Yttrande från Regionkommittén om "En politik för bergsregionernas jordbruk"

(97/C 379/12)

BAKGRUND

- Regionkommitténs beslut av den 15 januari 1997 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om "En politik för bergsregionernas jordbruk" och att ge utskott 2 "Fysisk planering, jordbruk, jakt, fiskeri, skogsbruk, havsmiljö och bergsområden" i uppdrag att förbereda ärendet.

- Det utkast till yttrande (CdR 178/97 rev.) som utskott 2 antog den 25 juni 1997 (föredragande: Luis Durnwalder).

- Bergsområdena i Europeiska unionen är av stor betydelse för hela befolkningen som livsrum och rekreationsområde.

- Bergsregionernas jordbruk med sin karaktäristiska och högkvalitativa produktion utgör en oersättlig del av livsmedelsproduktionen.

- Bergsregionernas jordbruk ger även ett grundläggande och omistligt bidrag till att bibehålla och vidareutveckla dessa bergsområden.

- Nedläggning av jordbruk i bergsregioner får avgörande betydelse för bergsområdenas hela socio-ekonomiska struktur.

- Globaliseringen av jordbruks- och livsmedelsmarknaderna är särskilt riskabel för småskaliga jordbruk i bergsområden, om man inte vidtar särskilda åtgärder för dessa jordbruksföretag.

- Följaktligen är det nödvändigt med en särskild politik för bergsregionernas jordbruk som även tar hänsyn till undantagsbestämmelserna i konkurrensföreskrifterna i Maastrichtfördraget.

- Denna politik bör sträva mot ett enhetligt och långsiktigt handlingsprogram för bergsregionernas jordbruk och för bergsområdena.

- Europarådets europeiska stadga för bergsregionerna och Regionkommitténs yttrande om denna stadga av den 21 april 1995 ().

- Det beslut som fattades i Europaparlamentet redan för tio år sedan (den 27 maj 1987) och Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av den 28 april 1988, där en övergripande plan för att komma till rätta med bergsregionernas problem förordas.

- Den gemensamma jordbrukspolitiken skall ses över med anledning av de nya WTO-förhandlingarna.

- Det kommer att genomföras en nyorientering av EU:s strukturpolitik inom ramen för den aviserade strukturreformen 1999.

- Det finns risk för att bergsområdenas speciella karaktär och villkor inte kommer till sin rätt eller inte beaktas i samband med denna nyorientering.

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 19:e plenarsession den 17-18 september 1997 (sammanträdet den 17 september) följande yttrande.

1. Målet med denna politik för bergsregionernas jordbruk

1.1. I artikel 130a andra stycket i EG-fördraget anges följande mål:

"Gemenskapen skall särskilt sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna, inbegripet landsbygdsområdena."

1.2. Vidare står det i artikel 39.2a i fördraget:

"Vid utformningen av den gemensamma jordbrukspolitiken och de särskilda åtgärder som krävs för att tillämpa den skall hänsyn tas till jordbruksnäringens särskilda karaktär som är en följd av jordbrukets sociala struktur och av strukturella och naturbetingade olikheter mellan olika jordbruksregioner."

1.3. Målet med denna politik för bergsregionernas jordbruk är att vidareutveckla och anpassa inriktningen för bergsdirektivet 75/268/EEG () efter de krav som den nya ekonomiska situationen ställer.

1.4. Således bör bergsregionernas jordbruk kompenseras för de nackdelar som de har ur lokaliseringssynpunkt, och deras funktion för att bibehålla och utforma bergsområdet som livsrum bör få särskilt stöd genom att man särskilt gynnar jordbruksproduktionen, som är den viktigaste faktorn för att uppnå denna målsättning.

1.5. I detta sammanhang bör det särskilt framhållas att åtgärder för att hejda avfolkningen och bevara landskapet i bergsområdena får omedelbara positiva effekter för befolkningen i bergsområdena och intilliggande områden (bl.a. åtgärder för att minska erosionen och översvämningsrisken).

