GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 22/97 antagen av rådet den 14 april 1997 inför antagandet av rådets förordning (EG) nr . . ./97 om villkoren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande (97/C 164/02)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 75 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag (1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),

i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget (3), och

med beaktande av följande:

1. Rådets förordning (EEG) nr 2454/92 av den 23 juli 1992 om villkoren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande (4) har upphävts genom domstolens dom av den 1 juni 1994 (5).

2. Enligt artikel 75.1 b i fördraget förutsätter införandet av en gemensam transportpolitik bland annat att det fastställs på vilka villkor transportföretag skall få utföra nationella transporter i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande.

3. Denna bestämmelse innebär att alla inskränkningar som riktar sig mot en person som tillhandahåller tjänster, på grund av dennes nationalitet eller det faktum att han är etablerad i en annan medlemsstat än den där han avser att tillhandahålla tjänsten, skall avvecklas.

4. De som tillhandahåller dessa tjänster bör vara underställda jämförbara system, så att olikheter i konkurrensvillkor beroende på nationalitet och etableringsland begränsas och därigenom främjar en gradvis tillnärming av de nationella lagstiftningarna.

5. Definitionerna av olika former av busstransporttjänster bör vara desamma som vid internationella transporter.

6. Transportaföretags tillträde till vissa former av busstransporttjänster i medlemsstater där de inte är hemmahörande bör säkerställas med hänsyn tagen till varje transportforms särskilda förhållanden.

7. De bestämmelser som skall tillämpas på cabotagetrafik bör fastställas.

8. Bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (6) tillämpas för det fall, när det gäller tillhandahållande av regelbundna specialiserade tjänster, tranpsortföretagen utstationerar arbetstagare, om det finns ett anställningsförhållande mellan dem, från den medlemsstat där de vanligtvis arbetar.

9. När det gäller linjetrafik bör cabotagetrafik tillåtas, på vissa villkor och särskilt i tillämpningen av värdmedlemsstatens lagstiftning, endast för linjetrafik som bedrivs i samband med internationell linjetrafik med undantag av stads- och förortstrafik.

10. Det bör antas bestämmelser som ger möjlighet att ingripa vid allvarliga störningar på de berörda transportmarknaderna.

11. En rådgivande kommitté bör inrättas med uppgift att bistå kommissionen med att upprätta handlingar för cabotagetrafik som bedrivs i form av tillfällig trafik och ge råd åt kommissionen i frågor som rör skyddsåtgärder.

12. Medlemsstaterna bör ömsesidigt bistå varandra för att denna förordning skall tillämpas på ett bra sätt, särskilt när det gäller påföljder som skall tillämpas vid överträdelser.

13. Det åligger medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att denna förordning skall genomföras.

14. Tillämpningen av denna förordning bör följas på grundval av en rapport som kommissionen lägger fram.

15. I enlighet med domstolens ovannämnda dom, i vilken förordning (EEG) nr 2454/92 upphävdes, skall resultaten av förordningen behållas tills rådet har antagit nya regler på området. Den här förordningen skall inte tillämpas förrän 18 månader efter det att den har trätt i kraft. Följaktligen bör resultaten av den upphävda förordningen anses gälla tills den här förordningen tillämpas fullt ut.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Varje transportföretag som bedriver yrkesmässig persontransport på väg och som innehar det gemenskapstillstånd som föreskrivs i artikel 3a i förordning (EEG) nr 684/92 av den 16 mars 1992 om gemensamma regler för internationell persontrafik med buss (7) skall på de villkor som fastställs i denna förordning och utan att diskrimineras på grund av nationalitet eller etableringsort tillåtas att utföra yrkesmässig nationell persontransport på väg i en annan medlemsstat, nedan kallad "värdmedlemsstaten", utan krav på att företaget har huvudkontor eller annat i den staten.

Sådan nationell trafik skall i det som följer benämnas "cabotagetrafik".

Artikel 2

I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

1. linjetrafik: personbefordran som erbjuds med fasta tidsintervaller längs en fastställd färdväg, varvid passagerarna tas upp och släpps av vid i förväg bestämda hållplatser. Linjetrafik skall vara öppen för alla med förbehåll i förekommande fall för obligatorisk platsreservation. Trafikens reguljära karaktär påverkas inte av att villkoren för att bedriva trafiken anpassas.

