A4-0333/97

Resolution om handlingsplanen för bekämpande av organiserad brottslighet (7421/97 - C4-0199/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av den vid Europeiska rådets möte i Amsterdam (den 16-17 juni 1997) godkända handlingsplanen för bekämpande av organiserad brottslighet (7241/97 - C4-0199/97) ((EGT nr C 251, 15.8.1997, s. 1.)) (nedan benämnd handlingsplanen), som «högnivågruppen om organiserad brottslighet» utarbetat på uppdrag av Europeiska rådet i Dublin (den 13-14 december 1996),

- med beaktande av Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna av den 4 november 1950,

- med beaktande av artiklarna B, F, K 1.5, K 1.7 och K 1.9, K 3.2 och K 6 i EU- fördraget,

- med beaktande av ordförandeskapets slutsatser inom området frihet, säkerhet och rättvisa som antogs vid Europeiska rådets möte den 16-17 juni 1997 i Amsterdam samt Amsterdamfördraget som undertecknades den 2 oktober 1997, särskilt första delen i detta,

- med beaktande av sina många resolutioner om olika aspekter på bekämpandet av den organiserade brottsligheten,

- med beaktande av kommissionens Agenda 2000 (KOM(97)2000 - C4-0371/97 - C4- 0372/97) som den 16 juli 1997 lades fram för parlamentet, i synnerhet redogörelserna i yttrandena om de enskilda ansökarländernas förslag på området rättsliga och inrikes frågor,

- med beaktande av den offentliga utfrågning som parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor höll den 9 oktober 1997 med företrädare för den italienska antimaffiaorganisationen LIBERA,

- med beaktande av förslaget till resolution från Robles Piquer om samarbetet inom gemenskapen för att bekämpa maffiaorganisationer som verkar i Europeiska unionens turistområden (B4-1330/96),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor samt yttrandena från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och budgetkontrollutskottet (A4-0333/97), och med beaktande av följande:

A. Den organiserade brottsligheten inom EU har under de senaste åren ökat i betydelse och redan uppnått en oroväckande omfattning, i synnerhet på följande områden: människohandel och enskilda brott mot barn, illegal handel med narkotika och vapen, korruption, penningtvätt och bedrägerier i stor skala, delvis även sådana som skadar gemenskapens budget.

B. Det finns en allvarlig risk för att enskilda medlemsstater i EU - och därmed samtidigt EU själv - på vissa delområden genomsyras eller infiltreras av den organiserade brottsligheten.

C. En ytterligare ökning av den organiserade brottsligheten innebär en begränsning av de politiska, ekonomiska och sociala utvecklingsmöjligheterna hos EU:s befolkning, hotar dess handlingsfrihet och kan hämma de demokratiska institutionernas funktion.

D. I synnerhet den gränsöverskridande organiserade brottsligheten har kunnat utnyttja både de möjligheter till fri rörlighet för varor, kapital, tjänster och personer som erbjuds på den inre marknaden och den moderna kommunikationstekniken samt bristerna i det polisiära och rättsliga samarbetet och tullsamarbetet inom Europeiska unonen.

E. Medlemsstaternas system för polisiärt och rättsligt samarbete härrör fortfarande till största delen från en tid då de talrika möjligheterna till gränsöverskridande verksamheter på de ekonomiska och kommunikationstekniska områdena samt de risker som dessa medför för den inre säkerheten ännu inte existerade.

F. En del av hindren för ett effektivt polisiärt och rättsligt samarbete ligger i byråkratiska förfaranden mellan medlemsstaterna och i skillnader mellan de nationella straffrättsliga systemen (olika bestämmelser om vad som är brottsliga handlingar och olika krav på framläggande och användning av bevis i brottmål) vilket innebär att ett inbördes överensstämmande straffrättsligt system med syfte att eventuellt leda till ett senare harmoniserat straffrättsligt system för den gränsöverskridande internationella brottsligheten ovillkorligen måste byggas upp.

G. Det är framförallt risken att bli upptäckt som avhåller från brott, vilket innebär att åtgärderna för bekämpande av den organiserade brottsligheten särskilt måste koncentreras på att öka sannolikheten för upptäckt.

H. Kampen mot den organiserade brottsligheten måste föras såväl på nationell som på europeisk och global nivå.

I. Vid bekämpningen av den organiserade brottsligheten måste EU genomföra omfattande reformer i synnerhet vad gäller samarbete mellan polis, rättsväsen och tull för att i tillräcklig utsträckning kunna reagera på att förutsättningarna för den brottsliga verksamheten förändrats och gynnas på grund av införandet av den inre marknaden och modern kommunikationsteknik (t.ex. Internet och bankärenden på elektronisk väg).

