Rapporten om förvarningmekanismen inleder årscykeln för förfarandet vid makroekonomiska obalanser, som syftar till att identifiera och rätta till obalanser som hindrar att EU-ekonomierna fungerar väl och som kan äventyra att den ekonomiska och monetära unionen fungerar väl. I rapporten identifieras de medlemsstater för vilka ytterligare analys (i form av fördjupade granskningar) är nödvändig för att besluta om det föreligger en obalans som kräver en politisk insats. I detta avseende utgör rapporten en inledande förebyggande undersökning som baseras på en resultattavla med indikatorer, samt en uppsättning hjälpindikatorer. Rapporten är inte automatisk och en fördjupad granskning inleds inte för att en medlemsstat rapporterar en indikator utöver den vägledande indikatorn, eftersom kommissionen beaktar ekonomin i dess helhet.

Det är bara på grundval av dessa fördjupade granskningar som kommissionen drar slutsatsen om huruvida det förekommer obalanser och potentiella alltför stora obalanser och lägger fram lämpliga politiska rekommendationer. Dessa fördjupade granskningar kommer att offentliggöras under våren 2014 och kommer att utgöra underlag för den analys som ligger till grund för nästa års länderspecifika rekommendationer i den europeiska planeringsterminens samordning av den ekonomiska politiken.

1. SAMMANFATTNING

EU:s ekonomier fortsätter att göra framsteg när det gäller att korrigera sina externa och interna obalanser. Dessa obalanser, framför allt mycket god tillgång till kreditgivning, stora och ihållande bytesbalansunderskott och bytesbalansöverskott, förlust av konkurrenskraft och ökad skuldsättning, har bidragit till krisen. Framsteg har uppnåtts på flera områden under de senaste åren. I flertalet medlemsstater har man kunnat redovisa en minskning av de offentliga underskotten och förbättringar vad gäller konkurrenskraften ur kostnadssynpunkt, vilka stimulerats genom strukturreformer och krav från marknaden.

För att rätta till obalanserna krävs dock ytterligare framsteg. Obalanserna, vilka har förvärrat krisen, har ackumulerats under närmare ett årtionde och tar tid att rätta till. Den politik som är nödvändig bör bidra till ekonomiernas strukturomvandling. Små framsteg har gjort vad gäller att minska alltför stora privata skulder, trots att kreditflödena har varit låga eller rent av negativa i många länder. De mest skuldsatta ekonomiernas förbättring av den finansiella nettoställningen mot omvärlden har varit långsam. Vidare har en mycket lägre nivå av ombalansering skett i medlemsstater med höga överskott, vilket tyder på otillräckliga nivåer av sparande och investeringar. Enligt kommissionens rekommendation skulle en förstärkning av den inhemska efterfrågan bidra till att göra anpassningen smidigare i euroområdet. I flertalet länder där obalanserna kräver brådskande anpassningar har en allvarlig försämring skett vad gäller sysselsättningsnivån och den sociala situationen, med ökad arbetslöshet och fattigdom som leder till kraftiga skillnader mellan medlemsstaterna.

Genom denna rapport inleds den tredje omgången av genomförandet av förfarandet vid makroekonomiska obalanser[1]. Detta förfarande syftar till att identifiera och åtgärda obalanser som hindrar väl fungerande ekonomier i medlemsstaterna, euroområdet eller i EU som helhet. Genomförandet av förfarandet vid makroekonomiska obalanser ingår i den europeiska planeringsterminen för att säkerställa förenlighet med andra ekonomiska övervakningsinstrument. Därigenom har lämpliga rekommendationer lämnats till medlemsstaterna. I den årliga tillväxtöversikten, som antas samtidigt som denna rapport, redogörs för kopplingarna mellan korrigeringen av makroekonomiska obalanser enligt förfarandet vid makroekonomiska obalanser och de brådskande utmaningarna vad gäller att säkerställa en hållbar finanspolitik, återställa utlåningen, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och de sociala konsekvenserna till följd av krisen och modernisera den offentliga förvaltningen. Under de kommande dagarna ska kommissionen också anta yttranden om utkast till budgetplaner för medlemsstaternas euroområde (utom de länder som omfattas av ett makroekonomiskt anpassningsprogram) och om euroområdets finanspolitiska inriktning. Den ska också till rådet överlämna förslag till yttranden om de ekonomiska partnerskapsprogrammen i flertalet medlemsstater.

I rapporten om förvarningsmekanismen identifieras de medlemsstater som kan vara drabbade av obalanser och för vilka ytterligare analys bör vidtas innan slutsatser dras om förekomsten eller den fortsatta förekomsten av obalanser och deras art. I detta avseende utgör förvarningsmekanismen en inledande förebyggande undersökning som baseras på en resultattavla med indikatorer med vägledande tröskelvärden, samt en uppsättning hjälpindikatorer, i början av årscykeln av samordningen av den ekonomiska politiken. I linje med meddelandet om att stärka den ekonomiska och monetära unionens sociala dimension[2], ingår i denna rapport för första gången en uppsättning sociala indikatorer som kan användas vid tolkningen av resultattavlan. En mer detaljerad analys kommer att göras vid den fördjupade granskningen. Det är på grundval av de fördjupade granskningarna som kommissionen kommer att dra slutsatser om huruvida obalanser, och alltför stora obalanser, förekommer och lägga fram lämpliga politiska rekommendationer.

I denna rapport visas att det är nödvändigt att mer i detalj analysera hur obalanserna, och relaterade risker, byggs upp och korrigeras i 16 medlemsstater. För vissa länder kommer man i de fördjupade granskningarna att redogöra för iakttagelserna vid förfarandet vid makroekonomiska obalanser[3] medan det för andra kommer att bli den första gången kommissionen utarbetar en fördjupad granskning. De olika medlemsstaterna för vilka kommissionen har för avsikt att utarbeta en fördjupad granskning står inför olika utmaningar och potentiella risker inklusive följdverkningar för deras partners.

· För Spanien och Slovenien kommer man vid de fördjupade granskningarna att bedöma huruvida alltför stora obalanser kvarstår eller rättas till och hur strukturpolitiken som dessa medlemsstater genomför bidrar till att komma till rätta med dessa obalanser.

· För medlemsstater med obalanser och för vilka kommissionen indikerat ett behov av att anta avgörande politiska åtgärder, i detta fall Frankrike, Italien och Ungern, kommer man i de fördjupade granskningarna att bedöma om obalanser kvarstår.

· För övriga medlemsstater som tidigare identifierats ha obalanser (Belgien, Bulgarien, Danmark, Malta, Nederländerna, Finland, Sverige och Förenade kungariket), kommer de fördjupade granskningarna att bidra till att bedöma för vilka medlemsstater obalanserna kvarstår eller för vilka de har kunnat rättas till. Kommissionen anser att eftersom de obalanser som identifieras efter de detaljerade analyserna i de tidigare fördjupade granskningarna ska slutsatsen att en obalans har rättats till dras först efter det att man övervägt alla relevanta faktorer i en annan fördjupad granskning, vilket skulle kunna leda till att man avslutar förfarandet för vissa medlemsstater.

· Fördjupade granskningar kommer också att utarbetas för Tyskland och Luxemburg för att bättre undersöka deras ställning gentemot utlandet och analysera den interna utvecklingen samt bedöma om det förekommer obalanser i något av dessa länder.

· Slutligen är det också befogat med en fördjupad granskning av Kroatien, som är ett nytt medlemsland i EU, mot bakgrund av behovet av att förstå arten av och de potentiella risker som är relaterade till landets ställning gentemot utlandet, handelsresultat och konkurrenskraft samt interna utveckling.

För de medlemsstater som omfattas av makroekonomiska anpassningsprogram och som gynnas av ekonomiskt bistånd kommer övervakningen av deras obalanser och korrigerande åtgärder göras i samband med deras ekonomiska anpassningsprogram. Detta gäller för Irland, Grekland, Cypern, Portugal och Rumänien, samt att Irlands situation kommer att prövas i samband med förfarandet vid alltför stora obalanser efter det att programmet avslutats.

I samband med den multilaterala övervakningen och i linje med artikel 3.5 i förordning nr 1176/2011[4] uppmanar kommissionen rådet och eurogruppen att diskutera denna rapport. Kommissionen ser också fram emot återkoppling från Europaparlamentet och lämpliga kontakter med berörda intressenter. Med hänsyn tagen till diskussionerna inom rådet och eurogruppen kommer kommissionen att utarbeta fördjupade granskningar för de relevanta medlemsstaterna. Dessa förväntas offentliggöras under våren 2014, innan utarbetandet av de nationella reformprogrammen och paketet med den europeiska planeringsterminen med länderspecifika rekommendationer.

2. Framsteg med att rätta till obalanser

De flesta EU-medlemsstater gjorde framsteg med att rätta till obalanser under förra året. Detta gäller inte bara underskott i bytesbalansen och de viktigaste konkurrenskraftsindikatorerna, utan också de offentliga finanserna,[5] balansräkningarna inom den privata sektorn och de finansiella sektorerna. Trycket att minska den skuldsättning som de privata och statliga sektorerna i många medlemsstater står inför fortsätter att tynga den ekonomiska verksamheten, den inhemska efterfrågan i flertalet ekonomier dämpas till följd av behovet att öka hushållens sparande och i vissa fall löneutvecklingen, samt att minska företagens skuldsättning. Den låga nivån på den ekonomiska verksamheten till följd av krisen har ökat arbetslöshetsnivåerna och försämrat ett antal andra sociala indikatorer.

Korrigeringen av obalanser bidrar till att förbättra grundförutsättningarna och till en gradvis återhämtning. Samtidigt hjälper den gradvisa normaliseringen av de ekonomiska förutsättningarna till att minska de makroekonomiska risker som beror på obalanser. Tillväxtutsikterna[6] är nu bättre än för ett år sedan, och framsteg i korrigeringen av yttre och inre makroekonomiska obalanser kommer att öppna vägen för tillväxt och konvergens. De ekonomiska nyheterna har under de senaste månaderna varit uppmuntrande. Efter flera kvartal med tillbakagång ökade BNP under det andra kvartalet med 0,3 procentandelar i både euroområdet och i EU. För det andra halvåret signalerar nyckelindikatorerna en fortsättning på denna väg, om än i måttlig takt. En gradvis återhämtning av den inhemska efterfrågan och, med stöd av att konkurrenskraften förbättras, exportens expanderande bekräftas också utsikterna för en återhämtning som ökar i takt nästa år. När det gäller de olika områdena inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser kan följande gränsöverskridande iakttagelser göras:

Det har skett en anmärkningsvärd förbättring i bytesbalansen i de medlemsstater som tidigare hade stora underskott (diagram 1). Detta har särskilt varit fallet i medlemsstater som genomför ett makroekonomiskt anpassningsprogram som styrks av ekonomiskt stöd som exempelvis Grekland, Irland, Cypern, Portugal och Rumänien, samt i Bulgarien, Estland, Spanien, Litauen, Lettland, Slovenien och Slovakien, dvs. i de medlemsstater som fram till för ett par år sedan redovisade de största underskotten i bytesbalansen och som hade en ohållbar utveckling. Även om den minskande importen ledde till en betydande förbättring i bytesbalansen, vilket berodde på en minskning i inhemsk efterfrågan och ett skifte av utgifter, har resultaten också varit tillfredsställande när det gäller exporten. Förbättringen i ställningen gentemot utlandet i de medlemsstater som brukade redovisa stora underskott innehåller konjunkturberoende och konjunkturoberoende komponenter. Det finns belägg för att förbättringarna i bytesbalansen innehåller en stor konjunkturoberoende komponent, både till följd av ökande export och inkomstförluster och därmed minskande import, vilka inte förväntas försvinna i och med att återhämtningen[7] stärks. Den senaste uppdateringen av resultattavlan visar fortfarande en indikator för underskottet i bytesbalansen (ett treårsgenomsnitt för 2010–2012) utöver tröskelvärdet på 4 procentandelar av BNP för Polen samt för Grekland, Cypern, Portugal och Rumänien. Under 2013 förväntas Spanien, Portugal, Slovakien och Slovenien få ett överskott och bara Cypern och Rumänien hade under 2012 ett underskott på, eller över, 4 procentandelar av BNP. Bland de länder som har redovisat en försämring i sin ställning mot utlandet under senare år, bör särskild uppmärksamhet ägnas Frankrike och Förenade kungariket, vilka nu har bland de största underskotten i EU, trots att deras underskott ligger under tröskelvärdet.