2. speciell reguljär trafik: linjetrafik som erbjuder personbefordran för vissa passagerarkategorier med uteslutande av andra, med fasta tidsintervaller längs en fastställd färdväg varvid passagerarna tas upp och släpps av vid i förväg bestämda hållplatser.

Speciell reguljär trafik inbegriper bl.a.

a) transport av anställda mellan bostaden och arbetet,

b) transport av elever och studerande till och från utbildningsanstalten,

c) transport av militärer och deras familjer mellan hemmet och förläggningen.

Den speciella trafikens reguljära karaktär påverkas inte av det faktum att transportens uppläggning anpassas efter passagerarnas olika behov.

3. tillfällig trafik: trafik som inte utgör linjetrafik, inbegripet speciell reguljär trafik, och som främst kännetecknas av det faktum att den transporterar grupper som har bildats på initiativ av en beställare eller av transportföretaget självt. Denna trafik skall betraktas som tillfällig även om den sker med särskild intervall.

4. fordon: motorfordon som är konstruerade och utrustade för att kunna transportera mer än nio personer, föraren medräknad, och är avsedda för detta ändamål.

Artikel 3

Cabotagetrafik skall vara tillåten för följande trafik:

1. Speciell reguljär trafik, förutsatt att ett avtal om denna har ingåtts mellan arrangören och transportföretaget.

2. Tillfällig trafik.

3. Linjetrafik, förutsatt att trafiken bedrivs av ett transportföretag som inte är hemmahörande i värdmedlemsstaten och att trafiken äger rum under internationell linjetrafik enligt förordning (EEG) nr 684/92.

Cabotagetrafiken får inte ske annat än i samband med denna internationella trafik.

Stads- och förortstrafik skall inte omfattas av tillämpningsområdet i den här punkten.

Med "stads- och förortstrafik" skall avses trafik för en stadskärnas eller tätorts behov, och även trafik mellan stadskärnan eller tätorten och förorterna.

Artikel 4

1. På verksamhet med cabotagetrafik i enlighet med artikel 3 skall, då inte annat följer av gemenskapsbestämmelser, gällande lagar och andra författningar i värdmedlemsstaten tillämpas på följande områden:

a) Priser och villkor för transportavtal.

b) Vägfordonens vikt och dimensioner. Dessa får då så är lämpligt överstiga dem som tillämpas i medlemsstat där transportföretaget är etablerat men får under inga förhållanden överstiga de tekniska specifikationer som anges i typgodkännandet.

c) Särskilda föreskrifter för vissa passagerarkategorier, till exempel skolelever, barn och rörelsehindrade personer.

d) Kör- och vilotider.

e) Moms på transporttjänster. Inom detta område skall artikel 21.1 a i rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund (8) - tillämpas på de tjänster som avses i artikel 1 i denna förordning.

2. På verksamhet med cabotagetrafik för den trafik som avses i artikel 3.3 skall, med förbehåll för tillämpningen av gemenskapslagstiftningen i värdmedlemsstaten gällande lagar och andra författningar om krav på tillstånd, anbudsförfaranden, förbindelser, regelbundenhet, kontinuitet, frekvens och färdvägar gälla.

3. De tekniska specifikationer för konstruktion och utrustning som skall uppfyllas av fordon som används i cabotagetrafik skall vara de som fastställs för fordon som används i internationella transporter.

4. Medlemsstaterna skall tillämpa de nationella bestämmelser som avses i punkterna 1 och 2 på samma sätt då det gäller transportföretag som inte är hemmahörande i respektive medlemsstat som då det gäller egna medborgare så att varje öppen eller dold diskriminering på grund av nationalitet eller etableringsort helt förhindras.

5. Om det kan visas att den förteckning över områden som omfattas av värdmedlemsstatens bestämmelser enligt punkt 1 behöver ändras, skall rådet med kvalificerad majoritet besluta om detta på förslag av kommissionen.

Artikel 5

Gemenskapstillståndet eller en bestyrkt kopia av det skall förvaras i fordonet och uppvisas på begäran av behörig kontrollant.

Artikel 6

1. För sådan cabotagetrafik som bedrivs i form av tillfällig trafik skall det finnas ett kontrolldokument, färdblad, som skall förvaras i fordonet och uppvisas på begäran av behörig kontrollant.

