SV Europeiska unionens officiella tidning C 192/28

Yttrande från Regionkommittén om ”En ambitiös EU-politik för kvalitetsordningar för jordbruksprodukter”

2011/C 192/06

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

— Ett av den gemensamma jordbrukspolitikens främsta mervärden är kvaliteten på EU:s jordbruksprodukter, och detta är också en av de viktigaste fördelarna för dessa produkter på den globala marknaden. Kvalitetspolitiken bör därför vara ett av de främsta områdena inom den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2013. Kommittén kräver att man inrättar lämpliga verktyg inom den framtida gemensamma jordbrukspolitiken för att stärka, främja och stödja kvalitetsordningarnas utveckling.

— Det är av största vikt att genom differentierade utvecklingsmodeller upprätthålla en jämn fördelning av den ekonomiska aktiviteten över EU:s territorium. Genom marknadsdifferentiering kan de minst gynnade landsbygdsområdena upprätthålla en jordbruksproduktion på grundval av befintliga kvalitetsordningar, vilka dock utan tvekan behöver stärkas och utvecklas. Denna differentierade strategi för jordbruksmarknaderna är särskilt relevant för bergsprodukter och för lokala produkter som kan värderas högre i och med de korta livsmedelskedjorna.

— Skyddet av beteckningen ”produkt från bergsjordbruk” skulle ge ett varaktigt bidrag till den ekonomiska utvecklingen, den fysiska planeringen och miljöskyddet.

— Utvecklingen av lokala livsmedelssystem förutsätter att en europeisk märkning skapas och att verktyg utvecklas inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare för att uppmuntra producenterna att gå i denna riktning och kommissionen uppmanas därför att komma med förslag på hur man i detta sammanhang kan komplettera bestämmelserna om kvalitetsordningar för europeiska jordbruksprodukter.

— För att den jordbruksproduktion som behandlas inom specifika kvalitetsordningar ska vara ekonomiskt framgångsrik och hållbar krävs utbudskontroll.

— Regionkommittén rekommenderar, i linje med tidigare antagna yttranden, att GMO utesluts i specifikationerna för officiella kvalitetsmärkningar.

— Det internationella skyddet för de geografiska beteckningarna bör stärkas.

Föredragande René SOUCHON (FR–PSE) Regionpresident i Auvergne Referensdokument Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om kvalitetsordningar för jordbruksprodukter KOM(2010) 733 slutlig

I. UTMANINGAR OCH MÅL

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

A. Kvalitetspolitiken – en central faktor i den gemensamma jordbrukspolitiken och de europeiska jordbruksprodukternas främsta tillgång på den internationella marknaden

1. Regionkommittén konstaterar att EU:s normer för livsmedelssäkerhet och kvalitet hör till de strängaste i världen.

2. Ett av den gemensamma jordbrukspolitikens främsta mervärden är kvaliteten på EU:s jordbruksprodukter, och detta är också en av de viktigaste fördelarna för dessa produkter på den globala marknaden.

3. De kvalitetsordningar som gäller kollektivt är en del av Europas jordbrukstradition och Europas kulturella och kulinariska arv. Dessa kvalitetsordningar utgör ett kollektivt arv som det är mycket viktigt att skydda och utveckla.

4. En kvalitetsmässig differentiering kan maximera mervärdet inom olika produktionskedjor och tillmötesgå ett starkt krav från EU:s konsumenter och tillverkningsföretag.

5. Vid en kris som rör jordbruksråvarupriserna har produktionskedjor med differentierad kvalitet en stabiliserande effekt på regionerna. Om man etablerar produktionskedjor med differentierad kvalitet skapas möjligheten att utveckla investeringar, forskning och innovation och garantera en mer rättvis fördelning av mervärdet inom produktionskedjorna mellan producenterna.

6. Kvalitetspolitiken bör därför vara ett av de främsta områdena inom den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2013.

7. Kommittén kräver att den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2013 fortsätter att aktivt stödja en hög standard för europeiska jordbruksprodukter, vilket är av stor betydelse.