J. De åtgärder som skall vidtas för förebyggande och effektivt bekämpande av organiserad brottslighet skall framför allt vara ägnade att främja medborgarnas säkerhet och då främst barnens och skydd av övriga viktiga grundläggande rättigheter mot brott.

K. Parlamentet är oroat över att enskilda åtgärder som införs i syfte att bekämpa organiserad brottslighet i allt högre grad gör intrång i medborgarnas privatliv och därigenom skapar förutsättningar för ett samhälle där medborgarna utsätts för rutinmässig övervakning.

L. Dessa åtgärder måste - i synnerhet när de inbegriper intrång i grundläggande rättigheter - uppfylla kraven i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, det vill säga stå i proportion till de eftersträvade målen och vara förenade med en lämplig och effektiv mekanism för att förhindra missbruk (domstolskontroll och parlamentarisk kontroll).

M. Enligt artikel K 1 i EU-fördraget i dess lydelse enligt Amsterdamfördraget är förebyggande och bekämpning av organiserad brottslighet en väsentlig förutsättning för en gradvis etablering av ett «område med frihet, säkerhet och rättvisa».

N. Kampen mot den organiserade brottsligheten hör redan nu till de «viktigaste aspekterna» när det gäller unionens verksamhet enligt artikel K 6 andra stycket i EU-fördraget, varför ordförandeskapet borde ha hört Europaparlamentet om handlingsplanen och sett till att vederbörlig hänsyn hade tagits till dess uppfattning.

O. Det faktum att Europaparlamentet inte hörts om handlingsplanen strider mot bestämmelserna i artikel K 6 andra stycket i EU-fördraget, och rådets tolkning av denna artikel är fullständigt godtycklig eller grundad på politisk opportunism.

I. ALLMÄNNA KOMMENTARER

1. Parlamentet kräver att Europeiska unionen ägnar kampen mot den organiserade brottsligheten intensiv uppmärksamhet och vidtar omfattande och samordnade motåtgärder, som är nödvändiga för att bekämpa den organiserade brottsligheten, och som bygger på rättsstatliga och demokratiska principer liksom på respekt för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, samt effektivt eftersträvar såväl målsättningar både vad det gäller bekämpande och förebyggande åtgärder, varvid hänsyn snabbt måste kunna tas till den organiserade brottslighetens föränderliga former,

2. anser därför att rättsstatsprincipen skall innefatta grundläggande respekt av följande garantier:

- skydd av privatlivet och uppgifter av personlig natur,

- grundläggande respekt för rätten till försvar och processrättsliga skyddsregler,

- tillräcklig parlamentarisk och rättslig kontroll över de tjänster som ansvarar för bekämpning av organiserad brottslighet och deras verksamhet,

- rättsligt skydd av medborgare;

anser att etableringen av ett europeiskt rättsligt område bör ske parallellt med etableringen av ett europeiskt område för rätten till försvar och processrättsliga skyddsregler (i synnerhet med hänsyn till utlämning),

3. kräver vidare att alla de konventioner och andra bindande rättsakter som antagits av Förenta nationerna, Europarådet och Europeiska unionen och som avser åtgärder i kampen mot den organiserade brottsligheten, så snabbt som möjligt och senast före utgången av 1998, ratificeras av medlemsstaterna - i den mån det inte redan skett - och genomförs effektivt och fullständigt av de behöriga myndigheterna, samt kräver att dessa konventioner och övriga rättsakter också ratificeras och fullständigt genomförs av ansökarländerna före deras anslutning och att dessa länder redan nu tas med i utarbetandet och tillämpningen av ytterligare motåtgärder,

4. uppmanar kommissionen att snarast lägga fram förslag för tillämpning av de pelarövergripande rekommendationerna och att redan nu förbereda utnyttjandet av den initiativrätt som den tilldelas i Amsterdamfördraget på området för polissamarbete och straffrättsligt samarbete i brottmål i syfte att effektivera kampen mot organiserad brottslighet i Europeiska unionen; i detta syfte bör kommissionen i synnerhet även pröva i vilken utsträckning en intern omorganisering (med en precisering av erfordrad kompetens) i förbindelse med en tillräcklig rekrytering av personal med sakkunskaper, särskilt med praktiska erfarenheter inom polis, rättsväsen eller tull, är nödvändig för att på ett effektivt sätt kunna genomföra denna nya uppgift,

