Fjärde årliga rapporten enligt tillämpningsbestämmelse 8 i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport

(2002/C 319/01)

INLEDNING

Europeiska uppförandekoden för vapenexport antogs den 8 juni 1998 och innehåller stränga miniminormer för hantering av och återhållsamhet med överföringar av konventionella vapen för alla medlemsstaterna. Koden innehåller åtta kriterier för export av vapen och ett förfarande för underrättelse om avslag som ålägger medlemsstaterna att samråda om eventuella "undercut".

I tillämpningsbestämmelse 8 i koden föreskrivs det om en årlig översyn av genomförandet och fastställande av eventuella nödvändiga förbättringar. Detta är den fjärde årliga rapporten och den innehåller en utvärdering av det fjärde året då uppförandekoden tillämpades.

Beslut av medlemsstaterna om praxis som rör uppförandekoden och medlemsstaternas tillämpning av den kommer att rapporteras i nästkommande årliga rapporter. Med varje rapport ökar omfattningen av sådana beslut. För öppenhetens skull beslutade man därför att offentliggöra ett kompendium om överenskommen praxis där alla beslut förtecknas systematiskt. Tillsammans med själva koden ger kompendiet en övergripande insyn i koden och hur medlemsstaterna tillämpar den. Kompendiet bifogas denna rapport och kommer att uppdateras med varje följande rapport.

I. ÖVERSYN AV GENOMFÖRANDET AV KODEN UNDER DET FJÄRDE ÅRET

Under det fjärde året för Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport stärktes dess ställning som det mest omfattande internationella kontrollsystemet för vapenexport med en hög nivå av öppenhet inåt och utåt, dialog, iakttagande av underrättelser om avslag och dynamik.

Prioriterade mål som fastställdes i tidigare rapporter har uppnåtts. Många frågor har emellertid ännu inte lösts slutgiltigt varför ansvarsfrågan beträffande överföring av vapen och olika sätt att främja den fortgående diskuteras.

När den tredje årliga rapporten antogs ansågs det att trots att det nu fanns grundläggande delar i en gemensam metod för att kontrollera exporten av vapen från Europeiska unionens medlemsstater återstod mycket att göra. Arbete behövde även inledas på vissa områden som inte har behandlats tidigare.

Denna åsikt återspeglades i motiveringen från Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhets- och försvarspolitik beträffande rådets tredje årliga rapport om uppförandekoden (EP dok. A5-0286/2002) som medgav att den årliga rapporten visar i vilken utsträckning uppförandekoden har sin egen inbyggda dynamik och noterade att det görs framsteg på områden som parlamentet anser vara viktiga men avslutade med att påpeka att "mycket har gjorts, mycket återstår att göra".

Mer i detalj har den markanta ökningen av antalet underrättelser om avslag och samråd lett till en avsevärd mängd uppgifter som visar på det växande förtroendet för instrumentet. Kodens unika underrättelse- och samrådsförfaranden och medlemsstaternas ständigt pågående diskussioner om den nationella exportpolitiken, inklusive exportpolitiken för särskilda länder eller regioner bidrar på ett avgörande sätt till öppenhet, dialog och samstämmighet mellan medlemsstaterna när det gäller vapenexport.

Dialog förs inte enbart mellan medlemsstater utan även i trojkamöten inom ramen för EU:s politiska dialog med kandidatländerna och icke-medlemsstater och genom medlemsstaternas deltagande i andra internationella och multilaterala forum.

Dialogen med tredje länder som har anpassat sig till kodens principer, i synnerhet de associerade länderna i Central- och Östeuropa, samt Cypern, Malta och Turkiet intensifierades under det fjärde året till följd av nya initiativ för att förbättra tillämpningen av koden i dessa länder såväl på rättslig nivå som i faktiskt genomförande från de berörda aktörernas sida. Ad hoc-möten mellan experter från alla medlemsstater och associerade länder förekommer nu regelbundet.

Den 9 maj 2002 anslöt sig Republiken Kroatien till koden genom att meddela att landet godtar kodens principer.

I juni 2002 hölls ett möte mellan ordförandeskapet och kommissionen å ena sidan och Förenta staterna å den andra, där flera av EU:s medlemsstater deltog och som rörde stöd till exportkontroll, bland annat beträffande vapenexport.

Medlemsstaterna har varit medvetna om det växande behovet av att förhindra att terrorister får tillgång till vapen och har understött att det införs en terroristklausul i de inledande delarna av Wassenaar-arrangemanget i vilket alla EU:s medlemsstater är medlemmar. Klausulen antogs vid Wassenaar-plenarmötet i december 2001. EU:s medlemsstater har bidragit till det följande arbetet om frågan inom arrangemanget.

De nästa två avsnitten i rapporten omfattar arbete med särskilda frågor som medlemsstaterna har hanterat under det fjärde året av kodens tillämpning. De beslut som det rapporteras om i dessa avsnitt återspeglas även i det bifogade kompendiet om överenskommen praxis (se bilaga I).

