[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 1.8.2008

KOM(2008) 502 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Andra övervaknings- och utvärderingsrapporten om rådets gemensamma ståndpunkt 2005/69/RIF

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Andra övervaknings- och utvärderingsrapporten om rådets gemensamma ståndpunkt 2005/69/RIF

INLEDNING

Ett av unionens viktigaste mål är att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. För att detta mål ska kunna uppnås måste medlemsstaterna samarbeta mer effektivt, särskilt när det gäller utbytet av information mellan deras behöriga brottsbekämpande myndigheter, och mellan dessa och motsvarande myndigheter i tredjeländer.

Utfärdade pass och passformulär som är stulna, försvunna eller tillgripna används för att undgå lagföring och begå brottsliga handlingar som kan äventyra unionens och de enskilda medlemsstaternas säkerhet. Av hänsyn till själva arten av sådana hot kan meningsfulla åtgärder endast vidtas på unionsnivå.

Samtliga medlemsstater är anslutna till Internationella kriminalpolisorganisationen ( Interpol ). För att kunna fullgöra sitt uppdrag har Interpol inrättat en databas över stulna resedokument (SLTD) som gör det möjligt för Interpols medlemmar att sinsemellan utbyta uppgifter om förlorade och stulna pass.

Genom den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF åläggs medlemsstaterna att se till att deras behöriga brottsbekämpande myndigheter utbyter uppgifter om stulna, försvunna eller tillgripna utfärdade pass och passformulär, som är formaterade för att integreras i ett specifikt informationssystem, och samtidigt säkerställa att de registrerades grundläggande rättigheter respekteras.

1. NYCKELKRAV I DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

I den gemensamma ståndpunkten anges fem skyldigheter för medlemsstaterna:

- Utbyta alla aktuella och framtida passuppgifter (enligt definition) med Interpol.

- Se till att sådana uppgifter utbyts med Interpol omedelbart efter det att de har förts in i den nationella databasen eller i SIS.

- Endast utbyta sådana uppgifter med Interpolmedlemmar som har en adekvat skyddsnivå för personuppgifter och som respekterar grundläggande fri- och rättigheter i fråga om automatisk behandling av personuppgifter.

- Se till att deras brottsbekämpande myndigheter använder Interpoldatabasen för att få tillgång till sådana uppgifter när det behövs för att de ska kunna fullgöra sina uppgifter och inrätta den infrastruktur som krävs för att underlätta sökning.

- Se till att de behöriga myndigheterna vidtar nödvändiga åtgärder vid en eventuell positiv identifikation (sökträff).

2. SYFTET MED RAPPORTEN OCH UTVÄRDERINGSMETOD

Europeiska kommissionen lade 2006 fram en rapport till rådet om hur den gemensamma ståndpunkten genomförts i medlemsstaterna[1] (nedan kallad 2006 års rapport ). I 2006 års rapport konstaterades att medlemsstaterna ännu inte hade genomfört den gemensamma ståndpunkten fullt ut och vissa rekommendationer gavs till medlemsstaterna. Mot denna bakgrund instruerade rådet kommissionen att lägga fram en andra rapport för att bedöma i vilken utsträckning medlemsstaterna därefter har vidtagit lämpliga åtgärder[2].

Den 1 juni 2007 översände kommissionen ett frågeformulär till medlemsstaterna för att bedöma i vilken omfattning och på vilket sätt den gemensamma ståndpunkten hade genomförts, samt om det hade skett några förbättringar sedan 2006 års rapport.

Alla medlemsstater besvarade detta formulär. En del av de uppgifter som kommissionen mottog var tvetydiga, ofullständiga och hänvisar till inhemsk lagstiftning och andra bestämmelser utan närmare detaljer, samtidigt som de bygger på olika tolkningar av de frågor som kommissionen ställde till medlemsstaterna. Därför inbjöd kommissionen specialister från medlemsstaterna till ett möte i syfte att klargöra svaren på frågorna i formuläret och dra slutsatser av de resultat som framkom. Mötet hölls i Bryssel den 17–18 september 2007.