2. Färdbladet, vars modell skall fastställas av kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 8, skall innehålla följande uppgifter:

a) Avreseort och bestämmelseplats för trafiken.

b) De datum då transporten påbörjas respektive upphör.

3. Färdbladet skall utfärdas i häften som har bestyrkts av den behöriga myndigheten eller det behöriga organet i etableringsmedlemsstaten. En modell till färdbladshäftet skall fastställas av kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 8.

4. I fråga om speciell reguljär trafik skall det avtal som har slutits mellan transportföretaget och arrangören av transporten, eller en bestyrkt kopia av detta avtal, tjäna som kontrolldokument.

Färdbladet skall dock fyllas i som en månatlig sammanställning.

5. Använda färdblad skall återsändas till den behöriga myndigheten eller det behöriga organet i etableringsmedlemsstaten enligt ett förfarande som skall fastställas av denna myndighet eller detta organ.

Artikel 7

1. Vid utgången av varje kvartal och inom tre månader, kommissionen kan förkorta denna tidsfrist till en månad i det fall som avses i artikel 9, skall den behöriga myndigheten eller det behöriga organet i varje medlemsstat meddela kommissionen uppgifter om sådan cabotagetrafik i form av speciell reguljär trafik och tillfällig trafik och som har bedrivits under kvartalet i fråga av transportföretag som är hemmahörande i respektive medlemsstat.

Detta meddelande skall lämnas i form av en tabell som utformats enligt den modell som skall fastställas av kommissionen i enlighet med förfarandet i artikel 8.

2. De behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten skall en gång varje år ge kommissionen en statistisk sammanställning över antalet tillstånd för cabotagetrafik som sker som linjetrafik som anges i artikel 3.3.

3. Kommissionen skall utan dröjsmål till medlemsstaterna sända sammanfattande översikter som utarbetats på grundval av de uppgifter som har lämnats enligt punkt 1.

Artikel 8

När hänvisning görs till förfarandet i denna artikel skall kommissionen biträdas av den rådgivande kommitté som avses i artikel 10.

Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett förslag till åtgärder. Kommittén skall yttra sig över förslaget inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är, om nödvändigt genom omröstning.

Yttrandet skall protokollföras och dessutom har varje medlemsstat rätt att begära att få sin uppfattning tagen till protokollet.

Kommissionen skall ta största hänsyn till det yttrande som kommittén har avgett. Den skall underrätta kommittén om det sätt på vilken dess yttrande har beaktats.

Artikel 9

1. Om allvarliga störningar på den nationella transportmarknaden i ett enskilt geografiskt område uppstår vilka orsakas eller förvärras av cabotageverksamhet, får varje medlemsstat hänskjuta ärendet till kommissionen för beslut om skyddsåtgärder, varvid medlemsstaten skall förse kommissionen med nödvändiga upplysningar och meddela vilka åtgärder den avser att vidta för transportföretag som är hemmahörande i medlemsstaten.

2. I punkt 1 avses med

- allvarliga störningar på den nationella transportmarknaden i ett enskilt geografiskt område: att problem uppstår som är utmärkande för denna marknad och som innebär att utbudet på ett sätt som kan bli varaktigt vida överstiger efterfrågan, så att den ekonomiska jämvikten och fortlevnaden hos ett betydande antal företag som utför persontransport på väg hotas,

- geografiskt område: ett område som helt eller delvis omfattar en medlemsstats territorium eller utöver detta även helt eller delvis omfattar andra medlemsstaters territorium.

3. Kommissionen skall granska den uppkomna situationen och i samråd med den rådgivande kommitté som avses i artikel 10, samt inom en månad efter mottagandet av medlemsstatens begäran, besluta om huruvida skyddsåtgärder är nödvändiga, och om så är fallet besluta om sådana.

De åtgärder som vidtas enligt denna artikel skall vara i kraft under högst sex månader och kunna förnyas en gång inom samma tidsram.

Kommissionen skall utan dröjsmål underrätta medlemsstaterna och rådet om beslut som fattas med stöd av denna punkt.

4. Om kommissionen beslutar att vidta skyddsåtgärder som berör en eller flera medlemsstater skall de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna vidta åtgärder av likvärdig omfattning beträffande transportföretag som är hemmahörande i respektive medlemsstater och underrätta kommissionen om detta.

