EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 14.7.2021 COM(2021) 563 final 2021/0213(CNS) Förslag till RÅDETS DIREKTIV om en omstrukturering av unionsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (Text av betydelse för EES) {SEC(2021) 663 final} - {SWD(2021) 640 final} - {SWD(2021) 641 final} - {SWD(2021) 642 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Motiv och syfte med förslaget Beskattningen av energiprodukter och elektricitet spelar en viktig roll inom klimat- och energipolitiken. De harmoniserade reglerna i direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (energiskattedirektivet) syftar till att säkerställa en väl fungerande inre marknad. Efter antagandet av energiskattedirektivet har dock den underliggande klimat- och energipolitiska ramen förändrats radikalt och direktivet är inte längre förenligt med EU:s nuvarande politik. Dessutom säkerställer energiskattedirektivet inte längre en väl fungerande inre marknad. Förslaget till omarbetning ingår i den europeiska gröna given och 55 %-paketet (Fit for 55), genom att det inriktas på miljö- och klimatfrågor och ska understödja kommissionens föresats att ta itu med miljöutmaningar och uppnå EU:s inhemska mål för minskade växthusgasutsläpp och luftföroreningar. Den europeiska gröna given lanserade en ny tillväxtstrategi för EU som syftar till att omvandla EU till ett rättvist och välmående samhälle. Den visar på kommissionens vilja att höja sina klimatambitioner och göra Europa till den första klimatneutrala kontinenten senast 2050. Behovet och värdet av den europeiska gröna given har bara ökat mot bakgrund av covid-19-pandemins mycket allvarliga effekter på unionsmedborgarnas hälsa och ekonomiska välstånd. På grundval av strategin för den europeiska gröna given och en omfattande konsekvensbedömning föreslog kommissionen i sitt meddelande från september 2020 om höjning av Europas klimatambition för 2030 (klimatmålsplanen för 2030) att EU skulle öka sin ambitionsnivå och lägga fram en heltäckande plan för att på ett ansvarsfullt sätt höja Europeiska unionens bindande mål för 2030 till en nettoutsläppsminskning på minst 55 %. Att nu höja ambitionsnivån för 2030 bidrar till att ge beslutsfattare och investerare trygghet, så att beslut som fattas under de kommande åren inte låser in utsläppsnivåer som är oförenliga med EU:s mål att bli klimatneutralt senast 2050. Målet för 2030 är i linje med Parisavtalets mål att hålla den globala temperaturökningen väl under 2 °C och fortsätta ansträngningarna för att bibehålla den på 1,5 °C. Europeiska rådet godkände EU:s nya bindande mål för 2030 på sitt möte i december 2020. Den europeiska klimatlag som Europaparlamentet och Europeiska rådet enats om gör EU:s mål om klimatneutralitet rättsligt bindande och höjer ambitionen för 2030 genom att fastställa ett mål på minst 55 % nettoutsläppsminskning fram till 2030 jämfört med 1990 års nivåer. För att följa den väg som föreslås i den europeiska klimatlagen och uppnå denna höjda ambitionsnivå för 2030 har kommissionen sett över den nuvarande klimat- och energirelaterade lagstiftningen. 55 %-paketet, som tillkännagavs i klimatmålsplanen för 2030, är den tyngsta grundbulten i insatserna för att uppnå det ambitiösa nya klimatmålet för 2030, och alla ekonomiska sektorer och politikområden kommer att behöva bidra. I den europeiska gröna given åtog sig kommissionen att se över energiskattedirektivet med fokus på miljöfrågor och för att se till att energibeskattningen är förenlig med klimatmålen. Beskattning spelar en direkt roll när det gäller att stödja grön omställning genom att sända korrekta prissignaler och ge rätt incitament för hållbar konsumtion och produktion. I detta sammanhang krävs ändamålsenliga miljöskatter och ett avskaffande av incitament för förbrukning av fossila bränslen i hela EU, för att minska utsläppen av växthusgaser och genomföra andra regleringsåtgärder. Energiskattedirektivet kan bidra till den ökade ambitionen att minska utsläppen av växthusgaser med minst 55 % fram till 2030 genom att säkerställa att beskattningen av motorbränslen och bränslen för uppvärmning bättre återspeglar deras inverkan på miljön och hälsan. Detta kan uppnås genom att man undanröjer nackdelar för ren teknik och inför högre skattenivåer för ineffektiva och förorenande bränslen, som ett komplement till koldioxidprissättning genom utsläppshandel. Detta kommer att underlätta omställningen från fossila bränslen till renare energi för att uppnå EU:s klimatneutralitetsmål, i linje med åtagandena i Parisavtalet. Energiskattedirektivet utvärderades 2019. Efter denna utvärdering antog rådet slutsatser där det ansåg att energibeskattning kan spela en viktig roll som ett av de ekonomiska incitament som styr en framgångsrik energiomställning, driver på investeringar i låga växthusgasutsläpp och energibesparingar och samtidigt bidrar till hållbar tillväxt, och uppmanade kommissionen att se över energiskattedirektivet. Det nuvarande energiskattedirektivet är behäftat med en rad problem som hänger samman med dess bristande samband med klimat- och energieffektivitetsmålen och dess brister när det gäller den inre marknadens funktion. För det första är energiskattedirektivet inte förenligt med EU:s klimat- och energimål. Direktivet främjar inte i tillräcklig mån minskade växthusgasutsläpp, energieffektivitet och användning av elektricitet och alternativa bränslen (förnybar vätgas, syntetiska bränslen, avancerade biodrivmedel osv.). Skälet till detta är att nya, mindre koldioxidintensiva bränslen beskattas som sina fossila motsvarigheter i de fall de nya bränslena tagits fram efter antagandet av det senaste energiskattedirektivet 2003 och det därför inte finns någon bestämd skattesats för dem. Biodrivmedel missgynnas av volymbaserad beskattning (skattesatser uttryckta per liter). Anledningen till detta är att en liter biodrivmedel vanligtvis har ett lägre energiinnehåll än en liter av det konkurrerande fossila bränslet, medan samma skattesats tillämpas. Ett övergripande resultat av detta är att energiskattedirektivet inte ger tillräckliga incitament för investeringar i ren teknik. För det andra gynnar energiskattedirektivet i praktiken användningen av fossila bränslen. Nationellt tillämpas mycket olika skattesatser i kombination med ett brett spektrum av skattebefrielser och skattenedsättningar. Detta breda spektrum av befrielser och nedsättningar utgör olika former av incitament för fossila bränslen, som inte är i linje med målen för den europeiska gröna given. Det nya förslaget skulle bidra till att minska användningen av fossila bränslen på två sätt. För det första genom att fastställa högre skattesatser för fossila bränslen och lägre satser för produkter från förnybara energikällor, vilket minskar den relativa prisfördelen för fossila bränslen jämfört med mindre förorenande alternativ. Detta skulle motverka användningen av fossila bränslen. För det andra genom att se över möjligheterna till skattenedsättningar och skattebefrielser, som i nuläget medför lägre beskattning av fossila bränslen. Dessa inbegriper dieselbrännolja som används inom jordbruk, dieselbrännolja och kol som används av hushåll för uppvärmning (möjligheten att undanta ekonomiskt utsatta hushåll skulle kvarstå) eller fossila bränslen som används av energiintensiva industrier. Dessutom skulle förslaget innebära ett slut på den nuvarande obligatoriska befrielsen för luftfarts-, sjöfarts- och fiskesektorn. För det tredje bidrar energiskattedirektivet inte längre till en väl fungerande inre marknad, eftersom minimiskattesatserna har förlorat sin konvergerande effekt på de nationella skattesatserna. Minimiskattesatserna är låga eftersom de inte har uppdaterats sedan 2003, trots att de nationella skattesatserna i de flesta fallen ligger betydligt över minimisatserna enligt energiskattedirektivet. Minimiskattesatserna enligt energiskattedirektivet förhindrar därför under alla omständigheter inte längre en ”kapplöpning mot botten” och utgör inte heller ett golv för beskattning. Detta sammantaget, tillsammans med förekomsten av skattebefrielser och skattenedsättningar, ökar fragmenteringen av den inre marknaden och snedvrider i synnerhet miljön med lika villkor inom de berörda ekonomiska sektorerna.

Dessutom finns det vissa aspekter av energiskattedirektivet som saknar tydlighet, relevans och samstämmighet, vilket skapar rättslig osäkerhet. Detta gäller bland annat definitionen av skattepliktiga produkter och användningsområden som inte ingår i direktivets tillämpningsområde och tolkningen av befrielsen för motorbränslen som används inom luft- och sjöfart. Detta förslag har därför följande mål: (1)Att skapa en anpassad ram som bidrar till EU-målen för 2030 och målet om klimatneutralitet senast 2050 inom ramen för den europeiska gröna given. Detta skulle innefatta att beskattningen av energiprodukter och elektricitet överensstämmer med EU:s energi-, miljö- och klimatpolitik, vilket skulle bidra till EU:s insatser för att minska utsläppen. (2)Att skapa en ram som upprätthåller och förbättrar EU:s inre marknad genom att uppdatera skattesatsernas omfattning och struktur samt rationalisera medlemsstaternas användning av skattebefrielser och skattenedsättningar. (3)Att bevara förmågan att generera intäkter för medlemsstaternas budgetar. Som nämnts ovan kommer dessa mål att uppnås genom att man övergår från en volymbaserad beskattning till en beskattning baserad på energiinnehåll, genom att man avskaffar incitament för användning av fossila bränslen och genom att man inför en rangordning av skattesatserna i enlighet med deras miljöprestanda. Vidare kommer den nuvarande skattestrukturen att förenklas genom att energiprodukter (som används som motorbränsle eller bränsle för uppvärmning) och elektricitet delas in i kategorier och rangordnas efter deras miljöprestanda. Denna ”miljöprestanda” har definierats när det gäller annan EU-politik inom ramen för den europeiska gröna given och i synnerhet de övriga förslagen i 55 %-paketet. Enligt denna rangordning kommer konventionella fossila bränslen som dieselbrännolja och bensin att beskattas enligt den högsta skattesatsen. Nästa kategori av skattesatser gäller bränslen som är fossilbaserade men som är mindre skadliga och som fortfarande har en viss potential att bidra till utfasningen av fossila bränslen på kort och medellång sikt. För t.ex. naturgas, gasol och vätgas av fossilt ursprung tillämpas 2/3 av referensskattesatsen under en övergångsperiod på tio år. Därefter höjs denna skattesats till den fulla referensskattesatsen. Nästa kategori är hållbara men ej avancerade biodrivmedel. För att återspegla deras bidrag till utfasningen av fossila bränslen tillämpas ½ av referensskattesatsen. Den lägsta skattesatsen gäller för elektricitet, oavsett användning, avancerade biodrivmedel, flytande biobränslen, biogas och vätgas av förnybart ursprung. Skattesatsen för denna grupp ligger betydligt under referensskattesatsen, eftersom elektricitet och sådana bränslen kan driva på EU:s omställning till ren energi, i syfte att uppnå målen i den europeiska gröna given och, i slutändan, klimatneutralitet senast 2050. I vissa sektorer, främst de sektorer som för närvarande kan omfattas av fullständiga befrielser, såsom luftfart eller bränslen för uppvärmning för hushåll som inte är ekonomiskt utsatta, kommer övergångsperioder att tillämpas för att begränsa de ekonomiska och sociala effekterna av de skattesatser som införs. Förslaget beaktar också den sociala dimensionen genom att det inför en möjlighet att befria ekonomiskt utsatta hushåll från beskattning av bränsle för uppvärmning under en tioårsperiod och genom att det anger en övergångsperiod på tio år för att uppnå minimiskattenivån. I fråga om bränsle för uppvärmning kan medlemsstaterna också bevilja nedsättningar, som inte underskrider miniminivåerna, för alla hushåll. Det är upp till medlemsstaterna att besluta om hur skatteintäkterna ska användas och de kan säkerställa ytterligare rättvisa genom att använda dessa intäkter för att begränsa de sociala konsekvenserna. •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området I rådets direktiv 2003/96/EG definieras skattepliktiga energiprodukter, de användningsområden som gör dem skattepliktiga och de minimiskattesatser som ska tillämpas på respektive produkt beroende på om den används som drivmedel, för vissa industriella och kommersiella ändamål eller för uppvärmning. De ändrade bestämmelserna kommer att förbli förenliga med de bestämmelser som inte ändras. •Förenlighet med unionens politik inom andra områden De initiativ som är kopplade till EU:s klimatmål inom ramen för den europeiska gröna given, särskilt klimatmålet för 2030, presenteras i 55 %-paketet. Paketet täcker särskilt en översyn av sektorslagstiftningen på områdena klimat, energi, transport och beskattning. Detta förslag till omarbetning av energiskattedirektivet ingår i detta enhetligt utformade paket. Som ett komplement till de andra förslagen i paketet bidrar det till EU:s klimatmål genom att ta itu med befrielser och nedsättningar inom energibeskattningen som i praktiken utgör incitament för fossila bränslen, samtidigt som energieffektivitet och användning av renare bränslen främjas. Förslaget till omarbetning av energiskattedirektivet och förslaget om översyn av EU:s utsläppshandelssystem, inbegripet införandet av utsläppshandel för byggnader och vägtransporter, kompletterar därför varandra. De övriga initiativen i 55 %-paketet innefattar nya förslag och en översyn av det befintliga regelverket på områdena klimat-, energi- och transportpolitik: ·EU:s utsläppshandelssystem, för att anpassa det till det nya klimatmålet och införa handel med utsläppsrätter för byggnadssektorn och inom sjö- och vägtransportsektorerna samt ändra behandlingen av luftfartssektorn, som redan ingår i dess tillämpningsområde. ·Förordningen om ansvarsfördelning om bindande årliga minskningar av medlemsstaternas växthusgasutsläpp under perioden 2021–2030. ·Förordningen om fastställande av normer för koldioxidutsläpp för bilar och lätta nyttofordon. ·Direktivet om förnybar energi. ·Initiativet ”RefuelEU Aviation” som syftar till att främja produktion och användning av hållbara flygbränslen inom lufttransportsektorn. ·Initiativet ”FuelEU Maritime” som syftar till att öka efterfrågan på förnybara och koldioxidsnåla bränslen inom sjötransportsektorn.

