[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 19.12.2005

KOM(2005) 672 slutlig

GRÖNBOK

Skadeståndstalan vid brott mot EG:s antitrustregler

(framlagt av kommissionen) {SEK(2005) 1732}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1 Grönbokens bakgrund och syfte 3

1.1 Skadeståndstalan som ett led i systemet för tillämpning och efterlevnad av gemenskapens antitrustlagstiftning 3

1.2 Problembeskrivning 4

1.3 Mål 4

2 Centrala frågeställningar 4

2.1 Tillgång till bevismaterial 5

2.2 Krav på skuld 6

2.3 Skadestånd 7

2.4 Ansvarsförskjutning och den indirekte köparens ställning 8

2.5 Att försvara konsumenternas intressen 9

2.6 Rättegångskostnader 9

2.7 Samordning av offentlig och privat tillämpning 9

2.8 Behörig domstol och tillämplig lagstiftning 10

2.9 Övrigt 11

GRÖNBOK

Skadeståndstalan vid brott mot EG:s antitrustregler

Livlig konkurrens på en öppen inre marknad är den bästa garantin för att europeiska företag ska kunna öka sin produktivitet och sin innovativa potential. Tillämpningen av konkurrenslagstiftningen är därför en av hörnstenarna i den s.k. Lissabonstrategin, som syftar till att skapa ekonomisk tillväxt i Europeiska unionen och sysselsättning för dess befolkning.

Som ett led i arbetet med att förbättra tillämpningen och efterlevnaden av konkurrensreglerna efter moderniseringen av tillämpningsföreskrifterna för artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget, tar denna grönbok och kommissionens tillhörande arbetsdokument upp villkoren för att väcka skadeståndstalan till följd av brott mot EG:s antitrustlagstiftning. Hindren för ett mer effektivt system för sådana förfaranden analyseras och lösningar på dessa problem föreslås. Om det blir enklare att väcka talan vid brott mot antitrustlagstiftningen kommer det inte bara att bli lättare för konsumenter och företag som har lidit skada i samband med överträdelser av antitrustreglerna att få ersättning från den som har begått överträdelsen, utan det kommer också att innebära en förstärkning av hela tillämpningen och efterlevnaden av antitrustlagstiftningen.

1 GRÖNBOKENS BAKGRUND OCH SYFTE

1.1 Skadeståndstalan som ett led i systemet för tillämpning och efterlevnad av gemenskapens antitrustlagstiftning

Antitrustreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget genomförs med hjälp av såväl offentliga som privata organ. Tillsammans ingår de i ett gemensamt system för tillämpning samt efterlevnad och de har samma mål, nämligen att avskräcka från konkurrenshämmande beteenden som är olagliga enligt antitrustreglerna och skydda företag och konsumenter från dessa beteenden och eventuella skador som de kan förorsaka. Både privat och offentlig tillämpning av antitrustlagstiftningen är viktiga instrument för att skapa och upprätthålla en konkurrenskraftig ekonomi.

På den offentliga sidan tillämpar både kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter gemenskapens konkurrensregler i enskilda ärenden. Enligt förordning nr 1/2003 utgör kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna ett nätverk av konkurrensmyndigheter som ansvarar för det offentliga genomförandet av gemenskapens gällande antitrustregler. Som ett led i denna verksamhet fattar dessa myndigheter bl.a. beslut om att företag har brutit mot antitrustlagstiftningen och beslut om att ådöma böter. Offentlig tillämpning är av avgörande betydelse för ett effektivt skydd av de rättigheter och en effektiv tillämpning av de skyldigheter som fördraget föreskriver.

Artiklarna 81 och 82 är direkt tillämpliga i sin helhet. Även privat tillämpning har ända från början spelat en roll i genomförandet av artiklarna 81 och 82. Privat tillämpning innebär i detta sammanhang tillämpning av antitrustreglerna i civilrättsliga mål inför nationella domstolar. Denna tillämpning kan ske på olika sätt. I artikel 81.2 i fördraget föreskrivs att avtal eller beslut som är förbjudna enligt artikel 81 är ogiltiga. Reglerna i fördraget kan även användas för att väcka talan om interimistiska förbudsförelägganden. Skadestånd kan även tilldömas dem som har tillfogats skada till följd av överträdelser av antitrustreglerna.

