[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 16.11.2006

KOM(2006) 695 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Utförlig rapport om garantifonden {SEK(2006) 1460}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

2. Garantifondens verksamhet och större förändringar 2003–2006 3

2.1. Verksamhet som täcks av fonden 3

2.1.1. Huvuddrag i de garantier som beviljas EIB 4

2.1.2. Makroekonomiskt stöd och Euratomverksamhet som garanteras av fonden 4

2.2. Avsättning till fonden 4

3. Garantifondens utveckling och resultat under perioden 2003–2006 5

3.1. Värn för EU:s budget vid utebliven betalning 5

3.2. Utvecklingen av fondens tillgångar 5

3.3. Budgetdisciplin 6

4. Garantifondens parametrar 6

4.1. Förmågan att fånga upp behov 6

4.2. Huvudparametrar 7

4.3. Villkor för gemenskapens garantier till EIB (nya budgetplanen 2007–2013) 7

5. Det nya avsättningssystemet 7

5.1. Bakgrund 7

5.2. Grundläggande principer för den nya avsättningsmekanismen 8

6. Framtidsbedömning 9

6.1. Nästa utvidgning 9

6.2. Det nya utlåningsmandatet för EIB 10

6.3. Översyn av institutionella bestämmelser för förvaltningen av fondens tillgångar 10

7. Slutsats 10

1. INLEDNING

Genom rådets förordning (EG, Euratom) nr 2728/94 av den 31 oktober 1994 (nedan kallad ”fondförordningen”) upprättas en garantifond (nedan kallad ”fonden”) för åtgärder avseende tredjeland, så att gemenskapens borgenärer kan få ersättning vid utebliven betalning från låntagarnas sida för lån som beviljas eller garanteras av gemenskapen.

En första granskning av hur fonden har fungerat ägde rum 1998 i enlighet med artikel 9 i fondförordningen[1]. Kommissionen lade då också fram förslag om ändring av förordningen. I enlighet med förordning (EG) nr 1149/1999 av den 25 maj 1999[2], genom vilken bl.a. artikel 9 i fondförordningen ändrades, skall ytterligare två utförliga rapporter lämnas över till Europaparlamentet och rådet, den ena när det första anslutningsavtalet ingås… och [den andra] senast den 31 december 2006 , dvs. vid utgången av den nuvarande budgetplanen 2000–2006.

Sedan tio stater skrivit under anslutningsavtalet den 19 april 2003 antogs den andra utförliga rapporten i oktober 2003[3].

I ett arbetsdokument från kommissionen (nedan kallat ”bilagan”)[4] kompletteras denna rapport med figurer, tabeller och tillägg.

2. GARANTIFONDENS VERKSAMHET OCH STÖRRE FÖRÄNDRINGAR 2003–2006

2.1. Verksamhet som täcks av fonden

Garantifonden inrättades 1994 för att skapa ett instrument för budgetdisciplin och för att begränsa inverkan på budgeten från anspråk på garantier som lämnas för lån i tredjeländer genom gemenskapsbudgeten.

Den utlåning som fonden täcker görs via tre olika instrument för vilka garantier lämnas från EG-budgeten: garantier för extern utlåning från Europeiska investeringsbanken (EIB), garantier för extern utlåning från Euratom och garantier för lån till tredjeland i form av makroekonomiskt stöd från EU.

Fonden täcker riskerna för lån och lånegarantier till tredjeland . Efter den utförliga rapporten 2003 lade kommissionen fram ett förslag om att ändra fondförordningen för att kunna ta hänsyn till framtida utvidgningar av EU. Denna andra ändring av fonden antogs genom rådets förordning (EG Euratom) nr 2273/2004 av den 22 december 2004[5]. Det fastställs i denna ändring att fondens garanti för utlåningen i fråga dras tillbaka och kommer att täckas av EU-budgeten direkt, om tredjeländer blir medlemsstater. Med tillämpning av denna förordning återfördes ett utvidgningsrelaterat belopp på nästan 339 miljoner euro till gemenskapsbudgeten i början av 2005, varigenom fonden minskade i storlek.