·Energieffektivitetsdirektivet om att genomföra det nya klimatmålet för 2030 och bidra till en rättvis omställning. ·Mekanismen för koldioxidjustering vid gränserna. ·Förordningen om inbegripande av utsläpp och upptag av växthusgaser från markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk (LULUCF). ·Direktivet om utbyggnad av infrastrukturen för alternativa bränslen. ·Förordningen om inrättande av en ram för att underlätta hållbara investeringar (taxonomi). Omarbetningen av energiskattedirektivet stöder dessutom nollföroreningsambitionen inom ramen för den europeiska gröna given och politiken för forskning och innovation på klimat-, energi- och mobilitetsområdena inom ramprogrammet Horisont 2020 för forskning 2021–2027. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund Förslaget grundar sig på artikel 113 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), som gör det möjligt för EU att fastställa harmoniserade regler för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl. Dessutom kan lämpliga bestämmelser av skattekaraktär, som bland annat syftar till att bevara och skydda miljön, antas i enlighet med artikel 192.2 första stycket i EUF-fördraget. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) Bristerna i energiskattedirektivet kan endast åtgärdas genom en översyn av direktivet samordnad med andra politiska åtgärder på EU-nivå. Enligt det befintliga energiskattedirektivet kan medlemsstaterna höja sina skattesatser på energiprodukter och elektricitet, besluta att inte tillämpa möjliga befrielser och nedsättningar eller införa miljö- och klimatrelaterade mål. Sådana nationella tillvägagångssätt riskerar dock att snedvrida den inre marknaden och undergräva målen för den europeiska gröna given, till följd av att de nationella skatternas struktur och nivå inte harmoniseras: (1)De nuvarande minimisatserna kan begränsa de miljöambitioner som medlemsstaterna kan uppnå med skatter på energi, särskilt eftersom energibeskattningen direkt påverkar företagens kostnader. (2)En harmonisering av energibeskattningen med hjälp av energiskattedirektivet bör bidra till att minska de skadliga effekterna av energiskattekonkurrens mellan medlemsstaterna, som exempelvis kan uppstå genom att företag flyttar till medlemsstater med mer gynnsamma skattesystem. (3)EU:s utsläppshandelssystem har visat sig vara ett ändamålsenligt verktyg för att minska utsläppen av växthusgaser från anläggningar som omfattas av systemet. Som en del av 55 %-paketet föreslås att EU:s utsläppshandelssystem utvidgas till sjöfartssektorn och att utsläppshandel för vägtransporter och byggnader införs. Energibeskattningen i medlemsstaterna samexisterar dock med utsläppshandeln på EU-nivå, och energiskattedirektivet måste säkerställa att de minimiskattesatser som fastställs på EU-nivå ger incitament som är förenliga med EU:s energi-, klimat- och miljömål. I detta sammanhang kan åtgärder på EU-nivå säkerställa samstämmighet mellan tillämpningen av EU:s utsläppshandelssystem och beskattningen av energiprodukter och elektricitet samt en gemensam EU-strategi när det gäller beskattning av energiprodukter. För att uppnå EU:s klimat- och miljömål krävs en kombination av politiska instrument, och en ändamålsenlig beskattningsram på EU-nivå kan medföra att man undviker nationella val som leder till snedvridning av den inre marknaden och/eller dubbelbeskattning, samtidigt som andra politiska åtgärder på EU-nivå stöds. Omarbetningen av energiskattedirektivet och dess tidsplan måste ses mot bakgrund av den europeiska gröna givens agenda i ett vidare perspektiv. Målet att energiskattedirektivet i större utsträckning ska överensstämma med dess mål kan endast uppnås genom en akt som antas av unionen och som innebär en omarbetning av energiskattedirektivet. •Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl. Målen med det föreliggande förslaget uppnås bäst genom att det nuvarande direktivet omarbetas i enlighet med vad som anges ovan. Förslaget berör främst ett antal centrala delar av direktivet: skatternas struktur och förhållandet mellan de respektive skattemässiga behandlingarna av olika energikällor. Förslaget är i alla avseenden begränsat till vad som är nödvändigt för att nå de eftersträvade målen. •Val av instrument Förslaget utgörs av ett direktiv. På detta område som redan omfattas av ett befintligt direktiv bör medlemsstaterna kunna fortsätta att behålla viss flexibilitet, såsom förklaras ovan. Något annat instrument än ett direktiv om ändring av direktiv 2003/96/EG är därför inte lämpligt. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning I början bidrog energiskattedirektivet överlag positivt till sitt huvudmål att säkerställa en väl fungerande inre marknad och förhindra dubbelbeskattning eller snedvridning av handeln och konkurrensen mellan energikällor, energikonsumenter och energileverantörer. Utvecklingen av tekniken, de nationella skattesatserna och energimarknaderna under de senaste 15 åren innebär dock att energiskattedirektivet i sin nuvarande form inte längre ger samma positiva bidrag. Dessutom har EU:s regelverk och politiska mål utvecklats betydligt sedan antagandet av energiskattedirektivet 2003, vilket har lett till vissa problem i fråga om relevans och samstämmighet. Därigenom har energiskattedirektivets totala mervärde för EU urholkats avsevärt över tiden, särskilt på grund av den bristande indexeringen av minimiskattesatserna och den omfattande och mycket varierande användningen av frivilliga skattebefrielser i medlemsstaterna och på grund av den politiska utvecklingen. Det befintliga energiskattedirektivet bidrar endast i mycket begränsad utsträckning till EU:s bredare ekonomiska, sociala och miljörelaterade politiska mål. Energiskattedirektivet är åtminstone delvis förenligt med de politiska ansträngningarna för att främja användningen av förnybar energi och ökad energieffektivitet, men till mindre del när det gäller minskning av utsläpp av växthusgaser och andra gaser samt energidiversifiering, energioberoende och energitrygghet. De främsta orsakerna till denna bristande samstämmighet är bland annat direktivets bortseende från energiinnehållet i och koldioxidutsläppen från energiprodukter och elektricitet, (alltför) låga minimiskattenivåer och (alltför) många befrielser. Av samma skäl bidrar inte energiskattedirektivet till minskade koldioxidutsläpp från transporter och minskade utsläpp av luftföroreningar. Till följd av detta bidrar energiskattedirektivet endast i begränsad mån till uppnåendet av de mål som fastställts i internationella avtal, som Parisavtalet 2015. I energiskattedirektivet görs heller ingen åtskillnad mellan förnybara och koldioxidintensiva elkällor, och det tar inte heller hänsyn till biodrivmedels miljöprestanda. Energiskattedirektivets bestämmelser om beskattning av biodrivmedel är därför inte förenliga med EU:s energi-, klimatförändrings- och miljöpolitik. Energiskattedirektivet täcker en krympande andel av EU:s energimix i takt med att ny teknik och nya produkter (t.ex. kraft till gas, bränslen av icke-biologiskt ursprung) fortsätter att dyka upp eller blir allt viktigare. Det nuvarande systemet för energibeskattning kan därför inte garantera förmånsbehandling av miljömässigt hållbara nya tekniker och produkter. Trots att förnybara bränslen får en allt större roll på marknaden bygger exempelvis deras skattebehandling enligt energiskattedirektivet fortfarande på regler som utarbetades vid en tidpunkt då dessa bränslen var nischalternativ. Det befintliga energiskattedirektivet missgynnar bensin jämfört med diesel genom en lägre minimiskattesats för diesel. Detta höjer efterfrågan på diesel. Dessutom missgynnas även framväxande bränslen. Om ett bränsle inte uttryckligen anges i det nuvarande energiskattedirektivet gäller skattesatsen för det bränsle som används för likvärdiga ändamål. Energiinnehållet per liter i dessa bränslen är vanligtvis lägre än det likvärdiga bränslets. Detta leder till en högre skattesats per liter för nya bränslen. Dessutom är den obligatoriska skattebefrielsen för internationell luftfart och sjöfart särskilt problematisk eftersom den inte är förenlig med de nuvarande klimatutmaningarna och klimatpolitiken. När det gäller luftfart har EU på unionens och medlemsstaternas vägnar förhandlat fram övergripande luftfartsavtal och omfattande luftfartsavtal med tredjeländer. Dessutom har medlemsstaterna ingått bilaterala luftfartsavtal med tredjeländer. De övergripande luftfartsavtalen gör det möjligt för EU att ändra ett antal bestämmelser i medlemsstaternas bilaterala avtal. De omfattande luftfartsavtalen har företräde framför de bilaterala avtal som enskilda medlemsstater har ingått med tredjeländer. I de flesta situationer tillåter dessa avtal beskattning av bränsle som levereras på medlemsstaternas territorium för användning i luftfartyg som flyger inom EU. När det gäller vattenvägstransport regleras transporten på Rhen i den reviderade Mannheimkonventionen av den 17 oktober 1868 för sjöfarten på Rhen. I avtalet om tull- och skattebestämmelser för dieselbrännolja som gäller för leverans till fartyg för sjöfart på Rhen, som ingicks i Strasbourg den 16 maj 1952 (Strasbourgavtalet), föreskrivs dessutom skattebefrielse för dieselbrännolja som används på Rhen och dess bifloder och andra vattenvägar. Eftersom bränsle som används för vattenvägstransport bör beskattas lika i EU måste de medlemsstater som är parter i Strasbourgavtalet vidta alla relevanta åtgärder för att effektivt undanröja oförenligheter. Enligt artikel 351 andra stycket i EUF-fördraget ska berörda EU-medlemsstater, i den mån avtal som de ingått med tredjeländer är oförenliga med unionsrätten, vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja de oförenligheter som fastställts. Minimiskattesatserna för bränslen för uppvärmning är för låga för att bidra till en väl fungerande inre marknad, eftersom de endast utgör en försumbar del av priset på dessa produkter. Tillämpningen av frivilliga befrielser och nedsättningar som beviljas både hushåll och företag ökar dessutom skillnaderna ytterligare, vilket leder till att de effektiva skattesatserna är betydligt lägre i vissa medlemsstater än i andra. I hög grad olika skattesatser för elektricitet och naturgas tillämpas i kombination med ett brett spektrum av skattebefrielser och skattenedsättningar, vilket bidrar till att öka fragmenteringen av den inre marknaden. Eftersom skattenivåerna enligt energiskattedirektivet inte styrs av någon specifik logik – till exempel genom att de inte tar hänsyn till energiinnehåll och externa effekter – får medlemsstaterna fastställa sina nationella skattesatser på det sätt de önskar utan att behöva följa några indikationer eller proportioner mellan produkter. Följaktligen kan det befintliga energiskattedirektivet leda till att förbrukare får olämpliga prissignaler, vilket inte ger dem incitament att välja miljövänligare och effektivare energikällor, och till att energikällor inte behandlas konsekvent på nationell nivå. Energiskattedirektivet skapade inte någon betydande regelbörda eller kostnad för medlemsstaterna eller de ekonomiska aktörerna när det gällde att följa direktivet. En stor del av kostnaderna och bördorna härrör antingen från övergripande lagstiftning eller nationella genomförandeåtgärder som inte föreskrivs i direktivet och som varierar avsevärt mellan olika medlemsstater eller sektorer av ekonomisk verksamhet. Svårigheterna med genomförandet av energiskattedirektivet gäller komplexiteten, bristen på tydlighet, tvetydiga formuleringar och tolkningarna av vissa bestämmelser i direktivet. Detta leder i sin tur till osäkerhet, såsom oklara villkor för att få rätt till förmånlig skattebehandling. Sådan osäkerhet kan innebära en kostnad för skattemyndigheter och ekonomiska aktörer, särskilt när den leder till rättstvister, uttryckt som alternativkostnader eller rättegångskostnader. •Samråd med berörda parter

