska regelverket föreskrivs en sammankopplingsnivå och därmed ett tryggande av
näten som med stor marginal överstiger USA:s. Detta gör det möjligt att undvika riskerna för
strömavbrott genom att de som förvaltar näten kan vända sig till kringliggande operatörer
inomramen för ett samordningsorgan.
c) Allmänna tjänster har anpassats till de nyamarknadsstrukturerna
Inom el- och gassektorerna berör frågorna om allmänna tjänster flera olika aspekter som
måste beaktas. Dessa inbegriper försörjningstrygghet, tjänsternas kvalitet och allmänt
tillgängliga tjänster.
På den sistnämnda punkten har medlemsstaterna ålagt nätförvaltarna minimivillkor i fråga om
skyldigheter att tillhandahålla allmänna tjänster. Transport- och distributionsföretagen måste
garantera alla medborgare en anslutning till nätet till rimliga villkor. Då man förverkligar den
inre marknaden får man dock inte åsidosätta nödvändigheten att garantera en tjänst som är
anpassad till mindre gynnade personer (arbetssökande, isolerade personer, rörelsehindrade
m.fl.). Denna allmänna rättighet att anslutas till elnätet och få el till rimliga priser måste
bevaras. Direktiven innehåller därför ett antal bestämmelser för att garantera att medlems-
staterna bevarar de instrument somkrävs idetta syfte.
Erfarenheterna visar att det gradvisa förverkligandet av den inre marknaden inte har medfört
några försämrade normerförallmännatjänster–tjänsternaskvalitet hartvärtomförbättrats.
d) Marknadens omstrukturering
De företag som av tradition hade monopol inom naturgas- och elsektorerna har föregripit
avregleringen av marknaderna. Inför den förestående konkurrensen har de genomfört genom-
gripande omstruktureringar. Precis som inom andra ekonomiska sektorer handlar det om en
utveckling somden inre marknaden oundvikligen tvingar fram.
Antalet sammanslagningar ochförvärvhar mångdubblats sedan1998, främst inomelsektorn.
Inom elsektorn tycks koncentrationen vara naturlig för den produktions- och transport-
verksamhet som hänger samman på grund av begränsningar för nätförvaltningen och som
också kan utnyttja stordriftsfördelar. Dessa båda undersektorer motsvarar för övrigt en stor del
av kostnaderna (de står till exempel tillsammans för 75 procent av kostnaderna för
elproduktionen i Förenade kungariket62). Att skilja på kraftöverföring och produktion har
framkommit som en viktig faktor för skapandet av verkliga konkurrens- och avreglerings-
villkor. Inom sektorn för produktion av utrustning och kärnbränsle håller koncentrationer
också på att genomföras (BNFL-Westinghouse-ABB, Framatome-Siemens). Dessa syftar till
att i Europa skapa enhetliga och konkurrenskraftiga industriella poler på de internationella
marknaderna.
De slutliga konsekvenserna av denna koncentrationstendens är ännu svåra att bedöma. Den
bör möjliggöra en diversifiering av riskerna vid investeringar i ny teknik och nya sektorer,
ochdärigenombidra tillEU:s försörjningstrygghet ochtillatt stödja dess ekonomiska tillväxt.
62ElectricityMarket ReformIEAHandbook 1999.
762. Hinder sommåste undanröjas
a. Den begränsade handeln inom gemenskapen
Förverkligandet av den inre marknaden hämmas av den ringa handeln med el inom
gemenskapen, vilken ännu inte motsvarar mer än 8procent av elproduktionen. Denna ringa
handel understiger klart den som kan noteras inom andra sektorer som gynnats kraftigt av den
inre marknaden. Detta gäller bland annat telekommunikationer, finansiella tjänster och
industriprodukter. Samordningen av 15 nationella mer eller mindre avreglerade marknader har
ännu inte lett till en fullständigt integrerad inre marknad, vilket rådet begärde vid sina möten i
Lissabonoch Feira. Konkurrensen mellan gemenskapens producenter har ändå utövat ett tryck
på de nationella priserna, vilket paradoxalt nog har begränsat handeln. Utöver det gradvisa
skapandet av en politik i fråga om avgifter och ersättning för utnyttjande av nät utgör den
otillräckliga utbyggnadenav infrastrukturerna ett problemför försörjningstryggheten.
b. Nätens struktur är fortfarande inadekvat
För att den inre energimarknaden skall fungera smidigt är nätens struktur särskilt viktig.
Överföringssystemet ochutformningenav"överföringsvägar" har en grundläggande betydelse
förensmidig försörjning(handelsvolym)ochkonsumenternasval.
Tidigare var det främsta målet med att koppla samman nät inte att utveckla handeln utan att
öka försörjningstrygghetengenomatt avhjälpa tillfälliga avbrott. De värsta flaskhalsarna finns
iSydeuropa, vilket Iberiska halvöns ochGreklands totala eller delvisa isolering vittnar om.
Den bristfälliga nätinfrastrukturen inbegripet upprätthållandet av leveransernas kvalitet
(nätens stabilitet) kanbromsa integrationen av de nationella marknaderna och sålunda leda till
att försörjningstrygghetenbegränsas.
För att främja elhandeln inom gemenskapen krävs att befintliga länkar mellan medlems-
staterna utnyttjas optimalt. Dessa bör fortsätta att granskas noga enligt konkurrensreglerna.
Man måste också uppmuntra utbyggnaden av nya infrastrukturer. Detta handlar inte om ett
ekonomiskt problem eftersom företagen är villiga att investera i nya nät med tanke på
efterfråganpå marknaden. Det är iallmänhet snarare ett politiskt problem. Utbyggnaden av ny
sammankopplingskapacitet stöter ofta på hinder genom att det allmänna intresset (på
gemenskapsnivå eller nationell nivå) stöter på ett motstånd i formav lokala förbehåll mot nya
infrastrukturer. Utbyggnaden av nya överföringslinjer väcker ofta lokalt motstånd även på
strategiska platser, såsomiPyrenéerna och Alperna, somförsvårar projekten.
Till följd av dessa problem måste man i första hand öka den tillgängliga kapaciteten hos
befintliga linjer. För att underlätta utbyggnaden av nya infrastrukturer kan man tänka sig en
europeisk sammankopplingsplandär man identifierar projekt aveuropeiskt intresse, somefter
samråd med folkvalda nationella och regionala församlingar skulle göra det möjligt att finna
lämpliga lösningar på dessa hinder.
Situationen är annorlunda för naturgas eftersom mer än 50 procent av all naturgas som
konsumeras inom EU redan korsar åtminstone en gräns innan den anländer till sin
slutdestination. Under senare år har ett antal nya gasledningar tagits i drift i syfte att integrera
nätet,både inomEUochmedexterna leverantörer.
Efter att den inre marknaden för naturgas har förverkligats kan emellertid en intensivare
användning av nätet på kort eller medellång sikt skapa flaskhalsar (till exempel i Benelux-
77länderna eller mellan Frankrike och Spanien) och problem som rör nätets sammankopplingar
och driftskompatibilitet. Dessa problem doldes tidigare genom att de dåvarande monopol-
företagen reglerade dessa frågor administrativt sinsemellan. Följaktligen utgör identifieringen
av nya sammankopplingsbehov, fördelningen av den i nuläget begränsade kapaciteten och
fastställandet av ett adekvat avgiftssystem för att finansiera nya sammankopplingar mål som
eftersträvas isamråd med industrinoch nationella tillsynsmyndigheter.
En ökad försörjningstrygghet bör också åstadkommas genom en förstärkt sammankopplings-
kapacitet med och mellan kandidatländerna. På längre sikt kommer den fortsatta av-
regleringen på europeisk nivå och med beaktande av likvärdiga villkor att leda till förstärkta
sammankopplingar även mellan tredje länder (Ryssland, Ukraina, området kring Kaspiska
havet och södra Medelhavsområdet).
Komplexiteten i fråga om nätens funktion, drift och struktur föranleder en kontinuerlig insats
från myndigheternas sida inomdettaområde.
En smidigt fungerande inre marknad får inte hindras av fysiska begränsningar. Europeiska
unionen har en viktig roll när det gäller att styra nätutbyggnaden på gemenskapsnivå för att på
så sätt uppfylla den inre marknadens, medlemsstaternas ochkandidatländernas behov.
Eneuropeisk mekanism för samordning mellan berörda parter isyfte att fastställa en europeisk
plan för de störresammankopplande infrastrukturersomsaknas skulle kunna lösa problemen.
c. Nya problem förförsörjningstryggheten
Man måste undvika att strävan efter en omedelbar avkastning på investeringar på en öppen
marknad hämmar investeringar i kapitalintensiva energikällor (kol, kärnkraft m.m.) eller i
energikällor vars lönsamhet inte nödvändigtvis kan säkras på kort sikt (förnybara
energikällor).
I detta avseende ges medlemsstaterna i direktivet om den inre marknaden för el möjlighet att
prioritera inhemska förnybara energikällor och avfall för produktion av värme eller
kombinerad produktion av eloch värme. I direktivet ges också möjlighet att gynna 15 procent
av de inhemska primära energikällor som krävs för den nationella elproduktionen. För nya
investeringar bör medlemsstaterna bevara sin potentiella kontrollöver valet av energikällor. På
samma sätt kan medlemsstaterna tillfälligt upphäva tillträdet till näten då detta är nödvändigt,
blandannat föratt bevara försörjningstryggheten.
När det gäller de primära energikällor som används för att producera el finns det en risk att
olika val äventyrar försörjningstryggheten genom en orimlig koncentration till en enda
energikälla. Ävenomdet för närvarande inte råder någonobalans inomdettaområde kan natur-
gasens utveckling under senare år aktualisera frågeställningar av denna typ. Avregleringen av
gassektorn kommer också att skapa nya försörjningsmöjligheter för kandidatländerna, som för
sin försörjning i huvudsak förlitar sig till Ryssland. Det tycks vara nödvändigt med
övervakning på både medlemsstats- och gemenskapsnivå. I direktivet ges medlemsstaterna för
övrigt möjlighet att vidta de åtgärder som krävs i detta avseende. Då en primär energikälla har
en alltför stor betydelse eller utvecklas så snabbt att den äventyrar den totala försörjnings-
tryggheten för el får medlemsstaterna enligt direktivet fastställa vilken typ av energikälla som
skall användas för ny kapacitet. Dessa åtgärder förutsätter emellertid att deras lämplighetbekräftaspågemenskapsnivåochattdesamordnas medkommissionen.
78När det gäller marknaden för naturgas får medlemsstaterna enligt direktivet i det allmänna
ekonomiska intresset ålägga företagen sådana skyldigheter att tillhandahålla allmänna tjänster
som kan röra tryggheten, till exempel försörjningstryggheten. Vid en plötslig kris på energi-
marknaden där systemets integritet är hotad kan medlemsstaterna dessutom tillfälligtvis vidta
nödvändiga skyddsåtgärder. Dessa åtgärder skall dock utgöras av punktinsatser och bara vidtas
iundantagsf all .
En annan faktor som måste bemästras är en eventuell kraftig konsumtionsökning till följd av
prissänkningar på vissa energiprodukter. Vissa experter tror att den stimulans som ges av den
inre marknadenkanöka förbrukningen istorleksordningen20 procent.
Försörjningstryggheten måste på samma sätt som miljöskyddet få ett tydligt erkännande som
ett av de väsentliga målen för en politik på området allmänna tjänster. Bland de tjänster som
medlemsstaterna bör säkra utgör skyldigheten att bevilja anslutning till nätet samt åtgärder
somrör tidsfrister för felavhjälpning och nätens utbyggnad också skyldigheter idet allmännas
intresse som bidrar till målet om försörjningstrygghet. Skyldigheten att producera en viss
volym el från förnybara energikällor kan också främja försörjningstryggheten genom att man
bevarar alternativa resurser. Normer och åtgärder som rör energibesparingar bör också
fastställas. Den nationella tillsynsmyndigheten har i detta avseende en viktig roll. Det är bara
den som har det oberoende och den överblick som krävs för att tillämpa åtgärder inom detta
område samtidigt sommarknadens utveckling beaktas.
Slutsatser : Energimarknadernas integration bidrar till försörjningstryggheten förutsatt att
dessa marknader verkligen integreras. Den avreglering av de femton medlemsstaternas
energimarknader som föreskrivs i de nuvarande direktiven räcker inte för att skapa en enda
och enhetlig energimarknad i Europa. Den ställer också krav på en ny form av åtgärder från
myndigheternas sida.
I linje med det mandat som Europeiska rådet utfärdade vid sitt möte i Lissabon bör man
påskynda förverkligandet av den inre energimarknaden. För att få en full öppning av
marknaden bör man i högre grad skilja mellan elproducenter och nätförvaltare, säkra
ett icke diskriminerande tillträde till näten för nya producenter och distributörer,
garantera en prissättning av gränsöverskridande handel till en lägsta kostnad, precisera
skyldigheterna att tillhandahålla allmänna tjänster samt göra det obligatoriskt att
inrätta en oberoende nationelltillsynsmyndighet.
Erfarenheterna aktualiserar två nya aspekter. De nationella tillsynsmyndigheterna bör
tillsammans utgöra ett rådgivande organ till kommissionen för att se till att den inre
marknaden fungerar smidigt.
Slutligen måste man fastställa en plan för större sammankopplande infrastrukturer av
europeiskt intresse.
De sociala konsekvenserna av marknadernas avreglering kommer att uppmärksammas särskilt
iett framtida åtgärdspaket.
79

80B.Den inre marknaden föroljeprodukter
Även om oljemarknaden är betydligt mer konkurrensutsatt än marknaderna för andra
energiprodukter måste man ändå göra insatser inom raffinerings- och distributionssektorn för
att skapa enöppnare marknad.
1. Marknadsstruktur
Den klassiska fråga som bilisten ställer sig när han konstaterar en prishöjning vid bensin-
pumpen är: motsvarar denna prishöjning verkligen prisökningen på råolja? Svaret på denna
fråga var jakande fram till mars 2000. Man kan för 1999 konstatera ett nära samband mellan
de bägge prisernas utveckling, där prisökningen på bensin uppvisat en viss fördröjning i
förhållande till prisökningen på råolja. Från mars 2000 kan man dock konstatera en minskad
överensstämmelse. Bensinpriset har sedan dess utvecklats mer negativt än priset på råolja.
Under den allra senaste tiden har sålunda raffineringsmarginalerna nått nivåer som inte
skådats sedan Kuwaitkriget.
Jämförelsen av konsumentpriserna på oljeprodukter exklusive skatter påvisar stora skillnader
mellan medlemsstaterna. Sålunda kostade bensin av typ Euro super 95 is l u te ta vm ajiå r4 5 2
euro/1000 liter i Nederländerna och 344 euro i Förenade kungariket, det vill säga en skillnad
på 31 procent. Dessa skillnader fanns dock oavsett hur oroväckande de än är redan före den
senaste prisuppgångenochhar därmed inga orsakssamband med den.
I samband med undersökningar som nyligen gjordes inom ramen för tillämpningen av
gemenskapens förordning omkontroll av företagskoncentrationer konstaterade kommissionen
att det inte fanns någon anledning att tro att marknaderna för råolja eller raffinerad olja inte
var konkurrensutsatta. Dessa marknader är öppna och priserna anges offentligt på
spotmarknaderna.
Däremot står det klart att brister kvarstår på marknaderna i lägre led. Exempelvis varierar
konsumentpriset exklusive skatter kraftigt mellan medlemsstaterna. Detta innebär inte
nödvändigtvis att det förekommer överträdelser mot konkurrensreglerna, utan att
marknaderna ännu inte är integrerade. Dessa variationer kan förklaras av skillnader i fråga om
kostnader och marknadsstruktur mellan medlemsstaterna. Detta kan illustreras av de mycket
höga priserna i Nederländerna, där marknaden kontrolleras av ett begränsat antal aktörer.
Priserna är lägre i Frankrike och Förenade kungariket som har mer konkurrensutsatta
marknader, där icke-specialiserade distributörer (stormarknader) har en viktig roll som
leverantörer.
Efter denna analys aktualiseras frågan huruvida det förekommer överträdelser mot
konkurrenslagstiftningen, och då särskilt om det kan förekomma kartellbildning (pris-
allianser). De nationella myndigheterna har inlett undersökningar i denna fråga i en rad
medlemsstater. I Italien har konkurrensmyndigheterna vidtagit sanktioner mot oljeföretag. I
Sverigehåller sådanasanktioner påattföreslås.
2. Konkurrenspolitiken
Det är viktigt att se till att marknaden för distribution av bränslen är öppen för nya aktörer,
och då främst för oberoende aktörer. Detta utgör en garanti för konkurrensen på marknaden.
Det är av denna anledning som man håller på att genomföra en undersökning av de hinder
som de oberoende aktörerna stöter på (oavsett om hindren beror på offentliga eller privata
beslut). Resultaten av denna undersökning kommer att göra det möjligt för kommissionen att
81bedöma konkurrensvillkoren på den inre marknaden samt att utarbeta de åtgärder som kan
vidtas enligt konkurrensreglerna.
Denna gemenskapsinsats förstärker de åtgärder som de nationella konkurrensmyndigheterna
har vidtagit. Vissa av dessa har redan inlett undersökningar av misstänkta överträdelser mot
konkurrensreglerna. I vissa fallhar misstankarna bekräftats.
Det skulle det vara lämpligt att genomföra en systematisk jämförelse av de priser som tas ut
för oljeprodukter imedlemsstaternaochpå så sätt påvisa befintliga skillnader.
Kommissionen kommer också att fortsätta att strikt tillämpa reglerna om kontroll av
företagskoncentrationer inom denna sektor, såsom i ärendena BP/Amoco och TotalFina/Elf.
Varje kartelleller missbruk avendominerande ställning kommer att sanktioneras med skärpa.
Slutsats: Klimatförändringarna och den allt mer integrerade energimarknaden i Europa (som
för övrigt är mer integrerad än i USA) utgör ett tillfälle för Europeiska unionen att överväga
åtgärder som gör det möjligt att styra efterfrågan bättre. I själva verket består den enda
möjligheten att agera på utbudssidan i att göra en kraftfull insats för att främja förnybara
energikällor. Man får dock inte skapa sig några illusioner – främjandet av förnybara energi-
källor kan inte utgöra det enda svaret på de komplexa problem som är förknippade med
försörjningstryggheten.
DEL 3 ATT SÄKRA FRAMTIDEN – EN SKISS TILL EN
ENERGIPOLITISK STRATEGI
Målet om en ökad försörjningstrygghet – för att Europeiska unionen om 30 år inte skall vara
beroende av externa leveranser för 70 procent av sin försörjning – är mycket svårt att uppnå
på grund av ett allmänt osäkert sammanhang som begränsar dess manöverutrymme främst på
utbudssidan för energiprodukter. Det är av denna anledning som de prioriteringar som skissas
fram i denna grönbok, och som syftar till att väcka en offentlig debatt, i huvudsak är
koncentreradetillprecisa ochsinsemellansamstämmiga åtgärder för att begränsa efterfrågan.
I. B RISTER IDENNUVARANDE ENERGIFÖRSÖRJNINGEN
Europeiska unionens energiförsörjning står inför flera utmaningar som följer av dennuvarande situationenpå området, ochominget görs kommer de att bekräftas iframtiden.
A. Osäkerhetsfaktorerförenergiförsörjningen
Riskerna för energiförsörjningen som kan vara av fysisk, ekonomisk, social eller ekologisk
art.
1. Fysiskarisker
Ett permanent fysiskt avbrott kanbero på att enenergikälla töms ut eller på att man slutar
att producera en energikälla. Det kan inte uteslutas att Europa på sikt inte längre kommer
att ha några egna gas- och oljeresurser till en rimlig kostnad. Det är troligt att Europa
precis somvissa medlemsstater redan gjort måste överge sin stenkolsproduktion. Slutligen
kan man inte heller utesluta en kärnkraftsavveckling till följd av en större olycka i ett
kärnkraftverk. Följderna av en sådan utveckling när det gäller en förskjutning av
efterfrågan till andra energikällor (olja, naturgas, kol, förnybara energikällor), den inre
marknaden, energiberoendet ochuppställda miljömålmåste analyseras.
82Man får inte heller förbise risken för tillfälliga avbrott, vars följder kan vara förödande för
både konsumenterna och ekonomin i allmänhet. Sådana avbrott kan bero på en strejk, en
geopolitisk kris eller en naturkatastrof. I denna grönbok tas bara sådana aspekter på
tillfälliga avbrott upp som tyder på ett strukturellt försörjningsproblem på gemenskaps-
nivå. De problem som uppstod i Frankrike till följd av skadorna efter stormen i december
1999 påvisade tillexempel ivilkengrad elnätens utformning fortfarande var nationell.