II. LÄGET BETRÄFFANDE GENOMFÖRANDET AV DE PRIORITERADE ÅTGÄRDER SOM FASTSTÄLLDES I DEN TREDJE ÅRLIGA RAPPORTEN

Harmonisering av nationella rapporter

Rapporteringsförfarandena i medlemsstaterna skiljer sig åt och leder inte nödvändigtvis till jämförbara statistikuppgifter. Avsevärda insatser gjordes därför för att få fram en överenskommen och enhetlig bas för de nationella rapporterna med större öppenhet och jämförbarhet mellan uppgifter från enskilda medlemsstater. Eftersom det kan ta avsevärd tid att förändra nationella rapporteringsförfaranden är det viktigt att upprätta en enhetlig uppsättning rapporteringskrav som alla medlemsstater kan genomföra. Ett visst arbete återstår för att åstadkomma detta men betydande framsteg gjordes för att öka såväl rapporteringens omfattning som uppgifternas jämförbarhet.

Medlemsstaterna enades om att den offentliga rapporten skall innehålla uppgifter, fördelade på mottagarländer, om antal och värde av de beviljade licenserna och värdet av den faktiska exporten (om de finns tillgängliga). Den skall också innehålla det totala antalet avslag från varje medlemsstat och det totala antalet avslag från alla medlemsstater för varje mottagarland och ange vilka kriterier som har åberopats för avslagen samt hur många gånger kriterierna har åberopats (se bilaga II).

Kontroll av export av icke-militär säkerhetsutrustning och polisutrustning

Rådets arbetsgrupp för frågor om export av konventionella vapen (Coarm) behandlade denna fråga under hela året. Kommissionen sade sig ha för avsikt att lägga fram ett förslag till en gemenskapsförordning som skall omfatta sådana frågor och lade fram sina preliminära tankegångar när det gäller struktur och innehåll beträffande ett sådant förslag som fullt ut skulle förbjuda utrustning som endast används för tortyr samt införa sträng kontroll av utrustning som kan användas för förtryck inom landet. Coarm-gruppen kommer att fortsätta att följa denna fråga.

Vapenförmedling

Inom ramen för Coarm-gruppen har medlemsstaterna samlat och diskuterat relevanta uppgifter om förmedlingskontroll i sina respektive nationella lagstiftning. Flera medlemsstater genomför redan förmedlingskontroll och andra håller på att införa sådana kontroller. Medlemsstaterna har diskuterat olika sätt att stärka det politiska engagemanget för kontroll av vapenförmedling både bland medlemsstaterna och i ett vidare sammanhang. Ett utkast till gemensam ståndpunkt om kontroll av vapenförmedling lades fram av det spanska ordförandeskapet och håller nu på att behandlas.

Slutanvändarintyg

Medlemsstaterna enades om en gemensam grund till ett intyg om slutdestination, när så krävs av en medlemsstat, beträffande export av varor som finns upptagna på den gemensamma förteckningen över militär utrustning. De fastställde även kompletterande delar som också kan krävas i enlighet med respektive nationell lagstiftning.

Åtminstone följande uppgifter skall ingå i ett slutanvändarintyg:

- Uppgifter om exportören, åtminstone namn, adress och företagets namn.

- Uppgifter om slutanvändaren, åtminstone namn, adress och företagets namn. När det gäller export till ett företag som återförsäljer varor på den lokala marknaden kommer företaget att anses vara slutanvändare.

- Det land som är slutdestination.

- En beskrivning av de varor som exporteras (typ, kännetecken) eller hänvisning till det avtal som har ingåtts med myndigheterna i det land som är slutdestination.

- Kvantitet av och/eller värde på de exporterade varorna.

- Slutanvändarens namnteckning, namn och ställning.

- Slutanvändarintygets datum.

- Klausul om slutanvändning och/eller om förbud av återexport.

I enlighet med respektive nationell lagstiftning kan medlemsstaterna dessutom bland annat kräva följande:

- En klausul om förbud av återexport av varor som omfattas av slutanvändarintyget. En sådan klausul kan bland annat

- innehålla ett kategoriskt förbud mot återexport,

- föreskriva att återexport kommer att förutsätta skriftligt avtal med myndigheterna i det ursprungliga exportlandet,

- medge återexport utan förhandstillstånd från myndigheterna i exportlandet till vissa länder som fastställs i slutanvändarintyget.

- Uppgift om varornas slutanvändning.

- En förpliktelse, vid behov, om att de exporterade varorna inte kommer att användas för andra ändamål än det angivna.

- En förpliktelse, vid behov, om att varorna inte kommer att användas i utveckling, tillverkning eller användning av kemiska, biologiska eller nukleära vapen eller till missiler som kan bära sådana vapen.

- Fullständiga uppgifter, vid behov, om mellanhanden.

- Om slutanvändarintyget kommer från regeringen i det land för vilket varorna är avsedda kommer intyget att bestyrkas av exportlandets myndigheter för att kontrollera att namnteckningen är äkta och undertecknarens möjligheter att göra åtaganden på regeringens vägnar (2002).

Licenstillverkning av militära varor

Medlemsstaterna har enats om att vid hanteringen av ansökningar om exportlicens för kontrollerad teknik eller varor för tillverkning i andra länder av utrustning på den gemensamma militära förteckningen, skall de beakta eventuell användning av slutprodukten i tillverkningslandet och risken att slutprodukten kan komma att används för andra ändamål än de avsedda eller exporteras till en oönskad slutanvändare.