Diagram 1: Underskott (–) eller överskott (+) i bytesbalansen år 2008, 2012 och 2014 (prognos) (i % av BNP)

Källa: Eurostat, kommissions avdelningar.

· Den externa hållbarheten hos de mest utsatta ekonomierna har ännu inte återupprättats ordentligt (diagram 2). De flesta medlemsstater redovisar stor negativ finansiell nettoställning mot omvärlden. Inom euroområdet är detta särskilt fallet i Spanien och Estland, samt i de fyra programländerna Portugal, Grekland, Irland och Cypern. Var och en av länderna utanför euroområdet: Bulgarien, Kroatien, Ungern och Lettland har en negativ finansiell nettoställning mot omvärlden över 50 procentandelar av BNP, och den överstiger i vissa fall (Irland, Grekland, Portugal och Ungern) den årliga BNP. Särskilt har Cyperns finansiella nettoställningen mot omvärlden försämrats mycket snabbt under senare år. Den finansiella nettoställningen mot omvärlden för Tjeckien, Litauen, Polen, Slovakien och Slovenien, samt Rumänien är också mer negativ än det indikativa tröskelvärdet, men stabil. Alla dessa medlemsstater (med undantag av Grekland och Cypern) redovisade under 2013 en bytesbalans över den som stabiliserar deras utlandsskulder på medellång sikt. Mindre underskott eller överskott under en längre tidsperiod och mer dynamisk ekonomisk verksamhet är nödvändig för att minska den finansiella nettoställningen mot omvärlden till säkrare nivåer[8]. Dessutom har den förbättrade finansiella nettoställningen mot omvärlden ännu inte kunnat iakttas i faktiska uppgifter i vissa länder med tanke på den mycket låga nominella tillväxten. Stora negativ finansiell nettoställning mot omvärlden gör dessa länders finansieringsvillkor känsliga för förändringar vad gäller ekonomiska utsikter och marknadens reaktioner. Riskerna relaterade till en negativ finansiell nettoställning mot omvärlden, inklusive inverkan på ekonomisk verksamhet och finansiell stabilitet, beror till stor del på skuldernas sammansättning. I detta avseende är länder med stora ingående stockar av direktinvesteringar (särskilt Bulgarien, Tjeckien, Estland, Slovakien, Litauen. Lettland och Irland) i bättre skick än de vars negativa finansiella nettoställning mot omvärlden i huvudsak speglar en utlandsskuld[9].

Diagram 2: Finansiell nettoställning mot omvärlden år 2008, 2012 och 2014 (prognos) (i % av BNP)

Note: I prognoserna för 2014 antas inga värderingsvinster/-förluster.

Källa: Eurostat, kommissionens avdelningar.

· I vissa medlemsstater är överskottet i bytesbalansen fortfarande mycket hög, och klart över det indikativa tröskelvärdet på 6 procentandelar av BNP (diagram 1 och ruta 1). Detta är fallet för Tyskland, Luxemburg och Nederländerna och, i mindre utsträckning, även Sverige. De tillgängliga prognoserna tyder på att dessa överskott inom en överskådlig framtid inte kommer att minska i någon större utsträckning. Även om de strukturella egenskaperna motiverar bestående måttliga överskott i vart och ett av dessa länder, ligger de nivåer som redovisats under senare år och prognoserna fram till och med 2014 en bra bit över historiska nivåer och över de flesta beräkningar av vad deras ekonomiska fundamenta skulle motivera[10]. Eftersom den ekonomiska verksamheten i Tyskland har minskat mindre än i de flesta andra länder kan man anta att dess konjunkturrensade överskott ligger över de faktiska uppgifterna, men detta tycks inte vara fallet för Nederländerna. Överskotten är ett resultat av stark konkurrenskraft och specialisering inom de sektorer där den globala efterfrågan är större, vilket är en välkommen utveckling, men speglar även en dämpad inhemsk efterfrågan, som i sin tur speglar strukturella hinder för inhemskt genererad tillväxt[11]. En ökning av investeringarna och en minskning i deras totala sparande skulle utgöra en förbättring i dessa länders välfärd och bidra till en hållbar tillväxt, utan att detta inverkar menligt på deras konkurrenskraft, eftersom länder med överskott tenderar att ha lägre investeringar i förhållande till BNP än EU-genomsnittet. Samtidigt kan de stora överskotten också spegla en ineffektiv förmedling av finansiering. Kombinationen av dessa stora överskott och den ovan beskrivna minskningen av underskotten innebär att euroområdet, som tidigare har haft en ställning gentemot utlandet som varit i jämvikt har skiftat till ett överskott på över 2 procentandelar av BNP[12]. Detta kan sätta press på euron att appreciera gentemot andra internationella valutor och kräver ännu större insatser från utsatta länder för att minska lånen och återvinna konkurrenskraft genom kostnadsanpassningar.

· Priskonkurrenskraften och den konkurrenskraft som inte är prisrelaterad har vunnit mark i flera länder, särskilt de mest utsatta. I den senaste uppdateringen av resultattavlan för förfarandet vid makroekonomiska obalanser redovisar ingen medlemsstat (utom Luxemburg), i tydlig kontrast med situationen för några år sedan, någon ökning i den nominella enhetsarbetskostnaden utöver det indikativa tröskelvärdet.[13] I de länder som tidigare har haft de mest dynamiska ökningarna har det förekommit påtagliga minskningar i Spanien, Lettand och Litauen, liksom i Irland och Grekland[14]. En återhämtning av konkurrenskraften är avgörande för anpassningsprocessen i ekonomier med de största utmaningarna vad gäller hållbarhet i bytesbalansen. Utan dessa vinster, skulle minskningarna i deras underskott i huvudsak ske genom minskad import och minskad levnadsstandard. Dessutom redovisar inget land någon appreciering i den reala effektiva växelkursen över det indikativa tröskelvärdet. För närvarande har deprecieringsnivån för den reala effektiva växelkursen, mot bakgrund av utvecklingen i eurons nominella växelkurs (och utanför euroområdet, i andra nationella valutor), i många länder legat över tröskelvärdet. Den konkurrenskraft som inte är prisrelaterad är svårare att bedöma. Det finns dock också bevis på att denna ökat i flera länder, med ökning av deras export till nya marknader och nya sektorer.

· Exportresultaten har förbättrats i flera länder, men de flesta medlemsstater fortsätter att förlora marknadsandelar globalt. Under de senaste fem åren har bara Bulgarien, Estland, Lettland, Lirauen, Malta, Polen och också Rumänien, som tillsammans inte står för mer än 5 ½ procentandelar av EU:s export, ökat sina marknadsandelar, och bara Lettland och Litauen har vunnit marknadsandelar under 2012. Dessa förluster av marknadsandelar har varit särskilt allvarlig i Ungern, Cypern, Italien, Finland och Grekland. Under de senaste åren, har exportresultaten blivit mindre heterogen mellan EU-länderna och export resultaten har förbättrats i länder som Spanien och Portugal. Vid bedömningen av utvecklingen i exportmarknadsandelar bör man beakta att de relativa förlusterna är relaterade till ökningen i stora tillväxtekonomier som bland andra Kina, Brasilien, Ryssland och Indien. Även när resultaten jämfört med andra avancerade ekonomier, såsom OECD-länderna, har exportresultaten i de flesta medlemsstaterna under de senaste fem åren inte varit tillfredsställande.

· Många medlemsstater fortsätter att anpassa sina balansräkningar, men den privata skuldsättningen fortsätter att vara hög (diagram 3). Trots pågående skuldavvecklingsinsatser, överstiger den privata sektorns skuldsättning fortfarande det indikativa tröskelvärdet i de flesta medlemsstater[15]. Takten och omfattningen på anpassningen varierar dock mellan länderna. Kraftiga anpassningar i Spanien, Ungern, Litauen och Slovenien inträffade samtidigt som betydande ökningar i den konsoliderade privata skuldkvoten i Belgien, Frankrike, Finland samt Cypern och Irland. Den största delen av anpassningen i den privata sektorn under 2012 kan tillskrivas hushållens skuldsanering (särskilt i Danmark, Estland Storbritannien och Portugal)[16].

· Skuldavvecklingen påverkas av de underliggande villkoren på kreditmarknaden och tillgången till finansiering. Under 2012 låg kredittillväxten generellt under tröskelvärdet. Detta gäller både utbuds- och efterfrågefaktorer, som är svåra att skilja från varandra. Bankerna har skurit ned sina balansräkningar i flera länder, vilket återspeglas i indikatorn över den finansiella sektorns skulder. En minskande nettoutlåning under 2012 i programländerna Grekland, Irland och Portugal ledde till ytterligare ett avbrott i den ekonomiska aktiviteten som därigenom delvis uppvägde deras skuldavvecklingsinsatser, tillfälligt ökade deras skuldkvot via en denominatoreffekt, negativ återkoppling mellan nödvändiga krav på skuldavveckling och den ekonomiska verksamheten fortsätter att utgöra en källa till oro för vissa länder. Tvärtom gjordes anpassningar i Bulgarien, Tyskland, Österrike, Polen och Förenade kungariket till följd av minskat tryck på kreditmarknaden och högre nominell BNP-tillväxt. Den sektorsvisa uppdelningen visar att bland de länder med skuldavveckling i företagssektorn, är ett negativt nettokreditflöde en bidragande faktor i Spanien, Ungern, Slovenien och Grekland. Finansieringssvårigheter kan slutligen leda till underinvestering i utsatta medlemsstater och försena återhämtningen och en effektiv ombalansering av ekonomin mot en mer produktiva, exportorienterade näringslivsbranscher[17].

Diagram 3: Icke-finansiella företags skulder, hushållens skulder och offentlig skuld 2012 (i % av BNP)

Not: EU28 och EA17 slås samman i privat skuld konstruerad som det vägda genomsnittet av konsoliderade landsspecifika uppgifter.

Källa: Eurostat.

· Minskade bostadspriser blev allt vanligare och tog fart (diagram 4). De reala bostadspriserna[18] justerats ytterligare under 2012, vilket gav Bulgarien, Danmark, Spanien, Ungern, Italien, Nederländerna, Slovenien och Slovakien och i Irland, Portugal och Rumänien en betydande negativ tillväxttakt, tillsammans med strängare kreditvillkor och insatser för att minska hushållens skulder. Bara i Tyskland, Estland, Luxemburg, Malta och Österrike har de deflaterade bostadspriserna ökat. Dessutom påskyndades korrigeringen under 2012 i länder som redan stod inför en stor kumulerad minskning efter sina toppnoteringar, som Bulgarien, Spanien, Nederländerna, SIovenien och även Cypern. Nedskärningen av fastighetsmarknaden gjordes samtidigt som en politik som ombalanserades från incitament till bostadsägande och dess finansiering med lån. Viktiga reformer som syftar till att främja hyresmarknader, minska skatteincitamenten för hypoteksrelaterade instrument eller att man minskar hushållens utsatthet för inkomst- och räntechocker kan bidra till att minska volatiliteten på fastighetsmarknaden och lindra de ekonomiska effekterna av upp- och nedgångar i priserna[19].

Diagram 4: Bostadspriser (deflaterade) år 2008, 2010 och 2012 (index 2000 = 100, om inget annat anges)

Not: På grund av att uppgifter saknas är referensåren 2004 för Tjeckien, 2003 för Estland och Slovenien 2002 för Cypern, 2006 för Slovakien, 2007 för Ungern och 2008 för Polen, Österrike och Rumänien.

Källa: Eurostat, ECB, OECD, BIS.