Denna grönbok handlar enbart om skadeståndstalan. Skadeståndstalan för brott mot antitrustlagstiftningen fyller flera funktioner, nämligen att kompensera dem som lidit skada till följd av ett konkurrenshämmande beteende och att garantera att fördragets antitrustregler fullt ut fungerar på ett effektivt sätt genom att avskräcka från konkurrenshämmande beteenden och därigenom i hög grad bidra till att upprätthålla en effektiv konkurrens i gemenskapen[1] (avskräckande effekt). Om enskilda företag eller konsumenter i Europa på ett effektivt sätt kan väcka talan om skadestånd kommer konkurrensreglerna att bli mer konkreta för dem och de kommer att bli mer aktivt engagerade i tillämpningen av dem. Europeiska gemenskapernas domstol (EG-domstolen) har fastställt att för att de rättigheter som fördraget medger skall kunna skyddas på ett effektivt sätt är det nödvändigt att individer som har lidit skada till följd av en överträdelse av artikel 81 eller 82 har rätt att kräva skadestånd[2].

1.2 Problembeskrivning

Trots att gemenskapslagstiftningen således kräver ett effektivt system för ersättningsanspråk i samband med överträdelser av antitrustreglerna, är detta ett rättsområde där det i samtliga 25 medlemsstater råder ”total underutveckling”[3].

Europeiska gemenskapernas domstol har fastställt att det är medlemsstaternas rättssystem som, i avsaknad av gemenskapsregler i frågan, skall tillhandahålla detaljerade regler för väckande av talan om skadestånd. Eftersom gemenskapsdomstolarna inte har behörighet i frågan (utöver förfarandet för att meddela förhandsavgöranden) är det i allmänhet medlemsstaternas domstolar som handlägger dessa mål. Det finns betydande hinder i de olika medlemsstaterna som motverkar att skadeståndstalan för brott mot gemenskapens antitrustlagstiftning kan höras på ett effektivt sätt.

1.3 Mål

Syftet med denna grönbok och med kommissionens arbetsdokument är att fastställa de viktigaste hindren för ett mer effektivt system för skadeståndsanspråk och att föreslå olika alternativ för ytterligare diskussion och tänkbara åtgärder för att underlätta skadeståndstalan både vid ”följdförfaranden” ( follow-on actions , dvs. mål där en civilrättslig talan väcks efter det att en konkurrensmyndighet har fastställt en överträdelse) och vid ”fristående förfaranden” ( stand-alone actions , dvs. talan som väcks utan att en konkurrensmyndighet i ett tidigare skede har fastställt en överträdelse av konkurrenslagstiftningen).

2 CENTRALA FRÅGESTÄLLNINGAR

Nedan följer en sammanfattning av de viktigaste frågorna och de behandlas mer i detalj i arbetsdokumentet. Alla berörda parter ombedes granska de synpunkter som läggs fram där. I det bifogade arbetsdokumentet ges mer detaljerad information om de informationskällor som har använts.

Kommissionen ber alla berörda parter att kommentera de frågor som tas upp och de alternativ som har utarbetats för respektive fråga, samt eventuella andra aspekter av frågan om ersättningsanspråk till följd av överträdelser av antitrustlagstiftningen. Dessa synpunkter kommer att vara till hjälp för kommissionen när den skall fatta beslut om huruvida det är nödvändigt att vidta åtgärder på gemenskapsnivå för att förbättra villkoren för att väcka talan om skadestånd i antitrustärenden.

