[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 8.4.2011

KOM(2011) 158 slutlig

2011/0067 (NLE)

Förslag till

RÅDETS GENOMFÖRANDEBESLUT

om bemyndigande för Sverige att tillämpa en nedsatt energiskattesats för el till fartyg i hamn (landström) i enlighet med artikel 19 i direktiv 2003/96/EG

MOTIVERING

1. BAKGRUND

Beskattningen av energiprodukter och elektricitet i Europeiska unionen regleras av rådets direktiv 2003/96/EG[1] (nedan kallat direktivet om energibeskattning eller direktivet ).

I artikel 19.1 i direktivet anges att utöver de bestämmelser som föreskrivs särskilt i artiklarna 5, 15 och 17 i direktivet får rådet enhälligt, på förslag från kommissionen ge varje medlemsstat tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar.

Syftet med detta förslag är att tillåta att Sverige tillämpar en nedsatt energiskattesats för el till fartyg i hamn (nedan kallat landström ). Detta undantag är avsett att skapa ett ekonomiskt incitament att använda landström i syfte att minska luftföroreningen i hamnstäderna.

2 ANSÖKAN OCH ALLMÄN BAKGRUND

Genom en skrivelse av den 4 mars 2010 underrättade de svenska myndigheterna kommissionen om att de avsåg att tillämpa en nedsatt energiskattesats på 0,5 öre per kWh för landström. Kompletterande uppgifter inkom från Sverige den 4 oktober 2010.

Sverige har ansökt om att nedsättningen ska beviljas för en period av sex år, vilket är den längsta period som kan beviljas enligt artikel 19.2 i direktivet.

Genom den ansökta åtgärden vill Sverige skapa ett incitament för användning av landström, som anses vara ett mindre förorenande alternativ till elframställning ombord på fartyg i hamn. För närvarande beskattas landström med den generella energiskattesatsen på 28 öre per kWh (18,5 öre per kWh i norra Sverige). Däremot måste medlemsstaterna enligt artikel 14.1 c i direktivet om energibeskattning bevilja skattebefrielse för el som framställs ombord på fartyg för sjöfart inom gemenskapens farvatten, och får enligt artikel 15.1 f bevilja skattebefrielse för el som framställs ombord på fartyg för sjöfart på inre vattenvägar.

Sverige vill tillämpa en nedsatt skattesats på 0,5 öre per kWh för landström, eftersom den minimiskattesats för el som fastställs i direktiv 2003/96/EG då respekteras. Den nedsatta energiskattesatsen kommer att tillämpas på all överföring av landström på minst 380 volt till fartyg som används för yrkesmässig sjöfart och har en bruttodräktighet om minst 400. Denna gräns anses lämplig för att garantera att en absolut majoritet av de fartyg som används i internationell trafik och större fartyg som används i nationell trafik kommer att omfattas av den föreslagna nedsättningen. Dessa fartyg anses stå för den största delen av utsläppen från hjälpmotorer som används ombord när fartygen ligger i hamn.

Genom skattenedsättningen vill Sverige skapa ett incitament för fartygsoperatörerna att använda landström i syfte att minska de luftburna föroreningarna och bullret från fartyg i hamn samt koldioxidutsläppen. Tillämpningen av en nedsatt skattesats kommer att göra landströmmen mer konkurrenskraftig i förhållande till förbränningen av bunkerbränsle ombord, som är fullständigt skattebefriad. De svenska myndigheterna har angett att möjlighet att använda landström för närvarande finns i fem svenska hamnar (Stockholm, Göteborg, Piteå, Helsingborg och Luleå) och att förberedelser för landström pågår i ytterligare ett antal hamnar i Sverige. Antalet fartyg som för närvarande använder detta alternativ är emellertid begränsat. De svenska myndigheterna har angett att under antagandet att 20 % av mängden sålt fartygsbränsle kan ersättas med landström, kan man uppnå årliga minskningar av utsläppen med 76 ton svaveldioxid, 830 ton kväveoxider, 8,4 ton partiklar och 42 000 ton koldioxid.