· Under ombalanseringsprocessen försämrades sysselsättningen och den sociala situationen i ett antal länder. Arbetslösheten har ökat mycket kraftigt i flera medlemsstater. Höga eller mycket höga arbetslöshetsnivåer redovisas i Spanien, Kroatien, Lettland, Litauen och Slovakien, men även i Grekland, Irland, Cypern och Portugal (diagram 5). Bara i Tyskland var arbetslöshetsnivån lägre under 2012 än under 2008, och bara ett fåtal medlemsstater har redovisat begränsade ökningar av arbetslösheten under de senaste åren. Andra arbetslöshetsåtgärder, såsom ungdoms- och långtidsarbetslösheten ökade också avsevärt, särskilt i Grekland och Spanien, vilket leder till stora skillnader inom EU. Svag ekonomisk verksamhet och, i vissa fall, nedskärningar av viktiga arbetsintensiva sektorer som byggindustrin (t.ex. i Spanien, Slovenien och Irland) ingår i anpassningsprocessen och detta medför en överföring av resurser från sektorer som inte är exponerad för internationell handel till sektorer som är exponerad för internationell handel samt ett skifte av utgifter till inhemskt producerade varor. Även om omfördelningen av medel är oundviklig och önskvärd är inte denna process utan kostnader. Dessutom pekar hög arbetslöshet på underprestation i den övergripande ekonomin, en minskning av humankapitalets värde och minskade utsikter till potentiell tillväxt. Flera reformer, både på arbets- och produktmarknaderna, bidrar till att underlätta reformprocessen, men ökningen av arbetslösheten har varit mycket omfattande och överskridit tidigare toppar i många medlemsstater. För att bättre beakta de sociala konsekvenserna av obalanserna och anpassningen har ett antal sociala indikatorer lagts till hjälpindikatorerna för den ekonomiska läsningen av resultattavlan. Arbetslöshetsnivån visar på en försämring av matchningen av behoven på arbetsmarknaden, ökar långtids- och ungdomsarbetslösheten, inaktivitet, fattigdom och social utslagning, vilket speglar ett underutnyttjande av resurser och försämrad social sammanhållning.

Diagram 5: Arbetslöshetsnivå år 2008, 2012 och 2014 (prognos)

Källa: Kommissionens avdelningar.

· Arbetskraftens rörlighet ökar. Under 2012 uppgick migrationen inom EU till 6 ½ miljoner, vilket är en ökning med 200 000 jämfört med 2011, vilket i högre grad speglade situationen på arbetsmarknaden. I Lettland och Litauen, där viss förbättring kunnat skönjas på arbetsmarknaden, var den negativa nettomigrationen måttligare än under tidigare år. Däremot har ökningarna i arbetslöshetsnivån i Portugal och Spanien lett till en allt högre ökning av nettomigrationsutflödet i båda länderna, som i stor utsträckning omfattade återvändande migranter från tredjeländer. Samtidigt fortsätter länder med relativt låga arbetslöshetsnivåer, som Tyskland, Österrike och Sverige att registrera ökad nettoinvandring. Migration kan spela en roll i anpassningen genom att underlätta omfördelningen av arbetskraft från områden som är drabbade av arbetslöshet till områden där efterfrågan på arbetskraft är stadig. De länder som drabbats av negativa nettomigrationsutflöden måste fortsätta att genomföra en politik för att förbättra deras potentiella tillväxt så att man på medellång sikt kan dra till sig kvalificerad arbetskraft som de kan gå miste om under denna anpassningsfas.

3. Landspecifika kommentarer till resultattavlan

Kommentarerna nedan rör inte de medlemsstater som omfattas av övervakning inom ramen för makroekonomiska anpassningsprogram som får ekonomiskt stöd [20], dvs. Grekland, Irland, Portugal och Rumänien. Irland diskuteras i denna rapport, men dess situation inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser kommer att prövas i slutet av det pågående ekonomiska stödet, vilket förväntas inträffa i februari 2014..

Belgien: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Belgien hade makroekonomiska obalanser, i synnerhet på områdena konkurrenskraft och skuldsättning, särskilt den höga offentliga skuldens konsekvenser för den reala ekonomin. I den uppdaterade resultattavlan överskrider några indikatorer (samma som förra året) sina vägledande tröskelvärden, nämligen förlusterna av exportmarknadsandelar och den privata respektive den offentliga sektorns skuldsättning. Den långsiktiga trenden när det gäller förlusterna av exportmarknadsandelar förvärrades under 2012, med konsekvenser för varubalansens fortsatt negativa utveckling. Bytesbalansen har försämrats ytterligare och uppvisar nu ett litet underskott. Den finansiella nettoställningen mot utlandet är dock alltjämt stabil och positiv. När det gäller konkurrenskraften ur kostnadshänseende, pekar tillgängliga uppgifter på en viss stabilisering. Emellertid ökad enhetsarbetskostnaderna igen 2013, även om de låg under det vägledande tröskelvärdet, men förväntas bromsas upp 2013. Den reala effektiva växelkursen deprecierades något under 2012 i linje med eurons växelkurs. Under 2012 ökade skuldsättningen inom den privata sektorn och ligger alltjämt betydligt över tröskelvärdet, också när man konsoliderar inhemska lån mellan företag. Den offentliga skulden har fortsatt att öka och förväntas överstiga 100 procentandelar av BNP 2013, även om den förväntas stabiliseras under de kommande åren. Dessutom måste eventualförpliktelserna också övervakas, eftersom de kan påverka de offentliga finanserna och den reala ekonomin. Den finansiella sektorns skulder minskade 2012, medan dess skuldsättningsgrad sjönk till sin lägsta nivå på fem år. Huspriserna minskade något under 2012 efter att ha varit stabila sedan 2008, vilket tyder på att det sker en gradvis anpassning. Sammantaget finner kommissionen, också med hänsyn till att obalanser konstaterats i april, det lämpligt att fortsätta granskningen av huruvida obalanserna kvarstår eller avvecklas.

Bulgarien: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Bulgarien hade makroekonomiska obalanser, särskilt rörande inverkan hos skuldavvecklingen i företagssektorn och rörande den fortsatta anpassningen av ställningarna mot utlandet, konkurrenskraften och arbetsmarknaderna. I den uppdaterade resultattavlan ligger några indikatorer ovanför det vägledande tröskelvärdet, nämligen nettoställningen mot utlandet och arbetslösheten. Riskerna kopplade till ställningarna mot utlandet förefaller ha minskat jämfört med för några år sedan. Den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet är fortfarande hög, även om nettoutlandsskulden är betydligt lägre, på grund av stocken av utländska direktinvesteringar. Dessutom uppvisar den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet och nettoutlandsskulden liknande nedåtgående trender till följd av anpassningen av bytesbalansen i riktning mot jämvikt och ett fortsatt positivt bidrag från kapitaltransfereringar. Korrigeringen av bytesbalansen förefaller vara huvudsakligen konjunkturoberoende och hade en relativt liten inverkan på den ekonomiska verksamheten. Konkurrenskraftsindikatorerna för priser och kostnader har fortsatt att förbättras och förefaller främja en framtida exporttillväxt. Indikatorn för de nominella enhetsarbetskostnaderna har anpassats till resultattavlans tröskelvärden från och med 2012 till följd av lägre löneökningar och hållbara produktivitetsökningar, vilket också återspeglar förlorade arbetstillfällen. Skuldavvecklingen i den privata sektorn pågår för närvarande. De icke-finansiella företagens skuldsättning är relativt hög i Bulgarien jämfört med jämförbara länder även om en stor del av den härrör från gränsöverskridande långivning mellan företag. Långivningen är fortsatt dämpad, vilket återspeglar den tröga ekonomiska återhämtningen. Arbetsmarknaden är fortsatt svag, och arbetslösheten, inklusive ungdoms- och långtidsarbetslösheten, har fortsatt att öka, även om den tycks plana ut under 2013.. Fattigdomen och den sociala utslagningen har också ökat under de senaste åren, och andelen ungdomar som inte är i utbildning eller sysselsättning[21] är den högsta i EU. Sammantaget finner kommissionen, också med hänsyn till att obalanser konstaterats i april, det lämpligt att fortsätta granskningen av huruvida obalanserna kvarstår eller avvecklas.

Tjeckien: I de tidigare omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Tjeckien inte hade några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan är den finansiella nettoställningen mot utlandet negativ och fortsätter att ligga bortom det vägledande tröskelvärdet. Denna indikator har ytterligare försämrats till följd av underskott i bytesbalansen på mellan 2,5 och 3 % av BNP, men de förväntas minska under de kommande åren. Riskerna kopplade till ställningen mot utlandet fortsatte att vara begränsade, eftersom utländska direktinvesteringar står för en stor del av de utländska skulderna och nettoutlandsskulden följaktligen är mycket låg. Utländska direktinvesteringar bidrog till att förbättra exportresultatet i början av århundradet, men ökningen av exportmarknadsandelar har väsentligt avtagit och t.o.m. övergått till måttliga förluster 2010–2012. Konkurrenskraftsindikatorerna för hela ekonomin, t.ex. den reala effektiva växelkursen och enhetsarbetskostnaderna, har hittills inte förbättrats tydligt nog för att bidra till förbättrade utsikter för exportresultaten under de kommande åren. Internt bidrog inflödet av utländskt kapital till en snabb tillväxt i de reala huspriserna före krisen. Den pågående korrigeringen av priserna har inte väsentligt påverkat den finansiella sektorns soliditet, men kredittillväxten har dämpats under ett antal år. Den privata sektorns skuldkvot ligger fortfarande klart under det vägledande tröskelvärdet. Totalt sett har arbetsmarknaden klarat den senaste tidens svaga ekonomiska verksamhet relativt väl, med en arbetslöshet som ökade till 7 % 2012. Emellertid har ungdomsarbetslösheten (19,5 % 2012), som dock understiger EU-genomsnittet, mer än fördubblats sedan 2008 och kommer sannolikt inte att förbättras innan den ekonomiska verksamheten tar fart igen. Sammantaget leder detta till att kommissionen i detta skede inte kommer att utföra en vidare fördjupad granskning inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

Danmark: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Danmark hade makroekonomiska obalanser kopplade till hushållens höga skuldsättning och den fortsatta anpassningen av bostadsmarknaden. I den uppdaterade resultattavlan ligger samma indikatorer som förra året över sina vägledande tröskelvärden, nämligen den privata sektorns skuldsättning och förlust av exportmarknadsandelar. Den sistnämnda är kopplad till försämringen av konkurrenskraften under det senaste årtiondet. Dagens återhållsamhet i löneökningarna och i de nominella enhetsarbetskostnaderna samt deprecieringen i den reala effektiva växelkursen förväntas emellertid främja den redan pågående återhämtningen i konkurrenskraften. Dagens bytesbalans har varit positiv under mer än två decennier och överskottet ligger för närvarande nära den övre tröskeln för resultattavlan, medan den finansiella nettoställningen mot utlandet har blivit allt bättre. Ökningen av huspriserna under åren före 2008 pressade upp hushållens skuldsättning till mycket höga nivåer. Den privata sektorns skuldsättning är således långt ovanför tröskelvärdet men har följt en nedåtgående trend sedan 2009. Dessutom minskar koncentrationen av skuldsättning i höginkomsthushåll riskerna kopplade till räntechocker. Bostadsmarknaden är fortfarande svag, även om priserna har ökat något under det senaste året.. Sammantaget finner kommissionen, också med hänsyn till att obalanser konstaterats i april, det lämpligt att fortsätta granskningen av huruvida obalanser kvarstår eller avvecklas.