2.1 Tillgång till bevismaterial

Skadeståndsprocesser i antitrustärenden kräver vanligtvis en utredning som omfattar stora mängder fakta. Den största svårigheten med denna typ av avgöranden är att bevismaterialet i ärendet inte är lätt tillgängliga och innehas av den part som gör sig skyldig till det konkurrenshämmande beteendet. Att den som väcker talan har tillgång till sådant bevismaterial är ett krav för att skadeståndsanspråk skall kunna väckas på ett fungerande sätt. Det bör därför övervägas om en skyldighet att överlämna handlingar eller på annat sätt ge tillgång till bevismaterial skall införas. Detta är särskilt viktigt när det gäller fristående förfaranden.

På liknande sätt bör det övervägas om det skall göras obligatoriskt för den svarande parten att lämna ut handlingar som har överlämnats till en konkurrensmyndighet. I ärenden där kommissionen eller en nationell konkurrensmyndighet har genomfört utredningar är det troligt att dessa innehåller bevismaterial som kan vara viktigt för en part som väcker talan i följdförfaranden. I de tvistemål som följer kan sådant material vara till hjälp för att styrka skadeståndsanspråk. För att begränsa konkurrensmyndigheternas administrativa belastning bör tillgången till dessa handlingar arrangeras direkt mellan parterna.

Regler om bevisbörda och beviskrav kan också vara till hjälp för käranden i detta avseende. Frågan om bevisvärdet av de nationella konkurrensmyndigheternas beslut är av särskilt stor betydelse.

Fråga A: | Bör det finnas särskilda regler om utlämnande av skriftliga bevis i civilrättsliga skadeståndsmål enligt artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget? Hur skall denna utlämnande i så fall ske? |

Alternativ 1: | Utlämnande skall göras göras så snart en part i detalj har redogjort för de sakliga omständigheterna i ärendet och lagt fram rimliga bevis för att styrka sina påståenden (sakframställan, fact pleading) Utlämningsplikten skall vara begränsad till relevanta och i rimlig mån specificerade enskilda handlingar och skall beslutas av domstol. |

Alternativ 2: | När sakframställan har gjorts skall domstol kunna besluta att vissa klasser av handlingar skall lämnas ut mellan parterna. |

Alternativ 3: | Efter sakframställan skall varje part vara skyldig att till övriga parter i målet lämna en förteckning över de relevanta handlingar som de förfogar över och som är tillgängliga för dem. |

Alternativ 4: | Påföljder skall införas för förstörelse av bevismaterial för att garantera utlämnande enligt något av alternativen 1–3. |

Alternativ 5: | Skyldighet att bevara relevant bevismaterial. Enligt denna regel kan en domstol, innan ett civilrättsligt förfarande inleds, förordna att bevismaterial som är relevant för det kommande målet bevaras. Den part som hemställer om ett sådant förordnande bör dock lägga fram skälig bevisning för att preliminärt kunna styrka ett överträdelseförfarande. |

Fråga B: | Vore särskilda regler om tillgång till handlingar som innehas av en konkurrensmyndighet till nytta för framställningar om ersättningskrav i antitrustärenden? Hur kan sådan tillgång organiseras? |

Alternativ 6: | Skyldighet för alla som är parter i förfaranden inför konkurrensmyndigheter att till en part i ett civilrättsligt förfarande överlämna alla dokument som har lämnats till myndigheten, med undantag av ansökningar om befrielse från eller nedsättning av böter. Frågor om röjande av affärshemligheter och annan konfidentiell information, liksom svarandesidans rätt till försvar skulle handläggas enligt lagen i domstolslandet (dvs. den rättsordning som gäller vid den behöriga domstolen). |

Alternativ 7: | Nationella domstolars tillgång till handlingar som är i kommissionens besittning. Kommissionen skulle i detta sammanhang välkomna feedback om a) hur nationella domstolar anser sig kunna garantera sekretess beträffande affärshemligheter eller annan konfidentiell information, och b) under vilka omständigheter nationella domstolar från kommissionen skulle kunna begära sådan information som även parterna skulle kunna tillhandahålla. |