8. För att den jordbruksproduktion som behandlas inom specifika kvalitetsordningar ska vara ekonomiskt framgångsrik och hållbar krävs utbudskontroll. En oproportionerlig ökning av produktionsvolymerna utöver de marknadssegment där dessa produkter normalt placeras leder till att produkten banaliseras. Denna banalisering medför en prissänkning som kan leda till att produkten helt försvinner. De ekonomiska modeller som hör till kvalitetsordningarna är av ekonomiskt intresse så länge som de skiljer sig från standardmodellen. Om de generaliseras, och därmed banaliseras, kommer detta att leda till att de mest sårbara regionerna överges.

9. De aktuella bestämmelserna gör det inte möjligt att på tillfredsställande sätt utnyttja europeiska, nationella och regionala medel för sammanslutningars eller regioners gemensamma åtgärder. Det är enbart de mest betydande geografiska beteckningarna som kan mobilisera den självfinansiering som krävs för att ansöka om EU-medel.

B. Kvalitetsordningar – ett viktigt verktyg för fysisk planering och utveckling av landsbygdsområden

10. Kvalitetsordningar är ett sätt för många jordbruksregioner att delta i globaliseringen, genom att specifik kompetens erkänns och genom att konsumenterna erbjuds högre kvalitet.

11. Landsbygdsplaneringen är en avgörande och oumbärlig faktor i diskussionen om kvalitetsordningar. Dessa planer bidrar direkt till den ekonomiska dynamiken i de landsbygdsområden där de tillämpas.

12. EU:s landsbygdsområden är heterogena och utgörs av många sinsemellan olika regioner. De har därför olika förutsättningar när det gäller odling, jordmån och klimat samt inte minst logistik och marknadstillträde.

13. Mot bakgrund av globaliseringen och dagens internationella konkurrens måste de minst gynnade områdena kunna omfattas av bestämmelser som syftar till att ge dessa områden möjligheter att utveckla särskilda modeller samt att uppnå en marknadsdifferentiering av sina produkter i konsumenternas ögon. Det är därför av största vikt att man bevarar de åtgärder som kompenserar den konkurrensnackdel som de minst gynnade områdena har att brottas med och att alla unionens landsbygdsområden har tillgång till möjligheter att öka värdet på och differentiera sina produkter på de lokala, europeiska och internationella marknaderna.

14. De specifika och mer rigorösa produktionsnormer som är en del av kvalitetsordningarna medför högre produktionskostnader och fordrar en större insats från producentens sida. Konsumenterna är villiga att betala ett skäligt pris för denna insats i utbyte mot en produkt som de betraktar som bättre och/eller typisk.

15. De nu gällande konkurrensreglerna främjar de mest gynnade territorierna i termer av produktionskostnad. De minst gynnade territorierna har däremot ett handikapp i termer av kostnadskonkurrenskraft.

16. Det är av största vikt att genom differentierade utvecklingsmodeller upprätthålla en jämn fördelning av den ekonomiska aktiviteten över EU:s territorium.

17. Genom marknadsdifferentiering kan de minst gynnade landsbygdsområdena upprätthålla en jordbruksproduktion på grundval av befintliga kvalitetsordningar, vilka dock utan tvekan behöver stärkas och utvecklas.

18. Denna differentierade strategi för jordbruksmarknaderna är särskilt relevant för bergsprodukter och för lokala produkter som kan värderas högre i och med de korta livsmedelskedjorna.

II. POLITISKA REKOMMENDATIONER

C. Att skydda och främja kvaliteten i den internationella handeln

19. Det är mycket viktigt för de internationella handelsutbytena att kvalitetsordningarna erkänns. Detta erkännande får inte hanteras på samma sätt som privata märkningar. Principen om ursprungsbeteckningar bygger på kollektiv egendom och kollektivt arv till skillnad för vad som gäller för privat egendom. Det internationella skyddet för de geografiska beteckningarna bör därför stärkas.