5. uppmanar kommissionen att intensivt stöda de stater som vill bli medlemmar i EU, redan innan de blir medlemmar, framför allt i deras ansträngningar att bekämpa den organiserade brottsligheten (till exempel genom hjälp med att inrätta och utvidga effektiva straffrättsliga strukturer, genom att inrätta utbildningsprogram för den specialiserade personal som krävs för detta ändamål hos polis-, rätts- och tullväsende samt genom teknisk och praktisk hjälp till samarbete med motsvarande myndigheter i andra stater); förväntar sig emellertid samtidigt att kommissionen säkerställer Europaparlamentets fulla deltagande,

II. HANDLINGSPLANEN I ALLMÄNHET

6. påpekar först att EU:s medborgare har ett grundläggande intresse av att deras privata och offentliga säkerhet garanteras, vilket innebär att rättigheterna för deras parlamentariska företrädare på europeisk nivå måste tillvaratas, och beklagar därför att handlingsplanen utarbetats i rådet utan att Europaparlamentet hörts enligt artikel K 6 andra stycket i EU-fördraget,

7. anmodar därför rådet att höra Europaparlamentet om alla juridiska instrument som syftar till att genomföra handlingsplanens rekommendationer och ta vederbörlig hänsyn till dess uppfattning,

8. noterar rådets benägenhet att använda instrument enligt den tredje pelaren också då åtgärder enligt den första pelaren är möjliga; föreslår att den första pelaren används eftersom det i samtliga fall är möjligt att göra ett val; kräver att den demokratiska legitimiteten förstärks ytterligare i den tredje pelaren genom att Europaparlamentets möjligheter att utöva demokratisk kontroll utökas,

9. välkomnar i princip utarbetandet av handlingsplanen, eftersom denna för första gången sedan upprättandet av den tredje pelaren på förhand redogör för de politiska riktlinjer som ligger till grund för rådets handlande på ett viktigt område och innehåller talrika omfattande, sammanhängande och konkreta rekommendationer för kampen mot den organiserade brottsligheten samt realistiska tidsplaner för genomförandet av dem,

10. beklagar dock att handlingsplanen innehåller flera luckor, lämnar en del viktiga strukturfrågor obesvarade, ger jämförelsevis mycket plats åt en del måttligt viktiga punkter, medan andra viktiga problemområden endast behandlas i korthet eller till och med utelämnas helt och hållet,

11. beklagar vidare att handlingsplanen inte intar någon klar ståndpunkt i ett antal viktiga frågor om detta utan däremot endast fastställer att utredningar bör göras, även inom områden där det redan finns tillräckliga erfarenheter för att möjliggöra utfärdande av konkreta rekommendationer,

12. anmodar rådet att för undvikande av onödig tidsförlust omedelbart och med korta tidsfrister för färdigställande låta genomföra dessa undersökningar, och att därefter offentliggöra resultaten av dem och snabbt införa lagstiftning som grundar sig på de eventuella rekommendationer som dessa undersökningar innehåller, i syfte att undvika att ge en bild av att detta tillvägagångssätt i huvudsak är avsett att dölja bristen på samstämmighet beträffande innehållsmässiga problem bland medlemsstaterna, och att med hjälp av en undersökning skjuta upp lösandet av det underliggande problemet i flera år,

13. beklagar slutligen att det i handlingsplanen inte kommer till något avgörande i den viktigaste strukturfrågan, nämligen om bekämpandet av den organiserade brottsligheten i fortsättningen skall ske genom harmonisering av centrala straffrättsliga bestämmelser och förfaranden eller genom förbättrat samarbete mellan medlemsstaterna med bevarande av skillnaderna mellan de nationella straffrättsliga systemen,

14. konstaterar att medlemsstaternas obeslutsamhet och många medlemsstaters obegripliga fasthållande vid reservationer baserade på suveränitetshänsyn innebär att kampen mot den organiserade brottsligheten försvagas och att medlemsstaterna därigenom själva ger den organiserade brottsligheten större manöverutrymme,

15. föreslår därför, i kampen inom EU mot den organiserade brottsligheten:

- att prioritet ges åt förbättringen av samarbetet mellan medlemsstaterna, i synnerhet eftersom möjligheterna - utan strukturella ingrepp - till praktiskt samarbete mellan de rättsliga myndigheterna liksom försöken att göra rättsordningarna på det straffrättsliga området inom EU förenliga med varandra inte på långt när ännu uttömts, vilket bl a framgår avdet nära och i praktiken väl fungerande nordiska samarbetet (samma datasystem hos polis, rättsmyndigheter, tull och kustbevakning, nära samarbete mellan de respektive analysenheterna, ett tätt nät av sambandstjänstemän);

