1Kolets kretslopp

Kolatomer är grundläggande för livet och för våra samhällen och ekonomier. Kol ingår i människans DNA. Halva vikten av den mat vi äter är kol. Kol bearbetas vid omvandlingen av kalksten och järnmalm till städernas cement och stål. Inom den organiska kemin utnyttjas kolets unika karaktär för att bilda mycket komplexa molekyler som används för läkemedel, kemikalier, plast och avancerade material i vårt dagliga liv. Kolbaserade fossila bränslen har använts i våra hem, fabriker och fordon i mer än ett sekel. Utsläppen från förbränning av fossila bränslen, industriella processer och förändrad markanvändning ackumuleras dock i haven och ökar kraftigt koncentrationen av koldioxid i atmosfären. Detta leder till global uppvärmning, minskad biologisk mångfald, havsförsurning och extrema väderhändelser. Detta rubbar i sin tur kolets kortsiktiga kretslopp mellan växtvärlden och atmosfären, och havsnivåerna stiger på grund av klimatförändringarnas inverkan på mark, skogar, hav och kryosfären. I vissa regioner förstärks detta av ett ohållbart utnyttjande av naturresurserna. Alla dessa återkopplingskretslopp påskyndar klimatkrisen och krisen för den biologiska mångfalden och utgör ett direkt hot mot ekosystemen och människan.

Som svar på det brådskande behovet av klimatåtgärder, som lyfts fram i bedömning efter bedömning av Mellanstatliga panelen för klimatförändringar (IPCC), har EU i lag fastställt sitt mål om klimatneutralitet för hela ekonomin senast 2050. Enligt den europeiska klimatlagen ska utsläpp och upptag av växthusgaser vara balanserade inom EU senast 2050 i syfte att därefter uppnå negativa utsläpp. Målet för EU är också att vara klimatresilient senast 2050 för att hantera de oundvikliga effekterna av klimatförändringarna.

För att uppnå sådana högt ställda mål måste vi upprätta hållbara och klimatresilienta kretslopp för kol genom tre huvudåtgärder:

·Först och främst måste vi drastiskt minska vårt beroende av kol, till exempel genom att förbättra effektiviteten i byggnader, transportsätt och industrier, minska vår förbrukning av viktiga resurser, gå över till en cirkulär ekonomi och öka användningen av förnybar energi. I den europeiska klimatlagen fastställs målet om klimatneutralitet senast 2050, och vår långsiktiga analys visar att vi för att bli klimatneutrala måste minska den nuvarande användningen av energi från fossilt kol med 95 % i EU:s slutliga energianvändning. Denna strategi för minskade koldioxidutsläpp är kärnan i vår befintliga klimat-, miljö- och energipolitik för att fram till 2030 uppnå målet om en minskning av EU:s växthusgasutsläpp med 55 % jämfört med 1990.

·För det andra måste vi återvinna kol från avfallsflöden, från hållbara källor till biomassa eller direkt från atmosfären för att använda det i stället för fossilt kol i de sektorer av ekonomin som måste förbli kolberoende. Den cirkulära ekonomin och de hållbara bioekonomiska sektorerna kan ta itu med detta mål och bör främja tekniska lösningar för avskiljning och användning av koldioxid (CCU) samt produktion av hållbara syntetiska bränslen eller andra kolprodukter som inte är fossilbaserade.

·För det tredje måste vi utöka lösningar för koldioxidupptag som avskiljer koldioxid från atmosfären och lagrar den på lång sikt, antingen i ekosystem genom naturskydd och kolinlagrande jordbruk eller i andra lagringsformer genom industriella lösningar. Samtidigt måste en negativ inverkan på den biologiska mångfalden eller en försämring av ekosystemen undvikas i linje med försiktighetsprincipen och principen om att inte orsaka betydande skada. Storskalig utveckling och spridning av lösningar för koldioxidupptag är oumbärlig för klimatneutralitet och kräver ett betydande riktat stöd under det kommande årtiondet.

Den europeiska gröna given och därtill hörande politik syftar därför till att snabbt minska användningen av fossilt kol och fasa ut det på lång sikt. Det återstående kol som krävs för att samhället ska fungera kommer inte längre att komma från utvinning av fossila bränslen. Tack vare innovativ teknik kommer det att hämtas på ett hållbart sätt från våra ekosystem och industrier.

Samtidigt är de nuvarande globala klimatåtgärderna inte tillräckliga för att bibehålla koncentrationen av koldioxid i atmosfären på nivåer som är förenliga med Parisavtalet. Forskningen visar fortfarande, med allt större enträgenhet, att denna koncentration måste minskas aktivt i framtiden för att begränsa den globala uppvärmningen till 1,5 °C. Klimatneutralitet i alla större ekonomier vid mitten av århundradet kommer sannolikt bara att vara det första steget mot att åtminstone delvis återställa klimatbalansen fram till slutet av detta århundrade. Koldioxidupptag måste spela en allt större roll och stå i fokus för åtgärderna efter det att klimatneutralitet har uppnåtts och när negativa utsläpp kommer att behövas för att stabilisera temperaturökningen i världen. Tillgängliga lösningar baserade på motståndskraftiga naturliga ekosystem och industriell avskiljning och lagring av koldioxid (CCS) bör införas på ett effektivt och hållbart sätt som tar hänsyn till deras särdrag. Koldioxidupptag från både ekosystem och industriella lösningar bör uppfylla stränga övervaknings-, rapporterings- och verifieringskrav för att deras bidrag till EU:s klimat- och miljömål ska erkännas. Oberoende av ursprung måste alla koldioxidupptag redovisas med full öppenhet och med beaktande av kriterier såsom lagringens varaktighet, risken för omkastning, mätosäkerheten eller risken för koldioxidläckage som ökar utsläppen av växthusgaser på annat håll.