20. Följaktligen upprepar kommittén sin begäran, i enlighet med tidigare antagna yttranden, om ett större erkännande av de geografiska beteckningarna och deras internationella juridiska ram. Därmed bör man kunna uppnå ett verkligt effektivt och hållbart internationellt skydd för kvalitetsordningarna.

21. ReK bedömer att EU måste intensifiera sina insatser för att förbättra de geografiska beteckningarnas (SGB och SUB) skydd inom ramen för WTO (Världshandelsorganisationen) och Vipo (Världsorganisationen för den intellektuella äganderätten).

22. Kommittén förordar särskilt a. en utvidgning av skyddet i artikel 23 i Trips-avtalet (om immaterialrättsliga aspekter som påverkar handel) till samtliga jordbruksprodukter, b. skapandet av ett multilateralt register över geografiska beteckningar på internationell nivå, c. slutande av bilaterala avtal mellan EU och tredje land för ömsesidigt erkännande av alla registrerade produkter med skyddad ursprungsbeteckning och skyddad geografisk beteckning.

23. Kommittén vill dock dessutom uppmärksamma riskerna med vissa bilaterala avtal under förhandling, som gäller ömsesidigt erkännande av produkter med geografisk beteckning. Man bör se till att slutandet av dessa avtal inte medför att det på den europeiska marknaden kommer in produkter från tredjeländer som har geografisk beteckning men vars kravnivåer eller kontrollnivåer inte har harmoniserats med europeiska normer.

24. ReK efterlyser särskilda bestämmelser för att undvika saluförande inom EU eller export av produkter vars märkning inte är i enlighet med lagstiftningen om kvalitet för jordbruksprodukter inom EU.

D. Att tydliggöra och stärka definitionen av de geografiska beteckningarna

25. ReK frågar sig om kommissionens ändring av definitionerna av SUB (skyddad ursprungsbeteckning) och SGB (skyddad geografisk beteckning) i förslaget till förordning är motiverad.

26. När det gäller de eventuella effekterna av att referenser till olika produktionssteg tas bort uppmanas kommissionen uttryckligen att se till att denna förändring inte ger sämre skydd eller leder till missbruk.

27. Kommittén ifrågasätter nyttan med att utarbeta specifika definitioner för olika produkttyper och understryker att beaktandet av särdrag för produktionssteg för vissa produkttyper inte får minska enhetligheten och samstämmigheten i systemet för geografiska beteckningar på EU-nivå.

28. Europeiska kommissionen uppmanas att klargöra vilket förfarande som den avser att tillämpa på delegerade akter. Kommittén rekommenderar ett föregående samråd med alla berörda parter.

E. Främjande och differentiering av bergsprodukter

29. Produkter från bergsjordbruk har i konsumenternas ögon en stark identitet som hänger samman med produktionssystem som mestadels är extensiva och/eller traditionella. Dessa produkter representerar stor allmännytta och har stort värde för den lokala ekonomin.

30. Bergsområdena utgör nära 40 % av det europeiska territoriet (1), 18 % av jordbrukshushållen och 15 % av den brukbara europeiska jordbruksmarken. (2) Dessutom kommer bergsområdena att utgöra en allt större andel av EU:s territorium i och med utvidgningen. (3)

31. Erkännande och märkning av bergsprodukterna bör omfattas av en politik som utan dröjsmål integreras i den övergripande kvalitetspolitiken för EU:s jordbruksprodukter. Detta behöver ske på ett sätt som är i linje med bergsområdenas erkännande i den gemensamma jordbrukspolitiken.

32. Bergsproducenternas förmåga att på bästa sätt inordna sina produkter i kvalitetsordningar är ett nödvändigt villkor för att deras verksamhet ska fortsätta, med tanke på deras lägre produktionsnivåer. (4) Detta innebär därmed direkta kvalitetsfördelar (5) för konsumenten.