Vid slutet av 2005 täckte fonden ett belopp uppgående till 13 680 miljarder euro i garanterad utlåning varav 13 554 miljarder i löpande krediter och 126 miljoner i upplupen ränta, och fondens tillgångar uppgick till 1 324 miljarder euro (se figur 1 i bilagan).

2.1.1. Huvuddrag i de garantier som beviljas EIB

Huvuddelen av fondens garantier berör lån som EIB beviljar i tredjeländer[6]. När EIB har konstaterat att en låntagare vars lån är garanterat inte har återbetalat på den utsatta förfallodagen, begär banken att gemenskapen betalar skuldbeloppet enligt respektive garantiavtal. Om EIB har ytterligare en offentlig eller privat garant utöver gemenskapen, har banken skyldighet att i första hand åberopa sådana garantier från tredje part innan anspråk görs på EU-garantin.

Gemenskapsgarantin täcker alla kreditrisker för garanterad utlåning i tredjeländer, om det inte finns arrangemang för riskdelning, då gemenskapen täcker bara de specifikt politiska riskerna och EIB får bära och mildra icke-politiska risker.

2.1.2. Makroekonomiskt stöd och Euratomverksamhet som garanteras av fonden

För den här typen av transaktioner som omfattas av fonden lånar gemenskapen upp medel på finansmarknaden för att sedan (omgående på motsvarande villkor) göra återutlåning till icke-medlemsstater (makroekonomiskt stöd) eller till företag (Euratomlån).

Återbetalningen av dessa lån skall täcka återbetalningen av de lån som gemenskapen har tagit upp. Om låntagaren inte betalar i tid skall kommissionen återbetala lånet på det fastställda datumet med egna medel. Om förseningen av återbetalningen har bekräftats tre månader efter förfallodagen, vänder kommissionen sig till fonden för att få den konstaterade bristen täckt.

2.2. Avsättning till fonden

Fonden får sina medel genom budgetposten Reserv för lånegarantier för och i tredjeland ( Reserve for loans and loan guarantees to and in non-member countries ) i EU:s allmänna budget. Garantireservens årliga belopp fastställs i budgetplanen 2000–2006 och uppgår till 200 miljoner euro i 1999 års priser.

Basen för täckningen varierar beroende på vilken garantinivå som tillämpas. För alla Euratomlån och lån för makroekonomiskt stöd är garantinivån fastställd till 100 %, dvs. inbetalningssatsen gäller för hela lånebeloppet. Lånegarantier som ställs för EIB-lån varierar beroende på vilken låneportfölj det gäller. Inom varje portfölj är i praktiken individuella EIB-lån garanterade till 100 % fram till dess att det övergripande taket är uppnått[7]. För att bestämma det belopp som skall avsättas till fonden multipliceras i ett första steg de totala lånebeloppen med respektive garantinivåer. Resultatet av denna kalkyl multipliceras sedan med inbetalningssatsen (för närvarande 9 %).

Överenskommelsen om den nya budgetplanen 2007–2013 innebär en förändring i fråga om finansieringskälla för fonden från den nuvarande öronmärkta reserven i budgeten under den särskilda budgetrubrik 6 till finansiering via en budgetpost under budgetrubrik 4 (obligatoriska utgifter). Detta är en väsentlig förändring av det sätt på vilket de nödvändiga budgetresurserna anskaffas[8]. Ett årligt belopp på 200 miljoner euro i nuvarande priser, dvs. 1,4 miljarder euro för perioden 2007–2013, reserveras som medel till fonden i de avsättningar som skall göras inom ramen för den nya budgetplanen.

3. GARANTIFONDENS UTVECKLING OCH RESULTAT UNDER PERIODEN 2003–2006[9]

3.1. Värn för EU:s budget vid utebliven betalning

[pic]Fonden har ända sedan den infördes 1994 effektivt fyllt sin funktion genom att förhindra störningar i budgetgenomförandet som annars skulle kunna inträffa på grund av underskott i utlåning som garanteras direkt via budgeten. Figur 2 i bilagan visar hur fonden har lyckats med att fånga upp effekterna av krav på att garantin skulle aktiveras.