Detta förslag har utarbetats mot bakgrund av ett brett spektrum av externa bidrag. Berörda parter rådfrågades först via mekanismen för återkoppling inom ramen för den inledande konsekvensbedömningen och via ett särskilt offentligt samråd. Det offentliga samrådet pågick mellan den 22 juli 2020 och den 14 oktober 2020. Sammanlagt inkom 563 svar från 25 medlemsstater och 5 tredjeländer, samt 129 ståndpunktsdokument. En överväldigande majoritet av de svarande höll med om EU:s allmänna mål att bekämpa klimatförändringar och föroreningar och om att dessa mål ska gälla för översynen av energiskattedirektivet. När det gäller prioriteringarna för översynen av energiskattedirektivet höll de flesta svarande med om att översynen borde ta hänsyn till utsläppen av växthusgaser vid fastställandet av skattesatser (som också bör uttryckas i energiinnehåll snarare än i volym) och borde införa incitament för alternativa energikällor såsom ren vätgas och hållbara biodrivmedel. Överlag var de svarande negativa till beskattning av sektorer med risk för koldioxidläckage. Det offentliga samrådet visade att det fanns ett visst stöd för att utjämna skatterna för olika transportsätt så att de kan konkurrera på lika villkor och så att mer energieffektiva och koldioxidsnåla transportsätt utvecklas. När det gäller kompletterande sociala åtgärder stödde de flesta av de svarande en skatteväxling från skatt på arbete och socialförsäkringsavgifter samt program för social trygghet som riktar sig till fattiga hushåll. Utöver det offentliga samrådet ägde direkta samråd rum med medlemsstaterna, inklusive begäranden om synpunkter i syfte att beräkna de effektiva skattesatserna, samt med andra berörda parter. •Konsekvensbedömning För att undersöka hur de olika politiska målen bäst kan uppnås undersöktes ett antal metoder och jämfördes med utgångsscenariot. Utgångsscenariot utgörs av den befintliga klimat- och energirättsliga ramen fram till 2030, nämligen de klimat- och energimål om en minskning av växthusgasutsläppen med 40 % fram till 2030 som man tidigare kommit överens om, samt de viktigaste politiska verktygen för att genomföra dessa. Detta alternativ utgår från att energiskattedirektivet förblir oförändrat. Alternativ 1 skulle indexera minimiskattesatserna och delvis bredda skattebasen samtidigt som dess struktur väsentligen bibehålls. Luftfart och sjöfart inom EU skulle ingå i tillämpningsområdet med en minimiskattesats på noll genom att de nuvarande skattebefrielserna avskaffas. Alternativ 2 inför ett system med förenklade skattesatser. Minimiskattesatserna skulle indexeras och baseras på energiinnehåll och en övergångsperiod skulle gälla (tio år för alternativ 2a och en kortare period fram till 2030 för alternativ 2b). Det inriktas på energiinnehåll, en högre skattenivå (främst för bränslen för uppvärmning) och en utvidgning av skattebasen till luftfart och sjöfart inom EU. Både luftfart och sjöfart skulle ingå i direktivets tillämpningsområde med minimiskattesatser som höjs linjärt under en övergångsperiod på tio år. Alternativ 2c inför en ny komponent för att fastställa skattesatser som beaktar produkters utsläpp av luftföroreningar utöver inslagen i alternativ 2a. Alternativ 3 inför en koldioxidinnehållskomponent för de sektorer som för närvarande inte ingår i utsläppshandelssystemet, för att säkerställa att dessa sektorer omfattas av koldioxidprissättning. Liksom för alternativ 2 övervägs även i detta fall två övergångsperioder (tio år och en kortare period fram till 2030). Införandet av en föroreningskomponent analyseras också i detta alternativ. De viktigaste resultaten När Europeiska kommissionen i september 2020 föreslog en uppdaterad minskning av växthusgasutsläppen fram till 2030 på minst 55 % jämfört med 1990 beskrev den också de åtgärder inom alla ekonomiska sektorer som skulle komplettera de nationella insatserna för att uppnå den höjda ambitionsnivån. Konsekvensbedömningar utarbetades för att stödja de planerade översynerna av viktiga lagstiftningsinstrument inom ramen för 55 %-paketet. Mot denna bakgrund har man i denna konsekvensbedömning analyserat de olika alternativ genom vilka översynen av energiskattedirektivet på ett ändamålsenligt och effektivt sätt skulle kunna bidra till att det uppdaterade målet uppnås inom ramen för detta bredare 55 %-paket, samtidigt som man uppfyller målet för den inre marknaden och undviker inkomstbortfall. På grundval av en jämförelse mellan alternativen och en analys av de specifika alternativen skulle både alternativ 2 och 3 uppfylla målen på ett önskvärt sätt. Dessa alternativ bidrar till klimat- och energimålen samt till de andra politiska målen. När det gäller övergångsperioden kommer båda perioderna (tio år eller sju år) att ha samma effekt fram till 2035 i varje alternativ. Om man beaktar den sociala dimensionen ger dock alternativen med en övergångsperiod på tio år (alternativen 2a och 3a) de bästa resultaten jämfört med en kortare övergångsperiod. När luftföroreningskomponenten tas med är den positiva effekten på utsläppsminskningar förknippad med negativa sociala effekter, genom en betydande ökning av priset på kol och biomassa. Med tanke på att utsläppshandel bör införas för koldioxidutsläpp från vägtransporter och byggnader, i enlighet med översynen av förslaget om EU:s utsläppshandelssystem inom ramen för 55 %-paketet, anses alternativ 2a vara det bästa alternativet eftersom det undviker överlappningar mellan de två mekanismerna. En väl avvägd utvidgning av EU:s utsläppshandelssystem till sjöfartssektorn och ett införande av utsläppshandel för vägtransporter och byggnader, i kombination med alternativ 2 för energiskattedirektivet, skulle bidra till att man uppnår EU:s ambitiösa klimatmål på 55 % utsläppsminskning senast 2030 och samtidigt göra det möjligt att uppnå de övriga målen för översynen av energiskattedirektivet.

Konsekvensbedömningen visade också att översynen av energiskattedirektivet inte skulle skapa en orimlig börda för ekonomin. De mål som beskrivs ovan kan uppnås med mycket begränsade ekonomiska kostnader och översynen kan potentiellt ge ekonomiska fördelar, särskilt om medlemsstaterna skulle använda ytterligare intäkter från beskattning av allmän energiförbrukning för att kompensera oavsiktliga sociala effekter. Konsekvensbedömningen visade att höjda skatter på fossila bränslen kan få större konsekvenser för låginkomsthushåll, särskilt när det gäller uppvärmning. I dessa fall skulle energiskatternas potentiella regressivitet kunna kompenseras genom att dessa intäkter återanvänds för att stödja den gröna omställningen genom att finansiera investeringar i koldioxidsnåla och energieffektiva varor och apparater eller genom engångsöverföringar. Analysen visar till exempel att när de extra skatteintäkterna från energiskatter återförs till hushållen i form av engångsbelopp blir de föreslagna ändringarna progressiva eftersom sådana transfereringar innebär en större ökning av fattigare hushålls disponibla inkomster. I utgångsscenariot beräknas medlemsstaternas intäkter minska med nästan 32 % mellan 2020 och 2035 på grund av den förväntade utvecklingen av energisystemet och ett minskat beroende av bränslen tack vare energibesparingar och en övergång från fossila bränslen. Det rekommenderade alternativet skulle till stor del mildra denna utveckling genom ökade intäkter. •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling När det gäller kostnaderna av att tillämpa direktivet avgörs det specifika genomförandet av energiskattedirektivet av flera andra faktorer. Dessa inbegriper aspekter som specifik nationell politik eller annan EU-politik som tillämpas på samma område, nationella prioriteringar och industriella traditioner, rådande ekonomiska villkor och handelsvillkor eller enskilda sektorers eller företags affärsmodeller. Enligt (den redan offentliggjorda) utvärderingen av det befintliga energiskattedirektivet var det, på grund av den stora flexibilitet som det befintliga energiskattedirektivet ger medlemsstaterna att tillämpa befrielser, nedsättningar och återbetalningar, komplicerat att beräkna effektiva skattesatser på ett harmoniserat sätt i hela EU. Vid tidpunkten för utvärderingen fanns det i synnerhet inte någon officiell uppgiftsinsamling som kunde fånga upp effektiva skattesatser. Det var därför svårt att avgränsa och kvantifiera vissa effekter av direktivet. I den föreliggande konsekvensbedömningen identifieras dock vissa ekonomiska kostnader i det berörda avsnittet om policyalternativens effekter. Vissa regleringskostnader (främst hantering av tillstånd, deklarationer och uppdatering av it-system) kommer att uppstå för återförsäljare av energiprodukter som nyligen införts i energiskattedirektivets tillämpningsområde och för förvaltningar, eftersom dessa produkter kommer att omfattas av vissa bestämmelser i de allmänna punktskattereglerna. Dessa kostnader bör dock vara begränsade för återförsäljare av vätgas och fast biomassa, eftersom dessa produkter kommer att omfattas av samma förenklingar i fråga om övervakning av flyttningar som naturgas respektive kol. Avskaffandet av undantagen från punktskatteplikt för vissa bränslen eller verksamhetssektorer (t.ex. luftfart och sjöfart) ändrar inte de regleringskostnader som följer av de allmänna reglerna, eftersom de undantagna bränslena ändå omfattas av förvarings- och flyttningskontroller. Uppbörden av bränsleskatt inom luftfartssektorn förväntas inte vara problematisk ur ett administrativt perspektiv. Medlemsstaterna har redan erfarenhet av att uppbära bränsleskatter för andra transportsätt (främst vägtransporter). Det förväntas att en skatt på flygbränsle kommer att uppbäras på ett liknande sätt, genom att bränsleleverantörerna tar ut skatten när de levererar fotogen på flygplatserna och överför dessa medel till de berörda skattemyndigheterna. När det gäller effektivitet kan kostnaderna för att uppbära de nuvarande motorbränsleskatterna användas som en proxyvariabel för hur mycket det skulle kosta att uppbära en skatt på flygbränsle. I en studie från 2012 konstaterades att de offentliga myndigheternas administrativa kostnader motsvarade mellan 0,65 % och 0,85 % av intäkterna från bränsleskatter. Det uppskattas att uppbörden av en skatt på fotogen skulle bli något enklare, eftersom försörjningen av fotogen är koncentrerad till flygplatser, av vilka endast ett fåtal finns i varje medlemsstat. Mot bakgrund av detta anses den lägsta siffran på 0,65 % av intäkterna motsvara de administrativa kostnaderna för att uppbära en bränsleskatt. En extern studie om beskattning av luftfart har också beställts av kommissionen för bland annat konsekvensbedömningen. •Grundläggande rättigheter Åtgärden påverkar inte de grundläggande rättigheterna. 4.BUDGETKONSEKVENSER Förslaget påverkar inte unionens budget. 5.ÖVRIGA INSLAG •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering Beskattningen av energiförbrukning övervakas regelbundet minst en gång om året genom insamling av information från medlemsstaterna i samband med mötena i expertgruppen för indirekt beskattning. Dessutom uppdaterar GD Skatter och tullar två gånger om året tillsammans med medlemsstaterna databasen med information om tillämpliga energiskattesatser (databasen Tax in Europe). I energiskattedirektivet föreskrivs dessutom en regelbunden granskning på grundval av en rapport och vid behov ett förslag från kommissionen om ändring av de olika bestämmelserna i direktivet och minimiskattenivåerna. Granskningen ska beakta den inre marknadens funktion och fördragets bredare syften. När energiskattedirektivet setts över ska denna granskning särskilt inriktas på följande:

(a)Hur medlemsstaterna har genomfört den nya ramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet i sina nationella system. (b)Hur direktivet har gjort det möjligt för dem att bättre integrera miljö- och energieffektivitetsaspekter. (c)Vilka de ekonomiska konsekvenserna är, genom att beakta hur medlemsstaterna har använt eventuella ytterligare intäkter. •Förklarande dokument (för direktiv) Några förklarande dokument om införlivande av bestämmelserna i detta förslag anses inte nödvändiga. •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget Kommissionen föreslår att följande gäller med verkan från och med den 1 januari 2023: 1) Energibeskattning på grundval av energiinnehållet i energiprodukter och elektricitet samt deras miljöprestanda För att möjliggöra uppnåendet av de redan nämnda diversifierade målen (energieffektivitet, minskade utsläpp av växthusgaser, intäktsgenerering osv.) och för att i möjligaste mån säkerställa att alla dessa mål kan uppnås på ett konsekvent sätt, bör beskattningen kopplas till energiinnehållet i energiprodukter och elektricitet, i kombination med deras miljöprestanda enligt den övergripande EU-ramen. En beskattning baserad på energiinnehåll ger en bättre referensram för att jämföra olika energiprodukter och elektricitet och eliminerar den nuvarande potentiellt ofördelaktiga skattebehandlingen av vissa produkter, såsom biodrivmedel. Begreppet ”miljöprestanda” och motsvarande rangordning av tillämpliga skattesatser tar hänsyn till de olika produkternas särskilda egenskaper och deras behandling enligt det nuvarande energiskattedirektivet och i medlemsstaterna samt den förväntade utvecklingen av EU:s energimix och är förenligt med de övriga förslagen i 55 %-paketet (särskilt förslagen om att se över EU:s utsläppshandelssystem och det andra direktivet om förnybar energi) och med nollföroreningsmålet genom principen att förorenaren betalar, vilket säkerställer samstämmighet och ett bidrag till de gemensamma målen. Därför skulle energibeskattningen baseras på energiprodukternas och elektricitetens effektiva värmevärde enligt bilaga IV till direktiv 2012/27/EU. För produkter som framställs av biomassa ska referensvärdena vara de som anges i bilaga III till direktiv (EU) 2018/2001 (se artikel 1.2 första stycket). Om de ovannämnda direktiven inte innehåller något effektivt värmevärde för den berörda produkten bör hänvisning ske till relevant tillgänglig information om produktens effektiva värmevärde (se artikel 1.2 andra stycket). Minimiskattenivåerna fastställs i enlighet med ovannämnda miljöprestanda (hållbara biodrivmedel beskattas t.ex. med lägre skattesatser) och uttrycks i euro/GJ (se artiklarna 7, 8, 9 och 10 samt bilaga I). 2) Förteckning över energiprodukter och tillämpliga definitioner Beskattningsområdet enligt förteckningen över energiprodukter bör innefatta konkurrerande energikällor, vilket bör säkerställa en enhetlig och standardiserad skattebehandling av dem, även när det gäller den mån i vilken de omfattas av bestämmelser om övervakning och flyttning (se artiklarna 2.1 och 21.1). Ytterligare definitioner som härrör från andra delar av EU-lagstiftningen (nämligen ovannämnda direktiv (EU) 2018/2001) eller specificeras i förslaget kommer att möjliggöra en differentierad skattebehandling (se definitionerna i artikel 2.4 och 2.5). För en produkt som består av en blandning av en eller flera produkter bör beskattningen av varje beståndsdel fastställas i enlighet med detta, på grundval av de tillämpliga skattesatserna och oberoende av det KN-nummer enligt vilket produkten i sin helhet klassificeras (se artikel 2.6). Slutligen hänvisas till den version av Kombinerade nomenklaturen (KN) som nu är tillämplig. För att säkerställa att hänvisningen till KN-nummer vid behov uppdateras bör kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter med avseende på sådan uppdatering (se artiklarna 2.8 och 29). 3) Bestämmelser om undantag från regelverkets tillämpningsområde

Energibeskattningen täcker energiprodukter som används som motorbränslen eller bränslen för uppvärmning samt elektricitet. Följaktligen bör endast annan användning än som motorbränsle eller bränsle för uppvärmning och dubbel användning av energiprodukter samt outputbeskattning av värme undantas från energiskattedirektivets tillämpningsområde. Elektricitet som används på liknande sätt bör behandlas likvärdigt (se artikel 3). 4) Rangordning av skattesatser och indexering av miniminivåerna För att säkerställa att den konsekventa behandlingen av energikällor även gäller de skattenivåer som fastställs nationellt – över de miniminivåer som anges i förslaget – bör medlemsstaterna efterlikna förhållandet mellan de minimiskattenivåer som anges i förslaget för de olika energikällorna och användningsområdena. Härmed bör elektricitet alltid utgöra en av de lägst beskattade energikällorna för att främja dess användning, särskilt inom transportsektorn, och rangordnas tillsammans med andra motorbränslen och bränslen för uppvärmning (se artikel 5.1). Rangordningen av energiprodukter och elektricitet bör betraktas som en allmän princip som är lika tillämplig, i tillämpliga delar, närhelst direktivet medger differentiering (se artiklarna 13, 14, 15, 16, 17 och 18). Dessutom bör minimiskattenivåernas realvärde bibehållas. Minimisatserna bör justeras årligen med hänsyn till utvecklingen av deras realvärde, så att den nuvarande nivån på harmoniseringen av skattesatser bibehålls. För att minska den volatilitet som beror på energi- och livsmedelspriser bör denna justering göras på grundval av utvecklingen av det EU-omfattande harmoniserade konsumentprisindex, exklusive energi och obearbetade livsmedel, som offentliggörs av Eurostat. Kommissionen ska offentliggöra de resulterande minimiskattenivåerna i Europeiska unionens officiella tidning (se artikel 5.2). 5) Olika minimiskattenivåer för motorbränslen, bränslen för uppvärmning och elektricitet Olika minimiskattenivåer bör fastställas för motorbränslen för transport, motorbränslen som används för särskilda ändamål (t.ex. inom primärsektorn), bränslen för uppvärmning och elektricitet. I de fall en övergångsperiod är tillämplig bör höjningen av minimiskattenivåerna – utom för koldioxidsnåla bränslen – fastställas till en tiondel per år fram till slutet av övergångsperioden, och med beaktande av behovet av att indexera dessa minimiskattenivåer (se artiklarna 7, 8, 9 och 10 samt bilaga I). I enlighet med förslagets mål bör ingen åtskillnad göras mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av dieselbrännolja som motorbränsle samt yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av bränslen för uppvärmning och elektricitet. För att om möjligt förenkla minimiskattenivåernas struktur är minimiskattenivåerna för vissa användningar som motorbränslen (se tabell B i bilaga I) anpassade till minimiskattenivåerna för bränslen för uppvärmning (se tabell C i bilaga I). 6) Insatsvaror som används för elproduktion Av miljöpolitiska skäl får medlemsstaterna beskatta energiprodukter och elektricitet som används för att producera elektricitet på annat sätt än enligt energiskattedirektivet, utan att de minimiskattenivåer som anges i förslaget behöver iakttas. Medlemsstater som önskar införa sådan beskattning bör åtminstone efterlikna den fastställda rangordningen mellan de miniminivåer som anges i förslaget, så att korrekta miljösignaler ges (se artikel 13). 7) Energiprodukter och elektricitet som används av luftfartyg och fartyg Utan att det påverkar tillämpningen av internationella luftfartsrelaterade avtal bör energiprodukter och elektricitet som levereras för luftfart inom EU (utom leveranser för rent fraktflyg) och för sjöfart inom EU, inklusive fiske, beskattas (se artiklarna 14 och 15). En annan skattenivå skulle gälla för användning av energiprodukter och elektricitet för icke-yrkesmässig luftfart och icke-nöjesflyg inom EU. Energiprodukter och elektricitet som används för yrkesmässig luftfart och nöjesflyg inom EU bör omfattas av de standardskattenivåer som gäller för motorbränslen och elektricitet i medlemsstaterna. För att säkerställa ett smidigt genomförande av bestämmelserna om icke-yrkesmässig luftfart och icke-nöjesflyg inom EU skulle minimiskattenivåerna för användning av motorbränsle uppnås under en övergångsperiod på tio år, medan hållbara alternativa bränslen (inklusive hållbara biodrivmedel och hållbar biogas, koldioxidsnåla bränslen, avancerade hållbara biodrivmedel och avancerad hållbar biogas samt förnybara bränslen av icke-biologiskt ursprung) och hållbar elektricitet skulle ha en minimiskattesats på noll under tio år. Energiprodukter och elektricitet som används för ren flygfrakt inom EU bör undantas, med en möjlighet för medlemsstaterna att beskatta dessa bränslen antingen vid inrikes ren flygfrakt eller i enlighet med bilaterala eller multilaterala avtal som ingåtts med andra medlemsstater. För luftfart utanför EU får medlemsstaterna, utan att det påverkar deras internationella skyldigheter, bevilja befrielser eller tillämpa samma skattenivåer som för luftfart inom EU, beroende på typen av flygning. När det gäller sjöfart skulle, med tanke på risken för ekonomitankning av bränsle utanför EU, en annan skattenivå tillämpas på användning av energiprodukter och elektricitet för reguljär trafik (från en EU-hamn till en annan EU-hamn) till sjöss och på inre vattenvägar, fiske och godstransport inom EU. Energiprodukter och elektricitet som används för övrig sjöfart inom EU (t.ex. med privata nöjesfartyg) bör omfattas av de standardskattenivåer som gäller för motorbränslen och elektricitet i medlemsstaterna. För reguljär trafik till sjöss och på inre vattenvägar, fiske och godstransport inom EU bör minimiskattenivåerna vara de som gäller för användning av motorbränsle för särskilda ändamål (och därmed lägre än de som gäller för allmän användning av motorbränsle). För att stimulera användningen av hållbara alternativa bränslen (inklusive hållbara biodrivmedel och hållbar biogas, koldioxidsnåla bränslen, avancerade hållbara biodrivmedel och avancerad hållbar biogas samt förnybara bränslen av icke-biologiskt ursprung) och hållbar elektricitet skulle minimiskattesatsen för dessa vara noll under tio år. För sjöfart utanför EU får medlemsstaterna bevilja befrielser eller tillämpa samma skattenivåer som anges ovan, beroende på typen av verksamhet.