33. Kommittén understryker att bergsprodukternas särart har sitt ursprung i produktionsorten samt produktions- och bearbetningsmetoderna. (6)

34. Kommittén bedömer därför att skyddet av beteckningen ”produkt från bergsjordbruk” skulle göra det möjligt att till en relativt begränsad kostnad öka värdet och skyddet av bergsprodukter (inbegripet produkter från jordbruk och boskapsuppfödning samt produktförädling på plats) i alla medlemsstater samtidigt som man främjar skapandet av ett marknadssegment där dessa produkter värdesätts. Därigenom skulle man säkra bevarandet och utvecklingen av bergsregionernas tradition, kultur och arv, samtidigt som man stöder produktions- och bearbetningsstrukturer med lokal eller regional förankring.

35. Detta skydd, i form av beteckningen ”produkt från bergsjordbruk” skulle ge ett varaktigt bidrag till den ekonomiska utvecklingen, den fysiska planeringen och miljöskyddet. Dessa utmaningar är mycket viktiga i regioner där övergivandet av jordbruk innebär att miljön förstörs, att naturbetingade risker uppstår och att den sociala, ekonomiska och kulturella strukturen försvagas.

36. Det är svårt att ge siffror på EU-nivå om marknaden för bergsprodukter, eftersom termen inte är definierad på EU-nivå. Inte desto mindre kan man konstatera verkligt positiva effekter inom vissa produktionskedjor, då aktörerna ges särskilda förutsättningar. Man kan till exempel nämna mjölksektorn i det franska Centralmassivet. (7)

37. Kommittén har redan vid flera tillfällen förespråkat införandet av frivilliga reserverade beteckningar för produkter från bergsjordbruk och upprepar i det aktuella yttrandet sin begäran om att jordbruksprodukter från bergsområden snarast beaktas i EU:s kommande kvalitetspolitik.

38. Kommittén påminner om att regionerna bör spela en viktig roll när det gäller att fastställa dessa beteckningar med avseende på bergsprodukter och stödja skapandet av produktionskedjor inom ramen för en regional landsbygdsutvecklingspolitik.

F. Att främja korta livsmedelskedjor och direktförsäljning

39. I enlighet med sitt tidigare antagna yttrande om lokala livsmedelssystem (8) anser ReK att det är viktigt att man främjar korta kedjor och direktförsäljning. I ReK:s yttrande definieras ”lokala livsmedelssystem” som en kombination av följande fyra faktorer: en kort försäljningskedja, ett kort fysiskt avstånd mellan produktion och konsumtion, ett arbetssätt som också innefattar transport, distribution, avfallshantering, förnybar energi, marknadsföring, reklam och kvalitetsstyrning samt ett arbetssätt som måste styras på lokal och regional nivå. Kommittén vill understryka att korta livsmedelskedjor gör det möjligt att omlokalisera jordbruksproduktion och förankra denna i dess ursprungliga område, och underlättar konsumtionen av varorna på de lokala marknaderna. Korta livsmedelskedjor bidrar till en god fördelning av jordbruksverksamheten över hela gemenskapsterritoriet och inverkar positivt på miljön, så länge man ser till att produktionen i fråga ligger i linje med områdets naturliga produktionskapacitet.

40. ReK framhåller också det ekonomiska värdet av korta livsmedelskedjor. Dessa kan göra det möjligt för vissa producenter att öka sin inkomst genom att i sin vinst inkludera marginalerna från en alltför lång kedja. Dessa producenter har vanligtvis inte kunnat stå emot förhandlingsregler och marknadsföringsvillkor inom livsmedelssektorer där den kommersiella makten är starkt koncentrerad.