Fråga C: | Bör kärandens bevisbörda när det gäller en överträdelse av antitrustreglerna i skadeståndsmål lindras, och i så fall hur? |

Alternativ 8: | När konkurrensmyndigheterna i EU:s medlemsstater har fattat beslut om överträdelser görs dessa beslut bindande för allmän domstol. Alternativt görs bevisbördan omvänd när ett sådant överträdelsebeslut existerar. |

Alternativ 9: | Flytta eller minska bevisbördan i fall av osymmetrisk information mellan kärande och svarande i syfte att åtgärda asymmetrin. Sådana regler kunde i viss mån kompensera för att de regler som kärandesidan har tillgång till för att få till stånd ett utlämnande av handlingar är obefintliga eller bristfälliga. |

Alternativ 10: | En parts omotiverade vägran att lämna över bevismaterial kunde inverka på bevisbördan, varierande mellan en presumtion om bevis som kan eller inte kan kullkastas och helt enkelt möjligheten för domstolen att ta hänsyn till denna vägran när den bedömer huruvida sakförhållandet har bevisats. |

2.2 Krav på skuld

I många medlemsstater finns det krav på skuld (culpa) när det gäller ersättningsyrkanden och skadeståndsmål. I några av dessa medlemsstater presumeras culpa föreligga om en handling är olaglig enligt antitrustreglerna. I andra finns det ingen sådan presumtion. De skuldkriterier som krävs för ersättningsyrkanden bör därför övervägas.

Fråga D: | Bör det finnas ett krav på skuld för att talan om skadestånd i antitrustärenden skall kunna väckas? |

Alternativ 11: | Bevis på att en överträdelse ägt rum bör räcka (liksom vid fall av strikt ansvar). |

Alternativ 12: | Bevis på att en överträdelse ägt rum bör vara tillräckligt endast när det är fråga om de mest allvarliga brotten mot antitrustlagstiftningen. |

Alternativ 13: | Det bör finnas en möjlighet för svaranden att visa att svaranden begått ett ursäktligt rättsligt eller faktiskt misstag. Under sådana omständigheter kommer överträdelsen inte att leda till skadeståndsansvar (försvar i form av ursäktligt misstag). |

2.3 Skadestånd

Flera frågor avser den faktiska omfattningen av ersättningsyrkandet. För det första måste ersättningens storlek fastställas. Det finns flera möjliga definitioner, särskilt sådana som bygger på idén om kompensation eller återkrav av olagliga vinster. Det bör också övervägas om eventuella ersättningar skall inbegripa ränta och i så fall hur mycket ränta som skall betalas och hur den beräknas. Dubbel ersättning enligt domstolsbeslut, antingen automatiskt eller på vissa villkor, kan diskuteras för överträdelser i form av horisontella karteller.

Förutom det rättsliga fastställandet av skadeståndet som skall tilldömas är kvantifieringen av skadestånd en nyckelfråga. Ett flertal ekonomiska modeller har utvecklats för att beräkna skadestånd under komplicerade omständigheter. Det bör övervägas huruvida dessa modeller skall användas vid skadeståndsmål.

Fråga E: | Hur skall skadestånd definieras? |

Alternativ 14: | Skadeståndet fastställs utifrån den skada som käranden har orsakats genom svarandens brottsliga beteende (kompensatoriskt skadestånd). |

Alternativ 15: | Skadeståndet fastställs utifrån den olagliga vinst som har realiserats av den som har brutit mot reglerna (återkrav av olaglig vinst). |

Alternativ 16: | Dubbelt skadestånd för horisontella karteller. Denna ersättning kan vara automatisk, villkorad eller beslutas av domstol enligt en skönsmässig bedömning. |

Alternativ 17: | Upplupen ränta fram till dom från och med dagen för överträdelsen eller dagen för skadan. |