2. Ekonomiskarisker
Ekonomiska avbrott beror på de volatila priserna på energiprodukter på både den
europeiska och den internationella marknaden. Tack vare konkurrensen på den inre
marknaden kan man optimera resurser och minska kostnader, men detta innebär inte att
den europeiska marknaden bryts loss från världsmarknadspriserna. I själva verket utgörs
mer än 60 procent av energikonsumtionen inom hushålls- och tjänstesektorn av kolväten.
Transportsektorn svarar för sin del för nästan hälften av oljekonsumtionen. Prisökningen
på energiprodukterochdå särskilt på kolväten skapar valutafluktuationer och obalanser på
handelsområdet med negativa följder för den europeiska ekonomin. I detta sammanhang
hargeopolitiska överväganden en stor betydelse utan att man exakt kan slå fast
betydelsen av exempelvis Opec, den senaste tidens problem i fredsprocessen i
Mellanöstern, blockaden mot Irak eller osäkerhetenkring utvecklingen iIranochLibyen.
Oljeprisets tredubbling under 1999 och dess återverkningar på priset på naturgas får inte
helt obetydliga effekter på energiräkningen och medlemsstaternas ekonomi om den höga
prisnivån skulle bestå. Prisökningen på råolja har lett till att Europeiska unionens
nettobetalningar ökade med närmare 22,7 miljarder euro för perioden januari–maj 2000.
De prishöjningar på olja som inleddes 1999 har t illsammans med eurons depreciering
redan spätt på inflationstakten i EU med en procentenhet. Den ekonomiska tillväxten ser
ut att tappa fart, även om tillväxttakten ändå uppgår till cirka 3 procent. Den rådande
situationen innebär att tillväxttakten minskar med 0,3 procentenheter under 2000 och med
0,5 procentenheter under 2001. Näringslivets och konsumenternas minskade förtroende
kan förvärra situationen.
3. Sociala risker
En instabil energiförsörjning kan oavsett om den beror på volatila priser, förbindelserna
med leverantörsländerna eller någon oförutsedd händelse leda till mer eller mindre svåra
sociala ”störningar” . Bensin är idag i själva verket en lika viktig produkt som bröd för
att ekonomin skall fungera. Alla försörjningsavbrott kan potentiellt få sociala
återverkningar eller rent av leda till sociala konflikter. Denna situation har vissa likheter
med den situation som orsakades av bristen på bröd för ett par hundra år sedan. Dagens
situation visar att prisökningarna på bensin också kan leda till reaktioner på
arbetsmarknaden. Strejken bland de yrkesgrupper som särskilt berörs av prisökningen på
olja såsom lastbilsförare under hösten 2000 vittnar om detta. Man får i detta sammanhang
inte glömma att det var de båda oljekriserna på 1970-talet som satte punkt för den fulla
sysselsättningen.
4. Ekologiskarisker
Slutligen har vi de ” avbrott” som kan sägas ha en ekologisk karaktär, och somutgörs av
miljöskador orsakade av energiförsörjningen. Det kan handla om olyckor (oljeutsläpp,
kärnkraftsolyckor, metanläckor m.m.) eller omutsläpp av föroreningar (luftföroreningar i
städerna och utsläpp av växthusgaser). Miljöaspekter har redan införlivats i alla
83politikområden. De frågor som rör den globala uppvärmningen utgör dock ett nytt inslag
och bör idag vägleda de politikområden som rör miljöskydd och en hållbar utveckling.
De mål att minska utsläppen av växthusgaser som fastställdes i Kyoto förbinder
Europeiska unionen att fram till perioden 2008-2012 minska sina årliga utsläpp med
8 procent jämfört med 1990. Dessa insatser måste fortsätta även efter denna tidpunkt.
Kampen mot utsläppen av växthusgaser kan inte heller begränsas till vad som anges i
Kyoto-protokollet. I själva verket kräver de miljökonsekvenser som följer av
tillväxtprognoserna för vissa sektorer såsom transportsektorn att det genomförs en
långsiktig politik somsträcker sig långt bortom2010.
B. Prognoserna illustrerarpotentiella följder
För att kvantifiera de största utmaningarna för en trygg energiförsörjning har den analys som
genomförts i undersökningen om utsikterna på energiområdet fram till år 202063utökats
genom att uppdatera grundscenariot och förlänga analysen till 2030. Dessutom omfattar
analysen30 länder, det villsäga EU-länderna, kandidatländerna samt NorgeochSchweiz.
1. Presentation
a) Antaganden för en dynamisk extrapolering av nuvarande tendenser
Denna prognos återspeglar en fortsättning av nuvarande tendenser och den aktuella politiken
30 år framåt. I prognoserna antas att samtliga aktuella politiska åtgärder och de som höll på
att genomföras den 31 december 1999 kommer att fullföljas i framtiden. Exempelvis har inga
ytterligare insatser för att minska utsläppen av växthusgaser inbegripits i prognosen. BNP
antas öka med 90 procent mellan 1998 och 2030. Prognosen bygger dessutom på följande
antaganden:
/foursansinvDentekniska utvecklingen med en förbättradenergieffektivitet fortsätter.
/foursansinvEnergimarknaderna iEU fortsätter att avregleras, vilket skallvara helt fullbordat år 2010.
/foursansinvEn omstrukturering av Europeiska unionens ekonomi mot verksamhet med ett stortmervärde där energiintensivproduktion får ståtillbaka.
/foursansinvEn omstrukturering av sektorn för produktion av el och värme genom teknik för eneffektivanvändning avnaturgas.
/foursansinvEn fortsatt politik för att säkra främjandet av förnybara energikällor inbegripet beviljandeavstödtillanläggningar ochförmånliga avgifter för att stödja efterfrågan.
/foursansinvDe frivilliga avtalen som slöts 1998 och 1999 med den europeiska, japanska ochkoreanska bilindustrin (ACEA, JAMA, KAMA), enligt vilka koldioxidutsläppen för nya
fordon begränsas till 140 gram per kilometer från 2008 (ACEA) och 2009 (JAMA,
KAMA).
63European Union Energy Outlook 2020, Energy in Europe Special Issue , november 1999, Europeiska
kommissionen.
84/foursansinvNär det gäller kärnenergi kommer de länder som saknar kärnkraftverk inte att ändra sin
politik. Med tanke på beslut om en avveckling eller en gradvis minskning av kärnkraften
(Belgien, Tyskland, Nederländerna, Spanien och Sverige) antas i prognosen att
kärnkraftverken då deras tekniska och ekonomiska livscykel fullbordats kommer att
ersättas av annan teknik. Nederländerna antas gradvis avveckla kärnkraften framtill2010.
Enligt denna modellkommer kärnkraftenatt ha avvecklats iTyskland från år 2025, medan
kärnkraftens produktionsandeliBelgien minskar snabbt frånår 2020 för att bara uppgå till
en bråkdel av dess nuvarande nivå år 2030. Finland och Frankrike förväntas fortsätta att
använda kärnenergi. Kärnkraftverkenantas stoppas efter en drifttid på 40 år med undantag
för Sverige, där avvecklingstaktenär snabbare.
Priserna på olja och gas antas öka måttligt. Oljan skulle få ett tendensvärde på cirka 27
euro/fat år 2030 (till 1999 års priser). Gaspriset följer samma utveckling som oljepriset.
K o l p r i s e r n as k u l l ep åe nv ä r l d s m a r k n a dm e de t tr i k l i g tu t b u db a r aö k as v a g t( d ek v a r s t å r
under ennivå sommotsvarar enoljeekvivalent på 10euro/fat).
b) Resultat
Europeiska unionen
I Europeiska unionen förväntas bruttoefterfrågan på energi år 2030 vara 11 procent högre än
1998. Det antas att efterfrågan på energi ökar mycket långsammare än BNP (som förväntas
öka med 90 procent mellan 1998 och 2030). Det skulle därmed ske en tydlig brytning av
kopplingen mellan ökningen i fråga omefterfrågan på energioch den ekonomiska tillväxten.
Dessutom skulle det ske en omfattande strukturell ändring av energikonsumtionen.
Naturgasen är den energikälla som växer snabbast: med 45 procent mellan 1998 och 2030.
Oljan förblir det viktigaste bränslet trots en blygsam tillväxt fram till 2030. Dess andel skulle
då fortfarande uppgå till 38 procent jämfört med 42procent 1998. Det antas att utnyttjandet
av fasta bränslen kommer att minska fram till 2010, men utan en kraftfull politik för att
bekämpa klimatförändringar förväntas dess andel därefter öka på nytt. Detta innebär att
konsumtionenav fasta bränslenskulle vara närmare entredjedelhögre 2030 än1998.
Kärnkraftens andel förväntas nå en topp kring 2010. Däremot förväntas
kärnkraftproduktionen vara något lägre 2020 än 1998 (-4 procent) med tanke på att
kärnkraftverken börjar närma slutet av sin livscykel. Kärnkraftproduktionen antas minska
med 50 procent mellan2020 och2030.
De förnybara energikällorna fortsätter att öka i relativa termer (med 45 procent mellan 1998
och 2030). Det antas dock att deras andel förblir ganska liten (6,7 procent 2010 och
7,7 procent 2030) trots antagandet att medlemsstaternas nuvarande stödsystem kommer att
85finnas kvar. Det står klart att målet omen andel på 12 procent för förnybara energikällor iEU
kräver ytterligare politiska insatser.
Även om det sker en avsevärd brytning av kopplingen mellan energikonsumtion och
ekonomisk tillväxt antas efterfrågan på energi fortsätta att öka. På samma sätt förmodas
importen av energi fortsätta att öka. Med tanke på att energiproduktionen inom gemenskapen
förväntas nå en topp kring 2010 kommer importens andel av efterfrågan på energi att öka
avsevärt. Importberoendet på energiområdet förväntas i själva verket öka avsevärt från
50 procent 1998till minst 71 procent 2030.
Dessutom medför den ökade energikonsumtionen ökade koldioxidutsläpp. Mellan 1990 och
2010, som utgör referensår i Kyoto-protokollet och ligger mitt i målperioden (2008–2012),
antas koldioxidutsläppen i gemenskapen öka med 5 procent. Detta understiger dock klart den
ökade efterfrågan på energi, vilket beror på att naturgasens, kärnkraftens och de förnybara
energikällornas andelkommer att öka framtill2010.
Genom att ersätta kol med naturgas även efter 2010 kommer man sålunda att bidra till att
minska koldioxidutsläppen. Med tanke på den nuvarande politiken i fråga omkärnkraften och
stödet till förnybara energikällor, och utan ytterligare insatser för att bekämpa
klimatförändringarna, kommer dock andelen för bränslen som inte genererar några
koldioxidutsläpp att minska efter 2010. Följaktligen kommer utsläppen av koldioxid att
fortsätta att öka för att överstiga 1990 års nivå med 12 procent år 2020 och med 22 procent år
2030.
Europa 30
Analysens utvidgning till 30 europeiska länder leder till resultat som mer eller mindre liknar
dem för dagens Europeiska union. Det finns två anledningar till detta. För det första står
dagens EU för nästan 80 procent av energikonsumtionen i Europa 30. För det andra antas
energistrukturen ikandidatländerna och de båda andra grannländerna närma sig EU:s struktur
under kommande decennier. Eftersom Norge, som är en stor exportör av olja och gas, ingår i
Europa 30skulle dock importberoendet för denna större grupp blimindre.
Inom Europa 30 förväntas energikonsumtionen öka med 25 procent mellan 1998 och 2030,
vilket återspeglar både den starka ekonomiska tillväxten och de stora förbättringarna inom
området energieffektivitet. Naturgas, förnybara energikällor, fasta bränslen och olja uppvisar
den största tillväxttakten, medan kärnkraftens bidrag förväntas minska till följd av
stängningen av osäkra kärnkraftverk i kandidatländerna och den nuvarande politiska
hållningen gentemot kärnkraft i vissa medlemsstater. De förnybara energikällornas andel i
Europa 30förväntas öka från6,8 procent 1998till8,1 procent 2030.
86Importberoendet inom Europa 30 skulle öka från 36 procent 1998 till 60 procent 2030. Detta
beror på denfortsattökande energikonsumtionenochdensjunkande produktionenav olja och
gas iNordsjönsamt på en lägre produktionsnivå för fasta bränslenochkärnkraft.
Utsläppen av koldioxid i Europa 30 skulle öka med 7 procent mellan 1990 (referensår i
Kyoto-protokollet) och 2010. År 2030 skulle utsläppen av koldioxid överstiga 1990 års nivå
m e d3 1p r oc e n t.
2. Slutsatser avdet uppdaterade grundscenariot
Både EU och Europa 30 är kraftigt beroende av olja och gas för sin energiförsörjning. Rent
allmänt förväntas importenavolja ochgas öka avsevärt. Dessutomantas realpriserna på dessa
energikälloröka.
Tabell: Andelen olja och gas av den totala energikonsumtionen 1998, 2010, 2020 och
2030
1998 2010 2020 2030
EU
Europa 3064 %
61 %66 %
63 %66 %
65 %67 %
66 %
De förnybara energikällornas genomslag förväntas bli svagt och inte uppnå målet på
12 procent. Det står klart att det krävs ytterligare politiska insatser för att nå detta mål. Utan
ytterligare åtgärder kommer dessutom koldioxidutsläppen år 2010 att överstiga 1990 års nivå
för att därefter fortsätta att öka i en allt snabbare takt.
Tabell: Förväntad ökning av koldioxidutsläppen fram till år 2010, 2020 och 2030
jämfört med 1990 (referensåri Kyoto-protokollet)
2010 2020 2030
87EU
Europa 30+5 %
+7 %+12 %
+18 %+22 %
+31 %
Det externa beroendet förväntas öka kontinuerligt i både EU och Europa 30. År 2030 skulle
importberoendet uppgå till mer än 70 procent i dagens EU och till 60procent i Europa 30.
Jämfört med nuvarande nivåer på cirka 50 procent för EU och 36 procent för Europa 30 blir
Europa allt mer beroende av import försinenergiförsörjning.
Tabell: Importberoende i EU och Europa 30 år1998, 2010, 2020 och2030
1998 2010 2020 2030
EU
Europa 3049 %
36 %54 %
42 %62 %
51 %71 %
60 %
På grund avden markanta brytningen av kopplingen mellan energianvändning och ekonomisk
tillväxt kommer energiimportens andel av BNP att minska. Även om nettoimporten av energi
i absoluta termer skulle öka med 81 procent (från 648 mtoe 1995 till 1175 mtoe 2030)
kommer den relativa nettoimporten att minska med 11 procent mellan 1995 och 2030, vilket
beror på utvecklingen ifråga omdentotala ekonomiska produktionen(BNP).
Med en förväntad prisökning på importerad energi i storleksordningen 86 procent för olja,
81 procent för gas och 5 procent för kol under perioden 1995–2030, skulle dock kostnadernaför energiimporten att öka snabbare än BNP. Enligt grundscenariot skulle sålunda
energiimportens andelavBNP öka från1,2 procent 1995till1,7 procent 2030.
Dessa tendenser aktualiserar frågeställningar kring alternativa utvecklingsscenarier.
/foursansinvI vilken mån skulle en påskyndad avveckling av kärnkraften (i förhållande till prognosen)
medföra enökning avkoldioxidutsläppenochdet externa beroendet?
88/foursansinvVilka effekter skulle man kunna få på koldioxidutsläppen och importen om det nuvarande
stödet till förnybara energikällor antingen minskas eller avskaffas, eller ökas avsevärt,
inbegripet en kraftig ökning av utgifterna för forskning och utveckling kring de förnybara
energikällorna?
/foursansinvI vilken grad skulle avsevärt högre importpriser på olja och gas (exempelvis till följd av
störningar av den globala energiförsörjningen) leda till en svagare efterfrågan på dessa
bränslen? Skulle detta leda till ett minskat importberoende och minskade
koldioxidutsläpp, med tanke på att högre priser på olja och gas skulle kunna gynna
smutsigarebränslensåsomkol?
/foursansinvVilka konsekvenser har de åtaganden som gjordes i Kyoto för perioden 2008–2012 (en
minskning av utsläppen av växthusgaser med 8 procent jämfört med 1990) och än högre
ställda mål för efterföljande period? Vad innebär detta för energibesparingar och den roll
somges tillenergikällor som inte medför några utsläpp, såsom förnybara energikällor och
kärnkraft? Vilka skulle konsekvenserna bli för Europeiska unionens försörjningstrygghet?
/foursansinvI slutet av perioden kommer kärnkraftens produktionskapacitet inom EU att ha minskatsavsevärt till följd av medlemsstaternas politiska beslut. Vilka konsekvenser kan detta
tänkas få fördenekonomiskapolitiken, miljöpolitikenochenergipolitiken?
Prognoserna bekräftar de utmaningar som väntar.
- Det externa beroendet uppgårtillrunt 70 procent år 2030
- De förnybara energikällorna når inte en andel på 12 procent av den primära
energiproduktionen
- Målen frånKyoto uppnås inte
- Kärnkraftens bortfallförsvårar kampen mot klimatförändringar på lång sikt
Denna analys visar också att det finns politiska alternativ med kolfria bränslen somsamtidigt
minskar energiberoendet och koldioxidutsläppen. Ytterligare insatser för en minskad
energiintensitet skulle också bidra till både en minskad känslighet för världsmarknadspriset
tack vare ett minskat externt energiberoende och minskade utsläpp av koldioxid. Bland de
sektorer där energibesparingar är möjliga utan att äventyra den ekonomiska tillväxten kan
nämnas byggnader ochtransporter.
II. P RIORITERINGARINFÖR FRAMTIDEN
En traditionell syn på försörjningstryggheten innebär av naturliga skäl i första hand en politik
som främjar ett ökat både inre och externt energiutbud. I detta avseende borde Europeiska
89unionen verka för att öppna och förstärka sitt utbud av inhemska energiresurser och bedriva
enpolitik somsyftar tillatttrygga sin externa försörjning.
De utsikter och tendenser som konstaterats på energimarknaderna begränsar emellertid
möjligheterna att ingripa på utbudssidan. Bristen på politiskt samförstånd för en gemensam
energipolitik begränsar också Europeiska unionens möjligheter att agera. Det är bara en
politik som är inriktad på efterfrågesidan som kan lägga grunden för en verklig politik för
varaktig försörjningstrygghet.
A.Att styra efterfrågans tillväxt
Den nya situationen på energiområdet i Europa ökar nödvändigheten att utveckla en ny
strategi på efterfrågesidan. Om Europeiska unionen inte kan vända de nuvarande tendenserna
i fråga omenergianvändningen och inomtransportsektorn, särskilt istäderna, kommer den att
bli kraftigt beroende av importerad energi och kan knappast uppfylla sina nuvarande och
framtida åtaganden att bekämpa klimatförändringar. Inför dessa utmaningar måste EU
använda sig av de mest effektiva instrumenten för att styra efterfrågan, nämligen beskattning,
lagstiftningsåtgärderochandra marknadsinriktade instrument.
1. Övergripande politikområden
En ökad och hållbar försörjningstrygghet förutsätter en allmän och individuell medvetenhet
om riskerna med en okontrollerad energikonsumtion. Försörjningstryggheten måste sålunda
stödjas med en övergripande politik som syftar till att åstadkomma ett rättvisande pris på
energisamtidigt somman främjar energibesparingar.
a) Förverkligandet av den inre marknaden
Skapandet av en inre marknad för el och gas kräver en förstärkt konkurrens mellan de
nationella energiaktörerna, nya lagstiftningsbefogenheter samt rimliga överföringskostnader.
Kommissionen kommer här att lägga fram ett förslag inför Europeiska rådets möte i
Stockholm. Detta förslag utgör en del av en europeisk politik som syftar till att trygga
Europas energiförsörjning. En fortsatt avreglering av marknaden både på utbuds- och
efterfrågesidantvingar isjälva verket berörda aktörer att vidga sina energialternativ. En bättre
konkurrens mellan olika gasleverantörer på en integrerad europeisk marknad skulle sålunda
kunna bidra tillatt frigöra gaspriset frånoljepriset.
b) Beskattning av energi
På enallt öppnare marknad kvarstår beskattning som det mest flexibla och effektiva verktyget
för att förmå de olika aktörerna på denna marknad att ändra sitt beteende. Kommissionen har
under senare år föreslagit åtgärder som har fastnat i rådets beslutsprocess. Mot bakgrund av
de nya begränsningarna för en hållbar försörjningstrygghet i EU skulle kommissionens
skatteförslag från 1992 och 1997 med fördel kunna kompletteras med ett nytt förslag som
syftar till att styra energikonsumtionen till marknader som är mest miljövänliga och som
bidrartillenökadförsörjningstrygghet.