41. När det gäller främjandet av korta livsmedelskedjor understryker kommittén följande: a. Det är särskilt viktigt att verka för kortare avstånd mellan livsmedlens produktion och deras konsumtion, för såväl bearbetade som obearbetade livsmedel, och därmed uppmuntra de geografiskt kortaste kedjorna för produktion, bearbetning och marknadsföring. Genom dessa kortare avstånd kan man undvika onödiga utsläpp av växthusgaser på grund av alltför långa och komplexa kedjor. b. Systemen med små producenters direktförsäljning på lokala marknader är ett exempel på en sådan kort kedja och dessa måste integreras helt och fullt i EU:s övergripande jordbrukspolitik. Genom korta kedjor kan man åter uppnå en stark koppling mellan producenter och konsumenter. De garanterar också på ett enklare sätt produkternas spårbarhet och ger konsumenten trygghet beträffande varans ursprung. c. Principen med korta kedjor består inte enbart i att minska antalet mellanhänder mellan producent och konsument. Principen bör framför allt bidra till att skapa mer dynamiska livsmedelskedjor på lokal och regional nivå. Dessa korta livsmedelskedjor inkluderar lokalt verksamma producenter, bearbetare och distributörer som alla direkt eller indirekt deltar i att stimulera landsbygdsområdena. d. Denna åtgärd måste åtföljas av en bättre fördelning av mervärdet längs kedjan, på så sätt att producenterna i första hand får del i detta mervärde.

42. Utvecklingen av lokala livsmedelssystem förutsätter att en europeisk märkning skapas och att verktyg utvecklas inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare för att uppmuntra producenterna att gå i denna riktning.

43. Kommissionen uppmanas därför att komma med förslag till en ny logotyp och förslag om hur de lokala produkter som säljs inom det lokala livsmedelssystemet kan ges en särskild identitet. Dessa kännetecken kommer att komplettera bestämmelserna om kvalitetsordningar för europeiska jordbruksprodukter.

44. Kommittén ställer sig fullständigt bakom kommissionens initiativ för att utvidga den obligatoriska producentmärkningen med uppgift om jordbruksorten och uppmuntrar liknande initiativ för obligatorisk märkning för cateringbranschen.

45. ReK understryker att denna nya märkning även skulle kunna erbjuda en lösning för de tusentals traditionella produkter från europeiska regioner som inte nödvändigtvis är lämpade för geografiska beteckningar.

46. Kommittén vill för övrigt uppmärksamma Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och rådet på behovet av att anpassa reglerna för offentliga upphandlingar så att myndigheter får lättare att köpa lokala jordbruksprodukter. I artikel 26 i direktiv 2004/18/EG anges i detta sammanhang att upphandlande myndigheter i sina anbudsspecifikationer får inkludera sociala och miljömässiga aspekter.

47. Kommittén begär att artikel 53 i direktiv 2004/18/EG ändras, så att man uttryckligen tar hänsyn till avståndskriterier och/eller kriterier för minskade koldioxidutsläpp från varutransporter.

48. Kommittén betonar slutligen att regionerna skulle kunna förvalta den nya ovannämnda märkningen för korta livsmedelskedjor eftersom de har goda förutsättningar att handha frågor som gäller produkternas lokala och kulturella karaktär. Regionerna är också den prioriterade partnern för främjandet av denna produktion, och kompletterar här EU-fonderna.

G. Att främja och utveckla garanterade traditionella specialiteter

49. Systemet med garanterade traditionella specialiteter gör det möjligt att bevara och utveckla vissa traditionella livsmedelsprodukter. När det gäller dessa garanterade traditionella specialiteter tillförs det huvudsakliga värdet av producenten, i motsats till vad som nu gäller för det stora flertalet industriella livsmedelsprodukter. Dessa produkter bidrar därmed till mångfalden i livsmedelsutbudet och till ett rikt europeiskt gastronomiskt arv.

50. Det skulle vara värdefullt att på EU-nivå göra en inventering av samtliga produkter inom den traditionella europeiska gastronomin. Det skulle kunna skapa en bas för ett eventuellt erkännande av garanterade traditionella specialiteter. Det skulle också vara förenligt med Unescos initiativ på internationell nivå och det skulle möjliggöra ett generellt genomförande av åtgärder motsvarande dem som genomförts av flera medlemsstater.