Sverige anser att denna åtgärd är i linje med kommissionens rekommendation 2006/339/EG[2] om främjande av landström för fartyg i gemenskapshamnar och kommissionens meddelande Strategiska mål och rekommendationer för EU:s sjöfartspolitik fram till 2018 (KOM(2009) 8).[3]

De svenska myndigheternas argument när det gäller åtgärdens inverkan på den inre marknaden

De svenska myndigheterna medger att åtgärden utgör statligt stöd och gynnar ägare av fartyg som används i yrkesmässig sjöfart. De hävdar dock att åtgärden är neutral med avseende på konkurrensen mellan fartygsägare eller operatörer, eftersom den är tillgänglig för alla fartyg i svenska hamnar oberoende av flagg. Sverige anser att inverkan på handeln mellan medlemsstaterna kommer att bli försumbar, eftersom valet av hamn beror på lastens destination, inte på möjligheten att få lägre hamnkostnader till följd av skattenedsättningen för landström.

Gällande bestämmelser

Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, särskilt artiklarna 14.1 c och 15.1 f.

3. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDEN MOT BAKGRUND AV ARTIKEL 19 I DIREKTIV 2003/96/EG

Särskilda politiska hänsyn

Artikel 19.1 första stycket i direktivet har följande lydelse:

”Utöver de bestämmelser som är angivna i föregående artiklar, särskilt artiklarna 5, 15 och 17, får rådet enhälligt, på förslag från kommissionen ge varje medlemsstat tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar.”

De svenska myndigheternas mål med skattenedsättningen är att främja ett ur miljösynpunkt mindre skadligt sätt för fartyg att tillgodose sitt elbehov när de ligger i hamn och på så sätt förbättra den lokala luftkvaliteten. Som Sverige har påpekat har kommissionen faktiskt redan rekommenderat landström som ett alternativ till framställning av el ombord på fartyg i hamn och har således erkänt landströmmens miljöfördelar.[4] Kommissionen konstaterar att el som överförs till fartyg i hamn för närvarande beskattas med 28 öre per kWh i Sverige (18,5 öre per kWh i norra Sverige). Det ansökta undantaget kommer således att innebära ett ytterligare incitament för användning av denna teknik motsvarande 27,5 öre per kWh, eller 29,83 euro per MWh[5] (18 öre per kWh, eller 19,53 euro per MWh i norra Sverige) och kommer därför att bidra till det fastställda politiska målet.

Kommissionen konstaterar vidare att den infrastruktur som behövs på land redan nu finns i flera hamnar i Sverige. Under dessa omständigheter kan minskade driftskostnader i form av ett lägre slutpris för den el som konsumeras vara ett effektivt incitament för en mer utbredd användning av befintliga installationer. Eftersom åtgärden också är avsedd att öka antalet hamnar som erbjuder möjligheten att använda landström, anser kommissionen att det sannolikt kommer att krävas ytterligare politiska åtgärder för att främja utbyggnaden av infrastruktur på land om skattebefrielsens politiska mål ska kunna uppnås. Kommissionen instämmer i att tillämpningen av en avsevärt nedsatt skattesats, på det utvecklingsstadium som landströmmen i Sverige för närvarande befinner sig, kan fungera som en viktig signal för hamnmyndigheterna och fartygsägarna att ytterligare investera i tekniken, särskilt om den följs upp med kompletterande åtgärder för att främja landström, antingen i form av ekonomiska incitament eller i sista hand krav på användning. I detta sammanhang bör det påpekas dels att landström redan används i ett antal hamnar, dels att berörda aktörer visade ett stort intresse för den föreslagna skattenedsättningen under det offentliga samråd som de svenska myndigheterna genomförde om dess utformning.

När det gäller skattenedsättningens politiska mål vill kommissionen påpeka att främjandet av landström faktiskt är ett gemensamt politiskt mål som bör eftersträvas i hela unionen. Detta anges tydligt i kommissionens meddelande KOM(2007) 575 om en integrerad havspolitik och det åtföljande arbetsdokumentet[6], där det anges att detta mål kommer att tas upp i samband med översynen av direktiv 2003/96/EG. Syftet med artikel 19 är emellertid att åtgärda särskilda omständigheter i enskilda medlemsstater som inte speglas i själva direktivet. Innan det politiska målet att främja landström har behandlats i samband med en översyn av direktiv 2003/96/EG kan undantag på grundval av artikel 19 för att uppnå detta mål därför beviljas endast under en övergångsperiod.

Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden

Den ansökta åtgärden rör huvudsakligen EU:s miljöpolitik. Eftersom åtgärden kommer att bidra till att minska förbränningen av bunkerbränsle på fartyg i hamn, kommer den att bidra till målet att förbättra den lokala luftkvaliteten. Åtgärden kommer sannolikt också att leda till minskade koldioxidutsläpp, eftersom elmixen från kraftnätet på land är mindre koldioxidintensiv än den el som framställs ombord genom förbränning av bunkerbränsle, på grund av högre systemeffektivitet och skillnaden i bränslen som används. I detta sammanhang kan det påpekas att den genomsnittliga elmixen inom det relevanta marknadsområdet är avsevärt mindre koldioxidintensiv än genomsnittet i EU. Även om koldioxidintensiteten hos den ytterligare el som levereras vanligen är högre än hos den genomsnittliga elmixen och är väldigt beroende av vilken tid på dygnet som den ökade efterfrågan inträffar, kommer minskningen av koldioxidutsläppen till följd av åtgärden ändå att vara relativt betydande.[7]

Det ska i detta sammanhang erinras om att ett viktigt skäl till att landströmmen inte är konkurrenskraftig är att alternativet, det vill säga el som framställs ombord på fartyg i hamn, för närvarande är fullständigt skattebefriat: inte endast är det bunkerbränsle som förbränns för att framställa elen skattebefriat i enlighet med artikel 14.1 a i direktiv 2003/96/EG, men dessutom är den el som framställs ombord på fartyg skattebefriad (se artikel 14.1 c i direktiv 2003/96/EG). Den sistnämnda skattebefrielsen kan visserligen anses svårförenlig med unionens miljömål, men speglar praktiska hänsyn. För beskattning av den el som framställs ombord skulle det krävas en deklaration av fartygsägaren – ofta upprättad i tredjeland – eller av operatören om mängden förbrukad el. I deklarationen skulle man dessutom behöva ange den andel el som förbrukats på territorialvattnet i den medlemsstat där skatten ska betalas. Det skulle skapa en enorm administrativ börda för fartygsägarna att behöva göra sådana deklarationer för varje medlemsstat vars territorialvatten berörs. Under dessa omständigheter kan det vara motiverat att inte bestraffa det mindre förorenande alternativet landström utan låta Sverige tillämpa en nedsatt skattesats.

När det gäller el som förbrukas av fartyg som ligger i hamn på inre vattenvägar får medlemsstaterna, tvärtemot den situation som råder i kusthamnar, välja om de ska tillämpa skattebefrielse för el som framställs ombord (artikel 15.1 f). Det finns därför inget rättsligt hinder för att medlemsstaterna behandlar landström och el framställd ombord på fartyg i inlandshamnar på samma sätt. Också den möjlighet som fastställs i artikel 15.1 f i direktivet att inte beskatta el som framställs ombord förklaras emellertid av praktiska hänsyn från lagstiftarens sida och är nära kopplad till möjligheten att bevilja skattefördelar för sjöfart på inre vattenvägar. Den största delen av medlemsstaterna, däribland Sverige, har beslutat att inte beskatta bränsle som används för dessa ändamål. De anser också att det är ogörligt att beskatta bränslet i stället för elen (se artikel 21.5 tredje stycket i direktiv 2003/96/EG), eftersom detta skulle innebära en särskild behandling av det bränsle som används för framställning av el. När medlemsstaterna beslutar om huruvida den skattebefrielse som gäller för maritim sjöfart ska utsträckas till bränslen som används för sjöfart på inre vattenvägar, beaktar medlemsstaterna ett antal aspekter, inbegripet mer övergripande nationella transportpolitiska mål såsom miljöhänsyn, vilket kan leda till att de inte beskattar bränslen som används för dessa ändamål.