Slutligen finns det i vissa hamnar ett renare alternativ till elproduktion ombord på fartyg i form av användning av landström (dvs. anslutning till det landbaserade elnätet). För att stimulera utvecklingen och användningen av landström kan befrielse beviljas för landström till fartyg som ligger i hamn. Samma behandling bör gälla för elförsörjning till stillastående luftfartyg. 8) Möjlighet till skattebefrielse för vissa produkter eller för elektricitet från vissa källor Möjligheten att tillämpa skattebefrielse eller skattenedsättningar skulle av särskilda skäl, särskilt energieffektivitetsmål och miljöskyddsmål, vara motiverad i vissa fall, till exempel när det gäller elektricitet från förnybara energikällor, elektricitet från kraftvärmeverk, förutsatt att kraftvärmeverken är miljövänliga enligt EU-definitionen, och förnybara bränslen av icke-biologiskt ursprung, avancerade hållbara biodrivmedel, avancerade hållbara flytande biobränslen, avancerad hållbar biogas och avancerade hållbara produkter som klassificeras enligt KN-nummer 4401 och 4402 (se artikel 16). 9) Möjlighet till skattenedsättningar för vissa användningsområden Riktade nedsättningar, som inte underskrider de miniminivåer som anges i förslaget, kan visa sig nödvändiga av olika skäl, exempelvis för att genomföra energieffektivitetsmål eller ta sociala hänsyn (se artikel 17). Bland annat skulle en möjlig nedsättning som inte underskrider miniminivåerna vara tillämplig på energiprodukter som används som bränsle för uppvärmning och elektricitet, för användning i hushåll. I det fallet bör minimiskattenivåerna börja från noll och under en övergångsperiod på tio år höjas varje år med en tiondel av de slutgiltiga minimiskattesatserna (se artikel 17 c). Energiprodukter och elektricitet som används av hushåll som betraktas som ekonomiskt utsatta enligt en harmoniserad EU-definition skulle kunna befrias under en period på högst tio år efter direktivets ikraftträdande (se artikel 17 c). När det gäller vissa sektorer (jordbruk, trädgårdsodling, vattenbruk och skogsbruk) skulle skattenedsättningar som inte underskrider miniminivåerna för energiprodukter som används för uppvärmning och för elektricitet vara tillämpliga (se artikel 17 d). 10) Energiintensiva företag och andra företagsenheter Riktade skattenedsättningar som inte underskrider miniminivåerna kan visa sig nödvändiga för att stimulera uppnåendet av miljöskyddsmål och förbättringar av energieffektiviteten i EU:s produktionssektor (se artikel 18). Dessa nedsättningar skulle vara kopplade antingen till en strikt definition eller till verifierbara insatser som leder till de nämnda målen. 11) Förteckning över energiprodukter som omfattas av bestämmelser om övervakning och flyttning För att förbättra rättssäkerheten och hantera risken för bedrägerier bör utvalda energiprodukter (t.ex. smörjoljor) omfattas av bestämmelser om övervakning och flyttning (se artikel 21). 12) Skattskyldighet för vissa energiprodukter Med hänsyn till analogier i fråga om fysiska egenskaper bör den tidpunkt när skattskyldighet inträder för vätgas anpassas till den för naturgas, för vilken skattskyldighet inträder vid tidpunkten för leverans från distributören eller återförsäljaren (se artikel 22.4 första stycket). När det gäller elektricitet skulle den senaste och framtida utvecklingen av lagringstekniken innebära att ellagringsanläggningar och eltransformatorer kan betraktas som återförsäljare när de levererar elektricitet, för att undvika risken för dubbelbeskattning (se artikel 22.4 andra stycket). På grund av likheterna i fråga om fysiska egenskaper och de olika situationerna i medlemsstaterna bör vidare produkter som klassificeras enligt KN-nummer 2703 (torv), 4401 (brännved, trä i form av flis eller spån, sågspån och annat träavfall) och 4402 (träkol) beskattas och skattskyldighet inträda vid tidpunkten för leverans, precis som för kol, koks och brunkol, och enligt de förfaranden som fastställs av varje medlemsstat (se artikel 22.4 femte stycket). 13) Definition av standardtankar För att säkerställa fri rörlighet samtidigt som säkerhetskraven för fordon i yrkestrafik och specialbehållare iakttas bör definitionen av standardtankar på sådana fordon återspegla det faktum att bränsletankar inte uteslutande monteras på fordon i yrkestrafik av deras tillverkare (se artikel 25).

14) Rapporteringsskyldighet för medlemsstaterna För att få exakt information om hur direktivet fungerar bör medlemsstaterna informera kommissionen om de skattenivåer som de tillämpar och om de relaterade volymerna av energiprodukter och elektricitet som omfattas av beskattning (se artikel 26). 15) Rapport från kommissionen till rådet Vart femte år och första gången fem år efter det att detta direktiv har trätt i kraft bör kommissionen förelägga rådet en rapport om tillämpningen av direktivet och, vid behov, ett förslag till ändring av det. I kommissionens rapport bör man bland annat undersöka minimiskattenivåerna, effekterna av innovation och den tekniska utvecklingen, särskilt när det gäller energieffektivitet, elanvändning inom transportsektorn och motiveringen till de befrielser, nedsättningar och differentieringar som anges i förslaget. Rapporten ska beakta den inre marknadens funktion, miljörelaterade och sociala faktorer, minimiskattenivåernas realvärde och de bredare berörda målen i fördragen (se artikel 31). 16) Bilaga I och tabeller med minimiskattesatser Bilaga I innehåller tabellerna med de minimiskattenivåer – uttryckta i euro/GJ – som är allmänt tillämpliga på motorbränslen enligt artiklarna 7 och 8.2, bränslen för uppvärmning och elektricitet (se tabellerna A, B, C och D). Dessa miniminivåer är också tillämpliga när de nämns i andra relevanta bestämmelser i direktivet. 🡻 2003/96/EG (anpassad) 2021/0213 (CNS) Förslag till RÅDETS DIREKTIV om en omstrukturering av gemenskapsramen ⌦ unionsramen ⌫ för beskattning av energiprodukter och elektricitet (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen ⌦ fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ⌫, särskilt artikel 93 ⌦ 113 och artikel 192.2 första stycket a ⌫ i detta, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och av följande skäl: ⇩ ny (1)Rådets direktiv 2003/96/EG har ändrats väsentligt flera gånger. Eftersom ytterligare ändringar ska göras, bör det direktivet av tydlighetsskäl omarbetas. (2)Direktiv 2003/96/EG antogs för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl när det gäller beskattning av energiprodukter och elektricitet. I direktiv 2003/96/EG införlivades även miljöskyddskrav, särskilt mot bakgrund av Kyotoprotokollet till Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. 🡻 2003/96/EG skäl 1 (anpassad) Tillämpningsområdet för direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor och direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor är begränsat till mineraloljor. 🡻 2003/96/EG skäl 2 (anpassad) Avsaknaden av gemenskapsbestämmelser om minimiskattesatser för elektricitet och andra energiprodukter än mineraloljor kan inverka negativt på den inre marknadens funktion. ⇩ ny (3)Det är nödvändigt att säkerställa att tydliga skatteregler för energiprodukter och elektricitet fortsätter att bidra till en väl fungerande inre marknad och samtidigt tar itu med klimat- och miljörelaterade utmaningar inom ramen för kommissionens meddelande om den europeiska gröna given. Energiskatter kan bidra till ambitionen att minska nettoutsläppen av växthusgaser med minst 55 % fram till 2030 jämfört med 1990 års nivåer, samt till nollföroreningsmålet genom tillämpning av principen att förorenaren betalar, om man säkerställer att beskattningen av motorbränslen, bränslen för uppvärmning och elektricitet bättre återspeglar deras inverkan på miljön och hälsan. Att energibeskattningen bidrar till dessa mål har bekräftats i rådets slutsatser om EU:s ram för energibeskattning. 🡻 2003/96/EG skäl 3 (anpassad) För att den inre marknaden skall fungera väl och för att målen i andra delar av gemenskapens politik skall uppnås krävs det att minimiskattenivåer fastställs på gemenskapsnivå för de flesta energiprodukter, inklusive elektricitet, naturgas och kol.

⇩ ny (4)Miljöskatter kan vara ett kostnadseffektivt sätt för medlemsstaterna att uppnå riktade minskningar av växthusgaser. För att den inre marknaden ska fungera väl krävs gemensamma regler för sådana skatter. (5)Medlemsstaterna bör dock kunna tillämpa energiskatter på motorbränslen, bränslen för uppvärmning och elektricitet för en rad olika ändamål som inte nödvändigtvis eller specifikt eller uteslutande rör minskningen av växthusgaser. 🡻 2003/96/EG skäl 4 (6)Stora skillnader mellan medlemsstaternas energiskattenivåer skulle kunna visa sig motverka en väl fungerande inre marknad. 🡻 2003/96/EG skäl 5 (anpassad) (7)Fastställandet av lämpliga minimiskattenivåer för gemenskapen ⌦ unionen ⌫ kan göra det möjligt att minska nuvarande skillnader i de nationella skattenivåerna. 🡻 2003/96/EG skäl 6 (anpassad) Enligt artikel 6 i fördraget skall miljöskyddskraven integreras i utformningen och genomförandet av gemenskapens övriga politik. 🡻 2003/96/EG skäl 7 (anpassad) (8)I egenskap av part i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar har gemenskapen ⌦ unionen ⌫ ratificerat Kyotoprotokollet ⌦ Parisavtalet ⌫ . Beskattningen av energiprodukter och, när detta är tillämpligt, elektricitet, är ett av de instrument som är tillgängliga för att målen för Kyotoprotokollet ⌦ Parisavtalet ⌫ ska kunna uppnås. ⇩ ny (9)Regler bör fastställas för att basera energiskatter på energiinnehållet i energiprodukter och elektricitet samt deras miljöprestanda. För detta ändamål bör hänvisningar göras till definitionerna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU, Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2001 och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/852. Dessutom bör förteckningen över energiprodukter uppdateras så att den även inbegriper vissa energiprodukter, för att säkerställa en enhetlig och standardiserad behandling av dessa bränslen.

🡻 2003/96/EG skäl 8 (anpassad) Rådet behöver med jämna mellanrum granska skattebefrielserna, skattenedsättningarna och minimiskattenivåerna i samband med beskattningen samtidigt som hänsyn tas till en väl fungerande inre marknad, minimiskattenivåernas realvärde, den internationella konkurrenskraften för gemenskapens företag och de bredare målsättningarna i fördraget. ⇩ ny (10)Med tanke på skatteneutralitet bör samma minimiskattenivåer gälla för varje komponent i energibeskattningen, för alla energiprodukter som används för ett visst ändamål. När lika minimiskattenivåer sålunda fastställs bör medlemsstaterna, även med tanke på skatteneutralitet, säkerställa lika höga nationella skattenivåer för alla berörda produkter. 🡻 2003/96/EG skäl 9 (anpassad) Medlemsstaterna bör ges den flexibilitet som är nödvändig för att en politik anpassad till deras nationella förhållanden skall kunna utformas och genomföras. ⇩ ny (11)Medlemsstaterna bör också vid varje tidpunkt efterlikna den rangordning av minimiskattenivåer som fastställs i bilagan för olika produkter och för varje enskild användning, för att säkerställa en miljömässigt skräddarsydd skattestruktur. Minimiskattenivåerna på energi bör automatiskt justeras varje år med hänsyn till utvecklingen av deras realvärde, så att den nuvarande nivån på harmoniseringen av skattesatser bibehålls och den volatilitet som beror på energi- och livsmedelspriser därigenom minskar. Denna justering bör göras på grundval av utvecklingen av det unionsomfattande harmoniserade konsumentprisindex, exklusive energi och obearbetade livsmedel, som offentliggörs av Eurostat. (12)För att säkerställa ett smidigt genomförande av vissa bestämmelser om vissa produkter eller användningar behövs en övergångsperiod för tillämpningen. 🡻 2003/96/EG skäl 10 (anpassad) ⇨ ny (13)⇨ Som en allmän princip bör medlemsstaterna tillämpa skattenivåer för energiprodukter och elektricitet som inte är lägre än de minimiskattenivåer som fastställs i direktivet. ⇦ Medlemsstaterna önskar införa eller bibehålla olika typer av skatter på energiprodukter och elektricitet. Med hänsyn till detta Medlemsstaterna bör tillåtas att iaktta gemenskapens ⌦ unionens ⌫ minimiskattenivåer genom att inbegripa de sammanlagda skatter som tas ut i fråga om samtliga indirekta skatter enligt eget val (med undantag av mervärdesskatt). 🡻 2003/96/EG skäl 11 (anpassad) (14)Det är medlemsstaternas angelägenhet att besluta om skattesystem som inrättas i samband med genomförandet av denna gemenskapsram ⌦ unionsram ⌫ för beskattning av energiprodukter och elektricitet. Medlemsstaterna kan i detta avseende besluta att inte öka den samlade skattebördan om de anser att genomförandet av en sådan princip om skatteneutralitet skulle kunna bidra till omstrukturering och modernisering av deras skattesystem genom att uppmuntra beteenden som främjar ett bättre miljöskydd och ökad användning av arbetskraft.

