MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN - Att välja tillväxt: Kunskap, innovation och arbetstillfällen i ett sammanhållet samhälle - Rapport till Europeiska rådets vårmöte den 21 mars 2003 om Lissabonstrategin för ekonomisk, social och miljömässig förnyelse {SEK(2003) 25}

Sammanfattning

Lissabonstrategin är fortfarande rätt

I mars 2000 lanserade Europeiska rådet i Lissabon unionens tioårsstrategi för ekonomisk, social och miljömässig förnyelse. Förhållandena kunde knappast vara mer annorlunda idag. Politisk osäkerhet och den långdragna konjunkturnedgången under de senaste arton månaderna har slagit hårt mot företagens och konsumenternas förtroende. Vår ekonomis sårbarhet för yttre förhållanden förstärker anledningen att påskynda förändringstakten.

Lissabonstrategin kommer att göra unionen starkare och ger den möjlighet att visa ett globalt ledarskap. Det är fortfarande rätta vägen för en utvidgad union. Mervärdet ligger i dess samordnade, övergripande och ömsesidigt förstärkande tillvägagångssätt. Tidigare landvinningar - tio år av den inre marknaden, fem år av den europeiska sysselsättningsstrategin och den första årsdagen av eurons införande - visar på unionens förmåga att genomföra ambitiösa reformer. På många områden driver man redan på tillväxt och utveckling av arbetstillfällen inom flexibla, starka och öppna marknader, men agerandet för fortsatta strukturella reformer måste upprätthållas.

Är unionen fortfarande på rätt väg?

En framgångsrik omvandling av unionen till slutet av detta årtionde beror på om unionens tillväxtmöjligheter förbättras. Detta kräver åtgärder som ökar sysselsättningen och förbättrar produktiviteten. Även om framsteg har gjorts på nästan alla områden av Lissabonstrategin, har de i allmänhet varken gått tillräckligt fort eller varit tillräckligt samordnade för att ge de resultat som stats- och regeringscheferna ställde sig bakom för tre år sedan.

- Sysselsättning. Trots ökningen av arbetslösheten till följd av konjunkturnedgången finns det starka tecken på att reformer under de senaste fem åren har åstadkommit viktiga strukturella förändringar på många, men inte alla, europeiska arbetsmarknader. Mer än tolv miljoner nya arbetstillfällen har skapats sedan år 1996 med ytterligare omkring 500 000 arbetstillfällen tillkomna under år 2002. Resultaten varierar dock avsevärt och reformerna har inte varit tillräckligt omfattande i alla medlemsstater. Utan ytterligare ansträngningar (i synnerhet från de medlemsstater som ännu inte har bidragit i någon större utsträckning till ökad sysselsättning) ser det därför ut som om unionen inte kommer att uppfylla sitt delmål för år 2005 (att 67 procent av befolkningen i arbetsför ålder skall vara sysselsatt). Och den ligger långt ifrån målen att senast i slutet av decenniet behålla minst 50 procent av de äldre arbetstagarna i arbetskraften och att öka den genomsnittliga faktiska utträdesåldern från arbetskraften med fem år - båda viktiga faktorer när det gäller att uppnå full sysselsättning till år 2010. I den rådande ekonomiska situationen gäller fortfarande prioriteringen (som redan nämndes i förra årets rapport till Europeiska rådets möte) att öka aktiveringsåtgärderna för arbetslösa. Bilden är dessutom lika varierad i fråga om framstegen när det gäller att ge arbetskraften den kompetens som behövs för en kunskapsbaserad ekonomi och att förbättra inte bara antalet arbetstillfällen, utan även kvaliteten, båda viktiga faktorer för bättre produktivitet.

- Reformering av varu- tjänste- och kapitalmarknaderna. Stora delar av den inre marknaden har fungerat bra under det senaste årtiondet. Men i andra fall har fördelarna märkts mindre. Det är anledningen till att Lissabonstrategin inriktas på sådana områden som tjänster, offentlig upphandling, transport, energi, finansiella tjänster och modernisering av konkurrensreglerna samt många skatteområden. Överenskommelser om viktiga reformer på många av dessa områden har dock träffats under de senaste tolv månaderna. Den största risken är - i motsats till förra årets Europeiska råd i Barcelona - inte avsaknaden av beslut på Europanivå, utan medlemsstaternas underlåtelse att se till att överenskomna bestämmelser och nya strategier verkligen genomförs och tillämpas. Det betyder att unionen ännu har mycket kvar att förverkliga av den inre marknadens potential på viktiga områden. Varje medlemsstat måste göra mycket mer för att se till att överenskomna åtgärder genomförs på rätt sätt och i tid.

- Kunskap, innovation och företagsdynamik. Dessa faktorer är avgörande för öppnandet av nya möjligheter för tillväxt, stimulans av konkurrensen och tillhandahållandet av nya, effektivare sätt att ta itu med sådana gemensamma problem som sjukdom eller klimatförändring. Många av unionens kunskapsindustrier har drabbats hårt av de nuvarande förhållandena och företagen och industrin i sin helhet hålls fortfarande tillbaka av ett komplicerat och ofullständigt regelverk. Företagen investerar inte tillräckligt i kunskap och innovation. Det föreslagna gemenskapspatentet - ett kriterium på unionens engagemang för innovation - är fortfarande blockerat. Trots de nuvarande påfrestningarna på de nationella budgetarna bör medlemsstaterna skapa förutsättningar för mer offentlig och privat investering i utbildning, forskning och i kunskapsekonomin, eftersom dessa är nödvändiga för tillväxt på medellång sikt. Incitament genom skatter och lagstiftning, och ett konkurrenskraftigt klimat behövs därför för att se till att den privata finansieringen inriktas på dessa prioriteringar. Att bygga broar mellan kunskap och marknadsplats och införa rätt klimat för innovationer är den nya utmaningen för att skapa konkurrenskraft. Både nuvarande och framtida medlemsstater har på senare år gjort mer och sådana initiativ som eEuropa och den europeiska småföretagsstadgan bidrar, men återigen, det behövs ett mer samordnat och konsekvent förhållningssätt om företagen i EU skall utnyttja nya möjligheter för att bidra fullt ut till Lissabonstrategin, skapa arbetstillfällen och driva på tillväxten.

- Social sammanhållning. Bristen på aktuella uppgifter utgör fortfarande ett hinder för att ta fram en riktig bild av framstegen när det gäller att bekämpa fattigdom och social utslagning. Förbättringar av sysselsättningen, i synnerhet minskningar av den långvariga arbetslösheten och antalet arbetslösa hushåll är trots allt en hjälp. Å andra sidan har föga framsteg noterats när det gäller att minska antalet studieavbrott eller klyftorna mellan könen. Reformer och modernisering av systemen för social trygghet, som fortfarande spelar en viktig roll för att stärka sammanhållningen i hela unionen, är på väg i de flesta medlemsstater. Det är viktigt för framgång på lång sikt att de fullföljs. Det är dock särskilt oroande att medlemsstaterna ännu inte har gjort tillräckligt för att säkerställa den långsiktiga hållbarheten och kvaliteten i sina system för social trygghet, särskilt inför en åldrande befolkning. På kort sikt kommer troligen utvidgningen att betydligt öka skillnaderna i fråga om resultat och sammanhållning i unionen.

- Miljödimensionen av hållbar utveckling - Högre ekonomisk tillväxt och öppnare marknader kommer inte att bestå på lång sikt, om det inte åtföljs av åtgärder för att stävja miljöpåfrestningar och bevara naturtillgångar. Naturkatastrofer och katastrofer vållade av människan - som den aktuella "Prestige"-katastrofen - kräver att man åter fokuserar på genomförandet av unionens agenda för hållbar utveckling. Det behövs fortsatta insatser för att genomföra gemenskapens miljölagstiftning, och att komplettera den med användningen av ekonomiska instrument. Åtgärder för att säkerställa en fortsatt minskning av växthusgaser och för bättre luftkvalitet måste vara en prioriterad fråga, och medlemsstaterna måste garantera att de fortsätter att genomföra sina åtaganden från Kyoto. Prissättningsmekanismer och skattesystem måste bättre avspegla de ökade kostnaderna för samhället när det gäller ekonomiska åtgärder för att för att garantera en hållbar utveckling och stimulera användandet av ren teknik, så att både ekonomin och samhället kan tjäna på detta. Detta kommer i sin tur att stimulera konkurrenskraften och samtidigt bidra till att uppfylla gemensamt överenskomna internationella mål.

- EU:s åtagande att främja hållbar utveckling på global nivå. Unionen har åtagit sig en ledande roll när det gäller att främja hållbar utveckling på global nivå, och den har gått i bräschen för att fastställa den internationella agendan under de senaste åren. Viktiga beslut fattades under 2002. På global nivå fattades viktiga beslut år 2002 genom lanseringen av utvecklingsagendan från Doha, Monterrey-konferensen om utvecklingsstöd och världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg i augusti 2002. Men besluten måste nu omsättas i handling.

Med tanke på det tioåriga perspektivet behövs tid för att formulera, godkänna och genomföra de politiska åtgärderna i Lissabonstrategin, men det finns brister i fråga om framsteg och skyndsamhet på nationell nivå på många av de viktigaste områdena. Utvecklingen sedan Europeiska rådets senaste vårmöte visar därför, med hänsyn till den nuvarande avmattningen, att även om målen för Lissabonstrategin är inom gott räckhåll, finns det ännu inte någon absolut garanti för framgång. De ekonomiska och politiska förhållandena har gjort det avsevärt svårare i många avseenden. De kommande tolv månaderna kommer att vara avgörande. På europeisk nivå erbjuder de krympande möjligheter att före nästa val till Europaparlamentet genomföra samtliga reformer som föreslagits av Europeiska rådet. På nationell nivå måste de användas till att driva på förändringstakten.

Utvidgningen och Lissabonstrategin

Utvidgningen innebär också att det är ännu viktigare att påskynda utvecklingen. De nya medlemsstaterna blir alltmer förtrogna med Lissabonstrategins syften och arbetsmetoder. Den ligger till grund för många av de strategier som de nu antar och ansträngningarna att integrera dem ytterligare i processen måste påskyndas.

Utvidgningen innebär dock inte att stora delar av Lissabonstrategin behöver skrivas om eller att dess viktigaste mål behöver tummas på - det är mål för hela unionen snarare än för enskilda länder. De är fortsatt giltiga för en union med 25 länder eller mer.

Den innebär dock att det krävs ytterligare ansträngningar av de nuvarande medlemsstaterna att hålla unionen på rätt spår. Men sådana ansträngningar är möjliga. Som denna rapport visar tjänar de medlemsstater som har bäst resultat som riktmärken, ofta med resultat i världsklass. De strukturella och sektoriella indikatorer som utarbetats genom den öppna samordningsmetod som har förts fram genom Lissabonstrategin utgör ett värdefullt verktyg för att lära av varandra och utväxla gemensamma lösningar på gemensamma problem. Det bör stärkas på de viktigaste områdena med tanke på anslutningen.

Inför utvidgningen måste nuvarande och nya medlemsstater nu välja tillväxt - men på ett sätt som förankrar framtida tillväxt och nya och bättre arbetstillfällen i ständiga förbättringar i fråga om sammanhållning och vår miljö.

Att välja tillväxt - Europeiska rådets vårmöte i mars

Europeiska rådet måste ta på sig sin utökade roll i centrum för utformningen av den ekonomiska, sociala och miljörelaterade politiken. Vårmötet måste se bortom kortsiktiga utmaningar och påtryckningar för att fokusera på handling, vilket kan stimulera våra framtidsutsikter på medellång sikt och se till att besluten är förenliga med långsiktiga mål. Det måste tillsammans med Europaparlamentet ange riktningen och takten för det framtida arbetet.

För att åstadkomma detta måste medlemsstaterna och EU-institutionerna göra två saker - fastställa villkoren för ökade investeringar i kunskap och innovation och samtidigt genomföra och påskynda de reformer som redan har överenskommits.

Lissabonstrategin måste fortsätta att lägga grunden för nya möjligheter för framtida generationer.

Europeiska rådet behöver, med utgångspunkt i vårrapporten, varje år förstärka sin centrala roll när det gäller att ange riktningen för unionens ekonomiska, sociala och miljörelaterade insatser. I mars har den ett särskilt tillfälle att fastställa prioriteringar inom tre av de viktigaste politiska instrumenten - de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, den nya riktlinjerna för sysselsättningen och strategin för den inre marknaden - som används för att genomföra Lissabonstrategin, och som alla från och med i år går in i ett nytt treårsperspektiv.

