SV (...PICT...)|EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION| Bryssel den 3.12.2008 SEK(2008) 2963 ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR som åtföljer förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har gett in i någon medlemsstat (omarbetning) Sammanfattning av konsekvensbedömningen {KOM(2008) 820 slutlig} {SEK(2008) 2962} 1. INLEDNING Antagandet av ett förslag om ändring av rådets förordning (EG) nr 343/2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en tredjelandsmedborgare har gett in i någon medlemsstat (nedan kallad Dublinkonventionen ) CLWP-referensnr: 2008/JLS/022. ingick som ett av kommissionens strategiska initiativ i kommissionens arbetsprogram för 2008 KOM(2007) 640. .[1][2] CLWP-referensnr: 2008/JLS/022. KOM(2007) 640. I syfte att förbereda den andra etappen av asyllagstiftningsarbetet, i enlighet med instruktionerna i Haagprogrammet, har kommissionen inlett utvärderingen av resultaten från den första etappen av införandet av det gemensamma europeiska asylsystemet. När det gäller Dublinförordningen offentliggjorde kommissionen den 6 juni 2007 en sammanfattande utvärderingsrapport om Dublinsystemet Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om utvärderingen av Dublinsystemet, KOM(2007) 299 slutlig, SEK(2007) 742. ”Dublinsystemet” syftar till att fastställa vilken medlemsstat som ansvarar för prövningen av en asylansökan som ges in av en tredjelandsmedborgare i någon av medlemsstaterna. Systemet består av Dublinförordningen och Eurodacförordningen, samt tillämpningsbestämmelserna till dessa. . Rapporten grundade sig på en lång rad bidrag från olika intressenter. Dessutom lade kommissionen samma datum fram en grönbok om det framtida gemensamma europeiska asylsystemet KOM(2007) 301. , i syfte att finna möjliga lösningar för utformningen av andra fasen av det gemensamma europeiska asylsystemet. Medan utvärderingsrapporten utgjorde den tekniska utvärderingen av Dublinsystemet, fungerade samrådet på grundval av grönboken som strategisk utvärdering . [3][4] Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om utvärderingen av Dublinsystemet, KOM(2007) 299 slutlig, SEK(2007) 742. ”Dublinsystemet” syftar till att fastställa vilken medlemsstat som ansvarar för prövningen av en asylansökan som ges in av en tredjelandsmedborgare i någon av medlemsstaterna. Systemet består av Dublinförordningen och Eurodacförordningen, samt tillämpningsbestämmelserna till dessa. KOM(2007) 301. Slutligen organiserades mellan oktober 2007 och juli 2008 flera expertmöten med deltagande av medlemsstaterna, icke-statliga organisationer, UNHCR, advokater, domare och ledamöter i Europaparlamentet, i syfte att få del av deras synpunkter på hur Dublinförordningen bör förbättras. De frågor som togs upp och de förslag som lades fram under samrådsprocessen har tjänat som underlag vid utarbetandet av denna konsekvensbedömning. 2. LÄGE OCH PROBLEM Följande problemområden har konstaterats i samband med tillämpningen av Dublinförordningen: · Dublinkonventionens oklara och otillräckliga tillämpningsbestämmelser motverkar ett effektivt system och skapar problem för de asylsökande. · Oenighet mellan medlemsstaterna om tillämpningen av Dublinbestämmelserna tacklas inte på ett effektivt sätt. · Överföringar inom ramen för Dublinförfarandet kan bidra till ytterligare överbelastning för medlemsstater som ställs inför situationer av särskilt hårt tryck. · Överföringar inom ramen för Dublinförfarandet kan, under särskilda förhållanden, leda till att asylsökande inte kommer i åtnjutande av ett adekvat skydd. · Informationen till och rättssäkerhetsgarantierna för asylsökande inom ramen för Dublinförfarandet är otillräcklig. · Familjens enhet och barns och andra sårbara gruppers intressen tillvaratas inte i tillräcklig utsträckning av medlemsstaterna. I konsekvensbedömningen tas därefter upp hur utvecklingen kan komma att se ut om inga åtgärder vidtas på EU-nivå. Slutsatsen är att de befintliga problemen skulle kvarstå och att det är viktigt att vidta åtgärder på EU-nivå. 3. STRATEGISKA MÅL De allmänna målen under den andra fasen av det gemensamma europeiska asylsystemet med avseende på förslaget om ändring av Dublinförordningen är i) att säkerställa att behoven för personer som ansöker om internationellt skydd tillvaratas väl inom ramen för systemet för att fastställa ansvarig medlemsstat och att effektivisera detta system och på så sätt minska den tid och de resurser som medlemsstaterna måste lägga ned och i) att bidra till en bättre hantering av situationer med särskilt hårt tryck på medlemsstaternas mottagningsanläggningar och/eller kapacitet att handlägga asylärenden. De allmänna målen ska i första hand underbyggas av följande särskilda mål , nämligen att I) se till att förfarandet för att fastställa ansvarig medlemsstat fungerar smidigt, II) säkerställa att oenighet mellan medlemsstaterna hanteras på ett effektivt sätt, III) förebygga ytterligare överbelastning av medlemsstaterna i situationer av särskilt hårt tryck och se till att asylsökande omfattas av lämpligt skydd, IV) stärka rättssäkerhetsgarantierna för asylsökande och förbättra deras möjligheter att tillvarata sina rättigheter, V) säkerställa att rätten till familjens enhet respekteras och förbättra behandlingen av sårbara grupper och tillvarata deras särskilda behov. En rad vägledande operationella mål fastställs också. 4. STRATEGISKA ALTERNATIV Eftersom de ovannämnda målen är av så olika karaktär, innehåller konsekvensbedömningen förslag till dellösningar för vart och ett av dessa mål. Den föreslagna strategiska lösningen har utformats genom en kombination av den dellösning som föreslagits för vart och ett av de särskilda målen. Status Quo (denna lösning omfattar alla de konstaterade problemen) Den befintliga rättsliga ramen skulle kvarstå oförändrad och pågående verksamhet i medlemsstaterna fortsätta. Kommissionen fortsätter att övervaka tillämpningen av Dublinförordningen. 4.1. Föreslagen strategisk lösning Med hänsyn till graden av komplexitet hos de föreslagna strategiska dellösningarna, omfattar denna sammanfattning endast huvudinslagen i den föreslagna strategiska lösningen. Denna består av såväl lagstiftningslösningar som av lösningar inriktade på att främja praktiskt samarbete mellan medlemsstaterna. När det gäller att I) säkerställa att förfarandet fungerar friktionsfritt inbegriper de föreslagna lagstiftningslösningarna – införande av lämpliga tidsfrister för att ge in framställningar om återtagande och för att besvara framställningar på humanitära grunder, och förkortande av tidsfristerna för att besvara framställningar om information, – införande av bestämmelser rörande den medlemsstat som tvingas bära de kostnader som uppstår i samband med överföringar inom ramen för Dublinförfarandet och klargöra följderna av en felaktig överföring eller av att ett beslut om överföring upphävs efter överklagande efter det att en person redan har överförts, – klargörande av de omständigheter som ska vara för handen och vilka förfaranden som gäller vid tillämpningen av vissa bestämmelser i förordningen (bestämmelserna om ansvarets upphörande samt suveränitetsklausulen och den humanitära klausulen). De föreslagna lösningarna när det gäller praktiskt samarbete, som kompletterar de föreslagna lagstiftningslösningarna, innebär att – via expertmöten fastställa och sprida bästa praxis i samband med överföringar av asylsökande, – utarbeta en handbok om tillämpningen av Dublinbestämmelserna, som innehåller svar på frågor från medlemsstaternas experter om tillämpningen av förordningarna i konkreta fall som kan användas som exempel. II) se till att oenighet mellan medlemsstaterna hanteras på ett effektivt sätt, omfattar den föreslagna dellösningen i fråga om lagstiftning en samrådsmekanism som ska användas i alla situationer av oenighet kring tillämpningen av Dublinförordningen. Den föreslagna lösningen för det praktiska samarbetet, som kompletterar lagstiftningslösningen, omfattar utarbetandet av en handbok om tillämpningen av Dublinförordningarna (samma som under punkt I). III) förebygga ytterligare överbelastning av medlemsstater som ställs inför situationer av särskilt hårt tryck och se till att asylsökande omfattas av lämpligt skydd i den ansvariga medlemsstaten, innebär den föreslagna strategiska dellösningen en möjlighet att, under väl definierade förhållanden, fatta beslut i enlighet med tillämpliga kommittébestämmelser om att avbryta överföringen/återtagandet till den ansvariga medlemsstaten. Den föreslagna praktiska samarbetslösningen går ut på att inrätta särskilda team av asylexperter som samordnas på EU-nivå, i syfte att bistå medlemsstater som riskerar att överväldigas på grund av det stora antalet överföringar inom ramen för Dublinförfarandet. Denna lösning fungerar delvis som ett alternativ till den föreslagna lagstiftningslösningen (den ska användas när det inte fattats något beslut om att avbryta överföringarna [i enlighet med lagstiftningsåtgärden] eller, om ett sådant beslut har fattats, under en övergångsperiod, till dessa att situationen i de berörda medlemsstaterna har stabiliserats). IV) stärka rättssäkerhetsgarantierna för asylsökande och förbättra deras möjligheter att tillvarata sina rättigheter, innebär de föreslagna strategiska dellösningarna att det – införs en skyldighet för medlemsstaterna att förse asylsökande med utförliga uppgifter om Dublinförfarandet och deras rättigheter i samband med detta förfarande . Dessutom kommer medlemsstaterna åläggas att genomföra en särskild intervju med de asylsökande som omfattas av Dublinförfarandet. Det fastställs också att man bör anta ett flerspråkigt standardformulär för hela EU om Dublinförfarandet i enlighet med tillämpliga kommittébestämmelser. – införs en rätt att ansöka om förnyad prövning av ett beslut om överföring, och en skyldighet för de behöriga domstolarna att på eget initiativ undersöka om det finns skäl att tillfälligt avbryta verkställigheten av ett beslut om överföring. – Fastställs begränsade villkor för kvarhållande av asylsökande i förvar i samband med Dublinförfarandet. Särskilt gäller att en sådan åtgärd bör vara en sista utväg, efter det att beslutet om överföring har delgivits den asylsökande och när alla andra icke frihetsberövande åtgärder inte förväntas ge tillfredsställande resultat, eftersom det finns objektiva skäl att misstänka att den asylsökande kan komma att avvika. – Förtydligas att en asylsökande som omfattas av Dublinförfarandet alltid ska ha tillgång till asylförfarandet, i enlighet med bestämmelserna i direktivet om asylförfaranden. – Medlemsstaterna bibehåller rätten att sända en asylsökande till ett tredjeland, men först efter en noggrann genomgång av kriterierna för säkra tredjeländer i direktivet om asylförfaranden. V) säkerställa respekten för rätten till familjens enhet och förbättra behandlingen av sårbara grupper, innebär de föreslagna strategiska dellösningarna – förstärkta rättssäkerhetsgarantier för underåriga utan medföljande vuxen. Till exempel kommer rätten för en underårig utan medföljande vuxen att återförenas med släktingar i en annan medlemsstat som kan ta hand om honom eller henne att göras bindande. Vidare kommer det att införas en bestämmelse om representation för underåriga under hela förfarandet. Dessutom kommer det att klargöras att principen om hänsyn till barnets bästa är tillämplig i samband med fastställandet av vilken medlemsstat som är ansvarig. – att det införs en ny bestämmelse varigenom medlemsstaterna åläggs att utbyta relevant information (till exempel medicinsk information) innan en överföring inom ramen för Dublinförfarandet verkställs. Bestämmelsen syftar i första hand till att säkerställa kontinuitet i det skydd som erbjuds asylsökande. – att rätten till familjeåterförening enligt förordningen utvidgas till att omfatta personer som ansöker om eller har beviljats subsidiärt skydd och ett klargörande av att tillämpningen av suveränitetsklausulen inte bör hindra asylsökande från att återförenas med familjemedlemmar. Rätten till återförening med beroende släktingar kommer att göras bindande och definitionen av familjemedlem kommer att utvidgas, så att den överensstämmer bättre med principen om hänsyn till barnets bästa. Vidare kommer tillämpningen av den humanitära klausulen att utvidgas till släktingar som inte nödvändigtvis är beroende av varandra i strikt humanitär mening (till exempel vuxna syskon). Den föreslagna lösningen