I rapporten ges en sammanställning av svaren på frågorna i formuläret och av de muntliga förklaringar och uppgifter som tillhandahölls av medlemsstaternas specialister vid mötet. Detta ligger till grund för bedömningen av i vilken grad den gemensamma ståndpunkten har genomförts.

3. SAMMANFATTNING AV SVAREN

3.1. Har Er medlemsstat genomfört den gemensamma ståndpunkten om utbyte av vissa uppgifter med Interpol (2005/69/RIF)?

- Om ja, på viket sätt? Översänd relevanta genomförandeåtgärder i förekommande fall.

- Om nej, har Er medlemsstat för avsikt att genomföra ståndpunkten?

- För de medlemsstater som besvarade det formulär om genomförandet av den gemensamma ståndpunkten som översändes 2006: har situationen förändrats under perioden 2006/2007?

Svaren på denna fråga visade att alla medlemsstater har vidtagit åtgärder för att genomföra den gemensamma ståndpunkten, men att de befinner sig i mycket olika stadier av genomförandet. Även om Lettland och Slovakien inte hade genomfört den gemensamma ståndpunkten fullt ut när svaren lämnades in, förväntade de sig att ha gjort det före utgången av 2007. Svaren visar generellt att det har gjorts avsevärda framsteg när det gäller genomförandet och tillämpningen av den gemensamma ståndpunkten sedan 2006 års rapport.

3.2. Utbyter Er medlemsstat alla uppgifter om utfärdade pass och passformulär som är stulna, försvunna eller tillgripna med Interpol på det sätt som föreskrivs i artikel 3.1 i den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF? Om Er medlemsstat inte utbyter alla sådana passuppgifter med Interpol, vad god ange ungefär hur stor procentandel av dessa uppgifter som blir föremål för utbyte.

Svaren visar att 22 medlemsstater utbyter alla de nödvändiga passuppgifterna med Interpol, medan en medlemsstat mycket snart kommer att göra det. Vissa medlemsstater går till och med längre än den gemensamma ståndpunkten föreskriver och utbyter uppgifter med Interpol om försvunna eller stulna ID-kort.

I tre medlemsstater är de uppgifter som utbyts inte alltid så fullständiga som föreskrivs i den gemensamma ståndpunkten. Polen tillhandahåller till exempel endast uppgifter om pass som har försvunnit eller stulits till följd av brott, Ungern endast om stulna pass och Portugal endast om stulna passformulär.

3.3. Utbyter Ert land omedelbart också alla passuppgifter i enlighet med artikel 3.3 i den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF med Interpol efter det att de har förts in i Era respektive databaser eller i SIS om Ni deltar i det? För de medlemsstater där uppgifterna inte omedelbart översänds till Interpol: beskriv de arbetsflöden som skapar intervallet mellan registreringen av uppgifterna i Er relevanta databas (och i förkommande fall SIS) och utbytet av uppgifterna med Interpol.

I artikel 3.3 i den gemensamma ståndpunkten anges att uppgifter som har förts in i medlemsstatens relevanta nationella databas eller i SIS omedelbart ska införas i Interpols databas. Det bör påpekas att den gemensamma ståndpunkten inte syftar till att reglera den tid som förflyter från det att ett pass anmäls som stulet till dess att uppgifterna införs i den nationella databasen.

Svaren visar att endast elva medlemsstater har ett fungerande system för ett sådant omedelbart utbyte, medan två medlemsstater kommer att ha det när den nödvändiga infrastrukturen har tagits i drift. Åtta medlemsstater utbyter sådana uppgifter med Interpol dagligen vilket, även om det inte är idealiskt, kan vara en godtagbar praxis. Italien och Ungern utbyter uppgifter med Interpol varje månad och Tjeckien varje vecka.