1.6. För att allt detta skall uppnås föreslås:

- att den övergripande funktion som bergsregionernas jordbruk har får stöd genom ett anpassat åtgärdspaket,

- att en varaktig politik för bergsregionernas jordbruk tryggas,

- att man tar särskild hänsyn till de enskilda bergsområdenas mycket specifika situation genom att i enlighet med subsidiaritetsprincipen ge dem största möjliga regionala spelrum vad gäller tillvägagångssätt och resurstilldelning,

- att samordning och samverkan mellan de olika ekonomiska och kulturella områdena främjas och får stöd,

- att samordning mellan gemenskapens och de enskilda ländernas jordbrukspolitik i bergsregioner möjliggörs och främjas,

- att finansieringen av åtgärder som syftar till att understödja och utveckla bergsregionernas jordbruk på ett varaktigt sätt garanteras.

2. Förslag

Regionkommitténs uppfattning:

2.1. Allmänna kommentarer

2.1.1. Förslagen om en övergripande politik i bergsområden måste innefatta både sektorsrelaterad och integrerad, det vill säga sektorsövergripande, politik, varvid man bör eftersträva en samordning av dessa båda politikområden. En ovillkorlig förutsättning är då att det klart anges vilken region det gäller, och att de nödvändiga åtgärderna vidtas inom detta avgränsade område. Man bör då inte överge de hittills beprövade instrumenten, utan snarare förbättra dem. Den övergripande framtida utvecklingen av bergsområdena måste åtföljas av åtgärder på följande fyra samverkande nivåer:

- funktionsbibehållande politik för bergsområdena,

- jordbruksstrukturpolitik,

- integrerad regional strukturpolitik,

- jordbruksmarknadspolitik.

2.1.2. Beroende på områdets utseende och socioekonomiska struktur kan de olika nivåerna få större eller mindre betydelse.

2.1.3. Detta förutsätter naturligtvis att bergsområdena som helhet blir godkända som stödberättigade områdestyper i vilka det är medlemsstatens respektive regionens eget ansvar att avgöra var utvecklingens tyngdpunkt skall ligga.

2.2. Avgränsning av bergsområdesdefinitionen

2.2.1. Principiellt bör man eftersträva en avgränsning under beaktande av naturbetingade faktorer som höjden över havet, hur kuperad terrängen är, avstånd till ekonomiska centra, befolkningstäthet osv. I den europeiska stadgan för bergsregioner föreslås följande avgränsning:

"Områden vars naturbetingelser som höjd över havet, terrängförhållanden och klimat ger upphov till särskilda levnadsvillkor."

Vi hänvisar även till de rekommendationer som frivilligorganisationerna utfärdat med utgångspunkt i Agenda 21, i vilka man hänvisat till bergsregionernas omfattande betydelse som naturresurser för det europeiska ekosystemet.

2.2.2. Den avgränsning som framgår av direktiv 75/268/EEG har begränsats till att omfatta administrativa enheter (kommuner och kommundelar), och inom dessa enheter har det inte gjorts någon differentiering beträffande enskilda jordbruksföretag.

2.2.3. Eftersom de hinder och bestående naturbetingade nackdelar som kännetecknar enskilda jordbruk i bergsområden är en viktig faktor vid den nödvändiga differentieringen av stödåtgärder, bör man både inom ramen för och som komplement till nu gällande avgränsningar eftersträva och understödja att det görs individuella bedömningar av bestående naturbetingade nackdelar för varje lantbruk (till exempel jordregister för bergsjordbruk, gårdsregister osv.).

2.3. Förslag beträffande jordbruksmarknadsordningen

2.3.1. Nuvarande bild av bergsområdena präglas i hög grad av den produktionsfunktion som bergsregionernas jordbruk har. Bergsområdespolitiken är otänkbar utan bergsregionernas jordbruk. Inkomsterna av jord- och skogsbruksproduktionen kommer även i framtiden att vara av stor vikt för bergsbönderna. Inom stora områden blir det dessutom i takt med avfolkningen allt tydligare att landskapsvård endast kan bibehållas i samband med en meningsfull produktion. Detta förutsätter att produktionen och avsättningen kompenseras i motsvarande grad med hänsyn till svårigheterna vad gäller avhämtning och transporter, eftersom jordbruksmarknadens globalisering leder till att produkter från lågkostnadsområden lättare kan klara konkurrensen på världsmarknaden. En gemensam jordbrukspolitik som även inbegriper de kommande WTO-förhandlingarna garanterar de förutsättningar som är nödvändiga för att man skall kunna omsätta specifika marknadsregler i bergsområden och inom bergsregionernas jordbruk. Garantierna måste gälla innehållet i och samverkan mellan de tre viktigaste faktorerna inom jordbruksmarknadsordningen:

- kvantitetsreglering (bestämmelser om premier och kvoter),

- prisutjämningsbidrag,

- kvalitetssäkring.

2.3.2. Säkerställande av produktionsmöjligheterna

Säkerställande av produktionsmöjligheterna måste börja med djurhållningen, eftersom den arealbundna boskaps- och fårskötseln är av central betydelse för bergsregionernas fortsatta bestånd. Följaktligen är det av yttersta vikt för bergsregionerna att det mjölkkvotsystem som gäller fram till den 31 mars 2000 förlängs i form av en ny mjölkkvantitetsreglering. I detta sammanhang borde man tillämpa principen om en speciell tilldelning till bergsregionerna vad gäller produktionsrättigheter och mjölkkvantitetsregleringar.

2.3.3. Prisutjämningsbidrag

2.3.3.1. Djurhållning i bergsområden medför upp till 30 % högre produktionskostnader och avsevärt högre kostnader för försäljning, och djurhållningen, särskilt mjölkdjursbesättningarna, utgör den viktigaste inkomstkällan för jordbrukarna i dessa områden. Inkomsterna inom denna sektor har påverkats särskilt negativt av de senaste årens prisfall.

I motsats till de större odlarna och slaktnöt- och fåruppfödarna erhåller de vallodlande jordbruken med mjölkdjursbesättning inga prisutjämningsbidrag.

2.3.3.2. Eftersom man inte verkar kunna uppnå någon varaktig förbättring av denna sektors inkomster med hjälp av konventionella marknads- och prispolitikinstrument, ter det sig nödvändigt att omgående införa en kompletterande inkomstpolitik inom ramen för marknadsordningen för mjölk. Ekologiskt producerande och kontrollerade jordbruksföretag skall kunna erhålla ytterligare miljörelaterade kompensationsbidrag.

2.3.3.3. På kort sikt får man åstadkomma en varaktig inkomstgaranti genom bidrag för nötboskap av honkön och genom kompensationsbidrag för bergsområdenas jämförelsevis högre transportkostnader. På längre sikt uppnås detta bättre genom en komplettering av direktbidragen för inkomstgaranti inom jordbruket och av de finansiella medel som tilldelas medlemsstaterna eller - beroende på vad författningen föreskriver - regionerna (se Regionkommitténs yttrande av den 17 januari 1997 om den gemensamma jordbrukspolitiken ().

2.4. Märkning av typiska produkter från bergsregioner

2.4.1. Märkning av typiska produkter från bergsområden skapar de bästa förutsättningarna för att bygga upp regionala marknadsstrategier. Därför föreslås att det görs en motsvarande utbyggnad av märkesskyddsreglerna så att framför allt typiska produkter från en region, till exempel ost som har bearbetats och förpackats på orten, ges särskilt skydd.

2.4.2. Generellt sett kan man räkna med att det skapas en gemenskapsrättslig ram för livsmedelsprodukter från jordbruk i bergsregioner, och i detta sammanhang måste det skapas ett nödvändigt rörelseutrymme för skyddad kvalitets- och ursprungsmärkning av typiska lokala produkter, eftersom målsättningen är att skydda beteckningen "bergs-" och de geografiska referenser som är knutet till denna. Tillämpningen av Regionkommitténs yttrande av den 18 september 1996 om "Att skydda och främja typiska landskapsprodukter - ett trumfkort för regionerna" () ger de bästa förutsättningarna för detta.