- att en harmonisering ändå bör eftersträvas på de områden där de redan maximalt utnyttjade samarbetsmöjligheterna mellan medlemsstaterna inte gett tillfredsställande resultat; på dessa områden bör med tanke på att harmoniseringen är en ytterst långvarig process på kort och medellång sikt en gradvis tillnärmning av de olika straffrättsliga systemen i medlemsstaterna ske genom fastställande av miniminormer,

16. föreslår vidare ett nära praktiskt samarbete särskilt med angränsande tredje land, som - enligt exemplet från Östersjösamarbetet - även bör omfatta gemensamma operationer under ledning av personer på hög nivå,

III. DE ENSKILDA PUNKTERNA I HANDLINGSPLANEN

Avsaknad av definition av den organiserade brottsligheten

17. anser avsaknaden av en definition av organiserad brottslighet vara en allvarlig brist, eftersom de former av brottslighet som handlingsplanen vill bekämpa därigenom inte preciseras och avgränsas exakt från andra former av brottslighet,

18. uppmanar rådet att upprätta en gemensam begreppsbestämning av förekomsten av organiserad brottslighet innan de första lagstiftningsåtgärderna för att genomföra handlingsplanen vidtas, för att undvika att det i medlemsstaterna fortsättningsvis finns helt olika begrepp om och därmed också olika uppfattningar om förekomsten av organiserad brottslighet; följande kännetecken är oundgängliga i denna gemensamma begreppsbestämning: planmässighet, långsiktighet och på arbetsfördelning grundat beteende från ett större antal personers sida i syfte att begå brott som orsakar väsentliga ekonomiska skador och som tydligt har ekonomisk vinning som motiv och som har som mål att överföra den olagliga vinsten till det lagliga näringslivet,

Rekommendation 1

19. understödjer i princip inrättandet av nationella organ som ansvarar för samordning inom medlemsstaterna av åtgärderna för att bekämpa den organiserade brottsligheten, förutsatt att det inte innebär skapande av en ny tungrodd byråkratinivå, utan ett flexibelt serviceorgan som kan ge de nationella rättsliga myndigheterna snabbt, obyråkratiskt och informellt bistånd,

Rekommendation 3 och 27

20. stödjer ingåendet av pakter om samarbete i kampen mot organiserad brottslighet med ansökarländerna inför anslutningen; påpekar att ratificeringen samt ett effektivt och fullständigt genomförande av de viktigaste internationella konventionerna om bekämpning av organiserad brottslighet, inklusive alla åtgärder mot penningtvätt (såsom rekommendationerna från den internationella finansiella aktionsgruppen) måste ske innan dessa stater ansluter sig,

21. kräver att de personer som ansvarar för bekämpningen av organiserad brottslighet i dessa stater så snabbt som möjligt får bli delaktiga i relevanta utbytes-, utbildnings- och fortbildningsprogram såsom Stop, Oisin, Grotius och Sherlock; förespråkar i samband med det befästande av de demokratiska institutionerna och den allmänna förvaltningen som genom Phare-programmet eftersträvas i ansökarländerna att betydande resurser görs tillgängliga för bekämpande av organiserad brottslighet i dessa länder,

Rekommendation 4

22. föreslår att de länder med vilka man skall utveckla ett närmare samarbete vid bekämpning av organiserad brottslighet utöver unionens samarbetsparter på andra sidan Atlanten, Ryssland och Ukraina, även skall innefatta Vitryssland; det samma gäller för de stater i vilka stora mängder narkotika produceras för den europeiska marknaden eller som anses vara transitländer för narkotika,

Rekommendation 5

23. beklagar att en pelarövergripande undersökning om högteknologisk brottslighet inte genomförts förrän nu och kräver att undersökningen omfattar

- möjligheter till penningtvätt genom Internet,

- användning av filtertekniker mot brottsligt och oönskat material på Internet,

- möjligheter till bedrägerier vid elektroniska affärstransaktioner,

- problem för säkerhetsmyndigheterna på grund av kodning i samband med elektroniska affärstransaktioner,

- risken för systematiskt industrispionage,

- nödvändigheten av högre säkerhetsstandarder för kreditkort, datanät, fordonsstöldskydd osv. för tekniskt förebyggande av organiserad brottslighet,