Tyskland: I de föregående omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Tyskland inte har några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan överskrider ett antal indikatorer respektive vägledande tröskelvärde, nämligen överskottet i bytesbalansen, deprecieringen av den reala effektiva växelkursen, förlusterna av exportmarknadsandelar och den offentliga sektorns skuldsättning. På den externa sidan ligger indikatorn kopplad till bytesbalansen klart över det vägledande tröskelvärdet och det tyska överskottet i bytesbalansen står för den största delen av euroområdets överskott, med tanke på storleken på den tyska ekonomin. Efter statistikändringar har indikatorn överskridit tröskelvärdet varje år sedan 2007. De senaste kvartalsvisa uppgifterna och kommissionens höstprognos anger ett överskott under 2013 på samma nivå som under 2012: 7 procentandelar av BNP. Enligt kommissionens senaste prognos förväntas överskottet fortsätta att ligga över det vägledande tröskelvärdet under prognosperioden, vilket tyder på att det inte är ett kortlivat cykliskt fenomen. De stora överskotten återspeglas i en starkt positiv och ökande finansiell nettoställning mot utlandet och en positiv transfereringsbalans. Dessa kan sätta press på euron att appreciera i förhållande till andra valutor. Om ett sådant tryck blir verklighet skulle de perifera länderna få det svårare att återfå konkurrenskraften genom intern depreciering. Det stora överskottet avspeglar högre besparingar än investeringar i den tyska ekonomin. Hushållens sparande är ett av de högsta i euroområdet. Trots den näst lägsta andelen av den privata sektorns (företag och hushåll) skuldsättning i förhållande till BNP i euroområdet och fördelaktiga räntevillkor, har skuldavvecklingen i den privata sektorn fortsatt, om än i långsammare takt, och främjar således inte en starkare privat efterfrågan. De privata kreditflödena har varit fortsatt måttliga medan de fasta bruttoinvesteringarna minskade förra året. Tidigare rekommendationer inriktades på behovet att stärka de inhemska möjliga tillväxtkällorna mot bakgrund av ogynnsamma demografiska prognoser. Dynamiken i Tysklands ställning mot utlandet motiverar en fortsatt granskning – i syfte att uppnå en ökad förståelse – av bl.a. betydelsen hos vissa inhemska inslag, t.ex. de finansiella flödena, för den sektorsvisa balansen mellan sparande och investeringar och för bytesbalansens utveckling. Den HKPI-baserade reala effektiva växelkursen deprecierades 2010–2012 främst gentemot handelsparterna utanför euroområdet, vilket återspeglade den nominella deprecieringen av euron, men i mindre omfattning gentemot parterna i euroområdet. Detta har bidragit till de tyska företagens konkurrenskraft gentemot sina konkurrenter utanför euroområdet. Enhetsarbetskostnaderna fortsätter att öka över genomsnittet i euroområdet till följd av en stabil arbetsmarknad med ökande löner och en relativt liten produktivitetsökning. Den därmed sammanhängande apprecieringen av motsvarande reala effektiva växelkurs är emellertid liten i förhållande till de vinster som noterats under det decennium som föregick krisen. Den offentliga sektorns skuldsättning överstiger det vägledande tröskelvärdet men väntas sjunka från och med 2013. Huspriserna har ökat måttligt med vissa kraftigare ökningar i vissa stadsområden. Sammantaget finner kommissionen det lämpligt att genomföra en fördjupad granskning för att bedöma om det förekommer obalanser.

Estland: I de föregående omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Estland inte har några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan överstiger ett fåtal indikatorer fortfarande de vägledande tröskelvärdena, nämligen den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet och arbetslösheten. Den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet är fortfarande långt bortom tröskelvärdet (-54 % av BNP 2012), men den förbättras trots ett litet underskott i bytesbalansen. Underskottet förklaras i sin tur av ett krympande handelsöverskott – beroende på vissa förluster av exportmarknadsandelar, vilket delvis avspeglar den stigande nominella enhetsarbetskostnaden – och en återhämtning av den inhemska efterfrågan. Eftersom hälften av utlandsskulderna består av utländska direktinvesteringar är riskerna emellertid fortfarande begränsade. Vad gäller utlandsskulden har Estland blivit en nettofordringsägare. Samtidigt ligger arbetslösheten visserligen över resultattavlans tröskelvärde men minskar snabbt, till 9,25 % i slutet av 2013. Långtidsarbetslösheten är emellertid fortfarande relativt hög, liksom andra indikatorer som rör fattigdom, social utslagning, allvarlig materiell fattigdom och låg arbetsintensitet. Den privata sektorns skuldsättning har fortsatt att minska till 129 % av BNP 2012, med stöd av en stark nominell BNP-tillväxt. Den privata sektorns skuldneddragning har emellertid nästan avstannat. Den fortfarande relativt höga privata skuldsättningen kommer sannolikt att begränsa kredittillväxten i framtiden och utgöra en hämsko på produktionstillväxten på medellång sikt. Sammantaget leder detta till att kommissionen i detta skede inte kommer att utföra en vidare fördjupad granskning inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

Irland: Sedan december 2010 har Irland genomfört ett makroekonomiskt anpassningsprogram som omfattas av ekonomiskt stöd. Övervakningen av obalanser och övervakningen av korrigerande åtgärder har skett i den kontexten, inte genom förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Inom ramen för programmet har Irland gjort betydande framsteg med att korrigera dess alltför stora obalanser. I den uppdaterade resultattavlan ligger flera indikatorer bortom tröskelvärdet, nämligen den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet, deprecieringen av den reala effektiva växelkursen, förlusterna av exportmarknadsandelar, den privata respektive den offentliga sektorns skuldsättning och arbetslösheten. När det gäller de externa obalanserna har bytesbalansen visat överskott sedan 2010, men det har ännu inte lett till en förbättrad finansiell nettoställning mot utlandet, vilket till stor del har berott på värderingseffekter, vilka dock själva är ett tecken på förtroende för ekonomin. Även riskerna kopplade till utlandsskulderna måste betraktas mot bakgrund av de stora ingående utländska direktinvesteringarna. Fallande enhetsarbetskostnader och en depreciering av den reala effektiva växelkursen har korrigerat excesserna under högkonjunkturåren och lett till en ökning av konkurrenskraften. Till följd av detta avtog förlusten av marknadsandelar under 2012, och den återstående urholkningen ägde rum mot bakgrund av en betydande omläggning av varuexporten, effekterna av att viktiga läkemedel som exporteras förlorade sitt patentskydd och att ett skifte mot tjänsteexport skedde. När det gäller de interna obalanserna har huspriserna, som föll under fem år och i dag är undervärderade enligt flera mätkriterier, stabiliserats eller börjat stiga måttligt. Även om den privata sektorns skuldsättning alltjämt ligger över tröskelvärdet, har skuldavvecklingen fortskridit väl trots stark motvind i form av minskningar av den disponibla inkomsten. Parallellt med detta har bankerna uppmanats att intensifiera sina ansträngningar för att minska sina portföljer med nödlidande lån, särskilt genom hållbara lösningar för betalning av hypotekslån i efterskott. Det underliggande problemet med hälsoläget hos bankernas balansräkningar undersöks också genom en omfattande bedömning inom ramen för programmet. Strikt iakttagande av de finanspolitiska mål som överenskommits inom ramen för programmet innebär att den offentliga sektorns skuldsättning i procent av BNP förväntas nå sin kulmen 2013 och därefter minska. Även om arbetslöshetsnivån fortfarande är högre än tröskelvärdet, har den uppvisat en nedåtgående trend sedan mitten av 2012 och sjunker till 13,25 % i september 2013 från en topp på 15 % i början av 2012. Trots detta är långtids- och ungdomsarbetslösheten fortfarande kritisk. Trots detta är långtids- och ungdomsarbetslösheten fortfarande ytterst viktiga frågor, och fattigdomen och den sociala utslagningen ökade markant under de senaste åren. Det pågående ekonomiska stödet och anpassningsprogrammet bidrog till att minska de makroekonomiska obalanserna och hantera därmed sammanhängande risker. Irlands situation inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser kommer att granskas efter programmets slutförande.

Spanien: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Spanien hade alltför stora makroekonomiska obalanser, särskilt som de mycket höga interna och externa skuldnivåerna fortsatte att medföra risker för tillväxten och den finansiella stabiliteten[22]. Trots den pågående omläggningen i ekonomin utgjorde dessutom omfattningen av de nödvändiga justeringarna och den ytterligare sårbarheten i samband med den snabbt ökande arbetslösheten och den offentliga sektorns växande skuldsättning, ett betydande problem, som kräver fortsatta politiska åtgärder. I den uppdaterade resultattavlan ligger flera indikatorer ovanför tröskelvärdet, nämligen den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet, deprecieringen av den reala effektiva växelkursen, förlusterna av exportmarknadsandelar, den privata respektive den offentliga sektorns skuldsättning och arbetslösheten. Den betydande anpassningen av bytesbalansen, som är ett resultat av en stark exporttillväxt och minskande import, har medfört att resultattavlans indikator har hamnat under tröskelvärdet. Under 2013 vänder bytesbalansen mot överskott, som förväntas öka under kommande år. Den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet har emellertid ännu inte stabiliserats. En försämring 2012 berodde huvudsakligen på värderingseffekter, vilket kan ses som ett tecken på förtroende för ekonomin. Återhämtningen av konkurrenskraften ökade under 2012 när den återhållsamma löneutvecklingen ytterligare bidrog till den minskning av enhetsarbetskostnaderna som åstadkommits tack vare den pågående starka produktiviteten (som i stor utsträckning var ett resultat av förlorade arbetstillfällen). Den kumulativa förbättringen av den reala effektiva växelkursen har överskridit det vägledande tröskelvärdet och motverkar den appreciering som registrerats under tidigare perioder. Förlusterna av exportmarknadsandelar har fortsatt. Den relativa försämringen är emellertid mer måttlig när den betraktas i skenet av andra länder med mer avancerade ekonomier. Den offentliga skulden ökar snabbt på grund av de offentliga underskotten, rekapitaliseringen av bankerna och regleringen av obetalda förfallna skulder till leverantörer. Skuldavvecklingen i den privata sektorn har fortsatt, främst via negativa kreditflöden. Hushållens skuldneddragning har varit något långsammare än företagens, vilket återspeglar de längre löptiderna hos främst hushållens hypotekslån och färre fall av insolvensförfaranden. Anpassningsprocessen på bostadsmarknaden har accelererat, på grund av ett stort överhäng av osålda fastigheter och svaga fundamenta. De sociala kostnaderna för krisen blir alltmer märkbara. En hög andel av både långtids- och ungdomsarbetslöshet och ett ökande antal hushåll med mycket låg arbetsintensitet, i förening med sjunkande hushållsinkomster, sätter sina spår, vilket leder till en ökning av fattigdomen och den sociala utslagningen.. Sammantaget, och med beaktande av den alltför stora obalans som identifierats i april, finner kommissionen det lämpligt att ytterligare granska den fortsatta förekomsten av makroekonomiska risker och övervaka utvecklingen när det gäller avvecklingen av obalanser.

Frankrike: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Frankrike hade makroekonomiska obalanser och antydde att det skulle bli nödvändigt att vidta beslutsamma politiska åtgärder. Obalanserna gällde särskilt försämringen av bytesbalansen och av konkurrenskraften och en hög offentlig skuldsättning. I den uppdaterade resultattavlan ligger ett antal indikatorer över sina vägledande tröskelvärden, nämligen, liksom förra året, förlusterna av exportmarknadsandelar, den privata respektive den offentliga skuldsättningen och nu även depreciseringen av indikatorn för real effektiv växelkurs. Resultattavlan pekar fortfarande på problem både internt och externt. Frankrike fortsätter att förlora marknadsandelar, om än något färre än EU (eller euroområdet) som helhet. Förlusten av marknadsandelar har lett till en försämrad bytesbalans och en negativ finansiell nettoställning mot utlandet, även om de fortsätter att ligga en bra bit under sina vägledande tröskelvärden. Denna utveckling har ägt rum trots den deprecierade reala effektiva växelkursen och de relativt begränsade enhetsarbetskostnaderna, vilket lägger ytterligare vikt vid konkurrenskraft på andra områden än priser. I själva verket har tidigare analyser visat på den negativa effekten av de franska företagens svaga lönsamhet på deras investeringspotential samt deras innovationskapacitet, vilket missgynnar deras konkurrenskraft. Företagens låga lönsamhet tynger också på deras skuldavvecklingskapacitet och bidrar därför till ökad privat skuldsättning. Samtidigt fortsätter hushållens skuldsättning att vara relativt låg, men deras kreditvärdighet försämrades genom hushållens minskade disponibla inkomst mot bakgrund av den stigande arbetslösheten. Ökningen av den privata skuldsättningsgraden är särskilt oroande mot bakgrund av den offentliga sektorns alltjämt ökande skuldsättning, som nu uppgår till nästan 90 % av BNP.. Sammantaget finner kommissionen, också med hänsyn till att mycket allvarliga obalanser konstaterats i april, det lämpligt att fortsätta granskningen av riskerna kopplade till de kvarstående obalanserna.