Om det inte hade varit för fonden, skulle gemenskaperna vid flera tillfällen ha behövt ta av budgetmedlen för att göra garantibetalningar, och detta skulle ha krävt en omfördelning av anslagen under budgetårets gång. Sedan 2003 har fyra fall på totalt 9,2 miljoner euro hanterats genom fonden, och allt gäller garantier som ställts för EIB-lån i Argentina (se tabell 1 i bilagan som ger en detaljerad bild av alla in- och utflöden ur fonden).

Fonden har lyckats återkräva alla förfallna kapital- och räntebetalningar från Argentina under 2003–2005. Endast straffräntan på 1,4 miljoner amerikanska dollar (motsvarande 1,2 miljoner euro) återstår för fonden att kräva in.

Den senaste tidens låga förluster för fonden på grund av utebliven betalning skall inte tas som ett tecken på att riskerna för fonden har minskat. Historiskt nådde årsförlusterna ett maximum med 303 miljoner euro 1995. För närvarande är den högsta individuella risken för ett enskilt land 1,8 miljarder euro och t.ex. vid inbördeskrig skulle anspråken på fonden kunna öka avsevärt vilket erfarenheterna från f.d. Republiken Jugoslavien har visat.

3.2. Utvecklingen av fondens tillgångar

Figur 2 i bilagan visar att fondens volym har minskat sedan 2001 då den nådde sin topp med 1,8 miljarder euro.

Bortsett från ändringar i garanterad nettoutlåning på grund av ny utlåning och amortering av gamla lån beror minskningen av fondens volym i första hand på att tio nya medlemsländer anslöts den 1 maj 2004.

Utöver medelsförsörjning via budgetreserven är fondens största inkomstkälla den ränta som utgör avkastning på tillgångarna och som förvaltas av EIB under kommissionens överinseende. Ränteinkomsterna på fondens tillgångar har avtagit sedan 2003 i linje med fondens minskning. Denna trend har dessutom förstärkts av en allmän nedgång i marknadsräntorna. Vid utgången av 2005 uppgick fondens totala tillgångar till 1 299,4 miljoner euro (marknadsvärde utan upplupen ränta). 75,8 % av detta belopp var investerat i obligationer, 24,1 % på insättningskonton och 0,1 % i löpande räkning. Den intjänade räntan under 2005 uppgick till 51,6 miljoner euro. Nettoinkomsten från fondens investeringar, dvs. intjänad ränta minus avgifter till EIB och andra kostnader, uppgick till 50,7 miljoner euro.

En annan väsentlig utveckling är kommissionens beslut att lägga fram sina ekonomiska redovisningar enligt IPSAS-liknande principer 2005. Följderna av detta beslut, som kommer att leda till större rörlighet i fondportföljens värde, förklaras i tillägg 1 i bilagan.

3.3. Budgetdisciplin

Den reserv som avsatts för fonden har tillsammans med reglerna för fonden begränsat garantikapaciteten till omkring 3 miljarder euro per år (beroende på garantinivån) i budgetplanen 2000-2006 (se tabell 2 i bilagan). I princip skall en viss del av låne- eller garantibeloppet täckas av reserven när ett nytt lån eller en lånegaranti beviljas. Därför styr inbetalningssatsen tillsammans med reservbeloppet den totala utlåningen och beviljandet av garantier.

När reserven avskaffas från och med 2007 kommer denna mekanism att upphöra att existera i sin nuvarande form. Budgetdisciplinen kommer dock att upprätthållas med andra mekanismer. Betydande inslag i budgetdisciplinen är fortfarande i kraft och kommer att säkerställa att den garanterade utlåningen kommer att utvecklas i full överensstämmelse med rådets och Europaparlamentets avsikter:

- EIB:s fleråriga utlåningsmandat kommer att begränsas för perioden 2007–2013 (detta rådsbeslut omfattar omkring 90 % av den totala lånevolymen).