2.4.3. I detta sammanhang får man även räkna med att i tillräcklig utsträckning stödja inrättandet av ett kvalitetssäkringssystem, eftersom ett sådant system utgör en förutsättning för en skyddad kvalitets- och ursprungsmärkning.

2.5. Förslag till en politik som bibehåller bergsregionernas funktion

2.5.1. Bibehållandet av jordbrukens multifunktionalitet i bergsregionerna hänger intimt samman med gårdarnas möjlighet att överleva. Hittills har man med hjälp av olika åtgärder försökt att garantera jordbrukens trygghet. Utjämningsbidragen skulle motverka de naturbetingade nackdelarna för konkurrensen, de kompletterande åtgärderna skulle för det första stödja den nya gemensamma jordbrukspolitiken och för det andra tillvarata den ekologiska aspekten och bevarandet av landsbygden. På grund av arealbestämmelserna missgynnades emellertid de i bergsregioner dominerande småjordbruken, vilket innebär att det krävs ytterligare åtgärder.

2.5.2. Det ligger därför nära till hands att skapa en egen plattform för utformningen av en politik som bibehåller jordbrukens funktion i bergsregioner och som utgår från det befintliga utjämningstillägget och de kompletterande åtgärderna till den gemensamma jordbrukspolitiken, men som på vissa punkter får en ny och utvidgad utformning. Man bör här eftersträva administrativa lösningar med betydligt lägre kostnader för byråkrati. Regionkommittén anser att följande åtgärder är nödvändiga:

2.5.3. Funktionsbibehållandebidrag

2.5.3.1. De arealbaserade utjämningsbidragen skall kompletteras med ett medfinansierat bidrag (grundbelopp) för bibehållande av bergsområdenas funktion för varje jordbruksföretag, och i detta fall skall även hänsyn tas till villkoren för deltidslantbruk. Bidraget skall beräknas med hänsyn till den berörda gårdens naturbetingade nackdelar och dess sociala och strukturella läge, samt till ytterligare kriterier som är specifika för regionen, och man skall även trygga arbetstillfällena på gården och därigenom ta hänsyn till antalet sysselsatta personer inom bergsjordbruken.

2.5.3.2. Med hjälp av detta funktionsbibehållandebidrag kan man trygga de tjänster som bergsjordbruken tillhandahåller genom att upprätthålla de olikartade och för hela samhället värdefulla funktionerna.

3. Gemenskapsordning för stöd till skogsbruksåtgärder inom jordbruket (förordning (EEG) nr 2080/92) ()

3.1. Detta stödprogram skall bidra till att bevara jordbruksområdena på landsbygden och får inte medverka till att dessa områden avfolkas. Med tanke på bergsområdena bör därför förordning (EEG) nr 2080/92 vidareutvecklas i riktning mot förvaltning och vård av skogar i bergsområden och skyddade skogar. Förvaltning och föryngring av de skyddade skogarna kräver en särskild stödinsats och införande av ett regelverk för miljövänliga skogsbruksåtgärder. Härtill krävs ett långsiktigt stödprogram som leder till att bergsbönderna kan kompenseras för sina tjänster.

3.2. I synnerhet bergsböndernas insatser för bevarandet av skogarnas miljöfunktion (i form av förebyggande av erosion, vattenreserver etc.) och bedrivandet av ett hållbart skogsbruk bör i detta sammanhang kompenseras i högre grad. Då så görs bör man i det regionala beslutsfattandet om medlen ta särskild hänsyn till de lokala förhållandena.

4. Stöd för en jordbruksproduktion som är miljövänlig och skyddar det naturliga livsrummet (förordning (EEG) nr 2078/92) ()