Därvid måste Europeiska rådet säkerställa följande:

(1) Att kunskap och innovation stimuleras. Det innebär att stödja entreprenörskap, främja kunskapsindustrier och spridning av nya idéer, tekniker och tjänster. Det måste stöttas genom effektiva och ökade investeringar i utbildning, livslångt lärande och forskning. Både offentliga och privata medel på gemenskapsnivå och på nationell nivå kommer att ha en roll att spela.

(2) Att slutliga beslut fattas om de återstående Lissabonreformerna. Det innebär att genomföra överenskomna reformer av varu-, kapital- och arbetsmarknaderna samt viktiga miljöåtgärder och att gå vidare med moderniseringen av systemen för social trygghet. Europeiska rådets vårmöte måste fastställa tidsfrister och fördela ansvarsområden för att se till att alla åtgärder på EU-nivå antas före valen till Europaparlamentet i juni 2004 - även de som kommissionen skall lägga fram före juni i år. För att garantera framgång krävs engagemang inte bara från regeringarna, utan även från en rad intressenter inklusive arbetsmarknadens parter.

(3) Att samverkan mellan Lissabonstrategin och den makroekonomiska politiken förstärks. Detta innebär att samordningen av den ekonomiska politiken bör stärkas, i linje med kommissionens nyligen framlagda förslag om budgetsamordning. Lissabonmålen bör beaktas bättre i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

INNEHÅLL

Sammanfattning

1. Inledning

2. Framsteg mot Lissabonmålen

2.1 Tillväxt som skapats genom sysselsättning under andra hälften av 1990-talet

2.2 Att stimulera investeringar och produktivitet

2.3 En förbättrad social sammanhållning

2.4 Hållbar utveckling

3. Utvidgning

4. Att välja tillväxt: prioriteringar för nästa tolvmånadersperiod

4.1 Lissabonstrategin är fortfarande rätt

4.2 Att bygga upp ekonomiska, sociala och ekologiska styrelseformer kring

Europeiska rådets vårmöte

4.3 Att uppnå hållbar tillväxt och öka sysselsättningen i ett sammanhållet samhälle

4.4 Att omge Lissabon med en sund ekonomisk politik

4.5 Att se till att hållbarhet behandlas på rätt sätt 37

Bilaga: Översiktstabell över strukturella indikatorer

1. Inledning

I Lissabonstrategin fastställs en tidsplan för ekonomisk, social och miljömässig förnyelse inom Europeiska unionen på medellång till lång sikt. Den innebär en rad övergripande, sammanhängande och ömsesidigt förstärkande åtgärder för att förbättra unionens resultat och åstadkomma hållbar utveckling.

Dessa åtgärder kan tillhandahålla villkoren för en fortsatt period av hög, icke inflationsdrivande tillväxt. De kan förbättra konkurrenskraften och ge företagen möjlighet att i full utsträckning tillvarata nya möjligheter, skapa arbetstillfällen och välstånd. De kan öka den sociala sammanhållningen och säkerställa att investering i miljö och hållbar tillväxt kan vara ömsesidigt förstärkande. De markerar Europas positiva val att satsa på livskvalitet.

Strategin har nu nått ett avgörande ögonblick. När den nu går in på sitt fjärde år på basis av de beslut som fattades i Köpenhamn står den inför ett tydligt val. Unionen kan antingen bibehålla den nuvarande långsamma reformtakten eller visa att den kan göra en stegvis förändring före utvidgningen.

Det är ett val mellan måttlig tillväxt, fortsatt arbetslöshet, begränsad sammanhållning och långsamma framsteg med att sätta stopp för ohållbara tendenser, eller att öka unionens möjligheter och stötta dem under de kommande sju åren för att hålla Lissabonmålen inom räckhåll. Ett val mellan att följa efter eller gå i täten.

Tidigare reformer under den andra hälften av 1990-talet visar redan vad som är möjligt; ytterligare en halv procentenhets tillväxt, 12 miljoner arbetstillfällen och en minskning av den strukturella arbetslösheten med omkring 40 procent. Men utvecklingen har visat att unionen, trots framsteg, fortfarande har för lätt att komma ur kurs på grund av globala förhållanden och att det behövs större ansträngningar för att sätta stopp för ohållbara tendenser, förbättra sammanhållningen och dela på välståndet i hela unionen.

Detta års vårrapport innehåller en särskild fokusering på kunskap och förnyelse. Det är nyckeln till att föra dagordningen framåt under de kommande tolv månaderna, men det är fortfarande ett område med ouppfyllda löften. Lissabon följdes snabbt av en nuvarande nedgången som stack hål på IT-bubblan och på ett orättvist sätt slog ut det kortsiktiga förtroendet för en kunskapsbaserad ekonomi med åtföljande konsekvenser för sådana sektorer som telekommunikationer.

En utvidgad union behöver förstärka investeringarna i kunskap och skapa förutsättningar under vilka företag kan vända innovation till tillväxt och sysselsättning. Om den samtidigt kan skynda på reformer av varu-, tjänste-, kapital- och arbetsmarknaderna, är utsikterna till produktivitet och fler och bättre arbetstillfällen goda på medellång sikt. Genom att främja alla aspekter av kunskapskedjan från grundläggande utbildning till avancerad forskning, från ekonomi till kunskap om företagande, kan unionen stimulera innovationerna. Den kan skynda på skapandet av sysselsättning, modernisera traditionella industrier och samtidigt säkerställa framtida industrier - från biovetenskap till miljöteknik - och den kan sätta idéer och teknik i arbete på ett sätt som stärker sammanhållningen, minskar miljöpåfrestningarna och erbjuder större möjligheter att delta i samhället.

I denna rapport och i det åtföljande arbetsdokumentet anges de framsteg som har gjorts över hela Lissabonstrategin. I kapitel 2 behandlas framstegen mot Lissabonmålen. Där tas även hänsyn till de interna och externa dimensionerna av hållbar utveckling i uppföljningen av Johannesburgtoppmötet. I kapitel 3 definieras de utmaningar och möjligheter som Lissabonstrategin utgör för kandidatländerna. I kapitel 4 sammankopplas denna analys och anges de prioriteringar och insatser som krävs inom det stora antalet Lissabonreformer för att på bästa sätt bidra till att förbättra unionens framtida resultat.

2. Framsteg mot Lissabonmålen

Lissabonstrategins potential ligger i reformernas övergripande och samordnade karaktär. Marknadsreformer, arbetsmarknadspolitik och sociala skyddssystem har alla en roll när det gäller att förbättra resultatet och livskvaliteten inom unionen. Europeiska rådet har lagt fram ett ambitiöst förändringsprogram.

// Faktaruta 1 Återstående etapper på vägen till ekonomisk, social och miljömässig förnyelse senast år 2010

2003 // Ny ram för kommunikationstjänster

// Regler för moms och elektronisk handel

// Nytt konsekvensbedömningssystem för EG-lagstiftning

// Integrerade riskkapitalmarknader

Öppnande av marknaderna för godstrafik på transeuropeiska nät

Översyn av Europeiska sysselsättningsstrategin

Översyn efter halva tiden av den socialpolitiska agendan och av programplaneringen för strukturfonderna

2004 // Europabolag

Nya regler om samråd med och information till anställda

Ytterligare öppnande av gas- och eldistribution till företagskunder*

Ett gemensamt europeiskt luftrum

Nya regler för offentlig upphandling*

Nya regler för läkemedel

2005 // Integrerad finansmarknad

2006 // Ytterligare ett steg i öppnandet av marknaderna för posttjänster

2007 // Öppnande av gas- och elektricitetsmarknaderna för hushållskunder*

2008 // Galileo satellitnavigationssystem i drift

Öppnande av marknaden för hela järnvägsnätet**

// Reformbeslut som ännu inte har genomförts: Gemenskapspatent, 2:a järnvägspaketet, klimatförändringspaket, översyn av TEN:s transporter, personal från bemanningsföretag, uppdatering av reglerna för samordning av social trygghet, ömsesidigt erkännande av kvalifikationer; EU-omspännande system för skatt på sparmedel.

Reformer där kommissionens förslag kommer att läggas fram under år 2003: Förslag om prissättning på infrastruktur inom transportområdet inbegripet Eurovinjett (mitten av 2003); etappvis införande av det europeiska sjukförsäkringskortet (februari 2003), handlingsplan för ökade FoU-investeringar i medlemsstaterna (april 2003), ny ram för hantering av kemikalier (mitten av 2003); utveckling av Europeiska teknikplattformar (slutet av 2003); handlingsplan för miljöteknik (slutet av 2003); .

* Principöverenskommelse i rådet ** Nuvarande regler gäller bara för internationella godstransporttjänster, men i det andra järnvägspaketet kommer detta att utökas till alla godstransporter på järnväg.

Reformer idag kan och kommer att resultera i högre tillväxt på medellång sikt [1]. Den nuvarande ekonomiska och politiska osäkerheten gör det desto viktigare att påskynda förändringsprocessen. Detta betyder att man måste inrikta sig på de faktorer som bäst kan bidra till tillväxt och se till att det är förenligt med en hållbar utveckling.

[1] Se 2002 års EU Economy Review, KOM(2002) 712, 11.12.2002.

Faktaruta 2 Viktiga faktorer bakom tillväxt i EU

Två huvudfaktorer bidrar till produktionstillväxt: antalet människor i arbete och produktivitet.

Produktivitet kan delas upp i ytterligare två områden. Det ena är nivån på investeringar eller kapitalfördjupning, för att till exempel utveckla företag, ta till sig ny teknik, eller för att investera i humankapital (kompetens och utbildning). De möjligheter som tillhandahålls genom marknadsreformer tenderar att stimulera investeringar. Det andra är de resultatgenererande effekterna av investeringar i både mänskligt kapital och rörelsekapital. Den återspeglar sådana faktorer som konkurrensgrad, förmåga att skapa nya idéer och kunskaper och använda dem till att driva på innovationer och omorganisera arbetsprocesser, och det allmänna regelverket. Detta beskrivs ofta som en totalfaktorproduktivitet (TFP).

>Hänvisning till>

Det framgår tydligt att tillväxten under den andra hälften av 1990-talet och år 2000 berodde på unionens framgång i att skapa nya arbetstillfällen och besätta dem. Investeringarnas bidrag till tillväxten sjönk avsevärt och det var ingen stor förändring i påverkan av de andra faktorerna.

Bilden varierar inom unionen i fråga om faktiska sysselsättnings- och produktivitetsnivåer. De absoluta produktivitetsnivåerna per arbetstagare är höga i en del medlemsstater. Under den andra halvan av 1990-talet gjorde dock USA framsteg både ifråga om sysselsättning och arbetsproduktivitet. EU lyckades öka sysselsättningen, medan arbetsproduktivitetstillväxten i USA däremot har mattats av.

>Hänvisning till>

Det är mot bakgrund av dessa faktorer som framstegen i fråga om arbetstillfällen, strukturella reformer, kunskap, social sammanhållning och hållbarhet bör bedömas.

2.1 Tillväxt som skapats genom sysselsättning under andra hälften av 1990-talet

Unionen har i allmänhet förbättrat sitt resultat i fråga om sysselsättning. Medlemsstaterna har fullföljt strukturella reformer av sina nationella arbetsmarknader, vilket har börjat bära frukt -i form av fler människor i arbete och lägre arbetslöshet, vilket inkluderar en märkbar minskning av den långsiktiga arbetslösheten. En anmärkningsvärd utveckling har varit att förbättringarna på arbetsmarknaden inte har lett till någon kortsiktig inflationsökning när företagen höjer priserna för att kompensera sig för de högre löner som behövs för att behålla och dra till sig anställda. Detta tyder på strukturella förbättringar på arbetsmarknaden.

Faktaruta 3 Sysselsättningsresultat

- Mellan 1995 och 2001 ökade det totala antalet arbetstillfällen med omkring 12 miljoner och sysselsättningen ökade

- med 4 procentenheter.

- Sysselsättningen ökade med cirka 500 000 nya arbetstillfällen under konjunkturnedgången år 2002.

- Den totala sysselsättningen ökade snabbast i Luxemburg, Portugal och Irland med en kraftig ökning av sysselsättningen för kvinnor i Irland med nära 4 procent och i anslutningsländerna (mer än 8 procent). I de tre medlemsstater som hade bäst resultat ökade den totala sysselsättningen med 3,9 procent och sysselsättningen för kvinnor med cirka 3,6 procent.

- Arbetslösheten sjönk mellan 1995 och 2001 med mer än 4 miljoner i hela unionen, även om den till följd av de aktuella förhållandena har ökat något till ett EU-genomsnitt på 7,6 procent år 2002. Genomsnittet för de tre medlemsstater som har den lägsta arbetslösheten låg runt 3 procent.