Fråga F: | Vilken metod skall tillämpas för att beräkna skadeståndsbeloppet? |

Alternativ 18: | Vilket mervärde representerar vid skadeståndsmål användandet av komplicerade ekonomiska modeller för att beräkna skadeståndsbeloppet i förhållande till enklare metoder? Bör domstolen ha befogenhet att beräkna beloppet på grundval av skälighetskriterier? |

Alternativ 19: | Bör kommissionen lägga fram riktlinjer för beräkningen av skadeståndsbeloppet? |

Alternativ 20: | Införande av uppdelade förfaranden, där man bedömer ansvarsfrågan och skadeståndsfrågan i skilda led i syfte att förenkla tvistemålen. |

2.4 Ansvarsförskjutning och den indirekte köparens ställning

Ett försvar med åberopande av ansvarsförskjutning, ” Passing-on defense”, avser den rättsliga hanteringen av omständigheten att ett företag som köper från en leverantör som är involverad i ett konkurrenshämmande beteende kan lindra sin ekonomiska förlust genom att överföra överpriserna till sina egna kunder. De skador som orsakas genom konkurrenshämmande beteende kan därför övervältras längs leverantörskedjan eller t.o.m. i sin helhet drabba den sista köparen, nämligen slutkonsumenten. I rättsligt hänseende måste det klargöras om den överträdande parten har rätt att använda detta argument till sitt försvar. På samma sätt måste de indirekta köparnas ställning klarläggas, eftersom överpriserna också kan ha övervältrats på dessa.

Ett försvar med åberopande av ansvarsförskjutning gör att skadeståndskraven blir betydligt mer komplicerade, eftersom den exakta fördelningen av skadan mellan de olika leden i leverantörskedjan kan bli extremt svår att bevisa. Problem i fråga om beviskrav drabbar även anspråk från indirekta köpare, eftersom dessa eventuellt inte kan styrka omfattningen av de skador de åsamkats eller kausalsambandet med det olagliga förfarandet.

Fråga G: | Bör det finnas regler om under vilka omständigheter och på vilket sätt försvar med åberopande av ansvarsförskjutning kan tillåtas? Hur skall dessa regler i så fall utformas? Bör den indirekta köparen ges talerätt? |

Alternativ 21: | Försvar med åberopande av ansvarsförskjutning tillåts och både direkta och indirekta köpare kan stämma den som har brutit mot reglerna. Detta alternativ medför en risk att den direkta köparen misslyckas med att få skadestånd tilldömt eftersom svaranden kan åberopa ansvarsförskjutning, medan indirekta köpare inte heller vinner sina mål eftersom de inte kan visa om och i vilken utsträckning skadorna övervältrats längs leverantörskedjan. Frågan om bevisbördan bör ägnas särskild uppmärksamhet i detta sammanhang. |

Alternativ 22: | Försvar med åberopande av ansvarsförskjutning utesluts och endast direkta köpare kan stämma den som har brutit mot reglerna. Enligt detta alternativ har de direkta köparna en starkare ställning eftersom processen inte belastas med de svårigheter som sammanhänger med ett försvar med åberopande av ansvarsförskjutning. |

Alternativ 23: | Försvar med åberopande av ansvarsförskjutning utesluts och både direkta och indirekta köpare kan stämma den som har brutit mot reglerna. Samtidigt som uteslutandet av möjligheten till försvar med åberopande av ansvarsförskjutning gör att dessa mål blir lättare för käranden, innebär detta alternativ också en möjlighet att svaranden ådöms att betala flera skadestånd, eftersom både de indirekta och de direkta köparna kan väcka talan om skadestånd. |

Alternativ 24: | En process i två steg, där försvar med åberopande av ansvarsförskjutning utesluts, den som har begått överträdelsen kan stämmas av samtliga skadelidande och där i ett andra steg de belopp som har uppstått genom överpriser fördelas mellan alla parter som har lidit skada. Detta alternativ är tekniskt komplicerat men har fördelen att det innehåller en garanti för att alla skadelidande får en skälig ersättning. |

2.5 Att försvara konsumenternas intressen

Av praktiska skäl är det högst osannolikt, för att inte säga omöjligt, att konsumenter och köpare med små skadeståndsanspråk kommer att inleda förfaranden med anledning av brott mot antitrustlagstiftningen. Det bör därför övervägas på vilka sätt dessa intressen kan skyddas bättre genom kollektiv talan. Utöver det särskilda skyddet av konsumenternas intressen kan kollektiv talan även användas för att konsolidera ett stort antal mindre ersättningskrav till en enda talan och därmed spara tid och pengar.