för det praktiska samarbetet, som kompletterar de föreslagna lagstiftningslösningarna, avser – behovet av att medlemsstaterna tillhandahåller lämplig fortbildning för den personal som deltar i förfarandet för att fastställa ansvarig medlemsstat, särskilt för att förbereda dem för att handlägga fall som involverar sårbara grupper, – inrättandet av ett nätverk av experter från medlemsstaterna som befattar sig med frågor rörande underåriga. De huvudsakliga fördelarna med den valda strategiska lösningen är att · effektiviteten och konsekvensen i förfarandet för fastställande av ansvarig medlemsstat kommer att förbättras genom lagstiftningsåtgärder, exempelvis införandet av lämpliga tidsfrister, genom förtydligande av villkoren och förfarandena för tillämpning av flera av bestämmelserna samt genom praktiska samarbetsåtgärder, till exempel utarbetandet av en handbok om tillämpningen av Dublinförordningen. · Det skydd som ges till asylsökande som omfattas av Dublinsystemet kommer att förbättras avsevärt genom tydligare villkor för kvarhållande i förvar och förstärkta rättssäkerhetsgarantier i samband med beslut om överföringar inom ramen för Dublinförfarandet. · I samband med Dublinförfarandet kommer hänsyn att tas till behoven för medlemsstater som ställs inför situationer med ovanligt stort tryck , samtidigt som de asylsökandes rättigheter i sådana situationer kommer att garanteras på ett bättre sätt. Beträffande de viktigaste verkningarna gäller följande: · Den föreslagna lösningen har en generellt sett stor positiv effekt på de grundläggande rättigheterna för personer som omfattas av Dublinförfarandet, bland annat genom en avsevärd förstärkning av rätten till familjeåterförening, större hänsyn till behoven för underåriga utan medföljande vuxen och en förstärkning av rätten till frihet och fri rörlighet genom begränsning av kvarhållande i förvar m.m. · Genom att se till att systemet fungerar smidigare och snabbare, med ett effektivare skydd, och genom att på ett bättre sätt informera de asylsökande om tillämpningen av Dublinsystemet och deras rättigheter inom ramen för detta system, kommer incitamenten till olagliga sekundära förflyttningar att minska, vilket kommer att inverka positivt på de asylsökandes integration i de mottagande samhällena. När det gäller den ekonomiska genomförbarheten , kommer de finansiella och administrativa kostnaderna generellt att öka, men i vissa fall kommer det även att bli möjligt att uppnå långsiktiga kostnadsminskningar eller besparingar: · Efterlevnaden av de nya tidsfrister som föreslås kommer att medföra ytterligare kostnader, men vissa skalfördelar skulle kunna uppnås på medellång sikt på grund av ett mer effektivt förfarande. · Vissa medlemsstater kommer att få ökade kostnader när beslut fattas om att avbryta överföringar till den ansvariga medlemsstaten på grund av en situation med särskilt stort tryck, eftersom de då måste överta ansvaret för asylprövningen med avseende på de berörda personerna. · Kostnaderna kommer att öka i och med att medlemsstaterna anpassar sin nuvarande information till de krav som är förbundna med denna strategiska lösning och inför en särskild intervju inom ramen för Dublinförfarandet. Även besparingar är dock möjliga om den information som tillhandahålls leder till större samarbetsvilja och ökad benägenhet att följa Dublinförfarandets bestämmelser från de asylsökandes sida. · Ett överklagande som tas upp till prövning kan genom sin uppskjutande verkan leda till kostnader för den medlemsstat där den sökande under tiden vistas. Det finns dock även möjlighet till besparingar, eftersom man kan undvika kostnader för eventuella återföringar på grund av att ett överföringsbeslut har upphävts. · Minskade möjligheter att kvarhålla asylsökande i förvar inom ramen för Dublinförfarandet bör i princip leda till besparingar, till följd av lägre belastning på de berörda anläggningarna i medlemsstaterna och en minskning av de avsevärda kostnader som är förknippade med kvarhållande i förvar. · Kostnaderna för att värna om behoven för underåriga utan medföljande vuxen (det vill säga för att säkerställa att de kan representeras under hela förfarandet) och för att utbyta information om sårbara personer som ska överföras, skulle öka. Även kostnaderna för praktiska samarbetsåtgärder, till exempel fortbildning av personal och inrättande av ett expertnätverk, kan komma att öka. En stor del av dessa kostnader kan också komma att täckas genom samfinansiering inom ramen för den europeiska flyktingfonden. 5. ÖVERVAKNING OCH UTVÄRDERING Övervakningen och utvärderingen av tillämpningen av den föreslagna strategiska lösningen kommer att vara en viktig faktor när det gäller att säkerställa den omarbetade Dublinförordningens effektivitet. Därför kommer kommissionen regelbundet att utvärdera och rapportera om medlemsstaternas tillämpning av förordningen. Expertmöten kommer att fortsätta att äga rum med jämna mellanrum, i syfte att diskutera tillämpningsproblem och utbyta bästa praxis mellan medlemsstaterna. Ikraftträdandet av förordningen om gemenskapsstatistik över migration och internationellt skydd, Förordning (EG) nr 862/2007, EUT L 199, 31.7.2007. som särskilt hänvisar till uppgifter med anknytning till Dublinsystemet, kommer att bidra till en väl fungerande övervakning och utvärdering. [5] Förordning (EG) nr 862/2007, EUT L 199, 31.7.2007. Som tillkännagavs i strategiplanen är kommissionen inställd på att, vid sidan av den återkommande utvärderingen, på nytt utvärdera den princip som Dublinsystemet grundar sig på, när väl den första etappen av det gemensamma europeiska asylsystemet är genomförd. Följande huvudindikatorer kunde användas för att bedöma den föreslagna lösningens effektivitet och vilka resultat den har lett till när det gäller att uppnå de strategiska målen: · Medlemsstaternas genomförande av de föreslagna ändringarna av Dublinförordningen. · De resurser som avsatts för genomförandet av de föreslagna ändringarna av Dublinförordningen. · Antal verkställda överföringar av asylsökande jämfört med antalet godtagna framställningar om överföring. · Antalet tvister som lösts inom ramen för samrådsmekanismen. · Antalet fall där suveränitetsklausulen och den humanitära klausulen har tillämpats. · Vilka resurser som ianspråktagits för att informera och ge juridisk rådgivning till personer som ansöker om internationellt skydd inom ramen för Dublinförfarandet. · Antalet sökande som omfattats av Dublinförfarandet. · Överföringar som avbrutits i situationer av särskilt stort tryck. · (Fördelningen av) Ansökningar om internationellt skydd i förhållande till befolkningens storlek (per 1000 invånare) per medlemsstat. · Hur många asylexpertteam som inrättats och skickats till medlemsstater som står inför en situation av särskilt stort tryck. [1] CLWP-referensnr: 2008/JLS/022. [2] KOM(2007) 640. [3] Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om utvärderingen av Dublinsystemet, KOM(2007) 299 slutlig, SEK(2007) 742. ”Dublinsystemet” syftar till att fastställa vilken medlemsstat som ansvarar för prövningen av en asylansökan som ges in av en tredjelandsmedborgare i någon av medlemsstaterna. Systemet består av Dublinförordningen och Eurodacförordningen, samt tillämpningsbestämmelserna till dessa. [4] KOM(2007) 301. [5] Förordning (EG) nr 862/2007, EUT L 199, 31.7.2007. ES (...PICT...)|COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS| Bruselas, 3.12.2008 SEC(2008) 2963 DOCUMENTO DE TRABAJO DE LOS SERVICIOS DE LA COMISIÓN que acompaña a la Propuesta de REGLAMENTO DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO por el que se establecen los criterios y mecanismos de determinación del Estado miembro responsable del examen de una solicitud de protección internacional presentada en uno de los Estados miembros por un nacional de un tercer país o un apátrida (Refundición) Resumen de la evaluación de impacto {COM(2008) 820 final} {SEC(2008) 2962} 1. INTRODUCCIÓN La adopción de una propuesta de modificación del Reglamento (CE) nº 343/2003 del Consejo relativo a los criterios y mecanismos de determinación del Estado miembro responsable del examen de una solicitud de asilo presentada en uno de los Estados miembros por un nacional de un tercer país (en lo sucesivo, el Reglamento de Dublín) Número de referencia PLTC 2008/JLS/022. , se incluyó en el programa de trabajo de la Comisión para 2008 COM (2007) 640 como una de sus iniciativas estratégicas.[1][2] Número de referencia PLTC 2008/JLS/022. COM (2007) 640 Con objeto de preparar la segunda fase de la legislación sobre asilo, tal como pedía el Programa de La Haya, la Comisión inició el proceso de evaluación de los resultados logrados en la primera fase de implantación del Sistema Europeo Común de Asilo (denominado en lo sucesivo SECA). Por cuanto se refiere al Reglamento de Dublín, la Comisión publicó en primer lugar un Informe de Evaluación global sobre el sistema de Dublín el 6 de junio 2007 Informe de la Comisión al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la evaluación del sistema de Dublín, COM(2007) 299 final, SEC(2007) 742. El objetivo del «sistema de Dublín» es determinar cuál es el Estado miembro responsable del examen de una solicitud de asilo presentada en uno de los Estados miembros por un nacional de un tercer país. El sistema está compuesto por los Reglamento de Dublín y Eurodac y por sus normas de aplicación. basado en un nutrido número de contribuciones de diferentes partes interesadas. En segundo lugar la Comisión presentó, también el 6 de junio de 2007, un Libro Verde sobre el futuro sistema europeo común de asilo COM(2007) 301. con la finalidad de identificar las opciones posibles para dar forma a la segunda fase del SECA. El Informe de Evaluación sirvió de análisis técnico del sistema de Dublín, mientras que la consulta basada en el Libro Verde sirvió de evaluación política .[3][4] Informe de la Comisión al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la evaluación del sistema de Dublín, COM(2007) 299 final, SEC(2007) 742. El objetivo del «sistema de Dublín» es determinar cuál es el Estado miembro responsable del examen de una solicitud de asilo presentada en uno de los Estados miembros por un nacional de un tercer país. El sistema está compuesto por los Reglamento de Dublín y Eurodac y por sus normas de aplicación. COM(2007) 301. Por último, entre octubre de 2007 y julio de 2008, se organizaron varias reuniones de expertos con los Estados miembros, ONG y el ACNUR, abogados, jueces y diputados europeos para recabar su opinión sobre las mejoras que era necesario introducir en el Reglamento de Dublín. Las cuestiones planteadas y las sugerencias realizadas durante el proceso de consulta han servido de base para la preparación de la presente evaluación de impacto. 2. SITUACIÓN ACTUAL Y PROBLEMAS DETECTADOS En relación con la aplicación del Reglamento de Dublín se detectaron los siguientes tipos de problemas: · algunas disposiciones de funcionamiento poco claras o inadecuadas del Reglamento de Dublín suponen una rémora para la eficacia del sistema y son fuente de dificultades para los solicitantes de asilo; · los litigios entre Estados miembros a propósito de la aplicación de las normas de Dublín no se afrontan eficazmente; · los traslados realizados en aplicación del procedimiento de Dublín podrían sobrecargar aún más a los Estados miembros que deben hacer frente a situaciones de especial presión; · los traslados realizados en aplicación del procedimiento de Dublín podrían, en casos excepcionales, impedir que los solicitantes de asilo se beneficiasen de unos niveles de protección adecuados; · los solicitantes de asilo no cuentan con información y garantías legales en el marco del procedimiento de Dublín; · los Estados miembros no garantizan suficientemente la unidad familiar y los intereses de los menores y otros grupos vulnerables. La evaluación de impacto estudia a continuación la posible evolución de la situación si no se adoptan medidas a escala de la Unión Europea y concluye afirmando que los problemas actuales persistirán y que una intervención comunitaria está totalmente justificada. 