Att upprätta hållbara kretslopp för kol i EU:s ekonomi och ekosystem är en långsiktig strävan som dock redan kräver samordnade åtgärder. Detta meddelande är inriktat på kortsiktiga åtgärder för att utöka kolinlagrande jordbruk som en företagsmodell som ökar kolinlagringen i naturliga ekosystem (avsnitt 2) och för att främja en ny industriell värdekedja för hållbar avskiljning, återvinning, transport och lagring av koldioxid (avsnitt 3). Dessa åtgärder kommer alla att bidra till unionens begränsningsinsatser, antingen genom minskning av växthusgasutsläppen eller genom upptag av koldioxid från atmosfären. Detta kommer att bana väg för negativa utsläpp i framtiden, vilket medför stora sidovinster när det gäller att vända förlusten av biologisk mångfald och minska föroreningarna.

En förutsättning är att det upprättas en rättslig ram för att tydligt och öppet identifiera de verksamheter som tveklöst avlägsnar koldioxid från atmosfären och kan minska dess koldioxidkoncentration. Det krävs därmed en EU-ram för certifiering av koldioxidupptag baserad på förnuftiga redovisningsregler, som leder till hållbara koldioxidupptag av hög kvalitet från både naturliga ekosystem och industriella lösningar (avsnitt 4). Med tanke på målet att uppnå klimatneutralitet senast 2050 bör därför detta meddelande också väcka funderingar kring hur koldioxidupptag kan integreras ytterligare i EU:s regelverk och efterlevnadsram efter 2030, med beaktande av vetenskapligt validerade metoder.

2Kolinlagrande jordbruk som företagsmodell för sundare ekosystem

2.1De kolinlagrande jordbrukens funktion

Hållbar markförvaltning kommer att vara avgörande för EU:s mål att uppnå klimatneutralitet senast 2050, eftersom den ökar mängden kol som avskiljs och lagras i växter och mark. Skogar uppvisar ett årligt nettoupptag av koldioxid på EU-nivå, medan all annan markanvändning, såsom åkermark, gräsmark, våtmark och bebyggelse, sammantaget uppvisar ett årligt nettoutsläpp. Samtidigt finns det betydande skillnader mellan medlemsstaterna. Enligt de nationella växthusgasinventeringarna har dessutom nettoupptaget från markbundna ekosystem i EU gått tillbaka under det senaste årtiondet, till stor del på grund av att skogarnas ekosystem har försämrats. Sedan ungefär 2013 har skogsmarkens årliga upptag minskat med mer än tolv miljoner ton koldioxidekvivalenter per år, en trend som har präglat en rad EU-regioner (i varierande grad). Förändringen sedan 2013 beror på en blandning av olika faktorer, såsom beskrivs i EU:s skogsstrategi och LULUCF-konsekvensbedömningen. Lösningar finns tillgängliga för att vända denna minskning och snabbt återgå till tidigare nettoupptag av koldioxid långt över 300 miljoner ton koldioxidekvivalenter, men deras användning måste underlättas.

Med detta i åtanke föreslog kommissionen en ändring av LULUCF-förordningen (EU) 2018/841 (LULUCF-förslaget) genom att fastställa ett unionsmål för årliga nettoupptag på 310 miljoner ton koldioxidekvivalenter senast 2030, vilket var 2013 års nivå, samt mål för varje enskild medlemsstat. Förslaget omfattar också målet att uppnå klimatneutralitet inom hela marksektorn senast 2035, vilket innebär att koldioxidupptag i markbundna ekosystem bör balansera växthusgasutsläppen från all användning av mark, boskap och gödselmedel. I kommissionens förslag saknas dock direkta incitament för markförvaltarna att öka koldioxidupptaget och skydda kollager. Ett system av incitament för markförvaltare skulle främja direkta åtgärder i praktiken. Genom detta meddelande antas utmaningen att lansera ett EU-initiativ för kolinlagrande jordbruk, vilket tillkännagavs i från jord till bord-strategin och upprepades i EU:s skogsstrategi för 2030. Syftet är att de viktigaste berörda parterna i marksektorn ska kunna fylla sin centrala funktion för en hållbar hantering av koldioxid, på vägen mot klimatneutralitet. Det kommer också att bidra till ökad biologisk mångfald och klimatresilient natur i hela EU.

Kolinlagrande jordbruk som företagsmodell

Kolinlagrande jordbruk kan definieras som en grön företagsmodell som belönar markförvaltare för att de använder sig av förbättrade metoder för markförvaltning, vilket leder till ökad kolinlagring i levande biomassa, dött organiskt material och mark genom att öka avskiljningen av koldioxid och/eller minska koldioxidutsläppen till atmosfären i linje med ekologiska principer som gynnar den biologiska mångfalden och naturkapitalet överlag. De ekonomiska incitamenten kan komma från offentliga eller privata källor och belöna markförvaltare antingen för deras förvaltningsmetoder, som ökar lagringen av koldioxid från atmosfären, eller för den faktiska kolinlagringsmängden.