Det anses därför i detta läge motiverat att utvidga möjligheten att tillämpa skattebefrielse för landström till att även gälla hamnar på inre vattenvägar.

Den inre marknaden och sund konkurrens

När det gäller den inre marknaden och sund konkurrens kommer den ansökta åtgärden att minska den befintliga snedvridning mellan två konkurrerande elkällor för fartyg i hamn, det vill säga framställning av el ombord och landström, som orsakas av skattebefrielsen för bunkerbränsle.

När det gäller konkurrens mellan fartygsoperatörer ska det för det första påpekas att det för närvarande finns väldigt få fartyg i yrkesmässig sjöfart som använder landström. Betydande snedvridningar av konkurrensen kan därför uppkomma endast mellan fartyg som drar nytta av den ansökta åtgärden genom att gå över till landström och andra fartyg som fortsätter att framställa el ombord. Även om en exakt kostnadsberäkning ytterst beror på oljeprisets utveckling och därför är väldigt svår att göra, framgår det av tillgängliga uppgifter att i de flesta fall skulle inte ens en fullständig skattebefrielse leda till lägre totala driftskostnader för landström än för elframställning ombord[8] och skulle därför under inga omständigheter utgöra en betydande konkurrensfördel för fartygsoperatörer som använder landström i förhållande till dem som framställer el ombord. I förevarande fall är en betydande snedvridning av ovannämnda slag än mindre att vänta, eftersom Sverige kommer att respektera den minimiskattenivå som föreskrivs i direktiv 2003/96/EG. Vidare avser Sverige att begränsa skattefördelen till fartyg med en bruttodräktighet om minst 400 samt till överföring av landström på minst 380 volt i syfte att inrikta åtgärden på fartyg med betydande elframställning ombord och samtidigt begränsa det sammanlagda antalet fartyg som åtnjuter fördelen. Som de svenska myndigheterna har förklarat har båda dessa tröskelvärden fastställts på en relativt låg nivå för att ta hänsyn till nationella sammanslutningars farhågor att nationella fartyg i annat fall kan missgynnas i förhållande till utländska fartyg. Omvänt kan det skäligen antas att de fartyg som genom dessa tröskelvärden utestängs från skattefördelen främst är nationella fartyg och inte fartyg från andra EU-länder, och att tröskelvärdena därför under inga omständigheter kommer att leda till en mer fördelaktig skattebehandling av nationella ekonomiska aktörer i förhållande till konkurrenter från andra EU-medlemsstater.

När det gäller konkurrensen mellan hamnar anser de svenska myndigheterna att den potentiella inverkan på handeln mellan medlemsstaterna, som kan uppkomma till följd av att fartyg ändrar sina rutter på grund av möjligheten att få tillgång till landström med nedsatt skattesats, är försumbar. I en situation där det, som det anges ovan, åtminstone på kort sikt inte är sannolikt att användningen av landström – trots skattenedsättningen – blir mer ekonomiskt fördelaktig än framställning ombord, är det inte heller sannolikt att skattenedsättningen för landström avsevärt snedvrider konkurrensen mellan hamnar genom att locka fartyg att ändra sin rutt beroende på var detta alternativ erbjuds.

Det ska slutligen tilläggas att den period under vilken det föreslås att tillämpning av en nedsatt skattesatt ska vara tillåten är så kort att det är osannolikt att ovanstående bedömning hinner ändras före det datum då åtgärden upphör att gälla.

Tillämpningsperiod för åtgärden och utvecklingen av EU:s ram för energibeskattning

I princip bör tillämpningsperioden för undantaget vara tillräckligt lång för att inte avskräcka hamnoperatörerna från att göra nödvändiga investeringar. Denna målsättning måste dock förenas med behovet att inte undergräva den befintliga rättsliga ramens framtida utveckling. Det bör i detta sammanhang erinras om att kommissionen för närvarande överväger en möjlig översyn av direktiv 2003/96/EG i syfte att göra det mer förenligt med de energi- och miljöpolitiska målen och särskilt klimatförändringsmålen för perioden efter 2013. Vid ett förslag om översyn skulle man även kunna behandla frågan om skattebehandlingen av landström. Under dessa omständigheter förefaller det lämpligt att bevilja det ansökta tillståndet för en period av tre år, om inte annat emellertid följer av ikraftträdandet av allmänna bestämmelser om denna fråga före det datum då åtgärden ska upphöra att gälla.