3.4. Gör Er medlemsstat åtskillnad mellan olika Interpolmedlemmar vid utbytet av uppgifter i enlighet med artikel 3.1 i den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF? På vilka skäl grundar Er medlemsstat sitt beslut att göra en sådan distinktion eller inte? Är ömsesidighet en faktor som tas med i beräkningen? För de medlemsstater som besvarade formuläret i 2006 års rapport: har Ni ändrat Ert förfarande?

I artikel 3.1 och 3.5 i den gemensamma ståndpunkten åläggs medlemsstaterna att endast utbyta passuppgifter med Interpolmedlemmar som säkerställer en adekvat skyddsnivå för personuppgifter och respekterar de grundläggande fri- och rättigheterna i fråga om automatisk behandling av personuppgifter. Svaren visar att endast Nederländerna gör åtskillnad mellan olika Interpolmedlemmar, medan övriga medlemsstater inte gör någon sådan distinktion.

De medlemsstater som inte gör en sådan distinktion angav två skäl för detta: a) de gör gällande att de uppgifter som översänds till Interpol, särskilt passnumret, inte innehåller några personuppgifter, och b) de anser att de har intresse av att kunna lokalisera sina egna pass i vilket annat land som helst. Medlemsstaterna klargjorde i samband med specialistmötet att en adekvat skyddsnivå för personuppgifter och respekt för de grundläggande fri- och rättigheterna i fråga om automatisk behandling av personuppgifter anses ingå i riskbedömningen när de mottar framställningar om bekräftelse av en positiv identifikation eller tillhandahållande av bakgrundsinformation.

3.5. Vilka närmare föreskrifter har Er medlemsstat och Interpol, i enlighet med artikel 3.2 i den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF, avtalat för utbytet av alla passuppgifter Er medlemsstat har tillgång till? För de medlemsstater som inte har avtalat om några sådana föreskrifter: anser Ni att Interpols egna föreskrifter är tillräckliga? För de medlemsstater som besvarade formuläret i 2006 års rapport: tillämpar Ni de avtalade riktlinjerna för att faktiskt överföra ”legacy data”?

Ingen av medlemsstaterna har avtalat om några särskilda föreskrifter för utbytet av passuppgifter med Interpol. Medlemsstaterna tycks anse att Interpols egna föreskrifter och system, till exempel I-24/7, ger tillräckligt skydd.

3.6. Vilka behöriga brottsbekämpande myndigheter i Er medlemsstat har rätt att söka i Interpoldatabasen för de ändamål som anges i den aktuella ståndpunkten (se artikel 3.4 i den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF), och i samband med vilka arbetsuppgifter görs sådana sökningar? För de medlemsstater som redan har angett vilka myndigheter det rör sig om i svaren på frågorna i 2006 års rapport: ange de arbetsuppgifter i samband med vilka dessa myndigheter gör sökningar i Interpoldatabasen.

I samtliga medlemsstater utom Grekland har polismyndigheterna har rätt att söka i Interpols databas. I Grekland har endast det nationella Interpolkontoret en sådan rätt. Det bör påpekas att i de flesta medlemsstater anses de nationella underrättelsetjänsterna utgöra en del av polismyndigheterna.

I de flesta medlemsstater har även andra brottsbekämpande myndigheter än polisen rätt att söka i Interpoldatabasen. I Polen har gränsbevakningen och tullen rätt att söka i basen, i Lettland gränsbevakningen och migrationsmyndigheten, i Italien gränspolisen och i Nederländerna den kungliga militärpolisen.

3.7. Har Er medlemsstat utvecklat någon vägledning och/eller fortbildning för upplysa om i vilka fall en sökning i Interpols databas bör göras? För de medlemsstater som redan har angivit vilken vägledning/fortbildning det rör sig om i svaren på frågorna i 2006 års rapport: hur säkerställer Er medlemsstat att databasen används på lämpligt sätt?

