MOTIVERING

1. EU är part i Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av farligt avfall (nedan kallad Baselkonventionen ) som undertecknades den 22 mars 1989.

2. I Baselkonventionen fastställs ett kontrollförfarande för export och import av farligt avfall mellan parterna. Konventionen trädde i kraft 1992 och är nu bindande för 175 parter.

3. Den tredje partskonferensen till Baselkonventionen (COP3) antog 1995 genom beslut III/1 en ändring av konventionen som förbjuder export för slutligt omhändertagande och materialåtervinning av farligt avfall från de så kallade bilaga VII-länderna (parter i Baselkonventionen som är medlemmar i EU, OECD, Liechtenstein) till icke-bilaga VII-länder (alla andra parter i konventionen) (nedan kallad ändringen om förbud ).

4. EU godtog ändringen om förbud den 30 september 1997.

5. Bestämmelserna i Baselkonventionen och i ändringen om förbud införlivas i EU-lagstiftningen genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1013/2006 av den 14 juni 2006 om transport av avfall[1]. Genom förordningen inrättas ett system för övervakning och kontroll som ska användas för avfallstransporter inom, till och från EU, och framför allt förbjuds export av farligt avfall från EU till icke-OECD-länder.

6. Ändringen om förbud har ännu inte trätt i kraft. Hittills har 69 parter i Baselkonventionen ratificerat ändringen om förbud. Parterna har inte kunnat komma överens om en gemensam tolkning av artikel 17.5 i Baselkonventionen (bilaga I till det här beslutet) som reglerar hur många ratifikationer som krävs för att ändringar av konventionen ska träda i kraft.

D Trots enorma ansträngningar sedan den åttonde konferensen för parterna (COP8) har det ständigt funnits olika åsikter bland parterna om hur många parter som måste ratificera ändringen om förbud innan den kan träda i kraft. 7. Eftersom det har gått lång tid sedan ändringen om förbud antogs, och för att bryta dödläget, formulerade den indonesiske ordföranden för den nionde partskonferensen (COP9) ett uttalande ” om en möjlig väg framåt för ändringen om förbud ”, vilket parterna enhälligt ställde sig bakom genom beslut IX/26.

8. Genom detta uttalande önskade ordföranden inleda en process i syfte att bekräfta målen för ändringen om förbud och undersöka hur dessa mål kan nås. Han uppmanade alla parter att skapa gynnsamma förutsättningar, bland annat genom landsstyrda initiativ som bidrar till att nå målen i ändringen om förbud. Sådana landsstyrda initiativ kommer att främja processen för ratifikation av ändringen och påskynda dess ikraftträdande.

9. Som svar på denna uppmaning lanserade Indonesien och Schweiz ett landsstyrt initiativ vars mål är att ta fram rekommendationer inför den tionde partskonferensen för parterna (COP 10) om en väg framåt för att skydda sårbara länder utan tillräcklig kapacitet att på ett miljövänligt sätt omhänderta farligt avfall från oönskad import av farligt avfall, och för att se till att gränsöverskridande transporter av farligt avfall, särskilt till utvecklingsländer, sker miljövänligt såsom krävs enligt Baselkonventionen.

10. I de utkast till rekommendationer som förberetts av Indonesien och Schweiz förslås att, utan att det påverkar tillämpningen av något annat multilateralt miljöavtal, artikel 17.5 i Baselkonventionen ska tolkas som att det krävs att tre fjärdedelar av parterna vid tidpunkten för antagandet av ändringen måste godkänna den för att den ska träda i kraft, och det bör noteras att en sådan tolkning av artikel 17.5 inte tvingar någon part att ratificera en ändring.

Med hänsyn till ovanstående bör unionen vid COP10 stödja antagandet av beslutet om ikraftträdandet av ändringen om förbud med hänsyn till tolkningen av artikel 17.5 i Baselkonventionen, såsom rekommenderats av Indonesien och Schweiz.

2011/0180 (NLE)

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om fastställande av den ståndpunkt som på Europeiska unionens vägnar ska antas med avseende på tolkningen av artikel 17.5 i Baselkonventionen vid tionde partskonferensen till Baselkonventionen (COP 10) om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av farligt avfall

EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 192.1 jämförd med artikel 218.9,

med beaktande av kommissionens förslag[2], och

av följande skäl:

1. EU är part i Baselkonventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av farligt avfall (nedan kallad Baselkonventionen ) och i ändringen av konventionen som förbjuder export av farligt avfall för slutligt bortskaffande och återvinning från en förteckning över utvecklade (huvudsakligen OECD) länder till utvecklingsländer (nedan kallad ändringen om förbud ).

2. Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1013/2006 av den 14 juni 2006 om transport av avfall[3] införlivas bestämmelserna i Baselkonventionen och ändringen om förbud i EU-lagstiftningen.

3. Ändringen om förbud har ännu inte trätt i kraft eftersom parterna för närvarande inte kan komma överens om en gemensam tolkning av artikel 17.5 i Baselkonventionen som reglerar hur många ratifikationer som krävs för att ändringar av konventionen ska träda i kraft.

4. I syfte att lösa denna fråga har Indonesien och Schweiz förberett rekommendationer för tionde partskonferensen för Baselkonventionen (COP10). I rekommendationerna förslås att, utan att det påverkar tillämpningen av något annat multilateralt miljöavtal, artikel 17.5 i Baselkonventionen ska tolkas som att det krävs att tre fjärdedelar av parterna vid tidpunkten för antagandet av ändringen måste godkänna den för att den ska träda i kraft, och det bör noteras att en sådan tolkning av artikel 17.5 inte tvingar någon part att ratificera en ändring.

5. COP10 anmodas att anta det beslut som handlar om ikraftträdandet av ändringen om förbud med avseende på tolkningen av artikel 17.5 i Baselkonventionen. Ett sådant beslut kommer att få rättslig verkan.

6. I detta hänseende förslås det att de rekommendationer som förberetts av Indonesien och Schweiz med avseende på tolkningen av artikel 17.5 i Baselkonventionen bör stödjas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

Vid tionde partskonferensen för Baselkonventionen (COP10) om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av farligt avfall ska kommissionen, på unionens vägnar, stödja antagandet av beslutet om ikraftträdandet av ändringen om förbud med avseende på tolkningen av artikel 17.5 i Baselkonventionen, såsom rekommenderats av Indonesien och Schweiz (bilaga II till detta beslut).

Utfärdat i Bryssel den ...

På rådets vägnar

Ordförande

Bilaga I

Artikel 17.5 i Baselkonventionen

”Instrument avseende ratificering, godkännande, formell bekräftelse eller antagande av ändringar skall deponeras hos depositarien. Ändringar som antagits i enlighet med punkterna 3 och 4 ovan skall träda i kraft mellan de parter som godtagit dem den nittionde dagen efter det att depositarien mottagit instrument avseende ratificering, godkännande, formell bekräftelse eller godtagande från åtminstone tre fjärdedelar av de parter som godtagit ändringarna av protokollet, såvida inget annat stadgas i ett dylikt protokoll. För varje annan part skall ändringarna träda i kraft den nittionde dagen efter det att denna part deponerat sitt instrument avseende ratificering, godkännande, formell bekräftelse eller godtagande av ändringarna.”

Bilaga II

” CLI/2010/3/1

Det indonesiskt-schweiziska landsstyrda initiativet för att förbättra Baselkonventionens effektivitet

Förslag som förberetts av Indonesien och Schweiz

Inledning

7. Genom sitt beslut IX/26, erkände partskonferensen i Baselkonventionen ”Ordförandens uttalande om en möjlig väg framåt för ändringen om förbud” som fastställdes i bilaga till denna och uppmanades parterna att så långt som möjligt beakta den föreslagna vägen framåt.

8. Ordförandens uttalande syftar till att inleda ett förfarande för att ånyo bekräfta ändringens mål och undersöka sätt på vilka de kan uppnås. Ordföranden uppmanade alla parter att skapa gynnsamma förutsättningar, bland annat genom landsstyrda initiativ som bidrar till att nå de målen.

9. Baserat på det uttalandet tillkännagav Indonesiens och Schweiz regeringar att de var redo att organisera ett landsstyrt initiativ för att på ett informellt och dynamiskt sätt diskutera synpunkter från olika sidor om vägen framåt för att se till att gränsöverskridande transporter av farligt avfall, särskilt till utvecklingsländer och övergångsekonomier, sker miljövänligt såsom krävs i Baselkonventionen.

Arbetsgång

10. Tre fysiska möten, med stöd från Baselkonventionens sekretariat och konsulter, har redan ägt rum som en del av det indonesiskt-schweiziska landsstyrda initiativet. Det första mötet ägde rum 15–17 juni 2009 i Bali, Indonesien, det andra 12–15 januari 2010 i Wildhaus, Schweiz, och det tredje 24–28 september 2010 i Hilterfingen, Schweiz. Resultaten från de första två mötena presenterades vid det sjunde mötet för OEWG 10–14 maj 2010 (UNEP/CHW/OEWG/7/7 och UNEP/CHW/OEWG/7/INF/8).