H. Att utesluta genetiskt modifierade organismer i kvalitetsprodukter

51. Regionkommittén rekommenderar, i linje med tidigare antagna yttranden, att GMO utesluts i specifikationerna för officiella kvalitetsmärkningar. Detta skulle kunna genomföras gradvis av medlemsstaterna, under en rimlig tidsrymd på maximalt fem år, så att producenterna kan vidta de tekniska åtgärder som krävs. Perioden skulle användas för att etablera alternativa leveranskedjor så att GMO-råvaror kan ersättas, särskilt beträffande djurfoder.

52. Det är mycket viktigt att man uttryckligen förbjuder användning av genetiskt modifierade organismer i alla skeden av framställningen av produkter med officiell kvalitetsmärkning. Detta förbud skulle garantera att traditionella produktionsmetoder upprätthålls och att utmärkande egenskaper medtas i kvalitetsordningarna.

53. Kommittén anser dessutom att ett förbud mot GMO i specifikationerna på kort sikt är nödvändigt för att upprätthålla öppenheten och konsumenternas tilltro till kvalitetsordningarna.

54. Det blir alltmer brådskande att ändra de officiella kvalitetsmärkningarnas specifikationer, eftersom privata initiativ utvecklas för produkter som inte är kvalitetsprodukter där man garanterar GMO-fria produkter.

55. Utvecklingen av en marknad för GMO-fria produkter med officiell kvalitetsmärkning skapar goda förutsättningar för producenter eftersom det finns en mycket stor efterfrågan bland europeiska konsumenter på detta område.

56. Kommittén anser att GMO-fria produkter med officiell kvalitetsmärkning i likhet med ekologiskt odlade produkter i hög grad skulle värdesättas av konsumenterna. Detta skulle säkra en bättre avsättning över tid och på så sätt kompensera den eventuella merkostnad som producenterna skulle få på kort sikt.

57. Kommittén betonar att uteslutandet av GMO från produkter med officiell kvalitetsmärkning bör åtföljas av en kraftfull strategi för produktionen och tillhandahållandet av GMO-fria vegetabiliska proteiner på EU-nivå. Denna strategi skulle med nödvändighet hänga tätt samman med en konsekvent utveckling av GMO-fri odling i Europa. Den utgör därmed ett bra tillfälle att utveckla proteingrödor i Europa, vars odling har väl uppmärksammade fördelar vad gäller jordbruk och miljö. Politiken för utveckling av GMO-fria proteinkedjor bör genomföras inom den gemensamma jordbrukspolitiken genom beviljande av specifikt jordbruks- och miljöstöd.

58. ReK rekommenderar därför att en studie genomförs av utvecklingen av proteinrika GMO-fria grödor (ärter, åkerbönor) som tycks vara de bästa alternativen (9) för utveckling av en GMO-fri proteinproduktion.

59. ReK bedömer att den merkostnad som det skulle innebära att utesluta GMO i specifikationerna för produkter med officiella kvalitetsmärkningar skulle kunna minimeras genom att de progressivt fasas ut under fem år. Merkostnaderna för konsumenterna kommer, om de sprids ut över hela produktionskedjan, att bli mycket små, omkring några eurocent per kilo (10). Dessutom kommer de fördelar för miljön som proteinrika GMO-fria grödor medför att på medellång och lång sikt kompensera hela denna merkostnad (11).

60. ReK understryker behovet av att märka kvalitetsprodukter som är framställda av råvaror (kött, ägg, mjölk, etc.) som härstammar från djur som fått foder som innehåller GMO för att undvika en form av illojal konkurrens mellan GMO-fria produkter som är framställda i EU och GMO-produkter från den internationella marknaden.

I. Att kontrollera produktionen

61. Reglering och utbudskontroll för kvalitetsprodukter från jordbruket är en stor utmaning för jordbrukspolitiken (12). Kvalitetsordningarna omfattas visserligen inte av normala marknadsvillkor men de är inte desto mindre exponerade för marknadens svängningar.