Kommissionen kommer att undersöka möjligheterna att kombinera tillnärmningen uppåt av
beskattningen av bränslen (strukturell komponent) med en gemensam mekanism som gör det
möjligt att stabilisera momsintäkterna vid kraftiga prisfluktuationer på olja (konjunkturell
komponent). I denna händelse bör sådana åtgärders effekter på små och medelstora företag
undersökas.
90Skatteinstrumentet bör syfta till att eliminera snedvridningar mellan olika länder och olika
energiproducenter, främja energibesparingar och internalisera kostnaderna för miljöskador
(internalisering avexterna kostnader sombidrag till minskade koldioxidutsläpp).
c) Energibesparingsplaner
Europa har inte alltid fortsatt de stora insatser för att spara energi som inleddes efter de båda
förstaoljekriserna,trotsdenstorapotentialeninomdettaområde.
Europeiska kommissionen kommer sålunda vid Europeiska rådets möte i Stockholm att lägga
fram en plan för besparingar och diversifiering av energi på grundval av de mål som ställts
upp för 2010. Den går ut på att spara energi enligt de prioriteringar som fastställts inom olika
sektorer, bland annat i byggnader, och att stödja utvecklingen av en ny generation
motorfordon. Denna plan kommer att ersätta gemenskapens hittillsvarande relativt ineffektiva
åtgärdersomutgörrena incitament. Insatserna kommer att ha följande två huvudinriktningar:
- För fordon skulle en intensifierad teknisk utveckling utöver en bättre verkningsgrad hos
traditionella fordon kunna göra framsteg i utvecklingen av effektivare elektriska fordon och
hybridfordonsamt iförsäljningenav fordonsomdrivs med bränsleceller.
- På bränslesidan måste man intensifiera åtgärder somfrämjar ersättningsbränslen, särskilt för
transporter och uppvärmning, i syfte att underlätta ett ökat genomslag för dessa (biobränslen,
naturgas för motorfordon samt på längre sikt även väte). Ett mål på 20 procent år 2020
förefaller inte vara orimligt för dessa marknader.
Även om framför allt den energiintensiva industrin har gjort anmärkningsvärda framsteg när
det gäller att uppnå en hög effektivitet finns det dock kvar en avsevärd potential för en
förbättrad kostnadseffektivitet.
d) Spridningen av ny teknik
De insatser somhar gjorts inomolika programpå både nationellnivå och gemenskapsnivå har
gjort det möjligt att utveckla ny teknik som är energisnål men föga konkurrenskraftig.
Gemenskapsprogrammen bör sålunda främja skapandet av marknader för att absorbera denna
nya teknik inomramen för storskaliga pilotprojekt (t.ex. istorstadsområden).
En bättre fokusering av programmen och en ökad spridning av deras resultat är ett absolut
villkor för atttekniska landvinningar skallanvändas bättreochsnabbare.
2. Enskilda politikområden
a) Obalans mellan olika transportsättObalansen mellan de olika transportsätten har under senare tid förvärrats till förmån för
vägtransporterna, som är den största konsumenten av oljeprodukter (mer än 80 procent av
slutledets efterfrågan på olja inom transportsektorn avser vägtransporter). Genom att den
ekonomiska tillväxten ökar efterfrågan på transporter förväntas varutransporterna öka med
38 procent och persontransporterna med 19 procent fram till 2010. Om de tendenser som
konstaterats under senare år skulle fortsätta kommer denna utveckling att karakteriseras av en
förvärrad obalans mellan transportsätten till förmån för vägtransporterna. 1970 svarade
vägtransporterna för mindre än 50 procent av frakttrafiken (i transportkilometer) på land,
medandess andelidag har nått 80 procentochår 2010 rent avkanuppgå till90procent.
91Det är för övrigt inom denna sektor som man måste genomföra de största insatserna när det
gäller att minska utsläppen. Dessa kan fram till år 2010 komma att öka med 40 procent
jämfört med 1990 års nivå. Man bör komma överens omenkraftfull insats inomdenna sektor.
Kommissionen bör för år 2010 sålunda föresätta sig målet att bevara transportsättens andelar
på 1998 års nivåer. Detta skulle isig utgöra ett mycket ambitiöst mål eftersom det handlar att
vända en utveckling som tycks innebära en obeveklig tillbakagång för vissa transportsätt
såsom järnvägarna. Ett första viktigt beslut har nyligen fattats om att öppna järnvägs-
marknaden för internationella godstransporter, vilken kommer att vara helt avreglerad år
2008. Detta kommer att kräva kraftfulla åtgärder för att göra dessa transportsätt mer
konkurrenskraftiga iförhållande tillvägtransporterna.
I översynen av den gemensamma transportpolitiken skulle man kunna granska möjliga
lösningar. Dessa skulle kunna inbegripa följande64:
•En förnyelse av järnvägarna genom att fortsätta moderniseringen av allmänna tjänster och
öppna dem för konkurrens. Man bör också främja utvecklingen sjötransporter på korta
avstånd ochutnyttja inre vattenvägar.
•Åtgärder för att omstrukturera vägtransportsektorn. Dessa inbegriper bland annat en
översyn av villkoren för tillträde till vägtransportbranschen, en striktare tillämpning av
sociala regler och säkerhetsregler samt främjande av omgrupperingar och en diversifierad
verksamhet på logistiksidan. Den uppskattade överkapaciteten på 30 procent inom
vägtransportsektorn i EU kräver en omstrukturering av sektorn genom sociala åtgärder
ochintegenomsänktaskatter.
•Investeringarna i infrastruktur bör koncentreras på att eliminera flaskhalsar i järnvägsnätet
och på att bygga ut ett transeuropeiskt nät för järnvägstransporter. Detta förutsätter
innovativa finansieringslösningar till exempel genom att använda investeringsfonder som
byggs upp med avgifter på konkurrerande vägtransporter.
•En rationaliserad användning av vanliga personbilar i stadskärnor, främjandet av rena
transporter i städerna och insatserna för att använda väte som bränsle i framtidens bilar
utgör också prioriterade mål. Bland de åtgärder som planeras kan nämnas främjandet av
saluföringen av personbilar och nyttofordon med små eller inga föroreningar.
U t v e c k l i n g e na ve nn yg e n e r a t i o nh y b r i d b i l a r( m e de ne l m o t o rk o p p l a dt i l le n
förbränningsmotor) samt bilar som drivs med naturgas och på längre sikt med
bränsleceller är mycket lovande.
•Slutligen bör man för att främja de transportsätt som är mest miljövänliga och
energieffektiva i framtiden beakta principen att förorenaren betalar vid debiteringen av
transportkostnader. Transportpriserna och transportpolitiken borde också återspegla denna
merkostnad för att enskilda och kollektiva beslut skall anpassas därefter – annars kan
samhällets tolerans mot allmänt försämrade livsvillkor komma att nå sin bristningsgräns.
Detta gäller i första hand transporter inom städerna, där kollektivtrafiken – som är mer
energieffektivoch mindre förorenande – bör få enmer framträdande ställning.
64Dessa åtgärder kommer inom kort att tas upp i en vitbok om transporter.
92b) Byggnader – stora energibesparingar att genomföra
En ökad användning av tillgänglig och kostnadseffektiv energisnål teknik skulle göra det
möjligt att minska energianvändningen i byggnader med minst en femtedel eller 40 mtoe per
år65. Detta motsvarar ungefär 10 procent av den nuvarande nettoimporten av olja och
oljeprodukter eller cirka 20 procent av Europeiska unionen åtagande från Kyoto att minska
utsläppenav växthusgaser.
Utöver att minska vårt totala energibehov och öka vår försörjningstrygghet minskar ökade
energibesparingar i våra byggnader också utsläppen av koldioxid och gör bostäder och
arbetsplatser bekvämare. De främjar också den sociala integrationen genom öka levnads-
standarden för många invånare i Europeiska unionen. Dessutom skapar genomförandet av
energibesparingar ibyggnader avsevärda sysselsättningsmöjligheter.
Kommissionen kommer också att föreslå en förordning om energibesparingar i byggnader
som skall ersätta de rena stimulans åtgärder som hittills vidtagits. Den kan komma att
inbegripa följande delar:
•Inrättande av obligatoriska trösklar för energibesparingar i byggnader. En EU-
förordning med obligatoriska trösklar för energibesparingar i byggnader skulle kunna få
goda resultat. Framstegen i fråga om investeringar i befintliga byggnader skulle också
kunna ses över ochkontrolleras genomregler omisolering av bostadshus. I detta avseende
kan det visa sig bli nödvändigt att anta normer för energiförbrukning per kubikmeter för
att införa en verklig energicertifiering av byggnader. Införandet av enhetliga
energicertifikat skulle göra det möjligt att få fastighetsmarknaden att inbegripa energi-
förbrukning somen värderingsfaktor och därmed skapa en sann efterfrågan på energisnåla
byggnader. Dessa certifikat skulle också kunna utgöra en skattebas för att främja
investeringar ienergibesparingar.
•Att främja integreringen avförnybara energikällor i nya byggnader . Detta regelverk kan
komma att inbegripa obligatoriska skyldigheter beträffande uppvärmning eller luft-
konditionering som till exempel skulle kunna kombineras med krav på förnybara
energikällor (investeringar i kombibränsleteknik). Solceller och solfångare som byggs in i
tak och fasader bör också främjas i detta sammanhang. Man skulle kunna fastställa
specifika målför integrering avsådanteknik inya byggnader.
B.Att hantera utbudsberoendet
Även om en hållbar och ökad försörjningstrygghet i Europeiska unionen i första hand
förutsätter att man antar en politik för att styra efterfrågan, måste en politik som syftar till att
styra beroendet inbegripa aspekter som rör utbudssidan även om EU:s befogenheter och
manöverutrymme inomdettaområde såsomkonstaterasovanär mycket begränsade.
1. Det interna utbudet
a) Utveckling av mindre förorenande energikällorKärnkraften och de fossila fasta bränslena har råkat i vanrykte, olja är förknippad med
svårhanterade geopolitiska risker och de förnybara energikällorna medför tekniska svårigheter
65Enligt vissa uppskattningar är potentialen för energibesparingar i byggnader avsevärt större och blir än
intressantareunderperiodmedökadeenergipriser.
93och en dålig lönsamhet som försvårar ett genombrott för dem. Försörjningen av naturgas kan
på längre sikt medföra risker för instabilitet. Efterfrågan anpassar sig till de nya reglerna för
marknadens sätt att fungera och inbegriper iallt störreomfattning miljöaspekter.
N y ao c hf ö r n y b ar ae n er g i k äl l or
Vattenkraftenhar iEuropa ingen reell potentialatt öka försörjningstryggheten. Däremot utgör
de nya och förnybara energikällorna ett prioriterat alternativ för en åtgärd som samtidigt
främjar försörjningstryggheten, miljönoch landsbygdsbefolkningen.
Det bör göras särskilt långvariga insatser för att främja de nya och förnybara energikällornas
(såsom väte) genombrott i våra ekonomier. Europeiska unionen har för övrigt föresatt sig ett
ambitiöst mål inomdetta område: 12 procent av energikonsumtionen bör år 2010 komma från
förnybara energikällor. Detta innebär först och främst att man måste mobilisera stöd för att
främja utvecklingen och användningen av förnybara energikällor. De förnybara
energikällorna kan bara blitillräckligt konkurrenskraftiga omde får stöd under en ganska lång
tid.
Dessa energikällor har inte tillgång till samma hjälp för sin utveckling som andra
energikällor hade vid sin lansering (olja, koloch kärnkraft). Dessutomär stöd till förnybara
energikällor motiverat av det faktumatt de konventionella energikällorna inte till någon större
del bidrar till de externa kostnader som de medför, och som har varit föremål för grundliga
kvantitativa analyser. Exempelvis beskattas de inte för de koldioxidutsläpp som de genererar.
Av denna anledning skulle finansieringsstödet till förnybara energikällor – som inte är
lönsamma – kunna finansieras genomen tillfälliga beskattning av en delav vinsten för övriga
aktörerinomenergisektorn(olja, gas, kärnkraft).
-Kärnkraften
Kärnkraftsalternativet måste undersökas med avseende på dess bidrag till försörjnings-
tryggheten, minskningen av utsläppen av växthusgaser och en hållbar utveckling. Kärnkraften
gjorde det möjligt för Europa att undvika utsläpp av cirka 300 miljoner ton koldioxid under
1998, vilket motsvarar att ta 100 miljoner personbilar ur trafik. Detta konstaterande utgör
dock inget omdöme om de suveräna beslut som flera medlemsstater har fattat att gradvis
stänga sina kärnkraftverk eller frysa investeringarna inom denna sektor. Den aktuella
kärnkraftsavvecklingen i vissa medlemsstater påverkar inte heller gemenskapens möjligheter
att uppfylla sina åtaganden från Kyoto fram till år 2012. Med dagens teknik skulle en
avvecklad kärnkraft innebära att 35 procent av elproduktionen måste ersättas med
konventionella och förnybara energikällor.
Följaktligen bör följande frågor prioriteras:
•En fortsatt forskning kring framtidens kärnreaktorer och då särskilt kring fusionskraft
samt en fortsatt och intensifierad forskning om hanteringen av utstrålat bränsle och
lagring av avfall. EU bör bevara sin spjutspetsteknik, sitt know-how och sina
exportmöjligheter till tredje land, bland annat i fråga om leverans av utrustning, anrikning,
tillverkning, upparbetning avutbränt bränsle ochhantering avavfall.
•Europeiska unionen bör undersöka hur man skall behandla frågan om kärnsäkerhet i
samband med utvidgningsprocessen , vilket Europeiska rådet begärde vid sitt möte i
Helsingfors.
94•Europeiska unionen bör se till att de åtaganden som gjorts inom ramen för
utvidgningsprocessenatt stängaoch montera ned reaktorer som inte kan moderniseras helt
uppfylls. Den bör idetta avseende mobilisera ett ekonomiskt stöd.
b) Att bevara tillgångentillresursernaFör en utvidgad ochförnyad lagerpolitik skulleEuropeiska unionen kunna- undersöka möjliga sätt att förstärka systemet med strategiska oljelager genom att göra
deras användning gemensam. Det är lämpligt att undersöka interventionsmedel –
liknande den teknik som används på valutamarknaderna – för att bekämpa spekulativa
rörelser, begränsa prisernas volatilitet eller tygla en exceptionell efterfrågan
66.
Europeiska unionen bör överväga att inrätta en strategisk oljereserv som kan användas för att
dämpa och korrigera oregelbundna prisrörelser, och som skulle ge en ytterligare trygghet
utöver de befintliga 90 dagarnas reserver för färdiga produkter. Tillatt börja med skulle en del
av lagren utöver 90 dagars konsumtion kunna förvaltas gemensamt och vid behov mobiliseras
inomramen för åtgärder somsyftar tillatt bekämpa spekulation.
- överväga möjligheten att utvidga lagersystemet för naturgas. Det bör här påpekas att
40 procent av gemenskapens behov täcks av import, och att denna andel förväntas öka till
60 procent år 2030. Europeiska unionen bör skydda sig mot en orimlig sårbarhet till följd av
ett alltför stort externt beroende.
- analysera frågan om att bevara tillgången till sina stenkolsreserver och i detta avseende
bevara en minsta produktionsbas . I detta sammanhang aktualiseras frågan om en bas för
gemenskapens primärproduktion. Denna skulle kunna motsvara 15 procent av den del som
undantas frånreglerna idirektivet omden inre marknaden för el.
2. Att bevara konkurrensen
För att förebygga ekonomiska risker för oljeförsörjningen och begränsa de framför allt sociala
konsekvenserna av dessa bör kommissionen i samarbete med medlemsstaterna utveckla
kontrollen av de nedre leden av oljeförsörjningen (raffinering och distribution) enligt
konkurrensreglerna.
Det är viktigt att se till att marknaden för distribution av bränslen är öppen för nya aktörer,
och då främst för oberoende aktörer. Detta utgör en garanti för konkurrensen på marknaden.
Det är av denna anledning som man håller på att genomföra en undersökning av de hinder
som de oberoende aktörerna stöter på (oavsett om hindren beror på offentliga eller privata
beslut). Resultaten av denna undersökning kommer att göra det möjligt för kommissionen att
bedöma konkurrensvillkoren på den inre marknaden samt att utarbeta de åtgärder som kan
vidtas enligt konkurrensreglerna.
En systematisk jämförelse av de priser som tas ut för oljeprodukter i medlemsstaterna skulle
kunna göras för att befintliga påvisa skillnader.
3. Atttrygga denexterna försörjningen
Europeiska unionen bör sträva efter att använda sin politiska och ekonomiska tyngd för att
säkra flexibla ochsäkra villkor för sinexterna försörjning.
66SeEuropeiskaunionens oljeförsörjning , kommissionensmeddelandeKOM(2000) 631slutlig.
95a) Förbindelserna med producentländerna – att väga tungtiförhandlingarna
•Man bör organisera en ständig dialog med producentländerna och inte bara reagera
vid stora rörelser på marknaderna . Denna dialog skulle göra det möjligt att få största
möjliga insyn i marknaden och bidra till att skapa stabila priser. I detta sammanhang
måste man vara medveten om flera producentländers förhoppningar på den politiska
utvecklingen av situationen i Mellanöstern. Denna dialog bör göra det möjligt att
förbättra prisbildningsmekanismerna, slutandet av avtal och användningen avreservlageri ömsesidigt intresse.
En sådan dialog bör utvidgas till alla frågor av gemensamt intresse, särskilt miljöskydd
(flexibilitetsmekanismer) ochtekniköverföring.
På ordförande Romano Prodis initiativ håller man på ett utarbeta ett energipartnerskap
med Ryssland , vilket bekräftades av den deklaration som antogs vid toppmötet mellan
Ryssland och Europeiska unionen i Paris (den 30 oktober 2000). Ryssland förklarade sig
vara berett att bidra till att förbättra Europeiska unionens långsiktiga försörjningstrygghet
på energiområdet och, enligt president Putin, att tillämpa en balanserad kvantitets- och
prispolitik.
Europeiska unionenär för sindelberedd att mobilisera tekniskt bistånd från Europa isyfte
att underlätta europeiska investeringar i transporter och produktion på energiområdet
(olja, naturgas och el). Specifika åtgärder måste undersökas noga oavsett om det handlar
om ett regelverk för investeringar inom energisektorn, en förutsägbar beskattning eller en
garantimekanism för investeringar. Dessa åtgärder bör genomföras inom ramen för ett
samarbets- ochpartnerskapsavtalmellanEuropeiska unionenochRyssland.
•Dessutom bör man uppmärksamma utvecklingen i fråga om olje- och gasresurserna
i länderna runt Kaspiska havet, särskilt transitvägar som syftar till att integrera
produktionsområdena förkolväten.
b) Attförstärka försörjningsnäten
För att förbättra Europas energiförsörjning räcker det inte att skaffa sig tillgång till
energiresurser på ett stabilt sätt, tillrimliga priser och på lång sikt. Man bör också utveckla ett
försörjningsnät som skapar säkerhetsgarantier. I själva verket är sätten att transportera energi
av grundläggande betydelse för försörjningstryggheten. Exempelvis importerar Europeiska
unionen 90 procent av sin olja sjövägen. Det är av denna anledning som den verkar för att
skärpa sjösäkerhetsreglerna (förbud mot enkla skrov) och bör strukturera om sin försörjning
till förmån för oljeledningar.
•Utbyggnaden av nya olje- och gasledningar skulle göra det möjligt att importera kolväten
från området kring Kaspiska havet och södra Medelhavsområdet. Tack vare den
geografiska diversifieringen av försörjningskällor skulle man också säkra en bättre
försörjningstrygghet. Därav följer den vikt som man fäster vid utbyggnaden av
energiinfrastrukturer i de tekniska biståndsprogrammen Meda och Tacis. I detta avseende
bör man inom ramen för Meda anslå ett ekonomiskt stöd för att utveckla förberedande
koncept och genomförbarhetsstudier för regionala infrastrukturnät som syftar till att
koppla samman de nationella näten i dessa områden (syd–syd) eller till att ansluta det
sistnämnda området till de transeuropeiska näten (Medelhavsnäten). Man skulle kunna ge
96de stora regionala projekten en annan dimension genom att göra dem till "partnerskap
mellan Europa och Medelhavsområdet"67. På samma sätt utgör programmen Inogate68 69
och Traceca70i detta avseende nödvändiga verktyg som syftar till att integrera vissa
producentländer (Azerbajdzjan, Kazakstan, Turkmenistan).