Av svaren framgår att 17 medlemsstater har utarbetat viss vägledning eller fortbildning för användningen av Interpoldatabasen. I vissa andra medlemsstater ges generell vägledning för tjänstemän som har tillgång till databasen. I allmänhet tycks medlemsstaterna emellertid anse att databasen är självförklarande och att det är tillräckligt att ha tillgång till databasen. De menar att de brottsbekämpande myndigheterna inte har något särskilt behov av fortbildning eller vägledning i hur Interpoldatabasen används.

3.8. Har Er medlemsstat redan inrättat den infrastruktur som krävs för att underlätta sökningar i enlighet med artikel 3.4 i den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF?

- Om ja, beskriv den relevanta infrastrukturen.

- För de medlemsstater som besvarade denna fråga i formuläret i 2006 års rapport: har Er situation ändrats sedan dess?

- Har Era behöriga myndigheter direkt tillgång till Interpoldatabasen? Om tillgången är indirekt, beskriv arbetsflödet.

De flesta medlemsstater använder passuppgifterna i Interpoldatabasen enbart för utredningssyften. Endast ett fåtal medlemsstater använder databasen även för kontrolländamål. De sistnämnda medlemsstaterna har givit eller är i färd med att ge gränsbevakningspersonal tillgång till Interpoldatabasen, så att de kan söka i basen manuellt eller automatiskt vid gränsövergångarna med hjälp av de verktyg som Interpol har ställt till förfogande (I-24/7 och MIND & FIND).

Svaren indikerar att medlemsstaterna inte har gjort någon särskilt aktiv tolkning av artikel 3.4, och att de till övervägande del anser det tillräckligt att ge behöriga myndigheter potentiell tillgång till databasen för att tillgodose kraven enligt denna artikel. En sådan hållning förefaller stå i strid med artikelns lydelse, särskilt när det gäller medlemsstaternas skyldighet att ”se till” att de brottsbekämpande myndigheterna gör sökningar i Interpols databas när så behövs.

3.9. Vidtar Er medlemsstat, utöver att följa den nationella lagstiftningen om uppgiftsskydd, några andra åtgärder för att säkerställa en adekvat skyddsnivå för personuppgifter i det berörda Interpolmedlemslandet och respekt för de grundläggande fri- och rättigheterna i fråga om automatisk behandling av personuppgifter, i enlighet med artikel 3.5 i den gemensamma ståndpunkten 2005/69/RIF? Har det förekommit några klagomål från enskilda på grund av sådant utbyte av uppgifter?

Svaren indikerar att medlemsstaterna inte vidtar några särskilda åtgärder för att säkerställa en adekvat skyddsnivå för personuppgifter i det berörda Interpolmedlemslandet och respekten för de grundläggande fri- och rättigheterna i fråga om automatisk behandling av personuppgifter. Undantaget är Nederländerna, som begränsar inom vilka områden dess uppgifter är tillgängliga. Alla medlemsstater anser att deras nationella lagstiftning är tillräcklig. Belgien, Cypern, Bulgarien, Grekland och Portugal anser att passuppgifter som utbyts med Interpol inte är personuppgifter.

Medlemsstaterna har inte rapporterat några klagomål från medborgare med anledning av uppgiftsutbytet med Interpol.

3.10. Lämna statistik över antalet positiva identifikationer (sökträffar) som Era behöriga myndigheter har haft i Interpoldatabasen de senaste 12 månaderna. Hur länge måste Era behöriga myndigheter genomsnittligt vänta för att få en bekräftelse på en positiv identifikation (sökträff), och för att få bakgrundsinformation efter en träff?

Flertalet medlemsstater för ingen statistik över antalet positiva identifikationer (sökträffar) som deras behöriga myndigheter haft i Interpoldatabasen, och kunde därför inte tillhandahålla några siffror. Sådana uppgifter har dock tillhandahållits av Interpol, och av dessa framgick att mellan januari och augusti 2007 registrerades 1 599 positiva identifikationer, jämfört med 191 för motsvarande period 2005.