3. OBJETIVOS ESTRATÉGICOS Los objetivos generales de la segunda fase del SECA en relación con la propuesta de modificación del Reglamento de Dublín son: i ) garantizar que el mecanismo de determinación de la responsabilidad responda a todas las necesidades de los solicitantes de protección internacional y mejorar la eficacia del sistema para ahorrar tiempo y recursos a los Estados miembros y ii ) contribuir a mejorar la manera de hacer frente a situaciones de especial presión que afectan a los centros de recepción y a la capacidad de los Estados miembros para tramitar las solicitudes de asilo. Estos objetivos generales deben apoyarse en los siguientes objetivos específicos : I) garantizar que el procedimiento de determinación de la responsabilidad funcione adecuadamente; II) garantizar que los litigios entre Estados miembros se solucionen eficazmente; III) evitar sobrecargar aún más a los Estados miembros que deben hacer frente a situaciones de especial presión y garantizar a los solicitantes de asilo unos niveles de protección adecuados; IV) reforzar las garantías legales ofrecidas a los solicitantes de asilo, para que puedan defender mejor sus derechos; V) garantizar el respeto del derecho a la unidad familiar y gestionar mejor la situación de los grupos vulnerables con el fin de satisfacer sus necesidades especiales. También se definen algunos objetivos operativos indicativos. 4. OPCIONES ESTRATÉGICAS Teniendo en cuenta la diversa naturaleza de estos objetivos específicos, la evaluación de impacto propone subopciones para cada uno de ellos. La opción estratégica preferida se ha elaborado combinando las subopciones preferidas para cada objetivo específico. Status Quo (esta opción es válida para todos los problemas detectados) El marco jurídico vigente no sufrirá cambios y las actividades en curso en los Estados miembros proseguirán. La Comisión seguiría controlando la aplicación del Reglamento de Dublín. 4.1. Opción estratégica preferida Dada la complejidad de las subopciones estratégicas propuestas, el presente resumen se limita a enumerar los principales elementos de la opción preferida. Ésta está constituida por opciones legislativas y por opciones centradas en el fomento de la cooperación práctica entre los Estados miembros. Por lo que se refiere al objetivo de: I) garantizar que el procedimiento de determinación de la responsabilidad funcione adecuadamente, las subopciones legislativas preferidas prevén: – establecer unos plazos adecuados para la presentación de las solicitudes de readmisión así como para responder a las solicitudes por motivos humanitarios y acortar el plazo para responder a las peticiones de información; – adoptar normas relativas al Estado miembro que deba sufragar los costes generados por los traslados realizados en aplicación del procedimiento de Dublín y aclarar las consecuencias en caso de traslado equivocado o de anulación, por vía de recurso, de una decisión una vez que la persona ya ha sido trasladada; – precisar las circunstancias y los procedimientos de ejecución de diversas cláusulas del Reglamento (cláusula de cese de responsabilidad, cláusulas de soberanía y humanitaria). Las opciones de cooperación práctica preferidas, que completan las opciones legislativas preferidas, proponen: – determinar y divulgar, a través de reuniones de expertos, las mejores prácticas en relación con el traslado de solicitantes de asilo; – publicar un manual sobre la aplicación del Reglamento de Dublín, con respuestas a las preguntas planteadas por los expertos de los Estados miembros sobre la aplicación del Reglamento en casos concretos, que debería servir de referencia para casos similares; II) garantizar que los litigios entre Estados miembros se solucionen eficazmente, la subopción estratégica legislativa preferida prevé un mecanismo de conciliación para todas aquellas cuestiones objeto de controversia relativas a la aplicación del Reglamento de Dublín. La opción de cooperación práctica preferida que complementa la opción legislativa preferida contempla la publicación de un manual sobre la aplicación del Reglamento de Dublín (el mismo al que se hace referencia en el punto I); III) evitar sobrecargar aún más a los Estados miembros que deben hacer frente a situaciones de especial presión y garantizar que los solicitantes de asilo disfruten de unos niveles de protección adecuados en el Estado miembro responsable, la subopción estratégica preferida prevé la posibilidad de adoptar, de acuerdo con las normas de comitología aplicables, la decisión de suspender los traslados hacia el Estado miembro responsable en casos limitados y bien definidos. La creación de equipos de expertos en temas de asilo, coordinados a escala de la Unión Europea y encargados de ayudar a los Estados miembros que estén desbordados por el elevado número de traslados realizados en aplicación del Reglamento de Dublín, constituye la opción legislativa preferida [esta opción se aplicaría en caso de no tomarse la decisión de suspender los traslados (tal como prevé la subopción legislativa) o en caso de que tal decisión se tomase con carácter temporal hasta que se estabilice la situación en los Estados miembros afectados]; IV) reforzar las garantías legales ofrecidas a los solicitantes de asilo, permitiéndoles defender mejor sus derechos , las subopciones estratégicas legislativas preferidas proponen : – obligar a los Estados miembros a proporcionar a los solicitantes de asilo una información más amplia y completa sobre el procedimiento de Dublín, así como sobre los derechos que les asisten. Los Estados miembros también deberán celebrar entrevistas específicas con los solicitantes de asilo en el marco del procedimiento de Dublín. Asimismo, deberá adoptarse, de acuerdo con las normas de comitología aplicables, un folleto armonizado y multilingüe en toda la Unión Europea sobre el procedimiento de Dublín; – establecer el derecho de recurrir las decisiones de traslado e imponer a los órganos jurisdiccionales la obligación de examinar por propia iniciativa la necesidad de suspender temporalmente la ejecución de una decisión de traslado; – precisar las situaciones y motivos en que los solicitantes de asilo sujetos al procedimiento de Dublín pueden ser internados. En concreto, sólo debería recurrirse a la detención en última instancia, previa notificación de la decisión de traslado al solicitante de asilo y siempre que no se esperen resultados positivos de ninguna de las otras medidas no privativas de la libertad, por existir razones objetivas para creer que existe riesgo de fuga del solicitante de asilo; – dejar sentado que los solicitantes de asilo sometidos al procedimiento de Dublín tienen en cualquier caso acceso al procedimiento de asilo, de conformidad con las normas establecidas en la Directiva sobre procedimientos de asilo; – confirmar el derecho de los Estados miembros a enviar a un solicitante de asilo a un tercer país, aunque siempre después de examinar cuidadosamente si el tercer país cumple los requisitos de seguridad establecidos en la Directiva sobre procedimientos de asilo; V) garantizar el respeto del derecho a la unidad familiar y gestionar mejor la situación de los grupos vulnerables , las subopciones estratégicas preferidas proponen : – reforzar las garantías en relación con los menores no acompañados, por ejemplo: dotar de obligatoriedad al derecho de los menores no acompañados a reunirse con familiares en otro Estado miembro que puedan ocuparse de ellos; prever una norma sobre la representación de los menores no acompañados durante el procedimiento y precisar la aplicabilidad del principio del interés superior del menor en el contexto de la determinación del Estado miembro responsable; – incluir una nueva disposición que obligue a los Estados miembros a intercambiar información útil (en especial informaciones médicas) antes de proceder a los traslados de Dublín, con el objetivo básico de garantizar la continuidad de la protección ofrecida a los solicitantes de asilo; – ampliar el derecho a la reunificación familiar, incluyendo a los solicitantes y beneficiarios de protección subsidiaria en el ámbito de aplicación del Reglamento, y precisar que la aplicación de la cláusula de soberanía no será óbice para la reunificación del solicitante de asilo con miembros de su familia. El derecho a la reunificación con familiares a su cargo será obligatorio y la definición de «familiar» se ampliará para garantizar un mayor respeto del principio del interés superior del menor. Además, la aplicación de la cláusula humanitaria se extenderá a familiares que no tienen por qué depender necesariamente uno del otro en sentido estricto desde el punto de vista humanitario (como, por ejemplo, los hermanos mayores). Las opciones de cooperación práctica preferidas que complementan las opciones legislativas preferidas prevén que: – los Estados miembros proporcionen una formación adecuada al personal que participa en el procedimiento de determinación de la responsabilidad, fundamentalmente para que puedan tratar correctamente los casos que afectan a grupos vulnerables; – se cree una red de expertos nacionales en asuntos de menores. Las ventajas principales de la opción estratégica preferida son: · la eficacia y la coherencia del procedimiento de determinación de la responsabilidad aumentarán gracias a medidas legislativas como la fijación de plazos adecuados, la precisión de las circunstancias y procedimientos para la aplicación de varias disposiciones y la publicación de un manual sobre la aplicación del Reglamento de Dublín; · el nivel de protección ofrecido a los solicitantes de asilo por el procedimiento de Dublín aumentará sustancialmente, por ejemplo, al precisar y aclarar las condiciones de detención y reforzar las garantías legales relacionadas con las decisiones de traslado previstas en el Reglamento de Dublín; · las necesidades de los Estados miembros que tengan que hacer frente a situaciones de especial presión se tratarán adecuadamente en el procedimiento de Dublín y los derechos de los solicitantes de asilo en este tipo de situaciones estarán mejor protegidos. Por lo que se refiere a sus repercusiones principales : · la opción estratégica preferida repercutirá favorablemente en los solicitantes de asilo sujetos al procedimiento de Dublín, desde el punto de vista de los derechos fundamntales . Por ejemplo: se reforzará notablemente el derecho a la unidad familiar al ampliarse el alcance de la reunificación familiar con arreglo al procedimiento de Dublín; durante este procedimiento se dará más importancia al interés superior de los menores no acompañados; se potenciará el derecho a la libertad y a la libre circulación limitando las posibilidades de detención, etc. · al garantizar un funcionamiento más rápido, fluido y de protección del sistema e informar mejor a los solicitantes de asilo sobre la aplicación del procedimiento de Dublín y los derechos que les asisten con arreglo al mismo, reducirá el interés por los movimientos secundarios irregulares lo que redundará en una mejor aceptación e integración de los solicitantes de asilo en las sociedades de acogida. En cuanto a su viabilidad financiera , aumentarán, en general, los costes financieros y administrativos, aunque en algunos casos podrían abaratarse los costes y generarse ahorros a largo plazo: · el cumplimiento de los nuevos plazos estipulados conllevará costes adicionales, aunque a medio plazo podrían lograrse algunas economías de escala gracias a la mayor eficacia del procedimiento; · algunos Estados miembros soportarán mayores costes si se adopta la decisión de suspender los traslados al Estado miembro responsable en situaciones de especial presión, puesto que deberán asumir la responsabilidad de examinar las solicitudes de las personas que no se trasladen; · los costes aumentarán en los casos en que los Estados tengan que adaptar la información que proporcionan en la actualidad a los requisitos previstos en la opción estratégica y establecer la entrevista específica del sistema de Dublín. A pesar de ello, podrían realizarse algunas economías si la información facilitada suscitase mayor colaboración y respeto de las normas por parte de los solicitantes de asilo con el procedimiento de Dublín; · si se concede, el efecto suspensivo de un recurso contra una decisión de traslado podría conllevar costes para el Estado miembro donde el solicitante deba permanecer temporalmente. No obstante, también podría producirse algún ahorro puesto que se evitaría el coste de los posibles viajes de retorno subsiguientes a la anulación de la decisión recurrida; · en principio, la reducción de los casos en que los solicitantes sujetos al sistema de Dublín pueden ser internados debería permitir ciertas economías al disminuir la presión a la que están sometidos los centros de internamiento de los Estados miembros y reducirse los cuantiosos costes que conllevan los internamientos; · el trato de los menores no acompañados (por ejemplo, garantizar su representación durante todo el procedimiento de Dublín) y el intercambio de información sobre las personas vulnerables trasladadas generarán costes adicionales. Otro tanto sucederá con las medidas de cooperación práctica, tales como la formación del personal y la creación de una red de expertos. Sin embargo, un elevado porcentaje de estas medidas podría ser cofinanciado mediante proyectos en el marco del Fondo Europeo para los Refugiados. 