Främjande av kodens principer och kriterier bland icke-medlemsländer och internationella organisationer

Uppförandekoden var det huvudsakliga ämnet i alla politiska samråd med icke-medlemsstater. Samråd pågår med Förenta staterna om olika sätt att följa upp Europeiska unionens och Förenta staternas förklaring om staters ansvar och om öppenhet i vapenexporten.

Associerade länders engagemang i underrättelser om avslag

Medlemsstaterna enades om att utbyta uppgifter om avslag på kollektiv basis med de associerade länderna och uppmana dem att på samma sätt meddela medlemsstaterna om sina avslag. Ordförandeskapet kommer att se till att uppgifterna meddelas och att de innehåller följande: destinationsland, en kortfattad beskrivning av utrustningen och dess klassificering enligt den militära förteckningen, klassificering av slutanvändaren som regeringsorgan eller privat enhet och anledningen till avslaget (kriterier i EU:s uppförandekod).

III. YTTERLIGARE FRÅGOR SOM HAR BEHANDLATS AV COARM I SAMBAND MED GENOMFÖRANDET AV UPPFÖRANDEKODEN

Medlemsstaterna har fortsatt sina ansträngningar att uppgradera praxis beträffande uppförandekoden på följande områden:

EU:s gemensamma förteckning över militär utrustning

Coarm-gruppen enades om att ordförandeskapet vid behov skall kalla till särskilda möten (på nivån tekniska experter) för att besluta om en eventuell uppdatering av EU:s gemensamma förteckning med anledning av ändringar i Wassenaar-arrangemangets förteckning och samordna medlemsstaternas ståndpunkter samt enas om eventuella gemensamma förslag till ändringar i Wassenaar-arrangemangets förteckning.

Transitering

I de fall där medlemsstaterna kräver licens för transitering eller omlastning av några av varorna på Europeiska unionens gemensamma förteckning bör medlemsstaterna på ett lämpligt sätt beakta kriterierna i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport när de beslutar om sådana licensansökningar.

IV. RIKTLINJER SOM SKALL PRIORITERAS UNDER DEN NÄRMASTE FRAMTIDEN

I de tre första årliga rapporterna infördes praxis att fastställa ett antal riktlinjer om frågor som kräver övervägande eller åtgärder under den närmaste framtiden för att ge medlemsstaterna och deras partner inom och utom Europeiska unionen möjlighet att kontrollera och mäta framstegen med kodens genomförande.

Medlemsstaterna har därför fastställt följande riktlinjer:

1. Fortsätt insatserna för ökad harmonisering av de nationella rapporterna för att göra dem öppnare och få fram tydligare översiktstabeller.

2. Sträva efter ett slutgiltigt antagande av ett kontrollsystem för export av icke-militär säkerhetsutrustning och polisutrustning.

3. Fortsätt överläggningarna om vapenförmedling på grundval av de redan godkända riktlinjerna i syfte att anta en gemensam ståndpunkt i frågan. Främja reglering av vapenförmedling i andra berörda forum.

4. Fortsätt arbetet med att standardisera uppgifterna i intygen om slutdestination.

5. Fortsätt arbetet med frågor som rör licenstillverkning i icke-medlemsländer.

6. Fastställ hur myndigheterna i varje medlemsstat bäst bör kontrollera elektronisk överföring av mjukvara och teknik som rör utrustningen på den gemensamma förteckningen.

7. Fortsätt insatserna för att främja kodens principer och kriterier i tredje länder och i internationella organisationer.

8. Sträva efter ännu större engagemang från kandidatländerna i genomförandet av uppförandekoden och ge praktiskt stöd för detta, bland annat genom att lämna uppgifter om avslag.

9. Överväg praktiska åtgärder för att förbättra genomförandet av avslags- och samrådsmekanismen i nationellt beslutsfattande med hänsyn till medlemsstaternas erfarenheter och hanteringen av det växande antalet avslag bland medlemsstaterna.

BILAGA I

KOMPENDIUM ÖVER MEDLEMSSTATERNAS ÖVERENSKOMNA PRAXIS INOM RAMEN FÖR UPPFÖRANDEKODEN

I. INLEDNING

Sedan antagandet av uppförandekoden 1998 har Europeiska unionens medlemsstater enats om en viss praxis som rör koden och dess tillämpningsbestämmelser i syfte att klargöra, specificera och ibland bredda räckvidden för kodens principer och tillämpningsbestämmelser.

Överenskommen praxis har meddelats i de årliga rapporterna om medlemsstaternas tillämpning av uppförandekoden. I detta kompendium samlas praxis systematiskt och den kommer att uppdateras och offentliggöras årligen som en bilaga till den årliga rapporten. Tillsammans med själva koden innehåller kompendiet en öppen och översiktlig granskning av uppförandekoden och medlemsstaternas tillämpning av den.

Kompendiet består av två delar. Den första rör allmän praxis för kodens tillämpning, den andra praxis för särskilda operativa bestämmelser i koden. Året för offentliggörande i de årliga rapporterna anges inom parentes. Kompendiet omfattar inte frågor under diskussion eller som har fastställts som prioriteringar för framtida diskussioner.