Kroatien anslöt sig till EU den 1 juli 2013. I den uppdaterade resultattavlan för förfarandet vid makroekonomiska obalanser ligger ett antal indikatorer över sina vägledande tröskelvärden, nämligen den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet, förlusterna av exportmarknadsandelar och arbetslösheten. Den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet på nästan 90 % av BNP i slutet av 2012 beror i huvudsak på ackumuleringen av bytesbalansunderskott före den globala krisen. Alltsedan den globala krisens utbrott har bytesbalansen gradvis anpassats för att nästan nå jämvikt under 2012, vilket i stor utsträckning avspeglar den dämpade inhemska efterfrågan, samtidigt som exporten har varit svag. Ökande enhetsarbetskostnader i kombination med ogynnsam produktspecialisering och exportens geografiska inriktning har lett till en avsevärd minskning av exportmarknadsandelar. Stora kapitalinflöden under perioden före krisen ledde till en ackumulering av privat skuldsättning, även om den privata skuldkvoten nyligen har planat ut, och minskade till strax under det vägledande tröskelvärdet i slutet av 2012. Andelen nödlidande lån har ökat avsevärt sedan 2008, huvudsakligen i företagssektorn och även delvis på grund av högre skuldbetalning för hushåll med lån i schweizerfranc. Påfrestningar från skuldneddragning inverkar negativt på utsikterna för den ekonomiska återhämtningen. Samtidigt har den offentliga sektorns skuldsättning snabbt ökat på grund av avmattningen i ekonomin och bristen på en betydande finanspolitisk korrigering. De statsägda företagens alltför höga skuldsättningen innebär dessutom ansvarsförbindelser för regeringen. Regleringsbördan och den otillräckliga konkurrensen i många delar av ekonomin utgör fortfarande allvarliga hinder för tillväxt och sysselsättning. Den långvariga recessionen, tillsammans med stelheter på arbetsmarknaden och flaskhalsar i socialförsäkringen har lett till minskad sysselsättning, främst inom den privata sektorn, samtidigt som arbetslösheten har ökat avsevärt till nästan 16 procent under 2012. En ungdomsarbetslöshet på över 40 % utgör ett särskilt problem. Den höga andelen långtidsarbetslösa tyder på problem av strukturell karaktär. Andelen personer som löper risk att drabbas av fattigdom följer en stigande trend och är bland de högsta i EU. Sammantaget finner kommissionen det lämpligt att genomföra en fördjupad granskning för att bedöma om det förekommer obalanser.

Italien: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Italien hade makroekonomiska obalanser och antydde att det skulle bli nödvändigt att vidta beslutsamma politiska åtgärder. Obalanserna rörde i synnerhet exportresultatet och det underliggande problemet med försvagad konkurrenskraft, samt den höga offentliga skuldsättningen. I den uppdaterade resultattavlan överskrider ett antal indikatorer sina vägledande tröskelvärden, nämligen förlusten av exportmarknadsandelar, depreciering av den reala effektiva växelkursen och den offentliga skuldsättningen. Förlusten av marknadsandelar ligger fortfarande avsevärt högre än det vägledande tröskelvärdet, och exportresultatet är svagt jämfört med andra utvecklade ekonomier. Export till handelspartner utanför euroområdet har understötts av ett betydande fall i den reala effektiva växelkursen fram till mitten av 2012, främst till följd av en nominell depreciering av euron. Under tiden fortsätter ett nedslående produktivitetsresultat att upprätthålla de nominella enhetsarbetskostnaderna, vilka under 2012 ökade mer än för de flesta handelspartner. En sjunkande inhemsk efterfrågan och i synnerhet en kraftig nedgång i investeringarna har varit de främsta orsakerna till förbättringen av bytesbalansen, som enligt prognoserna kommer att vändas till ett överskott 2013. Internt gör den höga offentliga skuldsättningen fortfarande landet mycket sårbart, särskilt med tanke på de svaga tillväxtutsikterna. Under 2012 ökade den offentliga skulden till 127 % av BNP till följd av en avtagande ekonomisk verksamhet och ökade ränteutgifter, medan det primära överskottet (på 2,5 % av BNP) mildrade ökningen. Att uppnå och upprätthålla ett förhöjt primärt överskott är avgörande för att få skuldkvoten att minska stadigt. Skuldsättningen inom både den privata sektorn ligger kvar under tröskelvärdet. Den är koncentrerad till företagssektorn som, mot bakgrund av den utdragna recessionen, har varit den sektor som främst legat bakom den starka ökningen av nödlidande lån. Även om arbetslöshetsindikatorn (treårigt genomsnitt) fortfarande ligger under tröskelvärdet, ökade arbetslösheten kraftigt till nästan 11 % under 2012 och har ökat ytterligare till 12,25 % i augusti 2013, medan ungdomsarbetslösheten och andelen unga som varken arbetar eller studerar är mycket höga. Fattigdomen och den sociala utslagningen (särskilt allvarlig materiell fattigdom) har också ökat markant. Sammantaget finner kommissionen, också med hänsyn till att mycket allvarliga obalanser konstaterats i april, det lämpligt att fortsätta granskningen av riskerna kopplade till de kvarstående obalanserna.

Lettland: I de tidigare omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Lettland inte har några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan ligger vissa indikatorer utanför deras vägledande tröskelvärden, nämligen den finansiella nettoställningen mot utlandet samt arbetslösheten. Båda indikatorerna rör sig i rätt riktning och förbättringstakten är betydande. Ställningen mot utlandet är fortsatt sund, eftersom konkurrenskraftsindikatorerna och exportmarknadsandelarna fortsätter att öka och bytesbalansunderskottet har stabiliserats på en låg nivå. Den negativa finansiella nettoställningen mot utlandet är fortfarande bortom det vägledande tröskelvärdet, men en stor del av utlandsskulderna består av ingående utländska direktinvesteringar, vilket utgör en mindre makroekonomisk risk än skulder. Både den finansiella nettoställningen mot utlandet och utlandsskulden har minskat relativt snabbt och den positiva trenden förväntas upprätthållas under prognosperioden. När det gäller de interna indikatorerna ligger den offentliga skulden fortfarande långt under tröskelvärdet och bör enligt prognoserna falla till under 40 % av BNP 2015, då Lettland kommer att ha återbetalat tre fjärdedelar av det officiella lån från EU som betalades ut 2009–2011. Även de privata skuldnivåerna ligger under tröskelvärdet. Fastighetspriserna och kreditflödena återhämtar sig långsamt från den kraftiga korrigeringen under krisen. Inga stora svängningar förväntas på medellång sikt, eftersom den pågående skuldnedsättningen i hushållssegmentet beräknas fortsätta. Arbetslöshetsindikatorn (treårigt genomsnitt) har förbättrats marginellt, men den senaste utvecklingen på arbetsmarknaden är mer positiv och arbetslösheten sjunker snabbt. Arbetslösheten väntas nu sjunka under EU-genomsnittet under 2014 och under 10 % år 2015. Uppgången på arbetsmarknaden har börjat bidra till minskningen av fattigdomen och den sociala utslagningen, vilka fortfarande ligger på en mycket hög nivå. Sammantaget leder detta till att kommissionen i detta skede inte kommer att utföra en vidare fördjupad granskning inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

Lituen: I de tidigare omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Litauen inte hade några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan ligger ett par indikatorer bortom sina vägledande tröskelvärden, nämligen den finansiella nettoställningen mot utlandet och arbetslösheten. Den finansiella nettoställningen mot utlandet är markant negativ även om den gradvis har förbättrats sedan 2009. Nettoutlandsskulden är emellertid betydligt lägre, eftersom de ingående utländska direktinvesteringarna är förklaringen till en stor del av utlandsskulderna. Bytesbalansen vände och uppvisade ett litet överskott under första halvåret 2013 men förväntas börja uppvisa ett litet underskott eftersom den inhemska efterfrågan ökar ytterligare. Underskottet väntas främst finansieras genom inflöde av utländska direktinvesteringar och portföljinvesteringar. Exporten fortsatte att vinna nya marknadsdelar med stöd av en depreciering av den reala effektiva växelkursen och minskande enhetsarbetskostnader. De sistnämnda började stiga igen i en situationen med nya löneökningar. Internt är den offentliga skuldsättningen relativt låg, liksom den offentliga skulden. Dessutom förväntas den sistnämnda börja avta under de kommande åren. Tillväxten av nya lån till icke-finansiella företag vände från negativ till positiv, och skuldavvecklingen i den privata sektorn minskade. Huspriserna har varit relativt stabila under de senaste åren. Arbetslösheten har minskat avsevärt och förväntas hamna under 11 % år 2014. Uppgången på arbetsmarknaden bidrar till minskningen av fattigdomen och den sociala utslagningen, vilka fortfarande ligger på en mycket hög nivå. Sammantaget leder detta till att kommissionen i detta skede inte kommer att utföra en vidare fördjupad granskning inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

Luxemburg: I de tidigare omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Luxemburg inte hade några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan ligger en rad indikatorer över sina vägledande tröskelvärden, nämligen bytesbalansöverskottet, enhetsarbetskostnaderna, den privata sektorns skuldsättning och förlusten av exportmarknadsandelar. Bakom det mycket stora överskottet döljer sig ett ihållande underskott i handelsbalansen. Dessutom har de senaste förlusterna av exportmarknadsandelar blivit en källa till oro. Inte endast handelsbalansen nådde ett nytt historiskt underskott, utan landet har även förlorat marknadsandelar (främst finansiella) inom tjänstesektorn sedan 2007. Dessutom har de nominella enhetsarbetskostnaderna ökat betydligt snabbare än i euroområdet sedan 2008, och överskrider tröskelvärdet, trots den senaste tidens åtgärder för att hålla nere lönerna, och har försvagat den inhemska industrins konkurrenskraftsställning. Den höga privata skuldsättningen, huvudsakligen de icke-finansiella företagens, ökar sårbarheten hos företagen och kan delvis bero på att skattelagstiftningen gynnar skuldsättning framför investeringar. Även om den finansiella sektorn på det hela taget är fortsatt sund, har den finansiella krisen undergrävt tillväxtpotentialen i sektorn och väcker farhågor om effekterna av en mindre dynamisk sektor både för sysselsättningen och för de offentliga finansernas hållbarhet, om man även beaktar kostnader som hör samman med en åldrande befolkning. Sammantaget finner kommissionen det lämpligt att genomföra en fördjupad granskning för att bedöma om det förekommer obalanser.

Ungern: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Ungern hade makroekonomiska obalanser och antydde att det skulle bli nödvändigt att vidta beslutsamma politiska åtgärder. Den mycket negativa finansiella nettoställningen mot utlandet gav i synnerhet upphov till oro. I den uppdaterade resultattavlan fortsätter denna variabel att överskrida det vägledande tröskelvärdet med stor marginal, eftersom den överstiger årets BNP. Dessutom ligger indikatorerna om förluster av exportmarknadsandelar, den offentliga sektorns skuldsättning, och arbetslösheten också kvar ovanför tröskelvärdena. När det gäller de externa obalanserna har kvarstående överskott i bytesbalansen bidragit till en förbättring av den finansiella nettoställningen mot utlandet sedan 2009. Överskotten återspeglar emellertid den fortsatt svaga inhemska efterfrågan, medan exportresultat har varit svagt. Förlusterna av exportmarknadsandelar har påskyndats även om det inte finns några starka signaler på en minskning av konkurrenskraften ur kostnadshänseende. Detta gör att man kan ifrågasätta hur hållbar korrigeringen av de externa obalanserna är. När det gäller de interna obalanserna kvarstår viktiga svagheter trots en kraftiga extern justering som beaktar den pågående skuldavvecklingen i den privata respektive den offentliga sektorn. Mot bakgrund av den politiska osäkerheten har de snabbt sjunkande företagskrediterna bidragit till historiskt låga investeringsnivåer, som i sin tur kan urholka landets tillväxtpotential. Den fortlöpande minskningen av de nominella huspriserna, tillsammans med en alltför tung börda för den finansiella sektorn, hindrar att normal utlåning till näringslivet återställs och medför risker för den finansiella stabiliteten. Den offentliga sektorns skuldsättning har minskat något men ligger fortfarande betydligt över tröskelvärdet, vilket kombinerat med en låg tillväxtpotential gör Ungern sårbart, vilket återspeglas i en relativt höga statlig finansieringskostnad. Arbetslösheten ligger över tröskelvärdet, men ungdomsarbetslösheten och den allvarliga materiella fattigdomen har ökat avsevärt sedan början av krisen. Sammantaget finner kommissionen, också med hänsyn till att mycket allvarliga obalanser konstaterats i april, det lämpligt att fortsätta granskningen av riskerna kopplade till de kvarstående obalanserna.