Fråga H: | Bör det finnas särskilda förfaranden för att väcka kollektiv talan och skydda konsumenternas intressen? Hur kan dessa förfaranden i så fall utformas? |

Alternativ 25: | Konsumentföreningar ges möjlighet att väcka talan samtidigt som enskilda konsumenter fortfarande medges samma rätt. Frågor som bör övervägas är föreningarnas talerätt (möjligen ett registrerings- eller auktoriseringssystem), fördelningen av ersättningsbeloppet (om skadeståndet skall betalas ut till föreningen eller till dess medlemmar) och kvantifieringen av skadeståndet (skadestånd som tillfaller föreningen kan beräknas på grundval av den svarandes olagliga vinst medan skadestånd som tillfaller medlemmarna beräknas på grundval av hur stor skada den enskilde medlemmen har lidit). |

Alternativ 26: | En särskild bestämmelse om kollektiv talan som väcks av andra köpargrupper än slutkonsumenter. |

2.6 Rättegångskostnader

Regler om ersättning för rättegångskostnader spelar en viktig roll när det gäller att uppmuntra till respektive avskräcka från att väcka talan. Mot bakgrund av att såväl gemenskapslagstiftningen som Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna kräver effektiv tillgång till domstol i fråga om civilrättsliga skadeståndsanspråk, bör det övervägas hur kostnadsregler kan underlätta sådan tillgång.

Fråga I: | Bör särskilda regler införas för att minska de ekonomiska riskerna för den klagande? I så fall vilken typ av regler? |

Alternativ 27: | En regel införs om kärande som inte tilldömts skadestånd bara behöver stå för kostnaderna om det kan konstateras att deras krav från början var klart orimliga. Det kan även övervägas att ge domstolarna diskretionära befogenheter att vid början av en domstolsförhandling fatta beslut om att käranden inte skall behöva stå för några kostnader även om denne förlorar målet. |

2.7 Samordning av offentlig och privat tillämpning

Offentlig och privat tillämpning kompletterar varandra och bör därför samordnas på bästa möjliga sätt. Konkurrensmyndigheternas beslut kan få stor betydelse för de klagandes faktiska möjligheter att styrka sina yrkanden (se avsnitt 2.1, fråga C, alternativ 8). Bästa möjliga samordning mellan privat och offentlig tillämpning är särskilt viktig för samordningen mellan ansökningar om nedsättning av böter i offentlig tillämpning och skadeståndstalan. Både reglerna om förmånlig behandling och civilt ansvar bidrar genom sina effekter till samma mål: att avskräcka företag på ett mer effektivt sätt från att gå in i karteller.

Hur skadeståndskravpåverkar tillämpningen av reglerna om förmånlig behandling bör diskuteras i syfte att slå vakt om deras effektivitet. Därvid bör beaktas att tillämpningen av reglerna om förmånlig behandling i allmänhet är till nytta för privata parter i skadeståndsmål, eftersom dessa regler hjälper till att avslöja hemliga karteller.