•Europeiska unionen bör särskilt se till att bestämmelserna i Europeiska energistadgan och
i dess protokoll om transit så snart som möjligt genomförs i kandidatländerna och de nya
oberoende staterna. Särskild uppmärksamhet börockså fästas vid Inogates paraplyavtal.
•För importen av elär det lämpligt att bättre koppla samman näten mellan medlemsstaterna
samt mellan medlemsstaterna, kandidatländerna och Ryssland. Inom Europeiska unionen
skulle detta arbeta gå ut på att eliminera flaskhalsar genom att bygga ut de infrastrukturer
som saknas. Sålunda skulle alla medlemsstater komma i åtnjutande av de nya
försörjningskällorna. Man bör dock se till att handelsutbytet på medellång sikt inte leder
till att gemenskapsmarknaden kommer att importera el som har producerats i
kärnkraftverk vars säkerhet inte kangaranteras.
67KOM(2000) 497, "StärkandeavBarcelonaprocessen".
68Ryssland har vidtagit sina första steg för att ansluta sig till Inogate och har ansökt om en andel på 2
miljoner euro.
69Inogate:INterstate Oil and Gas . Ett program för att bygga ut och reparera olje- och gasledningar i
ländernai f.d. Sovjetunionen.
70Traceca: ett program för att restaurera transportsektorn i länderna i f.d. Sovjetunionen. Detta programhar blandannatmöjliggjortdeförstatransporternafrån området kringKaspiskahavet med järnväg.
97Riktlinjerfördebatten
Analysenidennagrönbok leder tillföljandetreslutsatser:
- Europeiska unionen blir alltmer beroende av externa energikällor. Detta faktumändras
inte på något sätt av utvidgningen. Enligt aktuella prognoser kommer importberoendet
att nå 70 procent år 2030.
- Europeiska unionen har föga manöverutrymme på energiförsörjningens utbudssida.
Det är främst på efterfrågesidan som Europeiska unionen kan agera, och då särskilt
genomenergibesparingar inomområdena byggnader och transporter.
- Utan ambitiösa insatser kan Europeiska unionen inte att ta itu med frågan om
klimatförändringar på lång sikt eller uppfylla de åtaganden som den i detta avseende
gjordeiKyoto.
Utifrån dessa slutsatser vill kommissionen att debatten om den framtida strategin struktureras
kring följande huvudfrågor:
1. Kan Europeiska unionen acceptera ett ökat beroende gentemot externa energikällor utan
att äventyra försörjningstryggheten och sin konkurrenskraft? För vilka energikällor bör
man i förekommande fall utforma en politik för att styra importen? Bör man i detta
sammanhang främja en ekonomisk strategi (energikostnader) eller en geopolitisk strategi
(risken för försörjningsavbrott)?
2. Förutsätter inte förverkligandet av en inre europeisk marknad, somblir allt mer integrerad
ochdär beslut somfattas ien medlemsstat får återverkningar iövriga, en samstämmig och
samordnad politik på gemenskapsnivå? Vilka inslag borde en sådan politik ha, och vilken
ställning borde konkurrensreglerna ha?
3. Utgör beskattning och statligt stöd inom energiområdet ett hinder för konkurrenskraften i
denEuropeiska unionen?Vore det, med tanke på de misslyckade försöken att harmonisera
de indirekta skatterna, inte lämpligt att på nytt se över hela energibeskattningen med
beaktande bland annat av målsättningarna på energi- och miljöområdet?
4. Vilket innehåll bör man sträva efter i försörjnings- och investeringsavtal inom ramen för
en ständig dialog med producentländerna? Hur kan man, med tanke på den vikt som bör
fästas vid ett partnerskap med i första hand Ryssland, garantera stabiliteten i fråga om
kvantiteter,priserochinvesteringar?
5. Bör de reservlager som redan finns för olja förstärkas och utvidgas till andra energislag
somtillexempelgaseller kol? Kan mantänka sig en mer gemensam förvaltning av lagren
och, i så fall, vilka mål och former skulle denna förvaltning ha? Bör risken för avbrott i
energitillförseln motivera åtgärder för att få tillgång till gemenskapstillgångar med högre
kostnader?
6. Hur kan man se till att energinäten i Europeiska unionen och dess grannländer byggs ut
och förbättras, och samtidigt uppfylla kraven på en väl fungerande inre marknad och
försörjningstrygghet?
7. Utvecklingen av vissa förnybara energikällor förutsätter stora insatser i form av forskning
och teknisk utveckling samt investerings- eller driftsstöd. Kräver en medfinansiering av
98detta stöd inte ett bidrag från de sektorer vars utveckling vid starten gynnades av ett
avsevärt stödochsomnumera är mycket lönsamma (gas, olja, kärnkraft)?
8. Hur kan Europeiska unionen, med tanke på att kärnenergi utgör ett av inslagen i debatten
om kampen mot klimatförändringar och självförsörjningen på energiområdet, bidra till en
lösning på avfallsproblemen, en förstärkt kärnsäkerhet och en utvecklad forskning kring
framtida reaktorer,särskilt fusionsreaktorer?
9. Vilka politiska insatser skulle göra det möjligt för Europeiska unionen att uppfylla sina
skyldigheter enligt Kyoto-protokollet? Vilka åtgärder skulle kunna vidtas för att helt
utnyttja möjliga energibesparingar, och som skulle göra det möjligt att minska både vårt
importberoende ochkoldioxidutsläppen?
10. Kan ett ambitiöst program för att främja biobränslen och andra ersättningsbränslen,
inklusive väte, upp till 20 procent av den totala bränslekonsumtionen år 2020, även
fortsättningsvis sortera under nationella program eller krävs det samordnade beslut i fråga
ombeskattning, distributionochplaner somavser jordbruksproduktionen?
11. Bör energibesparingar i byggnader (som står för 40 procent av energiförbrukningen) –
oavsett om de är offentliga eller privata och nya eller under renovering – vara föremål för
särskilda incitament, exempelvis i form av skatteincitament, eller krävs det också lagar
liknandedemsominförtsförstoraindustrianläggningar?
12. Energibesparingar inom transportområdet (som står för 32 procent av
energiförbrukningen) förutsätter att man korrigerar den växande obalansen mellan olika
sätt att transportera varor, där vägtransporter vinner terräng på bekostnad av
järnvägstransporter. Bör denna obalans betraktas som oundviklig eller föranleder den
avhjälpande åtgärder oavsett deras impopularitet särskilt när det gäller att rationalisera
bilens ställning i städerna? Hur kan man förena införandet av konkurrens,
infrastrukturinvesteringar som gör det möjligt att avhjälpa flaskhalsar, samt
intermodalitet?
13. Hur kan man utveckla mer samordnade visioner och integrera ett långsiktigt perspektiv i
myndigheternas och marknadsaktörernas reflektion och insatser för att göra framsteg på
väg mot ett hållbart energiförsörjningssystem? Hur skall man utarbeta framtidens
alternativpå energiområdet?
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
Grönbok
Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning
Bilagor
2BILAGA1
TEKNISK BAKGRUND TRYGG ENERGIFÖRSÖRJNING
SAMMANFATTNING
Denna sammanfattning innehåller de viktigaste slutsatserna i Europeiska kommissionens
dokument avseende den tekniska bakgrunden till denna grönbok. Dokumentet i sin helhet kan
erhållas från kommissionens enheter.
Syftet med att utforma en gemenskapspolitik för trygg energiförsörjning är att säkerställa
EU:s omedelbara och mer långsiktiga tillgång till en rad olika energikällor till ett pris som
samtliga konsumenter (hushåll och industrier) har råd att betala samtidigt som miljökraven
uppfylls.
Dagens diskussioner när det gäller energiförsörjning påverkas av ett antal tendenser som
analyseras nedan: a) efterfrågan på energi ökar både inom EU och i kandidatländerna, b)
efterfrågan på konventionella energikällor (olja, naturgas, kärnkraft) ökar, c) efterfrågan på
importerade energikällor såsom olja och naturgas ökar, d) utan målinriktade åtgärder är det
inte troligt att renare och effektivare teknik för förnybara energikällor kommer att få någon
större betydelse för de här tendenserna, åtminstone inte på kort sikt. Den första utmaningen
för energiförsörjningspolitiken är att inte förneka eller överdramatisera situationen, utan att i
stället försöka hantera den på ett sådant sätt att den inte utvecklar sig till en kris. Den andra
utmaningen består iatt finna enbalans mellankravet på att uppfylla det ökande energibehovet
och kravet på att uppfylla miljömässiga, politiska, sociala, tekniska och ekonomiska mål. Den
tredje utmaningen blir att utveckla instrument, t.ex. teknik för nya och förnybara energikällor,utarbeta diversifieringsåtgärder och energieffektiva metoder som kan minska beroendet av
importerat bränsle, minska energiefterfrågan, begränsa sambandet mellan ekonomisk tillväxt
ochenergiförbrukningochpådettasätttryggaenergiförsörjningenpå långsikt.
Den europeiska energiförsörjningen brottas med olika typer av problem, bl.a. fysiska,
ekonomiska och miljömässiga. Det kan till exempel inträffa ett kortaretekniskt avbrott eller
ettlängre,eventuellt permanent avbrott i tillförseln från en eller flera energikällor eller i
leveranserna av ett eller flera bränslen från ett enskilt geografiskt område. När det gäller
ekonomin är Gemenskapen känslig för förändringar av energipriserna; ett exempel är den
senaste höjningen av oljepriset. Slutligen börjar miljöaspekterna få betydelse för
energiproduktionochenergianvändningochisistahandävenpåbeslut omenergiförsörjning.
Bakgrund
Förutsättningarna för den europeiska energiförsörjningspolitiken har ändrats under de senaste
30 åren på grund av den politiska och ekonomiska utvecklingen och utvecklingen inom
miljöområdet och på energimarknaden, bl.a. i form av utvidgningen, klimatförändringarna
och liberaliseringen av energimarknaderna. I utformningen av politiken för en trygg
energiförsörjning måste man ta hänsyn till dessa nya förutsättningar. Den senaste
utvecklingen på energimarknaderna och inom energirelaterade politikområden (miljö,
ekonomi, etc.) innebär nya konflikter och problem för regeringar och myndigheter.
3Utvecklingen har förvisso skapat nya målsättningar, t.ex. i samband med
klimatförändringarna och Kyotoprotokollet (se nedan), men samtidigt försvinner traditionella
regleringsmöjligheter, t.ex. regeringens direkta inflytande över allmännyttiga företag, vilka
inte längre kan tillämpas på den inre energimarknaden.
På grund av dessa förändringar är det nödvändigt att sätta in energitillgång och -efterfrågan i
ett större perspektiv (på kortare sikt 5-10 åroch på längre sikt 10-20 år), vilket också är syftet
med detta dokument. En trygg energiförsörjning beror inte enbart på hur säker tillgången till
en enskild energikälla är, utan på balansen på energimarknaderna och möjligheten att ersätta
en energikälla med en annan eller vidta andra energipolitiska åtgärder (t.ex.
energibesparingar). När de olika alternativen beaktas måste man ta hänsyn inte bara till målen
med energiförsörjningen, utanockså det större sammanhang sombeskrivs nedan.
Vid första påseende kan det tyckas att trygg energiförsörjning, konkurrenskraft, miljöskydd
och liberalisering inte alltid är helt förenliga. Utvidgningen av EU är ytterligare en utmaning.
De politiska beslutsfattarnas uppgift kommer att vara att förena dessa olika mål för att trygga
energiförsörjningen och utarbeta strategier, stimulansåtgärder och instrument, t.ex.
energihushållning, styrning av efterfrågan, diversifiering av bränslekällorna och ny teknik, för
att uppnå de gemensamma målen.
Primära energikällor
Olja
När det gäller att trygga energiförsörjningen är oljan fortfarande den viktigaste energikällan.
EU:s beroende av importerad olja har börjat öka igen trots tidigare minskningar.
Produktionskostnaderna för olja i Mellanöstern är låga och tillgången på olja i området är
ganska riklig. Det är emellertid osäkert hur stora investeringar som kommer att göras i
framtiden och i vilken utsträckning oljeresurserna i Mellanöstern förblir tillgängliga.
Nordsjöoljan är dyr att utvinna och tillgångarna är begränsade – man räknar i bästa fall med
cirka 25 års försörjning vid nuvarande produktionsnivå. Lägre energiintensitet och
utfasningenavolja ivärme- ochkraftverk har inneburit förändringar för oljemarknaden. Trots
detta fortsätter efterfrågan att öka. Om ingenting banbrytande sker, som minskar den växande
transportsektorns nästan totala beroende av olja, kommer EU förmodligen att på lång sikt bli
helt beroende av oljan från Mellanöstern (och OPEC) om den fortsätter att vara tekniskt och
geopolitiskt tillgänglig. Den växande transportsektorns oljeberoende, risken för
prisförändringar och utvecklingen av alternativa transportbränslen är avgörande faktorer för
efterfråganpå olja iframtiden.
Naturgas
Gemenskapens ökande efterfrågan på importerad naturgas kommer att innebära att
omfattande politiska och fysiska förbindelser med Nordafrika och Ryssland måste upprättas.
Intresset för att bygga gasledningar till Mellanöstern och Centralasien kommer också att öka.
Genom utvidgningen kommer marknaden för naturgas troligtvis att öka, samtidigt som EU:s
beroende av Rysslands enorma tillgångar också ökar. Liksom inom andra energisektorer
måstediversifieringenavförsörjningskällornaprioriteraspåpolitisk nivå.
Kortsiktigt är situationen för gasförsörjningen relativt tillfredsställande, eftersom tillgången
till gas är relativt god inom rimligt avstånd. Det återstår emellertid att se om gasen påmedellång sikt kan upprätthålla eller till och med öka sina marknadsandelar om
försörjningskostnaderna ökar, vilket tycks vara oundvikligt, på grund av svårare
4exploateringsförhållanden och längre transportsträckor. Om Ryssland och de forna
Sovjetstaterna dessutom skulle börja leverera gas till de växande marknaderna i Ostasien kan
konkurrensen hårdna för EU:s stater och priserna kan komma att öka. Åtgärder för att främja
teknisk utveckling, diversifiering av tillgångarna, konkurrens på gasmarknaden och
integrering av marknader i en utvidgad gemenskap skulle tillsammans med utvidgade
förbindelser med länder utanför EU som har gasresurser eller som fungerar som transitländer
kunna öka försörjningstryggheten.
Fasta bränslen
Kol är ett billigt bränsle som lämpar sig väl för energiförsörjning. Det finns stora kolreserver
världenöver, även iEuropa, och konkurrerande marknader håller priserna på en låg och stabil
nivå. Kol har emellertid slutat användas i hushållen (genom tidigare lagstiftning om “ren
luft”) och på senare tid även i elverken där man föredrar gas. Genom omstruktureringen av
stålindustrin förlorade manockså en viktig kund.
Kolet kommer troligen att vara intressant även på lång sikt när nya tekniska lösningar har
utvecklats som minskar utvinningskostnaderna och utsläppen och som i hög grad ökar dess
effektivitet. När kol- och stålfördraget löper ut 2002 kommer det fortfarande att vara mö jligt
att övervaka priser och främja utvecklingen av ren teknik. Kolet kommer därför förmodligen
även fortsättningsvis att på lång sikt användas i elproduktionen, vilket gynnar
energidiversitetenochtryggar försörjningen.
Uran (kärnkraft)
Kärnkraften i EU svarar för ungefär 23 % av installerad kapacitet för att generera elektricitet
men för 35 % av elproduktionen. Elen från kärnkraftverken i Gemenskapen produceras med
dagens teknik av importerat råmaterial, nämligen uran. Genom Euratomfördraget, där
kärnbränslesäkerheten är ett av målen, har det upprättats ett särskilt politiskt instrument för
kärnbränsle, nämligen Euratoms försörjningsbyrå. Utvinningen av uran är mer diversifierad,
både geografiskt och fysiskt, än olja och gas. Därpå följande faser i kärnenergicykel är till
stora delar nationella, ochefter återvinning blir den importeraderesursenen inhemsk resurs.
Utvidgningen av EU kommer sannolikt inte att ändra detta tillstånd, eftersom många av
kandidatländerna befinner sig isamma situationsomkärnenergiproducenterna inomEU.
Kärnkraften är ett lockande alternativ eftersomdet alstrar mycket små mängder växthusgaser.
Om man upprätthåller kärnkraftens nuvarande andel av elproduktionen skulle
koldioxidutsläppen inom den här sektorn i stort sett kunna hållas på 1990 års nivå. Detta
kräver emellertid att det 2025 finns 100 GWe (cirka 70 reaktorer) kärnkraftskapacitet som
ersättning för de reaktorer som är uttjänta och för att möta den ökande efterfrågan. Om man
använder de befintliga kärnkraftsanläggningarna under 40 år, dvs. deras normala livstid, utan
att bygga nya skulle det innebära att 1990 års utsläppsnivå överskrids med 4 % (källa:
Dilemma study). Om de befintliga kärnkraftsanläggningarna utrangeras och ersätts med
konventionella kraftverk skulle det inte vara möjligt att uppnå de mål som fastställdes i
Kyoto.
Tekniskt sett skulle kärnkraften, som ju inte använder sig av fossila bränslen, kunna avhjälpa
stora delar av den elbrist som skulle kunna bli resultatet om elproduktionen från fossila
bränslen drastiskt minskas för att uppnå målen i Kyoto. Konstruktionsperioden för enkärnkraftsanläggning är avsevärt mycket längre än för en anläggning för fossila bränslen. De
nyligen liberaliserade elmarknaderna är tillsammans med motståndet (som främst berör hälso-
5och säkerhetsaspekter) från allmänhet och politiker andra hämmande faktorer. En åtgärd som
skulle kunna tas i beaktande är förlängningen av livstiden för de befintliga anläggningarna.
Med tanke på tidsplanen för de åtaganden som gjordes i Kyoto måste dessa frågor diskuteras
omgående.
Vissa medlemsstater (Italien, Sverige, Tyskland och Belgien) har beslutat att avveckla
kärnkraften. I andra medlemsstater (Frankrike, Förenade kungariket och Finland) kommer
kärnkraften att fortsätta vara en av de viktigaste energikällorna under en överskådlig framtid.
Ser vipå tidenefter 2010 innebär den långa introduktionsfasen för nykärnenergiteknik att det
är viktigt att fortsätta med den långsiktiga forskningsverksamheten, dels för att lösa
avfallsproblemet, dels för att kunskaper och erfarenheter på kärnkraftsområdet inte skall gå
förlorad för framtida generationer.
Förnybara energikällor
Förnybara energikällor är intressanta av miljömässiga och geopolitiska skäl. Bränslekällan är i
allmänhet billig eller gratis, men tekniken är ofta inte tillräckligt utvecklad för att de
förnybara energikällorna skall vara ett intressant alternativ ur ekonomisk synvinkel.
Förnybara energikällor kan teoretiskt sett tillhandahålla säker och ren energi till rimligt pris
genom inhemska källor, utan risk för externa avbrott i tillförseln eller en utarmning av
tillgångarna. Kommissionens mål är att fördubbla andelen förnybar energi från 6 % (till
största delen stora vattenkraftanläggningar) till 12 % av den totala primära
energiproduktionen 2010. För att nå detta mål är särskilda, målinriktade åtgärder nödvändiga.
Förutom de tekniska svårigheterna är de höga kostnaderna för tekniken för förnybara källor
ett stort problem jämfört med kostnaderna för teknik som används för fossila bränslen. Detta
innebär att det krävs finansiella stimulansåtgärder för att gynna de förnybara energikällorna.
Ett annat problem är att de externa kostnaderna inte ingår i priset för fossila bränslen och att
vissa konventionella energikällor (bl.a. kärnkraften) fortfarande är subventionerade. Detta
leder till en snedvriden konkurrens till nackdel för de förnybara energikällorna. Inom de
sektorer där mer avancerad teknik används, t.ex. vindkraften, har kostnaderna minskat
dramatiskt under det senaste decenniet ochde fortsätter att minska.