Malta: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Malta hade makroekonomiska obalanser som uppstått till följd av den finansiella sektorns betydande exponering mot fastighetsmarknaden och riskerna med de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Av den uppdaterade resultattavlan framgår att det gjorts framsteg på flera områden, även om ett antal indikatorer fortsätta att överstiga sina vägledande tröskelvärden, nämligen deprecieringen av den reala effektiva växelkursen och den privata respektive den offentliga sektorns skuldsättning. Ekonomins ställning mot utlandet har förbättrats och bytesbalansindikatorerna befinner sig nu inom tröskelvärdet, medan den positiva finansiella nettoställningen mot utlandet har ökat. Deprecieringen av den reala effektiva växelkursen till under det nedre tröskelvärdet har, till stor del på grund av den nominella deprecieringen av euron, haft en stödjande roll. De ihållande förlusterna av exportmarknadsandelar under senare år har emellertid lett till en urholkning av konkurrenskraften även om indikatorn som mäter förändringarna över fem år fortfarande är inom tröskelvärdet. Internt fortsätter den privata skuldsättningen att ligga utanför gränsvärdet, även om tillgångssidan i den privata sektorns balansräkning förefaller vara sund. Den offentliga skuldsättningen ligger utanför gränsvärdet och stiger till följd av varaktiga primära underskott, medan de risker med de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet som sammanhänger med den åldrande befolkningen ännu inte har åtgärdats. Bostadsmarknaden verkar ha stabiliserats, även om fortsatt övervakning är befogad med tanke på samverkan med den inhemska banksektorn. Konkreta åtgärder för att stärka avsättningen till förlustreserv är nödvändig med tanke på den fortsatta ökningen av nödlidande lån även under första halvåret 2013 Sammantaget finner kommissionen, också med hänsyn till att obalanser konstaterats i april, det lämpligt att fortsätta granskningen av huruvida obalanserna kvarstår eller avvecklas.

Nederländerna: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Nederländerna hade makroekonomiska obalanser, särskilt i fråga om de pågående justeringarna på bostadsmarknaden och hushållssektorns höga skuldsättning. I den uppdaterade resultattavlan ligger ett antal indikatorer över sina indikativa tröskelvärden, nämligen det stora och ökande bytesbalansöverskottet, deprecieringen av den reala effektiva växelkursen, förlusten av exportmarknadsandelar och den privata respektive den offentliga sektorns skuldsättning. När det gäller balanserna gentemot omvärlden orsakas de ihållande och stora bytesbalansöverskotten, som med god marginal överstiger det indikativa tröskelvärdet, främst av siffrorna för handelsbalansen, däribland återexport och gasexport. Det stora överskottet återspeglar ett högt sparande som inte absorberas av inhemska investeringar. Den pågående minskade skuldsättning inom hushållssektorn som krävs för att minska hushållens stora lån, tillsammans med konjunkturmässigt dämpade investeringar (särskilt inom byggnadssektorn), kan tyda på att överskottet kommer att öka ytterligare i framtiden. Den något minskade konkurrenskraften för inhemskt producerade varor och tjänster har i stort sett uppvägts av en dynamisk återexport. Förlusten av exportmarknadsandelar ligger i stort sett i linje med de förluster som andra utvecklade ekonomier också noterat. Riskerna för ekonomin rör huvudsakligen bostadsmarknaden och hushållens höga skuldsättning. Hushållens höga andel bolån i förhållande till disponibel inkomst beror till stor del på skatteincitament som gynnar stora hypotekslån och lätt tillgång till kredit. Huspriserna har sjunkit sedan krisens början, men de börjar nu uppvisa de första tecknen på utplaning. Nyligen vidtagna politiska åtgärder, t.ex. lagstiftning om skattebehandling av hypotekslån, övergång från amorteringsfria lån till annuitetslån och en gradvis nedgång i belåningsgraden kan också bidra till en successiv minskning av hushållens skuldsättning och minska den finansiella sektorns sårbarhet på medellång sikt. Den pågående minskande skuldsättningen inom hushållssektorn, vars skuldnivå i förhållande till BNP redan har sjunkit under ett antal kvartal, tillsammans med de negativa utsikterna för arbetslöshet och disponibel inkomst, håller tillbaka den privata konsumtionen, och effekten av dessa åtgärder på den finansiella sektorn behöver analyseras ytterligare. Sammantaget, och med beaktande av de obalanser som identifierats i april, anser kommissionen att den ytterligare bör granska huruvida obalanserna kvarstår eller är på väg att avvecklas.

Österrike: I de tidigare omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Österrike inte hade några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan överstiger ett fåtal indikatorer sina indikativa tröskelvärden, nämligen förlusten av exportmarknadsandelar och den privata respektive den offentliga sektorns skuldsättning. Det finns också indikationer på att huspriserna ökade så starkt under 2012 att de kom nära eller till och med översteg det indikativa tröskelvärdet. Förlusten av marknadsandelar återspeglar främst en stark nedgång i exporten till euroområdet under perioden 2007–2010. Exportresultatet därefter ligger emellertid i stort i linje med andra EU-länders resultat och gynnas av den nära integreringen av försörjningskedjan med Tyskland och Centraleuropa. Balanserna gentemot omvärlden förvärrades sammantaget nästan inte alls av de förlorade marknadsandelarna och bytesbalansöverskottet har, med stöd av återupptagna investeringar, stabiliserats på en måttlig nivå. Nettoutlandsställningen ligger nära noll. Indikatorerna i fråga om real effektiv växelkurs och enhetsarbetskostnader pekar inte heller på att det finns problem med kostnadskonkurrenskraften. Förlusten av marknadsandelar kan inte desto mindre tyda på att ekonomins innovativa kapacitet behöver utnyttjas bättre. När det gäller de interna balanserna har den privata sektorns skuldsättning i förhållande till BNP överskridit tröskelvärdet sedan 2007, då icke-finansiella företag i en svag tillväxtsituation till viss del övergått från finansiering med egenkapital till finansiering med långsiktigt främmande kapital, men den privata skuldsättningen som andel av BNP sjunker nu gradvis. Kreditflödet till den privata sektorn kvarstår på en blygsam men positiv nivå. Den offentliga sektorns skuld överskrider fortsatt tröskelvärdet men har inte stigit markant under krisen, och enligt prognoserna ska den sjunka från och med 2014. De offentliga finanserna kan vara utsatta för risker kopplade till en fördröjd omstrukturering av nationaliserade banker. Den negativa spiralen mellan den offentliga sektorn och finanssektorn verkar ha stoppats, även om integreringen av banksektorn med de centraleuropeiska grannarna bör uppmärksammas även i fortsättningen. Sammantaget anser kommissionen att den i detta skede inte bör göra någon ytterligare djupgående analys inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

Polen: I de tidigare omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Polen inte hade några obalanser. I den uppdaterade resultattavlan överskrider några indikatorer sina indikativa tröskelvärden, nämligen bytesbalansunderskottet och den negativa nettoutlandsställningen. Bytesbalansunderskottet ligger något ovanför tröskelvärdet och har sedan 2004 till stor del finansierats genom ett inflöde av utländska direktinvesteringar. Enligt prognoserna ska det minska väsentligt under 2013 med stöd av en starkt förbättrad handelsbalans, till följd av både konjunkturberoende (svag inhemsk efterfrågan som begränsar importen) och icke-konjunkturberoende faktorer (diversifiering av exporten till länder utanför EU, som delvis kompenserar nyligen förlorade exportmarknadsandelar). Andra faktorer som sannolikt bidrar till en förbättrad bytesbalans är en depreciering av den nominella växelkursen och en begränsning av de nominella enhetsarbetskostnaderna, återspeglande en svag arbetsmarknad. Trots att den negativa nettoutlandsställningen överskrider tröskelvärdet är nettoutlandsskulden låg. Statens växande beroende av utländska långivare, förvärrat av de tillkännagivna ändringarna av pensionssystemet, kan emellertid vara en riskkälla. När det gäller utvecklingen inom landet ligger den privata sektorns skuldnivå som andel av BNP fortsatt på en måttlig nivå. Den höga andelen hypotekslån noterade i utländsk valuta, vilket ansetts utgöra en betydande risk för ekonomin, håller på att sjunka i takt med att utbudet av nya sådana lån upphörde under perioden 2011–2012. Huspriserna har sjunkit stadigt sedan 2008, dock i måttlig takt, och återverkningarna på finanssektorn har kunnat hållas tillbaka. Måttliga löneökningar och en flexibel arbetsrätt dämpade uppgången av arbetslösheten under 2012 och första halvåret 2013, trots en betydande konjunkturnedgång. Sammantaget anser kommissionen att den i detta skede inte bör göra någon ytterligare djupgående analys inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

Slovenien: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Slovenien hade alltför stora makroekonomiska obalanser[23], vilka särskilt rörde risker för den finansiella stabiliteten till följd av svaga balansräkningar inom näringslivet, förvärrade av stelheter på arbets- och kapitalmarknaderna och ett stort statligt ägande som begränsade ekonomins anpassningskapacitet. I den uppdaterade resultattavlan ligger nettoutlandsställningen och förlusten av exportmarknadsandelar över sina indikativa tröskelvärden. När det gäller balanser gentemot omvärlden har bytesbalansen justerats väsentligt, huvudsakligen till följd av en svag inhemsk efterfrågan och i synnerhet sjunkande investeringar, vilket gjort att indikatorn visar ett litet överskott. Inte desto mindre försämrades nettoutlandsställningen ytterligare, främst till följd av värderingseffekter. Enhetsarbetskostnaderna har stabiliserats, efter att ha ökat markant under perioden fram till 2009. Exportmarknadsandelarna har sjunkit i betydande utsträckning och exportläget är markant sämre jämfört med situationen i utvecklade ekonomier, vilket ger Slovenien en tydligt avvikande status bland de nya EU-medlemsstaterna. När det gäller de inre balanserna har den privata sektorns skuldnivå minskat, till följd av negativa kreditflöden till både hushåll och icke-finansiella företag. Även om den privata sektorns skuldsättning ligger under tröskelvärdet, är den särskilt betungande för företag. Deras svaga försäljning på både hemma- och exportmarknaden, i kombination med höga arbetskrafts- och kapitalkostnader, hindrar dem från att generera det kassaflöde som behövs för att upprätthålla rörelsekapital och betala av skulder. Justeringen på bostadsmarknaden har återupptagits, vilket kommer att minska värdet på bankernas säkerheter. Den finansiella sektorn har för tredje året i rad minskat sin balansomslutning, i det att näringslivets problem ytterligare försämrar kvaliteten på bankernas kreditportföljer och sätter press på deras redan svaga kapitalbuffertar. Den offentliga sektorns skuld ökar snabbt och kommer vid utgången av 2013 att överskrida 60 % av BNP, med ytterligare potentiell bankrekapitalisering vid horisonten. Arbetslöshetsindikatorn har fortsatt att stiga, med som följd stigande sociala kostnader för justeringen. Sammantaget, och med beaktande av den alltför stora obalans som identifierats i april, anser kommissionen att den ytterligare bör granska den fortsatta förekomsten av makroekonomiska risker och övervaka utvecklingen när det gäller att avveckla obalanser.