- Lån till makroekonomiskt stöd beviljas genom beslut i varje enskilt fall av rådet.

- Euratoms utlåning har ett tak på 4 miljarder euro av vilket omkring 85 % redan har lånats ut. Den återstående marginalen blir ungefär 600 miljoner euro.

4. GARANTIFONDENS PARAMETRAR

Ett av syftena med den här rapporten är att undersöka om fonden fungerar tillfredsställande, om den har rätt parametrar över tiden och att föreslå förbättringar om det behövs. När det gäller fondens funktion har det konstaterats att det finns utrymme för förbättring i fråga om medelsförsörjningen, och kommissionen lade fram ett förslag i april 2005 (se avsnitt 5).

I det avsnittet dras slutsatsen att det inte finns några skäl att ändra fondens parametrar. Men eftersom kommissionens förslag till ett nytt utlåningsmandat för EIB och till den nya avsättningsmekanismen ännu inte har antagits och fortfarande kan komma att ändras avser kommissionen att överlämna en ny utförlig rapport till rådet och Europaparlamentet. Den rapporten kommer att färdigställas 2010 eller tidigare om det visar sig att någon av fondens parametrar behöver ändras. Kommissionen avser även att granska fondens parametrar så snart ett beslut om medelsförsörjningen har fattats mot bakgrund av den erfarenhet som då kommer att finnas om det nya EIB-mandatet.

4.1. Förmågan att fånga upp behov

Fondens kapacitet att fånga upp de garanterade transaktioner som planeras och förutses av kommissionen (makroekonomiskt stöd och Euratom) och EIB är en viktig indikator för bedömningen av hur väl anpassade fondens parametrar är. Mellan 2002 och 2006 (se tabell 2 i bilagan) var fondens förmåga att fånga upp behoven tillräcklig för att hantera den planerade och förutsedda utlåningen. Det har av det skälet inte funnits anledning att föreslå att fondens parametrar skall ändras.

4.2. Huvudparametrar

Det är målsatsen som är den huvudparameter som bör analyseras om avsikten är en stabil utveckling på medellång sikt. Inbetalningssatsen och EIB:s garantinivå kommer inte att ha någon betydelse när kommissionens förslag för en ny inbetalningsmekanism har antagits, eftersom det belopp som fonden behöver kan bestämmas genom att bara tillämpa målsatsen på det utestående beloppet.

Kommissionen anser att den nuvarande målsatsen, dvs. kvoten mellan fondens tillgångar och totalbeloppet av utestående lån på 9 %, är förenlig med fondens riskprofil. Eftersom det nya EIB-mandatet för extern utlåning sannolikt inte kommer att förändra fondens riskprofil särskilt mycket inom den överblickbara framtiden på grund av de nuvarande lånens betydelse, har det inte funnits anledning att föreslå några förändringar av den här parametern.

4.3. Villkor för gemenskapens garantier till EIB (nya budgetplanen 2007–2013)

Det är bara med de nuvarande avsättningsreglerna som garantinivån för EIB:s utlåningsmandat har inverkan på fondens medelsbehov. Så snart den nya avsättningsmekanismen har antagits kommer inte längre denna parameter att ha något inflytande över avsättningen till fonden.

Med tanke på det låga antalet betalningsförsummelser och den extra säkerhet som tredjepartsgarantierna utgör, förefaller det även tillräckligt försiktigt att upprätthålla en täckningsgrad på 65 % för EIB:s låneportfölj. Dessutom kommer den årliga risktäckningsgraden att försämras något under perioden 2007–2013, vilket visas i tabell 3 i bilagan.

Mot denna bakgrund förefaller det inte lämpligt att i detta skede föreslå någon ändring av täckningsgraden.