🡻 2003/96/EG skäl 12 (anpassad) (15)Priserna på energiprodukter är avgörande faktorer i gemenskapens energi-, transport- och miljöpolitiken ⌦ i unionen ⌫ . 🡻 2003/96/EG skäl 13 Beskattningen bestämmer delvis priset på energiprodukter och elektricitet. 🡻 2003/96/EG skäl 14 Minimiskattenivåerna bör avspegla konkurrensläget för olika energiprodukter och elektricitet. Därför bör i detta sammanhang minimiskattesatserna så långt möjligt beräknas på grundval av produkternas energiinnehåll. Denna metod bör dock inte tillämpas på motorbränslen. 🡻 2003/96/EG skäl 15 Möjligheten att tillämpa differentierade nationella skattesatser för en och samma produkt bör tillåtas under vissa omständigheter eller på fasta villkor, under förutsättning att gemenskapens minimiskattenivåer och reglerna för den inre marknaden och konkurrensreglerna följs. 🡻 2003/96/EG skäl 16 (anpassad) (16)Eftersom handeln med värme är mycket begränsad inom gemenskapen ⌦ unionen ⌫ , bör outputbeskattning av värme inte heller i fortsättningen omfattas av denna gemenskapsram ⌦ unionsram ⌫ . 🡻 2003/96/EG skäl 17 (anpassad) (17)Det är nödvändigt att fastställa olika minimiskattenivåer inom gemenskapen ⌦ unionen ⌫ efter användningsområdena för energiprodukter och elektricitet. 🡻 2003/96/EG skäl 18 ⇨ ny

(18)Energiprodukter som används som motorbränsle för vissa industriella och kommersiella ändamål och sådana som används som bränsle för uppvärmning beskattas normalt lägre än energiprodukter som används som drivmedel. ⇨ Elektricitet bör alltid vara en av de lägst beskattade energikällorna för att främja dess användning, särskilt inom transportsektorn. I detta syfte bör medlemsstaterna sträva efter att tillämpa samma skattenivå för elektricitet för laddning av elfordon som för uppvärmningsändamål under den tid som krävs efter det att detta direktiv har trätt i kraft.⇦ 🡻 2003/96/EG skäl 19 Beskattningen av det dieselbränsle som används av transportföretag, i synnerhet företag med verksamhet inom gemenskapen, kräver möjlighet till särbehandling, inklusive åtgärder för att möjliggöra införandet av ett system med vägavgifter för att begränsa den snedvridning av konkurrensen som operatörerna skulle kunna ställas inför. ⇩ ny (19)Behovet av att uppnå direktivets mål förutsätter att man inte gör åtskillnad mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av diesel samt yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av bränsle för uppvärmning och elektricitet. 🡻 2003/96/EG skäl 20 Medlemsstaterna kan behöva differentiera mellan diesel för yrkesmässig användning och diesel för icke-yrkesmässig användning. De kan använda denna möjlighet för att minska gapet mellan beskattningen av dieselbrännolja som används som drivmedel för icke-yrkesmässig användning och beskattningen av bensin. 🡻 2003/96/EG skäl 21 Yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av energiprodukter och elektricitet får behandlas olika i skattehänseende. 🡻 2003/96/EG skäl 22 (anpassad) (20)Energiprodukter bör i huvudsak omfattas av en gemenskapsram ⌦ unionsram ⌫ när de används som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle. Det är därför i överensstämmelse med skattesystemets natur och logik att inte låta reglerna omfatta dubbel användning av energiprodukter och användning av sådana till annat än bränsle samt mineralogiska processer. Elektricitet som används på liknande sätt bör behandlas likvärdigt. 🡻 2003/96/EG skäl 23 De befintliga internationella förpliktelserna och bibehållandet av gemenskapsföretagens konkurrenskraft gör att skattebefrielser av energiprodukter som levereras för annan luft- och sjöfart än för privata nöjesändamål bör bibehållas, samtidigt som det bör vara möjligt för medlemsstaterna att begränsa skattebefrielserna.

⇩ ny (21)Unionen och medlemsstaterna har ingått multilaterala avtal om luftfart och lufttransporter, eller bilaterala avtal med tredjeländer. Dessa avtal innehåller bestämmelser om beskattning av flygbränsle. Flygbränsle har traditionellt omfattats av en förmånlig beskattning. Behovet av att uppnå direktivets mål förutsätter, utan att det påverkar tillämpningen av dessa internationella avtal, att energiprodukter och elektricitet som levereras för luftfart inom EU, med undantag för ren flygfrakt, bör beskattas. Befrielsen för bränsle som används för ren flygfrakt behövs fortfarande i avsaknad av effektivare alternativ. (22)För att säkerställa ett smidigt genomförande av detta direktiv skulle minimiskattenivåerna för motorbränslen för icke-yrkesmässig luftfart och icke-nöjesflyg inom EU uppnås under en övergångsperiod på tio år, medan hållbara alternativa bränslen och elektricitet skulle omfattas av en minimiskattesats på noll under tio år. Energiprodukter och elektricitet som används för yrkesmässig luftfart och nöjesflyg inom EU bör omfattas av de standardskattenivåer som gäller för motorbränslen och elektricitet i medlemsstaterna. (23)Bränslen som används för sjöfart, inklusive fiske, bör också beskattas, och de medlemsstater som är parter i internationella avtal som föreskriver befrielser för sådana bränslen måste senast den dag då detta direktiv börjar tillämpas se till att de undanröjer oförenligheter. Det är nödvändigt att medge att en annan skattenivå tillämpas på användningen av energiprodukter och elektricitet för reguljär trafik till sjöss och på inre vattenvägar, fiske och godstransport inom EU och när sådana aktörers fartyg ligger i hamn. Med tanke på särdragen hos dessa användningsområden bör minimiskattenivåerna vara lägre än de som gäller för allmän användning av motorbränsle. För att stimulera användningen av hållbara alternativa bränslen och elektricitet bör sådana bränslen och sådan elektricitet befrias från beskattning under tio år. Energiprodukter och elektricitet som används för övrig sjöfart inom EU bör omfattas av de standardskattenivåer som gäller för motorbränslen och elektricitet i medlemsstaterna. (24)För luftfart utanför EU får medlemsstaterna, utan att det påverkar internationella skyldigheter, och för sjöfart utanför EU, däribland fiske, bevilja befrielser eller tillämpa samma skattenivåer som inom EU, beroende på typen av verksamhet. 🡻 2003/96/EG skäl 24 ⇨ ny (25)Medlemsstaterna bör få tillstånd att tillämpa vissa andra skattebefrielser eller skattenedsättningar där detta inte motverkar ⇨ uppnåendet av miljömål, ⇦ en väl fungerande inre marknad och inte ger upphov till snedvridning av konkurrensen. 🡻 2003/96/EG skäl 25 ⇨ ny (26)I synnerhet bör ⇨ högeffektiv ⇦ kraftvärmeproduktion och, för att främja användningen av alternativa energikällor, förnybar energi kunna komma i fråga för förmånligare behandling. 🡻 2003/96/EG skäl 26 Det är önskvärt att upprätta en gemenskapsram för att göra det möjligt för medlemsstaterna att införa befrielse från eller nedsättning av punktskatter för att främja biobränslen och därmed bidra till att den inre marknaden fungerar bättre och ge medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna en tillräcklig hög rättssäkerhet. Snedvridningen av konkurrensen bör begränsas och incitamentet för producenter och distributörer av biobränslen att sänka baskostnaderna bör bibehållas, bland annat genom att medlemsstaterna gör anpassningar för att ta hänsyn till förändringar i priserna på råvaror. 🡻 2003/96/EG skäl 27 (anpassad) Detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av de relevanta bestämmelserna i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor och i rådets direktiv 92/83/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på alkohol och alkoholdrycker om den produkt som är avsedd för användning, utbjuds till försäljning eller används som motorbränsle eller som tillsats till motorbränsle utgörs av etanol enligt definitionen i direktiv 92/83/EEG.

🡻 2003/96/EG skäl 28 Vissa skattebefrielser eller skattenedsättningar kan visa sig nödvändiga i synnerhet på grund av att det saknas en starkare harmonisering på gemenskapsnivå, på grund av risker för försämrad internationell konkurrenskraft eller på grund av sociala eller miljömässiga hänsyn. ⇩ ny (27)Riktade sänkningar av skattenivåer kan visa sig nödvändiga för att stimulera uppnåendet av miljöskyddsmål och förbättringar av energieffektiviteten i unionens produktionssektor. (28)Riktade sänkningar av skattenivåer kan också visa sig nödvändiga för att hantera energiskatters sociala effekter. Skattebefrielser kan tillfälligt visa sig nödvändiga för att skydda ekonomiskt utsatta hushåll. 🡻 2003/96/EG skäl 29 Företag som ingår överenskommelser för att väsentligt öka miljöskyddet och energieffektiviteten förtjänar uppmärksamhet. Bland sådana företag är det de energiintensiva som bör komma i fråga för särbehandling. 🡻 2003/96/EG skäl 30 Övergångsperioder och arrangemang kan behövas för att göra det möjligt för medlemsstaterna att på ett smidigt sätt anpassa sig till de nya skattenivåerna och på så sätt begränsa eventuella negativa sidoeffekter. 🡻 2003/96/EG skäl 31 ⇨ ny (29)⇨ Med tanke på de finansiella, ekonomiska och miljörelaterade effekterna för respektive medlemsstat, som behovet av att elektrifiera transportsektorn, ⇦ Det är det nödvändigt att sörja för ett förfarande som tillåter medlemsstaterna att under en fastställd period införa andra skattebefrielser eller skattenedsättningar. ⇨ För att skydda miljön och människors hälsa, bland annat genom att minska luftföroreningarna, är det nödvändigt att föreskriva ett förfarande som tillåter medlemsstaterna att under en fastställd period införa särskilda höjda skattesatser. Ett sådant tillstånd bör, efter en motiverad begäran från medlemsstaterna och på förslag av kommissionen, antas genom ett genomförandebeslut av rådet i enlighet med artikel 291 i EUF-fördraget. ⇦ Sådana skattebefrielser eller skattenedsättningar ⇨ åtgärder ⇦ bör ses över regelbundet. ⇩ ny (30)Förteckningen över energiprodukter som omfattas av bestämmelserna om övervakning och flyttning enligt rådets direktiv 2008/118/EG bör omfatta utvalda energiprodukter, för att säkerställa en enhetlig och standardiserad behandling av dessa produkter och för att ta hänsyn till risken för skatteundandragande, skatteflykt eller missbruk. (31)För att säkerställa fri rörlighet samtidigt som säkerhetskraven för fordon i yrkestrafik och specialbehållare iakttas bör definitionen av standardtankar på sådana fordon återspegla det faktum att bränsletankar inte uteslutande monteras på fordon i yrkestrafik av deras tillverkare.

🡻 2003/96/EG skäl 32 (anpassad) (32)Det är lämpligt att föreskriva att medlemsstaterna till kommissionen anmäler vissa nationella åtgärder. En sådan anmälan befriar inte medlemsstaterna från skyldigheten att anmäla vissa nationella åtgärder enligt artikel 88.3 ⌦ 108.3 ⌫ i fördraget ⌦ EUF-fördraget ⌫ . Detta direktiv föregriper inte ⌦ bör inte föregripa ⌫ utgången av eventuella förfaranden för statligt stöd som kan inledas enligt artiklarna 87 ⌦ 107 ⌫ och 88 ⌦ 108 ⌫ i fördraget ⌦ EUF-fördraget ⌫ . 🡻 2003/96/EG skäl 33 (33)Tillämpningsområdet för direktiv 92/12/EEG direktiv 2008/118/EG bör vid behov utökas till att gälla de varorprodukter och indirekta skatter som omfattas av detta direktiv. ⇩ ny (34)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av detta direktiv bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter för att avgöra om bestämmelserna om övervakning och flyttning enligt direktiv 2008/118/EG ska tillämpas på produkter som ger upphov till skatteundandragande, skatteflykt eller missbruk. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011. 🡻 2003/96/EG skäl 34 (anpassad) De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter. ⇩ ny (35)Hänvisning bör göras till den version av Kombinerade nomenklaturen som för närvarande är tillämplig. För att säkerställa att hänvisningarna till KN-nummer i detta direktiv vid behov uppdateras och att minimiskattesatserna återspeglar prisutvecklingen, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen med avseende på uppdatering av hänvisningen till dessa KN-nummer och när det gäller uppdatering av minimiskattesatserna på grundval av den årliga utvecklingen av konsumentprisindexet. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av den 13 april 2016. För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter erhåller rådet alla handlingar samtidigt som medlemsstaternas experter, och deras experter ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter. (36)Vart femte år och första gången fem år efter det att detta direktiv har trätt i kraft bör kommissionen rapportera till rådet om tillämpningen av detta direktiv och därvid särskilt behandla minimiskattenivåerna, effekterna av innovation och den tekniska utvecklingen, i synnerhet när det gäller energieffektivitet, elanvändning inom transportsektorn och motiveringen till de befrielser, nedsättningar och differentieringar som fastställs i detta direktiv. Rapporten bör beakta den inre marknadens funktion, miljörelaterade och sociala faktorer, minimiskattenivåernas realvärde och de bredare berörda målen i fördragen. (37)Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell rätt bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till det tidigare direktivet. Skyldigheten att införliva de oförändrade bestämmelserna följer av det tidigare direktivet. (38)Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller de tidsfrister för införlivande med nationell rätt och datum för tillämpning av direktiven som anges i del B i bilaga II. 🡻 2003/96/EG