62. Kvalitetsordningarnas utveckling och upprätthållande förutsätter med nödvändighet en samordnad politik för utbudskontroll. En ökad produktivitet och/eller produktionsmängd i en region är oftast oförenlig med miljöhänsyn och bevarandet av produktens kvalitet och karaktäristiska egenskaper.

63. Om produktionen inte begränsas kan en okontrollerad utveckling av den sålda mängden i vissa fall medföra en kraftig sänkning av det pris som producenterna erhåller och leda till att producenternas intresse för dessa produkter blir obefintligt. I områden med naturbetingade nackdelar kan producenterna dessutom inte kompensera en sänkning av priset på kvalitetsprodukter genom ökade volymer, och om de inte kan anpassa sig kommer de att försvinna.

64. Kommittén anser därför att kvalitetsordningar inom jordbruket måste frigöra sig från tanken om att priset ska utgöra det enda konkurrensmedlet. En hållbar kvalitetsordning kan inte baseras på ökade volymer utan på kvaliteten på produkterna, som motiverar ett högre pris som konsumenterna är beredda att betala.

65. Därför begär kommittén, i linje med tidigare antagna yttranden, att instrument för produktionskontroll införs för produktionskedjor med differentierad kvalitet. Europeiska kommissionen uppmanas att föreslå specifika instrument för förvaltningen av dessa marknader.

J. Att förbättra kommunikationen och främja utvecklingen av kvalitetsordningar

66. ReK bedömer att konsumenterna har en viktig roll när det gäller omlokalisering och upprätthållande av jordbruksproduktionen, eftersom de finansierar denna.

67. Bättre information bör ges om produktionsvillkoren för att göra det möjligt för konsumenten att aktivt dra nytta av de fördelar som kvalitetsordningarna ger. Konsumenten måste ha de verktyg som behövs för att kunna känna igen de fyra officiella europeiska logotyperna och särskilja dessa från privata företags märkning med anknytning till geografiska namn.

68. Regionkommittén anser att aktörerna generellt och systematiskt bör använda de grafiska symboler som rådet och kommissionen har fastställt som kvalitetsmärken för särskilda jordbruksprodukter och att man måste ge konsumenterna bättre information om betydelsen och vikten av dessa symboler.

69. Kommittén kräver att man inrättar lämpliga verktyg inom den framtida gemensamma jordbrukspolitiken för att stärka, främja och stödja kvalitetsordningarnas utveckling.

70. Kommittén förespråkar särskilt att åtgärder vidtas, inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare, som syftar till att förbättra eller ersätta befintliga åtgärder inom EJFLU (Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling) för stöd och främjande av kvalitetsordningarna, närmare bestämt genom a. ett större beaktande av de krav som ställs på producenterna i samband med kvalitetsprodukter, b. större stöd till producentsammanslutningar i olika faser av certifiering, kontroll, marknadsföring och förhandsstudier, c. möjligheten att finansiera tillfälligt skydd för SUB eller SGB, d. möjligheten att finansiera gemensamma åtgärder för flera SUB och SGB och utnyttja nationell och regional medfinansiering.

K. Att förenkla och förbättra genomförandet av kvalitetspolitiken

71. ReK påminner om att EU-åtgärder för jordbruksprodukternas kvalitet har central betydelse för att säkra ett effektivt skydd av dessa produkter och för att garantera konsumenten tillförlitlig information.

72. Kommittén välkomnar Europeiska kommissionens förslag för att modernisera reglerna och minska producenternas administrativa börda, särskilt när det gäller produktregistrering.

73. Kommittén välkomnar även att man erkänner producentsammanslutningarnas roll och ansvar i förvaltningen av de geografiska beteckningarna.

74. Regionkommittén stöder kommissionens förslag om förenkling och bättre inriktning av systemet med garanterade traditionella specialiteter.

Bryssel den 12 maj 2011 Regionkommitténs ordförande Mercedes BRESSO

(1) ”Mountain areas in Europe”, studie utförd av NORDRegio för Euroepiska kommissionen (DG REGIO, 2004).