5. CONTROL Y EVALUACIÓN El control y la evaluación de la aplicación de la opción estratégica preferida constituirán un elemento importante para garantizar la eficacia del Reglamento de Dublín modificado. A tal efecto, la Comisión llevará regularmente a cabo evaluaciones e informes sobre la aplicación por los Estados miembros del Reglamento modificado. Además, seguirán celebrándose periódicamente reuniones de expertos en las que se analizarán los problemas que suscite la aplicación y se intercambiarán mejores prácticas entre Estados miembros. La entrada en vigor del Reglamento sobre las estadísticas comunitarias en el ámbito de la migración y la protección internacional, Reglamento (CE) nº 862/2007, DO L 199 de 31.7.2007. en el que se hacen referencias específicas a datos estadísticos relacionados con el sistema de Dublín, contribuirá a garantizar un control y evaluación adecuados.[5] Reglamento (CE) nº 862/2007, DO L 199 de 31.7.2007. Por añadidura, tal como se anunció en el Plan de Política de Asilo, además de una evaluación periódica, la Comisión se ha comprometido a reevaluar el principio sobre el que reposa el sistema de Dublín, una vez que esté en marcha la segunda fase del SECA. En cuanto a los indicadores para evaluar los progresos y la eficacia de la opción estratégica preferida para alcanzar los objetivos, pueden utilizarse, entre otros, los siguientes: · la aplicación por los Estados miembros de las modificaciones que se ha propuesto introducir en el Reglamento · los recursos dedicados a la aplicación de esas modificaciones · el número de solicitantes de asilo trasladados en relación con el número de solicitudes de traslado aceptadas · el número de litigios resueltos gracias al mecanismo de conciliación · el número de casos en que se aplicaron las cláusulas de soberanía y humanitaria · los recursos utilizados para informar y proporcionar asistencia jurídica a los solicitantes de protección internacional sujetos al procedimiento de Dublín · el número de solicitantes sujetos al procedimiento de Dublín · los traslados suspendidos en situaciones de especial presión · (la distribución de) las solicitudes de protección internacional en relación con el número de habitantes (por cada 1 000 habitantes) por Estado miembro · El número de equipos de expertos en temas de asilo creados y enviados a los Estados miembros sometidos a situaciones de especial presión. [1] Número de referencia PLTC 2008/JLS/022. [2] COM (2007) 640 [3] Informe de la Comisión al Parlamento Europeo y al Consejo sobre la evaluación del sistema de Dublín, COM(2007) 299 final, SEC(2007) 742. El objetivo del «sistema de Dublín» es determinar cuál es el Estado miembro responsable del examen de una solicitud de asilo presentada en uno de los Estados miembros por un nacional de un tercer país. El sistema está compuesto por los Reglamento de Dublín y Eurodac y por sus normas de aplicación. [4] COM(2007) 301. [5] Reglamento (CE) nº 862/2007, DO L 199 de 31.7.2007. ET (...PICT...)|EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON| Brüssel, 3.12.2008 SEK(2008) 2963 KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT mis on lisatud dokumendile: Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUSE KOHTA, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (uuestisõnastamine) Mõju hindamise kokkuvõte {KOM(2008) 820 lõplik} {SEK(2008) 2962} 1. SISSEJUHATUS Ettepaneku vastuvõtmine nõukogu määruse (EÜ) nr 343/2003 (millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (edaspidi „Dublini määrus“) CLWP viitenumber 2008/JLS/022 muutmiseks oli üks komisjoni 2008. aasta tööprogrammis KOM(2007) 640. sisaldunud strateegilistest algatustest.[1][2] CLWP viitenumber 2008/JLS/022 KOM(2007) 640. Selleks et ette valmistada teise etapi varjupaigaalaseid õigusakte, nagu see on ette nähtud Haagi programmis, on komisjon käivitanud Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomise esimeses etapis saavutatud tulemuste hindamise. Seoses Dublini määrusega avaldas komisjon esimese sammuna 6. juunil 2007 Dublini süsteemi põhjaliku hindamisaruand e Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Dublini süsteemi hindamisaruanne”, KOM(2007) 299 (lõplik), SEK(2007) 742. Dublini süsteemi ülesanne on määrata, milline liikmesriik vastutab mõne liikmesriigi territooriumil esitatud kolmanda riigi kodaniku varjupaigataotluse läbivaatamise eest. See hõlmab Dublini määrust ja Eurodaci määrust ning nende rakenduseeskirjadest. , mis tugines erinevate sidusrühmade ulatuslikule tagasisidele. Teiseks avaldas komisjon 6. juunil 2007 rohelise raamatu Euroopa ühise varjupaigasüsteemi tuleviku kohta KOM(2007) 301. , mille eesmärk oli välja selgitada võimalused nimetatud süsteemi loomise teise etapi ettevalmistamiseks. Kui hindamisaruandes anti tehniline hinnang Dublini süsteemile, siis rohelisel raamatul põhineva konsultatsiooni raames hinnati poliitikat . [3][4] Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Dublini süsteemi hindamisaruanne”, KOM(2007) 299 (lõplik), SEK(2007) 742. Dublini süsteemi ülesanne on määrata, milline liikmesriik vastutab mõne liikmesriigi territooriumil esitatud kolmanda riigi kodaniku varjupaigataotluse läbivaatamise eest. See hõlmab Dublini määrust ja Eurodaci määrust ning nende rakenduseeskirjadest. KOM(2007) 301. Seejärel korraldati 2007. aasta oktoobrist 2008. aasta juulini mitmeid ekspertide kohtumisi liikmesriikide, valitsusväliste organisatsioonide, ÜRO pagulaste ülemvoliniku büroo, juristide ja kohtunike ning Euroopa Parlamendi liikmetega, et küsida nende arvamust Dublini määruse täiustamise vajaduse kohta. Konsultatsiooniprotsessi käigus tõstatatud probleemid ja tehtud ettepanekud moodustavad mõju hindamise ettevalmistamise aluse. 2. HETKESEIS JA PROBLEEMID Seoses Dublini määruse kohaldamisega on tuvastatud järgmised probleemid: · Dublini määruse ebaselged ja ebapiisavad rakendussätted vähendavad süsteemi tõhusust ja põhjustavad varjupaigataotlejatele probleeme; · liikmesriikide vaidlusi Dublini eeskirjade kohaldamise üle ei lahendata tõhusalt; · on tõenäoline, et Dublini menetluse kohased üleandmised suurendavad erakorralise koormusega liikmesriikide koormust veelgi; · Dublini menetluse kohased üleandmised võivad erandjuhtudel tuua kaasa varjupaigataotlejate ebapiisava kaitse; · Dublini menetluse kohaselt varjupaigataotlejatele pakutav teave ja nende õiguslikud tagatised on ebapiisavad; · liikmesriikides ei ole perekonna ühtsus ega laste ja muude kaitsetus olukorras olevate isikute huvid piisaval tasemel tagatud. Mõjuhinnangus analüüsitakse, milliseks võib olukord kujuneda juhul, kui ELi tasandil meetmeid ei võeta, ja järeldatakse, et sellisel juhul jäävad probleemid püsima. Seega on meetmete võtmine ELi tasandil igati põhjendatud. 3. POLIITILISED EESMÄRGID Euroopa ühise varjupaigasüsteemi loomise teise etapi üldeesmärgid seoses ettepanekuga muuta Dublini määrust on järgmised: i) tagada, et rahvusvahelise kaitse taotlejate vajadusi võetakse vastutuse määramise menetluses põhjalikult arvesse, ning tõhustada süsteemi, et vähendada liikmesriikides kulutatavat aega ja vahendeid; ii) aidata kaasa liikmesriikide vastuvõtukeskuste ja/või varjupaigamenetluse koormuse vähendamisele. Üldeesmärgid tuginevad eelkõige järgmistele konkreetsetele eesmärkidele : I) tagada vastutuse määramise menetluse sujuv toimimine; II) tagada liikmesriikide vaidluste tõhus lahendamine; III) hoida ära erakorralise koormusega liikmesriikide koormuse suurenemist ning tagada, et varjupaigataotlejatele pakutav kaitse oleks piisav; IV) tugevdada varjupaigataotlejate õiguslikke tagatisi ja võimaldada neil senisest paremini kaitsta oma õigusi; V) tagada, et austatakse õigust perekonna ühtsusele ja pööratakse suuremat tähelepanu kaitsetus olukorras olevatele isikutele, et rahuldada nende erivajadusi. Ette on nähtud ka mitu esialget tegevuseesmärki. 4. POLIITILISED VALIKUVÕIMALUSED Arvestades eespool nimetatud konkreetsete eesmärkide erinevat laadi, pakutakse mõjuhinnangus iga eesmärgi saavutamiseks eraldi valikuvõimalused. Eelistatud poliitikavalik koosneb iga konkreetse eesmärgi saavutamiseks sobivaimaks peetud võimalustest. Praeguse olukorra säilitamine (võimalus hõlmab kõiki loetletud probleeme) Kehtivat õiguslikku raamistikku ei muudeta ja liikmesriikides käimasolev tegevus jätkub. Komisjon jätkab Dublini määruse rakendamise jälgimist. 4.1. Eelistatud poliitikavalik Arvestades arutamisel olnud valikuvõimaluste keerukust, loetletakse käesolevas kokkuvõttes vaid eelistatud poliitikavaliku peamised osad. Eelistatud poliitikavalik hõlmab nii õiguslikke võimalusi kui ka võimalusi, mille abil on võimalik edendada liikmesriikide praktilist koostööd . Selleks et: I) tagada menetluse sujuv toimimine , nähakse eelistatud õiguslike valikuvõimalustega ette järgmine: – kehtestada piisavad tähtajad tagasivõtmispalvete esitamiseks ja humaansetel põhjustel esitatud vastuvõtmispalvetele vastamiseks ning lühendada teabe saamiseks esitatud palvetele vastamise tähtaega; – kehtestada eeskirjad selle liikmesriigi jaoks, kellel tuleb kanda Dublini menetluse kohaste üleandmistega seotud kulud ning täpsustada nii ekslike üleandmistega kui ka vaidlustamise korral ümberlükatud üleandmisotsusega kaasnevaid tagajärgi, kui isik on juba üle antud; – täpsustada, millistel tingimustel ja kuidas tuleks kohaldada määruse mitmeid sätteid (kohustuste äralangemist käsitlevad sätted, suveräänsusklausel ja humanitaarklausel). Praktilist koostööd käsitlevates eelistatud võimalustes, mis täiendavad eelistatud õiguslikke võimalusi, tehakse järgmised ettepanekud: – määrata kindlaks varjupaigataotlejate üleandmise parimad tavad ja levitada neid ekspertide kohtumiste kaudu; – koostada Dublini määruse kohaldamise käsiraamat, mis sisaldaks vastuseid liikmesriikide ekspertide tõstatud küsimustele seoses määruse kohaldamisega konkreetsetes olukordades ja millest saaks samalaadsete juhtumite puhul lähtuda; II) tagada liikmesriikide vaidluste tõhus lahendamine, nähakse eelistatud õigusliku valikuvõimalusega ette lepitusmenetlus kõigi Dublini määruse kohaldamisega seotud vaidluste jaoks; praktilise koostöö eelistatud võimaluses, mis täiendab eelistatud õiguslikku võimalust, viidatakse Dublini määruse kohaldamist käsitleva käsiraamatu koostamisele (punktis I viidatud käsiraamat); III) hoida ära erakorralise koormusega liikmesriikide koormuse suurenemist ning tagada varjupaigataotlejatele piisav kaitse vastutavas liikmesriigis, on eelistatud võimalust võtta kohaldatavate komiteemenetluse eeskirjade alusel vastu otsus peatada piiratud ja selgesti määratletud tingimustel taotlejate üleandmine vastutavasse liikmesriiki; eelistatud praktilise koostöö võimalusega nähakse ette selliste ELi tasandil koordineeritavate varjupaigaküsimuste eksperdirühmade loomine, kes abistavad liikmesriike, keda Dublini menetluse kohased üleandmised ülemäära koormaksid. See võimalus on osaliselt alternatiiv eelistatud õiguslikule võimalusele (seda tuleks kohaldada juhul, kui tagasisaatmisi ei peatata (vastavalt õiguslikule meetmele) või kui need on peatatud ajutiselt kuni asjaomaste liikmesriikide olukorra stabiliseerumiseni). IV) tugevdada varjupaigataotlejate õiguslikke tagatisi ja võimaldada neil senisest paremini kaitsta oma õigusi , tehakse eelistatud õigusliku valikuvõimaluse puhul järgmised ettepanekud: – kehtestada liikmesriikidele kohustus anda varjupaigataotlejale põhjalikumat teavet Dublini menetlusest ja nende õigustest selle raames. Lisaks tuleb liikmesriikidel korraldada vestlus Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluvate varjupaigataotlejatega. Samuti nähakse ette vajadus võtta kohaldatavate komiteemenetluse eeskirjade alusel vastu kogu ELis kasutatav mitmekeelne tüüpvormis teabeleht Dublini menetluse kohta; – kehtestada nii õigus vaidlustada üleandmisotsus kui ka kohtute kohustus omal