4. REGLER OM STATLIGT STÖD

På grundval av den relevanta växelkurs per den 1 oktober 2010 som offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning [9] uppfyller den skattesats på 0,5 öre per kWh som planeras av de svenska myndigheterna den minimiskattenivå som avses i artikel 10 i direktiv 2003/96/EG. Åtgärden omfattas därför av den så kallade allmänna gruppundantagsförordningen (förordning (EG) nr 800/2008)[10] och är följaktligen undantagen från anmälningsskyldighet.

5. SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS

Samråd med berörda parter

Detta förslag grundas på en ansökan av Sverige och berör endast denna medlemsstat.

Extern experthjälp

Någon extern experthjälp har inte behövts.

Konsekvensanalys

Detta förslag gäller ett tillstånd som en enskild medlemsstat har ansökt om.

6. RÄTTSLIGA ASPEKTER

Syftet med förslaget är att ge Sverige tillstånd att avvika från de allmänna bestämmelserna i rådets direktiv 2003/96/EG och tillämpa en nedsatt energiskattesats på 0,5 öre per kWh el som överförs till fartyg i hamn.

Rättslig grund

Artikel 19 i rådets direktiv 2003/96/EG.

Subsidiaritetsprincipen

Indirekt beskattning, som behandlas i artikel 113 i EUF-fördraget, utgör inte i sig ett område där Europeiska unionen har exklusiv befogenhet i den mening som avses i artikel 3 i det fördraget.

Medlemsstaternas utövande av sina befogenheter på detta område är emellertid strikt begränsat av den befintliga EU-lagstiftningen. Enligt artikel 19 i direktiv 2003/96/EG är det bara rådet som får ge en medlemsstat tillstånd att införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar i den mening som avses i denna bestämmelse. Medlemsstaterna kan inte träda i rådets ställe.

Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen.

Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen. Skattenedsättningen överstiger inte vad som är nödvändigt för att uppnå det berörda målet (se avsnittet ovan om den inre marknaden och sund konkurrens).

Val av regleringsform

Föreslagen regleringsform: Rådets genomförandebeslut.

I artikel 19 i direktiv 2003/96 föreskrivs ingen annan typ av åtgärd.

7. BUDGETKONSEKVENSER

Åtgärden medför inga finansiella eller administrativa kostnader för unionen. Förslaget påverkar därför inte unionens budget.

2011/0067 (NLE)

Förslag till

RÅDETS GENOMFÖRANDEBESLUT

om bemyndigande för Sverige att tillämpa en nedsatt energiskattesats för el till fartyg i hamn (landström) i enlighet med artikel 19 i direktiv 2003/96/EG

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

med beaktande av rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet,[11] särskilt artikel 19,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och

av följande skäl:

1. Genom en skrivelse av den 4 mars 2010 ansökte Sverige om tillstånd att tillämpa en nedsatt energiskattesats för el till fartyg i hamn (landström) i enlighet med artikel 19 i direktiv 2003/96/EG.

2. Genom denna skattenedsättning vill Sverige främja en mer utbredd användning av landström som ett ur miljösynpunkt mindre skadligt sätt för fartyg att tillgodose sitt elbehov när de ligger i hamn jämfört med förbränning av bunkerbränsle ombord på fartyget.

3. Eftersom man vid användning av landström undviker de utsläpp av luftföroreningar som är förenade med förbränningen av bunkerbränsle ombord på fartyg i hamn bidrar detta till att förbättra den lokala luftkvaliteten i hamnstäderna. Med beaktande av elproduktionens särskilda struktur i den berörda regionen, det vill säga den nordiska elmarknaden, som omfattar Sverige, Danmark, Finland och Norge, förväntas användningen av el från kraftnätet på land i stället för el framställd genom förbränning av bunkerbränsle ombord även leda till minskade koldioxidutsläpp. Åtgärden förväntas därför bidra till målen för EU:s miljö-, hälso-, och klimatpolitik.