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 1. Energiprodukter och elektricitet ska beskattas i medlemsstaterna i överensstämmelse med detta direktiv. ⇩ ny 2. Vid tillämpning av detta direktiv ska skatter beräknas i euro per gigajoule på grundval av energiprodukternas och elektricitetens effektiva värmevärde enligt bilaga IV till direktiv 2012/27/EU, omvandlat till gigajoule. För produkter som framställs av biomassa ska referensvärdena vara de som anges i bilaga III till direktiv (EU) 2018/2001, omvandlade till gigajoule. Om direktiv 2012/27/EU eller i tillämpliga fall direktiv (EU) 2018/2001 inte anger något effektivt värmevärde för den berörda produkten, ska medlemsstaterna hänvisa till relevant tillgänglig information om dess effektiva värmevärde. 🡻 2003/96/EG ⇨ ny Artikel 2 1. I detta direktiv ska termenbegreppet energiprodukter tillämpas på a)produkter enligt KN-nummer 1507–1518, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle, b)produkter enligt KN-nummer ⇨ 2207, 2208 90 91 och 2208 90 99, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle och är befriade från harmoniserad punktskatt på alkohol och alkoholdrycker i enlighet med artikel 27.1 a eller b i direktiv 92/83/EEG ⇦ 2701, 2702 samt 2704–2715, c)produkter enligt KN-nummer ⇨ 2701–2715 ⇦ 2901 och 2902, d)produkter enligt KN-nummer ⇨ 2804 10 ⇦ 2905 11 00 , som inte är av syntetiskt ursprung, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle, ⇩ ny e)produkter enligt KN-nummer 2814, när de är avsedda att användas som motorbränsle,

🡻 2003/96/EG (anpassad) ⇨ ny ef)produkter enligt KN-nummer 3403 ⇨ 2901 och 2902 ⇦, fg)produkter enligt KN-nummer 3811 ⇨ 2905 11 00 som inte är av syntetiskt ursprung, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle ⇦ , gh)produkter enligt KN-nummer 3817 ⇨ 2909 19 10 och 2909 19 90, varav de sistnämnda när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle ⇦ , hi)produkter enligt KN-nummer ⇨ 3403, ⇦ 3824 99 86 , 3824 99 92 (utom rostskyddsmedel innehållande aminer som aktiv beståndsdel och sammansatta oorganiska lösnings- och spädningsmedel för klara lacker och liknande produkter), 3824 99 93 , 3824 99 96 (utom rostskyddsmedel innehållande aminer som aktiv beståndsdel och sammansatta oorganiska lösnings- och spädningsmedel för klara lacker och liknande produkter), 3826 00 10 och 3826 00 90, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle. ⇩ ny j)produkter enligt KN-nummer 3811, k)produkter enligt KN-nummer 3814, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle, l)produkter enligt KN-nummer 3817, m)produkter enligt KN-nummer 3823 19, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle, n)produkter enligt KN-nummer 3824 99 86, 3824 99 92 (utom rostskyddsmedel innehållande aminer som aktiv beståndsdel och sammansatta oorganiska lösnings- och spädningsmedel för klara lacker och liknande produkter), 3824 99 93, 3824 99 96 (utom rostskyddsmedel innehållande aminer som aktiv beståndsdel och sammansatta oorganiska lösnings- och spädningsmedel för klara lacker och liknande produkter), 3826 00 10 och 3826 00 90, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle, o)produkter enligt KN-nummer 4401 och 4402, när de är avsedda att användas som bränsle för uppvärmning i anläggningar med en sammanlagd installerad tillförd effekt på minst 5 MW. 🡻 2003/96/EG (anpassad) ⇨ ny 2. Detta direktiv ska även tillämpas på elektricitet enligt KN-nummer 2716. 3. När de är avsedda för användning, utbjuds till försäljning eller används som motorbränsle eller bränsle för uppvärmning ska andra energiprodukter än de för vilka en ⇨ minimi ⇦ skattenivå ⌦ er ⌫ fastställs i detta direktiv beskattas i enlighet med användningen, i nivå med skattesatsen för likvärdigt bränsle för uppvärmning eller motorbränsle.

Förutom de skattepliktiga produkter som anges i punkt 1, skall produkter som är avsedda för användning, utbjuds till försäljning eller används som motorbränsle eller som tillsats eller som medel för att öka volymen i motorbränslen, beskattas i nivå med likvärdigt motorbränsle. Förutom de skattepliktiga produkterna enligt punkt 1 skall alla andra kolväten utom torv som är avsedda för användning, utbjuds till försäljning eller används för uppvärmningsändamål, beskattas i nivå med likvärdiga energiprodukter. ⇩ ny Andra produkter än energiprodukter ska, när de är avsedda för användning, utbjuds till försäljning eller används som motorbränsle, beskattas i nivå med skattesatsen för likvärdigt motorbränsle. Tillsatser till och medel för att öka volymen i andra motorbränslen än vatten ska beskattas i nivå med skattesatsen för likvärdigt motorbränsle. Kolväten, utom de som förtecknas i punkt 1, som är avsedda för användning, utbjuds till försäljning eller används för uppvärmningsändamål, ska beskattas i nivå med skattesatsen för likvärdiga energiprodukter. 🡻 2003/96/EG 4. Detta direktiv skall inte tillämpas på a)outputbeskattning av värme och beskattning av produkter som omfattas av KN-nummer 4401 och 4402, b)följande användningar av energiprodukter och elektricitet: –Energiprodukter som används för andra ändamål än som motorbränslen eller som bränslen för uppvärmning. –Dubbel användning av energiprodukter. En energiprodukt har dubbel användning när den används både som bränsle för uppvärmning och för andra ändamål än som motorbränsle och bränsle för uppvärmning. Användning av energiprodukter i kemisk reduktion, elektrolys och i metallurgiska processer skall anses som dubbel användning. –Elektricitet som i huvudsak används för kemisk reduktion och i elektrolytiska och metallurgiska processer. –Elektricitet när den utgör mer än 50 % av en produkts kostnad. Med en produkts kostnad avses summan av totala inköp av varor och tjänster, plus personalkostnader, plus kapitalförslitning, på företagsnivå, enligt definitionen i artikel 11. Denna kostnad beräknas som ett genomsnitt per enhet. Med kostnaden för elektricitet avses elektricitetens faktiska inköpsvärde eller produktionskostnaden för egenproducerad elektricitet. –Mineralogiska processer. Med mineralogiska processer avses processer klassificerade enligt NACE-kod DI 26 ”Tillverkning av icke-metalliska mineraliska produkter” i rådets förordning (EEG) nr 3037/90 av den 9 oktober 1990 om statistik näringsgrensindelning i Europeiska gemenskapen . Artikel 20 skall dock tillämpas på dessa energiprodukter.

5. Hänvisningar till nummer i den kombinerade nomenklaturen, KN-nummer, i detta direktiv, skall avse nummer i kommissionens förordning (EG) nr 2031/2001 av den 6 augusti 2001 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om gemensamma tulltaxan . Varje år skall beslut om uppdatering av KN-numren fattas för de produkter som nämns i detta direktiv i enlighet med förfarandet i artikel 27. Beslutet får inte leda till ändringar i de minimiskattesatser som tillämpas enligt detta direktiv eller att energiprodukter och elektricitet läggs till eller tas bort. ⇩ ny 4. Skattepliktiga produkter som avses i punkterna 1 och 3 och som producerats eller framställts av biomassa ska under tillsyn av skattemyndigheterna omfattas av de särskilda skattenivåer som fastställs för dessa produkter i enlighet med detta direktiv, förutsatt att de uppfyller något av följande kriterier: a) De uppfyller de hållbarhetskriterier och kriterier för minskade växthusgasutsläpp som anges i artikel 29 i direktiv (EU) 2018/2001, med undantag för de produkter med hög risk för indirekt ändrad markanvändning som anges i artikel 26.2 i det direktivet. b) De produceras från de bränsleråvaror som förtecknas i bilaga IX till direktiv (EU) 2018/2001. I detta direktiv ska definitionerna av ”biomassa” enligt artikel 2.24, ”biogas” enligt artikel 2.28, ”flytande biobränslen” enligt artikel 2.32, ”biodrivmedel” enligt artikel 2.33 och ”avancerade biodrivmedel” enligt artikel 2.34 i direktiv (EU) 2018/2001 gälla. I detta direktiv avses med ”avancerad” biogas, ”avancerade” flytande biobränslen och ”avancerade” produkter som klassificeras enligt KN-nummer 4401 och 4402 sådana produkter som producerats från de bränsleråvaror som förtecknas i del A i bilaga IX till direktiv (EU) 2018/2001. Biodrivmedel, biogas och flytande biobränslen som producerats från de bränsleråvaror som förtecknas i del B i bilaga IX till det direktivet ska anses vara likvärdiga med avancerade produkter. 5. Skattepliktiga produkter som avses i punkterna 1 och 3 och som ingår i definitionen av ”förnybara bränslen av icke-biologiskt ursprung” eller ”koldioxidsnåla bränslen” får under tillsyn av skattemyndigheterna omfattas av de särskilda skattenivåer som fastställs för dessa produkter i enlighet med detta direktiv, förutsatt att a) det med ”förnybara bränslen av icke-biologiskt ursprung” avses andra bränslen än biodrivmedel, flytande biobränslen eller biogas, varvid deras energiinnehåll härrör från andra förnybara källor än biomassa, b) det med ”koldioxidsnåla bränslen” avses koldioxidsnål vätgas och syntetiska gasformiga och flytande bränslen vars energiinnehåll härrör från koldioxidsnål vätgas samt fossilbaserade bränslen, som uppfyller de tekniska granskningskriterierna vid fastställandet av under vilka villkor en specifik ekonomisk verksamhet ska anses bidra väsentligt till begränsningen av klimatförändringar i enlighet med artikel 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/852 och bilaga I till delegerad förordning (EU) [...]/[...]. ”Återvunna kolbaserade bränslen” enligt definitionen i artikel 2.35 i direktiv (EU) 2018/2001 ska ingå i denna kategori. 6. Om en del av en skattepliktig produkt består av en eller flera av de produkter som avses i föregående punkter, ska beskattningen av dessa delar fastställas i enlighet därmed på grundval av detta direktiv, oberoende av det KN-nummer enligt vilket produkten i sin helhet klassificeras. 7. Vid tillämpning av punkt 1 a, b, d, e, g, h, k, m, n och o i denna artikel och vid tillämpning av artikel 21.1 a, b, h, i, l, m och n ska produkter avsedda för leverans anses vara avsedda för användning som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle när leverantören är medveten om eller rimligen borde vara medveten om att mottagaren avser att använda produkterna som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle. Produkter som avses i punkt 1 a i denna artikel och i artikel 21.1 a ska inte anses vara avsedda för användning som bränsle för uppvärmning eller motorbränsle om de levereras till en producent av de varor som avses i punkt 1 n i den här artikeln och i artikel 21.1 n. 8. Hänvisningar i detta direktiv till nummer i Kombinerade nomenklaturen ska förstås som hänvisningar till nummer i Kombinerade nomenklaturen enligt rådets förordning (EEG) nr 2658/87, ändrad genom kommissionens genomförandeförordning (EU) 2020/1577. Om den förordning som avses i första stycket ersätts eller om en ändring av Kombinerade nomenklaturen nödvändiggör en ändring av de varukoder som avses i detta direktiv, ges kommissionen befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 29 för att uppdatera KN-numren för de produkter som avses i detta direktiv eller för att uppdatera hänvisningen i första stycket så att den anpassas till den tillämpliga versionen av Kombinerade nomenklaturen. Sådana delegerade akter får inte leda till att de minimiskattesatser som fastställs i detta direktiv ändras eller till att energiprodukter och elektricitet läggs till eller tas bort. 🡻 2003/96/EG Artikel 3