II. ALLMÄN PRAXIS I SAMBAND MED ANVÄNDNINGEN AV UPPFÖRANDEKODEN

1. Export av utrustning som används vid humanitära insatser

Coarm-gruppen diskuterade i vilken utsträckning det är önskvärt att tillåta export av utrustning som är underkastad kontroll för användning vid humanitära insatser under omständigheter som annars skulle ha lett till avslag på grund av uppförandekoden. Efter en konflikt kan i vissa regioner vissa typer av utrustning som är underkastad kontroll vara viktiga för att garantera civilbefolkningens säkerhet och underlätta den ekonomiska återuppbyggnaden. Medlemsstaterna drog slutsatsen att denna typ av export är förenlig med EU:s uppförandekod. Sådan export bör, liksom all annan, prövas från fall till fall med fullständigt beaktande av kodens kriterier. Medlemsstaterna skall kräva lämpliga garantier för att undvika felaktig användning av den berörda utrustningen och vid behov anta bestämmelser för att återta denna utrustning (2001).

2. Kontroll av mäklarverksamhet som gäller vapen

I samband med genomförandet av uppförandekoden har frågan om mäklarverksamhet som gäller vapen tagits upp och diskuterats flera gånger i Coarm-gruppen. I enlighet med den avsikt som kom till uttryck i den andra årliga rapporten har medlemsstaterna fortsatt och fördjupat sina diskussioner om hur vapenmäklarnas verksamhet skall kunna kontrolleras. I detta syfte har de enats om en rad riktlinjer för kontroll av mäklarverksamheten som de nationella lagstiftningarna kan ta till vägledning.

Det finns anledning att hindra personer och organ inom EU att ägna sig åt överföring av vapen som kringgår embargon som är fastställda på nationell nivå, genom Europeiska unionen, Förenta nationerna eller OSSE eller exportkriterierna i EU:s uppförandekod för vapenexport. Det är även önskvärt att nödvändiga instrument inrättas för informationsutbyte om mäklarverksamhet, såväl laglig som olaglig, vilket skulle stärka det samarbete inom EU som syftar till att förebygga och bekämpa olaglig handel med vapen. Medlemsstaterna har därför enats om att de vapenmäklare som är bosatta eller etablerade på EU:s territorium och/eller den mäklarverksamhet som förekommer på medlemsstaternas territorium bör kontrolleras. Denna kontroll bör omfatta personers och organs verksamhet som i egenskap av företrädare, koncessionärer eller mäklare förhandlar eller organiserar transaktioner som omfattar överföring av vapen och militär utrustning mellan olika länder. Med dessa åtgärder inrättas också en tydlig ram inom vilken laglig mäklarverksamhet kan utövas.

För att undvika kryphål som beror på att de nationella metoderna är så olikartade och för att underlätta arbetet för de medlemsstater som vill införa eller vidareutveckla en nationell lagstiftning, har vissa förslag som gäller kontroll av vapenmäklare utvärderats och följande slutsatser dragits.

När det gäller transaktioner där köp- och säljverksamhet ingår (vapenmäklaren blir laglig ägare till vapen eller militär utrustning) eller mellanhand (mäklaren förvärvar inte själv materielen), bör en licens eller ett skriftligt tillstånd utfärdas av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där mäklarverksamheten äger rum eller där mäklaren är bosatt eller lagligt etablerad. Ansökningarna om licens eller tillstånd bör behandlas från fall till fall med avseende på kriterierna i EU:s uppförandekod för vapenexport.

Dessutom bör medlemsstaterna allvarligt överväga att upprätta ett register där mäklarna är införda eller kräva att de skaffar ett skriftligt tillstånd från de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där de är bosatta eller lagligt etablerade. Vid behandlingen av en ansökan om tillstånd att utöva mäklarverksamhet bör hänsyn tas till eventuellt tidigare deltagande i olaglig verksamhet. Ett sådant system med register eller tillstånd skall inte tolkas som ett officiellt godkännande av mäklarverksamhet, vilket för övrigt klart framgår av att det fortfarande finns ett system med individuella eller övergripande licenser som tillåter transaktionerna.

De kontroller som avses i lagstiftningen på detta viktiga område bör åtföljas av effektiva påföljder. Medlemsstaterna skulle kunna utbyta information om lagstiftning, registrerade mäklare och mäklare som tidigare bevisligen har deltagit i olaglig verksamhet och fortsätta diskussionerna om denna fråga i Coarm-gruppen för att mer exakt fastställa bland annat eventuella utvärderingskriterier för ansökningarna om registrering som mäklare eller tillstånd att utöva mäklarverksamhet (2001).

Inom ramen för Coarm-gruppen har medlemsstaterna samlat in och diskuterat relevant information om kontroll av mäklarverksamhet i deras respektive nationella lagstiftning. Flera medlemsstater har redan infört kontroll av mäklarverksamhet och andra håller på att införa sådan kontroll. Medlemsstaterna har diskuterat sätt att stärka det politiska engagemanget för kontroll av mäklarverksamhet som gäller vapen både i medlemsstaterna och i ett vidare sammanhang. Ett utkast till gemensam ståndpunkt om kontroll av mäklarverksamhet när det gäller vapen lades fram av det spanska ordförandeskapet och är nu uppe till behandling (2002).