- nödvändigheten av internationella avtal till stöd för gemenskapsåtgärderna,

Rekommendation 6, 15, 17 och 21

24. välkomnar det snabba utarbetandet av förslag till lagstiftning för genomförande av dessa rekommendationer från rådet samt att Europaparlamentet i enlighet med artikel K 6 i EU-fördraget hörts angående dessa förslag (gemensamma åtgärder beträffande den rättsliga definitionen av korruption inom den privata sektorn, mekanismer för utvärdering av genomförandet av internationella skyldigheter, den rättsliga definitionen av deltagande i en kriminell organisation och inrättandet av ett europeiskt rättsligt nätverk),

Rekommendation 7

25. anser, med hänvisning till artikel 6.2 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna enligt vilken envar som blivit anklagad för en brottslig gärning skall betraktas som oskyldig intill dess att hans skuld lagligen fastställts (förmodan om oskyldighet), att det inte finns något skäl att genomföra en undersökning om dess syfte enbart är att fastställa om personer även skall uteslutas ur allmänna anbudsinfordringar om de misstänks för inblandning i organiserad brottslighet men ännu inte har dömts; påpekar att alla straff eller åtgärder som påminner om straff (såsom uteslutning från allmänna anbudsinfordringar, förvägran av stöd, vägran att beviljas statliga tillstånd) som riktas mot en person innan han befunnits skyldig endast kan vara av tillfällig karaktär och att de berörda personerna måste ges möjlighet att begära skadestånd om de utsatts för sådana åtgärder på grund av ett brott som de befinns vara oskyldiga till; anser emellertid att personer som har begått lagöverträdelser i förbindelse med organiserad brottslighet, och som har fått en slutgiltig dom, inte skall kunna delta i medlemsstaternas och Europeiska unionens upphandlingsförfaranden under en viss period som fastställs av domaren som en tilläggsdom,

Rekommendation 9

26. kräver att strukturfonderna även används till att förstärka rättsväsendets strukturer (i syfte att bidra till att de rättsliga grundstrukturerna nära medborgarna fungerar på ett normalt sätt) och till upprätthållande av lag och ordning; kräver att de avsedda åtgärderna inte begränsas till storstäder, utan också vidtas i mindre tättbebyggda områden; pekar särskilt på den stora betydelsen civilbefolkningen har i kampen mot den organiserade brottsligheten (förstärkande av civilkuraget, uppbyggnad av ett mer förtroligt förhållande mellan polisen och lokalbefolkningen, ökande av medborgarnas beredvillighet att samarbeta med polisen) samt påpekar den betydelse en omfattande och konsekvent social-, ungdoms- och utbildningspolitik eller omstrukturering och förnyelse av stadsområden eller exempelvis socialarbetare och kvartersföreningar kan ha för att förebygga organiserad brottslighet,

Rekommendation 10

27. anser att ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionens enhet för samordning av kampen mot bedrägerier (UCLAF) - särskilt för att förhindra den organiserade brottslighetens fortsatta frammarsch på området för bedrägerier som skadar gemenskapen (framförallt smuggling av cigaretter, alkoholdrycker och livsmedel, samt därefter inslussning av bedrägerivinsterna i det legala finansiella systemet) - är oundgängligt för att på ett effektivare sätt utforma undersökningar baserade på sammanställd information och specialistkunskaper; anser att gemensamma bestämmelser om straff för bedrägerier riktade mot gemenskapens finansiella intressen bör eftersträvas,

28. kräver att framförallt även preventiva åtgärder - t.ex. åtgärder för att förhindra missbruk av administrativa bestämmelser eller för att utveckla kontrollförfarandena - vidtas,

29. påpekar dessutom att otillräcklig parlamentarisk kontroll av myndigheter, såsom Europaparlamentets alltjämt för begränsade kontrollrätt på EU-nivå gynnar korruption och missbruk,

Rekommendation 11

30. varnar för gemensamma åtgärder med lång eller obegränsad varaktighet som antagits innan Amsterdamfördraget träder i kraft och som strider mot de nya befogenheter som Europaparlamentet kommer att erhålla som ett resultat av att detta fördrag tillämpas,

Rekommendation 12

31. anser att antagandet av uppförandekodexar är en nödvändig, men inte tillräcklig åtgärd för att i tillräcklig utsträckning skydda utsatta yrkesgrupper såsom notarier, advokater, bokföringspersonal och revisorer, som har en yrkesmässig tystnadsplikt gentemot sina klienter, från den organiserade brottslighetens inflytande, eftersom förbindelserna till den organiserade brottsligheten i allmänhet inte blir uppenbara eller redogjorda för vid den första kontakten med kunden och initiativ från de berörda yrkesgruppernas sida därefter ofta förhindras av deras tystnadsplikt,