4.1. Medan de kompletterande funktionerna inom jordbruksmarknadspolitiken (avveckling av överskotten) kommer att dominera i gynnsamt belägna områden, kommer skyddet av det naturliga livsrummet, i synnerhet ett varaktigt jordbruk på branta bergssluttningar, att hamna i förgrunden. Inom ramen för stödprogrammet bör hänsyn dessutom tas till uppfödning av sådana nötboskaps-, häst-, åsne-, får- och getraser som, även om de inte är direkt utrotningshotade, är på stark tillbakagång. Hänsyn bör också tas till det genetiska kulturarv som varje ras och deras olika lokala varianter utgör. Liknande insatser och verksamhet skall även kompenseras inom ramen för ett långsiktigt program, varvid det inte verkar vara meningsfullt med en generell tilldelning med utgångspunkt i jordbrukets areal. Man måste snarare finansiera de funktionsbevarande och miljövänliga åtgärder som beviljats i programmet, som t.ex. underhåll av privata och kommunala vägar, bibehållande av extensiv odling och bevarande av landskapsbilden. Denna process borde också ha som förebild principerna i Agenda 21 och i den lokala Agenda 21.

4.2. Alla dessa ersättningar och utjämningsbidrag skulle för varje jordbruk kunna slås samman enligt poängmodeller som är specifika för regionen till en enda direktutbetalning för en programperiod. Med ett sådant system skulle administrationen underlättas betydligt.

4.3. Regionkommittén uppmanar kommissionen att inom ramen för pilotprojekt stödja det praktiska genomförandet av poängmodeller som är specifika för regionen.

5. Förslag beträffande jordbrukets strukturpolitik

5.1. Här måste det framhållas att en integrerad politik för landsbygden och för bergsområdena inte skall ersätta den gemensamma jordbrukspolitiken, utan snarare är ett nödvändigt komplement. Dessutom måste de strukturella stödåtgärder som riktas till enskilda lantbruk (nuvarande mål 5a) och de integrerade strukturkoncepten (nuvarande mål 5b) anpassas till varandra och leda till en hållbar utvecklingsstrategi. Inom ramen för de horisontella stödåtgärderna skall den sociala strukturen i bergsområdena stärkas, och framför allt bör stöd ges till jordbrukare som har särskilda problem vad gäller gårdens storlek eller struktur, eller har svåra ekonomiska villkor. Speciella stödprogram måste utformas som är anpassade efter de funktionsdugliga strukturerna, eftersom det framför allt i bergsregioner är svårt, eller rent av omöjligt, att göra strukturanpassningar genom att utöka verksamheten.

5.2. För ett integrerat stödprogram verkar det visserligen vara lämpligast med ett formellt eget målområdesstöd, men det är inte nödvändigt. Det handlar framför allt om att skapa en institutionell och finansiell ram (en egen budgetpost) som säkerställer att man stöder och tar största möjliga hänsyn till bergsområdenas speciella villkor. Det handlar emellertid även om en regionalisering av jordbrukens kompletterande inkomstpolitik enligt subsidiaritetsprincipen för att bättre tillvarata de regionala skillnaderna och kraven inom de olika bergsområdena. Kort sagt handlar det om att inrikta åtgärderna på att bibehålla sysselsättningen i en miljö och sektor som är av nytta för allmänheten. Man måste därvid vara medveten om att om man förlorar dessa arbetstillfällen kan de inte återinrättas. Miljöskyddet måste förenas med en viss lönsam företagsamhet.

5.3. Det viktigaste målet för ett sådant strukturkoncept är därför att bibehålla jordbrukens verksamhet och att bevara det för hela samhället så värdefulla livsrummet.

5.4. Under sådana villkor måste strukturförbättrande åtgärder och regionalt integrerade initiativ för enskilda jordbruk anpassas till varandra. Man kan då inte försvara att vissa åtgärder på förhand utesluts från EU:s medfinansiering, till exempel de begränsningar som för närvarande planeras för målutformningen av 5a, eftersom man knappast kan tillämpa samma konkurrensföreskrifter både på gynnsamt belägna lantbruk och på bergstrakternas särpräglade förhållanden.

5.5. Effektiva insatser av strukturfondsmedel i bergsområden kan endast göras om de inte begränsas av konkurrensrättsliga stödregler.

5.6. För åtgärdspaket som gäller enskilda jordbruksföretag måste alltså samma ramvillkor gälla som för bergsområdenas integrerade strukturkoncept.