3. Immateriell överföring av teknik

Coarm-gruppen har bekräftat hur viktig den juridiska kontrollen av elektronisk överföring av programvara och teknik är som har samband med varor på den gemensamma listan, vilket redan görs i vissa medlemsstater. Man kom överens om att fortsätta behandlingen av denna fråga med beaktande av det arbete som utförs inom området för varor med dubbla användningsområden (2001).

4. Transitering

I de fall då medlemsstaterna kräver licens för transitering eller omlastning av varor på Europeiska unionens gemensamma lista bör kriterierna för Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport noga beaktas av medlemsstaterna vid beslut om ansökan av sådana licenser (2002).

5. Framställning av militära artiklar på licens

EU, som är oroad över följdverkningarna av ett okontrollerat flöde och destabiliserande anhopningar av vapen och övrig militär utrustning och över spridningen av teknik och medel för framställning av sådan utrustning, har antagit åtgärder för att konsolidera och stärka kontrollen av vapenexport för att främja internationellt samarbete på detta område och för att bidra till förebyggandet av konflikter. I detta hänseende erkänner EU att vapenexporterande stater har ett särskilt ansvar. Medlemsstaterna, som erinrar om EU:s uppförandekod för vapenexport av den 8 juni 1998, enades om att man vid behandlingen av en ansökan om export av i den gemensamma förteckningen över militär utrustning upptagen kontrollerad teknik eller upptagna varor i avsikt att utomlands framställa utrustning som omfattas av den gemensamma militära förteckningen, bör beakta möjligheten att slutprodukten används i framställningslandet och risken att slutprodukten kan avledas eller exporteras till en icke önskvärd slutanvändare (2002).

III. PRAXIS I SAMBAND MED BESTÄMMELSERNA I UPPFÖRANDEKODEN

Tillämpningsbestämmelse 3

Genom diplomatiska kanaler kommer medlemsstaterna att översända detaljerade uppgifter om de licensansökningar som har avslagits i enlighet med uppförandekoden för militär utrustning, tillsammans med en förklaring av varför ansökan har avslagits. Den information som skall meddelas föreligger i form av ett utkast till formulär som återfinns i bilaga A. Innan någon medlemsstat beviljar en licens som en annan medlemsstat eller andra medlemsstater har vägrat bevilja för en i huvudsak identisk transaktion under de senaste tre åren, skall medlemsstaten först samråda med den eller de medlemsstater som avslog licensansökningarna. Om medlemsstaten efter dessa samråd ändå beslutar att bevilja licens kommer den att underrätta den eller de medlemsstater som avslog ansökan (ansökningarna) och därvid utförligt förklara sina skäl. Beslutet att tillåta eller vägra överföring av någon militär utrustning skall varje medlemsstat själv fatta. En ansökan om licens skall anses ha avslagits när medlemsstaten har vägrat att tillåta den faktiska försäljningen eller den fysiska exporten av den berörda militära utrustningen, om försäljning i annat fall skulle ha ägt rum, eller det relevanta avtaletts ingå. För detta ändamål kan ett anmälningspliktigt avslag, i enlighet med nationella förfaranden, innefatta avslag på en ansökan om tillstånd att inleda förhandlingar eller ett nekande svar på en formell inledande förfrågan om en särskild beställning.

1. Anmälan om avslag och samråd

Serienummer som anger ursprungsland och avslagets nummer skall införas för anmälan om avslag (åtföljt av gemenskapens akronym för den berörda medlemsstaten och angivande av år).

De avslag som skall överklagas enligt nationella förfaranden skall delges enligt uppförandekoden med en uppgift om detta.

Beslut om att upphäva gällande licenser skall behandlas på samma sätt som avslag på licensansökningar.

Anmälningar om avslag som har cirkulerats till de internationella exportkontrollsystemen skall spridas som anmälningar om avslag enligt uppförandekoden om så är lämpligt för kodens omfattning.

En period på två till fyra veckor från den dag då begäran om samråd har mottagits skall inrättas för det samrådsförfarande som avses i tillämpningsbestämmelse 3 i koden, om inte någon annan tidsperiod har beslutats mellan de berörda parterna.

När ett vapenembargo upphävs skall de avslag som endast bygger på embargot upphöra om de inte förnyas av det land som har lämnat avslag inom en period av en månad på grundval av andra kriterier i koden.

Anmälningar om avslag skall innehålla följande uppgifter:

- destinationsland,

- fullständig beskrivning av de varor det gäller (med motsvarande nummer på den gemensamma förteckningen),

- köpare (med angivelse av om köparen är ett myndighetsorgan, polis, armé, flotta, flygvapen eller en paramilitär styrka, eller om det gäller en privat fysisk eller juridisk person och, om avslaget bygger på kriterium 7, namnet på den fysiska eller juridiska personen,

- beskrivning av slutanvändningen,

- orsakerna till avslaget (dessa bör inte omfatta endast kriterienumret/-numren utan även de faktorer på vilka bedömningen bygger),

- datum för avslaget (eller information om datumet för ikraftträdandet, såvida det inte redan har trätt i kraft).

Ett avslag om licens för en transaktion som bedöms vara i stort sett identisk med en transaktion som redan har fått avslag av en annan medlemsstat bör också anmälas.

Den stat som har inlett samrådet bör alltid informera den anmälande staten om sitt slutliga beslut, oavsett om detta innebär att en licens har utfärdats eller avslagits.