Dessa åtgärder skall tillämpas senast från och med samma dag som den då de skyddsåtgärder om vilka kommissionen har beslutat börjar tillämpas.

5. Varje medlemsstat får, inom 30 dagar efter offentliggörandet, hänskjuta ett sådant kommissionsbeslut som avses i punkt 3 till rådets bedömning.

Rådet kan, med kvalificerad majoritet, fatta ett annat beslut inom 30 dagar efter det att en medlemsstat har gjort en anmälan eller, om flera medlemsstater har gjort anmälningar, efter dagen för den första anmälan.

De giltighetstider som fastställs i punkt 3 andra stycket skall gälla för rådets beslut.

De behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna skall vidta åtgärder av likvärdig omfattning beträffande transportföretag som är hemmahörande i respektive medlemsstater och underrätta kommissionen om detta.

Om rådet inte har fattat något beslut inom den tid som anges i andra stycket blir kommissionens beslut slutgiltigt.

6. Om kommissionen finner att de åtgärder som avses i punkt 3 bör förlängas skall den lämna ett förslag till rådet som skall fatta beslut med kvalificerad majoritet.

Artikel 10

1. Kommissionen skall biträdas av en rådgivande kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna med en företrädare för kommissionen som ordförande.

Kommittén, som skall handla i enlighet med förfarandet i artikel 8, skall bistå kommissionen med att upprätta de modeller till färdblad, färdbladshäfte och tabell som avses i artiklarna 6 och 7.

2. Dessutom skall kommittén bistå kommissionen med råd beträffande

- varje begäran som lämnas av en medlemsstat enligt artikel 9.1,

- åtgärder som syftar till att undanröja sådana allvarliga störningar på marknaden som avses i artikel 9, särskilt i fråga om den praktiska tillämpningen av dessa åtgärder.

3, Kommittén skall själv fastställa sin arbetsordning.

Artikel 11

1. Medlemsstaterna skall bistå varandra vid tillämpningen av denna förordning.

2. Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna för brottmål får värdmedlemsstaten ålägga påföljder mot transportföretag som är hemmahörande i en annan medlemsstat och som vid cabotagetrafik på värdmedlemsstatens territorium överträtt denna förordning eller gemenskapsbestämmelser och nationella bestämmelser på transportområdet.

Dessa påföljder skall tillämpas utan diskriminering och i enlighet med punkt 3.

3. De påföljder som avses i punkt 2 kan bland annat utgöras av en varning eller, vid allvarliga eller upprepade ringa överträdelser, ett tidsbegränsat förbud att bedriva cabotagetrafik på värdmedlemsstatens territorium.

Om ett förfalskat gemenskapstillstånd eller annat tillstånd eller en förfalskad bestyrkt kopia av något av dessa uppvisas, skall detta förfalskade dokument omedelbart återkallas och vid behov snarast möjligt överlämnas till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där transportföretaget är etablerat.

4. De behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten skall underrätta de behöriga myndigheterna i etableringsmedlemsstaten om registrerade överträdelser och de eventuella påföljder dom ålagts transportföretaget och kan, vid allvarliga eller upprepade ringa överträdelser, samtidigt begära att påföljder skall åläggas.

Vid allvarliga eller upprepade ringa överträdelser skall de behöriga myndigheterna i etableringsmedlemsstaten besluta om huruvida lämpliga påföljder skall åläggas det berörda transportföretaget. Dessa myndigheter skall ta hänsyn till de eventuella påföljder som redan ålagts i värdmedlemsstaten och säkerställa att de ålagda påföljderna som helhet står i proportion till den eller de överträdelser de grundas på.

Den sanktion som ålagts av de behöriga myndigheterna i etableringsmedlemsstaten efter samråd med de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten, kan gå så långt som till att återkalla tillståndet att bedriva persontransport på väg.

De behöriga myndigheterna i etableringsmedlemsstaten kan också tillämpa nationell lagstiftning och åtala det berörda transportföretaget vid behörig nationell rättsinstans.

De skall underrätta de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten om de beslut som fattats enligt denna punkt.

Artikel 12

Medlemsstaterna skall säkerställa att tansportföretagen ges möjlighet att överklaga varje administrativ påföljd som ålagts dem.