Med rätt investeringar i forskning, utveckling, demonstration och främjande av teknik för
kommersialisering av förnybara energikällor på kort, medellång och lång sikt kan denna typ
av energi bidra till att på ett miljövänligt och ekonomiskt acceptabelt sätt lösa många av de
problem EU står inför när det gäller långsiktig energiförsörjning. Fullt utvecklade torde
förnybara energikällor avsevärt kunna minska utsläppen av växthusgaser från elproduktionen.
Detta kräver emellertid att man redan på ett tidigt stadium vidtar målinriktade åtgärder, inför
ekonomiska stimulansåtgärder ochbedriver en intensiv marknadsföring.
Avbrott i leveranserna
Ovan beskrivs tre typer av hot mot en trygg energiförsörjning – ekonomiska, fysiska och
miljömässiga. Avbrott i energileveranserna, vare sig de faktiskt inträffar eller det finns risk
för att de ska inträffa, kan få omfattande konsekvenser för samhället och ekonomin.
Oljekrisen på 1970-talet, som blev både ekonomiskt och fysiskt kännbar, ledde till
internationella åtgärder för att förbättra försörjningstryggheten genom (det nyligen inrättade)
Internationella energiorganet IEA och EU. På senare tid har subsidiaritetsprincipen ochliberaliseringen betonat medlemsstaternas och de allmännyttiga företagens ansvar för egna
reserver, egen lagerhållning och egna krismekanismer om det skulle bli ett avbrott i
leveranserna. När företagens och lagstiftarnas nya roller har definierats bättre kan nya
krishanteringssystemkomma att utvecklas somett resultat av liberaliseringen. Nyligen har ny
6lagstiftning införts avseende olja, vilket förbättrade kvaliteten på EU:s strategiska lager som
räcker till 90 dagars förbrukning. EU:s krishanteringssystem håller just nu på att förbättras.
När det gäller gas har en kommitté nyligen inrättats på EU-nivå för att övervaka utvecklingen
av leveranssäkerheten på kort och lång sikt. För uran- och kolförråden finns det redan ett
rapporteringsförfarande. Trycket från den inre marknaden och konkurrensen har i allmänhet
letttillatt deallmännyttiga företagenhar minskat sina lager.
Energiefterfrågan
Hoten mot energiförsörjningen kan undanröjas snabbt och billigt genom att minska
energiefterfrågan. Kontroll av energiefterfrågan är ett viktigt instrument om man vill minska
förbrukningen, bevara begränsade resurser, minska svårigheterna när det gäller försörjningen
och främja en hållbar utveckling. Energiintensiteten har minskat och förväntas minska
ytterligare, men elintensiteten kommer att öka i takt med att EU:s ekonomi utvecklar sig i
riktning mot fler tjänster och verksamhet med högt mervärde. EU:s energieffektivitet har ökat
med 7 % sedan 1990, men bara med 3 % sedan 1993, trots att den ekonomiska tillväxten har
ökat. Förbättringarna av energieffektiviteten har inte kunnat hålla jämna steg med den ökande
efterfrågan, vilket innebär att förbrukningen har fortsatt att öka. Större förbrukning, som
stimuleras av starkare köpkraft, ökar kraven på energiförsörjningen. Det är i allmänhet inte
någon prioritering för de privatiserade allmännyttiga företagen att minska efterfrågan. Utan
nya stimulansåtgärder och främjande av energieffektiva produkter finns det risk för att
konsumenternas intresse av energieffektivitet kommer att minska och därmed även
efterfråganpå ny, effektivare teknik.
Om inte förbättringarna av energieffektiviteten håller jämna steg med den ökande efterfrågan
kommer förbrukningen att stiga, vilket kommer att medföra ökad belastning på
energitillgångarna. Tendensen på senare tid har varit att den ökande förbrukningen har hunnit
ifatt och förbi investeringarna i energieffektivitet. Byggnader har t.ex. successivt blivit bättre
isolerade, men efterfrågan på annan apparatur och andra tjänster med högre energianvändning
äter ofta upp effektivitetsvinsterna. Även fordonens effektivitet har förbättrats, men bilarna
har blivit större och tyngre och är utrustade med mer energiförbrukande apparatur. Trots den
stora höjningen av oljepriset nyligen, förväntas antalet bilar och passagerarkilometer öka.
Utmaningen på det här området är att vända trenden mot ökande förbrukning som äter upp
vinsterna frånökad energieffektivitet.
Det finns enorma möjligheter att spara energi inom byggnads- och transportsektorn. Detta ger
en antydan om de framsteg som skulle kunna göras när det gäller att minska förbrukningen
ochförbättraframtidsutsikterna för försörjningenommanskulle inrikta sig på dessa sektorer.
För att detta skall kunna förverkligas krävs en kombination av bl.a. energipriser som speglar
samhällets kostnader, bestämmelser om ineffektiva produkter eller metoder och
konsumentupplysning. Ytterligare fördelar med dessa åtgärder, t.ex. minskade föroreningar,
lägre energikostnader ochnya arbetstillfällen, talar för att deborde vidtas inomsnar framtid.
Bränslebalansen
Det är inte troligt att EU:s globala energimarknad kommer att bli så beroende av en enda
sektor som den var på 1970-talet när oljan svarade för över 60 % av de primära
energitillgångarna. Denna andel är nu nere i44 %. Det går emellertid inte att komma ifrån atttransportsektorn nästan uteslutande är beroende av oljan, vilket tillsammans med sektorns
ständigt ökande efterfråga på olja (och därmed även dollar) är en Akilleshäl för
Gemenskapens ekonomi. Inrättandet under de senaste åren av nya europeiska nät förbättrar
tillsammans med en decentraliserad energigenerering framtidsutsikterna ytterligare. Dagens
7internationella energimarknad är dessutom på många sätt globalt organiserad och dessutom
oberoende, vilket innebär att marknadsförändringar påverkar ekonomier på liknande sätt i
hela världen. EU:s kontroll och inflytande över sin energiförsörjning kan dock fortfarande
hotas, i synnerhet i en risksituation, på grund av unionens ökande beroende av import från
områden som ligger utanför dess traditionella ekonomiska sfär. På kort och medellång sikt
tycks detta vara en utveckling som påverkar alla konventionella energisektorer. Det är därför
absolut nödvändigt att finna lösningar som ökar diversifieringen av bränsletillgången,
understryker vikten av pålitliga och stabila externa källor och förbättrar de nationella
källornas lönsamhet samtidigt somdet totala energibehovet minskas.
Energiteknik
Energitekniken kommer att få stor betydelse för att tillgodose dagens och framtida
generationersenergibehovochförattbrytasambandet mellanekonomisk tillväxt ochväxande
energiefterfrågan och miljöförstöring, både i det nuvarande EU och efter utvidgningen.
Tekniska förändringar på energiområdet är emellertid inte billiga: forskningen är kostsam och
kräver långa utvecklings- och inkörningsperioder och vinsten är ofta osäker. Framgångsrik
marknadsföring och konsumentinformation är också nyckelfaktorer när det gäller att omsätta
tekniskt kunnande ilönsamma produkter.
Regeringar har i flera år insett behovet av att intervenera i energisektorn för att ge rätt
stimulans och prissignaler till företag och för att påverka konsumenternas medvetenhet och
beteende. Finansiering från den offentliga sektorn, bl.a. från Europeiska gemenskapen, är
därför av stor betydelse när det gäller stöd till grundforskning, utveckling av innovativ teknik
och främjande av sådan energieffektiv teknik som håller på att bli konkurrenskraftig.
Dessutom ökar intresset allt mer för att finna nya vägar för att öka nya tekniska lösningars
betydelse och attraktivitet genom att kombinera dem i storskaliga sektoröverskridande
projekt.
Energiteknik är ett användbart instrument för att trygga energiförsörjningen. Tekniken kan
dessutom komplettera målen inom andra politiska områden, särskilt när det gäller miljö och
ekonomi. Med hjälp av energitekniken kan energieffektiviteten förbättras, energiintensiteten
minskas och andelen ren, hållbar och förnybar energianvändning ökas avsevärt. Tekniken kan
också bidra till att förändra globala mönster för energianvändning och -produktion, eftersom
avancerad europeisk teknik somanvänds iutvecklingsländerna på ett mer hållbart och mindre
skadligt sätt bidrar tilldessa länders ekonomiska tillväxt.
Transport av bränsle till EU (transitering)
Den ökande efterfrågan på externa energikällor kommer att öka trycket på befintliga
leveransvägar, och det kommer att bli nödvändigt att finna nya lösningar. Detta påverkar
utbudet och inköpspriserna. Trygg energiförsörjning beror inte bara på resursernas
tillgänglighet, utan även på sådana faktorer som ländernas möjligheter att tillhandahålla
tillräckligt stora volymer, tredje lands beredvillighet att utfärda transittillstånd, tekniska och
finansiella möjligheter att bygga och underhålla transitvägar samt ett internationellt nätverk
som skapar stabila handelsförutsättningar. Behovet av att transportera energi till
Gemenskapen visar hur viktigt det internationella samarbetet är både mellan EU och dess
leverantörer och mellan leverantörer och deras grannar. Det visar också att utrikespolitik,ekonomi, handelsavtal och tekniskt samarbete är av betydelse. I detta sammanhang är
europeiska energistadgan och det arbete som bedrivs inom ramen för den stadgan viktiga
verktyg för att skapa enstabilramför energiförsörjningenochenergitransiteringen för EU.
8Ett av de viktigaste målen med EU:s energipolitik är en diversifierad, trygg, miljövänlig och
kostnadseffektiv energiförsörjning för gemenskapen. Detta kräver ett sunt politiskt,
samhällsekonomiskt, kommersiellt och tekniskt klimat både inom EU och internationellt. Mot
denna bakgrund presenteras i detta dokument de faktorer som inverkar på
energiförsörjningen och andra relevanta frågor som har påverkat kommissionens
utarbetande av denna grönbok om trygg energiförsörjning.
9BILAGA2
UNDERSÖKNING AVSEENDE BRÄNSLEBESKATTNINGENS INVERKAN
PÅ VAL AV TEKNIK
Enundersökning sombeställts inomramavtalet för Long Range EnergyModelling
(ENER/4.1040/001)
Avprof. P. Capros, N. Kouvaritakis, dr. L. Mantzos, V. PanosochE. L. Vouyoukas
Aten inovember 2000
1. I NLEDNING
Målet för denna del av studien är att utforska hur skatteåtgärder i EU:s medlemsstater i form
av bränsleskatter eller subventioner påverkar konsumenternas val. För att fatta beslut om
vilken typ av utrustning de skall investera i utgår energikonsumenterna från ett bestämt
energibehov och överväger alternativa möjligheter med hänsyn till de totala kostnaderna för
systemet inklusive investeringskostnaderochfastaochrörligadrifts- ochunderhållskostnader.
Vanligtvis utgör bränslekostnaderna enstor delavde rörliga driftskostnaderna och skatter kan
kraftigt påverka dessa. Det är tydligt att skatter och subventioner ofta har använts just för att
påverka valen. Det är emellertid också så att syftena med dessa skatter och subventioner i
vissa fall speglar tidigare politiska överväganden och att skatterna och subventionerna därför
har överlevt på grund av institutionell tröghet samt som en skatteinkomstkälla utan att de
nödvändigtvis speglar de nuvarande politiska målen.
I den studie som presenteras här används de senast tillgängliga uppgifterna om bränsleskatter
i EU:s medlemsstater (så som de offentliggjordes av Europeiska kommissionen i mars 2000)
och preliminära uppgifter för bränslepriser 2000. Uppgifterna om subventioner för kol
kommer från modelldatabasen PRIMES (eftersom de fastställdes efter diskussioner med
experter frånde olika medlemsstaterna inomramen för "Shared Analysis project").
Modelldatabasen PRIMES var också källan för de teknisk-ekonomiska uppgifter om de olika
tekniker som används av energikonsumenterna för att beräkna den genomsnittliga
produktionskostnaden för deolika energitillämpningarna.
Alternativa bränslenochtekniker granskas för följande sektorer:
1. Elproduktion
2. Produktionavånga iindustriella ångpannor ochkraftvärmeverk
3. Uppvärmning av ytor ibostadshus
4. Privatbilar
Den metod som använts för att göra jämförelsen var att för varje sektor anta att en "typisk"
energikonsument som behövde ny energiförbrukande utrustning, antingen för att ersätta
gammal utrustning eller i form av nya energibehov, stod inför "genomsnittliga" villkor
avseende de viktigaste parametrarna för detta val. Det är viktig att uppmärksamma att
10beräkningarna inte avser de ekonomiska aspekterna av att använda den befintliga utrustningen
vilket i de flesta fall skulle vara kostnadseffektivt oberoende av om konsumenten skulle ha
valt att ersätta den med samma slags utrustning eller inte.
Beroende på utrustningens storlek är stordriftsfördelarna vad gäller investeringskostnaderna
fasta och de rörliga drifts- och underhållskostnaderna kan upplevas olika för olika typer av
utrustning. Det är uppenbart att det tillvägagångssätt som används inte tar hänsyn till sådana
nyanser.
På liknande sätt kan inköp avstoravolymer bränsle och särskilda leveransvillkor (till exempel
möjliga leveransavbrott) leda till avsevärt lägre bränslekostnad per enhet och omvänt kan små
leveranser föra med sig fasta extraavgifter. Sådana prisförändringar är normala eftersom de
grundar sig på leveranskostnadsfaktorer och de är olika från bränsle till bränsle. De är inte
särskilt påtagliga för oljeprodukter som till sin natur är lätta att förvara, transportera och
hantera men de kan vara mycket kraftiga för el, naturgas och kol. Priset på kol är även
underkastat mycket breda geografiska variationer och närheten till lämpliga hamnar och
annan nödvändig transport- och godshanteringsinfrastruktur spelar en avgörande roll vid
fastställandet av de totala leveranskostnaderna som i vissa fall kan vara mycket höga. Även
här innebär de "genomsnittliga" villkoren att sådana hänsynstaganden inte beaktas.
Basåret för analysen är 2000 vilket är ett år då förhållandena på energimarknaderna på många
sätt har skilt sig mycket från de som rått under det senaste årtiondet (närmare bestämt sedan
1991). Sedan början av sommaren har de internationella priserna för råolja stigit kraftigt och
dessa ökningar har åtföljts av och ofta utlösts av ännu kraftigare rörelser i spotpriserna för
petroleumprodukter och särskilt de viktiga mellandestillaten. Importpriserna för naturgas, som
fortfarande till stor del är kopplade till spotpriserna för petroleumprodukter, har ökat med
motsvarande tidsfördröjning men ökningarna i gaspriserna för slutkonsumenterna är
fortfarande relativt måttliga. Kolpriserna verkar å andra sidan inte ha påverkats. Eftersom
genomsnittliga årliga priser har använts för studien är den bild som uppstår från denna
utveckling en bild av tydliga förskjutningar i konkurrenskraften för olika bränslen i en miljö
sompräglas av förändring. Ävenommanantar att råoljepriserna är höga och ligger på runt 36
euro vid årsslutet är det mycket riskabelt att dra slutsatsen att de relativa priserna och de
konsekvenser som dessa får för konkurrensen kommer att vara desamma under de närmaste
åren med tanke på den marknadsoro somhar rått densista tiden.
Ovanstående reservationer bör tjäna somen varning för att tolka in för mycket från resultaten
av denna studie särskilt vad gäller de absoluta kostnadsnivåerna. Allmänt sett bör en relativt
liten skillnad i konkurrenskraften tas som en indikering på att det är mycket troligt att med
något annorlunda villkor (vilka ändå är osäkra på grund av ovannämnda skäl) skulle
rangordningenkunna bliomkastad.
2. E LPRODUKTION
I syfte att undersöka elproduktionenvaldes åttatypiska tekniker ut:
•En anläggning med trycksatta fluidiserade bäddar (Pressurised Fluidised Bed Combustion
plant−PFBC-kraftverk) som representerar en ren kolteknik som är allmänt tillgänglig för
närvarande.
•Ett kraftverk som enbart eldas med lignit (brunkol) och som är utrustat med
avsvavlningsenheter vilket fortfarande är det dominerande sättet att generera el från lignit.
11För Finland, Irland och Sverige inkluderas anläggningar som eldas med torv under denna
rubrik.
•Ett elkraftverksomenbart eldas medtjockeldningsolja med lågsvavelhalt.
•En gasturbinbaserad kombianläggning som pga. betydande kapitalkostnadsminskningar
och en spektakulärt ökad totaleffektivitet har blivit det främsta valet för elproduktion med
m ån g aol i k aef f e k tk r a v .
•Ett värmekraftverk som endast eldas med biomassa eller avfall som bränsle där typen av
biomassa och kostnaden för den varierar från land till land beroende på vilka förhållanden
som uppstår ur den industriella strukturen (förekomsten av industrier som producerar
användbart avfall), tillräckligt med jordbruksavfall med lämplig densitet per
kvadratkilometer, möjlighetenatt använda planteringar etc.
•Stora vindturbiner på land på mycket blåsiga platser och således med nyttjandegrader som
ligger något över det genomsnitt somhar uppmätts istatistiken för deolika länderna.
•Solceller som naturligt kan användas i småskaliga tillämpningar med nyttjandegraden
differentierad i enlighet med tre solbestrålningszoner (hög, medel och låg) som ungefär
motsvarar Medelhavsländerna, de tempererade länderna i Europa och de nordeuropeiska
länderna.
•Ett stort(överenGigaWatt)kärnkraftverkavtryckvattenreaktormodell.
Produktionskostnaderna beräknades för tre olika driftsnivåer (7 000 timmar, 5 000 timmar
och 2 500 timmar) som ungefär motsvarar driftsnivåerna av en mycket tung elintensiv
industrianläggning, småskaliga industriella t illämpningar eller energiintensiva tjänster och en
genomsnittlig användning av hushållsutrustning.
I Tabell visas produktionskostnaden för alternativa elproduktionstekniker som drivs under
7 000 timmar (siffrorna i fetstil visar den "minst" kostnadseffektiva lösningen). För en sådan
driftsnivå verkar det som att de mest ekonomiska alternativen (förutom för Danmark) är
gasturbinbaserade kombianläggningar och PFBC-teknik (som eldas med importerad kol).
PFBC-anläggningar verkar ha en klar fördel i Tyskland och Italien medan gasturbinbaserade
kombianläggningar har en ännu mer påtaglig fördel i Belgien, Nederländerna, Finland och
Förenade kungariket. Dessa skillnader beror nästanhelt ochhållet på att priset för naturgas till
kraftverken varierar mellan de olika länderna. Även vid dessa höga driftsnivåer är
kärnkraftverk av tryckvattenreaktormodell inte något konkurrenskraftigt alternativ i praktiskt
taget något EU-land pga. dess mycket höga kapitalkostnader. Det enda undantaget är
Frankrike där strömlinjeformning av licensierings- och konstruktionsprocedurerna,
förekomsten av en adekvat infrastruktur och kunskaper som man fått genom erfarenhet har
inneburit att konstruktionstiderna och således kostnaderna är betydligt lägre än på andra
ställen i EU. Även i Frankrike är kärnkraftverk av tryckvattenreaktormodell endast ett
någorlunda konkurrenskraftigt alternativ vid mycket höga driftsnivåer. Vindkraft är
uppenbarligen ett attraktivt val i Danmark pga. lägre kostnader och ett t illräckligt politiskt
stöd men den ligger långt från det mest ekonomiska alternativet isamtliga andra EU-länder.
Att ta bort punktskatter och subventioner ändrar inte märkbart alternativens rangordning.
Detta skulle huvudsakligen främja gasturbinbaserade kombianläggningar eftersom naturgas
beskattas kraftigt i en del länder (Danmark och i mindre omfattning Italien och Tyskland). I
Danmark blir gasturbinbaserade kombianläggningar det ojämförligt mest attraktiva
12alternativet medan elproduktionskostnaderna i Italien närmar sig PFBC-kraftverkens i
tillräckligt hög grad så att man kan dra slutsatsen att för de regioner som ligger långt ifrån
särskilt utformade hamnanläggningar för att hantera kol skulle gasturbinbaserade
kombianläggningar vara att föredra även vid så höga driftsnivåer. När det gäller effekterna
från avskaffandet av de tyska inhemska kolsubventionerna, även om det uppenbart gör
alternativet dyrare, så var de inte tillräckliga för att göra tyskt kol attraktivt för nya användare.