När det gäller avslag som är äldre än tre år, även om, som framgår av uppförandekoden, skyldigheten att samråda upphör efter tre år, upphör inte ett sådant avslag att gälla utan kan bli föremål för informationsutbyte (2000).

2. Dialog om licenser som beviljats trots tidigare "undercut"

Om de inledda samråden om avslag på licensansökan utmynnar i ett positivt beslut, skulle detta särskilt kunna understödja dialogen om hur kodens kriterier skall tolkas och på så sätt främja samsynen på området för export av vapen.

Sådana fall skulle kunna utgå ifrån hur situationen i de berörda bestämmelseländerna har utvecklats och/eller avslöja olika tolkningar av kriterierna. Därför kan de medlemsstater som beslutar sig för att inte beakta ett beslut om avslag godta detta, förutsatt att det överensstämmer med överväganden på nationell nivå och att konfidentiellt överlämna information i anslutning till detta beslut inte enbart (som anges i koden) till den stat som ursprungligen har gett avslag, utan även inom ramen för Coarm-gruppen till samtliga medlemsstater (2001).

3. Begreppet "I huvudsak identiska transaktioner"

Diskussionerna i Coarm-gruppen har lett till följande gemensamma ställningstagande:

Det är genom att dagligen tillämpa den avslagsmekanism som anges i koden som man tillägnar sig den erfarenhet som gör att det går att klarlägga vad som bör förstås med "i huvudsak identiska transaktioner".

Denna metod kommer att underlättas om en allmängiltig metod för att utvärdera transaktionerna används och begreppet "i huvudsak identisk" ges en vid tolkning till att börja med. Det efterföljande samrådet kommer att göra det möjligt att vinna den erfarenhet som är nödvändig för att gradvis fastställa en mer exakt definition av begreppet.

Förutsatt att det överensstämmer med nationella överväganden och att förfarandet är konfidentiellt, kommer den medlemsstat som har inlett samrådet att, för att ytterligare påskynda processen och inom ramen för arbetet i Coarm-gruppen, utbyta information med EU:s övriga medlemsstater om de fall där samråden har visat att två transaktioner inte var i huvudsak identiska. Enligt samrådsmekanismens logik anses inte dessa fall göra det möjligt för konkurrenter att utnyttja ett avslag på en licensansökan till sin fördel (2000).

Tillämpningsbestämmelse 4

EU:s medlemsstater skall behandla sådana avslag och samråd konfidentiellt och inte använda dem för att uppnå kommersiella fördelar.

1. Sekretess i samråden

Medlemsstaterna har tittat på arrangemangen runt samrådsförfarandena och särskilt problemen i samband med den sekretess som är nödvändig vid sådana kontakter, men som inte bör motverka de öppenhetssträvanden som utgör grundvalen för uppförandekoden (2000).

Tillämpningsbestämmelse 5

Medlemsstaterna kommer att verka för ett skyndsamt antagande av en gemensam förteckning över militär utrustning som omfattas av uppförandekoden, grundad på liknande nationella och internationella förteckningar. Innan detta är gjort kommer koden att fungera på grundval av nationella kontrollförteckningar, vid behov tillsammans med beståndsdelar från relevanta internationella förteckningar.

1. Den gemensamma förteckningen

Den gemensamma förteckningen över militär utrustning antogs av rådet den 13 juni 2000 och offentliggjordes i Europeiska gemenskaperas officiella tidning den 8 juli 2000. Rådet beslutade att offentliggöra förteckningen i enlighet med principen om omfattande öppenhet som ingår i koden.

Medlemsstaterna kommer nu att använda hänvisningarna i den gemensamma förteckningen i underrättelser om avslag (med retroaktiv verkan för tidigare underrättelser om avslag) och därigenom klargöra och underlätta utbyte av uppgifter i dessa frågor.

Avslag som rör varor som omfattas av medlemsstaternas nationella kontroller, men som inte finns upptagna i ovannämnda förteckning, kommer även i fortsättningen att meddelas alla medlemsstater. De medlemsstater som inte kontrollerar dessa varor skall meddela andra om detta.

Den gemensamma förteckningen över militär utrustning anses vara ett politiskt åtagande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Alla medlemsstater har därför gjort ett politiskt åtagande om att se till att den nationella lagstiftningen ger dem möjlighet att kontrollera export av alla varor i förteckningen. Den gemensamma förteckningen över militär utrustning kommer att vara referenspunkt för medlemsstaternas nationella förteckningar över militär utrustning men skall inte direkt ersätta dessa.

Eftersom förteckningen kommer att förändras över tiden kommer medlemsstaterna att fortsätta att uppdatera den regelbundet i Coarm.

Medlemsstaterna har meddelat att de kommer att stödja insatser beträffande alla varor från den gemensamma förteckningen över militär utrustning som inte finns upptagna på Wassenaar-förteckningen som skall läggas fram för diskussion i Wassenaar-arrangemanget (2000).

Coarm-gruppen enades om att ordförandeskapet vid behov skall kalla till särskilda möten (på nivån tekniska experter) för att besluta om en eventuell uppdatering av EU:s gemensamma förteckning med anledning av ändringar i Wassenaar-arrangemangets förteckning och samordna medlemsstaternas ståndpunkter samt enas om eventuella gemensamma förslag till ändringar i Wassenaar-arrangemangets förteckning (2002).