5.7. Strukturstöd till enskilda jordbruksföretag

Särskild hänsyn måste tas till följande områden för stöd till enskilda jordbruksföretag i bergsregioner:

- bidrag för utjämning av varaktiga, naturbetingade nackdelar,

- stöd till investeringar i enskilda jordbruksföretag,

- särskilda åtgärder för unga lantbrukare,

- stöd till bearbetnings- och försäljningsstrukturer,

- stöd till kvalitetsinriktning och skydd av särskilda geografiska produktmärkningar,

- stöd till kollektiva investeringar för att öka värdet på betesmarkerna.

6. Bidrag för utjämning av varaktiga, naturbetingade nackdelar (utjämningsbidrag)

6.1. Utjämningsbidraget utgör en direkt länk mellan utjämningen av marknadsbetingade nackdelar och bibehållandet av bergsjordbrukens funktioner. Kopplingen till djuruppfödning gör det särskilt tydligt att upprätthållandet av djuruppfödning i bergsregionerna samtidigt innebär att det totala upprätthållandet av funktionerna i dessa områden möjliggörs, vilket medför att det blir meningsfullt med ett områdesorienterat förfaringssätt.

6.2. Den övre gränsen för gällande utjämningsbidrag får därför, liksom när det gäller ersättningen för miljövänliga åtgärder i bergsregioner, endast begränsa EU:s medfinansieringssumma och inte den totala stödsumman, eftersom medlemsstaten bör ha nödvändiga utformningsmöjligheter i enlighet med regionbetingade förutsättningar.

7. Stöd till investeringar i enskilda jordbruksföretag

7.1. Med tanke på jordbrukets övergripande betydelse i bergsområdena måste man upphäva den obligatoriska differentieringen mellan jordbrukare som har jordbruket som huvudrespektive bisyssla, vilket även skulle öka flexibiliteten vad gäller administrationen av stödåtgärderna. Detta innebär även att det är nödvändigt att begränsningen av den arbetstid som används för verksamhet utanför jordbruket behandlas välvilligare än i gynnsammare belägna områden. Naturligtvis förutsätter detta å andra sidan att det görs en avgränsning mot dem som inte är yrkesbönder ("hobbyodlare"), varvid en förutsättning för att de skall godkännas som stödberättigade jordbrukare kan vara att de är fast bosatta på gården och bedriver jordbruksverksamhet året runt.

7.2. Följaktligen är villkoren i den så kallade företagsförbättringsplanen inte berättigade.

7.3. För att skapa och bevara strukturer för de olika bisysslorna på bondgårdarna borde man utforma särskilda stödmöjligheter.

7.4. I stödåtgärderna tar man dessutom endast delvis hänsyn till de ökade kostnader som uppkommer i bergsområden, bland annat vid materialtransporter i samband med byggnation eller vid användning av dyra specialmaskiner osv.

7.5. Regionkommittén anser det därför vara nödvändigt att man på kort sikt höjer den övre gränsen för stödåtgärder och på längre sikt låter regionerna inom ramen för deras egna befogenheter få rätt att besluta om detta.

8. Särskilda åtgärder för unga lantbrukare

8.1. Rent generellt borde man aktivt verka för att trygga arbetstillfällena för unga lantbrukare i de fleråriga programplanerna och stödprinciperna (se Regionkommitténs yttrande av den 18 januari 1996 om "Regionala konsekvenser av reformen av GJP") ().

8.2. För unga lantbrukare är det ofta en förutsättning att de kan ha flera arbeten för att de skall kunna stanna kvar på sitt bergsjordbruk. Det är därför på intet sätt berättigat att utestänga de unga deltidslantbrukarna från stödåtgärder.

8.3. Beträffande etableringsbidrag bör en höjning av de medfinansierbara bidragen övervägas, och man bör då särskilt ta hänsyn till de unga lantbrukare som övertar en skuldsatt bondgård.