algatusel hinnata üleandmisotsuse täitmise ajutise peatamise vajalikkust; – määrata kindlaks piiratud arv aluseid ja tingimusi Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluvate varjupaigataotlejate kinnipidamiseks. Selline kinnipidamine peaks olema äärmuslik abinõu, mis võetakse alles siis, kui varjupaigataotlejale on teatatud üleandmisotsusest ja kui ükski muu vabadusekaotuseta meede ei anna tõenäoliselt vajalikke tulemusi, sest objektiivsetele põhjustele tuginedes on alust arvata, et varjupaigataotleja võib põgeneda; – täpsustada, et Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluval varjupaigataotlejal on alati õigus kasutada varjupaigamenetlust kooskõlas varjupaigamenetluse direktiivis sätestatud eeskirjadega; – säilitada liikmesriigi õigus saata varjupaigataotleja kolmandasse riiki, kuid ainult pärast seda, kui liikmesriik on põhjalikult hinnanud sellise kolmanda riigi vastavust varjupaigamenetluse direktiivis sätestatud turvalise kolmanda riigi kriteeriumidele; V) tagada perekonna ühtsuse austamine ja pöörata rohkem tähelepanu kaitsetus olukorras olevate isikute vajadustele , tehakse eelistatud valikuvõimaluse alusel järgmised ettepanekud: – tugevdada saatjata alaealiste suhtes kehtivaid tagatisi, näiteks: muuta kohustuslikuks saatjata alaealiste õigus taasühineda teises liikmesriigis elavate sugulastega, kes saavad nende eest hoolitseda; lisada sätted, millega reguleeritakse saatjata alaealiste esindamist kogu menetluse käigus ning täpsustada vastutava liikmesriigi määramisel laste huvide esikohale seadmise põhimõtte kohaldamist; – kehtestada uus säte, mille kohaselt peavad liikmesriigid vahetama asjakohast (näiteks meditsiinilist) teavet enne taotleja üleandmist Dublini menetluse kohaselt. Selle sätte peamine eesmärk on tagada varjupaigataotlejatele pakutava kaitse järjepidevus; – laiendada perekonna taasühinemise õigust, laiendades määruse kohaldamisala täiendava kaitse taotlejatele ja sellise kaitse alla võetud isikutele ning täpsustades, et suveräänsusklausli kohaldamine ei tohiks takistada varjupaigataotlejal taasühineda oma perekonna liikmega. Õigus taasühineda ülalpeetavate sugulastega muudetakse kohustuslikuks ja mõistet „pereliikmed” laiendatakse, et see vastaks senisest enam lapse huvide esikohale seadmise põhimõttele. Lisaks laiendatakse humanitaarklausli kohaldamisala sugulastele, kes rangelt humanitaarses tähenduses ei pruugi üksteisest sõltuda (näiteks täiskasvanud õed ja vennad). Praktilist koostööd käsitlevad eelistatud võimalused, mis täiendavad eelistatud õiguslikke võimalusi, hõlmavad järgmist: – liikmesriikide vajadus pakkuda vastutuse määramise menetluses osalevatele ametnikele koolitust, et nad suudaksid nõuetekohaselt lahendada eelkõige juhtumeid, mis on seotud kaitsetus olukorras olevate isikutega; – alaealistega tegelevate liikmesriikide ekspertide võrgustiku loomine. Eelistatud poliitikavaliku peamised eelised on järgmised: · vastutuse määramise menetluse tõhusust ja sidusust suurendatakse õiguslike meetmete kaudu, näiteks piisavate tähtaegade kehtestamine, mitme sätte kohaldamistingimuste ja -viisi täpsustamine ning praktilise koostöö meetmed (näiteks Dublini määruse kohaldamist käsitleva käsiraamatu koostamine); · Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluvatele varjupaigataotlejatele pakutava kaitse taset tõstetakse märkimisväärselt näiteks kinnipidamistingimuste täpsustamise ja Dublini menetluse kohaste üleandmisotsustega seotud õiguslike tagatiste tugevdamise kaudu; · erakorralise koormusega liikmesriikide vajadustele pööratakse Dublini menetluse raames piisavat tähelepanu ning sellistes liikmesriikides olevate varjupaigataotlejate õigused tagatakse senisest kindlamini. Eelistatud poliitikavaliku peamine mõju on järgmine: · Eelistatud poliitikavalikul on Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluvate varjupaigataotlejate jaoks üldine tugev positiivne mõju, võttes eriti arvesse nende põhiõigusi. Eelkõige: tugevdatakse märkimisväärselt õigust perekonna ühtsusele, laiendades selleks Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluvate perekondade taasühinemise kohaldamisala; Dublini menetluse raames võetakse paremini arvesse saatjata alaealiste huvisid; tugevdatakse õigust vabadusele ja vaba liikumise õigust kinnipidamise piiramise kaudu jne; · muutes süsteemi senisest sujuvamaks, kiiremaks ja paremini kaitstumaks ning teavitades varjupaigataotlejaid senisest paremini Dublini menetluse kohaldamisest ja nende õigustest selle raames, vähendatakse taotlejate motivatsiooni liikuda seadusevastaselt ühest liikmesriigist teise, millel omakorda on positiivne mõju varjupaigataotlejate sotsiaalsele tunnustamisele neid vastu võtvas ühiskonnas ja integreerumisele sellisesse ühiskonda. Majandusliku tasuvuse seisukohast haldus- ja finantskulud üldiselt suureneksid, kuid teataval juhul võib pikaajaline kulu väheneda või tekkida kokkuhoid: · kavandatud tähtaegadest kinnipidamine eeldab lisavahendeid, kuid keskmise ajavahemiku jooksul peaks tänu tõhusamale menetlusele tekkima mõningane mastaabisääst; · kui võetakse vastu otsus üleandmiste peatamiseks vastutava liikmesriigi erakorralise koormuse tõttu, võib mõnes liikmesriigis tekkida täiendavaid kulusid, sest neil tuleb läbi vaadata isikute taotlused, keda üle ei anta; · Kulud suureneksid, sest liikmesriigid peaksid oma olemasoleva teabe kohandama kõnealuse poliitikavalikuga kaasnevatele nõuetele ja korraldama Dublini menetluse kohase vestluse. Kokkuhoid võiks tekkida juhul, kui pakutav teave edendaks taotlejate koostöövalmidust ja nad hakkaksid senisest paremini järgima Dublini menetlust; · üleandmisotsuse vaidlustamise korral võib selle peatav toime tuua kaasa täiendavad kulud liikmesriigile, kuhu taotleja ajutiselt jääb. Siiski võib tekkida ka kokkuhoid, sest vältida saab kulusid, mis tekkiksid seoses taotleja võimaliku tagasisaatmisega juhul, kui üleandmisotsus ümber lükatakse. · Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluvate taotlejate kinnipidamise juhtumite vähendamine peaks põhimõtteliselt tooma kaasa kokkuhoiu, sest liikmesriikide kinnipidamiskohtade koormus ja seega ka kinnipidamisega seotud märkimisväärsed kulud väheneksid. · suureneksid kulud, mis on seotud saatjata alaealistega (st nende esindamisega Dublini menetluse raames) ning kaitsetus olukorras olevaid üleantavaid käsitleva teabe vahetamisega. Kulud võivad suureneda seoses praktilise koostöö meetmetega, nagu ametnike koolitamine ja ekspertide võrgustiku loomine. Mitmeid selliseid kulusid saab aga kaasrahastada Euroopa Pagulasfondil projektidega. 5. JÄRELEVALVE JA HINDAMINE Eelistatud poliitikavaliku rakendamise järelevalve ja hindamine on läbivaadatud Dublini määruse tõhususe tagamise oluline osa. Komisjon hindab korrapäraselt läbivaadatud määruse kohaldamist liikmesriikides ja koostab korrapäraselt selle kohta aruandeid. Selleks et arutada rakendamisega seotud probleeme ja vahetada liikmesriikide parimaid tavasid, jätkuvad ekspertide korrapärased kohtumised. Nõuetekohase järelevalve ja hindamise tagamisele aitab kaasa konkreetseid viiteid Dublini menetlusega seotud statistilistele andmetele sisaldava määruse (mis käsitleb ühenduse rände- ja rahvusvahelise kaitse statistikat Määrus (EÜ) nr 862/2007, ELT L 199, 31.7.2007. ) jõustumine.[5] Määrus (EÜ) nr 862/2007, ELT L 199, 31.7.2007. Lisaks poliitikakavas lubatud korrapärasele hindamisele hindab komisjon Euroopa ühise varjupaigasüsteemi teise etapi rakendamise järel uuesti ka Dublini süsteemi aluspõhimõtet. Järgmisi peamisi näitajaid võiks kasutada eelistatud valiku raames peamiste poliitikaeesmärkide saavutamisel tehtud edusammude ja tulemuslikkuse hindamiseks: · Dublini määruse kavandatavate muudatuste rakendamine liikmesriikides; · Dublini määruse kavandatavate muudatuste rakendamiseks eraldatud vahendid; · üle antud varjupaigataotlejate arv võrreldes rahuldatud üleandmispalvete arvuga; · vaidluste lahendamise korra abil lahendatud vaidluste arv; · juhtumite arv, mille suhtes kohaldati suveräänsusklauslit või humanitaarklauslit; · kasutatud vahendid teabe ja õigusabi pakkumiseks Dublini määruse kohaldamisalasse kuuluvatele rahvusvahelise kaitse taotlejatele; · Dublini menetluse kohaldamisalasse kuuluvate taotlejate arv; · erakorralise koormuse tõttu peatatud üleandmiste arv; · rahvusvahelise kaitse taotluste ja rahvaarvu suhe (1 000 elaniku kohta) liikmesriigiti; · loodud ja erakorralise koormusega liikmesriikidesse saadetud varjupaigaküsimuste eksperdirühmade arv. [1] CLWP viitenumber 2008/JLS/022 [2] KOM(2007) 640. [3] Komisjoni aruanne Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Dublini süsteemi hindamisaruanne”, KOM(2007) 299 (lõplik), SEK(2007) 742. Dublini süsteemi ülesanne on määrata, milline liikmesriik vastutab mõne liikmesriigi territooriumil esitatud kolmanda riigi kodaniku varjupaigataotluse läbivaatamise eest. See hõlmab Dublini määrust ja Eurodaci määrust ning nende rakenduseeskirjadest. [4] KOM(2007) 301. [5] Määrus (EÜ) nr 862/2007, ELT L 199, 31.7.2007. FR (...PICT...)|COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES| Bruxelles, le 3.12.2008 SEC(2008) 2963 DOCUMENT DE TRAVAIL DES SERVICES DE LA COMMISSION accompagnant la Proposition de RÈGLEMENT DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL établissant les critères et mécanismes de détermination de l'État membre responsable de l'examen d'une demande de protection internationale présentée dans l'un des États membres par un ressortissant de pays tiers ou un apatride Résumé de l'analyse d'impact {COM(2008) 820 final} {SEC(2008) 2962} 1. INTRODUCTION Le programme de travail de la Commission pour 2008 COM(2007) 640. prévoyait, parmi ses initiatives stratégiques, l’adoption d’une proposition établissant les critères et mécanismes de détermination de l'État membre responsable de l'examen d'une demande de protection internationale présentée dans l'un des États membres par un ressortissant de pays tiers ou un apatride (ci après dénommée la «proposition modifiant le règlement de Dublin») Numéro de référence PLTC: 2008/JLS/022. .[1][2] COM(2007) 640. Numéro de référence PLTC: 2008/JLS/022. En vue de préparer la seconde phase de la législation en matière d’asile, ainsi que le programme de La Haye l’avait invitée à le faire, la Commission a entamé le processus d’évaluation des résultats obtenus au cours de la première phase de la mise en place du régime d’asile européen commun (ci après le «RAEC»). En ce qui concerne le règlement de Dublin, le 6 juin 2007, la Commission a, d’une part, publié un rapport d’évaluation global du système de Dublin Rapport de la Commission au Parlement européen et au Conseil sur l'évaluation du système de Dublin, COM(2007) 299 final, SEC(2007) 742. Le «système de Dublin» vise à déterminer l'État membre responsable de l'examen d'une demande d'asile présentée par un ressortissant de pays tiers sur le territoire de l'un des États membres. Il comprend le règlement de Dublin et le règlement Eurodac, ainsi que leurs règlements d’application respectifs. , qui était fondé sur un large éventail de contributions émanant des différents acteurs et, d’autre part, présenté un livre vert sur le futur RAEC COM(2007) 301. destiné à déterminer les options envisageables pour l’élaboration de sa seconde phase. Si le rapport d’évaluation tient lieu d' analyse technique du système de Dublin, la consultation fondée sur le livre vert sert d’ évaluation politique . [3][4] Rapport de la Commission au Parlement européen et au Conseil sur l'évaluation du système de Dublin, COM(2007) 299 final, SEC(2007) 742. Le «système de Dublin» vise à déterminer l'État membre responsable de l'examen d'une demande d'asile présentée par un ressortissant de pays tiers sur le territoire de l'un des États membres. Il comprend le règlement de Dublin et le règlement Eurodac, ainsi que leurs règlements d’application respectifs. COM(2007) 301. La Commission a commandé une étude à un organisme extérieur afin de disposer d’éléments pour procéder à la présente analyse d'impact. En outre, des réunions d’experts ont été organisées entre octobre 2007 et juillet 2008 avec les États membres, des ONG et l’UNHCR, des avocats, des magistrats, ainsi que des membres du Parlement européen, afin de recueillir leur point de vue sur les améliorations à apporter au règlement de Dublin. Les questions soulevées et les suggestions avancées ont servi de base à l'élaboration de la présente analyse d’impact. 