Enligt svaren på frågorna i frågeformuläret varierade tiden som de behöriga myndigheterna måste vänta på en bekräftelse av en sökträff mellan ”sekunder” och ”månader”, eller till och med ”ingen bekräftelse alls”, och 13 medlemsstater kunde inte ange något genomsnitt överhuvud taget.

Den genomsnittliga tiden som de behöriga myndigheterna måste vänta på bakgrundsinformation efter en träff varierade mellan ”24 timmar” och ”10 dagar” och ”ingen bakgrundsinformation överhuvud taget”. 17 medlemsstater var oförmögna att tillhandahålla några sådana uppgifter, antingen eftersom de inte hade tillgång till dem eller eftersom svarstiden varierade betydligt beroende på vilket tredjeland som berördes.

3.11. Lämna statistik över det genomsnittliga antalet framställningar om bekräftelse på en positiv identifikation (sökträff) från andra medlemsstaters behöriga myndigheter efter en träff i Interpoldatabasen under de senaste 12 månaderna. Hur lång tid tar det genomsnittligt att besvara en sådan framställan om bekräftelse respektive lämna att bakgrundsinformation efter en träff?

Svaren visade att 18 medlemsstater inte för någon statistik över antalet framställningar om bekräftelse av en positiv identifikation som de mottar från andra medlemsstater eller från andra Interpolmedlemmar. Den genomsnittliga svarstiden vid framställningar om bekräftelse av en positiv identifikation varierade mellan ”minuter” och ”några timmar”, medan den genomsnittliga svarstiden vid framställningar om bakgrundsinformation var betydligt längre. En medlemsstat angav att det kunde ta upp till 4 veckor.

4. SPECIFIKA SLUTSATSER

För att ge en allmän överblick över genomförandet av den gemensamma ståndpunkten är det återigen nödvändigt att gå tillbaka till de fem tidigare nämnda grundskyldigheter som åvilar medlemsstaterna.

4.1. Utbyta alla nuvarande och framtida passuppgifter (enligt definitionen) med Interpol.

Vid tidpunkten för utarbetandet av denna rapport antas att alla medlemsstater har genomfört den gemensamma ståndpunkten och utbyter passuppgifter med Interpol. Detta bekräftas av Interpol. Detta visar att sedan 2006 års rapport har alla medlemsstater vidtagit åtgärder för att fullgöra sina skyldigheter.

Det finns dock tre medlemsstater som fortfarande inte utbyter alla erforderliga passuppgifter med Interpol. Det rör sig om Polen, som endast tillhandahåller uppgifter om pass som har försvunnit eller stulits till följd av brott, Ungern, som endast tillhandahåller uppgifter om stulna pass och Portugal, som endast tillhandahåller uppgifter om stulna passformulär. Å andra sidan går vissa medlemsstater längre än vad den gemensamma ståndpunkten kräver genom att tillhandahålla exempelvis uppgifter om ID-kort och körkort.

Vissa medlemsstater har uppmärksammat vissa problem när det gäller genomförandet av den gemensamma ståndpunkten och användningen av Interpoldatabasen. Lettland påpekade att databasen saknar ett särskilt fält för ”främlingspass”, och att detta skapar problem när en sådan uppgift behöver föras in. Portugal tog upp liknande problem i fråga om förfalskade pass och Tyskland i fråga om dokument som förkommit utan att vara försvunna eller stulna. Som lösning på detta problem föreslog medlemsstaterna att FADO-ordlistan skulle antas med avseende på såväl den gemensamma ståndpunkten som Interpoldatabasen.

Oavsett de problem som uppmärksammats visar Interpols statistik att EU-medlemsstaterna under perioden januari – augusti 2007 förde in 11 237 207 uppgifter, jämfört med 6 150 494 för motsvarande period 2005. Dessa siffror visar på en avsevärd förbättring i utbytet av uppgifter sedan 2006 års rapport. Vidare motsvarar medlemsstaternas registreringar under ovannämnda period mer än två tredjedelar av det totala antalet registreringar, vilket visar på den enorma ökningen av deltagandet i detta system och på den nyckelroll som EU-medlemsstaterna numer spelar när det gäller att förstärka Interpols kapacitet.

