[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 25.9.2009

KOM(2009) 504 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

OM SUBSIDIARITET OCH PROPORTIONALITET (16:e rapporten om bättre lagstiftning, 2008)

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

OM SUBSIDIARITET OCH PROPORTIONALITET(16:e rapporten om bättre lagstiftning, 2008)

1. INLEDNING

Denna rapport är den sextonde årliga översynen av tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, som kommissionen lägger fram för Europeiska rådet och Europaparlamentet i enlighet med det protokoll som är fogat till fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.[1] Liksom 2007 års rapport omfattar denna översyn inte generella frågor kring bättre lagstiftning, eftersom dessa har behandlats i den tredje strategiska översynen av programmet ”Bättre lagstiftning” i Europeiska unionen.[2]

2. DEN RÄTTSLIGA OCH INSTITUTIONELLA RAMEN

2.1. Subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna

De allmänna definitionerna av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna ges i artikel 5.2 och 5.3 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget). I protokoll 30 till fördraget anges närmare hur de båda principerna ska tillämpas.

Subsidiaritetsprincipen är vägledande för hur medlemsstaternas och EU:s ansvarsområden ska avgränsas och anger vem som ska agera . Om gemenskapen har exklusiv behörighet på ett område råder inget tvivel vem som ska agera, och subsidiaritetsprincipen är inte tillämplig. Om gemenskapen och medlemsstaterna har delad behörighet, föreskriver principen klart och tydligt att det i första hand är medlemsstaterna som ska agera. Gemenskapen ska bara agera om medlemsstaterna inte kan uppnå målen i tillräcklig utsträckning (nödvändighetskriteriet) och om målen bättre kan uppnås av gemenskapen (mervärdeskriteriet eller effektivitetsjämförelse).

Subsidiaritet är ett dynamiskt begrepp, och bedömningen av hur principen tillämpas utvecklas därför kontinuerligt. Subsidiaritetsprincipen gör det möjligt för gemenskapen att inom ramen för sina befogenheter utvidga räckvidden för sina åtgärder när omständigheterna kräver det, och omvänt att inskränka dessa åtgärder eller upphöra med dem när de inte längre är berättigade.[3]

Proportionalitetsprincipen är vägledande för hur EU ska utöva såväl sin exklusiva som sin delade behörighet och anger vilka EU-åtgärder som ska vidtas och hur de ska utformas . Både i artikel 5 i EG-fördraget och i protokollet föreskrivs att gemenskapen inte ska vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå fördragets mål. Det är alltid den minst krävande lösningen som ska väljas.

2.2. Tillämpningsformer, möjlighet att lämna synpunkter och kontroll i efterhand

Alla EU:s institutioner måste följa båda principerna när de utövar sina befogenheter. I protokollet och i det interinstitutionella avtalet om subsidiaritet från 1993[4] anges en rad särskilda skyldigheter, varav de viktigaste sammanfattas nedan.

Kommissionen måste företa omfattande samråd innan den lägger fram lagförslag. Dessutom måste den i motiveringen till varje lagförslag ange på vilket sätt förslaget är förenligt med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, samt ta hänsyn till den börda som läggs på gemenskapen, medlemsstaternas regeringar, de lokala myndigheterna, näringslivet och medborgarna.

Om Europaparlamentet och rådet gör ändringar som påverkar räckvidden för gemenskapens åtgärder måste detta motiveras med avseende på subsidiaritetsprincipen.[5] Om medbeslutande- eller samarbetsförfarandet är tillämpligt ska rådet i en motivering informera Europaparlamentet om sin ståndpunkt i fråga om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.[6]

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén framför sin ståndpunkt antingen när de rådfrågas eller i yttranden på eget initiativ. Även konferensen mellan organ för EG- och EU-frågor (Cosac) får yttra sig om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen.[7]

Kommissionen har sedan september 2006 översänt alla nya lagförslag till de nationella parlamenten och uppmanat dem att lämna synpunkter. Detta utbyte omfattar naturligtvis mycket mer än tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, men många av de nationella parlamentens synpunkter rör just dessa principer.