Såsom visas itabellen leder punktskatter1till snedvridning på marknaden när det gäller valav
teknik endast i Danmark och Tyskland (i båda fallen främjande av kol på bekostnad av
naturgas). Detta resultat förklaras till stor del av det faktum att de punktskatter som tillämpas
på bränslen och som används i elproduktion i de flesta av EU:s medlemsstater är ganska små
(noll i många fall) med undantag för eldningsolja, vilket emellertid inte är någon
konkurrenskraftig lösning.
Tabell1: Produktionskostnaderförelproduktionsteknikervid 7 000timmar
PFBC
(imported
coal)PFBC
(domestic
coal)Monovalent
LigniteMonovalent
FueloilGTCCMonovalent
biomass-
wasteWind
turbines*Solar
photovoltaic*Nuclear
Austria 0.036 na 0.040 0.054 0.034 0.036 0.048 0.483 0.059
Belgium 0.032 na na 0.050 0.028 0.037 0.048 0.483 0.040
Denmark 0.037 na na 0.098 0.041 0.039 0.034 0.644 0.059
Finland 0.032 na 0.036 0.056 0.026 0.039 0.048 0.644 0.038
France 0.032 0.041 0.039 0.056 0.032 0.040 0.040 0.386 0.034
Germany 0.032 0.038 0.040 0.055 0.038 0.043 0.045 0.483 0.051
Greece 0.035 na 0.040 0.056 0.035 0.040 0.048 0.386 0.046
Ireland 0.032 na 0.037 0.050 0.032 0.045 0.048 0.644 0.047
Italy 0.032 na na 0.049 0.038 0.040 0.048 0.386 0.050
TheNetherlands 0.036 na na 0.054 0.027 0.040 0.044 0.483 0.051
Portugal 0.032 na na 0.049 0.034 0.043 0.048 0.386 0.059
Spain 0.036 0.050 0.038 0.053 0.035 0.043 0.047 0.386 0.047
Sweden 0.036 na 0.039 0.087 0.033 0.034 0.048 0.644 0.047
UnitedKingdom 0.032 0.045 na 0.055 0.026 0.038 0.044 0.483 0.043
PFBC
(imported
coal)PFBC
(domestic
coal)Monovalent
LigniteMonovalent
FueloilGTCCMonovalent
biomass-
wasteWind
turbines*Solar
photovoltaic*Nuclear
Austria 0.036 na 0.040 0.049 0.034 0.036 0.072 0.640 0.059
Belgium 0.032 na na 0.049 0.028 0.037 0.072 0.640 0.040
Denmark 0.036 na na 0.049 0.029 0.039 0.067 0.853 0.059
Finland 0.032 na 0.036 0.049 0.026 0.039 0.072 0.853 0.038
France 0.032 0.041 0.039 0.049 0.032 0.040 0.072 0.512 0.034
Germany 0.032 0.041 0.040 0.049 0.035 0.043 0.068 0.640 0.051
Greece 0.035 na 0.040 0.048 0.035 0.040 0.072 0.512 0.046
Ireland 0.032 na 0.037 0.049 0.032 0.045 0.072 0.853 0.047
Italy 0.032 na na 0.049 0.034 0.040 0.072 0.512 0.050
TheNetherlands 0.036 na na 0.050 0.026 0.040 0.072 0.640 0.051
Portugal 0.032 na na 0.049 0.034 0.043 0.072 0.512 0.059
Spain 0.036 0.050 0.038 0.051 0.035 0.043 0.071 0.512 0.047
Sweden 0.036 na 0.039 0.052 0.033 0.034 0.072 0.853 0.047
UnitedKingdom 0.032 0.045 na 0.049 0.026 0.038 0.072 0.640 0.043Productioncost (Euro'90/KWh) for power plant operating at 7000 hours
with excise
withoutexcise
*For intermittent generatingoptions the7000hours refer toavailability of equipment and not overall availability whichis clearly muchlower
has beentakenintoaccount inthe
1ITysklandfinnsdeten subvention påprisetför inhemsktkol
13[Översättningavtabell1:
- Production cost (Euro'90/KWh) for power plant operating at 7000 hours = Produktionskostnader (Euro'90/KWh) för olika
kraftverk vid7 000timmarsdrift
- with excisetaxes/subsidies = med accisskatt/subventioner- PFBC (imported coal) = PFBC (importerat kol); PFBC (domestic coal) = PFBC (inhemskt kol); Monovalent Lignite =endast brunkol; Monovalent Fuel oil = endast eldningsolja; GTCC = CCGT; Monovalent biomasswaste = endastbiomassa/avfall;Windturbines=Vindkraftverk;Solarphotovoltaic=Solceller;Nuclear =Kärnkraft-withoutexcisetaxes/subsidies=utanaccisskatt/subventioner- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike, Germany =Tyskland,Greece =Grekland, Ireland= Irland,Italy= Italien,The Nederlands =Nederländerna, Portugal= Portugal, Spain =
Spanien, Sweden = Sverige, United Kingdom = Förenade kungariket.
- *For intermittent generating options the 7000 hours refer to availability of equipment and not overall availability which isclearly much lower has been taken into account in the calculations. = *Vid oregelbunden drift avser de 7 000 timmarnaanläggningens tillgänglighet snarare än den sammanlagda tillgängligheten, som naturligtvis är avsevärt mindre och harbeaktatsvidberäkningarna.]
När man undersöker kostnadseffektiviteten för alternativa lösningar för elproduktion med
anläggningar som drivs under 5 000 timmar (se Tabell ) är det uppenbart att de låga
kapitalkostnaderna för gasturbinbaserade kombianläggningar gör detta alternativ ännu mera
attraktivt. De enda länder där PFBC-kraftverken har en tydlig fördel är Tyskland och Italien,huvudsakligen pga. de punktskatter som tillämpas i dessa länder. Det är uppenbart att denna
fördelpraktiskt taget försvinner vid avskaffande av punktskatter och subventioner. Alla andra
typer av anläggningar i förteckningen anses vara klart oattraktiva oavsett ompunktskatter och
subventioner förekommer eller ej. Ovanstående resultat förklaras av det faktum att
bränsleprisets roll i de totala driftskostnaderna blir mindre betydelsefullt vid lägre
driftsnivåer.
Vid 2 500 timmar förstärks de resultat som presenteras ovan och gasturbinbaserade
kombianläggningar blir överlägset det dominerande alternativet överallt. Förekomsten av
punktskatter eller subventioner resulterar inte i någon snedvridning av marknaden vad gäller
producentval(se tabell3).
14Tabell2: Produktionskostnaderförelproduktionsteknikervid 5 000timmar
PFBC
(imported
coal)PFBC
(domestic
coal)Monovalent
LigniteMonovalent
Fuel oilGTCCMonovalent
biomass-
wasteNuclear
Austria 0.043 na 0.050 0.061 0.039 0.045 0.080
Belgium 0.039 na na 0.056 0.032 0.046 0.053
Denmark 0.045 na na 0.104 0.045 0.048 0.080
Finland 0.039 na 0.045 0.062 0.030 0.048 0.050
France 0.039 0.049 0.048 0.063 0.036 0.049 0.045
Germany 0.039 0.046 0.050 0.061 0.043 0.052 0.068
Greece 0.042 na 0.049 0.062 0.039 0.049 0.062
Ireland 0.039 na 0.046 0.057 0.036 0.054 0.063
Italy 0.039 na na 0.055 0.043 0.049 0.067
TheNetherlands 0.043 na na 0.061 0.031 0.049 0.069
Portugal 0.039 na na 0.055 0.039 0.052 0.080
Spain 0.043 0.059 0.048 0.060 0.039 0.052 0.063
Sweden 0.043 na 0.048 0.094 0.038 0.041 0.063
United Kingdom 0.040 0.053 na 0.062 0.030 0.048 0.057
PFBC
(imported
coal)PFBC
(domestic
coal)Monovalent
LigniteMonovalent
Fuel oilGTCCMonovalent
biomass-
wasteNuclear
Austria 0.043 na 0.050 0.055 0.039 0.045 0.080
Belgium 0.039 na na 0.055 0.032 0.046 0.053
Denmark 0.043 na na 0.055 0.034 0.048 0.080
Finland 0.039 na 0.045 0.055 0.030 0.048 0.050
France 0.039 0.049 0.048 0.055 0.036 0.049 0.045
Germany 0.039 0.049 0.050 0.055 0.039 0.052 0.068
Greece 0.042 na 0.049 0.055 0.039 0.049 0.062
Ireland 0.039 na 0.046 0.055 0.036 0.054 0.063
Italy 0.039 na na 0.055 0.039 0.049 0.067
TheNetherlands 0.043 na na 0.056 0.030 0.049 0.069
Portugal 0.039 na na 0.055 0.039 0.052 0.080
Spain 0.043 0.059 0.048 0.058 0.039 0.052 0.063
Sweden 0.043 na 0.048 0.058 0.038 0.041 0.063
United Kin gdom 0.040 0.053 na 0.055 0.030 0.048 0.057Productioncost (Euro'90/KWh )forpowerplant operatingat
with excisetaxes/subsidies
withoutexcisetaxes/subsidies
15[Översättningavtabell2:
- Production cost (Euro'90/KWh) for power plant operating at 5 000 hours = Produktionskostnader (Euro'90/KWh) för olika
kraftverk vid5 000timmarsdrift;
- with excisetaxes/subsidies = med accisskatt/subventioner- PFBC (imported coal) = PFBC (importerat kol); PFBC (domestic coal) = PFBC (inhemskt kol); Monovalent Lignite =endast brunkol; Monovalent Fuel oil = endast eldningsolja; GTCC = CCGT; Monovalent biomasswaste = endastbiomassa/avfall;Windturbines=Vindkraftverk;Solarphotovoltaic=Solceller;Nuclear =Kärnkraft-withoutexcisetaxes/subsidies=utanaccisskatt/subventioner- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike, Germany =Tyskland,Greece =Grekland, Ireland= Irland,Italy= Italien,The Nederlands =Nederländerna, Portugal= Portugal, Spain =
Spanien, Sweden = Sverige, United Kingdom = Förenade kungariket.]
Den totala skattebördan på bränslen för elproduktion är relativt låg då det finns en allmän
motvilja mot att beskatta vad som faktiskt är en insats för produktionen. Det enda betydande
undantaget för detta i de flesta länder är beskattningen av tjock eldningsolja som införts
tidigare somett svar på oljechockerna från 70-talet och det tidiga 80-talet i syfte att påskynda
övergången från en osäker bränsleform i en sektor där det fanns många alternativ. Detta
ersättningsförfarande är nu praktiskt taget avskaffat och nackdelarna med utrustning för
eldningsolja jämfört med de nya typer av anläggningar som finns idag är sådana att det blirmycket oattraktivt att välja dettaalternativ för nya anläggningar ävenutanskatter på bränsle. I
detta hänseende är skatten för närvarande irrelevant när det gäller val av bränsle (och den blir
i allt högre grad irrelevant även som metod för att ta in skatteinkomster).
I allmänhet dominerar alternativet med gasturbinbaserade kombianläggningar starkt i fråga
om konkurrenskraft i praktiskt taget alla EU-länder vid kraftigt varierande utnyttjandegrader.
Denna dominans förstärks då skatter och subventioner tas bort. Subventioner och stöd för
förnybara energikällor, och särskilt då vindkraft, spelar en betydande roll för att öka deras
attraktionskraft. Med mycket få undantag är kostnaderna för dessa tekniker fortfarande hög
och stödnivån är inte tillräcklig för att göra dem till trovärdiga alternativ med utbredd
användning.
Nuvarande nivåer på punktskatter och subventioner för elproduktion verkar följaktligen inte
ha någonbetydande inverkanpå konkurrenskraften för bränslenochtekniker isektorn.
16Tabell3: Produktionskostnaderförelproduktionsteknikervid 2 500timmar
PFBC
(imported
coal)PFBC
(domestic
coal)Monovalent
LigniteMonovalent
FueloilGTCCMonovalent
biomass-
wasteNuclear
Austria 0.070 na 0.082 0.083 0.054 0.078 0.153
Belgium 0.065 na na 0.079 0.047 0.078 0.098
Denmark 0.071 na na 0.127 0.061 0.080 0.153
Finland 0.065 na 0.078 0.085 0.046 0.081 0.093
France 0.065 0.079 0.080 0.085 0.052 0.081 0.084
Germany 0.065 0.076 0.082 0.084 0.059 0.084 0.129
Greece 0.067 na 0.080 0.084 0.054 0.080 0.116
Ireland 0.065 na 0.078 0.079 0.049 0.086 0.119
Italy 0.065 na na 0.078 0.059 0.082 0.127
TheNetherlands 0.070 na na 0.083 0.047 0.081 0.130
Portugal 0.065 na na 0.078 0.054 0.084 0.153
Spain 0.070 0.088 0.080 0.082 0.055 0.084 0.120
Sweden 0.070 na 0.080 0.116 0.054 0.068 0.118
United Kingdom 0.066 0.083 na 0.084 0.046 0.080 0.107
PFBC
(imported
coal)PFBC
(domestic
coal)Monovalent
LigniteMonovalent
FueloilGTCCMonovalent
biomass-
wasteNuclear
Austria 0.070 na 0.082 0.078 0.054 0.078 0.153
Belgium 0.065 na na 0.078 0.047 0.078 0.098
Denmark 0.070 na na 0.078 0.050 0.080 0.153
Finland 0.065 na 0.078 0.078 0.046 0.081 0.093
France 0.065 0.079 0.080 0.078 0.052 0.081 0.084
Germany 0.065 0.079 0.082 0.078 0.055 0.084 0.129
Greece 0.067 na 0.080 0.077 0.054 0.080 0.116
Ireland 0.065 na 0.078 0.078 0.049 0.086 0.119
Italy 0.065 na na 0.078 0.055 0.082 0.127
TheNetherlands 0.070 na na 0.078 0.046 0.081 0.130
Portugal 0.065 na na 0.078 0.054 0.084 0.153
Spain 0.070 0.088 0.080 0.080 0.055 0.084 0.120
Sweden 0.070 na 0.080 0.080 0.054 0.068 0.118
United Kingdom 0.066 0.083 na 0.078 0.046 0.080 0.107Production cost(Euro'90/KWh) forpower plantoperating at2500hours
with excise taxes/subsidies
withoutexcise taxes/subsidies
[Översättning av tabell 3:
- Production cost (Euro'90/KWh) for power plant operating at 2 500 hours = Produktionskostnader (Euro'90/KWh) för olikakraftverk vid2 500timmarsdrift- with excisetaxes/subsidies = med accisskatt/subventioner- PFBC (imported coal) = PFBC (importerat kol); PFBC (domestic coal) = PFBC (inhemskt kol); Monovalent Lignite =
endast brunkol; Monovalent Fuel oil = endast eldningsolja; GTCC = CCGT; Monovalent biomasswaste = endast
biomassa/avfall;Windturbines=Vindkraftverk;Solarphotovoltaic=Solceller;Nuclear =Kärnkraft-withoutexcisetaxes/subsidies=utanaccisskatt/subventioner- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike, Germany =Tyskland,Greece =Grekland, Ireland= Irland,Italy= Italien,The Nederlands =Nederländerna, Portugal= Portugal, Spain =Spanien, Sweden = Sverige, United Kingdom = Förenade kungariket.
3. Å NGGENERERINGFRÅNINDUSTRIELLAÅNGPANNOR
Fyra olika sorters industriella ångpannor undersöktes i studien, nämligen ångpannor som
eldas med kol, bränsleolja, dieselolja och naturgas. Dessutom undersöktes tre karaktäristiska
kraftvärmeverk: ett PFBC-kraftverk someldas med stenkol, en eldningsoljeanläggning och en
gasturbinbaserad kombianläggning. Den kraftvärmekopplade gasturbinbaserade
kombianläggningen kan uppnå mycket höga totala termiska verkningsgrader vid elproduktion
och genom att ytterligare bränsle sprutas in i avfallsvärmepannan kan den producera ånga
med hög temperatur som kan användas för de vanliga industriella ångtillämpningarna. Med
den metod som används för beräkningen av kostnader för kraftvärmeverk kan man beräkna
17totalkostnaden för att producera ånga tillsammans med kraften och sedan dra ifrån värdet på
den el som produceras. Den måttstock som användes för beräkningen av det värdet var
minimikostnaden per kWh så somdet presenteras itabellerna 1-3 ovan. Det är med andra ord
det minimipris vid vilket samgenereringsproducentenrimligtvis bör kunna sälja elen. Om man
i stället för att sälja elen utanför den industriella anläggningen antar att den används för att
tillgodose den egna efterfrågan skulle den kostnad som undviks bli högre och kostnaden för
densamgenererade ånganpå motsvarande sätt lägre.
Liksom för elproduktion beräknades driftskostnaderna för de alternativa systemen för att
producera ånga vid 7 000, 5 000 och 2 500 timmar. Dessa utgör en mycket hög, normal (två
skift) och mycket låg belastning för industriånga. Resultaten från jämförelsen av kostnaderna
för ångproduktion med ochutanpunktskatterpresenteras iTabell4-6 nedan.
Tabell 4: Produktionskostnad för ånggenerering i industriella ångpannor vid 7 000
timmar
PFBC
(imported
coal)Monovalent
Fuel oilGTCC Coal Fuel oil Naturalgas
Austria 0.008 0.031 0.006 0.018 0.024 0.017
Belgium 0.009 0.032 0.005 0.018 0.022 0.014
Denmark 0.009 0.085 0.014 0.019 0.047 0.022
Finland 0.011 0.041 0.003 0.022 0.026 0.014
France 0.005 0.036 0.005 0.024 0.026 0.016
Germany 0.005 0.034 0.014 0.037 0.023 0.019
Greece 0.006 0.032 0.005 0.020 0.026 0.019
Ireland 0.005 0.029 0.007 0.019 0.022 0.020
Italy 0.005 0.026 0.014 0.016 0.027 0.019
The Netherlands 0.015 0.038 0.004 0.018 0.025 0.015
Portugal 0.005 0.026 0.008 0.018 0.026 0.017
Spain 0.007 0.029 0.006 0.019 0.024 0.016
Sweden 0.009 0.072 0.005 0.018 0.041 0.017
United Kingdom 0.012 0.041 0.003 0.019 0.027 0.014
PFBC
(imported
coal)Monovalent
Fuel oilGTCC Coal Fuel oil Naturalgas
Austria 0.008 0.024 0.006 0.018 0.021 0.017
Belgium 0.009 0.030 0.005 0.018 0.021 0.014
Denmark 0.013 0.029 0.004 0.015 0.021 0.015
Finland 0.011 0.032 0.003 0.015 0.021 0.012
France 0.005 0.026 0.005 0.024 0.022 0.016
Germany 0.005 0.026 0.009 0.037 0.021 0.017
Greece 0.006 0.023 0.005 0.019 0.023 0.018
Ireland 0.005 0.026 0.007 0.019 0.021 0.020
Italy 0.005 0.026 0.008 0.016 0.022 0.018
The Netherlands 0.016 0.033 0.003 0.018 0.022 0.014
Portugal 0.005 0.026 0.008 0.018 0.024 0.017
Spain 0.007 0.026 0.006 0.018 0.023 0.016
Sweden 0.009 0.028 0.005 0.018 0.023 0.017
United Kin gdom 0.012 0.032 0.003 0.019 0.023 0.014Boiler
CHPplant BoilerProduction cost (Euro'90/KWh) for CHPplant /boiler operatingat 7000hours
with excisetaxes/subsidies
without excise taxes/subsidiesCHPplant
18[Översättning av tabell 4:
- Production cost (Euro'90/KWh) for CHP plant/boiler operating at 7 000 hours = Produktionskostnader
(Euro'90/KWh) för kraftvärmeverk/ångpannor vid 7 000 timmarsdrift;- with excise taxes/subsidies = med accisskatt/subventioner- CHP plant = kraftvärmeverk; Boiler = ångpanna- PFBC (importerat kol) = PFBC (Inhemskt kol); Monovalent Fuel oil = endast eldningsolja; GTCC = CCGT;Coal =kol,Fuel oil= eldningsolja;Natural gas=naturgas- without excise taxes/subsidies = utanaccisskatt/subventioner
- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike,
Germany = Tyskland, Greece = Grekland, Ireland = Irland, Italy = Italien, The Nederlands = Nederländerna,Portugal=Portugal, Spain= Spanien, Sweden =Sverige, United Kingdom= Förenadekungariket.]