- Arbetslösheten år 2002 var fortfarande lägst i Luxemburg, Nederländerna och Österrike och steg i alla medlemsstater utom Grekland och Italien. Fem av anslutningsländerna (Cypern, Ungern, Slovenien, Tjeckien och Malta) hade arbetslöshetsnivåer som låg under EU-genomsnittet.

- Arbetskraftens rörlighet mellan och även inom medlemsstaterna är fortfarande relativt begränsad och ligger på cirka 1,2 procent av befolkningen.

- Viktiga klyftor mellan könen består i fråga om sysselsättningsgrad, lön, arbetsstatus och karriärutveckling.

Sysselsättningsresultaten varierar avsevärt i hela unionen. Danmark, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket uppfyller för närvarande det 70-procentsmål som ställts upp för år 2010 för den totala sysselsättningen, medan de tre länderna Portugal, Österrike och Finland ligger över det etappmål på 67 procent som fastställts för år 2005. Trots dessa positiva resultat kan det hända att unionen totalt sett inte uppfyller sitt etappmål om inte alla medlemsstaterna gör större ansträngningar.

>Hänvisning till>

Det finns starka tecken på att de länder som har gjort de största framstegen är de som har genomfört omfattande reformer [2]. Danmark, Irland och Nederländerna framträder som de länder som har genomfört de mest omfattande arbetsmarknadsreformerna genom att angripa löneförhandlingsstrukturer, utbildnings- och aktiveringsprogram, bidragsnivåer och kriterier för bidragsberättigande samt höga nivåer på allmän skatt och skatt på arbete. Dessutom har arbetsmarknadsreformerna i dessa länder ofta åtföljts av andra strukturella reformer på produktmarknaderna. Behovet av ett brett angreppssätt erkändes också vid Europeiska rådets vårmöte 2002, då prioriteringar för ytterligare arbetsmarknadsreformer i medlemsstaterna fastställdes [3].

[2] Se EU Economy Review, fotnot 1.

[3] I Barcelona fastställde Europeiska rådet följande mål för nationella arbetsmarknadsreformer: 1) Minska skattebördan för låginkomsttagare. 2) Göra arbete lönsamt inom skatte- och bidragssystemen. 3) Nationella arbetsmarknadsinstitutioner och kollektiva avtalsförhandlingar för att ta hänsyn till förhållandet mellan löneutvecklingen och arbetmarknadsvillkoren så att löneutvecklingen bringas i överensstämmelse med produktiviteten. 4) Se över regelverket för anställningskontrakt för att hitta rätt balans mellan flexibilitet och trygghet. 5) Undanröja hinder för kvinnors arbetskraftsdeltagande och sträva efter att förbättra tillhandahållandet av barnomsorg. 6) Främja en aktiv ålderdom och minska incitamenten till förtida uttag av pension för enskilda och företag. Punkt 32 i ordförandeskapets slutsatser, Barcelona den 21 mars 2002.

Den viktigaste utmaningen är att öka sysselsättningen och arbetskraftsdeltagandet, först och främst för äldre arbetstagare, men även för kvinnor och minoriteter samt andra grupper. En rad faktorer avgör om man skall kunna attrahera och behålla dessa människor, bland annat att angripa de klyftor mellan könen som är märkbara i många medlemsstater.

En ansenlig andel av de nya arbetstillfällen som skapades under 1990-talet och år 2000 var inom sektorer där det krävs kunskaper på medelhög till hög nivå. Det är nödvändigt att förse alla nivåer och åldersgrupper i arbetskraften med den kompetens som behövs i en kunskapsbaserad ekonomi. Därför premieras utbildning och livslångt lärande i Lissabonstrategin. Ändå verkar de offentliga utgifterna för utbildning ha stagnerat sedan mitten av 1990-talet, medan resultatet i fråga om livslångt lärande i hela unionen är varierat. Deltagandenivåerna ligger på mer än en på fyra i Förenade kungariket och en på fem i Sverige, Finland och Danmark, men under en på tjugo i sex medlemsstater och i åtta av de framtida medlemsstaterna och kandidatländerna.

2.2 Att stimulera investeringar och produktivitet

2.2.1 Att stimulera investeringar och produktivitet genom marknadsreformer

Den inre marknaden har under det senaste årtiondet lyckats stimulera tillväxten och skapa arbetstillfällen. Den har ökat handels- och investeringsflödet inom unionen. Öppna marknader och större konkurrens har också stimulerat innovationer och hjälpt företagen att växa, medan användarna erbjuds förmåner i form av lägre priser och större urval inom sådana allmännyttiga sektorer som telekommunikationer och, i mindre grad, elektricitet. Prisskillnaderna mellan medlemsstaterna verkar ha minskat varaktigt som en följd av marknadsintegration och konkurrens, men det finns tecken som tyder på att den effekten nu kan komma av sig [4] - utvidgningen kan bidra till en nytändning i det avseendet.

[4] Ekonomisk reform: rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen, KOM(2002) 743, 23.12.2002 (Cardiffrapporten).

Faktaruta 4 Exempel på fördelarna med ekonomiska reformer

Tio års inre marknad [5]

[5] Den inre marknaden. Tio år utan gränser; Kommissionens meddelande, SEK (2002) 1417. 7.1.02.

- Ytterligare 2,5 miljoner människor är i arbete i dag till följd av den inre marknaden.

- Unionen har 877 miljarder euro mer, vilket blir 5 700 euro per hushåll.

- Den inre marknaden har bidragit till tillväxt. Utan den skulle EU:s BNP vara 1,8 procent lägre i år.

Integreringen av finansmarknaderna

I nyligen gjorda undersökningar för kommissionen har den potentiella effekten av integrerade finansmarknader under en tioårsperiod framhållits [6]. Fördelarna innebar följande:

[6] London Economics undersökning för Europeiska kommissionen / Rundabordskonferensen om finansiella tjänster i Europa /CEPR:s undersökning för Europeiska kommissionen, november 2002.

- En ökning av BNP med 1,1 procent eller 130 miljarder euro (i dagens priser) och 0,5 procents ökning av den totala sysselsättningen.

- Företagen kommer att kunna få billigare finansiering: med en förväntad nedgång i kostnaden för aktiekapital med 0,5 procent och en motsvarande nedgång med 0,4 procent för obligationsfinansiering. Investerarna bör även få högre avkastning på sina investeringar.

- Genom undanröjande av ineffektivitet i detaljhandelssektorn skulle BNP kunna höjas med 0,5 procent.

Gemenskapspatentet

- De beräknade årliga besparingarna i fråga om behandling och förvaltning av immateriella rättigheter skulle enligt det nuvarande förslaget bli cirka 0,5 miljarder euro med en besparing på cirka 5 000 euro per patent jämfört med ett Europeiskt patent.

- Ekonomin skulle kunna känna av en engångsfördel på cirka 18 miljarder euro till följd av det ökade värdet på patentportföljerna tack vare lägre processkostnader och enklare tillämpning.

Outnyttjad potential i viktiga sektorer. Fördelarna med den inre marknaden har ännu inte känts av till fullo på de områden där det har genomförts mindre reformer och funnits mindre konkurrens, såsom energimarknader, transport, tjänstemarknader, finansiella tjänster och offentlig upphandling, som alla är måltavlor för Lissabonstrategin. Följden har blivit att företag inom dessa och andra områden har haft svårare att växa, medan tidigare reformer inte alltid har varit tillräckliga för att få bukt med miljöpåfrestningarna.

Beskattningen är också fortfarande en källa till fragmentering i hela unionen. Diskriminering och dubbelbeskattning är exempel som skapar problem på flera områden, såsom pensioner, bilskatt och bolagsskatt. Det kostar att behöva rätta sig efter 15 olika skattesystem och det hindrar företagen från att dra full nytta av den inre marknaden [7]. Avsaknaden av ett gemensamt förhållningssätt på viktiga områden har hindrat skattesystemet från att spela en konsekvent roll när det gäller att stödja Lissabonprioriteringarna, till exempel investering i FoU eller en bättre miljö. Dessutom utgör kravet på enhällighet för att vidta sådana åtgärder och medlemsstaternas ovillighet att behandla detta med den prioritering det förtjänar hinder för snabba framsteg. Allt detta verkar som en broms för tillväxt och sysselsättning.

[7] Kommissionen har fastställt prioriterade områden, i synnerhet för omedelbara åtgärder inom bolagsbeskattningen för att ta itu med hinder som härrör från de skattebestämmelser som tillämpas på transferpriser, fusioner och transaktioner mellan moder- och dotterbolag, KOM(2001) 582, 23.10.2001.

Hård konkurrens och en effektiv konkurrenspolitik har också varit viktiga faktorer för den inre marknaden. Det har funnits en tendens i medlemsstaterna att minska och omdirigera statligt stöd på EU-nivå. Det totala stödet i unionen föll från 105 miljarder euro år 1996 till 82 miljarder euro år 2000 (det sista redovisade året). Medlemsstaterna har även omdirigerat stöd till sådana övergripande mål som miljö och forskning och utveckling. Samtidigt har medlemsstaterna reformerat sina nationella konkurrensregler för att de skall stämma med gemenskapens synsätt och de kommer inom kort att ta över ansvaret i fråga om tillämpningen av gemenskapsbestämmelserna inom sina nationella marknader.

Att gå från beslut till handling på nationell nivå

Framstegen när det gäller att genomföra ytterligare marknadsreformer har hittills varit blandade. Kommissionen, Europaparlamentet och rådet har gjort mycket för att åtgärda den eftersläpning på EU-nivå som påpekades vid Europeiska rådets möte Barcelona. Det har nyligen gjorts märkbara framsteg, till exempel i fråga om öppnandet av energimarknaderna, det gemensamma europeiska luftrummet och posttjänster. Men en del av de angelägnaste reformerna fördröjs fortfarande. Gemenskapspatentet och ännu inte antagna förslag om skatt och om upphandling är bara några exempel.

En källa till ännu större oro är det fortsatta problemet med att se till att bestämmelser som rådet och Europaparlamentet har enats om och de riktlinjer som Europeiska rådet har utfärdat omvandlas till nationell handling:

- För lagstiftning tar det i genomsnitt fyra och ett halvt år från och med att bestämmelserna föreslås innan de tillämpas enhetligt i alla medlemsstater. Detta är cirka två år längre än det borde vara med hänsyn till den tid som behövs för att lotsa åtgärderna genom beslutsmaskineriet och genomföra dem på nationell nivå.

- Vissa framsteg har ändå gjorts. Europeiska rådet i Stockholm fastställde ett mål om 98,5 procents genomförande av alla direktiv om den inre marknaden som fastställts av Europeiska rådet, liksom det ytterligare mål som uppställdes i Barcelona om nolltolerans för åtgärder som skulle ha genomförts för mer än två år sedan. Sådana mål kan bara ses som anhalter på vägen till full överensstämmelse med gemenskapsrätten.

>Hänvisning till>

- I november 1997 var andelen direktiv som inte hade införlivats fortfarande över tre procentenheter i samtliga medlemsstater. I november 2002 gällde detta bara tre stycken. Förbättringarna i Sverige och, i mindre grad, Belgien och Österrike visar vad som är möjligt att göra på relativt kort tid, under förutsättning att den politiska viljan finns. Icke desto mindre har andelen icke införlivade direktiv börjat öka igen sedan Europeiska rådets möte i Barcelona. Antalet medlemsstater som uppfyller det mål som fastställdes i Stockholm har minskat från sex till fem och endast en medlemsstat, Finland, uppfyller nolltoleransmålet.

Allt detta ökar kostnaderna för företagen, påverkar handeln och undergräver ofta de lagstiftningsmål som eftersträvas med sådana åtgärder.

2.2.2 Att stimulera investeringar och produktivitet genom kunskap, innovation och företagsdynamik

Kunskap är en viktig faktor för att frigöra Lissabonagendans potential. Den kunskap som vunnits inom ny teknik och nya processer kan bidra till tillväxt, konkurrens och nya arbetstillfällen och ge en renare miljö. Men kunskap måste behandlas som en del av det större sammanhang inom vilket företag växer och drivs. Att ge människor rätt kompetens är ett viktigt redskap för att bemästra riskerna för utslagning och förbättra sammanhållningen. Att upprätta broar mellan kunskap och marknadsplats och stödja det genom de rätta förhållandena för innovation är den nya utmaningen för att skapa konkurrenskraft.

Medlemsstaterna blir i allmänhet allt mer medvetna om behovet av att förbättra hela företagsklimatet. De pågående insatserna varierar från att minska byråkratin, minska de formaliteter och kostnader som är förenade med att bilda ett nytt företag, göra det lättare att överlåta sådana företag, främja sådana mekanismer för stöd till offentligt och privat företagande, som system med företagsänglar, eller förändra sättet att behandla företagskonkurser. Även om Europa är lika bra på att skapa företag som USA, är dock kulturen här mer ovillig att ta risker och företagen har fortfarande svårt att växa.