11. Dokumentationen och resultaten från mötena i enlighet med det landsstyrda initiativet har skickats till parterna och de andra intressenterna genom e-post och har lagts ut på Baselkonventionens webbplats. Alla parter och intressenter har haft möjlighet att kommentera de frågor som skulle diskuteras och ett antal intressenter som inte var direkt inblandade i det landsstyrda initiativet kom med värdefulla bidrag.

12. Vid det första mötet studerade man statistik över de gränsöverskridande rörelserna för avfall och diskuterade de möjliga skälen till att gränsöverskridande rörelser äger rum till länder där miljövänlig hantering inte kan garanteras. Detta ledde till förberedandet av en analys av dessa skäl.

13. Vid det andra mötet studerade man ytterligare denna analys av olika skäl för den gränsöverskridande rörelsen av farligt avfall där miljövänlig hantering inte kan garanteras och man studerade även en rapport om den inverkan på hälsan och miljön som de gränsöverskridande rörelserna av farligt avfall har. Mot bakgrund av dessa diskussioner tog man på mötet fram en förteckning över eventuella vägar framåt.

14. Vid det tredje mötet fokuserade man på förberedandet av konkreta förslag för rekommendationer som partskonferensen ska beakta. Bakgrunden till dessa rekommendationer beskrivs mer i detalj i en förklaring som bifogas detta dokument.

Allmänna överväganden

15. Ikraftträdandet av ändringen om förbud har stor politisk betydelse. Hinder för dess ikraftträdande och sätt att ta itu med dessa hinder diskuterades och utkast för rekommendationer för överföring till partskonferensen förbereddes. Parterna är inte skyldiga att ratificera ändringen om förbud såvida de inte blir parter efter det att förbudet har trätt i kraft.

16. Beaktande av data om avfallsflöden och om hälsoeffekter visade att rörelserna mellan icke-bilaga VII-länder har fortsatt att öka tack vare efterfrågan från båda sidorna, och de olagliga rörelser och den hantering av farligt avfall som har uppstått i icke-bilaga VII-länder är oroande. Dessa skulle inte tas upp i ändringen om förbud.

17. Ett antal av de rekommendationer som kommer från den landsstyrda initiativprocessen handlar om olika sätt att hantera dessa frågor och om att förbättra standarder för verksamheten för avfallshantering och öka ansträngningarna för att bekämpa olaglig trafik och hjälpa utsatta länder att skydda sig mot oönskad import och förtydliga vissa aspekter avseende genomförandet av Baselkonventionen.

Föreslagna åtgärder

18. Partskonferensen kan vilja anta ett beslut i enlighet med följande riktlinjer:

Partskonferensen

19. som tar upp ikraftträdandet av ändringen om förbud

som erkänner att det finns utsatta parter som inte kan hantera farligt och annat avfall på ett miljövänligt sätt, men som fortsätter att ta emot sådant avfall, vilket leder till allvarliga skador och som måste åtgärdas snarast,

som konstaterar att ändringen av Baselkonventionen som antagits genom beslut III/1 i partskonferensen är ett sätt att anta denna utmaning, men att det även finns andra sätt att, på ett ansvarsfullt sätt, anta den, särskilt genom en strikt tillämpning av förfarandet med förhandsgodkännande och genom en stärkt miljövänlig hantering och nationell lagstiftning,

som beaktar beslut VIII/30 i partskonferensen som betonar att konventionsparterna har det slutliga ansvaret för att komma överens om tolkningen av konventionen,

som betonar behovet för parterna att komma överens om tolkningen av artikel 17.5 i Baselkonventionen som ett viktigt steg i utvecklingen av konventionen,

20. välkomnar det praktiska initiativ och aktiviteter som har ägt rum som svar på den uppmaning som ordförande för det nionde mötet för partskonferensen riktade till parterna om att påskynda ratifikationen av ändringen om förbud, för att underlätta dess ikraftträdande och uppmanar vidare parterna att fortsätta att vidta konkreta åtgärder mot att uppmuntra och stödja parterna att ratificera ändringen, inklusive följande:

21. specifika åtgärder, till exempel det nordiska initiativet, för att stödja parter som har rättsliga och tekniska svårigheter när de ska ratificera ändringen om förbud,

22. regionala möten,

23. landsspecifika studier om följderna av ratifikation och ikraftträdande,

24. beslutar att, utan att det påverkar tillämpningen av något annat multilateralt miljöavtal, artikel 17.5 i Baselkonventionen ska tolkas som att det krävs att tre fjärdedelar av parterna vid tidpunkten för antagandet av ändringen måste godkänna den för att den ska träda i kraft, och det bör noteras att en sådan tolkning av artikel 17.5 inte tvingar någon part att ratificera en ändring.”

[1] EUT L 190, 12.7.2006, s. 1.

[2] EUT C […], […], s. […].

[3] EUT L 190, 12.7.2006, s. 1.