Tabell 5: Produktionskostnad för ånggenerering i industriella ångpannor vid 5 000
timmar
PFBC
(imported
coal)Monovalent
Fuel oilGTCC Coal Fuel oil Naturalgas
Austria 0.012 0.034 0.006 0.021 0.026 0.017
Belgium 0.013 0.034 0.005 0.020 0.023 0.014
Denmark 0.007 0.081 0.008 0.021 0.048 0.022
Finland 0.015 0.044 0.004 0.024 0.028 0.014
France 0.008 0.038 0.005 0.027 0.027 0.017
Germany 0.006 0.034 0.011 0.039 0.024 0.020
Greece 0.010 0.035 0.006 0.023 0.027 0.020
Ireland 0.009 0.032 0.008 0.021 0.024 0.021
Italy 0.006 0.026 0.011 0.019 0.029 0.020
The Netherlands 0.019 0.041 0.004 0.020 0.026 0.016
Portugal 0.006 0.026 0.006 0.020 0.028 0.017
Spain 0.011 0.032 0.006 0.021 0.025 0.017
Sweden 0.013 0.075 0.006 0.020 0.043 0.017
United Kingdom 0.016 0.043 0.004 0.022 0.028 0.014
PFBC
(imported
coal)Monovalent
Fuel oilGTCC Coal Fuel oil Naturalgas
Austria 0.012 0.026 0.006 0.021 0.023 0.017
Belgium 0.013 0.033 0.005 0.020 0.023 0.014
Denmark 0.016 0.031 0.005 0.018 0.023 0.015
Finland 0.015 0.035 0.004 0.018 0.023 0.012
France 0.009 0.029 0.005 0.027 0.023 0.017
Germany 0.006 0.026 0.006 0.039 0.023 0.017
Greece 0.010 0.026 0.006 0.022 0.024 0.019
Ireland 0.009 0.029 0.008 0.021 0.023 0.021
Italy 0.006 0.026 0.006 0.019 0.023 0.018
The Netherlands 0.020 0.036 0.004 0.020 0.023 0.015
Portugal 0.006 0.026 0.006 0.020 0.025 0.017
Spain 0.011 0.029 0.006 0.020 0.024 0.017
Sweden 0.013 0.031 0.006 0.020 0.024 0.017
United Kin gdom 0.016 0.035 0.004 0.022 0.025 0.014CHPplant BoilerCHPplant BoilerProduction cost (Euro'90/KWh) for CHPplant /boiler operatingat 5000hours
with excisetaxes/subsidies
without excise taxes/subsidies
19[Översättning av tabell 5:
- Production cost (Euro'90/KWh) for CHP plant/boiler operating at 5 000 hours = Produktionskostnader (Euro'90/KWh) för
kraftvärmeverk/ångpannorvid5 000timmarsdrift;- with excisetaxes/subsidies = med accisskatt/subventioner- CHP plant = kraftvärmeverk; Boiler = ångpanna- PFBC (importerat kol) = PFBC (Inhemskt kol); Monovalent Fuel oil = endast eldningsolja; GTCC = CCGT; Coal = kol,Fueloil=eldningsolja;Naturalgas =naturgas-withoutexcisetaxes/subsidies=utanaccisskatt/subventioner- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike, Germany =
Tyskland,Greece =Grekland, Ireland= Irland,Italy= Italien,The Nederlands =Nederländerna, Portugal= Portugal, Spain =
Spanien, Sweden = Sverige, United Kingdom = Förenade kungariket.]
Tabell 6: Produktionskostnad för ånggenerering i industriella ångpannor vid 2 500
timmar
PFBC
(imported
coal)Monovalent
Fuel oilGTCC Coal Fuel oil Natural gas
Austria 0.025 0.043 0.006 0.030 0.030 0.020
Belgium 0.027 0.044 0.007 0.029 0.028 0.017
Denmark 0.020 0.090 0.008 0.030 0.053 0.025
Finland 0.028 0.053 0.004 0.033 0.032 0.017
France 0.022 0.047 0.006 0.036 0.032 0.020
Germany 0.015 0.039 0.007 0.048 0.029 0.022
Greece 0.023 0.046 0.007 0.032 0.032 0.023
Ireland 0.025 0.043 0.011 0.031 0.028 0.024
Italy 0.015 0.031 0.007 0.028 0.034 0.023
The Netherlands 0.033 0.050 0.004 0.029 0.031 0.018
Portugal 0.020 0.036 0.006 0.029 0.032 0.020
Spain 0.024 0.041 0.007 0.030 0.030 0.020
Sweden 0.026 0.084 0.006 0.029 0.047 0.020
United Kingdom 0.029 0.052 0.004 0.031 0.033 0.017
PFBC
(imported
coal)Monovalent
Fuel oilGTCC Coal Fuel oil Natural gas
Austria 0.025 0.036 0.006 0.030 0.027 0.020
Belgium 0.027 0.043 0.007 0.029 0.027 0.017
Denmark 0.030 0.040 0.005 0.027 0.027 0.018
Finland 0.028 0.044 0.004 0.027 0.027 0.015
France 0.022 0.038 0.006 0.036 0.028 0.020
Germany 0.019 0.035 0.007 0.048 0.027 0.020
Greece 0.023 0.036 0.007 0.031 0.029 0.022
Ireland 0.025 0.041 0.011 0.031 0.027 0.024
Italy 0.019 0.035 0.006 0.028 0.028 0.021
The Netherlands 0.034 0.045 0.004 0.029 0.028 0.018
Portugal 0.020 0.036 0.006 0.029 0.030 0.020
Spain 0.024 0.038 0.007 0.029 0.029 0.020
Sweden 0.026 0.040 0.006 0.029 0.029 0.020
United Kingdom 0.029 0.044 0.004 0.031 0.029 0.017Production cost (Euro'90/KWh) for CHPplant /boileroperatingat 2500hours
with excise taxes/subsidies
without excisetaxes/subsidiesCHP plant Boiler
CHP plant Boiler
20[Översättning av tabell 6:
-Production cost (Euro'90/KWh) for CHP plant/boiler operating at 2 500 hours = Produktionskostnader (Euro'90/KWh) för
kraftvärmeverk/ångpannorvid2 500timmarsdrift;
- with excisetaxes/subsidies = med accisskatt/subventioner;- CHP plant = kraftvärmeverk; Boiler = ångpanna- PFBC (importerat kol) = PFBC (Inhemskt kol); Monovalent Fuel oil = endast eldningsolja; GTCC = CCGT; Coal = kol,Fueloil=eldningsolja;Naturalgas =naturgas-withoutexcisetaxes/subsidies=utanaccisskatt/subventioner- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike, Germany =Tyskland,Greece =Grekland, Ireland= Irland,Italy= Italien,The Nederlands =Nederländerna, Portugal= Portugal, Spain =
Spanien, Sweden = Sverige, United Kingdom = Förenade kungariket.]
Det som framgår allra tydligast av ovanstående tabeller är att vid alla tre utnyttjandegrader
och oavsett om punktskatter är inkluderade eller inte verkar kraftvärmeverk, i en eller annan
form, vara mest kostnadseffektiva i alla länder jämfört med alla ångpannesystem med enbart
ånga. Det är tydligt att detta beror på de mycket höga verkningsgrader som kännetecknar
kraftvärmeverk och deras mycket konkurrenskraftiga kostnader. Denna ofta överväldigande
fördelmedför inte att kraftvärmeverken för närvarande kankapa åt sig hela marknaden för ny
utrustning för produktion av ånga. Mycket beror på huruvida det finns ett adekvatinstitutionellt och regelmässigt system för att underlätta försäljningen av överskottsel till
nätet. Dessutom kännetecknas kraftvärmeverken av avsevärda stordriftsfördelar vilket kan
hämma deras tillämpning när det handlar omkravpå småskalig ånga.
Bland de typer av kraftvärmeverk som har undersökts verkar det som om naturgasdrivna
gasturbinbaserade kombianläggningar är mest kostnadseffektiva i flertalet fall och deras
fördel ökar om punktskatterna tas bort och utnyttjandegraden sänks. Detta beror på de
avsevärt lägre kapitalkostnaderna för kraftvärmekopplade gasturbinbaserade
kombianläggningar jämfört med PFBC-alternativet. För de högre utnyttjandegraderna verkar
PFBC-kraftverken ha en betydande fördel i vissa länder (Danmark, Tyskland, Italien och
Portugal) med höga priser på naturgas, vilket ofta beror på skatterna. Dessa fördelar finns
kvar i vissa länder (Tyskland, Italien) vid utnyttjandegrader på 5 000 timmar (även om
fördelarna i detta fall försvinner när punktskatterna tas bort). I en del länder verkar koleldade
kraftvärmeverk vara fördelaktigast men denna bedömning måste nyanseras eftersom
anläggningarna måste vara belägna i områden som har nära till hamnanläggningar för
kolimport och finnas på ett betydande avstånd från bebodda områden av skäl som har med
luftkvaliteten att göra. Oljeeldade kraftvärmeverk kännetecknas av låg
omvandlingseffektivitet och de kan inte framgångsrikt konkurrera med kol (och ännu mindre
med gas) ens vid låga utnyttjandegrader eller där punktskatter saknas.
Såsom nämndes i det tidigare stycket har ångpannor som enbart drivs av ånga avsevärda
konkurrensnackdelar jämfört med kraftvärmeverk men dessa kanske inte alltid är något
meningsfullt alternativ. Dominansen för naturgas inom ångpanneområdet är om möjligt ännu
mer fullständig än den för gasturbinbaserade kombianläggningar inom kraftvärmeverken.
Även för höga utnyttjandegrader och i länder där gaspriserna för industrianvändare är särskilt
höga (Danmark, Italien, Irland) är den relativa fördelen för koleldade ångkokare liten och den
försvinner i stort sett så fort punktskatterna tas bort. När det gäller utnyttjandegraden vid
2 500timmar per år kan råoljeångkokare vara konkurrenskraftiga i många länder jämfört med
koleldade ångkokare och de kan definitivt bli konkurrenskraftiga i avsaknad av punktskatter.
Detta händer emellertid inte någonstans jämfört med naturgasekvivalenterna.
I allmänhet verkar de punktskatter och subventioner som förekommer inom sektorn som
producerar industriånga få till följd att de främjar kolanvändningen i de fall där det finns
mycket höga utnyttjandegrader. Det verkar som att dessa skatte- och subventionsstrukturer
utformades för att leda till just denna typ av resultat i ett försök att diversifiera leveranserna
21till industrin för att öka energiförsörjningen. Uppkomsten av gasteknik med låga
kapitalkostnader och särskilt kraftvärmekopplade gasturbinbaserade kombianläggningar med
mycket hög total termisk verkningsgrad har betytt att större delen av den diskriminering som
nämns ovan har neutraliserats. De fiskala åtgärderna verkar således ha litet inflytande på
valen idenna sektor med undantag avett antalmycket begränsade segment.
4. U PPVÄRMNINGAVYTORI BOSTADSHUS
Vid utvärdering av punktskatternas inverkan på hushållens val när det gäller utrustning för
uppvärmning av ytor undersöktes tre alternativa tekniker, nämligen utrustning för
centraluppvärmning där gasolja används, utrustning för centraluppvärmning där naturgas
används och elektriska värmepumpar. En representativ typ av bostadshus beaktades (med en
storlek på 90 kvadratmeter. Skillnader i klimatförhållanden mellan olika medlemsstater
beaktades också eftersom utnyttjandegraden av den installerade utrustningen påverkas av hur
stränga klimatförhållandena är. Tabell visas resultatenavstudien.
Tabell7: Årliga systemkostnaderföruppvärmning av ytori bostadshus
Olja Naturgas Electricitet Olja Naturgas Electricitet
Österrike 614 533 1124 508 456 1041
Belgien 511 441 952 484 415 936
Danmark 875 821 1636 477 404 718
Finland 583 303 603 478 267 522
Frankrike 606 442 1092 489 437 1006
Tyskland 574 468 851 478 429 782
Grekland 891 470 845 532 470 845
Irland 525 478 708 459 478 708
Italien 1097 738 851 513 432 744
Nederländerna 558 460 806 467 353 611
Portugal 673 513 1219 574 513 1218
Spanien 662 562 1035 550 553 1001
Sverige 824 448 911 495 448 719
För. kungariket 488 402 741 432 402 741Produktionskostnad(Euro'90/toe-användbara)föruppvärmingavytori bostadshus
med punktskatt utanpunktskatt
Uppvärmning med naturgas verkar återigen dominera valet av nya system som skall
installeras iEU-hushållen. Dennateshar tvåmycket viktiga förbehåll:
•Omfattningenavgasdistributionsnätets hushållstäckning varierar enormt från land till land.
I Finland, Grekland, Portugal och Sverige är naturgasens hushållstäckning så obetydlig att
detta valpraktiskt taget inte existerar. Spanien och Danmark har också liten täckning, men
av andra skäl. Även i länder med etablerade marknader för gas till bostadsområden täcker
nätet inte alla områden och utvidgningar är i vissa fall inte troliga med tanke på höga
kostnader och otillräckligt förväntat behov.
•Såsomnämnts iinledningen har 2000 inte varit något typiskt år iden meningen att priserna
på oljeprodukter som eldningsolja har ökat mycket kraftigt medan priserna på naturgas
endast delvis har följt oljepriserna. En sådan skillnad kanske inte är hållbar ens på mycket
kort sikt.
Punktskatter verkar endast påverka valen vad gäller de viktigaste konkurrerande systemen
(naturgas och eldningsolja) i begränsad omfattning. De enda tydliga omsvängningarna äger
rum i Spanien och Irland där, såsom nämnts tidigare, gasdistributionsnätet för hushåll i
22allmänhet inte är tillräckligt utvecklat för att göra gas till ett alternativ. Det viktigaste skälet
för denna relativa okänslighet är att beskattningen av bränslen för hushållsanvändare i stor
utsträckning verkar vara icke-diskriminerande. Detta är särskilt fallet i länder med mycket
höga beskattningsnivåer (Danmark och Italien) där punktskatter drabbar de två viktigaste
bränslena i lika hög omfattning.
Denna, mot bakgrund av punktskatterna, skenbara stabilitet när det gäller valen skulle kraftigt
kunna undergrävas i ett läge med låga priser på oljeprodukter (vilket var fallet helt nyligen)
med naturgaspriser som bara låg lite lägre än de som användes i denna studie. I detta fall
skulle man kunna hävda att skatter som är utformade för att motverka användningen av olja
får just denna effekt.
Alternativet med elektriska värmepumpar med de förutsättningar som används i denna studie
verkar undantas av konkurrensskäl oavsett punktskatter. För Finland och Sverige skulle det,
med tanke på att hushållsgasnätet inte har utvecklats, emellertid kunna vara ett vettigt
alternativ under förutsättning att skatterna på eldningsolja upprätthålls (i Sveriges fall på
mycket hög nivå).
5. P RIVATBILAR
I transportsektorn begränsades undersökningen till den viktiga sektorn för privatbilar som för
närvarande i överväldigande hög grad domineras av petroleumprodukter (bensin, diesel,
gasol) och som har fått stor politisk uppmärksamhet både när det gäller energiförsörjning
(eftersom privatbilismen är en viktig anledning till att oljeimporten ökar) men också med
tanke på de mycket höga externa kostnader (trafikstockning och miljöförorening) som är
förknippade med privatbilismen.
Enrepresentativteknik för "normal"-bilar vad gäller storlek och tillbehör undersöktes. För att
kunna företa jämförelser mellan länderna gjordes ingen skillnad mellan dessa när det gäller
genomsnittlig körsträcka, även om det är tydligt att det finns sådana skillnader. Skillnader
avseende konsumtion per enhet i de olika medlemsstaterna beaktades eftersom de speglar ett
antal nyckelfaktorer somkörförhållanden (stadstrafik jämfört med landstrafik, trafikstockning
på vägar etc.) samt konsumentpreferenser vad gäller fordonens motoreffekt.
Skatteanalysen begränsades inte till bränsleskatter utan utvidgades till att inbegripa
förvärvsskatter för bilar (registreringsskatter) samt årliga vägskatter. Registreringsskatter är
mycket viktiga för att fastställa totalkostnaden för att köra ett fordon eftersom de tillämpas på
kostnaden för själva fordonet som ju är en stor del av livscykelkostnaderna. De varierar
avsevärt från land till land trots påtryckningar under nittiotalet för harmonisering över hela
EU. Danmark, Finland, Grekland och Portugaltillämpar mycket höga registreringsskatter i en
eller annan form, vilket delvis förklarar varför bilägandet i dessa länder är lägre än vad som
skulle kunna förväntas med tanke på deras inkomst per capita jämfört med andra EU-
medlemsstater. I andra änden av skalan har Belgien, Tyskland, Frankrike, Italien och
Förenade kungariket inte några registreringsskatter förutom moms (vilket inte beaktas i
känslighetsanalysen för skatteborttagning i denna studie som särskilt handlar om
punktskatter). Även vägskatter är en viktig kostnadsdel. Detta gäller särskilt för
Nederländerna och Irland samt också för Förenade kungariket, Danmark och Tyskland medan
de är mycket låga i Italien och Portugal. Särskilda skatter för bilförsäkringar finns också i endelländer och många staterlägger på biltullar för användning av en del motorvägar och annan
transportinfrastruktur (broar, tunnlar etc.). I den föreliggande studien inkluderas inte sådana
kostnader eftersom deras andel av kostnaderna för att köra privata fordon ansågs svår att
23beräkna och dessutom ansågs de inte vara lika betydelsefulla som registrerings- och
vägskatter.
Fyra sorters motorer har beaktats istudien: vanliga bensinmotorer, dieselmotorer, motorer för
gasol som finns tillgängligt i begränsad omfattning i de flesta länder och metanol som för
närvarande praktiskt taget saknar nätverk. Att metanoltekniken togs med motiverades av det
faktum att det är den teknik som inte använder olja som för närvarande befinner sig närmast
ett genombrott på marknaden. Det antogs att metanol framställdes från naturgas med en
verkningsgrad på 70 % och att den beskattades på samma nivå som bensin för att upprätthålla
skatteneutraliteten. Även om dieselbilar är effektivare än bensindrivna bilar är de tyngre och
dyrare än bensinbilar. På samma sätt är gasol- och metanoldrivna fordon dyrare att bygga än
vanliga bensindrivna sådana.
Två alternativa fall vad gäller den årliga bränsleförbrukningen för bilar undersöktes: 18 000
km, vilket är ungefär EU-genomsnittet för dieselbilar, och 13 000 km, vilket är ungefär EU-
genomsnittet för bensinbilar.
I tabellerna nedan visas kostnadsjämförelserna mellan de olika biltyperna för de två
användningsnivåerna med ochutanpunktskatter.
24Tabell 8: Kostnad per enhet per körd kilometer för den genomsnittliga årliga
bränsleförbrukningen fören bensinbil
Diesel Gasoline LPG Methanol
Austria 0.570 0.547 0.602 0.581
Belgium 0.626 0.618 0.635 0.649
Denmark 0.976 0.918 1.044 0.970
Finland 0.778 0.739 0.805 0.785
France 0.495 0.487 0.511 0.522
Germany 0.629 0.619 0.653 0.654
Greece 0.730 0.688 0.770 0.723
Ireland 0.884 0.841 0.915 0.874
Italy 0.426 0.409 0.447 0.439
The Netherlands 0.929 0.911 0.945 0.950
Portugal 0.592 0.553 0.634 0.588
Spain 0.490 0.470 0.547 0.496
Sweden 0.581 0.568 0.597 0.608
United Kingdom 0.726 0.702 0.726 0.743
Diesel Gasoline LPG Methanol
Austria 0.345 0.317 0.373 0.330
Belgium 0.344 0.314 0.370 0.328
Denmark 0.343 0.313 0.375 0.327
Finland 0.344 0.311 0.367 0.326
France 0.341 0.309 0.372 0.324
Germany 0.341 0.309 0.369 0.324
Greece 0.341 0.315 0.374 0.328
Ireland 0.341 0.308 0.364 0.323
Italy 0.340 0.309 0.368 0.324
The Netherlands 0.344 0.316 0.363 0.330
Portugal 0.339 0.312 0.372 0.327
Spain 0.341 0.310 0.372 0.324
Sweden 0.350 0.322 0.374 0.335
United Kingdom 0.345 0.312 0.381 0.326without excisetaxTransport cost (Euro'90/kmdriven) for private cars (annual mileage
13000 km per year)
with excisetax
[Översättningavtabell8:
- Transport cost (Euro'90/km driven) for private cars (annual mileage 13 000 km per year) = Transportkostnad (Euro'90/km)
för privatbilar(årligkörsträcka:13 000km)- with excisetaxes = med accisskatt-D ies el=di ese l;G a so li ne=b ens in;L P G=g aso l;M et hano l=m e tano l- without excise taxes = utan accisskatt- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike, Germany =Tyskland,Greece =Grekland, Ireland= Irland,Italy= Italien,The Nederlands =Nederländerna, Portugal= Portugal, Spain =Spanien, Sweden = Sverige, United Kingdom = Förenade kungariket.]