32. föreslår att uppförandekodexarna bland annat skall föreskriva förbindelserna med en kund omedelbart skall avbrytas om det finns tillräckliga skäl att anta att kunden har förbindelser med den organiserade brottsligheten, samt att åtgärder skall övervägas som skulle göra det juridiskt möjligt för de nämnda hotade yrkesgrupperna att oavsett deras tystnadsplikt vända sig till de rättsliga myndigheterna då de har grundad misstanke om en klients förbindelser med den organiserade brottsligheten för att aktivt kunna förebygga risken att bli delaktig i eller utnyttjas av den organiserade brottsligheten,

33. kräver att rådet intensifierar, sitt samarbete med yrkesorganisationer som företräder sårbara yrkesgruper; anmodar kommissionen att undersöka möjligheten till att lägga fram lagstiftningsförslag i det syftet

Rekommendation 16

34. framhåller att ett av de viktigaste problemen för de förundersökningsledare som är direkt inblandade i ärenden rörande gränsöverskridande brottslighet är att det tar så lång tid att genomföra förfarandena för bevisupptagning vid utländsk domstol,

35. uppmanar därför till att det i det utkast till konvention om ömsesidig bevisupptagning som rådet håller på att utarbeta införs bestämmelser med exakta tidsfrister för förfarandena för bevisupptagning vid utländsk domstol; beklagar samtidigt att sådana bestämmelser inte finns i det förslag som har vidarebefordrats till parlamentet i enlighet med samrådsförfarandet,

36. anser att rättsligt samarbete vid bekämpande av organiserad brottslighet bör utföras parallellt med en gradvis integrering av rätten till försvar, skydd av de åtalade och tillvaratagande av processrättsliga skyddsregler; kräver en vidareutveckling av europeiska straffrättsliga strategier på grundval av förslagen om «Corpus juris»,

Rekommendation 17

37. hyser uppfattningen att en gradvis tillnärmning av rättsbestämmelserna i medlemsstaterna genom fastställande av miniminormer ter sig ändamålsenlig i synnerhet på de områden där

- effektiva gränsöverskridande utredningar förhindras av olika rättsliga villkor för ingrepp i grundrättigheterna,

- olikheter i beviskrav leder till problem vid användning och prövning av bevis som framtagits i en annan medlemsstat i brottmål,

- olikheter i bestämmelser om straffbara handlingar och mycket olika risk för straff leder till mycket varierande risker för brottslingar vid gränsöverskridande brott,

- avsaknaden av jämförbara straffbestämmelser gör att samarbetet mellan medlemsstaterna, på grund av bibehållande av kravet på dubbel straffbarhet, inte är juridiskt tillåtet,

38. anmodar rådet att i den eftersträvade utredningen av de prioriterade områdena för tillnärmning eller harmonisering också ta med förslag på längre sikt för de för bekämpandet av den organiserade brottsligheten relevanta rättsbestämmelserna, som t.ex. utredning «Corpus iuris», som på önskemål av Europaparlamentet utarbetades på kommissionens uppdrag av en expertgrupp och offentliggjordes 1997 och som handlar om skapandet av ett framtida gemensamt europeiskt straffrättsligt och juridiskt område,

Rekommendation 19

39. understryker, mot bakgrund av förslagen från praktiserande jurister, som t.ex. domarna vid «Appel de Genève», att det inte är centralism utan det direkta utbytet mellan de rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna som skall främjas, vilket exemplet Schengenkonventionen tydligt visar, och för att uppnå detta vore det ändamålsenligt att i första hand utveckla sådana åtgärder som rör de viktigaste problemen för det direkta utbytet (t.ex. övervinnande av språkbarriärerna genom språkutbildning, utarbetande och distribution av ett flerspråkigt lexikon över olika rättstermer, utarbetande av en lista över relevanta adresser för rättsliga förfaranden i medlemsstaterna etc.); varvid dessa åtgärder endast skall ses som ett steg i riktning mot etableringen av ett gemensamt rättsligt område,

40. anser att skapande av centrala nationella kontaktorgan endast är ändamålsenligt om dessa får till uppgift att underlätta och därmed effektivisera det direkta utbytet mellan de behöriga rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna,