4.2. Se till att sådana uppgifter utbyts med Interpol omedelbart efter det att de har registrerats i den nationella databasen eller i SIS.

Trots att medlemsstaterna svar visar på en positiv utveckling sedan 2006 års rapport, finns det utrymme för ytterligare förbättringar.

Endast elva medlemsstater har nått dithän att de omedelbart efter registreringen i sin nationella databas lägger in uppgifterna i Interpoldatabasen, och ytterligare två medlemsstater förväntas göra det mycket snart. Åtta medlemsstater utbyter sådana uppgifter dagligen. Vid brottsbekämpning spelar dock tiden en avgörande roll och endast ett omedelbart införande av uppgifter i Interpols databas kan anses tillräckligt. Tillhandahållande av uppgifter månads- eller veckovis är fullständigt otillräckligt med hänsyn till ändamålet med den gemensamma ståndpunkten.

Det är viktigt att medlemsstaterna utbyter uppgifter med Europol omedelbart, eftersom detta ökar uppgifternas värde och sammantaget värdet av hela utbytesmekanismen. Det rekommenderas att de berörda medlemsstaterna vidtar åtgärder för att rätta sig efter detta krav i den gemensamma ståndpunkten.

4.3. Endast utbyta sådana uppgifter med Interpolmedlemmar som har en adekvat skyddsnivå för personuppgifter.

I artikel 3.1 och 3.5 i den gemensamma ståndpunkten åläggs medlemsstaterna att se till att utbytet av passuppgifter sker i enlighet med kravet att den mottagande Interpolmedlemmen har en adekvat skyddsnivå för personuppgifter och behandlar uppgifter med respekt för de grundläggande fri- och rättigheterna i fråga om automatisk behandling av personuppgifter. Av alla medlemsstater har endast Nederländerna valt att begränsa vem som kan motta dess passuppgifter i syfte att fullgöra ovannämnda skyldighet.

Alla andra medlemsstater åberopar två skäl för att inte begränsa tillgången till sina passuppgifter. För det första har flertalet medlemsstater förklarat att de inte anser att passuppgifter utgör personuppgifter. De menar således att införande av uppgifter eller sökningar i Interpoldatabasen inte leder till något utbyte av personuppgifter. På denna grund har de flesta medlemsstaterna kommit fram till att de inte bryter mot kraven i den gemensamma ståndpunkten när de inte begränsar tillgången till sina passuppgifter. För det andra anser de att de ur ett brottsbekämpningsperspektiv och av hänsyn till sina medborgare har ett intresse av att få veta när ett av deras pass dyker upp i en annan del av världen. Alla medlemsstater är av uppfattningen att överväganden om en adekvat skyddsnivå för personuppgifter och respekt för grundläggande rättigheter bör spela en roll enbart när det efter en positiv identifikation (träff) görs en uppföljning, antingen för att bekräfta träffen eller för att ge bakgrundsinformation. En sådan uppföljning görs från fall till fall efter en riskbedömning av situationen med hänsyn till vad som är proportionellt och nödvändigt.

När det gäller passformulär, leder införandet av uppgifter eller sökningen i Interpoldatabasen inte till något utbyte av personuppgifter, och frågan om att garantera en adekvat skyddsnivå hos mottagaren är således inte relevant. När det gäller utfärdade pass är det, även om införandet eller sökningen endast gäller passnummer, nödvändigt att vidta åtgärder för att skydda personuppgifter, eftersom uppgifterna i ett utfärdat pass är information som kan härledas till en viss person.