Det skall också nämnas att kommissionen i sitt förslag till ett nytt EIB-mandat för extern utlåning utvidgar den garanti som lämnas till EIB till att omfatta inte bara lån från EIB utan även garantier som EIB lämnar till andra finansinstitut. Vidare klargör kommissionens förslag karaktären hos den garantitäckning som kommer att vara begränsad till politiska risker och risker i fråga om suveränitet. Inverkan från sådana ändringar på fondens totala riskprofil kan bedömas inom ramen för nästa utförliga rapport som kommer att läggas fram senast 2010.

5. DET NYA AVSÄTTNINGSSYSTEMET

5.1. Bakgrund

I april antog kommissionen ett förslag[10] till en ny avsättningsmekanism för fonden (se tillägg 2 i bilagan för en ingående presentation av förslaget), dvs. de regler som skall styra hur fondens tillgångar skall fås att stämma med fondens målbelopp. Den föreslagna ändringen ligger i linje med de behov som kartlades i den andra utförliga rapporten om garantifondens funktion 2003. När den här rapporten avslutades pågick fortfarande diskussioner i rådet, men Europaparlamentet[11] och revisionsrätten[12] hade avgett positiva yttranden.

Motivet för en ny avsättningsmekanism är tvåfalt:

Erfarenheten har visat att de gällande reglerna ofta har lett till överreserveringar av fondmedel och därigenom till ett inoptimalt utnyttjande av budgetmedel. Detta problem har först och främst orsakats av osäkra prognossiffror i avsättningsprocessen. De nuvarande reglerna resulterar vidare i ett flertal överföringar till och från fonden under ett och samma år, vilket ger upphov till onödiga administrativa förfaranden, inte bara för kommissionens fackavdelningar utan också för budgetmyndighetens två institutioner.

För det andra innebär, som tidigare nämnts, den interinstitutionella överenskommelsen att det från och med den 1 januari 2007 blir en ny finansieringskälla för fonden, från en bestämd reservering till en budgetpost under budgetrubrik 4. Den nuvarande avsättningsmekanismen fungerar inte i den nya budgetmiljön. Att upprätthålla den nuvarande avsättningsmekanismen skulle innebära att budgetplanering och överblickbarhet skulle bli lidande (se tillägg 3 i bilagan).

Dessutom skulle det bli svårt eller rent av omöjligt att förse fonden med medel enligt fondförordningen om ett oförutsett och därför obudgeterat beslut skulle antas om makroekonomiskt stöd mot slutet av ett år. I så fall skulle brist på budgetmedel i en budgetpost göra det mycket svårt eller omöjligt att finna medel för nödvändiga avsättningar till fondens budgetpost och därigenom vara ett hinder för gemenskapens nödvändiga stöd.

Det bör även noteras att med den nuvarande avsättningsmekanismen, och om man beaktar att det för perioden 2007–2013 förutses att 1,4 miljarder euro skall avsättas för fonden, skulle EIB:s maximala utlåningsmandat till tredjeländer inte kunna uppgå till mer än 17 miljarder euro (under antagandet att inga förluster uppstår genom betalningsförsummelser och att Euratomutlåning och utlåning för makroekonomiskt stöd kommer att uppgå till 4,5 miljarder euro; se tabell 4 i bilagan för detaljer).

5.2. Grundläggande principer för den nya avsättningsmekanismen[13]

Den nya avsättningsmekanismen baseras på avsättning kopplad till det utestående totalbeloppet av lån och lånegarantier, dvs. på faktiska nettoutbetalningar (utbetalningar minus amorteringar och återkallanden). Det här är den stora skillnaden i förhållande till det nuvarande systemet där avsättningen baseras på låneunderskrifter oberoende av om beloppen faktiskt utbetalas under året; det är ju inte ovanligt att låneutbetalningar görs över flera år.

I motsats till det nuvarande systemet med flera överföringar per år mellan budgeten och fonden, behövs det bara en överföring per år med det nya avsättningssystemet. Den enda överföringen per år fastställs som skillnaden mellan fondens målbelopp vid slutet av året och värdet på fondens tillgångar vid samma tidpunkt.

Tidigt påföljande år kommer det ifrågavarande avsättningsbeloppet att föras in i budgetplaneringen och i budgeten för det följande år då beloppet kommer att betalas in.