Slutligen kan EG-domstolen och förstainstansrätten pröva om institutionernas rättsakter följer subsidiaritetsprincipen.

3. KOMMISSIONENS TILLÄMPNING AV PRINCIPERNA UNDER 2008

3.1. Kommissionens hantering av principerna

Enligt protokollet ska kommissionen i motiveringen till varje lagförslag ange på vilket sätt förslaget är förenligt med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Detta gör kommissionen på flera olika sätt, dels utreds subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna som ett led i den konsekvensbedömning kommissionen gör för alla viktigare förslag, dels omnämns de i motiveringen och i skälen till förslaget.

En viktig del i arbetet utförs av konsekvensbedömningsnämnden, som tillhandahåller oberoende kvalitetskontroll av kommissionens konsekvensbedömningar. Nämnden rekommenderar i sina yttranden förbättringar av centrala delar i konsekvensbedömningarna, bl.a. i fråga om subsidiaritet och proportionalitet. Nämndens yttranden ingår i kommissionens interna beslutsprocess och de är även tillgängliga för övriga institutioner och allmänheten så snart kommissionen antagit sitt förslag.

Konsekvensbedömningsnämndens rapport för 2008 visar att den lämnar allt fler rekommendationer om subsidiaritet och proportionalitet (29 ärenden 2007 mot 48 år 2008). Med utgångspunkt i nämndens arbete och det bedömningsraster som regionkommittén utarbetat för sitt arbete med subsidiaritet[8] har kommissionen förbättrat riktlinjerna för hur subsidiariteten och proportionaliteten ska utredas genom att i januari 2009 anta omarbetade riktlinjer för konsekvensbedömning. Riktlinjerna innehåller nu två uttryckliga uppsättningar frågor[9] som bygger på protokoll 30 och som är avsedda att höja konsekvensbedömningarnas kvalitet. Frågorna inriktas bland annat på sådana transnationella aspekter som kan tyda på att medlemsstaterna inte på egen hand i tillräcklig mån kan uppnå målen.

3.2. Exempel på hur kommissionen har tillämpat principerna i konsekvensbedömningarna

Förlikningspaketet.[10] Paketet innehåller omarbetningar av två direktiv, för det första ett direktiv om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida (vilket utvidgade rätten till föräldraledighet från 14 till 18 veckor, i princip med full lön) och för det andra ett direktiv om stöd till makar till egenföretagare (som på egen begäran kan få samma sociala skydd som den egenförtagande maken). Den inledande konsekvensbedömningen visade på betydande genomförandekostnader för många av medlemsstaterna, i synnerhet med avseende på det sistnämnda direktivet. För att se till att vissa av åtgärderna verkligen står i proportion till målen föreslog kommissionen frivillig tillämpning för medlemsstaterna.

Reducerade mervärdesskattesatser för lokala tjänster.[11] Kommissionens förslag om att minska momsen för arbetskraftsintensiva tjänster ger medlemsstaterna större flexibilitet för att fastställa mervärdesskattesatserna för tjänster som endast i ringa mån påverkar den inre marknaden. Detta är ett exempel på hur en förnyad analys av lagstiftningens tillämpning kan leda till att EU:s insatser minskar i omfattning.

Likabehandling utanför arbetslivet [12] . Förslaget om att genomföra principen om likabehandling av personer oavsett religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning innehåller en rad bestämmelser om förtydligar på vilka områden medlemsstaterna behåller sin behörighet (t.ex. innehållet i utbildningen, sekulär statsform eller ej, erkännande av homosexuella giftermål osv.). Eftersom farhågor framförts om att åtgärderna avseende funktionshinder skulle leda till oproportionerligt höga kostnader för företagen, byggde kommissionen förslaget på begreppet ”rimliga anpassningsåtgärder”, som är känt för företagen eftersom det inrättades genom direktivet om likabehandling i arbetslivet[13]. I kommissionens förslag anges vilka faktorer som ska vägas in i rimlighetsbedömningen och i motiveringen förklaras hur detta är förenligt med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