Fråga J: | Hur kan bästa möjliga samordning mellan privat och offentlig tillämpning uppnås? |

Alternativ 28: | Se till att det inte kommer fram upplysningar om en ansökan om förmånlig behandling, så att sekretessen skyddas för de handlingar som lämnas in till konkurrensmyndigheten i samband med en ansökan om förmånlig behandling. |

Alternativ 29: | Villkorad nedsättning av eventuella skadeståndsanspråk mot ett företag som ansöker om förmånlig behandling, medan övriga företag som har medverkat till överträdelsen är solidariskt ansvariga för hela skadan och deras skadestånd förblir oförändrade. |

Alternativ 30: | Företag som ansöker om förmånlig behandling undantas från solidariskt ansvar och de blir därmed mindre utsatta för skadeståndsansvar. En tänkbar lösning vore att ansvaret för de företag som ansöker om förmånlig behandling begränsas till en andel av skadeståndet som motsvarar det berörda företagets andel av den marknad som kartellen varit verksam på. |

2.8 Behörig domstol och tillämplig lagstiftning

Frågor om vilka domstolar som är behöriga att döma i mål mot svarande med hemvist i medlemsstaterna regleras genom förordning nr 44/2001[4]. Talan kan antingen väckas inför domstol i den stat där svaranden har hemvist eller – enligt den klagandes val – inför domstol i den stat där skadan inträffade. Den ort där skadan inträffade kan vara antingen a) den ort där händelsen som gav upphov till skadan inträffade eller b) den ort där själva skadan inträffade (enligt klagandens val). Enligt artiklarna 6, 27 och 28 i förordningen kan olika mål som har samband sinsemellan samordnas.

I fråga om tillämplig lagstiftning hänvisas till kommissionens förslag till förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II-förordningen)[5]. Eftersom skadeståndstalan oftast avser skadegörande handlingar faller de inom förslagets tillämpningsområde. I detta sammanhang bör det övervägas huruvida huvudregeln i artikel 5 i förslaget passar för antitrustärenden eller om det behövs en klargörande specialregel. Genom en sådan klarläggande regel kan det fastställas att ett effektbaserat tillvägagångssätt skall tillämpas. Alternativt skulle lagen i domstolslandet kunna tillämpas på alla ärenden. Ärenden som gäller konkurrenshämmande beteende på mer än en stats territorium bör ägnas särskild uppmärksamhet.

Fråga K: | Vilken materiell rätt bör tillämpas på skadeståndsmål i antitrustärenden? |

Alternativ 31: | Tillämplig lag bör fastställas genom huvudregeln i artikel 5 i förslaget till Rom II-förordning, dvs. med hänvisning till den ort där skadan inträffar. |

Alternativ 32: | Det behövs en särskild regel om skadeståndsanspråk på grund av en överträdelse av antitrustlagstiftningen. Denna regel bör klargöra att huvudregeln i artikel 5 skall tolkas som att yrkandet kan regleras av lagarna i de stater på vilkas marknader den skadelidande har drabbats av det konkurrenshämmande beteendet. |

Alternativ 33: | Den särskilda regeln kan vara att det alltid är lagen i domstolslandet som är tillämplig lag. |

Alternativ 34: | I mål som gäller som gäller yrkanden på skadestånd för konkurrenshämmande beteende på mer än en stats territorium och i vilka domstolen är behörig att döma i fråga om hela den förlust som den klagande har drabbats av, kan det övervägas om det kan vara lämpligt att den klagande får välja vilken lag som skall vara tillämplig på skadeståndstvisten. Valet kan vara begränsat till att välja ut en enda tillämplig lag bland dem som är möjliga med tillämpning av principen om berörd marknad. Valet skulle också kunna utvidgas till möjligheten att antingen välja ut en enda lag eller respektive tillämplig lag för varje skada separat eller lagen i domstolslandet. |

2.9 Övrigt

Med tanke på att skadeståndsmål i samband med överträdelser av antitrustlagstiftningen är så komplicerade är det särskilt viktigt att ta hjälp av sakkunniga för att domstolsförhandlingarna skall bli så effektiva som möjligt. Om domstolarna utnämnde de sakkunniga skulle kostnader eventuellt kunna sparas in eftersom det skulle behövas färre experter. Detta skulle även medföra att man minskade risken för att en mängd sakkunniga lämnar motstridiga utlåtanden, beroende på sina klienters utgångspunkter.