Förluster i fonden till följd av uteblivna betalningar kommer direkt att kunna avläsas som ett medelsbehov. För att upprätthålla fondens huvudsyfte, dvs. att fungera som en stötdämpare för EU:s budget, behövs det en dämpningsmekanism som ingår förslaget till en ny avsättningsmekanism och som kommer att sätta ett tak på 100 miljoner euro per år för beloppen. Detta betyder att förluster som överstiger detta tak kommer att betalas in till fonden under flera år.

För att undvika att fonden, i det mycket osannolika fallet att en serie allvarliga betalningsförsummelser äger rum, kommer att falla under den kritiska nivån 50 % av målsatsen, förutses det att den bestämmelse skall finnas kvar enligt vilken kommissionen skall lämna in en rapport till budgetmyndigheten och begära att fonden skall fyllas på genom undantagsåtgärder.

Sammanfattningsvis är de största fördelarna med förslaget om en ny avsättningsmekanism följande:

- En mer effektiv användning av budgetmedel och en minskning till en enda överföring per år mellan EU:s budget och fonden.

- Avsättning av medel som grundas på variationerna i de konstaterade nettoutbetalningarna, vilket skapar ökad överblickbarhet och förbättrar exaktheten i budgetplaneringen.

Det skall också observeras att detta förslag bara är en teknisk förbättring som inte ändrar på principen att värdet av fondens tillgångar skall vara lika stort som målbeloppet (9 % av den totala utestående garanterade utlåningen).

Den nya avsättningsmekanismen kommer att mycket striktare och mera överblickbart upprätthålla beroendet mellan det garanterade totala lånebeloppet och fondens tillgångar. De totala budgetbehoven i nästa budgetplan kommer med den nya mekanismen att förbli avsevärt lägre än om den nuvarande mekanismen bibehålls. Eventuella ”chocker” – t.ex. betydande anspråk på fonden, utflöden på grund av nya medlemsstaters anslutning eller fluktuationer på grund av IPSAS-normer i redovisningen av fondens tillgångar – kommer dock att ha direkt inflytande på fondens finansiering. Den något högre volatiliteten i avsättningsbehoven, som är priset för den förbättrade mekanismen, måste absorberas i budgeten.

6. FRAMTIDSBEDÖMNING

6.1. Nästa utvidgning

Två nya stater blir fullvärdiga medlemmar i EU 2007 och enligt fondförordningen skall fondens ansvar för garanterad utlåning dras tillbaka om tredjeländer blir medlemsstater; i så fall kommer EU-budgeten att direkt svara för dessa garantier. I början av 2007 kommer alltså ett utvidgningsrelaterat belopp på uppskattningsvis 260 miljoner euro[14] att återföras från fondtillgångarna till EU-budgeten, vilket leder till en minskning av fonden.

6.2. Det nya utlåningsmandatet för EIB

Under antagandet att kommissionens förslag[15] till nytt utlåningsmandat för EIB på 33 miljarder euro för 2007–2013 kommer att antas blir avsättningsbehoven – enligt simuleringar med den nya avsättningsmekanismen och under normala förhållanden – mindre än 1,4 miljarder euro i nominellt belopp för hela den perioden. Även i det osannolika fallet att det inträffar en utdragen serie av större förluster – beroende på anspråk på garantierna eller en ofördelaktig utveckling av fondens tillgångar – kommer detta avsättningsbelopp att vara tillräckligt (se tabell 5 i bilagan för närmare information).

6.3. Översyn av institutionella bestämmelser för förvaltningen av fondens tillgångar

Enligt fondförordningen är det EIB som förvaltar fondens tillgångar på kommissionens vägnar och under kommissionens tillsyn. Erfarenhetsmässigt har banken alltid utfört denna uppgift på ett mycket tillfredsställande sätt.