Slovakien: I de tidigare omgångarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser konstaterades det att Slovakien inte hade några makroekonomiska obalanser. I den uppdaterade resultattavlan ligger ett par indikatorer ovanför de indikativa tröskelvärdena: den negativa nettoutlandsställningen och arbetslösheten. Indikatorn för bytesbalansunderskottet (treårsgenomsnitt) har förbättrats och är nu bara lite negativ, till följd av ett överskott under 2012. Balanserna gentemot omvärlden väntas förbättras ytterligare till följd av en stark export av tillverkade varor under 2013 och goda förhoppningar för 2014. Nettoutlandsställningen förbättrades marginellt under 2012 jämfört med 2011. Utlandsskulden kvarstår dock på en låg och relativt stabil nivå, eftersom flertalet skulder gentemot omvärlden inte utgörs av upplåning. Utvecklingen av priskonkurrenskraften framstår som godartad, i det att indikatorn för real effektiv växelkurs sjönk, även om det skedde i mindre utsträckning än i de flesta jämförbara länderna i euroområdet, och ligger under tröskelvärdena. Arbetskraftens ökande produktivitet ledde till att de nominella enhetsarbetskostnaderna minskade något. Ökningen av exportmarknadsandelar mattades av jämfört med tidigare år. Den privata sektorns skuldnivå har varit stabil till följd av blygsamt positiva kreditflöden. Banksektorn är stabil och balansomslutningen ökade något. Den offentliga sektorns skuld ökade markant under 2012, men ligger under tröskelvärdet. Huspriserna fortsatte att justeras och sjönk för fjärde året i rad. Utvecklingen på arbetsmarknaden återspeglar de fortsatt stora regionala skillnaderna i fråga om ekonomisk tillväxt och sysselsättning. Arbetslösheten kvarstår som det mest angelägna problemet för den inhemska ekonomin. Arbetslösheten är till största delen långfristig, vilket tyder på att den är strukturell snarare än konjunkturberoende, och den utgör en källa till sårbarhet. Ungdomsarbetslösheten är också ett allvarligt problem och landet har den sjätte högsta nivån i EU. Sammantaget anser kommissionen att den i detta skede inte bör göra någon ytterligare djupgående analys inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

Finland: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Finland hade makroekonomiska obalanser, särskilt i fråga om konkurrenskraftsutvecklingen. I den uppdaterade resultattavlan ligger ett antal indikatorer ovanför de indikativa tröskelvärdena, nämligen deprecieringen av den reala effektiva växelkursen, förlusten av exportmarknadsandelar och den privata sektorns skuldnivå. De mest angelägna problemen gäller fortfarande obalanserna gentemot omvärlden. Finland har kontinuerligt förlorat marknadsandelar och detta i den snabbaste takten i EU. Dessa förluster är också stora om man jämför med utvecklade länders resultat globalt. Även om de största förlusterna ägde rum under 2009 och 2010 pågår de fortfarande. Bytesbalansen, som traditionellt visat överskott, har varit negativ sedan 2011 och fortsatte att försämras under 2012. Kostnadskonkurrenskraften, drabbad av starkt ökande enhetsarbetskostnader under en längre tidsperiod, spelar en viss roll även om indikatorn för 2012 sjönk under tröskelvärdet. Försämringen av bytesförhållandet är också märkbar. Samtidigt deprecierades den HIKP-deflaterade reala effektiva växelkursen under perioden 2009–2012, till stor del till följd av eurons nominella växelkursutveckling. Inte desto mindre apprecierades den reala effektiva växelkursen något under samma period i jämförelse med de andra länderna i euroområdet. I fråga om de inre balanserna ligger den privata sektorns skuld (till största delen företagsskulder) som andel av BNP ovanför tröskelvärdet och steg ytterligare under 2012, delvis till följd av BNP-nedgången. Ökningen av den finansiella sektorns skulder har normaliserats, vilket stöder slutsatsen i den föregående omgången av förfarandet vid makroekonomiska obalanser att ökningen berodde på unika omständigheter som hänger samman med de nordiska finansmarknadernas struktur. Nedgången i reala huspriser fortsatte under 2012, vilket minskar riskerna för överhettning på bostadsmarknaden. Sammantaget, och med beaktande av de obalanser som identifierats i april, anser kommissionen att den ytterligare bör granska huruvida obalanserna kvarstår eller är på väg att avvecklas.

Sverige: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Sverige hade makroekonomiska obalanser, särskilt i fråga om den privata sektorns skuldnivå och minskande skuldsättning, i kombination med ineffektiva inslag på bostadsmarknaden. I den uppdaterade resultattavlan ligger ett antal indikatorer ovanför de indikativa tröskelvärdena, nämligen bytesbalansöverskottet, förlusten av exportmarknadsandelar och den privata sektorns skuldnivå. När det gäller balanserna gentemot omvärlden pekar olika indikatorer i motsatt riktning. Förlusten av exportmarknadsandelar mattades av något under 2010 och 2011, men fick ny fart 2012 och ligger klart över det indikativa tröskelvärdet. I jämförelse med andra utvecklade ekonomier har Sverige också förlorat marknadsandelar, men i mindre utsträckning. Den inhemska pris- och arbetskraftskostnadsutvecklingen kan inte helt förklara denna utveckling, eftersom priser och enhetsarbetskostnader har stigit långsammare än i landets huvudsakliga handelspartner. Den reala effektiva växelkursen har emellertid apprecierats sedan 2010, till följd av en stark krona. Sverige har registrerat betydande bytesbalansöverskott sedan 2001. När det gäller de inhemska balanserna bör den privata sektorns höga skuldnivå fortsatt uppmärksammas, medan den offentliga sektorns skuld är relativt låg. Näringslivets skuldnivå justerades något under perioden 2009–2012, men ligger kvar på en hög nivå. Till följd av en avmattning av kredittillväxten, orsakad av en begränsning av hypoteksbelåningsgraden till 85 %, har hushållens skuldnivå stabiliserats sedan 2010 även om den är fortsatt hög. Huspriserna stabiliserades under 2011 och 2012 på höga nivåer. Trots vissa nyligen vidtagna åtgärder kan bostadsmarknaden drabbas av en negativ utveckling. Utbudet av bostäder begränsas fortfarande av betungande planeringsprocesser, begränsad konkurrens inom byggnadssektorn och hyresreglering. I kombination med en skuldfrämjande bostadsbeskattning tenderar dessa ineffektiva inslag att höja huspriserna och hushållens skuldsättning, vilket kan innebära risker för den makroekonomiska stabiliteten. På kort och medellång sikt väntas näringslivets skuldnivå sjunka, till följd av nyligen antagna reformer inom bolagsbeskattningen, medan hushållens skuldnivå och de nominella huspriserna sannolikt kommer att stiga i viss mån. Riskerna för banksektorn framstår överlag som begränsade, men hushållens höga skuldnivå gör de svenska bankerna mer sårbara för en förtroendeförlust, om huspriserna skulle sjunka markant. Sammantaget, och med beaktande av de obalanser som identifierats i april, anser kommissionen att den ytterligare bör granska huruvida obalanserna kvarstår eller är på väg att avvecklas.

Förenade kungariket: I april 2013 drog kommissionen slutsatsen att Förenade kungariket hade makroekonomiska obalanser, särskilt i fråga om hushållens skuldnivå, bostadsmarknaden och konkurrenskraften gentemot omvärlden. I den uppdaterade resultattavlan överstiger några indikatorer sina indikativa tröskelvärden, nämligen förlusten av exportmarknadsandelar och den privata respektive den offentliga sektorns skuldsättning. När det gäller balanserna gentemot omvärlden har bytesbalansindikatorn försämrats ytterligare men ligger fortfarande inom tröskelvärdet. Ett bytesbalansunderskott på nära 4 % av BNP för 2012 kan ha sin grund i tillfälliga förhållanden, nämligen en svaghet i faktorinkomstbalansen, störningar i oljeproduktionen och ogynnsamma villkor i landets handelspartner. Nettoutlandsställningen är fortsatt något negativ, även om den förbättrades under 2011 och 2012. Förlusten av exportmarknadsandelar mattades av 2012. Även om det fanns tecken på en gradvis förbättring under det andra halvåret 2012 har landet alltjämt betydande strukturella problem när det gäller att förbättra utrikeshandelsresultatet. Dessa innefattar behovet av att förbättra produktiviteten och den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften inom tillverkningssektorn och att återuppliva den dynamik inom tjänsteexporten som fanns före krisen. I fråga om de inre balanserna ligger den privata sektorns skuldnivå fortsatt betydligt ovanför det indikativa tröskelvärdet. Både hushållen och de icke-finansiella företagen minskar sin skuldsättning i mycket långsam takt, samtidigt som kreditflödet är något positivt. Hushållens minskande skuldsättning kan dock avta till följd av en husprisuppgång, som vållas av en kombination av fortsatt knappt utbud och politiska åtgärder som sannolikt återupplivar efterfrågan. Nyligen offentliggjord statistik visar en stadig uppgång i godkännandet av hypotekslån och tecken på en landsomfattande uppgång i bostadspriserna. Den offentliga sektorns höga och ökande skuldnivå är en källa till oro, eftersom skulden steg avsevärt under perioden 2009–2012. Enligt de nuvarande trenderna väntas den offentliga sektorns skuld öka på kort sikt men därefter sjunka genom att tillväxten tar fart och förutsatt att det offentliga underskottet minskar. Slutligen kan den pågående saneringen av finanssektorns balansräkningar och det fortsatt strama kreditutbudet för små företag fortsätta att hålla tillbaka den ekonomiska tillväxten. Sammantaget, och med beaktande av de obalanser som identifierats i april, anser kommissionen att den ytterligare bör granska huruvida obalanserna kvarstår eller är på väg att avvecklas.

______________________

Ruta 1: Övervakning av bytesbalansöverskott i samband med förfarandet vid makroekonomiska obalanser[24]

Övervakningen i samband med förfarandet vid makroekonomiska obalanser gäller både underskott och överskott i bytesbalansen. De politiska utmaningarnas karaktär, betydelse och brådska skiljer sig dock åt i betydande grad mellan de olika berörda medlemsstaterna. Med hänsyn till sårbarheten och storleken på nödvändiga justeringar är behovet av politiska åtgärder särskilt brådskande i de medlemsstater som konstant uppvisar stora bytesbalansunderskott och konkurrenskraftsförluster. Ihållande överskott kan motiveras av ekonomiska fundamenta. Stora och ihållande bytesbalansöverskott kan dock också vållas av marknadsmisslyckanden eller politik som begränsar den inhemska efterfrågan och investeringsmöjligheterna inom landet. Ett bytesbalansöverskott ger dock inte upphov till oro för en utlandsskulds hållbarhet eller landets finansieringskapacitet.

Underskott eller överskott i bytesbalansen utgör inte nödvändigtvis makroekonomiska obalanser som negativt påverkar eller kan inverka på den korrekta funktionen hos en ekonomi, hos den monetära unionen eller i vidare omfattning. Underskott och överskott är naturliga konsekvenser av ekonomiskt samspel mellan länder. De visar i vilken utsträckning ett land förlitar sig på upplåning från omvärlden eller hur mycket av sina resurser det lånar ut till omvärlden. På detta sätt gör upplåning i utlandet eller utlåning till omvärlden det möjligt för länder att förflytta konsumtionen över tiden: ett land med ett bytesbalansöverskott överför konsumtion från i dag till i morgon genom att investera i utlandet. Ett land med ett bytesbalansunderskott kan i sin tur höja sin konsumtion eller sina investeringar i dag men måste överföra framtida inkomster till utlandet för att betala av skulder till omvärlden. Underskott och överskott kan således helt enkelt vara ett resultat av en lämplig fördelning av sparandet, med beaktande av olika investeringsmöjligheter i olika länder. Skillnader i de ekonomiska utsikterna medför olika sparbeteenden, där ljusare utsikter minskar de ekonomiska aktörernas tendens att spara och således bidrar till ackumulering av underskott. Särskilt länder med en snabbt åldrande befolkning kan finna det lämpligt att spara i dag (dvs. notera överskott) för att jämna ut konsumtionen över tiden.

Underskott och överskott i bytesbalansen är en del av anpassningsprocessen i en monetär union. De absorberar asymmetriska chocker i avsaknad av en oberoende penningpolitik och nominella växelkursjusteringar. Marknadsstyrda ändringar av kostnads- och priskonkurrenskraften underlättar anpassningen, genom att överhettningsekonomier förlorar konkurrenskraft och länder i konjunkturnedgång med hög arbetslöshet vinner konkurrenskraft. Utöver konjunktursvängningar har strukturella faktorer också betydelse. Länder i en upphämtningsfas med bättre tillväxtutsikter tenderar att notera bytesbalansunderskott eftersom de lånar från utlandet, vilket också medför trendmässiga apprecieringar av deras reala växelkurs. Sådana finansiella flöden "utför" från kärnländerna i EU till periferin är ett normalt fenomen när sparande letar efter den högsta avkastningen. Obalanser gentemot omvärlden kan emellertid vara problematiska om de blir beständiga, antingen till följd av strukturomvandling i ekonomin eller felaktig prissättning av risker och överskattning av förväntade avkastningar.