9. Stöd till bearbetnings- och försäljningsstrukturer

9.1. Regionkommittén uppmanar de europeiska institutionerna att komplettera förordning (EEG) nr 866/90 () i enlighet med bergsjordbrukens behov. Lagerhållnings- och försäljningsinrättningar i bergsområden är småskaliga och inriktade på lokala kvalitetsprodukter (se punkt 2.3.3), men de urvalskriterier som fastställts av EU-kommissionen för investeringar som syftar till förbättringar av bearbetnings- och försäljningsvillkoren (kommissionens beslut av den 22 mars 1994) är inte anpassade till detta förhållande. För bergsregionerna krävs speciella stödprinciper för småskaliga försäljningsstrukturer, vilka framför allt av kostnadsskäl måste omfattas av mindre stränga villkor.

9.2. Egenkapitalbildningen är särskilt viktig för mindre gemenskapsstrukturer i bergsområden, men på grund av bristande finansiella medel är detta svårt att realisera. Regionkommittén anser därför att producentföreningarna i bergsområdena bör stödjas av EU och medlemsstaterna eller regionerna via en samfinansierad företagsfond (se den nya gemensamma marknadsordningen för frukt och grönsaker). Medfinansieringsandelen baseras på berörda regioners ekonomiska kapacitet. Detta företagskapital som samfinansieras med offentliga medel skall öronmärkas för investeringsåtgärder, för miljövänliga produktionsmetoder, för att främja avsättningen och för att skapa ekologiska produktlinjer.

9.3. Slutligen bör man enligt kommitténs uppfattning eftersträva större användning av biomassa för att producera förnybar energi, eftersom användning av trä, som är en naturlig energikälla, påtagligt kan bidra till att bergsregionernas jordbruk kan tryggas. Förordning (EEG) nr 867/90 () bör därför modifieras.

10. Förslag till en integrerad regional strukturpolitik i bergsregionerna

10.1. En förutsättning för en hållbar utvecklingsstrategi är att man utnyttjar den endogena dynamiken i bergsregionerna. En avgörande roll spelar här den gemenskapsövergripande politiken (GJP, kvalitetspolitiken, strukturpolitiken) och sektorsövergripande lösningskoncept. T.ex. kan initiativ till skydd för och främjande av produkter som är typiska för en region ges särskilt stöd genom den gemensamma jordbruksmarknadsordningen, samtidigt som de har de bästa förutsättningarna för att stärka samarbetet mellan de olika näringsgrenarna på landsbygden. Naturligtvis är det av särskilt stor betydelse att de olika programmen, till exempel 5b-program, Leader-program och pilotprojekt, harmonierar med varandra och detta skulle kunna ges konkret form genom ett enhetligt program för bergsregioner inom ramen för en egen budgetpost.

10.2. Dels kan strukturprogrammen, gemenskapsinitiativen och de innovativa åtgärderna på så sätt anpassas till varandra och sammanföras under ett samlat program, dels skulle sammanföringen av de tre nuvarande strukturfonderna till en gemensam budgetpost leda till ökad överskådlighet och till att förfarandet förenklas avsevärt.

10.3. Beträffande frågan om hur definitionen av ett bergsområde skall avgränsas, bör det påpekas att bergsområdesproblematiken i första hand beror av de naturliga förutsättningarna. Som grund för en områdesavgränsning kan man följaktligen åberopa de naturliga förutsättningar som för närvarande används då bergsområden definieras som mindre gynnade jordbruksområden. De bergsområden som är aktuella för åtgärder inom ramen för ett eget målområde kan därför identifieras, dels genom att de i enlighet med direktiv 75/268/EEG ligger i avgränsade bergsområden, dels genom att de i enlighet med vad som föreskrivs i den europeiska stadgan för bergsregionerna uppfyller minst två av nedanstående fyra kriterier. Dessa kriterier har fastställts med hänsyn till det nuvarande nyttjandet i förhållande till den potential som inte utnyttjas p.g.a. otillräckliga och dåligt understödda resurser:

a) Låg befolkningstäthet med isolerat belägna lantgårdar och/eller stark tendens till bi- och extrasysselsättning vid sidan av jordbruket.

b) Ekosystemet är särskilt känsligt och hotat, vilket i sin tur leder att naturresurserna måste skyddas (i synnerhet vattenresurserna).

c) Naturkatastrofer - i synnerhet översvämningar, laviner och jordskred - utgör ett särskilt hot mot den ekonomiska och samhälleliga strukturen (bebyggelse, infrastruktur etc.).

d) Området fyller en särskild funktion, framför allt som rekreationsområde för och ekologisk motvikt till regionens centrum.