2. Kontroll av export av icke-militär säkerhetsutrustning och polisutrustning

Coarm har åtagit sig att utarbeta en gemensam förteckning över icke-militär säkerhetsutrustning och polisutrustning vars export bör övervakas enligt det andra kriteriet i koden, nämligen att "de mänskliga rättigheterna respekteras i det slutliga bestämmelselandet". Kommissionen har nu meddelat att det finns ett utkast till en gemenskapsmekanism för kontroll av exporten av icke-militär utrustning som kan användas för internt förtryck (2001).

Kommissionen sade sig ha för avsikt att lägga fram ett förslag till en gemenskapsförordning som skall omfatta sådana frågor och lade fram sina preliminära tankegångar när det gäller struktur och innehåll beträffande ett sådant förslag som fullt ut skulle förbjuda utrustning som endast används för tortyr samt införa en sträng kontroll av utrustning som kan användas för internt förtryck (2002).

Tillämpningsbestämmelse 7

För att koden skall kunna bli så verkningsfull som möjligt kommer EU:s medlemsstater att inom ramen för GUSP sträva efter att stärka sitt samarbete och att främja samstämmigheten i vapenexporten.

1. Överklagandeförfarande

Coarm-gruppen diskuterade eventuella överklagandeförfaranden för export av militär utrustning (2001).

2. Slutanvändarintyg

Medlemsstaterna enades om en gemensam grund till ett intyg om slutdestination, när så krävs av en medlemsstat, beträffande export av varor som finns upptagna på den gemensamma förteckningen över militär utrustning. De fastställde även kompletterande delar som också kan krävas i enlighet med respektive nationell lagstiftning.

Åtminstone följande uppgifter skall ingå i ett slutanvändarintyg:

- Uppgifter om exportören, åtminstone namn, adress och företagets namn.

- Uppgifter om slutanvändaren, åtminstone namn, adress och företagets namn. När det gäller export till ett företag som återförsäljer varor på den lokala marknaden kommer företaget att anses vara slutanvändare.

- Det land som är slutdestination.

- En beskrivning av de varor som exporteras (typ, kännetecken) eller hänvisning till det avtal som har ingåtts med myndigheterna i det land som är slutdestination.

- Kvantitet av och/eller värde på de exporterade varorna.

- Slutanvändarens namnteckning, namn och ställning.

- Slutanvändarintygets datum.

- Klausul om slutanvändning och/eller om förbud av återexport.

I enlighet med respektive nationell lagstiftning kan medlemsstaterna dessutom bland annat kräva följande:

- En klausul om förbud av återexport av varor som omfattas av slutanvändarintyget. En sådan klausul kan bland annat

- innehålla ett kategoriskt förbud mot återexport,

- föreskriva att återexport kommer att förutsätta skriftligt avtal med myndigheterna i det ursprungliga exportlandet,

- medge återexport utan förhandstillstånd från myndigheterna i exportlandet till vissa länder som fastställs i slutanvändarintyget.

- Uppgift om varornas slutanvändning.

- En förpliktelse, vid behov, om att de exporterade varorna inte kommer att användas för andra ändamål än det angivna.

- En förpliktelse, vid behov, om att varorna inte kommer att användas i utveckling, tillverkning eller användning av kemiska, biologiska eller nukleära vapen eller till missiler som kan bära sådana vapen.

- Fullständiga uppgifter, vid behov, om mellanhanden.

- Om slutanvändarintyget kommer från regeringen i det land för vilket varorna är avsedda kommer intyget att bestyrkas av exportlandets myndigheter för att kontrollera att namnteckningen är äkta och undertecknarens möjligheter att göra åtaganden på regeringens vägnar (2002).

3. Samordning mellan medlemsstaterna

Samordningen inom Europeiska unionen var föredömlig vid Förenta nationernas konferens om olaglig handel med lätta vapen i New York den 9-20 juli 2001 där Europeiska unionen var den enda gruppen av stater som lade fram en övergripande handlingsplan.

EU höll också en hög profil vid mötena i konferensens förberedande kommitté och tvekade inte att genom ordförandeskapet tydligt framhålla sina mål på detta område (2001).

Tillämpningsbestämmelse 8

Alla EU:s medlemsstater kommer att till andra EU-partner i förtroende överlämna en årlig rapport om sin försvarsexport och tillämpning av koden. Rapporterna kommer att diskuteras vid årliga möten inom ramen för GUSP. Mötet kommer även att se över kodens tillämpning, fastställa eventuella nödvändiga förbättringar och för rådet lägga fram en konsoliderad rapport med utgångspunkt i medlemsstaternas bidrag.

1. Harmonisering av de nationella rapporterna

Medlemsstaterna enades om att den offentliga rapporten skall innehålla uppgifter fördelade på mottagarländer om antal och värde av beviljade licenser och värdet av den faktiska exporten (om de finns tillgängliga). Den skall också innehålla det totala antalet avslag från varje medlemsstat och det totala antalet avslag från alla medlemsstater för varje mottagarland och ange vilka kriterier som har åberopats för avslagen och hur många gånger dessa kriterier har åberopats (2002).