Det faktum att endast en medlemsstat gör en åtskillnad mellan länder vid utbytet av passuppgifter, visar att medlemsstaterna har en öppen inställning till att deras uppgifter utbyts tämligen fritt, och att de inte bekymrar sig om huruvida de länder de utbyter uppgifter med har infört ett adekvat skydd av personuppgifter eller inte. Detta är givetvis en godtagbar praxis så länge inga uppgifter faktiskt utbyts. I alla andra fall rekommenderar kommissionen medlemsstaterna att se till att kraven när det gäller skydd av personuppgifter efterlevs redan från början av införandet av uppgifter eller sökningen i Interpoldatabasen och att välja att begränsa vilka som har tillgång till dess uppgifter om utfärdade pass, och därigenom fullgöra kravet enligt artikel 3.1 och 3.5 i den gemensamma ståndpunkten.

Vidare kan medlemsstaterna enligt artikel 3.1 välja att endast att endast dela uppgifter med de övriga Interpolmedlemmar som har åtagit sig att utbyta åtminstone motsvarande uppgifter. Även om de flesta medlemsstater anser att en sådan ömsesidig behandling är viktig, är de också av uppfattningen att den endast är relevant i uppföljningsfasen efter en positiv identifiering (sökträff).

4.4. Se till att de behöriga brottsbekämpande myndigheterna använder Interpoldatabasen för att få tillgång till sådana uppgifter när det behövs för att de ska kunna fullgöra sina uppgifter och inrätta den infrastruktur som krävs för att underlätta sökning

Trots att den gemensamma ståndpunkten ålägger medlemsstaterna att aktivt arbeta för att inrätta den nödvändiga infrastrukturen och se till att deras behöriga brottsbekämpande myndigheter söker i Interpoldatabasen när så är lämpligt, tycks de inte ha vidtagit några åtgärder för att på allvar fullgöra sin skyldighet.

Det tycks enligt svaren som om de flesta medlemsstaterna använder passuppgifterna i Interpoldatabasen enbart för undersökningsändamål, vilket återspeglar en rådande inställning att de bara genom att ge sina brottsbekämpande myndigheter tillgång till basen ”ser till” att denna värdefulla informationskälla faktiskt används. I vissa medlemsstater är databasen tillgänglig endast via de nationella Interpolkontoren, medan andra har givit vissa särskilt bemyndigade och utbildade polistjänstemän tillgång till basen.

Utöver att inte fullgöra sina skyldigheter enligt den gemensamma ståndpunkten, går medlemsstaterna på detta sätt miste om de verkliga fördelarna med denna databas i kampen mot allvarlig och organiserad brottslighet och terrorism.

Endast ett fåtal medlemsstater har utsträckt användningen av databasen till kontrolländamål. Att ge gränsbevakningspersonal direkt tillgång till databasen är viktigt för att kunna dra största möjliga fördel av den gemensamma ståndpunkten, eftersom det är vid gränsövergångarna som ett eftersökt pass har störst chans att påträffas.

Cypern, Finland, Frankrike, Irland, Litauen, Luxemburg, Polen, Sverige, Tyskland och Österrike har givit eller är i färd med att ge gränsbevakningspersonal tillgång till Interpoldatabasen, så att de kan söka i basen manuellt eller automatiskt vid gränsövergångarna. Det finns vanligtvis möjlighet att använda de verktyg som Interpol har ställt till förfogande (I-24/7 och MIND & FIND). Denna praxis rekommenderas för en optimal användning av Interpoldatabasen. Kommissionen rekommenderar vidare medlemsstaterna att tillhandahålla kommissionen en förteckning över enligt nationell lagstiftning ”behöriga brottsbekämpande myndigheter” i den mening som avses i artiklarna 1 och 3 i den gemensamma ståndpunkten.

Även om det står klart att det är en lång väg kvar innan alla medlemsstater helt har uppfyllt kravet att ge tillgång till Interpoldatabasen, visar Interpols statistik att det har skett en anmärkningsvärd ökning av antalet sökningar som medlemsstaterna gör i databasen. Under perioden januari till augusti 2007 har medlemsstaterna utfört 4 202 000 sökningar, jämfört med 6 692 sökningar för motsvarande period 2005.