Faktaruta 5 Lissabonstrategin och industrin

Insatserna enligt Lissabonstrategin kommer att bli en avgörande faktor för konkurrenskraften i hela EU-ekonomin. Den är av betydelse för företag av alla storlekar och för alla sektorer. Unionens industrisektor - och de låg- eller mediumteknologiska företag som dominerar i anslutningsländerna - är central för Lissabonstrategins framgång. Den har spelat en viktig roll för framgångarna under den senare delen av 1990-talet och de svaga tecken på återhämtning som vi har sett under år 2002 har i stor utsträckning kommit från exporten.

Inför konkurrensen från nya industriländer har EU-industrin gått om sina huvudkonkurrenter. Medan unionens andel av världsexporten föll från ett genomsnitt på 19,3 procent under perioden 1991-1995 till 18,4 procent år 2002, föll USA:s andel under samma period från 15,1 till 12,1 procent och Japans andel från 12,2 till 8,2 procent. Vidare har EU-företagen blivit världsledande inom en del industrisektorer, till exempel bilar, flygteknik, mobilkommunikation och läkemedel.

Kommissionen har nyligen lagt fram sina tankar om industripolitikens roll när det gäller att skapa konkurrenskraft i en utvidgad union [8]. Det ingår i en bredare reflektion som kommer att fortsätta i en kommande grönbok om entreprenörskap och i ett meddelande om innovationspolitik - som båda skall läggas fram vid Europeiska rådets vårmöte. Kommissionen skall under det senare halvåret återkomma och samla ihop dessa olika trådar för att bygga under sitt förhållningssätt till de företag inom alla sektorer som är drivkraften bakom arbetstillfällen och tillväxt.

[8] Meddelande om industripolitiken i ett utvidgat Europa, KOM(2002) 714, 11.12.02.

Otillräcklig investering i kunskap och av företag

Även om det har gjorts framsteg mot en kunskapsbaserad ekonomi, ligger unionen fortfarande efter sina huvudkonkurrenter i fråga om investeringar och resultat [9], trots de politiska åtgärder som satts in i många medlemsstater. Forskning och innovationer lönar sig ofta mer i andra delar av världen och industrin har under det senaste årtiondet alltmer röstat med fötterna. Idag sker 40 procent av den forskning som bedrivs av Europas största bolag utanför unionen. Utvidgningen kommer att lägga en ny dimension till detta. Kompetensnivån och de lägre kostnaderna i de framtida medlemsstaterna och kandidatländerna kan erbjuda attraktiva villkor för ny forskning.

[9] Sektoriella sammansatta indikatorer som kommissionen har utvecklat bekräftar denna trend, som återfinns i de enskilda strukturella indikatorerna. Se Science, Technology and Innovation - Key Figures 2002, European Commission.

Det finns många exempel på de problem som unionen som helhet har vid en jämförelse med dess konkurrenter eller med de medlemsstater som har bäst resultat:

- Det finns till exempel fem forskare på 1000 arbetande jämfört med åtta i USA och nio i Japan. I de tre medlemsstater som har de bästa resultaten ligger siffran runt tio på 1000.

- Den genomsnittliga andelen högteknologiska patent (28 per miljoner invånare) sätter strålkastarljuset på en stor variation i hela unionen med Finland (138), Sverige (95) och Nederländerna (58) långt över genomsnittet.

- De offentliga utgifterna för utbildning (cirka 5 procent) och de totala utgifterna för FoU (cirka 1,9 procent), som en andel av BNP, förändrades knappast under den andra hälften av 1990-talet, även om medlemsstaterna nu förstärker åtgärderna för FoU för att öka investeringarna, exempelvis genom skatteincitament, främjande av riskkapital, samarbete mellan universiteten och industrin och en selektiv invandringspolitik. Ändå uppgår de offentliga investeringarna i utbildning i de tre medlemsstater som har bäst resultat till 7,3 procent av BNP och för forskning ligger siffran över 3 procent.

- Investeringarna i IT har ökat märkbart sedan mitten av 1990-talet, även om de fortfarande ligger under USA:s och inte i sig verkar ha åstadkommit någon lika stor eller jämn ökning av produktiviteten i EU. Fortsatta investeringar i IT är även avgörande för moderniseringen av de offentliga tjänsterna.

Investeringarna tenderar att vara större i utbildning, FoU och informationsteknik i Sverige, Danmark och Finland, medan ökningen av de totala företagsinvesteringarna som en andel av BNP har varit störst i de länder som håller på att komma ifatt - Grekland, Irland, Portugal och Spanien. Större investeringar och inverkan av den inre marknaden och en förbättrad konkurrenskraft har bidragit till produktivitetstillväxt, även om det inte har lyckats undanröja skillnaden i tillväxt jämfört med USA. Förbättringarna av totalfaktorproduktivieteten - möjligen en återspegling av större investeringar i teknik, innovation och kunskap - var störst i Grekland, Irland och Finland. TFP-tillväxten i Irland och Grekland var dubbelt så stor som i Spanien och Portugal trots jämförbara ökningar av de totala företagsinvesteringarna i alla dessa länder.

2.3 En förbättrad social sammanhållning

Bedömningen av framstegen i fråga om sammanhållning hindras fortfarande av bristen på aktuella uppgifter på flera områden. Både förbättringarna av sysselsättningen sedan mitten av 1980-talet och den fortsatta nedgången i långtidsarbetslösheten mellan år 2000 och 2002 bör ändå hjälpa till att minska risken för utslagning. Detta återspeglas i en stabilisering eller blygsam nedgång i antalet arbetslösa hushåll - en faktor som är nära förbunden med risken för fattigdom - i nio av de tolv medlemsstater som det finns uppgifter om. Den minskade skattebördan för låginkomsttagare bör också ha hjälpt till att minska risken för fattigdom, samtidigt som det hjälper till att undanröja hinder som håller människor utanför arbetskraften. Andra förbättringar, till exempel de ansträngningar som görs i de flesta medlemsstaterna att öka tillhandahållandet av barnomsorg - ibland genom att ställa upp nationella mål -, är ytterligare en positiv åtgärd.

Ändå finns det fortfarande skillnader i hela unionen, både i inkomstfördelning (där inkomstskillnaden mellan de 20 procent som ligger högst och de 20 procent som ligger lägst i samhället i de tre medlemsstater som har bäst resultat är hälften av skillnaden i de tre länder som har sämst resultat) och i den regionala fördelningen av arbetslösheten.

Utslagning lägger oförsvarliga kostnader på samhället som kan undvikas. Lissabonstrategins svar på detta - en Europeisk social agenda - är att ge alla grundläggande kompetens, främja sysselsättning för dem som kan arbeta och se till att de som inte kan det får tillräcklig social trygghet. Med detta tillvägagångssätt erkänns den roll som välutvecklade sociala trygghetssystem spelar när det gäller att minska fattigdomen och främja sysselsättning och anställningsbarhet samt behovet av att modernisera dessa system för att säkerställa deras långsiktiga stabilitet inför en åldrande befolkning [10]. Vi återkommer till åldrandet i nedanstående avsnitt.

[10] Kommissionen bedömer framstegen i sin resultattavla för den socialpolitiska agendan. Nästa utgåva planeras komma ut före Europeiska rådets vårmöte.

Insatser och mål på nationell nivå är viktiga, men ännu inte tillräckligt utvecklade, inom de två årliga planerna mot fattigdom och social utslagning. Om man använder sig av den öppna samordningsmetoden på detta område kan man komma förbi bristen på aktuella uppgifter genom att övervaka framstegen på fältet.

2.4 Hållbar utveckling

I juni 2001 enades Europeiska rådet i Göteborg om en strategi för hållbar utveckling som fullbordade unionens politiska åtagande i fråga om ekonomisk och social förnyelse, lade en miljödimension till Lissabonstrategin och införde ett nytt sätt att lägga upp politiken. Strålkastarna riktades mot ohållbara utvecklingstendenser som utgör ett hot mot unionens livskvalitet. [11] Till dessa tendenser hörde sådana ekonomiska och sociala frågor som fattigdom och social utslagning, men även ett antal miljöproblem, såsom klimatförändring, förbrukning av naturresurserna, påfrestningar till följd av transporter och markanvändning samt effekterna på längre sikt av många farliga kemikalier som är i dagligt bruk.

[11] Meddelande om hållbar utveckling i Europa för en bättre värld, KOM(2001) 264, 15.5.01.

Många av Lissabonstrategins reformer bidrar redan till att ta itu med dessa problem. Det betonades dock i Göteborg att många av dem är nära förbundna med ekonomisk struktur och utveckling. Vid politiska val och bedömning av resultat behöver det tas större hänsyn till de långsiktiga konsekvenserna av olika val, spridningseffekten mellan politikområdena och det faktum att det tar tid innan effekterna av nya politiska åtgärder märks. Detta förhållningssätt är avgörande om unionen skall lyckas bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och miljöskador. Denna rapport fokuserar på tre aspekter av hållbarhet - åldrande, miljötrender i EU och den yttre utveckling som kolliderar med Lissabon och hållbarheten sett mot bakgrund av världstoppmötet om hållbar utveckling som hölls i Sydafrika i augusti 2002.

2.4.1 Åldrandets utmaningar

Alla medlemsstaterna arbetar med följderna av en åldrande befolkning, men få har hittills vidtagit tillräckliga åtgärder för att klara de ekonomiska utmaningar som ligger framför dem och samtidigt bibehålla tillräckliga pensioner och andra bidrag och tjänster.

Faktaruta 6 De utmaningar som en åldrande befolkning utgör

Åldrandet har långtgående konsekvenser för de offentliga budgetarna, för fortsatta förbättringar av tillväxt och sysselsättning, men även för pensioner, hälso- och sjukvårdssystem och långvård.

- Antalet människor över 65 år väntas öka från 61 miljoner år 2000 till 103 miljoner till år 2050, och de som är över 80 år från 14 miljoner till 38 miljoner.

- Samtidigt kommer befolkningen i arbetsför ålder att minska avsevärt så att förhållandet en person över 65 år på fyra i arbetsför ålder idag kommer att sjunka till en på två fram till år 2050.

- Den åldrande befolkningen kommer att göra det ännu nödvändigare att bibehålla höga sysselsättningsnivåer och förbättra produktiviteten .

- Den offentliga finansieringen av pensionerna beräknas öka med mellan 3 och 5 procent av BNP i de flesta medlemsstater under de kommande årtiondena, men den skulle kunna bli så hög som 7,9 procent i Spanien och 12,2 procent i Grekland [12].

[12] Beräkningar som gjordes av arbetsgruppen för reformering av pensionssystemet i Kommittén för ekonomisk politik år 2000. De tar inte hänsyn till de senaste reformerna, som genomförts i medlemsstaterna sedan dess. Stora ökningar i Spanien och Grekland återspeglar det förhållandet att pensionerna skall betalas ut när ett ökat antal människor under perioden har fullgjort sin yrkeskarriär.

De nationella pensionsstrategirapporterna, som avgavs för första gången i september, visar att alla medlemsstaterna har åtagit sig att bibehålla tillräckliga pensioner och skydda äldre människor mot risken att hamna i fattigdom [13]. Liknande budskap framkommer i enkäterna om hälso- och sjukvård och långvård [14]. De visar även i olika grad hur medlemsstaterna har börjat ta itu med dessa uppgifter, till exempel genom att öka sysselsättningen för äldre arbetstagare, utforma skatte- och bidragssystem som belönar dem som stannar kvar i arbetskraften längre och fortsätta att konsolidera de offentliga finanserna, vilket har fördelen att det ger ett större handlingsutrymme för pensionssystem och andra åldersrelaterade utgifter.

[13] Kommissionens och rådets utkast till gemensam rapport om tillräckliga och stabila pensioner, KOM (2002) 737, 17.12.2002.

[14] Kommissionens och rådets förslag till gemensam rapport om hälso- och sjukvård och äldreomsorg: Stöd till de nationella strategierna för säkerställande av en hög nivå av social trygghet, KOM(2002) 774, 3.1.2003.

2.4.2 Miljötrender

Mindre än två år efter Göteborgsmötet är det svårt att bedöma i vilken takt och riktning framsteg har gjorts på detta område. Vissa näringslivssektorer har lyckats minska utsläppen och samtidigt öka produktionen. Det finns positiva tecken när det gäller utveckling och genomförande av politiken - särskilt när det gäller utveckling av det globala perspektivet på hållbarhet. Med utgångspunkt i de uppgifter som finns tillgängliga för år 2000 har de oroande utvecklingstendenser som iakttogs när EU lanserade strategin om en hållbar utveckling fortsatt.