Rekommendation 20

41. välkomnar användningen av integrerade arbetsgrupper bestående av flera olika yrkesgrupper på nationell nivå, i den utsträckning dessa genom sina olika, men med varandra i förbindelse stående, angreppssätt, förhållningssätt och metoder på ett bättre sätt kan komma till rätta med det komplexa problem som gränsöverskridande organiserad brottslighet utgör och därigenom bidra till effektivare åtgärder; anser emellertid att det kvarstår att se om och i så fall i vilken utsträckning dessa uppgifter i framtiden kommer att utföras av Europol,

Rekommendation 22

42. uppmanar med hänvisning till det genom Amsterdamfördraget införda obligatoriska hörandet av Europaparlamentet enligt artikel K 11 första stycket i EU-fördraget rådet att redan nu - för att förbättra informationsutbytet och det interinstitutionella samarbetet - ta med två företrädare för Europaparlamentet som observatörer i den tvärvetenskapliga gruppen «organiserad brottslighet»,

Rekommendation 23

43. kräver - med hänvisning till den utvidgning av Europols uppdrag som skett sedan undertecknandet av Europolkonventionen och med beaktande av det genom Amsterdamfördraget utvidgade kompetensområde för Europol - att artikel 35.2 i Europolkonventionen, enligt vilken Europols budget finansieras genom bidrag från medlemsstaterna och andra tillfälliga inkomster, ändras så att Europols budget införlivas i gemenskapens budget,

Rekommendation 24

44. välkomnar utarbetandet av lämpliga rättsakter för att möjliggöra eller intensifiera Europols kontakter med kommissionen,

Rekommendation 25

45. välkomnar vidareutvecklingen av Europols uppgifter, då polisorganisationer, samordnade på europeisk nivå, är en väsentlig förutsättning för den effektiva kampen mot den brottslighet som är utbredd över hela Europa; till denna förbättring bör också höra ömsesidiga initiativ från Europol och medlemsstaterna att agera på ett bestämt område av den organiserade brottsligheten,

46. anser att avsaknaden av ett rättsligt och parlamentariskt kontrollsystem för en polisorganisation som är utrustad med operativa befogenheter är oförenlig med demokratiska och rättsstatliga principer, och kräver därför med avseende på utvidgningen genom Amsterdamfördraget av Europols uppgifter till att också omfatta operativ verksamhet (om än endast i en understödjande funktion) att det vid revideringen av Europolkonventionen skapas en central rättslig kontroll av Europols enskilda verksamheter samt att Europol åläggs att regelbundet rapportera om sin verksamhet till både Europaparlamentet och de nationella parlamenten,

Rekommendationerna 26 och 28

47. godtar de föreslagna åtgärderna med följande inskränkningar och kompletteringar:

- förteckningen över handlingar som utgör penningtvätt bör göras enhetlig inom EU och omfatta allvarliga förmögenhetsbrott,

- utvidgningen av straffbarheten även till penningtvätt på grund av vårdslöshet avvisas,

- möjligheterna till utredning, beslagtagande och förverkande av olagliga tillgångar måste förbättras och utvecklas, varvid det bör strängt beaktas att vanliga affärer och lagliga gränsöverskridande transaktioner därigenom inte otillbörligt försvåras eller förhindras; undersökningen bör dock även ägnas åt möjligheterna att förbättra och förenkla de praktiska förfarandena vid gränsöverskridande utredningar,

- möjligheten att konfiskera illegalt förvärvade tillgångar av gärningsmän som avlidit eller försvunnit välkomnas med påpekandet att anspråken från offren för dessa gärningsmän på de förverkade tillgångarna i första hand måste tillgodoses,

- åtgärder för hjälp till brottsoffer bör ges särskild prioritet,

- möjligheterna till lägre beviskrav vid förverkande av tillgångar som tillhör brottsliga organisationer och förvärvats olagligt skulle kunna undersökas (utan att dock leda till en omvänd bevisbörda), varvid man måste beakta å ena sidan rättsstatens krav och å andra sidan erfarenheterna från de medlemsstater som redan infört sådana sänkta beviskrav,

- en ny utredning bör klarlägga om och i vilken utsträckning statliga åtgärder, som t.ex. påläggande av extremt höga skatter på enskilda konsumtionsvaror (t.ex. alkohol och cigaretter), genom att öka den potentiella vinstmarginalen uppmuntrar brottsliga organisationer att agera,