4. Att tillåta Sverige att tillämpa en nedsatt energiskattesats för landström går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det ovannämnda målet, eftersom elframställning ombord i de flesta fall kommer att förbli ett mer konkurrenskraftigt alternativ. Av samma skäl och på grund av att den aktuella tekniken för närvarande har en relativt liten marknadsspridning är det inte troligt att åtgärden kommer att leda till betydande snedvridningar av konkurrensen under den tid den är tillämplig och den kommer således inte att inverka negativt på den inre marknadens funktion.

5. Enligt artikel 19.2 i direktiv 2003/96/EG måste varje tillstånd som beviljas med stöd av denna artikel vara strikt tidsbegränsat. Med hänsyn till att tillämpningsperioden behöver vara tillräckligt lång för att inte avskräcka hamnoperatörerna från att göra nödvändiga investeringar, men också att den befintliga rättsliga ramens framtida utveckling inte får undergrävas, är det lämpligt att bevilja det ansökta tillståndet för en treårsperiod, om inte annat emellertid följer av ikraftträdandet av allmänna bestämmelser om denna fråga före den dag då åtgärden ska upphöra att gälla.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Sverige tillåts härmed att tillämpa en nedsatt energiskattesats för el till fartyg i hamn, annat än privata nöjesfartyg, under förutsättning att de minimiskattenivåer som avses i artikel 10 i direktiv 2003/96/EG iakttas.

Artikel 2

Detta beslut ska tillämpas från och med den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning . Det upphör att gälla tre år efter det.

Om rådet, på grundval av artikel 113 i EUF-fördraget, antar allmänna bestämmelser om skattefördelar för landström, så upphör detta beslut emellertid att gälla samma dag som de allmänna bestämmelserna blir tillämpliga.

Artikel 3

Detta beslut riktar sig till Konungariket Sverige.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

[1] Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, EUT L 283, 31.10.2003, s. 51.

[2] Kommissionens rekommendation 2006/339/EG av den 8 maj 2006 om främjande av landström för fartyg i gemenskapshamnar (EUT L 125, 12.5.2006).

[3] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Strategiska mål och rekommendationer för EU:s sjöfartspolitik fram till 2018, KOM (2009) 8 slutlig.

[4] Se fotnot 2.

[5] På basen av växelkursen den 1 oktober 2010, det vill säga 9,2183 svenska kronor = 1 euro, EUT C 268, 2.10.2010.

[6] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt regionkommittén - En integrerad havspolitik för Europeiska unionen av den 10 oktober 2007, KOM (2007) 575 slutlig, och kommissionens arbetsdokument – åtföljande dokument till kommissionens meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt regionkommittén - En integrerad havspolitik för Europeiska unionen av den 10 oktober 2007, SEK (2007) 1278.

[7] Förnybara energikällor och kärnkraft stod tillsammans för 86,6 % av elmixen på NordPool 2008, se http://www.nordpoolspot.com/reports/Production_split/. Såväl kärnkraft som vattenkraft, vilken står för den största delen av den förnybara energin på den nordiska marknaden, används emellertid huvudsakligen för basförsörjningen medan försörjningen vid förbrukningstoppar i genomsnitt är mer koldioxidintensiv.

[8] Se Service Contract on Ship Emissions: Assignment, Abatement and Market-based Instruments, Task 2a – Shore-Side Electricity , augusti 2005, från Europeiska kommissionens generaldirektorat för miljö på http://ec.europa.eu/environment/air/pdf/task2_shoreside.pdf. En kostnadsberäkning har gjorts för de tre hamnarna i Göteborg (Sverige), Juneau och Long Beach (båda i USA).

[9] Relevant växelkurs för bedömning av överensstämmelse med minimiskattesatserna, se artikel 13.1 i direktiv 2003/96/EG. Se även ovan fotnot 5.

[10] Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning), EUT L 214, 9.8.2008.

[11] EUT L 283, 31.10.2003, s. 51.