2. ÉTAT DES LIEUX ET PROBLÈMES Les types de problèmes suivants ont été mis en évidence en ce qui concerne l’application du règlement de Dublin: · les dispositions imprécises ou inappropriées du règlement de Dublin sont non seulement contre-productives pour l’efficacité du système, mais créent aussi des problèmes aux demandeurs d’asile; · les différends entre les États membres au sujet de l’application des règles de Dublin ne sont pas réglés d’une manière efficace; · les transferts effectués en application de la procédure de Dublin pourraient surcharger davantage les États membres déjà exposés à une pression particulière; · les transferts effectués en application de la procédure de Dublin pourraient, dans des circonstances exceptionnelles, aboutir à une protection insuffisante des demandeurs d’asile; · l’information des demandeurs d’asile et les garanties juridiques qui leur sont offertes sont insuffisantes; · l’unité familiale et la défense des intérêts des enfants et des autres groupes vulnérables ne sont pas suffisamment garanties par les États membres. L’analyse d’impact examine ensuite la manière dont la situation est susceptible d’évoluer si aucune mesure n’est prise au niveau européen. Elle conclut que les problèmes actuels persisteraient et qu’une intervention au niveau européen est tout à fait justifiée. 3. OBJECTIFS DE L’ACTION Les objectifs généraux de la seconde phase du RAEC à l’égard de la proposition de modification du règlement de Dublin sont les suivants: i) faire en sorte que l’ensemble des besoins des demandeurs d’une protection internationale soient couverts par le mécanisme de détermination de la responsabilité, et renforcer l’efficacité du système en réduisant le temps et les ressources qu’y consacrent les États membres, et ii) mieux répondre aux situations dans lesquelles les capacités d’accueil et/ou les capacités de traitement des demandes d’asile des États membres sont soumises à une pression particulière. Ces objectifs généraux doivent être complétés notamment par les objectifs spécifiques suivants: I) garantir un fonctionnement sans heurts de la procédure de détermination de la responsabilité; II) garantir un règlement efficace des différends opposant les États membres; III) prévenir toute surcharge des États membres déjà soumis à une pression particulière et faire en sorte que les demandeurs d’asile bénéficient de normes de protection suffisantes; IV) renforcer les garanties juridiques en faveur des demandeurs d’asile et leur permettre de mieux défendre leurs droits; V) assurer le respect du droit à l’unité familiale et améliorer la gestion des groupes vulnérables de manière à répondre à leurs besoins spécifiques. Plusieurs objectifs opérationnels indicatifs sont également définis. 4. OPTIONS D’ACTION Eu égard à la nature différente des objectifs spécifiques précités, l’analyse d’impact propose des sous options pour chacun de ces objectifs. L’option privilégiée regroupe les sous options privilégiées qui ont été retenues pour les différents objectifs spécifiques. Statu quo (cette option concerne tous les problèmes recensés) Les mesures continueront d’être prises par les États membres dans le cadre actuel. Le cadre juridique existant demeurerait inchangé et les activités en cours se poursuivraient. La Commission continuera à surveiller la mise en œuvre du règlement de Dublin. 4.1. Options privilégiée Compte tenu du degré de complexité des sous options envisagées, le présent résumé se borne à l’énumération des principaux éléments composant l’option privilégiée. Cette dernière consiste à la fois en options législatives et en options axées sur le renforcement de la coopération pratique entre les États membres. S’agissant de: I) garantir un fonctionnement sans heurts de la procédure , les sous options législatives privilégiées prévoient: – l’introduction d’un délai suffisant pour le dépôt des requêtes aux fins de reprise en charge et pour répondre aux requêtes justifiées par des motifs humanitaires, et la réduction du délai de réponse aux demandes d’informations; – l’obligation pour les États membres de procéder à un entretien individuel avec les demandeurs d’asile soumis à la procédure de Dublin; – l’adoption de règles concernant le coût des transferts au titre de la procédure de Dublin et la clarification des conséquences en cas de transfert erroné et en cas d’annulation de la décision de transfert sur recours de l’intéressé, alors que le transfert a déjà eu lieu; – la clarification des conditions et de la procédure d’application de plusieurs clauses du règlement (la cessation de responsabilité, la clause de souveraineté et la clause humanitaire). Les options de coopération pratique privilégiées, qui complètent les options législatives privilégiées, proposent: – la détermination et la diffusion, par le biais des réunions d’experts, des meilleures pratiques en matière de transferts des demandeurs d’asile; – l’élaboration d’un manuel sur l’application des règlements de Dublin, apportant des réponses aux questions soulevées par les experts nationaux sur l’application desdits règlements dans des cas concrets et qui devrait servir d’ouvrage de référence pour des cas analogues; II) régler efficacement les différends opposant les États membres , la sous option législative privilégiée prévoit un mécanisme de conciliation pour l’ensemble des différends portant sur l’application du règlement de Dublin. L’option de coopération pratique privilégiée, qui complète l’option législative privilégiée, mentionne l’élaboration d’un manuel sur l’application du règlement de Dublin (comme au point I); III) prévenir toute surcharge des États membres déjà exposés à une pression particulière et faire en sorte que les demandeurs d’asile bénéficient de normes de protection suffisantes dans l’État membre responsable, la sous-option privilégiée prévoit la possibilité de prendre, au niveau de l’Union, une décision de suspension du transfert/retour à l’État membre responsable dans certains cas bien précis. La création d’équipes d’experts en matière d’asile, coordonnées au niveau de l’Union et chargées d’assister les États membres se trouvant en situation de «surcharge» en raison du grand nombre de transferts effectués en application de la procédure de Dublin, constitue l’option de coopération pratique privilégiée, en partie à titre d’alternative à l’option législative privilégiée (elle devrait être appliquée lorsqu'aucune décision de gel des retours n’a été prise (conformément à la mesure législative) ou lorsqu’une telle décision a été prise à titre temporaire jusqu’à ce que la situation se stabilise dans les États membres concernés); IV) renforcer les garanties juridiques en faveur des demandeurs d’asile et leur permettre de mieux défendre leurs droits , les sous-options législatives privilégiées proposent: – d’imposer aux États membres une obligation de fournir aux demandeurs d’asile des informations détaillées sur la procédure de Dublin et sur les droits qu’elle leur confère. La nécessité d’adopter une brochure multilingue ad hoc, uniforme pour toute l’Union, en appliquant les règles de comitologie en vigueur, est également évoquée; – d’instaurer un droit de recours contre les décisions de transfert, et l’obligation pour les juridictions d’examiner d’office la nécessité de suspendre provisoirement l’exécution d’une telle décision; – de définir des conditions restreintes de rétention des demandeurs d’asile relevant de la procédure de Dublin. Concrètement, cette rétention devrait être une mesure de dernier ressort, après notification de la décision de transfert au demandeur d’asile et lorsqu’aucune autre mesure alternative à la détention n’est considérée comme satisfaisante parce qu’il y a des raisons objectives de craindre la fuite du demandeur d’asile; – de préciser qu’un demandeur d’asile a, en toute circonstance, accès à la procédure d’asile, conformément aux dispositions de la directive sur les procédures d’asile; – de maintenir le droit des États membres d’envoyer un demandeur d’asile dans un pays tiers mais seulement après un examen minutieux des critères relatifs aux pays tiers sûrs, fixés par la directive sur les procédures d’asile; V) assurer le respect de l’unité familiale et améliorer la gestion des groupes vulnérables , les sous-options privilégiées proposent: – d’accroître les garanties concernant les mineurs non accompagnés, par exemple: le droit au regroupement avec la famille en mesure de s’occuper d'eux sera rendu obligatoire pour les mineurs non accompagnés; des dispositions imposant la représentation des mineurs non accompagnés tout au long de la procédure seront ajoutées; les cas d’application du principe de l’intérêt supérieur de l’enfant lors de la détermination de l’État membre responsable seront clarifiés; – d’introduire une nouvelle disposition obligeant les États membres à échanger des informations pertinentes (notamment médicales) entre eux avant de procéder aux transferts au titre de Dublin, afin d’assurer avant tout la continuité de la protection offerte aux demandeurs d’asile; – d’élargir le droit au regroupement familial en incluant les demandeurs et bénéficiaires de la protection subsidiaire dans le champ d’application du règlement et en précisant que l’application de la clause de souveraineté ne saurait empêcher le regroupement d’un demandeur d’asile avec un membre de sa famille. Le droit au regroupement familial avec des personnes de la famille qui sont à charge deviendra obligatoire et la définition des «membres de la famille» sera élargie pour garantir un plus grand respect du principe de l’intérêt supérieur de l’enfant. En outre, l’application de la clause humanitaire sera étendue aux personnes d’une famille qui ne sont pas nécessairement à charge au sens humanitaire strict (tels que les frères et sœurs majeurs). Les options de coopération pratique privilégiées, qui complètent les options législatives privilégiées, concernent: – le besoin qu’ont les États membres d’assurer les formations appropriées au personnel intervenant dans la procédure de détermination de la responsabilité, notamment pour lui permettre de traiter correctement les dossiers relatifs aux groupes vulnérables; – la mise en place d’un réseau d’experts nationaux chargés de la catégorie des mineurs. Les principaux avantages de l’option privilégiée sont les suivants: · l’efficacité et la cohérence de la procédure de détermination de la responsabilité seront accrues grâce, par exemple, à la fixation de délais appropriés, à la clarification des conditions et procédures d’application de diverses dispositions ainsi qu’à des mesures de coopération pratique, telles que l’élaboration d’un manuel sur l’application du règlement de Dublin; · le niveau de protection offert aux demandeurs d’asile relevant du système de Dublin sera considérablement accru, par exemple en précisant les conditions de rétention et en renforçant les garanties juridiques relatives aux décisions de transfert au titre de Dublin; · la procédure de Dublin apportera une réponse adaptée aux besoins des États membres confrontés à des situations de pression particulière et les droits des demandeurs d’asile dans ce contexte seront mieux garantis. S’agissant des principaux résultats : · l’option privilégiée a des effets très positifs dans l’ensemble sur les droits fondamentaux des personnes soumises à la procédure de Dublin : le droit à l’unité familiale serait sensiblement renforcé par un élargissement du champ d’application du regroupement familial, l’intérêt supérieur des mineurs non accompagnés serait mieux pris en compte, le droit à la liberté et à la libre circulation serait renforcé par la limitation de la rétention, etc.; · grâce à un fonctionnement plus rapide et sans heurts du système ainsi qu’à une meilleure information des demandeurs d’asile sur les règles du dispositif de Dublin et les droits qu’il leur confère, ces demandeurs seront moins enclins à se tourner vers les mouvements secondaires illégaux et, au final, ils seront mieux acceptés et intégrés dans la société d'accueil. S’agissant de la faisabilité financière , les coûts financiers et administratifs augmenteraient dans l’ensemble mais, dans certains cas, des réductions ou économies à long terme pourraient également être constatées : · des fonds supplémentaires seraient nécessaires pour respecter les nouveaux délais proposés mais certaines économies d’échelle pourraient être réalisées à moyen terme grâce à la plus grande efficacité de la procédure; · certains États membres devraient assumer des coûts supplémentaires lorsqu’ils suspendraient leurs transferts du fait de la pression particulière subie par l’État membre responsable, car ils devraient provisoirement fournir des conditions adéquates aux personnes non transférées; · les coûts augmenteraient car les États membres devraient adapter leurs informations existantes aux exigences fixées par la présente option. Des économies seraient toutefois réalisées si les informations fournies suscitaient davantage de coopération et de respect des règles chez les demandeurs soumis à la procédure de Dublin; · s’il est adopté, l’effet suspensif du recours contre une décision de transfert pourrait générer des coûts pour l’État membre sur le territoire duquel le demandeur restera temporairement, mais des économies pourraient également être réalisées puisque le coût des éventuels renvois consécutifs aux décisions annulées serait évité; · la réduction des cas dans lesquels les personnes soumises au système de Dublin pourraient être placées en rétention devrait permettre de faire des économies puisque les centres de rétention des États membres seraient moins sollicités et les coûts considérables liés à la rétention diminueraient; · le traitement des mineurs non accompagnés (par exemple, la représentation) et l’échange d’informations sur les personnes vulnérables transférées entraîneraient des coûts supplémentaires. Ce serait également le cas des mesures de coopération pratique telles que la formation des personnels et la mise en place d’un réseau d’experts. Cependant, nombre de ces mesures pourraient aussi être cofinancées en présentant des projets dans le cadre du Fonds européen pour les réfugiés. 