10.4. På grund av de mycket olikartade förhållandena i olika bergsregioner krävs det integrerade planer för varje enskild region där hänsyn tas till regionernas särdrag och endogena utvecklingspotential. För detta ändamål är det emellertid nödvändigt att överföra autonoma befogenheter och instrument till medlemsländerna och regionerna så att de självständigt skall kunna utforma stödåtgärder för och fördela strukturfondsmedel till de tematiska och geografiska områden som betonas. En koordinerad förvaltning av finansieringskanalerna som tillvaratar samordningsvinsterna och förenar de ekonomiska medel som erhållits till en permanent specialfond skulle säkerligen i hög grad bidra till en effektiv politik i bergsregionerna.

10.5. Vid en komplettering av de åtgärder som redan ryms inom mål 5b måste tonvikt läggas vid följande punkter:

- att skapa och bibehålla arbetsplatser för lantbrukare med bisysslor med särskild tonvikt på servicefunktioner inom turism-, hantverks-, miljö- och kulturverksamhet,

- att utveckla och understödja avbytartjänster,

- särskilda stödåtgärder för kvinnor inom jordbruket,

- särskilt stöd till sommarbete i höglandsterräng,

- åtgärder för att stödja skogsbruk,

- åtgärder för att säkerställa en trygg boendemiljö (skydd mot naturkatastrofer),

- nödvändiga kollektiva åtgärder, även av kommunalt slag, i synnerhet infrastrukturer,

- understöd till en omfattande vattenhushållningspolitik i bergsregioner,

- åtgärder för att skydda kulturarvet, t.ex. se till att bondgårdar som är av arkitektonisk eller historisk betydelse kan hållas i drift och att inrätta träffpunkter, museer osv. för kultur- och lantbruksturism,

- åtgärder för att främja utvecklingen och användningen av informationsteknologi för att stödja avlägsna ekonomiska områden.

10.6. Regionkommittén fäster särskilt stort värde vid att utvecklingsmöjligheterna på platsen kan utvecklas i enlighet med subsidiaritetsprincipen på de platser där de bästa förutsättningarna för detta finns, nämligen i bergsregionerna själva.

11. Slutsatser

11.1. I samband med reformen av strukturfonderna år 1988 gick det att förena den gemensamma jordbrukspolitiken med regional- och miljöstödet och på så sätt även inbegripa den socialpolitiska dimensionen. Man tog emellertid inte särskild hänsyn till bergsregionerna, i synnerhet inte till jordbruket inom bergsregionerna med dess många olika funktioner, utan de inbegreps generellt i de struktursvaga områdena. Därigenom har man endast i begränsad utsträckning kunnat ta hänsyn till de speciella förhållanden som gäller för bergsregionernas jordbruk.

11.2. Det föreliggande initiativet till en politik för bergsregionernas jordbruk försöker däremot att genom ett samlat grepp behandla speciellt de frågor som berör bergsområdenas jordbruk och dess framtida existens för att på så sätt säkerställa bergsområdena som livsrum för alla befolkningsgrupper på lång sikt.

Bryssel den 18 september 1997.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA

() EGT C 100, 2.4.1995, s. 22.

() Förordning (EEG) nr 950/97 av den 20 maj 1997 har ersatt respektive övertagit bestämmelserna i detta direktiv; EGT L 142, 2.6.1997, s. 1.

() EGT C 116, 14.4.1997, s. 39.

() EGT C 34, 3.2.1997, s. 8.

() EGT L 215, 30.7.1992, s. 96.

() EGT L 215, 30.7.1992, s. 85.

() EGT C 129, 2.5.1996, s. 15.

() EGT L 91, 6.4.1990, s. 1; EGT L 118, 9.5.1990, s. 46.

() EGT L 91, 6.4.1990, s. 7.