Frågan har emellertid aktualiserats om det från kostnadssynpunkt är bäst att EIB eller kommissionen förvaltar fondens tillgångar. I en enkät från Europaparlamentet 2003 (budgetkontrollkommittén, CoCoBu) i anslutning till granskning och godkännande av räkenskaperna för 2002, föreslogs det att portföljförvaltningen kunde utföras till lägre kostnad om den var en förvaltningsuppgift för kommissionen och att man av den anledningen borde överväga att föra över förvaltningen av fondtillgångarna till kommissionen. Revisionsrätten har dessutom flera gånger väckt frågan huruvida de avgifter EIB tar ut för förvaltningen av fondtillgångarna verkligen är adekvata. Utöver dessa avgifter uppstår icke-försumbara sakrelaterade kostnader för kommissionen som lägger ner mycket tid och kraft på att fastställa och övervaka investeringsstrategin och likviditetsförvaltningen[16].

Kommissionen har faktiskt i sin administration avsevärd erfarenhet av och adekvata resurser för förvaltning av tillgångar. Exempelvis är EKSG i.1-portföljen, som förvaltas av kommissionen, av ungefär samma storlek och struktur som fondtillgångarna. Kommissionens fondförvaltning omfattas av fullständig revision, kontrolleras genom riskhantering och är förenlig med god banksed.

Kommissionen utreder därför om den bör överta förvaltningen av fondtillgångarna. När denna utredning är avslutad kan kommissionen komma att lägga fram förslag om att ändra artikel 6 i fondförordningen.

7. SLUTSATS

Fonden har utfört sin huvuduppgift väl och har sedan 1994 på ett tillfredsställande sätt fungerat som stötdämpare för EU:s budget. Om kommissionens förslag genomförs kommer det att öka effektiviteten i budgeten.

I det här skedet behövs inga ytterligare lagstiftningsförslag. En ny utförlig rapport kommer dock att färdigställas 2010 eller tidigare om det visar sig att någon av fondens parametrar behöver ändras.

[1] Europaparlamentet och rådet får regelbundet utförlig information om allt som berör fonden. Fondens förvaltning analyseras i en årsrapport (senast KOM(2006) 366 och dess bilaga SEK(2006) 891).En rapport till budgetmyndigheten om garantier som täcks i den allmänna budgeten publiceras halvårsvis (senast KOM(2006) 452 och bilagan SEK(2006) 1071).

[2] Artikel 1.4 i förordning nr 1149/1999.

[3] KOM(2003) 604, 13.10.2003.

[4] SEK(2006)[…].

[5] EUT L 396, 31.12.2004, s. 28.

[6] 90 % av det löpande garanterade beloppet den 31 december 2005.

[7] För närvarande uppgår garantinivån på EIB:s utlåningsmandat till 65 %. Denna nivå föreslås också för EIB:s nya externa utlåningsmandat. Tidigare har denna garantinivå varierat (100 %, 75 %, 70 %).

[8] Det interinstitutionella avtalet (IIA) av den 17 maj 2006 (EUT C 139, 14.6.2006, s. 1) har ändrat budgetkälla för medel till fonden. Verkan av denna ändring och kommissionens förslag till ett nytt sätt att slussa medel i det sammanhanget diskuteras i avsnitt 5.

[9] De senaste uppgifterna hänför sig till den 31 december 2005. Alla uppgifter för 2006 i den här rapporten eller i bilagan är uppskattade om inte annat anges.

[10] KOM(2005) 130 av den 5 april 2005.

[11] SP (2006) 1094 OD av den 17 januari 2006.

[12] Yttrande nr 9/2005 (EUT C 313, 9.12.2005, s. 6).

[13] Se tillägg 3 i bilagan för ytterligare detaljer.

[14] De definitiva siffrorna blir kända först vid utgången av 2006.

[15] KOM(2006) 323, SEK(2006) 789 och 790 av den 22.6.2006

[16] Kommissionen har t.ex. relevant information om de flöden som genereras av Euratom, om lån för makroekonomiskt stöd och om extraordinära flöden som sker till följd av utvidgning samt om revisionsrättens övervakning och relationerna med den.