Tillämpningsbestämmelse 9

EU:s medlemsstater kommer när så är lämpligt att gemensamt och inom ramen för GUSP bedöma situationen för potentiella eller faktiska mottagare av vapenexport från EU:s medlemsstater mot bakgrund av uppförandekodens principer och kriterier.

1. Samråd inom Coarm-gruppen

Delegationerna kan ta upp varje enskilt fall av vapenexport till diskussion i Coarm-gruppen om det anses lämpligt för överläggningarna om de nationella licenserna (1999).

Medlemsstaterna kommer att fortsätta att utbyta uppgifter om nationell tolkning av embargon från Förenta nationerna, Europeiska unionen och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa.

Medlemsstaterna kommer även att samverka om nationella strategier för vapenexportkontroll till vissa länder eller regioner som inte är föremål för embargo men som övervakas noggrant (inre eller yttre konflikt, läget för de mänskliga rättigheterna osv.) (2000).

2. Utbytet av uppgifter om nationella kontrollstrategier för vapenexport till vissa länder eller regioner som anses kräva särskild uppmärksamhet

Ett betydande antal avslag som har meddelats inom ramen för kodens mekanism utgör den konkreta grunden för sådana utbyten. Utbytena har också kompletterats med utbyten av åsikter och uppgifter bland alla medlemsstater på en regelbunden och systematisk basis inom Coarm-gruppen med inriktning på särskilda länder och regioner (2001).

Tillämpningsbestämmelse 11

EU:s medlemsstater kommer att göra sitt bästa för att uppmana andra vapenexporterande stater att ansluta sig till uppförandekodens principer.

1. Tredje länder

Länder utanför EU som har sagt sig ansluta till kodens principer och kriterier och som har engagerats i omstruktureringen av den europeiska försvarsindustrin skall tillåtas tillträde till den tolkning av kodens principer och kriterier som ständigt utvecklas. Detta skall inte innebära tillgång till uppgifter som har kommit fram under de förfaranden som det hänvisas till i kodens tillämpningsbestämmelser.

Europeiska unionen och dess medlemsstater fortsätter att uppmana andra vapenexporterande länder att ansluta sig till kodens principer (2001).

Uppförandekoden var det huvudsakliga ämnet i alla politiska samråd med icke-medlemsstater. Samråd pågår med Förenta staterna om olika sätt att följa upp Europeiska unionens och Förenta staternas förklaring från december 2000 om staters ansvar och om öppenhet i vapenexporten (2002).

2. Associerade länders engagemang i underrättelser om avslag

Medlemsstaterna enades om att utbyta uppgifter om avslag på kollektiv basis med de associerade länderna och uppmana dem att på samma sätt meddela medlemsstaterna om sina avslag. Ordförandeskapet kommer att se till att uppgifterna meddelas och att de innehåller följande: destinationsland, en kortfattad beskrivning av utrustningen och dess klassificering enligt den militära förteckningen, klassificering av slutanvändaren som regeringsorgan eller privat enhet och anledningen till avslaget (kriterier i EU:s uppförandekod) (2002).

BILAGA II

INFORMATION OM MEDLEMSSTATERNAS VAPENEXPORT OCH GENOMFÖRANDE AV UPPFÖRANDEKODEN FRÅN OCH MED DEN 1 JANUARI TILL OCH MED DEN 31 DECEMBER 2001

Statistiken sammanställs på olika sätt av varje medlemsstat: ingen enhetlig standard används. På grund av de nuvarande förfarandena inom vapenexportkontroll eller dataskyddslagstiftning har följaktligen inte alla länder kunnat lämna samma uppgifter.

De bifogade tabellerna innehåller följande uppgifter:

TABELL A

- Fördelat efter varje medlemsstat(1) a) = antal utfärdade licenser (om det finns tillgängligt), b) = värdet av de utfärdade licenserna i euro (om det finns tillgängligt), c) = värdet av vapenexporten i euro (om det finns tillgängligt). (Totalt per region anges i fetstil.)

- Total export per medlemsstat och den totala EU-exporten till varje slutmål(2) a) = antal utfärdade licenser (om det finns tillgängligt), b) = värdet av de utfärdade licenserna i euro (om det finns tillgängligt), c) = värdet av vapenexporten i euro (om det finns tillgängligt), d) = antal vägrade licenser, e) = kriterienummer som vägran är grundad på (det ungefärliga antalet gånger varje kriterium åberopas anges inom parentes); avvikelser i slutsumman per region och slutsumman per medlemsstat förklaras i fotnoterna 4 och 8 som även kan gälla flera medlemsstater.

TABELL B

Det totala antalet rådfrågningar som har gjorts och det totala antalet rådfrågningar som har mottagits av varje medlemsstat.

TABELL C

Internetadresser för nationella rapporter om vapenexport.

TABELL A((Tabellen finns bara på engelska.))

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

TABELL B

Totalt antal samråd som initierats och som mottagits av varje medlemsstat

>Plats för tabell>

TABELL C

>Plats för tabell>

(1) För att göra tabellen mer lättläst har utelämnade uppgifter och/eller "ej tillgängligt" utelämnats.

(2) För att göra tabellen mer lättläst har utelämnade uppgifter och/eller "ej tillgängligt" utelämnats.