Hänvisningar i direktiv 92/12/EEG till mineraloljor och punktskatter, i den mån det gäller mineraloljor, skall anses omfatta alla energiprodukter, elektricitet och nationella indirekta skatter som avses i artiklarna 2 och 4.2 i detta direktiv. ⇩ ny Artikel 3 1. Detta direktiv ska inte tillämpas på a) outputbeskattning av värme, b) följande användningar av energiprodukter och elektricitet: — Energiprodukter som används för andra ändamål än som motorbränslen eller som bränslen för uppvärmning. — Dubbel användning av energiprodukter. En energiprodukt anses ha dubbel användning när den används både som bränsle för uppvärmning och för andra ändamål än som motorbränsle och bränsle för uppvärmning. Användning av energiprodukter för kemisk reduktion och i elektrolytiska och metallurgiska processer, när energiprodukterna används direkt i eller för direkt energitillförsel till processen, eller när deras förbrukning är kopplad till processen, ska betraktas som dubbel användning. — Elektricitet som huvudsakligen används för kemisk reduktion och i elektrolytiska och metallurgiska processer, när elektriciteten används direkt i eller för direkt energitillförsel till processen, eller när dess förbrukning är kopplad till processen. 2. Artikel 21 ska tillämpas på energiprodukter som används i enlighet med punkt 1 b i denna artikel. 🡻 2003/96/EG Artikel 4 1. De skattenivåer som medlemsstaterna ska tillämpa på de energiprodukter och den elektricitet som anges i artikel 2 får inte underskrida de minimiskattenivåer som föreskrivs i detta direktiv. 2. I detta direktiv avses med skattenivå det samlade belopp som påförts i form av alla indirekta skatter (med undantag av mervärdesskatt) som beräknats direkt eller indirekt på grundval av kvantiteten av energiprodukter och elektricitet när de frisläppts för förbrukning. Artikel 5 Under förutsättning att medlemsstaterna iakttar de minimiskattenivåer som föreskrivs i detta direktiv och att dessa är förenliga med gemenskapslagstiftning får de tillämpa differentierade skattesatser under skattemyndigheternas tillsyn i följande fall: –När de differentierade skattesatserna är direkt kopplade till produktens kvalitet.

–När de differentierade skattesatserna är baserade på kvantitativa förbrukningsnivåer av elektricitet och energiprodukter som används för uppvärmningsändamål. –För följande användningsområden: lokal kollektivtrafik (inklusive taxibilar), avfallshantering, försvaret och den offentliga förvaltningen, personer med funktionshinder och ambulanstransporter. –Mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av energiprodukter och elektricitet enligt artiklarna 9 och 10. ⇩ ny Artikel 5 1. Medlemsstaterna ska se till att, när lika minimiskattenivåer fastställs i bilaga I för en viss användning, lika skattenivåer fastställs för produkter som används för den användningen. Medlemsstaterna ska också vid varje tidpunkt efterlikna den rangordning av minimiskattenivåer som fastställs för varje enskild användning i bilaga I för olika produkter. Vid tillämpning av första stycket ska varje användning för vilken en minimiskattenivå anges i tabellerna A, B respektive C i bilaga I betraktas som en enda användning, om inte annat anges i detta direktiv. Vid tillämpning av den rangordning som anges i första stycket ska elektricitet beaktas tillsammans med andra motorbränslen och bränslen för uppvärmning som anges i tabellerna B och C i bilaga I, utom när medlemsstaterna tillämpar en särskild skattenivå för elektricitet som används för laddning av elfordon, i vilket fall elektricitet ska beaktas tillsammans med de motorbränslen som anges i tabell A i bilaga I, om inte annat anges i detta direktiv. Vid tillämpning av tredje stycket i denna punkt ska med elfordon avses ett elfordon enligt definitionen i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/94/EU. 2. De minimiskattenivåer som fastställs i detta direktiv ska justeras varje år från och med den 1 januari 2024 för att ta hänsyn till utvecklingen av det harmoniserade konsumentprisindex, exklusive energi och obearbetade livsmedel, som offentliggörs av Eurostat. Miniminivåerna ska justeras automatiskt genom att basbeloppet i euro höjs eller sänks med indexets procentuella förändring under det föregående kalenderåret. Kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 29 med avseende på att ändra de minimiskattenivåer som avses i första stycket. 🡻 2003/96/EG (anpassad) ⇨ ny Artikel 6 Medlemsstaterna har frihet att bevilja skattebefrielse eller skattenedsättning enligt detta direktiv, antingen a)direkt, b)genom en differentierad skattesats, eller

c)genom återbetalning av hela eller delar av skatten. Artikel 7 1. Från och med den 1 januari 2004 och från och med den 1 januari 2010 ⇨ 2023 ⇦ ska minimiskattenivåerna för motorbränsle ⌦ fastställas i enlighet med tabell A i bilaga I ⌫ enligt tabell A i bilaga I tillämpas. ⇩ ny Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5.2 ska, när en övergångsperiod är tillämplig enligt tabell A i bilaga I, höjningen av minimiskattenivåerna fastställas till en tiondel per år till och med den 1 januari 2033. För koldioxidsnåla bränslen ska den minimiskattenivå som fastställs för övergångsperiodens första år gälla till och med den 1 januari 2033. 🡻 2003/96/EG (anpassad) ⇨ ny Senast den 1 januari 2012 skall rådet genom enhälligt beslut efter samråd med Europaparlamentet och på grundval av en rapport och ett förslag från kommissionen besluta om minimiskattenivåer för dieselbrännolja för ytterligare en period från och med den 1 januari 2013. 2. Medlemsstaterna får differentiera mellan yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning av dieselbrännolja som drivmedel, under förutsättning att gemenskapens miniminivåer iakttas och att skattesatsen för dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel inte är lägre än den gällande nationella skattenivån den 1 januari 2003, utan hinder av de eventuella undantag beträffande denna användning som fastställs i detta direktiv. 3. Med dieselbrännolja för yrkesmässig användning som används som drivmedel avses dieselbrännolja som används som drivmedel för följande ändamål: a)Godstransport som för annans eller egen räkning utförs av motorfordon eller fordonskombinationer som är avsedda uteslutande för godstransport på väg och vars totala tillåtna bruttovikt är minst 7,5 ton. b)Passagerartransport, regelbunden eller tillfällig, som utförs av motorfordon av kategori M2 eller kategori M3, i enlighet med rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon . 4. Trots vad som anges i punkt 2 får medlemsstater som inför ett system med vägavgifter för användare av motorfordon eller fordonskombinationer avsedda uteslutande för vägtransport av varor tillämpa en skattenedsättning på dieselbrännolja som används av sådana fordon, och denna skattesats får vara lägre än den gällande nationella skattenivån den 1 januari 2003, förutsatt att det totala skattetrycket i stort förblir på samma nivå och under förutsättning att gemenskapens miniminivåer iakttas och att den nationella skattenivå som gäller den 1 januari 2003 för dieselbrännolja som används som drivmedel är åtminstone dubbelt så hög som den minimiskattenivå som tillämpas den 1 januari 2004. Artikel 8 1. Från och med den 1 januari 2004 ⇨ 2023 ⇦ och utan hinder av artikel 7 ska minimiskattenivåerna för sådana produkter som används som motorbränsle för ändamål som anges i punkt 2 ⌦ i denna artikel ⌫ fastställas i enlighet med tabell B i bilaga I. ⇩ ny Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5.2 ska, när en övergångsperiod är tillämplig enligt tabell B i bilaga I, höjningen av minimiskattenivåerna fastställas till en tiondel per år till och med den 1 januari 2033. För koldioxidsnåla bränslen ska den minimiskattenivå som fastställs för övergångsperiodens första år gälla till och med den 1 januari 2033.

🡻 2003/96/EG (anpassad) ⇨ ny 2. Denna artikel ⌦ Punkt 1 ⌫ ska gälla för följande industriella och kommersiella ändamål: a)Jordbruk, trädgårdsodling och fiskodling ⌦ eller vattenbruk ⌫ samt skogsbruk. b)Stationära motorer. c)Anläggningar och maskinell utrustning som används vid byggnadsverksamhet, väg- och vattenbyggnad samt offentliga arbeten. d)Fordon som är avsedda för annan användning än på allmän väg eller inte har tillstånd att i huvudsak framföras på allmän väg. Artikel 9 1. Från och med den 1 januari 2004 ⇨ 2023 ⇦ ska minimiskattenivåerna för bränslen för uppvärmning fastställas i enlighet med tabell C i bilaga I. ⇩ ny Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5.2 ska, när en övergångsperiod är tillämplig enligt tabell C i bilaga I, höjningen av minimiskattenivåerna fastställas till en tiondel per år till och med den 1 januari 2033. För koldioxidsnåla bränslen ska den minimiskattenivå som fastställs för övergångsperiodens första år gälla till och med den 1 januari 2033. 🡻 2003/96/EG (anpassad) ⇨ ny 2. Medlemsstater som den 1 januari 2003 har tillstånd att tillämpa en övervakningsavgift på eldningsolja får fortsätta att tillämpa en nedsatt skattesats för denna produkt om 10 euro per 1000 liter. Tillståndet skall återkallas den 1 januari 2007 om rådet, på grundval av en rapport och ett förslag från kommissionen, enhälligt beslutar detta, sedan de noterat att nivån på den nedsatta skattesatsen är alltför låg för att problem med handelsstörningar mellan medlemsstaterna skall kunna undvikas. Artikel 10 1. Från och med den 1 januari 2004 ⇨ 2023 ⇦ ska minimiskattenivåerna för elektricitet fastställas i enlighet med ⌦ tabell D ⌫ tabell C i bilaga I. 2. Medlemsstaterna kommer att ha möjlighet att fastställa vilken skattebas som skall tillämpas över de minimiskattenivåer som anges i punkt 1, under förutsättning att de iakttar bestämmelserna i direktiv 92/12/EEG.

Artikel 11 1. I detta direktiv avses med yrkesmässig användning den förbrukning varje företagsenhet har, fastställd i enlighet med punkt 2, som självständigt och oberoende av plats tillhandahåller varor och tjänster oavsett vilket syfte eller resultat den ekonomiska verksamheten skall ha. Ekonomisk verksamhet omfattar all verksamhet som bedrivs av producenter, återförsäljare och personer som tillhandahåller tjänster, däribland gruvdrift, jordbruksverksamhet och verksamhet inom fria yrken. Statliga, regionala och lokala myndigheter och andra offentligrättsliga organ skall inte betraktas som yrkesmässig verksamhet när det gäller verksamhet eller transaktioner som de utför i egenskap av offentliga myndigheter. När de utför sådan verksamhet och sådana transaktioner skall de dock anses bedriva yrkesmässig verksamhet när det gäller denna verksamhet och dessa transaktioner om behandling som icke-yrkesmässig verksamhet skulle leda till en väsentlig snedvridning av konkurrensen. 2. Enligt detta direktiv kan företagsenheten inte vara mindre än en del av ett företag eller en juridisk person som till sin organisation utgör ett oberoende företag, det vill säga en enhet som kan driva verksamhet med egna medel. 3. Vid blandad förbrukning skall varje förbrukningsform beskattas proportionerligt, men om antingen den yrkesmässiga eller den icke-yrkesmässiga förbrukningen är obetydlig får den betraktas som obefintlig. 4. Medlemsstaterna får begränsa omfattningen av den lägre skattenivån vid yrkesmässig användning. Artikel 1211 1. Medlemsstaterna får uttrycka sina nationella skattenivåer i andra enheter än de som anges i artiklarna 7–10 under förutsättning att motsvarande skattenivåer, efter omvandling till dessa enheter, inte är lägre än de miniminivåer som anges i detta direktiv. 2. För energiprodukter som anges i artiklarna 7, 8 och 9, där skattenivåerna beräknas på grundval av volym, ⇨ När volymenheter används ⇦ ska volymen mätas vid en temperatur på 15 °C. Artikel 1312 1. För medlemsstater som inte har antagit euron ska växelkursen för euron i nationella valutor vid beräkning av skattenivåerna fastställas en gång per år. De kurser som ska användas ska vara de som gäller den första arbetsdagen i oktober och offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning och ska gälla från och med den 1 januari följande kalenderår. 2. Medlemsstaterna får bibehålla de skattebelopp som gäller vid tiden