Artikel 13

Kommissionen skall senast den 31 december 1999 lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av denna förordning och särskilt om cabotagetrafikens inverkan på de nationella transportmarknaderna.

Artikel 14

Medlemsstaterna skall i god tid sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för genomförandet av denna förordning. De skall överlämna dessa till kommissionen.

Artikel 15

Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Den skall tillämpas från och med den . . . (9*).

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad . . .

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT nr C 60, 29.2.1996, s. 10.

(2) Yttrande av den 25 september 1996 (EGT nr C 30, 30.1.1997, s. 40).

(3) Europaparlamentets yttrande av den 28 november 1996 (EGT nr C 380, 16.12.1996, s. 35) rådets gemensamma ståndpunkt av den 14 april 1997 och Europaparlamentets beslut av den . . . (ännu inte offentliggjort i EGT).

(4) EGT nr L 251, 29.8.1992, s. 1.

(5) Dom av den 1 juni 1994, mål C-388/92, Europaparlamentet mot rådet (REG 1994, s. I-2081).

(6) EGT nr L 18, 21.1.1997, s. 1.

(7) EGT nr L 74, 20.3.1992, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr . . ./97 (ännu inte offentliggjort i EGT).

(8) EGT nr L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 91/680/EEG (EGT nr L 376, 31.12.1991, s. 1).

(9*) 18 månader efter denna förordnings ikraftträdande.

UTKAST TILL RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

Kommissionen överlämnade den 15 januari 1996 till rådet ett förslag till förordning grundad på artikel 75 i EG-fördraget om villkoren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande (1).Europaparlamentet lämnade sitt yttrande den 28 november 1996 (2) och Ekonomiska och sociala kommittén lämnade sitt yttrande den 25 september 1996 (3).

Mot bakgrund av Europaparlamentets yttrande överlämnade kommissionen till rådet ett ändrat förslag den 28 februari 1997 (4).

Den 14 april 1997 antog rådet sin gemensamma ståndpunkt enligt artikel 189c i fördraget.

II. SYFTET MED FÖRSLAGET

Kommissionens ändrade förslag syftar till att ersätta och ändra förordning (EEG) nr 2454/92 av den 23 juli 1992 (5) med anledning av domstolens dom av den 1 juni 1994 i mål C-388/92 (Europaparlamentet mot rådet) (6) som upphävde ovannämnda förordning.

För att inte ifrågasätta den liberaliseringsnivå som var syftet med förordning (EEG) nr 2454/92, beslutade domstolen att den upphävda förordningen skulle gälla "tills rådet, efter att ha hört parlamentet, har antagit nya regler på detta område".

Det ändrade förslaget behåller i stor utsträckning innehållet i den upphävda förordningen, men utvidgar också dess tillämpningsområde.

Det syftar nämligen till att häva vissa restriktioner i denna förordning när det gäller speciell reguljär trafik samt även till att införa cabotagetrafik inom linjetrafik under vissa förhållanden. Kommissionen anger att den sålunda avser att på cabotagetrafikverksamheten för persontransport på väg tillämpa principen om fritt tillhandahållande av tjänster, vilket innebär ett avlägsnande av alla restriktioner för den som tillhandahåller tjänster, om restriktionerna beror på nationalitet eller etablering i en annan medlemsstat än den där tjänsten skall tillhandahållas.

Kommissionen anslöt sig till rådets gemensamma ståndpunkt och ändrade således sitt förslag.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

I rådets gemensamma ståndpunkt fastställs bland annat följande:

a) I artikel 3.3: införande av cabotagetrafik för linjetrafik som utförs av transportföretag som inte är hemmahörande i värdstaten i samband med internationell linjetrafik (se artikel 3.2 i kommissionens förslag) men i förslaget föreskrivs också undantag för stads- och förortstrafik från tillämpningsområdet för denna bestämmelse.

b) I artikel 4.2: överlåtande åt värdlandet att lagstifta om sådana cabotagetjänster som avses i artikel 3.3.

c) I artikel 10.1: inrättande av en rådgivande kommitté för att bistå kommissionen, enligt förfarande I i beslutet om "kommittéförfarande" (artikel 8), med att upprätta modeller till färdblad (artikel 6.2), färdbladshäften (artikel 6.3) och statistisk tabell (artikel 7.1).