Rådets rekommendation om narkotikarelaterade frågor i fängelsemiljö. Kommissionen började utarbeta ett förslag där medlemsstaterna rekommenderades att vidta åtgärder för att hantera narkotikarelaterade frågor i fängelsemiljö. Avsikten var att komplettera rådets befintliga rekommendation om narkotikaberoende. Konsekvensbedömningen visade att det fanns ett proportionalitetsproblem med tanke på problemets begränsade räckvidd, och det var bland annat frågorna kring förslagets proportionalitet som ledde till att kommissionen inte gick vidare med förslaget.

I flera andra fall begärde konsekvensbedömningsnämnden en bättre analys av subsidiariteten, t.ex. i fråga om förslaget till förordning om passagerares rättigheter vid busstransport[14], förslaget till direktiv om byggnaders energiprestanda[15], förslaget till direktiv om att underlätta gränsöverskridande uppföljning av trafikförseelser[16], förslaget till direktiv om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål [17], förslaget till förordning om utdelning av livsmedel till de sämst ställda[18], förslaget till förordning i syfte att upprätta ett program för frukt i skolan[19] och förslaget till direktiv om återvinning av bensinångor steg II vid tankning av personbilar på bensinstationer[20]. Mer information om dessa ärenden finns på kommissionens webbplats för konsekvensbedömning.[21]

4. NATIONELLA PARLAMENT

4.1. Yttranden till kommissionen

Sedan 2006 överlämnar kommissionen alla nya lagförslag till de nationella parlamenten och har inrättat ett förfarande för att besvara deras yttranden.[22] I stort sett fördubblas antalet yttranden till kommissionen varje år, från 53 år 2006 till 115 år 2007 och 200 år 2008[23]. Detta visar att de nationella parlamentet gradvis inrättar nödvändiga metoder för att yttra sig om kommissionens förlag. Utbytet omfattar naturligtvis mycket mer än tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, men många av de nationella parlamentens synpunkter berör just dessa principer. Några exempel följer nedan.

Tillämpning av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård.[24] Kommissionen fick in tre yttranden. Den franska senaten betonade att förslaget med hänsyn till subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen borde fastställa att det är medlemsstaterna som ansvarar för att organisera sjukvården. Båda kamrarna i Nederländernas parlament ansåg att det var oklart varför några åtgärder alls behövdes på EU-nivå. De ifrågasatte om man verkligen tagit hänsyn till den nationella självbestämmanderätten i fråga om organisationen och finansieringen av sjukvården och ifrågasatte även valet av instrument (ett direktiv). I Tyskland betonade Bundesrat att socialtjänsten borde undantas från direktivets räckvidd. De hävdade även att man inte borde använda artikel 95 i EG-fördraget som rättslig grund för att kringgå de begränsningar av gemenskapens åtgärder på sjukvårdsområdet som fastställs i artikel 152. Bundesrat betonade också att man i artikel 5 i förslaget tydligare borde bekräfta att det är medlemsstaterna som ansvarar för att organisera sjukvårdssystemen. I svaret till de nationella parlamenten skrev kommissionen att medlemsstaterna i enlighet med artikel 152.5 i EG-fördraget även fortsättningsvis skulle ha ansvar för att organisera och tillhandahålla hälso- och sjukvård och i synnerhet för att fastställa patienternas rättigheter och formerna för hur sjukvården tillhandahålls. I svaret till Tysklands Bundesrat skrev kommissionen vidare att det föreslagna direktivet är tillämpligt på kvaliteten i den tillhandahållna hälsovården, men inte omfattar utbetalningar av ersättning i form av socialstöd eller bidrag.