Faktaruta 7 Utvecklingstendenser som rör ohållbara miljöpåfrestningar

- Godstransporterna fortsätter att öka snabbare än BNP medan persontrafiken ökar något mindre, även om båda genererar stora sociala och miljörelaterade kostnader.

- Vägtransporterna innebär en särskilt hög kostnad för luftföroreningar, trafikstockningar, buller och vägolyckor (över 40 000 per år), även om trenderna mot lägre utsläpp och färre dödsolyckor på vägarna fortsätter.

- De generella framstegen mot Kyoto-målen varierar. Medan de totala utsläppen minskade med cirka 3,5 procent från år 1990 till år 2000, är en stor del av förbättringen en följd av minskningarna i Förenade kungariket och Tyskland. År 2000 låg nio medlemsstater långt över sina Kyoto-riktmärken.

- Förnybara energikällor står för en ökande andel av elförsörjningen men det går inte tillräckligt fort framåt för att uppfylla det vägledande målet för förnybara energikällor som Europeiska rådet har fastställt, om inte medlemsstaterna genomför de nyligen godkända gemenskapsåtgärderna fullt ut. [15]

[15] Direktiv 2001/77/EG om främjande av el producerad från förnybara energikällor, EGT L 283, 27.10.2001.

- Unionens energiintensitet sjunker sakta. De framtida medlemsstaterna och kandidatländerna måste göra stora ansträngningar, då den genomsnittliga energiintensiteten där är fyra gången högre än de nuvarande medlemsstaterna.

- Vad gäller folkhälsan är Europeiska livsmedelsbyrån igång sedan början av detta år. Luftkvaliteten har blivit bättre och det förväntas fortsätta under de kommande åren, men det finns betydande problem med vissa särskilda föroreningar och i särskilt utsatta områden.

- Trots medlemsstaternas framsteg när det gäller att föreslå naturskyddsområden enligt Natura 2000-nätverket, innebär en rad ekonomiska verksamheter, såsom jordbruk och överfiske, stora påfrestningar för den biologiska mångfalden och livsmiljöerna.

Dessa utvecklingstendenser accentuerar behovet av att påskynda ansträngningarna att ta itu med ohållbara trender, vilket återspeglas i nyligen antagna och framlagda förslag. Ren miljöteknik kan spela en särskild roll.

Faktaruta 8 Att stimulera användning av ren teknik

Miljöteknik - redan en 180 miljarder euros världsomspännande marknad - kommer att bli en betydande faktor när det gäller se till att sambandet mellan miljöpåfrestningar och ekonomisk tillväxt kan brytas. EU-företagen ligger bra till när det gäller att dra nytta av de snabbt växande exportmarknaderna. Handel med miljöteknik är bra för unionen, men det är även bra för våra handelspartner genom att det erbjuder dem större valmöjligheter när det gäller att lösa de miljöproblem de möter.

Investeringar i ren teknik hålls emellertid tillbaka av marknadspriser som kan snedvridas genom subventioner, skatter och prisstrukturer som stödjer miljöskadlig teknik, särskilt i sådana viktiga sektorer som transport och energi.

Det behövs beslut på gemenskapsnivå för att tillhandahålla de rätta incitamenten. Med det föreslagna systemet för handel med utsläppsrättigheter för växthusgaser kommer ett stort steg framåt att tas. Kommissionen kommer under år 2003 att föreslå ett regelverk på europanivå för att se till att alla transportsätt får rätt prissättning. Energiskattedirektivet, som efter fem års diskussioner bör godkännas före Europeiska rådets vårmöte, blir ett välkommet första steg som kanske leder till en liten reduktion av utsläppen motsvarande 0,5 procents minskning. Alla dessa styrmedel är viktiga verktyg, som behöver följas upp genom ytterligare och omfattande insatser.

2.4.3 Yttre utveckling

Lissabonstrategin fokuseras på reformer av den inre politiken. Det gäller även den strategi för hållbar utveckling som antogs i Göteborg. Unionens "inre" politik har emellertid en betydande inverkan på politiken och framtidsutsikterna för tredje land. Dessutom är en del politiska frågor, till exempel klimatförändringen, egentligen globala. Det är därför viktigt att se till att den inre politiken hänger samman med yttre åtaganden.

Unionen har valt att inta en ledande roll när det gäller att främja hållbar utveckling i global skala. Det kan den göra genom att sträva efter att göra sin egen politik mer hållbar, men också genom en mer föregripande hållning i fråga om handelsfrågor, stöd och skuldlättnader. Under det senaste året har en del viktiga händelser ägt rum:

- I Doha fastställdes en agenda för en ny handelsrunda, som ökar utsikterna till ytterligare liberalisering av handeln. En fri och rättvis handel kommer att ytterligare stimulera reformer och innovationer inom Europeiska unionen och förstärka Lissabonreformerna. Men mer än så, Doha erbjuder ett sätt att hantera globaliseringen på ett ansvarsfullt sätt. Det kan stödja en hållbar utveckling genom att tillhandahålla lika villkor för handel, genom att se till att den utvecklade världen öppnar sina marknader för utvecklingsländerna och finna nya sätt att arbeta med alla aktörer och ta itu med gemensamma problem.

- Inför Monterrey-konferensen om utvecklingsfinansiering fastställde unionen klara åtaganden att öka EU:s offentliga utvecklingsbistånd och anslå ytterligare 20 miljarder euro senast år 2006. Detta kommer att öka det offentliga utvecklingsbiståndet från den nuvarande nivån på 0,33 procent till 0,39 procent fram till år 2006, som ett första steg mot det långsiktiga målet 0,7 procent i offentligt utvecklingsbistånd. Det är nödvändigt att medlemsstaterna agerar beslutsamt i fråga om dessa åtaganden.

- Världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg, uppföljningen efter tio år av Förenta nationernas toppmöte i Rio år 1992, gav ny kraft åt målet att uppnå en hållbar utveckling. Det resulterade i en rad viktiga åtaganden, som unionen nu aktivt försöker genomföra. Genomförandet av åtagandena i Monterrey kommer att bli avgörande för dess förmåga att åstadkomma detta.

Faktaruta 9 Åtaganden från världstoppmötet om hållbar utveckling

- Halvera antalet människor som inte har tillgång till grundläggande sanitär utrustning, för närvarande 3 miljarder människor eller hälften av världens befolkning, senast år 2015.

- Minimera de skadliga effekterna på människors hälsa och på miljön genom föroreningar och användning av kemikalier senast år 2020.

- Stoppa de minskade fiskbestånden och återställa dem till hållbara nivåer senast år 2015.

- Påbörja nationella strategier för hållbar utveckling senast år 2005.

- Stoppa förlusten av biologisk mångfald senast år 2010 i linje med konventionen om biologisk mångfald.

- Toppmötet kom även överens om att införa tioåriga ramprogram för hållbar produktion och konsumtion och enades om konkreta åtgärder för att stödja en hållbar handel och förstärka företagens sociala ansvar.

- Beträffande energi lyckades inte unionen fastställa globala mål för andelen förnybar energi inom den totala energimixen, men den samlade ett antal länder som var beredda att fastställa sådana mål.

Resultatet av världstoppmötet om hållbar utveckling har, tillsammans med Dohas utvecklingsagenda och Monterreyöverenskommelsen, skapat ett globalt partnerskap för hållbar utveckling. Nu gäller det att följa upp och fullgöra dessa åtaganden. Unionen bör befästa sin ledande roll i uppföljningsprocessen genom att omvandla sina politiska ambitioner till konkreta insatser. Detta kommer att kräva en långsiktig ansträngning med fokusering på följande:

- Politisk samstämmighet. Unionen kommer att behöva fördubbla sina ansträngningar att skapa samstämmighet mellan sin inre och yttre politik. En del av EU:s politikområden har negativa spridningseffekter på andra länder, i synnerhet i utvecklingsländerna. EU:s politik behöver ändras på flera viktiga områden, som jordbruk och fiske, där kommissionen har föreslagit viktiga reformer.

- Hållbar globalisering. Globaliseringen har ökat handeln och investeringsflödena har skapat nya möjligheter för ekonomisk utveckling. Men förändringstakten skapar även nya utmaningar, särskilt för utvecklingsländer och länder med övergångsekonomier. Unionen bör fortsätta att se till att marknaderna liberaliseras inom ett bredare regelverk som syftar till att sprida de potentiella fördelarna med globaliseringen. Att fullfölja förhandlingarna i WTO på grundval av utvecklingsagendan från Doha är huvuduppgiften, men andra insatser kan bidra, i synnerhet att öka företagens sociala ansvar och miljöansvar i unionen och internationellt, främja hållbar och rättvis handel genom att utveckla stimulansåtgärder för handel med hållbart producerade varor och se till att exportkreditinstituten handlar på ett sätt som stödjer en hållbar utveckling.

- Hållbar konsumtion och produktion. En del utmaningar, till exempel klimatförändringen, kan bara angripas genom grundläggande förändringar av samhällenas produktions- och konsumtionssätt. I Johannesburg enades man om att de utvecklade länderna bör gå i spetsen när det gäller att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och miljöskador, i synnerhet genom att dra full nytta av de möjligheter som skapas genom ny miljöteknik. Unionen bör på internationell nivå driva fram en tioårig ram för regionala och nationella program för hållbar konsumtion och produktion, som bygger på befintliga initiativ. Unionen bör dessutom utveckla och konsolidera den koalition som bildades i Johannesburg av länder som är beredda att göra åtaganden om förnybar energi, till exempel genom att uppnå det indikativa EU-målet för förnybar energi (12 procent av den totala energimixen senast år 2010).

- Utrotning av fattigdomen. Att uppfylla Förenta nationernas millennieutvecklingsmål att halvera den extrema fattigdomen i världen senast år 2015 är en enorm utmaning. Från unionens sida behövs avsevärda ansträngningar att förbättra utvecklingspolitikens effektivitet och att hjälpa till att främja god statsförvaltning i utvecklingsländerna. Att i tid uppfylla åtagandet i Monterrey att skapa ytterligare resurser för offentligt utvecklingsbistånd samt en överenskommelse om övervakningsåtgärder kan bidra. Unionen bör dessutom slutföra åtgärderna för att genomföra "water of life" och "energiinitiativet för fattigdomsutrotning och hållbar utveckling".

-

3. Utvidgning

Förhandlingarna har avslutats med Cypern, Tjeckien, Estland, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovakien och Slovenien. Efter ratificering kommer dessa länder att gå med i Europeiska unionen den 1 maj 2004.

För Bulgarien och Rumänien har detaljerade tidsplaner godkänts, som ger dem utsikter till medlemskap från och med år 2007, liksom den fastställda planen att påbörja Turkiets anslutningsförhandlingar utan försening efter december 2004 om det uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna.

Utvidgningen skapar förväntningar på att det på medellång till lång sikt skall öka unionens resultat och tillväxtförmåga väsentligt. Den innebär möjligheter som med tiden kommer att föra unionen närmare målen för Lissabonstrategin.

De utmaningar som Lissabonmålen utgör är gemensamma för både framtida och befintliga medlemsstater. Integreringen av de framtida medlemsstaterna och kandidatländerna i Lissabonstrategin är redan på god väg. De förbereder sig till exempel på att delta i den europeiska sysselsättningsstrategin och processen för social integration, de har antagit en strategi för "eEurope Plus" och de medverkar i de strukturella indikatorerna för denna rapport liksom i sektorsvis benchmarking.

De framtida medlemsstaterna har uppnått en hög grad av makroekonomisk stabilitet och strukturreformprocessen är på god väg. Detta har resulterat i en marknadsöppning, åtföljd av betydande omstruktureringar inom industrin. De har även gjort framsteg med att modernisera sina institutioner, rättssystem och förvaltningar.

En viktig faktor för fortsatt framgång för de framtida medlemsstaterna blir att säkerställa och upprätthålla höga investeringsnivåer för att förbättra det totala resultatet på medellång sikt och skapa villkor för ekonomisk konvergens och bättre sammanhållning. Unionen tillhandahåller cirka 21,7 miljarder euro för investering genom strukturfonderna i de nya medlemsstaterna under perioden 2004-2006, varav en betydande del kommer att stödja mänskliga resurser och fysiskt kapital. Syftet är att hjälpa till att minska de stora skillnaderna inom en utvidgad union och bidra till att förbättra livskvaliteten (inklusive miljön) och ta till vara anslutnings- och kandidatländernas fulla potential.