Det påpekas att i punkt 8 i ingressen i den gemensamma ståndpunkten erinras det om att bestämmelserna i rådets och Europaparlamentets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (7) är tillämpliga när transportföretag, för att tillhandahålla regelbundna specialiserade tjänster, utstationerar arbetstagare från den medlemsstat där de vanligtvis arbetar och det finns ett anställningsförhållande mellan transportföretaget och arbetstagarna.

IV. EUROPAPARLAMENTETS ÄNDRINGSFÖRSLAG

1. De av Europaparlamentets ändringsförslag som har godkänts av rådet och godtagits av kommissionen

Rådet godkände följande av Europaparlamentets ändringar när det gäller innehållet även om formuleringarna inte godkändes:

- Ändringsförslag 1 som syftar till att i bestämmelsen införa ett nytt stycke i ingressen i enlighet med punkt 4 i ingressen till den gemensamma ståndpunkten om en gradvis tillnärmning av de nationella lagstiftningarna.

- Ändringsförslag 14 som syftar till att artikel 4 i kommissionens ursprungliga förslag, som anger den tillämpliga lagstiftningen för verksamhet med cabotagetrafik som bedrivs som internationell linjetrafik, enligt artikel 3.3 i den gemensamma ståndpunkten, skall utgå. För denna verksamhet skall enligt artikel 4.2 i den gemensamma ståndpunkten gällande lagar i värdmedlemsstaten om krav på tillstånd, anbudsförfaranden, förbindelser, regelbundenhet, kontinuitet, frekvens och färdvägar gälla.

- Den del av ändringsförslag 16 som anger att kommissionen skall rapportera om tillämpningen av nuvarande förordning inte bara till rådet utan också till Europaparlamentet, något som återfinns i artikel 13 i den gemensamma ståndpunkten.

2. De av Europaparlamentets ändringsförslag som inte har godkänts av rådet och inte har godtagits av kommissionen

Rådet har inte godkänt följande:

- Ändringsförslag 2 och 3 som avser införandet av två nya stycken i ingressen, det ena för att undvika att det uppstår femton olika nationella system för cabotagetransporter, och det andra för att erinra om den parallella utvecklingen för liberaliseringen och den gradvisa harmoniseringen på området för persontransporter på väg. Rådet anser att dessa syften redan tagits i beaktande i punkt 2 i ingressen och i den normativa delen av den gemensamma ståndpunkten.

- Ändringsförslag 4 som syftar till att i förordningen införa ett nytt stycke i ingressen om maximering av fordonets beläggningsgrad. Rådet anser att denna ändring är meningslös med hänsyn till syftet med förordningen.

- Ändringsförslag 5 som avser att i förordningen införa ett stycke i ingressen som syftar till att ge användaren möjlighet att fritt välja transportmedel på villkor att det gemensamma trafikpolitiska målet att minska vägtrafiken respekteras. Rådet erinrar om att minskning av vägtrafiken när det gäller resande med buss inte återfinns bland målen för den gemensamma trafikpolitiken.

- Ändringsförslag 6 som avser att i förordningen införa ett stycke i ingressen som gäller full tillgänglighet till bussar i linjetrafik. Rådet anser att detta hör till det som regleras inom ramen för den speciella gemenskapslagstiftningen.

- Ändringsförslag 7 som syftar till att i förordningen införa ett stycke i ingressen för att påminna om kommissionens avsikter att utvidga förordningens tillämpningsområde. Rådet anser att det inte finns anledning att införa en sådan påminnelse i den här förordningen.

- Ändringsförslag 8 och 9 som syftar till att i förordningen införa två nya stycken i ingressen, varav ett stycke om tillämpningen av samma föreskrifter för cabotagetjänster oavsett om de tillhandahålls av ett företag hemmahörande i värdstaten eller av ett företag som ej är hemmahörande i värdstaten och ett annat stycke för att harmonisera villkoren för föreskrifterna på området för cabotagetrafik.

Rådet påpekar att dessa ändringar inte längre är nödvändiga eftersom den gemensamma ståndpunkten är begränsad till införande av cabotagetrafik för regelbundna tjänster som utförs i samband med internationell linjetrafik och att för sådana cabotageoperationer skall värdlandets bestämmelser tillämpas (se artikel 4.2 i den gemensamma ståndpunkten).