Stadga för europeiska privata aktiebolag.[25] Tysklands Bundesrat ifrågasatte om subsidiaritetsprincipen efterlevts och om den föreslagna harmoniseringen verkligen skulle uppnå de fastställda målen. Båda kamrarna i Nederländernas parlament begärde en tydligare motivering av valet av rättslig grund. De ville undvika att nationella förbud mot missbruk skulle kunna kringgås genom EU-regler. De ifrågasatte också förslagets mervärde och kommissionens prognoser för den faktiska användningen av europabolagsformen. I svaret till Tysklands Bundesrat framhöll kommissionen att det inte är förenligt med förslagets mål att ta in ett gränsöverskridande krav för att kunna upprätta ett europeiskt privat aktiebolag, eftersom syftet bland annat är att bidra till att komplettera och förbättra den inre marknadens funktion och göra den mer tillgänglig för små och medelstora företag.

Meddelandet ”Tänk småskaligt först En 'Small Business Act' för Europa”.[26] Tysklands Bundesrat väckte vissa frågor avseende subsidiariteten, till exempel i fråga om program för skolor i Europa för att väcka entreprenörsandan. Å andra sidan välkomnade den italienska senaten alla principer i småföretagslagen. I sina svar uppmanade kommissionen både Tysklands Bundesrat och den italienska senaten att aktivt delta i uppföljningsarbetet, i synnerhet för att utbyta goda metoder från de nationella och regionala insatserna för små och medelstora företag, t.ex. i fråga om benchmarking.

Om Lissabonfördraget ratificeras kommer de nationella parlamentens roll i EU:s lagstiftningsprocess att ändras.[27] Protokoll 1 och 2 till fördraget ger de nationella parlamenten större möjligheter att yttra sig om nya lagförslags förenlighet med subsidiaritetsprincipen. De nationella parlamenten skulle systematiskt informeras om alla förslag till rättsakter och skulle, utom i vederbörligen motiverade och brådskande fall, ha åtta veckor på sig att lämna synpunkter.[28] På så vis skulle de nationella parlamenten kunna lämna ett motiverat yttrande till kommissionen när de anser att ett förslag till rättsakt inte är förenligt med subsidiaritetsprincipen.[29] Beroende på hur många svar som erhålls från de nationella parlamenten föreskriver fördraget två förfaranden – ”gult kort” eller ”orange kort” – som leder till att förslaget ses över respektive eventuellt dras tillbaka. I fråga om rättslig efterhandskontroll innehåller fördraget nya bestämmelser om att de nationella parlamenten[30] och Regionkommittén får väcka talan om åsidosättande av subsidiaritetsprincipen vid EG-domstolen[31].

4.2. Subsidiaritetsprövning i konferensen mellan organ för EG- och EU-frågor (Cosac)

Under 2008 utförde konferensen mellan organ för EG- och EU-frågor (Cosac) två nya subsidiaritetsprövningar för att testa de metoder som föreslås i Lissabonfördraget. I samband med detta fick kommissionen in 27 yttranden.

Rådets rambeslut om bekämpande av terrorism. [32] Sammanlagt lämnades 12 yttranden. Bara House of Commons i Storbritannien lämnade ett negativt yttrande om förslagets förenlighet med subsidiaritetsprincipen. Kommissionen uppmanades av fem kammare i nationella parlament att förtydliga vissa frågor kring subsidiariteten och fem andra kammare bad om förtydligande av förslagets koppling till Europarådets konvention om förebyggande av terrorism.

Direktiv om likabehandling utanför arbetslivet. [33] Förslaget ledde till 15 yttranden, varav 14 var positiva i fråga om subsidiariteten. Det enda negativa yttrandet kom från tjeckiska senaten.

5. RÅDETS TILLÄMPNING AV PRINCIPERNA

Direktiv om rambestämmelser för markskydd.[34] Den livliga debatt som förslaget ledde till omnämndes i 2007 års rapport om subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Trots ordförandeskapets insatser och kommissionens stöd lyckades rådet inte nå en politisk överenskommelse om direktivet i december 2007. Den slutliga kompromissen, som lämnade medlemsstaterna stort handlingsutrymme och minskade direktivets genomförandekostnader, accepterades inte av en blockerande minoritet av skäl som sammanhängde med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. De tekniska diskussionerna fortsatte under 2008.