(2) ”Peak performance: New insights into Mountain Farming in the European Union”, kommissionens arbetsdokument, december 2009.

(3) ”Europe's ecological Backbone: recognising the true value of our mountains”, september 2010, EEA nr 6/2010.

(4) ”Peak performance: New insights into Mountain Farming in the European Union”, kommissionens arbetsdokument, december 2009: produktionen hos jordbruk i mindre gynnade bergsområden är 28 % lägre jämfört med mindre gynnade områden som inte är bergsområden och 40 % lägre jämfört med områden som inte är mindre gynnade områden.

(5) ”La composante milieu physique dans l'effet terroir pour la production fromagère: quelques réflexions à partir du cas des fromages des Alpes du Nord” [den fysiska miljöns betydelse för produktens lokala karaktär vid ostframställning: några kommentarer med utgångspunkt i exemplet ostproduktion i norra Alperna]. Jean-Marcel Dorioz, Philippe Fleury, Jean-Baptiste Coulon, Bruno Martin. Courrier de l’environnement de l’INRA nr 40, juni 2000 http://www.inra.fr/dpenv/pdf/DoriozD27.pdf.

(6) ”Produits agroalimentaires de montagne en Europe: résultats, conclusions et réalisations concrètes du projet ”, november 2004, s. 7 och 17.

(7) En ny märkning för bergsmjölk som just införts bör kunna omfatta 3–4 miljoner liter mjölk för konsumtion, det vill säga en tredjedel av Centralmassivets produktion: http://www.leprogres.fr/fr/region/la-haute-loire/haute-loire/article/3939334,183/Une-marque-Montagne-pour-le-lait-du-Massif-central.html. Exempel från Schweiz visar att mervärdet kan uppgå till 30 % jämfört med generisk mjölk för konsumtion (Revue Montagna, juli 2010). Mjölk från bergsområden utgör 11,5 % av den mjölk som produceras i Europa och denna typ av jordbruk står för 1 mjölkjordbruk av 5 eller 6. Produktionskostnaden är 12 % högre än på låglandet och ersättningen för arbete är lägre än 10 000 euro/ÅAE (årsarbetsenhet). Stöden uppväger dessa handikapp bara till 34 %. ”Le lait de montagne européen: un symbole menacé”, Institut de l’élevage-CNIEL, maj 2009, s. 7.

(8) Förberedande yttrande från Regionkommittén om lokala livsmedelssystem, antaget vid plenarsessionen den 27 januari 2011. Föredragande: Lenie Dwarshuis-van de Beek, ledamot av provinsstyrelsen i Zuid-Holland (NL–ALDE).

(9) I dagsläget produceras dessa två grödor främst i Frankrike (ärter) och Storbritannien (åkerbönor).

(10) Milanesi J: Quel avenir pour les filières animales ”sans OGM” en France? Illustration par le poulet Label Rouge [framtiden för GMO-fri djurhållning i Frankrike – exemplet kyckling med kvalitetsmärkningen ”Label Rouge”]. 3:e seminariet för samhällsvetenskaplig forskning. INRA SFER CIRAD, 9–11 december 2009 – Montpellier, Frankrike. http://www.sfer.asso.fr/content/download/2981/27271/version/1/file/B3+-+Milanesi.pdf.

(11) La relance des légumineuses dans le cadre d’un plan protéines: quels bénéfices environnementaux? [nysatsning på baljväxter inom ramen för en proteinstrategi – fördelarna för miljön] Allmänna kommissionen för hållbar utveckling, Frankrike, 2009. http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/E_D15.pdf.

(12) Giraud-Héraud Eric, Soler Louis-Georges. Quelle légitimité à des mécanismes de régulation de l'offre dans les appellations d'origine protégée? [legitimiteten i mekanismer för reglering av tillgången på produkter med skyddad ursprungsbeteckning] Publicerad i ”Économie rurale” nr 277–278, 2003, s. 123–134. http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/ecoru_0013-0559_2003_num_277_1_5441.