- Ändringsförslag 10 som syftar till att i förordningen införa ett nytt stycke i ingressen i vilket det förordas att företag som bedriver cabotagetrafik skall ha eller utse en representant på värdlandets territorium.

Rådet anser att denna bestämmelse är oförenlig med det fria tillhandahållandet av tjänster.

- Ändringsförslag 11 som syftar till att i artikel 1 klargöra att etableringsmedlemsstaten är den stat där transportföretaget har sin huvudsakliga verksamhet eller sitt huvudkontor.

Rådet anser att det räcker att av transportföretaget kräva innehav av gemenskapstillstånd för att det villkor om fritt tillträde till marknaden som avses i förordning (EEG) nr 684/92, ändrad genom den förordning som skall offentliggöras i samma nummer av Europeiska gemenskapernas officiella tidning som den här förordningen, skall vara uppfyllt.

- Ändringsförslag 12, som syftar till att utvidga definitionen av begreppet "speciell reguljär trafik" som återfinns i artikel 2.2.

Rådet erinrar om att denna definition överensstämmer med den som återfinns i förordning (EEG) nr 684/92 så som den kommer att ändras (se ovan), och att det är lämpligt att definitionerna av de olika busstransporttjänsterna är desamma som används på området för internationella transporter.

- Den del av ändringsförslag 13 som sayftar till att fastställa att från tillämpningsområdet för förordningen skall uteslutas inte bara linjetrafik i städer och förorter, i enlighet med den gemensamma ståndpunkten, utan också regional trafik tills kraven för beviljande av tillstånd för tillhandahållande av transporttjänster på grundval av åtagandena för allmännyttiga tjänster inom cabotagetrafiken för persontransporter på väg hamoniserats.

Rådet anser att om regionala tjänster uteslöts från cabotagetrafiken skulle syftet med förordningen avsevärt försvagas.

- Den del av ändringsförslag 13 som syftar till att från cabotagetrafik som är knuten till internationell linjetrafik utesluta vissa geografiska zoner som redan omfattas av gemenskapslagstiftningen.

Rådet anser att denna bestämmelse skulle vara alltför restriktiv och medföra mycket stora kontrollsvårigheter.

- Ändringsförslag 15 som syftar till att uppmana kommissionen att inte bara till rådet utan också till Europaparlamentet överlämna alla statistiska uppgifter om sådana cabotageoperationer som täcks av denna förordning.

Rådet erinrar om att den rapport om tillämpningen av denna förordning som kommissionen är skyldig att överlämna till Europaparlamentet och rådet, enligt artikel 13 i den gemensamma ståndpunkten, skall upprättas på grundval av dessa statistiska uppgifter.

- Den del av ändringsförslag 16 som syftar till att lägga till en punkt till artikel 13 där det krävs att kommissionen, före den 31 december 1996, skall framlägga en rapport till rådet och Europaparlamentet om resultaten av tillämpningen av den förordning som upphävts av domstolen och om hur linjetrafiken fungerar i medlemsstaterna.

Rådet anser, oberoende av att angivet datum redan passerats, att det inte är nödvändigt att kommissionen framlägger en sådan rapport.

- Den del av ändringsförslag 16 som syftar till kommissionens rapport, i enlighet med artikel 13 i den gemensamma ståndpunkten, skall avse både lämpligheten av att fastställa en utvidgning av förordningens tillämpningsområde och ett förslag där slutsatserna av rapporten beaktas.

Rådet anser att eftersom den gemensamma ståndpunkten redan innebär en utvidgning av tillämpningsområdet för de gemenskapsregler som tidigare tillämpats är det inte lämpligt att uppmana kommissionen att framlägga en sådan rapport.

(1) EGT nr C 60, 29.2.1996, s. 10.

(2) EGT nr C 380, 16.12.1996, s. 35.

(3) EGT nr C 30, 30.1.1997, s. 40.

(4) EGT nr C 124, 21.4.1997, s. 73.

(5) Rådets förordning (EEG) nr 2454/92 av den 23 juli 1992 om villkoren för att transportföretag skall få utföra nationella persontransporter på väg i en annan medlemsstat än den där de är hemmahörande (EGT nr L 251, 29.8.1991, s. 1).

(6) REG I 1994, s. 2 081.

(7) EGT nr L 18, 21.1.1997, s. 1.