Direktiv om offentliggörande och översättning för vissa typer av företag.[35] En bestämmelse i förslaget avskaffar skyldigheten att offentliggöra bolagshandlingarna i pappersform, och tillåter istället att uppgifterna offentliggörs via en centraliserad elektronisk plattform så att kostnaderna för företagen minskar. Flera medlemsstater, som tillsammans utgör en blockerande minoritet, vill låta medlemsstaterna behålla krav på offentliggörande i nationell eller lokal press på företagens bekostnad. Två medlemsstater hävdade med hänvisning till subsidiaritetsprincipen att publicering i nationell eller lokal press har ett mervärde för lokala företag, i synnerhet i områden med liten täckning på Internet. De hänvisade även till den nationella pressens behov av denna inkomstkälla.

Direktiv om likabehandling utanför arbetslivet.[36] Tyskland motsatte sig förslaget med hänvisning till subsidiariteten. Irland uttryckte liknande tvivel och tjeckiska senaten antog en resolution i samma anda. De anser att förslaget går utöver det som är tillåtet enligt den rättsliga grunden (artikel 13 i EG-fördraget) för att främja, stödja eller komplettera medlemsstaternas insatser. Andra medlemsstater (i synnerhet Nederländerna och Italien) anser vidare att förslaget inte är förenligt med proportionalitetsprincipen på grund av dess administrativa och finansiella kostnader. Diskussionerna om förslaget fortsätter i rådet under det svenska ordförandeskapet.

Direktiv om skydd av gravida arbetstagare.[37] För flera medlemsstater (i synnerhet Nederländerna) är förslaget inte förenligt med subsidiaritetsprincipen. Dessa medlemsstater föredrar att själva få avgöra vissa frågor som täcks av förslaget i enlighet med egen praxis och nationella erfarenheter.

Reducerade mervärdesskattesatser.[38] En medlemsstat tog upp subsidiaritetsfrågan vid diskussionerna i rådet. Medlemsstaten hade inga invändningar i fråga om subsidiariteten när det gällde kommissionens förslag från 2008, men invände på denna punkt mot den kompromiss som föreslogs av det franska ordförandeskapet (som införde en skyldighet att bedöma konsekvenserna och i synnerhet budgetkonsekvenserna av alla ansökningar från medlemsstaterna om att reducera mervärdesskattesatsen). Detta fanns sedan inte med i den politiska överenskommelse som behandlades vid mötet i rådet (ekonomiska och finansiella frågor) den 10 mars 2009.

6. EUROPAPARLAMENTETS TILÄMPNING AV PRINCIPERNA

Under 2008 antog Europaparlamentet två resolutioner som på djupet behandlar subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Ett av kommissionens förslag ledde till att parlamentet i oktober antog resolutionen ” Bättre lagstiftning 2006 i enlighet med artikel 9 i protokollet om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna ”.[39] Resolutionen tog upp de nationella parlamentens nya roll i fråga om granskningen av subsidiaritetsprincipen. Parlamentet stödde kommissionens förslag om att nya lagförslag ska överlämnas till nationella parlament för påseende, men parlamentet ansåg att en verkningsfull dialog förutsätter att man utvecklar en gemensam hållning till subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

Den andra resolutionen om subsidiaritetsfrågor är parlamentets resolution ” Mot en ny kultur för rörlighet i städer ”.[40] Parlamentet ansåg att rörligheten i städerna ligger inom de lokala myndigheternas ansvarsområde, men medger att EU kan spela en roll för att utveckla en sammanhållen europeisk syn på frågan. Parlamentet anser att EU inte bör lagstifta om rörligheten i städerna men att EU bör ta hänsyn till ”de särskilda krav stadstransporter ställer på de politiska områden där unionen fungerar som lagstiftare (t.ex. budgetpolitik, miljöpolitik, social- och arbetsmarknadspolitik, konkurrenspolitik, industripolitik, regional- och sammanhållningspolitik, transport- och trafiksäkerhetspolitik och energipolitik)”.