- uppdelningen av förverkade tillgångar och tillgångar som kvarstår efter tillgodoseende av eventuella ersättningsanspråk mellan medlemsstaterna i proportion till deras deltagande i utredningarna bör undersökas, eftersom enskilda medlemsstater vid gränsöverskridande samarbete ofta får bära huvuddelen av utredningskostnaderna, medan andra får den ekonomiska avkastningen av de förverkade tillgångarna - en sådan uppdelning föreslogs dock redan i konventionen mot olaglig handel med narkotika och psykotropa substanser 1988, fast den därefter knappast tillämpats,

- som alternativ till uppdelningen - som är synnerligen svår att genomföra rättvist - av förverkade olagliga tillgångar kunde man undersöka möjligheten att skapa en europeisk fond med målen att hjälpa offren och att förebygga brott,

IV. BRISTER I HANDLINGSPLANEN

Sociala aspekter

48. beklagar att det civila samhällets värdefulla bidrag till kampen mot den organiserade brottsligheten till stor del lämnats utan beaktande med avseende på de preventiva åtgärderna i handlingsplanen,

49. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att understödja och främja åtgärder till förmån för laglighetsfostran,

50. uppmanar rådet, kommissionen, medlemsstaterna och regionerna att ägna sig åt intensiv upplysning om effekterna av organiserad brottslighet och främja effektiva åtgärder mot de omständigheter, som gynnar beredvilligheten att vända sig till organiserad brottslighet, och kräver att dessa preventiva åtgärder i synnerhet skall motverka den ökande arbetslösheten, det allt mer grovmaskiga sociala skyddsnätet, den växande fattigdomen, de traditionella sociala systemens minskande betydelse (såsom fritidsföreningar, skolor, kyrkor, familjer) och brister i stadsplanering (t.ex. uppkomsten av slumområden eller s.k. bostadsgetton); dessa åtgärder bör dock även beakta de goda erfarenheterna av en medborgarnära polis (särskilt inom ungdomsvården) samt nya rön om förebyggande av brottslighet, såsom den omständigheten att brottsligheten ökar i de områden där skador på offentliga platser inte repareras («Broken-Windows-teorin»),

Övervakning av moderna kommunikationssystem

51. anser att det finns ett behov av övergripande strategier för att förebygga uppkomsten av organiserad brottslighet inom ramen för den moderna tekniken, i synnerhet på området för telekommunikation och elektroniska media,

Särskilda undersökningsmetoder

52. kräver att gemensamma åtgärder genom utnyttjande av särskilda utredningsmetoder - med undantag för den nödvändighet, som uppstår till följd av vidareutveckling av europeiska straffrättsliga strategier och av Europol - i första hand skall koncentreras till

- gränsöverskridande utnyttjande av informatörer som jobbar under täckmantel,

- en europeisering av program för skyddande av vittnen, och

- utnyttjande av gemensamma utredningsgrupper av blandad nationalitet,

53. anser därför att problemen med de särskilda utredningsmetoderna inte bör förbigås, utan att de tvärtom kräver en särskilt intensiv diskussion - framförallt på parlamentarisk nivå - varvid försöken att med hjälp av dessa metoder upprätta ett slags «väpnad jämvikt» mellan rättsorganen och den organiserade brottsligheten alltid måste åtföljas av en särskilt noggrann avvägning mellan allvaret i ingreppet i de grundläggande rättigheterna och de möjliga effekterna för utomstående å ena sidan och utsikterna till framgång och fördelarna i jämförelse med de traditionella utredningsmetoderna å andra sidan,

54. anser vidare att dessa särskilda utredningsmetoder, då den ovan nämnda noggranna avvägningen får insatsen av dem att framstå som nödvändig och motiverad, endast får komma till användning med iakttagande av ytterst stänga ramvillkor och måste förses med de strängaste rättsliga och parlamentariska kontroller, varvid också effektiva åtgärder mot missbruk av dem måste vidtas,

55. kräver att den nya konvention om ömsesidig bevisupptagning som rådet håller på att utarbeta därför skall innehålla bestämmelser om särskilda undersökningsmetoder, i den utsträckning som de faller inom konventionens tillämpningsområde,

56. uppmanar rådet att utarbeta gemensamma åtgärder för de enskilda särskilda utredningsmetoderna, som exakt definierar möjligheterna att tillgripa dem och de rättsstatliga gränserna för dem och som därigenom verkar för en tillnärmning av insatsen av dessa särskilda utredningsmetoder i medlemsstaterna med målet att skapa liknande beviskrav och därmed ömsesidig användbarhet för på sådana sätt framtagna bevis i brottmål i medlemsstaterna,

57. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen samt regeringarna och parlamenten i medlemsstaterna och i kandidatländerna.