Fråga L: | I den mån sakkunniga behöver anlitas, skall dessa utses av domstolen? |

Alternativ 35: | Kräva att parterna kommer överens om att en sakkunnig utses av domstolen i stället för av dem själva. |

Avbrott i eller förlängning av preskriptionstider kan ha stor betydelse för att garantera att talan om skadeståndsanspråk verkligen kan väckas, särskilt när det gäller följdförfaranden.

Fråga M: | Bör preskriptionstider kunna avbrytas? I så fall från vilken tidpunkt? |

Alternativ 36: | Avbrott i preskriptionstiden för skadeståndsanspråk från och med den dag då kommissionen eller någon av de nationella konkurrensmyndigheterna inleder förfarandet. Alternativt skulle preskriptionstiden kunna börja löpa efter det att en domstol i sista instans har meddelat dom i överträdelsefrågan. |

Vid varje yrkan på skadestånd krävs det att ett orsakssamband kan konstateras. Ett orsakssamband mellan en överträdelse och en skada kan visserligen vara särskilt svårt att bevisa på grund av de ekonomiskt komplicerade frågor som ingår i utredningen, men själva den juridiska innebörden i begreppet orsakssamband, på det sätt som den har utvecklats genom medlemsstaternas rättspraxis, torde inte i sig själv utgöra något betydande hinder för de klagande. Kravet på orsakssamband bör dock inte leda till att de som har lidit förluster på grund av överträdelser av antitrustlagstiftningen utestängs från möjligheterna att få ersättning för dessa förluster.

Fråga N: | Är det nödvändigt att klarlägga det juridiska kravet på orsakssamband för att underlätta skadeståndsyrkanden? |

Fråga O: | Finns det ytterligare frågor som berörda parter skulle vilja yttra sig om? |

Kommissionen välkomnar synpunkter på denna grönbok, särskilt om de frågor och de alternativ som ingår i förteckningen ovan, i syfte att kunna ta ställning till om det är nödvändigt och lämpligt att vidta åtgärder på gemenskapsnivå för att förbättra förutsättningarna för fristående mål och följdmål.

För att underlätta ett åsiktsutbyte har en särskild webbplats om grönboken inrättats på

http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/others/actions_for_damages/gp.html

Fram till den 21 april 2006 kan synpunkter antingen lämnas genom e-post till:

comp-damages-actions@cec.eu.int

eller per post till:

Europeiska kommissionenGeneraldirektoratet för konkurrensEnhet COMP/A-1 – Antitrustfrågor och strategiskt stödÖversyn av skadeståndsyrkanden till följd av brott mot EG:s antitrustreglerB-1049 Bryssel.

Det är normal praxis för GD Konkurrens att offentliggöra de synpunkter som inkommer i samband med ett offentligt samråd. Det är dock möjligt att begära att synpunkterna eller delar av dessa förblir konfidentiella. Ange i så fall tydligt på första sidan av synpunkterna att ni begär att de inte skall offentliggöras. I det fallet bör också en icke-konfidentiell version av synpunkterna översändas till kommissionen för offentliggörande.

[1] Se domstolens dom i mål C-453/99 av den 20 september 2001, Courage mot Crehan, REG 2001, s. I-6297, punkt 26-27.

[2] Se Courage-domen i fotnot 1.

[3] Se undersökningen om villkoren för ersättningsanspråk vid överträdelser av EG:s antitrustregler som finns tillgänglig på kommissionens webbplats:http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/others/private_enforcement/index_en.html.

[4] Rådets förordning (EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, EGT L 12, 16.1.2001, s. 1. I Danmark regleras domstolarnas behörighet genom Brysselkonventionen om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område [EGT C 189, 28.7.1990, s. 2] efter ändringar, som i sak motsvarar förordning nr 44/2001.

[5] Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II), KOM (2003) 427 slutlig, korrigerat enligt det ändrade förslaget (ingen hänvisning tillgänglig)