4.5. Se till att nödvändiga åtgärder vidtas vid en positiv identifikation (sökträff).

Trots att få medlemsstater har kunnat tillhandahålla statistik och genomsnitt i sina svar, var det möjligt att vid ett särskilt möte med medlemsstaternas specialister ringa in vissa problem och lägga fram rekommendationer om dessa.

Medlemsstaterna gjorde en distinktion mellan framställningar om bekräftelse på en positiv identifikation (sökträff) respektive om tillhandahållande av bakgrundsinformation, när framställningen gjordes som följd av en undersökning eller en gränskontroll. De var alla eniga om att snabbheten i svaret på framställan är av störst betydelse i sistnämnda fall, där en medborgares rättigheter kan påverkas.

Medlemsstaterna ansåg att det är av största betydelse för en snabb och effektiv uppföljning av en sökträff att förstärka personalresurserna vid den nationella Interpolkontoren, så att kontoren verkligen kan fungera hela dygnet under veckans alla dagar, och att de nationella Interpolkontoren ges tillgång till deras nationella databaser med passuppgifter och bilder av passinnehavarna. Dessa två steg skulle bidra dramatiskt till en snabb och effektiv uppföljning av framställningar om bekräftelse på sökträffar.

Medlemsstaterna påpekade också att de ställer sig positiva till att det införs vissa standarder när det gäller sådana svar, till exempel en längsta svarsfrist. Sådana standarder skulle inledningsvis kunna avtalas mellan medlemsstaterna, för att senare utvidgas till samtliga medlemsländer i Interpol.

5. ALLMÄN SLUTSATS

Vi har konstaterat att genomförandet av den allmänna ståndpunkten har förbättrats avsevärt sedan 2006 års rapport. Medlemsstaterna har vidtagit olika mått och steg för att fullgöra sina skyldigheter. Genomförandet av den gemensamma ståndpunkten är dock fortfarande inte helt fullbordat och det krävs en mer aktiv och engagerad insats från medlemsstaterna.

Bilaga 1

INTERPOLSTATISTIK

1. Medlemsstaternas deltagande i databasen över stulna resehandlingar

2005 | 2007 |

18 | 27 |

2. De enskilda medlemsstaternas bidrag till databasen över stulna resehandlingar

Medlemsstat | Antal registrerade handlingar |

Österrike | 113 769 |

Belgien | 342 104 |

Bulgarien | 63 |

Cypern | 3 743 |

Tjeckien | 611 814 |

Danmark | 120 |

Estland | 100 126 |

Finland | 90 251 |

Frankrike | 15 179 |

Tyskland | 1 969 842 |

Grekland | 24 194 |

Ungern | 17 996 |

Irland | 88 021 |

Italien | 3 016 320 |

Lettland | 88 095 |

Litauen | 341 738 |

Luxemburg | 4 496 |

Malta | 1 652 |

Nederländerna | 1 641 360 |

Polen | 626 826 |

Portugal | 10 386 |

Rumänien | 832 927 |

Slovakien | 65 |

Slovenien | 90 054 |

Spanien | 224 |

Sverige | 163 541 |

Förenade kungariket | 1 042 301 |

TOTALT | 11 237 207 |

3. Antal handlingar som registrerats i databasen över stulna resehandlingar

2005 | 2007 |

EU-medlemsstater | 6 394 305 | 11 237 207 |

Länder utanför EU | 2 449 300 | 4 484 545 |

Totalt | 8 843 605 | 15 721 752 |

4. Antal sökningar i databasen över stulna resehandlingar

2005 | 2007 |

EU-medlemsstater | 8520 | 4 202 000 |

Länder utanför EU | 34 796 | 6 232 469 |

Totalt | 43 316 | 10 434 469 |

5. Antal sökträffar i databasen över stulna resehandlingar

2005 | 2007 |

EU-medlemsstater | 381 | 1 599 |

Länder utanför EU | 457 | 2 180 |

Totalt | 838 | 3 779 |

[1] KOM(2006) 167.

[2] 910/1/06 ENFOPOL 108 SIRIS 108, av den 8 juni 2006.