7. REGIONKOMMITTÉNS TILLÄMPNING AV PRINCIPERNA

Regionkommitténs nätverk för övervakning av subsidiaritetsprincipen verkade för andra året under 2008. Nätverket drivs genom en interaktiv webbplats[41] och riktar sig huvudsakligen till institutioner på regerings- och parlamentsnivå som företräder Europas regioner och städer. Nationella parlament uppmanas också att delta. Övriga EU-institutioner och nationella institutioner kan följa nätverkets verksamhet som observatörer. När regionkommittén utarbetar ett yttrande om ett politisk förslag eller förslag till lagstiftning kan de deltagare i nätverket som registrerat sig använda ett elektroniskt formulär för att kommentera förslagens förenlighet med subsidiaritetsprincipen. Föredragande i kommittén kan dessutom inleda bredare remisser i nätverket när de behöver mer information om subsidiaritet eller proportionalitet för sitt arbete. Under 2008 sändes tre remisser.[42]

Regionkommittén har för avsikt att använda sina nätverk och plattformar för remisser, däribland nätverket för övervakning av subsidiaritetsprincipen, för att ge Europeiska kommissionen upplysningar om vilka eventuella konsekvenser dess förslag kan få på lokal och regional nivå. Därmed kan lokala och regionala myndigheter delta i ett tidigt skede i beredningen eller lagstiftningsprocessen och bidra till en bättre bedömning av de regionala konsekvenserna av EU:s lagstiftning och politik.

8. EG-DOMSTOLENS TILLÄMPNING AV PRINCIPERNA

Ingen viktigare ny praxis är att notera, men en begäran om förhandsbesked som för närvarande är under behandling kan leda till att EG-domstolen uttalar sig i subsidiaritetsfrågan. Den 13 februari 2008 begärde High Court of Justice i England och Wales ett förhandsbesked från EG-domstolen om roamingförordningen.[43] Förutom en fråga om den rättsliga grunden frågade High Court EG-domstolen om förordningen är ogiltig ” på grund av att föreskrifterna om ett pristak för slutkundsavgifterna för roaming innebär att proportionalitetsprincipen eller subsidiaritetsprincipen åsidosätts.” Dom väntas före 2010.

9. SLUTSATSER

Ovanstående analys leder till tre övergripande slutsatser. För det första kan man konstatera att tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna ofta leder till olika synpunkter i rådet men att detta mer sällan är fallet i Europaparlamentet, som tycks ha större samsyn kring behovet av och mervärdet i insatser på EU-nivå. För det andra får kommissionen in allt fler yttranden från nationella parlament om sina förslag – antalet dubbleras varje år. Denna utveckling kan väntas fortsätta om Lissabonfördraget ratificeras och systemet med gula och orangea kort införs. Detta bör i sin tur berika debatten om subsidiariteten och proportionaliteten. För det tredje kan sägas att konsekvensbedömningarna har blivit det viktigaste verktyget för kommissionens hantering av subsidiaritets- och proportionalitetsfrågorna när förslag bereds. Konsekvensbedömningsnämnden spelar en central roll för arbetet och de nya riktlinjerna för konsekvensbedömning bör leda till ytterligare framsteg på området.

Bilaga 1: Antal yttranden från nationella parlament

Nationell kammare | Antal yttranden |

1 | PT - Assembleia da República | 65 |

2 | DE - Bundesrat | 18 |

3 | SE - Riksdag | 16 |

4 | FR - Sénat | 13 |

5 | UK - House of Lords | 12 |

6 | DK - Folketing | 11 |

7 | CZ - Senát | 11 |

8 | IT - Senato della Repubblica | 8 |

9 | IE - Dáil Éireann and Seanad Éireann | 7 |

10 | IT - Camera dei deputati | 6 |

11 | NL - Staten Generaal | 5 |

12 | PL - Sejm | 5 |

13 | AT - Bundesrat | 4 |

14 | EL - Vouli ton Ellinon | 3 |

15 | DE - Bundestag | 2 |

16 | EE - Riigikogu | 2 |

17 | LU - Chambre des Députés | 2 |

18 | BE – Sénat/Senaat | 2 |

19 | CY - Vouli ton Antiprosopon | 2 |

20 | LV - Saeima | 2 |

21 | UK - House of Commons | 1 |

22 | CZ - Poslanecká sněmovna | 1 |

23 | BE - Chambre des Répresentants/ Kamer van volksvertegenwoordigers | 1 |

24 | BG - Narodno sabranie | 1 |

Totalt | 200 |

[1] Protokoll (nr 30) om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna (1997).