Faktaruta 10 Utvidgningen innebär stora utmaningar

- Kandidatländerna har upplevt en snabb tillväxt under de senaste fem åren, delvis tack vare ekonomiska reformer och utländska investeringar. Om de skall komma ikapp krävs det dock uthålliga investeringar i fysiskt kapital och mänskliga resurser för att uppnå verkliga produktivitetsförbättringar. Men mönstret varierar. År 2001 gjordes utländska direktinvesteringar på allt från 521 euro per person i Slovakien till 2 284 euro per person i Tjeckien.

- Det kommer att finnas mycket större skillnader i den utvidgade unionen. Skillnaderna i BNP mellan de rikaste tio procenten och de fattigaste tio procenten av befolkningen kommer att bli nästan dubbelt så stor som den är nu och mer än en fjärdedel av befolkningen kommer att bo i regioner där BNP per capita kommer att ligga under 75 procent av EU-genomsnittet.

- Andelen sysselsatta i en utvidgad union skulle idag vara 62,6 procent - något mindre än i de nuvarande medlemsstaterna, men sysselsättningen kan öka redan före anslutningen om kandidatländerna vill anamma ytterligare reformer i linje med de prioriteringar som har fastställts tillsammans med gemenskapen.

- Industri- och sysselsättningsstrukturen är annorlunda än i de nuvarande medlemsstaterna. Jordbruket står för en större del av sysselsättningen. Den industriella basen är främst inriktad på låg- eller mediumteknologiska sektorer.

- Behoven av Infrastruktur är stora. Enbart utbyggnaden av transportinfrastrukturen, som ger tillgång till den inre marknaden, i enlighet med utvidgningsförhandlingarna om de transeuropeiska näten, kommer att kräva investeringar på cirka 100 miljarder euro. Det är 1,5 procent av de framtida medlemsstaternas BNP fram till år 2015.

- Det kommer sannolikt att krävas ytterligare industriell omstrukturering, särskilt inom stålsektorn, där det fortfarande råder överkapacitet, och inom industrier som ännu är statsägda och som kan finna det svårt att handskas med ökad konkurrens.

I många av de framtida medlemsstaterna har Lissabonstrategin fungerat som ännu en katalysator för deras omfattande strukturreformer. Framstegen har dock varit ojämna och det finns en märkbar eftersläpning på ett antal prioriterade områden. För de flesta kandidatländerna kommer det att ta tid att komma upp i inkomstnivåer i närheten av EU-genomsnittet. År 2001 hade de framtida medlemsstaterna i genomsnitt en BNP per capita på 45 procent (i köpkraftsstandard) av EU-genomsnittet, trots de senaste årens ekonomiska tillväxttal som för de flesta av dem översteg de nuvarande medlemsstaternas.

Arbetsproduktiviteten har förbättrats för alla framtida medlemsstater sedan 1995, även om den ibland har avbrutits av tillfälliga nedgångar i de berörda länderna. Arbetsproduktivitetsnivåerna är fortfarande mycket olika och varierar mellan 83 procent av EU-genomsnittet i Cypern och 33 procent i Lettland.

Flera utmaningar är gemensamma för både framtida och nuvarande medlemsstater. Det gäller behovet att förbättra de incitament som finns i skatte- och bidragssystem och arbetsmarknadsinstitutioner till att öka sysselsättningen, stärkandet av konkurrensreglerna och konkurrensmyndigheterna, ytterligare ansträngningar för att göra den offentliga sektorn effektivare, reformering av nätverksamheterna för att öka konkurrenskraften och behovet av att bygga upp kunskapsbaser och kunskapsinfrastruktur. Detta kommer att hjälpa dem att anpassa sig till kunskapsekonomin. Även om utvecklingen i dessa länder på senare tid har varit imponerande, är omfattningen av de gemensamma utmaningarna fortfarande väsentligt större än för de nuvarande medlemsstaterna. De tio nya medlemsstaterna är dock medvetna om dessa utmaningar och i de ekonomiska programmen inför anslutningen har de redan fastställt sina egna dagordningar för reformer.

4. Att välja tillväxt: prioriteringar för nästa tolvmånadersperiod

I denna rapport har starka argument lagts fram för att påskynda strukturreformerna i syfte att öka produktiviteten och arbetstillfällena och bidra till att bryta sambandet mellan miljöskador och ekonomisk tillväxt. Detta bör ge de resultatförbättringar som behövs för att möjliggöra alla målen för Lissabonstrategin, samtidigt som unionen tar emot tio nya medlemsstater.

Europeiska rådets vårmöte måste ange riktningen och takten för det framtida arbetet. Det måste tillhandahålla riktlinjer för rådet tillsammans med Europaparlamentet. Det måste utnyttja det nya treårsperspektivet på unionens främsta politiska verktyg för strukturreformer - de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, strategin för den inre marknaden och riktlinjerna för sysselsättningen. Det måste fastställa datum och ansvarsområden för de följande stegen.

Vi får inte låta de hårda ekonomiska villkoren och den politiska osäkerheten under det senaste året sänka förändringstakten. De förstärker istället betydelsen av Lissabonreformerna. De behövs för att på medellång sikt se till att unionen får bättre förmåga att handskas med framtida osäkerheter och ekonomiska chocker. Lissabonmålen är rätta vägen att åstadkomma detta, inte minst på grund av de samordnade, ömsesidigt förstärkande och övergripande strategierna.

4.1 Lissabonstrategin är fortfarande rätt

Rapporten har visat att strukturreformerna har potential att förbättra det totala resultatet i unionen. Nyligen genomförda reformer har stimulerat tillväxt, skapat arbetstillfällen och bidragit till att ta folk ur risken för fattigdom och utslagning. Framtida reformer kommer att ge liknande förbättringar som har möjlighet att öka den årliga tillväxten till nära tre procent eller mer under decenniet och skapa de ytterligare 15 miljoner arbetstillfällen som behövs för att uppnå Lissabonmålen för sysselsättningen. Samtidigt bör Lissabons övergripande strategier göra det möjligt att gå vidare med reformerna på ett sätt som garanterar att förbättringarna blir ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbara.

På många av Lissabonstrategins områden lyckas en del medlemsstater redan lika bra eller bättre än vad som anges i målen för år 2010. Vid bedömningen av de länder som har bäst resultat inom de strukturella indikatorer som valts ut i överenskommelse med rådet kommer dessutom samma länder - Danmark, Sverige och Finland - om och om igen upp som de länder som har det bästa resultatet. Detta bevisar att framsteg kan göras på alla fronter - ekonomiska, sociala och miljömässiga - om kombinationen av politiska åtgärder är den rätta. Det är tecken på att potentialen i andra medlemsstater inte har utnyttjats fullt ut och på hur viktigt det är med benchmarking och att lära av andras erfarenheter.

Faktaruta 11 Strukturella indikatorer - Länder som har bäst resultat

Lissabonstrategin stöttas av en bred och balanserad uppsättning strukturella indikatorer som återspeglar medlemsstaternas resultat på sex områden (allmänt ekonomiskt resultat, sysselsättning, forskning och innovation, ekonomiska reformer, social sammanhållning och miljöfrågor). Medan indikatorerna täcker en lång rad faktorer, som i varierande grad bidrar till framgången med Lissabonreformerna, ger de ändå en bild av medlemsstaternas resultat i förhållande till varandra och - för första gången i år - de framtida medlemsstaterna och kandidatländerna. Samtliga indikatorer återfinns i det arbetsdokument [16] som åtföljer denna rapport. En översiktlig tabell bifogas även denna rapport.

[16] SEK(2003) 25, 14.1.2003 De strukturella indikatorerna finns även på Eurostats webbplats, där de uppdateras runt mitten av varje månad (http://europa.eu.int/comm/eurostat/ ).

Det är slående att vissa länder förekommer om och om igen bland de tre bästa medlemsstaterna, främst Sverige, Finland och Danmark. Det är dessa länder som redan hade genomfört långtgående och framgångsrika reformer långt innan Lissabonstrategin lanserades.

Nedanstående bild visar hur ofta medlemsstaterna förekommer bland de tre bästa resp. sämsta inom de strukturella indikatorerna. Det bör naturligtvis behandlas med viss försiktighet. Det ger för det första bara en statisk bild av situationen baserad på de nuvarande indikatorerna utan hänsyn till de olika startpunkter som finns. Det visar inte heller den starka tillväxten och framstegen i vissa länder - Grekland, Portugal och i synnerhet Irland och Spanien - under senare år när det gäller att komma ifatt de länder i unionen som har bäst resultat. Slutligen är de indikatorer som rådet valt ut tillsammans med kommissionen relativt olikartade, så bilden bör inte tas som ett samlat mått på resultatet.

>Hänvisning till>

Andra länder lyckas bra, men inte så konsekvent över samtliga indikatorer. Samtidigt finns alla medlemsstater åtminstone en gång med bland de länder som har bäst resultat över hela raden strukturella indikatorer.

En annan indikation på framsteg under det senaste året ges nedan. Det är en sammanfattning av kommissionens bedömning av de framsteg som gjorts i förhållande till de specifika rekommendationerna för varje land inom ramen för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2002 [17]. Dessa omfattar givetvis en del av Lissabonstrategin, men inte hela.

[17] Meddelande om genomförandet av 2002 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken, KOM(2003) 4, 14.1.2003.

Offentliga finanser Arbetsmarknader Produktmarknader

BELGIEN VISSA VISSA VISSA

DANMARK GODA VISSA GODA

TYSKLAND BEGRÄNSADE BEGRÄNSADE VISSA

GREKLAND VISSA VISSA VISSA

SPANIEN VISSA VISSA VISSA

FRANKRIKE BEGRÄNSADE VISSA VISSA

IRLAND VISSA VISSA VISSA

ITALIEN BEGRÄNSADE VISSA VISSA

LUXEMBURG VISSA VISSA BEGRÄNSADE

NEDERLÄNDERNA VISSA VISSA VISSA

ÖSTERRIKE BEGRÄNSADE BEGRÄNSADE VISSA

PORTUGAL VISSA VISSA VISSA

FINLAND VISSA VISSA BEGRÄNSADE

SVERIGE GODA GODA VISSA

FÖRENADE KUNGARIKETVISSA VISSA GODA

Utmaningen med utvidgningen innebär inte att Lissabonmålen ifrågasätts. De nuvarande medlemsstaterna måste hålla sig till dessa mål och de nya medlemsstaterna måste använda de länder som har bäst resultat som referens. Utvidgningen erbjuder möjligheter för både nya och nuvarande medlemsstater.

Samtidigt beror Lissabonreformernas trovärdighet mest på om de politiska deklarationerna omvandlas till handling, som gör det möjligt att bedöma medlemsstaterna efter vad de gör och inte bara efter vad de säger.

Rådet och Europaparlamentet har gjort mycket för att åtgärda eftersläpningen i Europeiska unionen. Framsteg bör dock vara en fråga om engagemang snarare än politisk balansgång. Det är en svår uppgift att se till att beslut som fattas på europeisk nivå leder till handling på fältet. Den kan och måste angripas på större allvar. Det är för stora skillnader i medlemsstaternas resultat, antingen de mäts i termer av direktiv som har införlivats i tid eller i termer av nationella strategier för att hålla Lissabonmålen på rätt spår. Detta undergräver den inre marknaden och är till skada för arbetstillfällen, innovation och tillväxt. Det skulle vara ett viktigt steg att på kort sikt öka förtroendet för unionens förändringsförmåga om man kunde visa större förmåga att införa förändringar på nationell nivå och släppa fram viktiga beslut med sikte på Europeiska rådets vårmöte.

Faktaruta 12 Övergripande och samordnade reformer

Denna rapport har lagt fram bevis för följande:

- Övergripande reformer är mycket fördelaktiga. Ett lappverk ger mycket sämre resultat. En effektivare samordning och samstämmighet mellan olika politikområden, såväl inre som yttre, kommer att förstärka unionens framgång. Men medlemsstaterna måste också tillämpa en lika övergripande strategi när de driver igenom nationella reformer.

- En samordnad strategi är mycket effektiv. Lissabonreformerna maximerar spridningseffekterna från det ena landet till det andra, om de fullföljs på ett samordnat sätt i samtliga medlemsstater. Detta undanröjer den avskräckande effekten för de medlemsstater som tar på sig de fullständiga kostnaderna för reformer, men ser fördelarna öka lika mycket i andra medlemsstater som i sin egen. Det skapar även en kritisk massa, som kan motivera en mer tillmötesgående hållning från Europeiska centralbanken, vilket i sin tur kan hjälpa till att mildra den kortsiktiga effekten av vissa reformer.