Överskott kan vara ett resultat av snedvridningar till följd av felaktiga förväntningar, felaktig prissättning av risker, marknadssnedvridningar, missriktade politiska interventioner eller svagheter i tillsynen över finansmarknaden. Dessa marknadsmisslyckanden eller politiska misstag innebär en felaktig resursallokering och uppbyggnad av obalanser och sårbarheter i både överskotts- och underskottsländer. En felaktig resursallokering medför välfärdsförluster även i överskottsländer. I dessa fall skulle det vara i dessa länders egna intresse att minska sina överskott, genom att undanröja det som hämmar deras inhemska efterfrågan. De stora värderingsförluster som drabbat några överskottsländer sedan finanskrisens början, till följd av ineffektiva investeringar av deras överdrivna sparande, tyder på att förväntningarna på framtida räntabilitet var överdrivna och innebär också en minskning av förväntade konsumtionsmöjligheter samt en välfärdsförlust. För att undvika dessa ineffektiva inslag måste man se till att finansmarknaderna fattar beslut på grundval av korrekt riskjusterade räntabilitetstal och att lämplig makrotillsyn finns för att förebygga en överdriven riskkoncentration i både de länder där kapitalet kommer från och de länder som mottar kapital. En särskild faktor som bidrog till riskkoncentration var att sårbara länder i stor utsträckning använde skuldinstrument för att finansiera underskott.

De negativa effekterna av överdrivet stora underskott och överskott i bytesbalansen drabbar både det berörda landet och dess partnerländer. Detta gäller särskilt i en monetär union, där den gemensamma växelkursen och penningpolitiken inte kan reagera på individuella ekonomiers anpassningsbehov. Om en stor del av en monetär union ökar sparandet eller minskar investeringarna, och således ökar sitt överskott och exporterar kapital, kommer bytesbalansunderskotten i resten av den monetära unionen högst sannolikt att förvärras: antingen genom bilaterala finansiella flöden eller genom effekter på den gemensamma växelkursen. Såvida den reala effektiva växelkursen inte apprecieras i överskottsländer till följd av relativt högre löne- och prisökningar kommer eurons nominella växelkurs att tendera att apprecieras. Detta kan få konkurrenskraftseffekter och deflationära effekter i resten av området, särskilt i de länder vars export är mer priskänslig. I detta hänseende är bytesbalanserna i euroområdet som helhet, och även i varje land individuellt, frågor av gemensamt intresse.

Det går inte att fastställa ett orsakssamband mellan underskott och överskott i något par av länder, men underskott och överskott i euroområdet (och EU) har nära kopplingar till följd av intensiva gränsöverskridande handelsförbindelser och finansiella kopplingar. I synnerhet har det överdrivna sparandet i överskottsländerna finansierat underskott i euroområdets periferi. Vissa av kärnländerna har vidare förmedlat stora finansiella flöden från investerare utanför EU till EU:s perifera länder. I avsaknad av en tillräcklig tillsyn över finansmarknaderna, som skulle ha bidragit till att identifiera och begränsa riskerna, har detta medfört kredituppblåsta kraftiga konjunkturuppgångar, ett minskat sparande och alltför stora investeringar i icke-produktiva verksamheter i periferin samt en överdriven riskkoncentration i kärnländernas finansiella system. En geografisk korrelationsanalys i EU bekräftar att det är mer sannolikt att ett land kommer att ha ett underskott i sin balans för finansiella transaktioner om dess huvudsakliga finansiella partnerländer noterar överskott, och vice versa. Å andra sidan domineras spridningseffekterna till följd av bilateral handel av en positiv växelverkan mellan länder som är nära integrerade i försörjningskedjorna: det är mer sannolikt att ett land har ett handelsöverskott om dess viktigaste partnerländer också har överskott. Det finns inga belägg för att överskottsländernas exportresultat i betydande mån trängt ut exporten från de perifera länderna i euroområdet.

En ökad efterfrågan i euroområdets överskottsekonomier skulle förbättra handelsbalansen i euroområdets perifera ekonomier. Effekterna av en sådan utveckling för en ombalansering av överskott och underskott och på den ekonomiska aktiviteten i underskottsekonomier bör dock inte överskattas. För det första skulle en ökning av den inhemska efterfrågan i ett stort överskottsland, t.ex. Tyskland, med hänsyn till de sektoriella och geografiska kopplingarna ha en mycket större inverkan på grannländernas export, inbegripet de grannländer som har ett överskott, än på EU:s perifera ekonomier. Effekterna skulle dock kunna bli större om efterfrågan också ökade i de andra överskottsekonomierna. För det andra skulle effekterna bli större om en sådan efterfrågeökning (och försämring av handelsbalansen) i överskottsländernaskedde parallellt med en försvagning av eurons växelkurs.

Ruta 2: Vad är en obalans?

I förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser definieras makroekonomiska obalanser som alla trender som leder till en makroekonomisk utveckling som inverkar negativt på, eller skulle kunna inverka negativt på, ekonomin i en medlemsstat eller i den ekonomiska och monetära unionen, eller i unionen som helhet, medan alltför stora obalanser definieras som allvarliga obalanser, inbegripet obalanser som äventyrar eller skulle kunna äventyra den ekonomiska och monetära unionens korrekta funktion.

I allmänhet kan varje avvikelse från en önskvärd nivå betraktas som en obalans. Det är dock inte så att alla obalanser är bekymmersamma eller måste åtgärdas med politiska interventioner, eftersom de kan ingå i ekonomins dynamiska justering. Obalanser som måste övervakas noga och eventuellt behandlas med politiska interventioner avser en händelseutveckling som i betydande mån skulle kunna hindra den korrekta funktionen hos ekonomin i en medlemsstat, euroområdet eller EU som helhet. I praktiken måste obalanser övervakas noga om de antingen ligger på farliga nivåer (t.ex. höga skulder) eller återspeglar en ohållbar utveckling (t.ex. mycket föränderliga huspriser eller kreditflöden), vilka riskerar att leda till plötsliga och stora, och därmed skadliga, justeringar. Exempelvis betraktas ett stort och ihållande bytesbalansunderskott som en obalans om det riskerar att leda till ett "plötsligt stopp" och stora välfärdskostnader.

Omfattningen av en obalans avser i vilken utsträckning den kan hindra den ekonomiska aktivitetens smidiga funktion och riskerar att leda till en plötslig justering, dvs. sannolikheten för att en justering äger rum inom en viss period. I allmänhet kan man studera varje ekonomisk variabel och bedöma sannolikheten för en stor förändring (eller för en förändring av en kombination av variablerna) under kommande period. Det kan t.ex. röra sig om sannolikheten för att bytesbalansunderskottet eller huspriserna kommer att sjunka med en viss procentenhet under det kommande året. I flertalet fall studerar man dock främst riskerna för en plötslig justering av den ekonomiska aktiviteten och sysselsättningen.

I den teoretiska och empiriska litteraturens ges en bakgrund för att identifiera variabler som beskriver obalanser. Teoretiska modeller har gett ett underlag för att bedöma om en händelseutveckling är ohållbar och därmed utgör en obalans. Empiriska studier har bidragit till att förbättra den teoretiska modellen och belysa de variabler som kan återspegla och tyda på en ohållbar utveckling. Även om denna uppsättning variabler i kvalitativt hänseende fångar upp obalanser relativt väl, ligger svårigheten i att göra mer kvantitativa bedömningar. I kvalitativt hänseende kan man säga att om ett land har en ohållbar utveckling, t.ex. ett ihållande och stort bytesbalansunderskott, är det sannolikt att en plötslig justering kommer att inträffa någon gång. Den exakta tidpunkten och övergången till det ohållbara läget är dock mycket svårare att bedöma.

Vid identifieringen av risker för potentiella obalanser och valet av de medlemsstater som ska bli föremål för en fördjupad granskning har, mot denna bakgrund, följande breda principer väglett kommissionens tolkning av resultattavlan och dess extra indikatorer.

Utlandsskuldens hållbarhet: De viktigaste indikatorerna i resultattavlan är nettoutlandsställningen (stock) och bytesbalanssaldot (flöde). En stor negativ nettoutlandsställning och ett stort bytesbalansunderskott berättigar till särskild oro. Om nettoutlandsställningen är negativ bör den modifieras med hjälp av nettoutlandsskulden, så att beståndet av ingående utländska direktinvesteringar beaktas, eftersom de återbetalningar som sådana vållar är mindre riskabla än vanliga skulder[25]. Överskott innebär inte samma risker som underskott, men kan också utgöra obalanser om de är alltför stora och återspeglar marknadssnedvridningar eller politiska interventioner som leder till felaktig resursallokering och välfärdsförluster inom landet eller i dess partnerländer.

Utrikeshandelsresultat och konkurrenskraft: Den viktigaste indikatorn i resultattavlan är exportmarknadsandelar, men även indikatorerna för priskonkurrenskraft, real effektiv växelkurs och nominella enhetsarbetskostnader. Ett svagt utrikeshandelsresultat och förlorad konkurrenskraft är i sig en källa till oro, särskilt om det även finns frågor kring hållbarheten gentemot omvärlden, eller ett behov av en mer positiv position gentemot omvärlden till stöd för en högre grad av skuldminskning eller omallokering av resurser. Relevanta extra indikatorer är nettohandelsbalansen för energiprodukter[26], förändringar av den reala effektiva växelkursen i förhållande till euroområdet och alternativa indikatorer för enhetsarbetskostnader. En indikator för exportresultat i förhållande till utvecklade ekonomier är också användbar. Vidare skulle aspekter rörande den icke-prisrelaterade konkurrenskraften kunna beaktas som modifierande faktorer, exempelvis information om produktspecialisering och geografisk specialisering, även om dessa frågor i princip bör studeras i de efterföljande stegen av förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Utvecklingen av utrikeshandelsresultatet och konkurrenskraften behöver tolkas mot bakgrund av hållbarheten. Även om en minskning av mycket stora överskott inte väntas ske huvudsakligen genom minskad export och förlorade marknadsandelar, kan förlorade marknadsandelar för ett underskottsland med mycket negativ nettoutlandsställning eller nyligen upplevd stark försämring av bytesbalanssaldot inte tolkas på samma sätt som förlorade marknadsandelar för överskottsländer.

Skuldnivå och minskad skuldsättning i och kredit till den privata sektorn: Resultattavlan har utformats för att identifiera alltför stor skuldsättning och kredittillväxt. Med tanke på det nuvarande ekonomiska läget är man nu inriktad på trycket på minskad skuldsättning (dvs. höga skuldbestånd och inte lika mycket överdrivet stora kreditflöden). Detta fångas in genom att man studerar den privata sektorns skuldbestånd, med beaktande av distinktionen mellan hushåll och icke-finansiella företag, och utvecklingstendenserna i fråga om den privata sektorns skulder samt växelverkan med den offentliga sektorns skulder. Skuldbeståndet inom sektorn kan modifieras genom att man studerar både konsoliderade och icke-konsoliderade siffror (för att beakta inhemska lån mellan företag). Trycket på minskad skuldsättning inom den privata sektorn bör också modifieras genom att man beaktar detta trycks växelverkan med den offentliga sektorn[27], när det gäller den kombinerade inverkan på ekonomisk aktivitet.

Finanssektorrelaterade risker för den reala ekonomin: Indikatorn i resultattavlan är tillväxttakten i den finansiella sektorns skulder, med en skuldsättningsindikator bland de extra indikatorerna. Eftersom målet är att fånga in en ökning av finanssektorrelaterade risker och hur de skulle kunna förvärra chocker i den reala ekonomin, bör de två indikatorerna bedömas tillsammans. Exponering för statsskuld eller risker av alltför stor privat skuldsättning (hypotekslån och koppling till huspriser) är i högsta grad relevant. Högt belånade sektorer kan tyda på att bankernas balansräkningar är alltför stora, vilket stimulerar lånebubblor och förvärrar en ogynnsam ekonomisk utveckling.

Arbetslöshet: Arbetslösheten visas i resultattavlan som en kontextuell variabel, som kan bidra till en förståelse av samspelet mellan de olika områden av en ekonomi som pekar på en felaktig resursallokering (kompetensglapp) och allmän brist på anpassningskapacitet.

Bostads- och hypoteksmarknader: Huvudmålet är att fånga in risken för uppbyggnad av husprisbubblor och de risker som följer av stora ytterligare korrigeringar, däribland effekter av kapitalunderskott hos hushåll och för tillväxten genom inverkan på förmögenheter. Huvudindikatorn är den årliga förändringen av reala huspriser mot en bakgrund av ackumulerade prisförändringar. Olika indikatorer för över- eller undervärdering kan användas som stödjande bevisning, även om dessa inte ingår i resultattavlan. Riskerna av ytterligare justeringar behöver modif