[2] KOM(2009) 15, 28.1.2009

[3] Artikel 3 i protokollet.

[4] Antogs den 17 november 1993, EGT C 329, 6.12.1993, s. 132.

[5] Avsnitt 2.3 i det interinstitutionella avtalet om subsidiaritet från 1993.

[6] Artikel 12 i protokollet.

[7] Punkt 6 i protokollet om de nationella parlamentens roll i Europeiska unionen, Amsterdamfördraget.

[8] http://subsidiarity.cor.europa.eu/Help/tabid/283/Default.aspx

[9] SEK(2009) 92, 15.1.2009; se avsnitt 5.2 angående subsidiaritet och avsnitt 7.2 angående proportionalitet.

[10] KOM(2008) 636 och KOM(2008) 637, 3.10.2008.

[11] KOM(2008) 428, 7.7.2008.

[12] KOM(2008) 426, 2.7.2008.

[13] 2000/78/EG, 27.11.2000.

[14] KOM(2008) 817, 4.12.2008.

[15] KOM(2008) 780, 13.11.2008.

[16] KOM(2008) 151, 19.3.2008.

[17] KOM(2008) 543, 5.11.2008.

[18] KOM(2008) 563, 17.9.2008.

[19] KOM(2008) 442, 8.7.2008.

[20] KOM(2008) 812, 4.12.2008.

[21] http://ec.europa.eu/governance/impact/index_en.htm.

[22] ”En agenda för EU-medborgarna – EU skall visa resultat”, KOM(2006) 211, 10.5.2006

[23] Bilaga 1 ger en översyn av vilka som lämnat yttranden till kommissionen.

[24] KOM(2008) 414, 2.7.2008.

[25] KOM(2008) 396, 25.6.2008.

[26] KOM(2008) 394, 25.6.2008.

[27] Protokoll nr 1 och 2.

[28] Punkt 4 i protokollet om de nationella parlamentens roll i Europeiska unionen.

[29] Det gäller förslag från kommissionen, initiativ från en grupp medlemsstater (t.ex. straffrättsligt samarbete), initiativ från Europaparlamentet, framställningar från EG-domstolen, rekommendationer från Europeiska centralbanken samt framställningar från Europeiska investeringsbanken som syftar till antagande av en lagstiftningsakt.

[30] Genom en åtgärd som anmäls av medlemsstaten i enlighet med nationella rättsregler eller på riksdagens eller någon av dess kammares vägnar.

[31] Artikel 8 i protokollet om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

[32] KOM(2007) 650, 6.11.2007.

[33] KOM(2008) 426, 2.7.2008.

[34] KOM(2006) 232, 22.9.2006.

[35] KOM(2008) 194, 17.4.2008.

[36] KOM(2008) 426, 2.7.2008.

[37] KOM(2008) 637, 3.10.2008.

[38] KOM(2008) 428, 7.7.2008.

[39] 2008/2045(INI), 21.10.2008.

[40] 2008/2041(INI), 9.7.2008.

[41] http://subsidiarity.cor.europa.eu.

[42] i) om invandring och sysselsättning se KOM(2007) 248, KOM(2007) 249, KOM(2007) 637 och KOM(2007) 638; ii) om patienträttigheter vid gränsöverskridande sjukvård se KOM(2008) 414; iii) grönboken om territoriell sammanhållning se KOM(2008) 616.

[43] Mål nr C-58/8 Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd mot Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform avseende förordning (EG) nr 717/2007.