- Samverkan mellan strukturella reformer och den makroekonomiska politiken bör stärkas. Detta är inte nytt. En sund makroekonomisk politik har länge ansetts erbjuda den bästa ramen för att åstadkomma reformer. Genom att stärka samordningen av den ekonomiska politiken i överensstämmelse med kommissionens meddelande i november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken [18] kan unionen förstärka samverkan mellan de båda, i synnerhet genom att säkerställa sunda och hållbara offentliga finanser och öka de offentliga finansernas bidrag till tillväxt och sysselsättning i överensstämmelse med Lissabonstrategin.

[18] Kommissionens meddelande om bättre samordning av finanspolitiken, KOM(2002) 668, 27.11.2002.

4.2 Att bygga upp ekonomiska, sociala och ekologiska styrelseformer kring Europeiska rådets vårmöte

Lissabonstrategin måste följa denna övergripande och samordnade politik. Framstegen måste upprätthållas och, i vissa fall, stärkas över alla tre dimensionerna.

Under år 2002 har styrelseformerna anpassats för att de skall kunna spela en effektivare roll i arbetet med att fullfölja målen för Lissabonstrategin. Europeiska rådets vårmöte kommer, med utgångspunkt i kommissionens vårrapport, att fortsätta att vara den viktigaste årliga händelsen när det gäller att granska framstegen. Det måste fastställa prioriteringar för rådets arbete och tillhandahålla riktlinjer för medlemsstaterna genom unionens främsta fördragsbaserade samordningsinstrument och för de politikområden inom vilka strukturella reformer genomförs. Dessa instrument - de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och riktlinjerna för sysselsättningen - har nu samordnats tidsmässigt [19]. Tillsammans med strategin för den inre marknaden kommer de från och med år 2003 att löpa i tre år i stället för ett.

[19] Meddelande från kommissionen om rationalisering av den årliga samordningen av den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken, KOM(2002) 487, 3.9.2002.

Rådet har jämsides med detta rationaliserat sina enskilda konstellationer och bland annat inrättat ett nytt konkurrensråd och givit allmänna frågor och yttre förbindelser en tydlig övergripande samordningsroll när det gäller förberedelserna för Europeiska rådets vårmöte [20].

[20] Trots denna rationalisering inverkar Lissabonstrategin på arbetet i sex av de nio rådskonstellationerna, förutom den samordningsroll som har tilldelats GEARC, nämligen ekonomiska och finansiella frågor; sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor; konkurrens; transport, telekommunikation och energi; miljö samt utbildning, ungdom och kultur.

Slutligen måste Europeiska rådet även stärka sitt samarbete med Europaparlamentet för att fullfölja Lissabonstrategin när det gäller planering, vilket gör det möjligt att fatta alla viktiga beslut före valen till Europaparlamentet i juni år 2004.

Allt detta befäster unionens styrelseformer och Europeiska rådets vårmötes roll i fråga om den övergripande samordningen av ekonomi-, social- och miljöpolitiken.

4.3 Att uppnå hållbar tillväxt och öka sysselsättningen i ett sammanhållet samhälle

Unionens prioritering för de kommande tolv månaderna måste vara att stimulera investeringar i kunskap och innovationer jämsides med snabbare strukturella förändringar i syfte att öka produktiviteten och sysselsättningen.

Detta är betingat av följande insatser:

- Öka offentliga och privata investeringar i forskning och utbildning och införande av ny teknik samt anta angelägna reformer av marknaderna för varor, tjänster och kapital för att öppna upp möjligheter samt främja konkurrens och innovation.

- Stödja och utöka arbetsmarknadsreformer, särskilt i medlemsstater som släpar efter, investera i mänskligt kapital och livslångt lärande samt modernisera Europas sociala modell, vilket bör inbegripa stärkande av den öppna samordningsmetoden för social trygghet.

- Se till att reformerna inriktas på miljöpåfrestningar och inta en ledande ställning i fråga om miljöteknik.

Dessa åtgärder behöver förstärkas genom en bättre integrering av Lissabonstrategins prioriteringar i unionens instrument och övervakningsmekanismer för samordning av den makroekonomiska politiken och genom att se till att hållbarheten beaktas på rätt sätt i utformningen av politiken och att våra inre politiska åtgärder är förenliga med våra yttre åtaganden.

Europeiska rådets vårmöte måste fastställa tidsgränser för beslut på EU-nivå. (I tabell 13 i slutet av detta kapitel anges en tidsplan och kartläggs särskilda åtgärder för rådets olika ansvarsområden.) Medlemsstaterna måste i detta avseende ta på sig en dubbel roll, för det första att arbeta på en snabb överenskommelse inom EU-institutionerna och för det andra att införa överenskomna åtgärder på nationell nivå.

På andra områden kommer gemenskapen och medlemsstaterna att använda olika instrument. Gemenskapen spelar en viktig ekonomisk roll genom strukturfonderna. Cirka tio procent av medlen används till att stödja investeringar i forskning, innovation och informationssamhället, medan mer än en fjärdedel rör utveckling av mänskliga resurser och utbildning. Ytterligare 25 procent avser finansieringen av de transeuropeiska näten för transport och energi. En översyn efter halva tiden planeras under år 2003 och kommer att ge medlemsstaterna möjlighet att bedöma effekten av sina program. Ministrarna med ansvar för regional utveckling och ministrarna med ansvar för sysselsättning, som sammanträder våren 2003, bör göra en bedömning av vilket stöd Lissabonmålen har fått i nationella program och överväga eventuella förändringar med hänsyn till riktlinjerna i denna rapport.

I de flesta fall har dock medlemsstaterna det största ansvaret för att genomföra Lissabonstrategin. Deras aktiva åtaganden och engagemang är avgörande och det gäller även arbetsmarknadens parter och andra berörda aktörer. Arbetsmarknadens parters arbetsprogram som antogs i november 2002 är ett viktigt steg framåt i deras bidrag till Lissabonagendan. För att öka deras engagemang måste rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) formalisera det sociala trepartstoppmötet genom ett rådsbeslut före Europeiska rådets vårmöte.

4.3.1 Möjligheter genom kunskap och marknadsreformer

Att utnyttja kunskap, kompetens och innovation

Unionens framgång på lång sikt kommer i stor utsträckning att bero på hur lätt företag och människor kan generera och omvandla kunskap till kommersiella verkligheter och ny kompetens. Den låga nivån på investeringarna i forskning är en avgörande faktor, som håller innovationerna och unionens tillväxtpotential tillbaka.

Därför måste rådet (konkurrens och utbildning, ungdomsfrågor och kultur) också fokusera på hur regeringarna och, ännu viktigare, företagen kan uppmuntras att investera i kunskap och innovation. Rådet (konkurrens) måste även aktivt ta på sig en övergripande roll att säkerställa en generell konkurrenskraft och därvid ta hänsyn till utvecklingen på den inre marknaden, inom industrin och forskningsvärlden. Den öppna samordningsmetoden - inbegripet nationella målsättningar - börjar fungera på områden inom utbildning, forskning, innovation och företagande, men den måste utnyttjas bättre som ett sätt att utväxla erfarenheter och skapa framgång.

Stödjande av kunskap, kompetens och innovation innebär i synnerhet följande:

- Medlemsstaterna måste se till investering i kunskap - både offentlig och privat - från undervisning i grundläggande färdigheter till forskning på hög nivå, om de skall uppfylla de hög- och mediumteknologiska industriernas krav på välutbildad arbetskraft. På nationell nivå, och inom nuvarande budgetramar, måste investeringarna fokuseras mer på att bygga upp kompetens, stödja FoU och uppmuntra till användning av IT. Särskild uppmärksamhet bör även ägnas åt att se till att tillgängliga medel används effektivare.

- Rådet (utbildning, ungdomsfrågor och kultur) måste gå vidare med genomförandet av handlingsplanen om tioårsmålen för utbildningssystemen samt fastställa och använda riktmärken för att förbättra den totala investeringen i mänskliga resurser, övervaka framstegen och finna de bästa lösningarna.

- För att nå framsteg i fråga om det investeringsmål för FoU som uppställdes i Barcelona bör offentliga medel till FoU användas på ett sätt som kan öka dess positiva inflytande på den privata finansieringen och som beaktar den ökade betydelsen av transnationellt forskningssamarbete. Kommissionen kommer senare i år att för rådet och Europaparlamentet lägga fram en handlingsplan för att stimulera till investering i FoU och innovation på grundval av vunna erfarenheter och bästa metoder från pågående nationella insatser. Rådet (konkurrens) och medlemsstaterna bör ställa upp både gemensamma och enskilda mål och bör övervaka framstegen och de bästa metoderna inom ramen för den öppna samordningsmetoden inom forskningsområdet.

- Mer allmänt måste åtgärder på Europeisk och nationell nivå för att förbättra företagsklimatet intensifieras, i synnerhet för att minska och förenkla de betungande reglerna för företagen. Kommissionen kommer att bidra till detta på Europeisk nivå genom att inom kort introducera ett omfattande rullande program för att förenkla gemenskapens lagstiftning. Det kommer att ske någon gång under tiden fram till Europeiska rådets vårmöte år 2005.

- Medlemsstaterna måste förbättra det allmänna klimatet för avancerad och annan ledande teknologi, genom att till exempel gå snabbt framåt med den europeiska handlingsplanen för bioteknik. På det området har nio medlemsstater ännu inte införlivat den viktigaste lagstiftningen, och framgången vilar i hög grad på regeringarna. Tonvikten bör läggas på kluster på nationell, regional och lokal nivå för att sammankoppla tekniskt kunnande, industrier, lagstiftare och finansinstitut för att utarbeta en strategisk plan för ledande teknologier eller ta itu med särskilda problem som kan ha stor inverkan på tillväxt eller hållbarhet. Detta kan även ta formen av europeiska teknikplattformar på sådana områden som järnvägar, flygteknik, ren stålproduktion, växtgenomik eller övergång till väte som bränsle inom energisektorn.

- Europeiska investeringsbanken bör öka sitt stöd till Lissabonstrategin utöver sitt initiativ Innovation 2000 (i2i), som nu håller på att avslutas. EIB:s uppföljning bör inriktas på investering i den europeiska kunskapsekonomin, i synnerhet FoU och innovation inom den privata och offentliga sektorn samt stödja riskkapitalmarknaderna.

- Rådet (konkurrens) måste åstadkomma ett avgörande genombrott för gemenskapspatentet före Europeiska rådets vårmöte, annars kommer kommissionen att överväga att dra tillbaka sitt förslag vid vårens toppmöte. Gemenskapspatentet har nu blivit ett kriterium på unionens engagemang i fråga om kunskap och innovation.

Att genomföra utlovade reformer

Dagordningen för ekonomiska reformer bygger på tio års framgång med den inre marknaden. Den fokuseras på att förbättra prestanda för varor, tjänster och kapitalmarknader i hela unionen. Reformer öppnar nya möjligheter till investering och företagstillväxt. Arbetet är redan på god väg. Under nästa år måste uppmärksamheten inriktas på att se till att redan överenskomna reformer slutförs och på att företag och människor är utrustade för att ta vara på dessa möjligheter.

För det första behövs det slutliga beslut för föreslagna reformer, till exempel avseende energi, transport, upphandling, social trygghet och kvalifikationer. Rådet (konkurrens) måste också ingjuta ny kraft i fullbordandet av den inre marknaden för tjänster, medan rådet (ekonomiska och finansiella frågor) måste se till att de kvarvarande hindren för en riskkapitalmarknad är undanröjda i slutet av år 2003 och att handlingsplanen för finansiella tjänster överlämnas senast i slutet av år 2005. Vid utvecklingen av denna handlingsplan bör sådana nya frågor som företagsledning beaktas för att öka förtroendet och hjälpa upp stabiliteten i finansmarknaderna.

För det andra är det när strategins fjärde år inleds dags att se till att alla nödvändiga förutsättningar finns för att göra det bästa av de reformer som redan har överenskommits. Här följer några exempel:

- Att förbättra gränsöverskridande förbindelser och gå vidare med utvecklingen av transeuropeiska nät [21], som fastställdes i Barcelona, för att främja öppnandet av energimarknaderna, och få bukt med trafikstockningar vid transporter, i synnerhet med tanke på utvidgningen. Den offentliga finansieringen av infrastruktur skulle kunna ökas genom partnerskap mellan den offentliga och privata sektorn.

[21] För att gå vidare med översynen av gemenskapens riktlinjer för de transeuropeiska transportnäten kommer en högnivågrupp med före detta kommissionsledamoten Karel Van Miert som ordförande och bestående av företrädare för medlemsstaterna, observatörer från anslutningsländerna, EIB och kommissionen, under våren 2003 att utarbeta rekommendationer angående prioriteringarna för TEN:s transportnät fram till år 2020 i både nuvarande och framtida medlemsstater.