5. SUIVI ET ÉVALUATION Le suivi et l’évaluation de la mise en œuvre de l'option privilégiée constitueront un facteur déterminant de l’efficacité du règlement de Dublin révisé. À cet égard, la Commission établira des évaluations et rapports réguliers sur l’application par les États membres du règlement révisé. Les réunions d’experts se poursuivront régulièrement pour analyser les problèmes que pose la mise en œuvre et échanger les meilleures pratiques entre États membres. L’entrée en vigueur du règlement relatif aux statistiques communautaires sur la migration et la protection internationale Règlement (CE) n° 862/2007, JO L 199 du 31.7.2007. , qui comporte certaines références aux statistiques relatives au système de Dublin, permettra d’assurer un suivi et une évaluation appropriés. [5] Règlement (CE) n° 862/2007, JO L 199 du 31.7.2007. De plus, ainsi que l’annonçait le plan d’action, outre une évaluation régulière, la Commission a l’intention de réexaminer le principe sur lequel repose le système de Dublin, dès que la seconde phase du RAEC sera en place. En ce qui concerne les indicateurs mesurant les progrès et l’efficacité de l’option privilégiée pour atteindre les objectifs, les éléments suivants peuvent être pris en considération, entre autres: · mise en œuvre par les EM des modifications du règlement de Dublin proposées · ressources affectées à cette mise en œuvre · nombre de transferts de demandeurs d’asile effectués par rapport au nombre de demandes de transfert acceptées · nombre de différends réglés dans le cadre du mécanisme prévu à cet effet · nombre de dossiers dans lesquels la clause de souveraineté et la clause humanitaire sont appliquées · ressources affectées à l’information et à l’aide judiciaire destinées aux demandeurs d’une protection internationale soumis à la procédure de Dublin · nombre de demandeurs soumis à la procédure de Dublin · transferts suspendus dans les situations de pression particulière · (répartition des) demandes de protection internationale par rapport à la taille de la population (par millier d’habitants) par EM · nombre d’équipes d’experts en matière d’asile créées et envoyées dans les États membres confrontés à une pression particulière. [1] COM(2007) 640. [2] Numéro de référence PLTC: 2008/JLS/022. [3] Rapport de la Commission au Parlement européen et au Conseil sur l'évaluation du système de Dublin, COM(2007) 299 final, SEC(2007) 742. Le «système de Dublin» vise à déterminer l'État membre responsable de l'examen d'une demande d'asile présentée par un ressortissant de pays tiers sur le territoire de l'un des États membres. Il comprend le règlement de Dublin et le règlement Eurodac, ainsi que leurs règlements d’application respectifs. [4] COM(2007) 301. [5] Règlement (CE) n° 862/2007, JO L 199 du 31.7.2007. HU (...PICT...)|AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA| Brüsszel, 3.12.2008 SEC(2008) 2963 A BIZOTTSÁG SZOLGÁLATAINAK MUNKADOKUMENTUMA amely a következő dokumentumot kíséri: Javaslat: AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS TANÁCS RENDELETE egy harmadik ország állampolgára, illetve hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáét felellős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról (átdolgozás) A hatásvizsgálat összefoglalása {COM(2008) 820 végleges} {SEC(2008) 2962} 1. BEVEZETÉS A Bizottság 2008-as munkaprogramja COM(2007) 640 – egyik stratégiai kezdeményezéseként – tartalmazta az egy harmadik ország állampolgára által a tagállamok egyikében benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló 343/2003/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban. a dublini rendelet) módosítására irányuló javaslat CLWP hivatkozási szám: 2008/JLS/022 elfogadását.[1][2] COM(2007) 640 CLWP hivatkozási szám: 2008/JLS/022 A menekültügyi jogalkotás második szakaszára való felkészülés tekintetében – a hágai program felszólítását megválaszolva – a Bizottság megkezdte a Közös Európai Menekültügyi Rendszer létrehozásának első szakaszában elért eredmények értékelését. A dublini rendelet vonatkozásában először is a Bizottság 2007. június 6-án közzétette a dublini rendszerről szóló, a különböző érdekeltektől kapott számos hozzászóláson alapuló átfogó értékelő jelentését A Bizottság jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a dublini rendszer értékeléséről, COM(2007) 299 végleges, SEC (2007) 742. A dublini rendszer segítségével megállapítható, hogy melyik tagállam felelős a valamely harmadik ország állampolgára által az EU tagállamai egyikének területén benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért. Magában foglalja a dublini rendeletet, az Eurodac rendeletet és azok végrehajtási szabályait. . Másodsorban a Bizottság 2007. június 6-án közzétette a jövőbeni Közös Európai Menekültügyi Rendszerről COM(2007) 301 szóló zöld könyvet , annak meghatározása céljából, hogy hogyan lehetne kialakítani a Közös Európai Menekültügyi Rendszer második szakaszát. Az értékelő jelentés a dublini rendszer technikai értékelését , a zöld könyvön alapuló konzultáció pedig szakpolitika értékelését szolgálta.[3][4] A Bizottság jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a dublini rendszer értékeléséről, COM(2007) 299 végleges, SEC (2007) 742. A dublini rendszer segítségével megállapítható, hogy melyik tagállam felelős a valamely harmadik ország állampolgára által az EU tagállamai egyikének területén benyújtott menedékjog iránti kérelem megvizsgálásáért. Magában foglalja a dublini rendeletet, az Eurodac rendeletet és azok végrehajtási szabályait. COM(2007) 301 Végül 2007 októbere és 2008 júliusa között számos szakértői találkozót szerveztek a tagállamok, nem kormányzati szervezetek, az ENSZ Menekültügyi Főbiztossága, jogászok, bírák, valamint az Európai Parlament tagjainak részvételével, hogy kikérjék véleményüket a dublini rendelet továbbfejlesztéséről. A konzultáció során felvetett kérdések és felmerült javaslatok képezték e hatásvizsgálat kiindulási pontját. 2. A JELENLEGI HELYZET ÉS A PROBLÉMÁK A dublini rendelet alkalmazása tekintetében a következő problémacsoportokat sikerült azonosítani: · a dublini rendelet nem egyértelmű vagy nem megfelelő operatív rendelkezései hátráltatják a rendszer hatékonyságát és nehézségeket okoznak a menedékkérők számára; · a tagállamok között a dublini szabályok alkalmazásáról folytatott vitákat nem rendezik hatékonyan; · a dublini eljárás szerinti átadások tovább terhelhetik a rendkívüli nyomás alatt álló tagállamokat; · a dublini eljárás szerinti átadások – különleges körülmények között – ahhoz vezethetnek, hogy a menedékkérők részesülnek a megfelelő védelmi előírások előnyeiben; · nincs megfelelő információ és jogi biztosíték a dublini eljárás szerinti menedékkérők számára; · a tagállamok nem biztosítják kellően a család egységét, és nem védik megfelelően a gyermekek és más, kiszolgáltatott helyzetű csoportok érdekeit. Ezt követően a hatásvizsgálat azt elemzi, hogyan alakulna a helyzet uniós szintű fellépés hiányában, és megállapítja, hogy a meglévő problémák továbbra is fennállnának, valamint számos érv szól az uniós fellépés mellett. 3. POLITIKAI CÉLKITŰZÉSEK A dublini rendelet módosítására vonatkozó javaslat tekintetében a Közös Európai Menekültügyi Rendszer második szakaszának általános célkitűzései a következők: i) annak biztosítása, hogy a felelősséget meghatározó eljárási szabályok átfogóan foglalkozzanak a nemzetközi védelmet kérelmezők szükségleteivel, valamint a rendszer hatékonyságának fokozása annak érdekében, hogy a tagállamoknak kevesebb időt és forrást kelljen az ügyekre fordítaniuk, továbbá ii) a tagállamok befogadó létesítményeire és/vagy menekültügyi eljárási kapacitására nehezedő nyomás megfelelőbb kezelésének elősegítése. Az általános célkitűzéseket az alábbi konkrét célkitűzések erősítik meg: I) annak biztosítása, hogy a felelősséget meghatározó eljárás gördülékenyen működjön; II) annak biztosítása, hogy a tagállamok közötti vitákat hatékonyan rendezzék; III) annak elkerülése, hogy a rendkívüli nyomás alatt álló tagállamok túlterheltsége fokozódjon, valamint annak biztosítása, hogy a menedékkérők részesülhessenek a megfelelő védelmi előírások nyújtotta előnyökben; IV) a jogi biztosítékok megerősítése a menedékkérők számára, és annak elősegítése, hogy jobban kiállhassanak jogaik mellett; V) a család egységéhez való jog tiszteletben tartásának biztosítása, és a kiszolgáltatott helyzetű csoportok igényeinek hatékonyabb megválaszolása. Számos indikatív operatív célkitűzést is meghatároztak. 4. SZAKPOLITIKAI LEHETŐSÉGEK A fentiekben felsorolt konkrét célkitűzések különböző természetét figyelembe véve a hatásvizsgálat kiegészítő szakpolitikai lehetőségeket javasol valamennyi fenti célkitűzés esetében . Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség úgy állt össze, hogy kombinálták az egyes konkrét célkitűzések esetében beazonosított előnyben részesített kiegészítő szakpolitikai lehetőségeket. A jelenlegi állapot fenntartása (e lehetőség valamennyi feltárt problémával foglalkozik) A fennálló jogi keret változatlan marad, és a tagállamokban folyamatban lévő tevékenységek folytatódnak. A Bizottság továbbra is figyelemmel kíséri a dublini rendelet végrehajtását. 4.1. Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség A javasolt szakpolitikai kiegészítő lehetőségek összetettsége miatt ezen összefoglaló az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség főbb elemeinek felsorolására korlátozódik. Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség magában foglalja mind a jogalkotási lehetőségeket , mind pedig a tagállamok közti gyakorlati együttműködés elősegítésére összpontosító lehetőségeket. A következőkre figyelemmel: I) az eljárás gördülékeny működésének biztosítása – az előnyben részesített jogalkotási szakpolitikai kiegészítő lehetőségek a következőkről rendelkeznek: – megfelelő határidők bevezetése a visszavételre irányuló megkeresés benyújtására és a humanitárius okokból történő megkeresések megválaszolására, valamint az információkérés megválaszolására vonatkozó határidő lerövidítése; – szabályok meghatározása a dublini eljárás szerinti átadások költségeit viselő tagállam tekintetében, valamint a következmények tisztázása a téves átadás esetében, és abban az esetben, ha a fellebbezést követően a határozat hatályon kívül helyezésére akkor kerül sor, amikor az érintett személyt már átadták; – a rendeletben szereplő számos záradék (a felelősség megszűnésére vonatkozó rendelkezések, a független felelősségvállalási és humanitárius záradékok) alkalmazása körülményeinek és eljárásainak tisztázása. Az előnyben részesített jogalkotási lehetőségeket kiegészítő előnyben részesített gyakorlati együttműködési lehetőségek a következőket javasolják: – a menedékkérők átadása tekintetében a legjobb gyakorlat beazonosítása és terjesztése szakértői találkozók során; – a dublini rendeletek alkalmazásáról szóló kézikönyv elkészítése, amely válaszokat tartalmaz azon kérdésekre, amelyeket a tagállami szakértők a rendelet konkrét esetekben történő alkalmazása kapcsán vetettek fel, és amelyek hasonló esetekben referenciaként használhatók. II) a tagállamok közötti viták hatékony rendezésének biztosítása – az előnyben részesített jogalkotási szakpolitikai kiegészítő lehetőség a dublini rendelet alkalmazása tekintetében felmerülő nézeteltérések esetében egyeztető mechanizmusról rendelkezik. Az előnyben részesített jogalkotási lehetőséget kiegészítő előnyben részesített gyakorlati együttműködési lehetőség utal a dublini rendeletek alkalmazásáról szóló kézikönyv elkészítésére (lásd az I. pontot). III) annak elkerülése, hogy a rendkívüli nyomás alatt álló tagállamok túlterheltsége fokozódjon, valamint annak biztosítása, hogy a menedékkérők a felelős tagállamban részesülhessenek a megfelelő védelmi előírások előnyeiben – az előnyben részesített jogalkotási szakpolitikai kiegészítő lehetőség rendelkezik arról, hogy korlátozott és alaposan meghatározott körülmények esetén az alkalmazandó komitológiai szabályok szerint határozatot lehessen hozni a felelős tagállamba irányuló átadás felfüggesztéséről. Az előnyben részesített gyakorlati együttműködési lehetőséget olyan uniós szinten koordinált menekültügyi szakértői csoportok létrehozása jelenti, amelyek a dublini eljárás szerinti átadások nagy száma miatt túlterhelt tagállamokat támogatnák; e lehetőség részben alternatívája az előnyben részesített jogalkotási lehetőségnek (akkor kell alkalmazni, amikor nem született határozat az átadások felfüggesztéséről – a jogszabályi intézkedésnek megfelelően –, illetve ha már született ilyen határozat, abban az átmeneti időszakban, amíg az érintett tagállamban a helyzet nem rendeződik). IV) a jogi garanciák megerősítése a menedékkérők számára, és annak lehetővé tétele, hogy jogaikat jobban védhessék – az előnyben részesített jogalkotási szakpolitikai kiegészítő lehetőségek a következőket javasolják: – a tagállamok azon kötelezettségének előírása, hogy kötelesek részletes információkkal ellátni a menedékkérőket a dublini eljárásról és az annak alapján őket megillető jogokról. Ezen felül a tagállamok kötelesek lesznek a dublini eljárás hatálya alá tartozó menedékkérők esetében külön szóbeli meghallgatást tartani. Megállapították annak szükségességét is, hogy – alkalmazandó komitológiai szabályok keretében – Unió-szerte használandó többnyelvű tájékoztatót kell elfogadni a dublini eljárásról; – az átadásra vonatkozó határozattal szembeni fellebbezési jog létrehozása, valamint a bíróságok és törvényszékek arra vonatkozó kötelezettségének előírása, hogy saját kezdeményezésre megvizsgálják az átadási határozat végrehajtása ideiglenes felfüggesztésének szükségességét; – a menedékkérők fogva tartását engedélyező korlátozott okainak és körülményeinek meghatározása a dublini eljárás keretében. Ilyen fogva tartásra csak a legvégső esetben kerülhet sor, miután a menedékkérőt értesítették az átadásra vonatkozó határozatról, és amikor az egyéb, szabadságelvonással nem járó intézkedés várhatóan nem hoz kielégítő eredményt, mivel objektív okok alapján vélelmezhető a menedékkérő szökésének veszélye; – annak tisztázása, hogy a dublini eljárás hatálya alá tartozó menedékkérő – a menekültügyi eljárásról szóló irányelvben lefektetett szabályok alapján – valamennyi esetben hozzáférhet a menekültügyi eljáráshoz; – a tagállamok azon jogának fenntartása, hogy a menedékkérőket egy harmadik országba küldjék, de csupán a menekültügyi eljárásról szóló irányelvben meghatározott, a biztonságos harmadik országra vonatkozó kritériumok alapos vizsgálatát követően. V) a család egységéhez való jog tiszteletben tartásának biztosítása, és a kiszolgáltatott helyzetű csoportok kezelésének javítása – az előnyben részesített szakpolitikai kiegészítő lehetőségek a következőket javasolják: – a biztosítékok megerősítése a kísérő nélküli kiskorúakkal kapcsolatban, például: kötelezővé teszik a kísérő nélküli kiskorúaknak a más tagállamban tartózkodó, róluk gondoskodni képes hozzátartozóikkal való egyesítéshez való jogát; a rendeletet kiegészítik a kísérő nélküli kiskorúak eljárás során való képviseletére vonatkozó szabállyal; a felelős tagállam meghatározásával összefüggésben tisztázzák a gyermek elsődleges érdeke elvének alkalmazhatóságát; – új rendelkezés bevezetése, amely arra kötelezi a tagállamokat, hogy – elsősorban a menedékkérőknek kínált védelem folyamatosságának biztosítása céljából – a dublini eljárás szerinti átadások végrehajtása előtt cseréljék ki egymás között a vonatkozó (például az egészségügyi) információkat); – a családegyesítéshez való jog kiterjesztése azáltal, hogy a rendelet hatálya alá vonják a kiegészítő védelmet kérelmezők és a már kiegészítő védelemben részesített személyeket is, továbbá annak tisztázása, hogy a független felelősségvállalási záradék alkalmazása nem akadályozhatja a menedékkérők családegyesítését. A gyermek elsődleges érdeke elvének szigorúbb betartatása érdekében kötelezővé teszik az eltartott hozzátartozókkal való egyesítéshez való jogot, valamint kibővítik a „családtag” meghatározását. Ezen felül a humanitárius záradék alkalmazását kiterjesztik azokra a hozzátartozókra, akik szigorúan humanitárius értelemben véve nem függenek szükségszerűen egymástól (úgy, mint például a felnőtt testvérek). Az előnyben részesített jogalkotási lehetőségeket kiegészítő előnyben részesített gyakorlati együttműködési lehetőségek a következőket érintik: – annak szükségessége, hogy a tagállamok megfelelő képzésben részesítsék a felelősségmeghatározási eljárásban részt vevő személyzetet, különösen annak érdekében, hogy a kiszolgáltatott helyzetű csoportokat érintő ügyeket megfelelő módon kezelhessék; – a kiskorúakkal foglalkozó tagállami szakértők hálózatának kialakítása. Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség főbb előnyei a következők: · nő a felelősséget megállapító eljárás hatékonysága és egységessége olyan jogalkotási intézkedéseken keresztül, mint például a megfelelő határidők meghatározása, számos rendelkezés alkalmazási körülményeinek és eljárásainak tisztázása, valamint olyan gyakorlati együttműködési intézkedések révén, mint a dublini rendelet alkalmazásáról szóló kézikönyv elkészítése; · a dublini rendszer hatálya alá tartozó menedékkérők számára nyújtott védelem szintje jelentős mértékben növekszik, például a fogva tartás feltételeinek tisztázása és a dublini eljárás szerinti átadásokról szóló határozatokkal kapcsolatos jogi biztosítékok megerősítése által. · a dublini eljárás alapján megfelelőbben kezelik azon tagállamok szükségleteit, amelyek a rájuk nehezedő rendkívüli nyomás miatt, kivételes helyzetben vannak, és ilyen esetekben fokozottabban garantálják a menedékkérők jogait. A főbb hatások tekintetében: · az előnyben részesített lehetőség – az alapvető jogok tekintetében – általánosan erős pozitív hatást gyakorol a dublini eljárás hatálya alá tartozó menedékkérőkre. Különösen a dublini eljárás szerinti családegyesítés alkalmazási körének kiterjesztésével jelentős mértékben megerősítik a család egységéhez való jogot; a kísérő nélküli kiskorú elsődleges érdekét megfelelőbben figyelembe veszik a dublini eljárás során; a szabadsághoz és a szabad mozgáshoz való jogot megerősítik a fogva tartás korlátozása stb. révén; · a rendszer gördülékenyebb, gyorsabb és nagyobb védelmet nyújtó működésének biztosítása, valamint a menedékkérőknek a dublini rendszer alkalmazásának szabályairól és az annak alapján őket megillető jogokról történő jobb felvilágosítása révén csökken a szabálytalan másodlagos migráció, ami végül pozitív hatást gyakorol a menedékkérők társadalmi elfogadottságára és integrációjára a befogadó társadalomban. A pénzügyi megvalósíthatóság tekintetében a pénzügyi és közigazgatási költségek általánosságban nőnének, de bizonyos esetekben hosszú távon csökkenhetnek a költségek vagy megtakarítások képződhetnek: · A javasolt új határidőknek való megfelelés miatt további költségek merülnek fel, azonban a hatékonyabb eljárásnak köszönhetően középtávon bizonyos méretgazdaságosság érhető el; · Egyes tagállamoknak további költségeket kell fedezniük, amikor a rendkívüli nyomás okozta helyzetek miatt felfüggesztik a felelős tagállamba irányuló folyamatban lévő átadásokat, mivel ők válnak felelőssé az át nem adott személyek kérelmeinek megvizsgálásáért; · Költségek merülhetnek fel, mivel a tagállamoknak a meglévő információikat e szakpolitikai lehetőség követelményeihez kell igazítaniuk és a dublini eljáráshoz kapcsolódó szóbeli meghallgatásokat kell tartaniuk. Megtakarítások képződhetnek, amennyiben a rendelkezésre bocsátott információ elősegíti a dublini eljárás szerinti kérelmezők együttműködőbb és készségesebb magatartását; · Amennyiben az átadásra vonatkozó határozattal szembeni fellebbezés felfüggesztő hatályt nyer, az költségeket jelenthet azon tagállam számára, amelynek területén a kérelmező átmenetileg marad. Emellett azonban megtakarítások is képződhetnek, mivel a felülbírált határozatok miatt elkerülhető az esetleges átadás költsége. · A dublini rendszer hatálya alá tartozó személyek fogva tartási lehetőségeinek csökkentése elvben megtakarításokat eredményezhet, mivel a tagállam fogva tartási létesítményeire háruló nyomás csökkenne, így csökkennének a fogva tartással járó jelentős költségek. · Megnőnének a költségek a kísérő nélküli kiskorúak kezelése (például képviseletük biztosítása a dublini eljárás során), valamint a kiszolgáltatott helyzetű átadott személyekre vonatkozó információcsere tekintetében. A költségek megnőhetnek olyan gyakorlati együttműködési intézkedések kapcsán, mint például a személyzeti képzések és a szakértői hálózat kialakítása. Az intézkedések nagy része azonban az Európai Menekültügyi Alap keretében benyújtott projektek révén társfinanszírozható. 5. FELÜGYELET ÉS ÉRTÉKELÉS Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség végrehajtásának felügyelete és értékelése jelentős szerepet tölt be a felülvizsgált dublini rendelet hatékonyságának biztosításában. Erre vonatkozóan a Bizottság rendszeresen értékelést végez és jelentést készít a felülvizsgált rendelet tagállamok általi alkalmazásáról. Folytatódnak a rendszeres szakértői találkozók annak érdekében, hogy megvitassák a végrehajtási gondokat és a bevált gyakorlatokat megosszák a tagállamok között. A migrációra és a nemzetközi védelemre vonatkozó közösségi statisztikákról szóló – a dublini rendszerhez kapcsolódó statisztikai adatokat tartalmazó – rendelet 862/2007/EK rendelet (HL L 199., 2007.7.31.) hatályba lépése hozzájárul a megfelelő felügyelet és értékelés biztosításához. [5] 862/2007/EK rendelet (HL L 199., 2007.7.31.) Ezen felül, ahogy azt a szakpolitikai tervben bejelentették, a rendszeres időközönként végzett értékelés mellett a Bizottság elkötelezte magát amellett, hogy amint a Közös Európai Menekültügyi Rendszer második szakasza elindul, újraértékeli a dublini rendszer alapelvét. Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség hatékonysága és a szakpolitikai célok megvalósítása terén annak révén elért előrelépés többek között a következő fő tényezők figyelembe vételével értékelhető: · a dublini rendelet javasolt módosításainak végrehajtása a tagállamok által · a dublini rendelet javasolt módosításainak végrehajtására szánt források · a menedékkérők megvalósult átadásának száma összevetve az elfogadott átadás iránti megkeresések számával · a vitarendezési mechanizmus keretében megoldott nézetkülönbségek száma · azon esetek száma, amelyekben a független felelősségvállalási és humanitárius záradékot alkalmazták · a dublini eljárás szerint nemzetközi védelmet kérelmezőknek nyújtott tájékoztatásra és jogi segítségnyújtásra fordított források · a dublini eljárás hatálya alá tartozó kérelmezők száma · a rendkívüli nyomást jelentő helyezetek miatt felfüggesztett átadások · a nemzetközi védelem iránti kérelmek számának megoszlása tagállamonként, a népesség méretével arányosan (1000 lakosként) · a létrehozott, valamint a rendkívüli nyomás alatt álló tagállamokba küldött menekültügyi szakértői csoportok száma [1] COM(2007) 640 [2] CLWP hivatkozási szám: 2008/JLS/022 [3] A Bizottság jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a dublini rendszer értékeléséről, COM(2007) 299 végleges, SEC (2007) 742. A dublini rendszer segítségével megállapítható,