25Tabell 9: Kostnad per enhet per körd kilometer för den genomsnittliga årliga
bränsleförbrukningen fören dieselbil
Diesel Gasoline LPG Methanol
Austria 0.423 0.413 0.444 0.441
Belgium 0.463 0.464 0.464 0.491
Denmark 0.716 0.680 0.765 0.722
Finland 0.572 0.552 0.585 0.589
France 0.368 0.370 0.376 0.400
Germany 0.465 0.466 0.481 0.496
Greece 0.536 0.511 0.563 0.538
Ireland 0.647 0.619 0.666 0.645
Italy 0.318 0.311 0.331 0.336
The Netherlands 0.682 0.677 0.687 0.710
Portugal 0.435 0.413 0.465 0.440
Spain 0.363 0.353 0.412 0.375
Sweden 0.434 0.434 0.439 0.468
United Kingdom 0.543 0.530 0.535 0.566
Diesel Gasoline LPG Methanol
Austria 0.255 0.237 0.275 0.246
Belgium 0.253 0.234 0.272 0.243
Denmark 0.253 0.233 0.276 0.243
Finland 0.253 0.232 0.269 0.241
France 0.250 0.230 0.274 0.240
Germany 0.251 0.229 0.270 0.239
Greece 0.251 0.235 0.276 0.244
Ireland 0.251 0.228 0.266 0.238
Italy 0.250 0.230 0.270 0.239
The Netherlands 0.254 0.236 0.265 0.245
Portugal 0.249 0.233 0.274 0.242
Spain 0.251 0.230 0.273 0.240
Sweden 0.259 0.242 0.276 0.250
United Kingdom 0.255 0.232 0.283 0.242Transport cost (Euro'90/km driven) for privatecars(annual mileage
18000km per year)
without excise taxeswithexcise taxes
[Översättning av tabell 9:
- Transport cost (Euro'90/km driven) for private cars (annual mileage 18 000 km per year) = Transportkostnad (Euro'90/km)
för privatbilar(årligkörsträcka:18 000km)- with excisetaxes = med accisskatt-D ies el=di ese l;G a so li ne=b ens in;L P G=g aso l;M et hano l=m e tano l
- without excise taxes = utan accisskatt
- Austria = Österrike, Belgium = Belgien, Denmark = Danmark, Finland = Finland, France = Frankrike, Germany =Tyskland,Greece =Grekland, Ireland= Irland,Italy= Italien,The Nederlands =Nederländerna, Portugal= Portugal, Spain =Spanien, Sweden = Sverige, United Kingdom = Förenade kungariket.]
Det som är mest slående är hur kraftigt skatterna påverkar totalkostnaden för att köra
privatbilar. I de flesta fallen leder skatterna till att kostnaderna ungefärligen fördubblas men i
en del länder (isynnerhet Danmark, Nederländerna och Irland) med system för bilskatter som
är utformade för att aktivt motarbeta privatfordon leder skatterna till att kostnaderna
ungefärligen tredubblas. Det är tydligt att skatteåtgärder kraftigt missgynnar bilägandet och
26bilanvändningen och att man utan dessa skulle behöva räkna med en förödande ökning av
privatbilismen.
Jämfört med denna allmänna iakttagelse verkar punktskatterna ha en ganska liten inverkan på
valet av fordonstyp. De stora skillnader i punktskatter mellan bensin och diesel som var
utformade för att främja kommersiell vägtransport och som tidigare kännetecknade en del
länder har minskat betydligt under de senaste åren. Dessutom har i synnerhet de höga
dieselpriserna i produktionsledet under andra hälften av år 2000 inneburit att skillnaderna har
minskat ytterligare även i länder som traditionellt har en hög andel dieselbilar som Frankrike,
Spanien, Italien och Belgien. Med tanke på de högre inköpspriserna för bilar är diesel bara
marginellt mer fördelaktigt än bensin i endast ett par länder (Frankrike, Tyskland och
Belgien) även med en körsträcka på 18 000 km per år. Detta skulle förändras om körsträckor
som är längre än genomsnittet skulle beaktas men detta skulle gå utöver ämnet för denna
undersökning. Hur som helst så försvinner dieselns små fördelar i en del länder när
punktskatterna tas bort och de högre förvärvskostnaderna uppväger klart vinsterna i
bränsleeffektivitet.
Vid denhögre utnyttjandegraden verkar gasolvara tämligen konkurrenskraftigt ien del länder
somBelgien, Sverige och, i mindre omfattning, Frankrike. Dessa begränsade fördelar uppstår
emellertid genomdifferentierade skatter och de försvinner vid avsaknad av punktskatter, pga.
de högre förvärvskostnaderna för fordonen.
Den metanoldrivna bilen, även om den såsom nämnts tidigare, fortfarande är en tämligen
teoretisk möjlighet, belastas av högre fordonskostnader men blir konkurrenskraftig,
åtminstone jämfört med dieseldrivna fordon, omalla punktskatter tas bort. Detta är emellertid
mycket osannolikt med tanke på den betydelse som skatterna på transportbränslen har för
skatteinkomsterna. Studien visar tydligt attommetanolskallkunna införas istor skala somett
transportbränslealternativ kan det vara nödvändigt med en skattemässig differentiering till
förmån för detta bränsle. Omfattningen av den differentiering som krävs skulle emellertid
vara relativt blygsam.
27BILAGA3
KOLETS ROLLEFTERDET ATT EKSG- FÖRDRAGET LÖPER UT
Världsmarknaden för kol är en stabil marknad kännetecknad av ett resursöverflöd och en stor
geopolitisk variation av utbudet. Även på lång sikt och i ett läge med ökad efterfrågan i hela
världen är risken för ett långvarigt avbrott i försörjningen minimal även om den inte helt kan
uteslutas. För Europeiska gemenskapen kommer importen av kol huvudsakligen från dess
partners i Internationella energiorganet (IEA) eller från stater med vilka gemenskapen eller
medlemsstaterna har undertecknat handelsavtal. Dessa partners är säkra leverantörer.
På gemenskapsnivå regleras kolet genom Fördraget om upprättandet av europeiska kol- och
stålgemenskapen ("EKSG-fördraget") undertecknat i Paris den 18 april 1951. Flera
bestämmelser har antagits på grundval av detta fördrag, däribland kommissionens beslut nr
3632/93/EKSG av den 28 december 1993 om gemenskapsregler för statsstöd till
kolindustrin.(1)
EKSG-fördraget samt de bestämmelser som har fastställts genom tillämpning av dettafördrag, löper ut den 23 juli 2002. Därefter krävs det att man funderar över ett framtida
gemenskapssystemsomäven måste omfatta frågan omstatligt stöd, som blivit mycket aktuell
under senare årtionden. Att EKSG-fördraget löper ut innebär också ett tillfälle till att göra en
omfattande granskning avkolets roll bland gemenskapens andra källor för primärenergi.
1. 1950 – 2000 :de viktigaste målen förgemenskapens kol
Kolhade en framträdande plats iGemenskapens energiförsörjning, något somäven fastslogs i
EKSG-fördraget. Där fastställs att gemenskapens institutioner skall "försäkra sig om en jämn
försörjning av den gemensamma marknaden med hänsyn till tredje lands behov" (artikel3 a)
och "främja utvecklingen av den internationella handeln och se till att de priser som tillämpas
på utländska marknader hålls inomskäliga gränser" (artikel3 f).
Under de första åren som fördraget tillämpades tillhandahöll den blomstrande
gemenskapsindustrin som då höll på att moderniseras ensam det kol som behövdes för
energiförsörjningen. Ett par år senare utökades försörjningen med kolimport från tredje land
ochgradvis började denna konkurrera med gemenskapskolet.
Oljekrisen under 1970-talet, som kom vid en tid då Romklubben funderade över gränser för
tillväxten, gav frågan om en trygg energiförsörjning ny aktualitet. Mot bakgrund av dessa
kriser betonade medlemsstaterna ersättningsstrategier som var utformade för att minska derasoljeberoende. Användningen av kol var således en av de strategier som användes för att
minska oljeberoendet. Ambitiösa FoTU- och demonstrationsprogram inrättades också på
gemenskapsnivå och nationella strategier för att motverka oljeberoendet fokuserade bland
annat på att uppmuntra kolproduktionen igemenskapenochkolimportenfråntredje land.
Dessa strategier hade mycket olika resultat.
Mot bakgrund av en alltmer dynamisk internationell marknad tvingades gemenskapens
kolindustri i början av 1980-talet att börja genomföra en djupgående omstrukturering, särskilt
(1)EGTL329, 30.12.1993, s. 12.
28mot bakgrund av de expansionsbeslut som tagits några år tidigare. Vad gäller utbudet tog det
importerade kolet gradvis över från gemenskapskolet och detta skedde utan någon ökad risk
för leveransstörningar eller prisinstabilitet för kol.
Om tryggad försörjning var slagordet för 1970-talet såg 1990-talet uppkomsten av
miljöhänsyn då det blev alltmer uppenbart att kol endast skulle kunna spela en roll i
energiförsörjningen om det gick att begränsa dess inverkan på miljön. Tekniken kommer att
hjälpa till att anta denna miljöutmaning som huvudsakligen uppstått genom
klimatförändringarna och försurningen.
Även om den grundläggande principen för undertecknandet av EKSG-fördraget var att skapa
en gemensam marknad för kol, har de beslut som avser denna energikälla, åtminstone under
de senaste 25 åren, i allt högre grad styrts av energipolitiken, särskilt strävan efter trygg
energiförsörjning och miljöhänsyn.
2. Ekonomiskutvärdering av gemenskapens kolsektor
2.1. Kolmarknaden
EUR 15
(i miljoner
ton)1975 1985 1990 1995 1998 1999 2000
(*)
Gemenskapens
produktion268 217,4 197 136 108 100 85
Förbrukning 327 343 329 280 263 253 243
Import 59 114 132 137 145 150 154
(*) Uppskattningar
I Europeiska gemenskapen produceras även 235 miljoner ton lignit (motsvarande 70 miljoner
tke(2)).
2.2. Helhetsbedömning
Kolproduktionen i Europeiska unionen uppgick 1999 till ca 100 miljoner ton, uppdelad på
följande sätt: Frankrike = 4 miljoner ton; Tyskland = 41 miljoner ton; Förenadekungariket=36 miljoner tonochSpanien= 16 miljoner ton.
Trots den process som startade 1965 och som gick ut på att omstrukturera, modernisera och
rationalisera kolindustrin och som åtföljdes av ett massivt stöd från medlemsstaterna, kan
huvuddelen av det kol som produceras i gemenskapen inte konkurrera med import från tredje
land. De olika stödmekanismer som vidtagits, och som för närvarande regleras av beslut nr
3632/93/EKSG i enlighet med artikel 95 i EKSG-fördraget, har inte lyckats åstadkomma
någon ekonomisk lösning på den strukturkris som påverkar den europeiska kolindustrin. De
(2)tke= ton kolekvivalent.
29framsteg som gjorts vad gäller produktivitet har inte varit tillräckliga för att gemenskapens
kolskallkunna konkurrera med de priser sområder på de internationella marknaderna.
Med undantag för en viss potential i Förenade kungariket är målet att göra gemenskapens
kolindustri konkurrenskraftig på de internationella marknaderna helt orealistiskt trots
företagens ansträngningar, både tekniska och organisatoriska, för att förbättra produktiviteten.
Detta förklaras huvudsakligen av de allt mer ogynnsamma geologiska förhållanden, av den
gradvisa uttömningen av de fyndigheter som är lättast tillgängliga och det relativt låga priset
för kolpå de internationella marknaderna.
2.3. Bedömning och framtidsutsikter per producentland
•Frankrike
I enlighet med den nationella kolpakten som branschens två parter kom överens om 1995
skall utvinningen av kol gradvis avvecklas och den kommer att upphöra helt och hållet 2005.
Samtliga gruvor omfattas därför av en stängningsplan och de erhåller stöd för att minska
verksamhetenså att endast driftsförlusterna täcks.
På grund av allvarliga sociala och regionala problem har den franska regeringen inte kunnat
hålla tidsfristen 2002 som fastställdes genom beslut nr 3632/93/EKSG. Med tanke på de
extremt svåra driftsvillkoren kan kolbrytningen mycket väl upphöra före utgången av 2005.
Produktionskostnaderna har ökat konstant och kommer underår 2000 att nå 170 euro/ton
(jämfört med priset för importerad kolpå 35 - 40euro/ton).
•Spanien
Spanien har antagit en omstruktureringsplan för perioden 1998-2005 i vilken en årlig
minskning i produktionen (som inte får överstiga 14,5 miljoner ton 2002) fastställs. Även om
det i denna plan fastställs en gradvis minskning av stödet för den nuvarande produktionen på
ca 4 % per år har kolbrytningen iSpanien knappast någon möjlighet att bli konkurrenskraftig.
Produktionskostnaderna ligger för närvarande på nivån130-140 euro/ton.
Under de senaste åren har den spanska regeringen beviljat ett årligt stöd på ca 1 miljard euro,
en betydande del av detta (70 %) i form av stöd till den nuvarande produktionen. Även om
flera gruvor redan omfattas av en stängningsplan, och således erhåller stöd för att minska
verksamheten, får en stor del av produktionen fortfarande driftsstöd. Denna stödkategori är i
princip reserverad för produktionsenheter som kan förbättra sin ekonomiska bärkraft genom
att minska produktionskostnaderna.
•Tyskland
I den omstruktureringsplan som antogs av Tyskland 1997 fastställs en minskning av
kolproduktionen till 26 miljoner ton 2005. Kolbrytningen i Tyskland har på lång sikt inga
möjligheter att konkurrera med importerat kol. På grund av allt svårare geologiska villkor har
produktionskostnaderna minskat mycket lite sedan 1994 och de ligger för närvarande på
130-140 euro/ton.
Under 1999 beviljade den tyska regeringen stöd på sammanlagt 4,6 miljarder euro, av vilket
över 4 miljarder går till den nuvarande produktionen. I enlighet med omstruktureringsplanen
från1997 skalldet totala stödpaketet gradvis minskas till2,8 miljarder euro 2005.
30•Förenade kungariket
Som ett resultat av att man har koncentrerat åtgärderna till de mest produktiva gruvorna och
tack vare ihärdiga ansträngningar för att förbättra livskraften är Förenade kungariket det enda
gemenskapsland där kolindustrin inte har fått något statligt stödsedan1995. Ett antal faktorer,
inbegripet det plötsliga prisfallet på de internationella marknaderna 1999, har emellertid
tvingat de brittiska myndigheterna att överväga att bevilja stöd, om än på en mycket blygsam
nivå, på ca 110 miljoner brittiska pund för perioden2000-2002.
Syftet med Förenade kungarikets stödplan är att tillhandahålla ett tillfälligt stöd - fram till
dess att EKSG-fördraget löper ut - för produktionsenheter som är ekonomiskt och finansiellt
livskraftiga på lång sikt men som har vissa tillfälliga problem somskulle kunna leda till att de
stängs.
3. Hurserframtiden ut förgemenskapenskolindustri?
Omdet när EKSG-fördraget löper ut inte finns finansiella stödåtgärder att tillgå kommer stora
delar av den europeiska kolindustrin förmodligen att försvinna mycket snart. En sådan
utveckling skulle bara öka den osäkerhet som förmodligen fortfarande kommer att sätta sin
prägelpå den långsiktiga energiförsörjningen iEuropeiska unionen.
Ett stödsystem för gemenskapens kolindustri, efter det att EKSG-fördraget löper ut, skulle
kunna omfatta de två grundläggande mål som har framträtt sedan undertecknandet av EKSG-
fördraget och somanges under punkt 1 ovan. Kolet skulle härigenom kunna fortsätta att spela
en roll för tryggandet av Europeiska gemenskapen energiförsörjning samtidigt som
miljöhållbarhetenbeaktas.
För att kunna garantera att det på längre sikt finns en viss europeisk kolproduktionskapacitet,
så att eventuella störningar på energimarknaden inte får så stort genomslag, måste de
offentliga myndigheterna utarbeta eninterventionsmekanismför gemenskapens kolindustri.
Genom ett sådant system bör man kunna garantera tillgången på reserver. För detta ändamål
måste den subventionerade kolbrytningen behållas på en miniminivå, inte för produktionen
som sådan, utan för att hålla anläggningarna i driftsdugligt skick samt för att behålla de
professionella kunskaperna hos en kärntrupp av gruvarbetare och teknisk expertis. Denna
grund skulle bidra tillatt stärka denlångsiktiga försörjningen igemenskapen.
4. Utvidgningenav Europeiska unionen
I diskussionerna om den framtida ramen för gemenskapens kol måste man även ta hänsyn till
läget i de länder som har ansökt om medlemskap till Europeiska unionen. Denna fråga är
särskilt relevant för de två viktigaste kolproducenterna i Central- och Östeuropa, nämligen
Polen och Tjeckien, särskilt som Polen ensam för närvarande svarar för produktionsnivåer
sommotsvarar de fyra producentländerna igemenskapen.
1999 producerade Polen 112 miljoner ton kol, jämfört med 14 miljoner ton i Tjeckien. Även
andra central- och östeuropeiska länder producerar kol, om än i praktiskt taget försumbara
mängder. Dessa är Bulgarien, Ungern och Rumänien som vardera producerar 2 till 3 miljoner
ton kol per år. Förutom kol producerar de också 186 miljoner ton lignit (motsvarande 55
miljoner tke).
31Efter en inledande omstruktureringsfas 1993, åtföljd av en betydande privatiseringsvåg, är
Tjeckien för närvarande mitt uppe ienandra omstruktureringsfas avsinkolindustri.
Polenantog enomstruktureringsplan för perioden1998-2002, enligt vilken produktionen skall
minskas till 100 miljoner ton 2002 (jämfört med 148 miljoner ton år 1990) och antalet
gruvarbetare skallminskas till128 000 (jämfört med 391 100 år 1990). Under mitten av 1980-
talet var Polenden fjärde största exportörenavkoltillEuropeiska unionen. Efter det att landet
förlorade marknadsandelar i slutet av 1980-talet/början av 1990-talet har kolexporten gradvis
ökat tillca 12 % (ungefär 20 miljoner ton) importeradkoltillEuropeiska unionen.
Produktionskostnaderna, särskilt lönerna, har gradvis utövat mer och mer tryck på
kolgruvbolagen. Den nuvarande omstruktureringsplanen, enligt vilken produktionen skall
minskas betydligt, bör göra det möjligt att stabilisera läget. Man bör ändå fortsätta
ansträngningarna för att ytterligare minska den nationella produktionen, även efter 2002, och
därvid främst inrikta sig på de gruvorsomhar de störstaunderskotten.
Den polska kolindustrin befinner i ett läge som i mycket liknar den tyska kolindustrins; de
geologiska förhållandena är ofta mycket lika. En betydande andel av det polska kolet kan
således inte längre konkurrera med kol från icke-europeiska länder (Kina, Förenta staterna
och Sydafrika). Den polska kolindustrin kommer således att vara alltmer beroende av stöd
sombeviljats avde offentliga myndigheterna.
5. Slutsats
Genom att ge manöverutrymme till medlemsstater som har förbundit sig att genomföra en
omstrukturering av sin kolindustri kommer finansiering som grundas på ett system med
primärenergikällor också att ge stöd till nya energikällor för att hjälpa till att förstärka en
tryggad energiförsörjning samtidigt sommiljöpolitikengenomförs.
När det gäller den roll som reserveras för gemenskapens kolindustri får inrättandet av ett
sådant ersättningssystem för EKSG på intet sätt leda till att medlemsstaterna undviker kravet
på att rationalisera denna sektor. De omstruktureringsåtgärder som har dragits igång inom
ramen för EKSG-fördraget måste fortsätta. Även om försörjningstryggheten helt klart är en
prioritet kan denna prioritet på intet sätt vara en ursäkt för att behålla kolproduktionsnivåer
somstrider motdenekonomiska logiken.