- En kunskapsbaserad ekonomi - i synnerhet med nuvarande företagsklimat - som särskilt har påverkat telekommunikationssektorn, är beroende av att det nya regelverket för kommunikationstjänster införs i tid tillsammans med insatser för att stimulera bredbandsnät och användningen av nya multiplattformstjänster på Internet inom regering, hälso- och sjukvård, utbildning och företag, i överensstämmelse med handlingsplanen för eEuropa 2005. Kommissionen kommer före Europeiska rådets vårmöte att rapportera om rättsliga, tekniska och andra aspekter på informationssamhället och telekommunikationssektorn.

- För att öka företagsinvesteringarna i unionens ledande industrier, såsom läkemedels- och kemikalieindustrier, krävs snabba framsteg när det gäller att utforma och komma överens om nya regler för verksamheten i dessa sektorer för att bättre utnyttja tekniska framsteg och beakta målsättningen om en hållbar utveckling.

- Att befästa ramen för att bedriva tjänster i allmänhetens intresse i unionen, och därigenom stötta utvecklingen av den inre marknaden, långsiktig ekonomisk tillväxt och bättre sammanhållning. Kommissionen kommer inom kort att ge ut en grönbok om allmännyttiga tjänster och håller på att utarbeta riktlinjer för tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd på det området.

4.3.2 Nya arbetstillfällen och en uppdaterad social modell för ett kunskapssamhälle

Fler och bättre arbetstillfällen inom en arbetsmarknad för alla

Arbetsmarknaderna i många medlemsländer har redan visat större motståndskraft mot konjunkturcyklerna och visat att sysselsättningsmålen från Lissabon kan uppnås genom pågående reformer inom Lissabonstrategin. Dålig produktivitet, otillräcklig kompetensnivå och höga nivåer av inaktivitet och arbetslöshet fortsätter emellertid att hålla tillväxten tillbaka. Det innebär samtidigt att de åstadkomna förbättringarnas långsiktiga hållbarhet äventyras och att möjligheterna begränsas i hela unionen. Detta gäller i synnerhet kvinnor och äldre arbetstagare.

Rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) och medlemsstaterna måste därför fortsätta att ge impulser till reformer av de nationella arbetsmarknaderna. De bör främja och hantera förändringar på grundval av en ny europeisk sysselsättningsstrategi [22], som kommer att knyta sysselsättningsmålen närmare Lissabonmålen. De medlemsstater som hittills bara har lämnat små bidrag för att EU:s arbetsmarknader skall fungera bättre bör göra mer genom att genomföra omfattande reformer.

[22] Meddelande om Europeiska sysselsättningsstrategins framtid, KOM(2003) 6, 14.1.2002.

Den nya strategin bör främja tre ömsesidigt förstärkande mål: att uppnå full sysselsättning och högre arbetsmarknadsdeltagande, höja kvaliteten och produktiviteten på arbetet och främja sammanhållning och arbetsmarknader för alla. Strategin kommer därför att inriktas på frågor som har betonats i tidigare vårrapporter, såsom balansen mellan flexibilitet och arbetstrygghet, entreprenörskap och minskat svartarbete, klyftor mellan könen och regionala skillnader samt ökad anställbarhet och integrering av missgynnade grupper.

Vid Europeiska rådets vårmöte i år bör följande tre aspekter av den nya strategin betonas särskilt:

- Stimulera sysselsättningen och andelen äldre arbetstagare på arbetsmarknaden. Här är resultaten fortfarande långt ifrån Lissabonmålen. Det behövs omfattande strategier för att attrahera äldre arbetstagare och belöna dem som fortsätter att arbeta [23].

[23] Rådets och kommissionens gemensamma rapport om att öka andelen arbetstagare och främja ett aktivt åldrande, rådets dokument nr 6707 av den 8 mars 2002 antaget på grundval av KOM(2002) 9, 24.1.2002.

- Förbättra produktiviteten genom att främja anpassningsbarhet och arbetskvalitet och tillhandahålla de rätta incitamenten och resurserna för privat och offentlig investering i mänskligt kapital och livslångt lärande.

- Stärka förebyggande åtgärder och aktiveringsåtgärder för de arbetslösa och reformera skatte- och bidragssystemen för att det göra det lönsamt att arbeta och ytterligare minska den strukturella arbetslösheten.

Det krävs en ny inställning till invandring som ett sätt att upprätthålla hög sysselsättning och produktivitet under de kommande årtiondena. Det centrala måste alltid vara en bättre integrering av invandrare -som ofta på ett väsentligt sätt kan bidra till entreprenörskap - i samhället, med beaktande av de följder sådan invandring får för de länder som dessa arbetstagare kommer från.

Den omarbetade europeiska sysselsättningsstrategin bör vara resultatinriktad och innehålla kvanitfierade mål, där dessa kan bidra till att uppnå unionens mål. Detta skulle kunna fallet till exempel när det gäller förebyggande politik och aktiveringspolitik, jämställdhet mellan kvinnor och män, livslångt lärande samt hälsa och säkerhet.

På många av dessa områden är det inte bara regeringen som skall agera. Det krävs investeringar från industrin, andra intressenter och ett fullt och aktivt engagemang av arbetsmarknadens parter.

Modernisering av systemen för social trygghet med tanke på ett åldrande samhälle

Fortsatta framsteg mot Lissabonmålen kan bara uppnås genom att samtidigt gå framåt på det sociala området. Under det kommande året bör särskild vikt läggas vid att minska risken för fattigdom och modernisera systemen för social trygghet för att möta utmaningen med en åldrande befolkning:

- Medlemsstaterna bör ta tillfället i akt att i sina nationella handlingsplaner för social integrering för perioden 2003-2005 uppställa nationella mål för att senast år 2010 väsentligt minska antalet människor som riskerar att hamna i fattigdom och social utslagning, som ett sätt att göra politiken på detta område ambitiösare.

- Kraften bakom de pågående reformerna för att trygga stabila och tillräckliga pensionssystem måste bibehållas. Hälso- och sjukvården och långvården ställs inför liknande utmaningar genom åldrandet. Det kommer att bli särskilt viktigt att anpassa pensionssystemen till nya behov, öka sysselsättningen och förbättra incitamenten så att äldre arbetstagare stannar längre på arbetsmarknaden. Rådet (ekonomiska och finansiella frågor) och rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) måste arbeta tillsammans för att se till att alla medlemsstater aktivt tar itu med dessa frågor.

- Rationaliseringen av de nuvarande olikartade åtgärderna med anknytning till social integrering och pensioner, och med tiden samarbetet i fråga om hälso- och sjukvård och arbetet med att göra det "lönsamt att arbeta" genom att använda en enda öppen samordningsmetod kommer att bidra till den nödvändiga moderniseringen av systemen för social trygghet. Rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) måste i samarbete med rådet (ekonomiska och finansiella frågor)] arbeta aktivt med denna rationalisering, som kommer att stärka Lissabonstrategins sociala dimension avsevärt. Kommissionen kommer att anta ett meddelande i detta ämne.

4.3.3 Att ta itu med miljöpåfrestningar

När marknader öppnas och nya arbetstillfällen skapas är det även nödvändigt att se till att dessa möjligheter är hållbara och att tillväxt- och miljöpolitiken är ömsesidigt förstärkande. Det behövs en förnyad ansträngning att genomföra gemenskapens miljölagstiftning, komplettera den med ekonomiska styrmedel för att ge de rätta signalerna och incitamenten i syfte att uppnå ett ändrat beteende samt undanröja skadliga subventioner och använda färre resurser eller använda och återanvända dem mer effektivt.

Detta bör vara ett stöd när det gäller att bryta sambandet mellan tillväxt och miljöskador för att se till att ekonomin kan växa snabbare utan att öka påfrestningarna på miljön och här kan tillväxtpotentialen för ren teknik utnyttjas.

Nya miljötekniker kommer att bidra genom att erbjuda mer miljöskydd för mindre pengar. De länder och regioner som kan hantera dessa tekniker idag kommer att spela en stor roll i utformningen av morgondagens värld. Kommissionen kommer inom kort att offentliggöra en lägesrapport på vägen mot en färdig handlingsplan i december 2003. I denna handlingsplan kommer de åtgärder som behövs för att stödja Europas ledande roll i spridningen av dessa tekniker att redovisas.

Sådana olyckor som när oljetankern Prestige nyligen sjönk förorsakar långsiktiga skador på miljön och ekonomin för de berörda områdena och sektorerna. Ny och modern teknik samt medlemsstaternas snabba genomförande av antagna sjösäkerhetsåtgärder kommer också att bidra till att göra unionens kuster säkrare.

Rådet (transport, telekommunikation och energi) och rådet (miljö) måste båda delta fullt ut, i synnerhet i följande avseenden:

- Medlemsstaterna måste påskynda genomförandet av den befintliga ERIKA I- och II-lagstiftningen och rådet (transport, telekommunikation och energi) samt rådet (miljö) måste se till att de åtgärder snabbt antas som kommissionen har föreslagit för att ytterligare begränsa risken för framtida olyckor [24].

[24] Med tanke på den ökade politiska osäkerheten och dess konsekvenser för oljepriser och energitillförsel behöver rådet (transport, telekommunikation och energi) också göra framsteg i fråga om förslag om olje- och gaslagren när det gäller att trygga EU:s energiförsörjning.

- Åtgärder mot tendenserna till ökad efterfrågan på transporter och energikonsumtion för att säkerställa fortsatt minskade utsläpp av växthusgaser och bättre luftkvalitet måste behandlas som en prioritering. För energin bör ett viktigt första steg vara för rådet (ekonomiska och finansiella frågor) att före Europeiska rådets vårmöte enas om det ännu inte antagna förslaget om energiskatt.

- Medlemsstaterna måste göra förnyade ansträngningar att se till att de fortsätter arbeta på att uppfylla sina åtaganden i Kyoto. Fokuseringen bör ligga på åtgärder där det är troligt att kostnaderna blir låga, såsom handel med utsläppsrättigheter och undanröjande av skadliga subventioner. Sådana åtgärder kommer att vara viktiga för att uppfylla Europeiska rådets vägledande mål för förnybar energi.

- Den biologiska mångfalden och livsmiljöerna påverkas av en rad ekonomiska verksamheter. Om rådet (jordbruk och fiske) framgångsrikt antar kommissionens förslag om jordbruk och fiske skulle det vara ett betydande bidrag till skyddet av den biologiska mångfalden och hjälpa till att trygga framtiden på lång sikt för dessa sektorer. Besluten i december 2002 om fiskereformer är ett viktigt framsteg.

- Åtgärder har redan överenskommits som bör bidra till att bryta sambandet mellan transporttillväxt och BNP genom att övergå till miljövänligare transportsätt, men det behövs mer. Prissättningen på infrastrukturen inom transportområdet kommer att bli ett viktigt verktyg för att bemästra miljöpåfrestningarna och åstadkomma snabbare övergång till hållbarare transportsätt. Avsatta medel skulle kunna användas till att hjälpa till att finansiera infrastruktur på grundval av partnerskap mellan den offentliga och privata sektorn. Medlemsstaterna bör även omstrukturera de nationella transportskatterna på ett sätt som har mer samband med föroreningar och utsläpp av koldioxid, vilket kan åstadkommas utan att öka den totala skattebördan.

- Mer allmänt behöver prismekanismerna och skattesystemen bättre återspegla samhällets mer generella kostnader för ekonomisk verksamhet för att säkerställa långsiktig hållbarhet. Om inte snedvridningar på marknaderna undanröjs, kommer det att bli en negativ inställning till investering i renare teknik.

4.4 Att omge Lissabon med en sund ekonomisk politik

De åtgärder som beskrivits ovan kommer att uppnås effektivast om de stöds av en väl samordnad makroekonomisk politik. Här måste rådet (ekonomiska och finansiella frågor) spela sin roll när det gäller att förbereda de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för år 2003 för godkännande av Europeiska rådet i juni. Dessa riktlinjer måste syfta till att säkerställa ett ekonomiskt klimat som stödjer de prioriteringar som beskrivits i denna rapport. De har en dubbel roll att definiera de makroekonomiska villkoren för en stabil tillväxt och sysselsättning och att tillhandahålla den ekonomiska ramen för strukturella reformer på grundval av riktlinjerna från Europeiska rådets vårmöte.

När det gäller reformering av den makroekonomiska politiken framläggs förslag för att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten i kommissionens meddelande från november 2002 [25]. Förutom att trygga de centrala budgetmålen sunda och hållbara offentliga finanser erkänner förslagen behovet av att öka de offentliga finansernas bidrag till tillväxt och sysselsättning i överensstämme