Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Att stärka den hållbara ekonomiska tillväxten i hela EU

(yttrande på eget initiativ)

(2020/C 364/04)

Föredragande: Philip VON BROCKDORFF

Beslut av EESK:s plenarförsamling 20.2.2020 Rättslig grund Artikel 32.2 i arbetsordningen Ansvarig sektion Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning Antagande av sektionen 24.6.2020 Antagande vid plenarsessionen 16.7.2020 Plenarsession nr 553 Resultat av omröstningen (för/emot/nedlagda röster) 194/11/12

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Covid-19-pandemin har fått konsekvenser för Europeiska unionen, liksom för länder över hela världen. Europeiska kommissionen har bemött krisen med ett omfattande paket av instrument som syftar till att mildra effekterna av den exogena chock som uppstått. Paketet omfattar ett krisstöd med anledning av pandemin, inom ramen för Europeiska stabilitetsmekanismen (ESM), samt tillfälliga lån för att finansiera nationella system för korttidsarbete och liknande åtgärder för att skydda sysselsättningen i EU:s medlemsstater, inom ramen för SURE-instrumentet. Europeiska investeringsbanken (EIB) har även tillhandahållit likviditetsstöd till företag. Mer nyligen föreslog kommissionen det nya instrumentet Next Generation EU på 750 miljarder euro för att hjälpa medlemsstaterna att återhämta sig från den ekonomiska krisen.

1.2 Mot denna bakgrund framhåller EESK hur viktigt det är att covid-19-krisen inte leder till att EU försummar de medellångsiktiga och långsiktiga målen i den europeiska gröna given, den årliga strategin för hållbar tillväxt 2020 och den europeiska pelaren för sociala rättigheter. I dessa mål erkänns, om något, behovet av att omstrukturera den europeiska ekonomin för att under de kommande åren säkerställa en hållbar tillväxt som bygger på miljömässig hållbarhet, produktivitetsvinster, rättvisa och sociala framsteg samt makroekonomisk stabilitet.

1.3 För att säkra leveranskedjorna, som under krisen har visat sig sårbara, menar EESK att aktörer i EU måste se över strategierna för dessa, inklusive diversifieringen. De måste också se över hur kedjorna kan anpassas inom olika sektorer. Lika viktigt är det att EU intar en mer framträdande roll inom världshandeln, som är av avgörande betydelse för de europeiska företagen och deras affärsmöjligheter. Kommittén anser också att det bör råda lika villkor för globala företag som verkar på världsmarknaden, med avseende på en rad olika aspekter (inte minst internationella arbetsnormer, rättvis konkurrens och uppfyllande av klimatmål). Att europeiska företag flyttar sina produktionsanläggningar (åtminstone för viktiga produkter) till EU för att undvika problem med leveranskedjorna kan inte uteslutas.

1.4 Globaliseringen, med alla dess sidoeffekter, har lett till gränsöverskridande investeringar, men syftet med dessa är inte nödvändigtvis alltid att bygga upp kapitalinvesteringar, utan snarare att leta upp de länder som har de lägsta skatterna. EESK menar att de ekonomiska problem och andra konsekvenser som följer av covid-19-krisen ger en signal om att det behövs en förändring av företagens arbetssätt i EU och i världen. Kommitténs rekommendationer om att påskynda bekämpning av skatteflykt och skatteundandragande har nu fått ännu större relevans, och detsamma gäller för diskussionen mellan medlemsstaterna om en successiv övergång till omröstning med kvalificerad majoritet och det ordinarie lagstiftningsförfarandet i beskattningsfrågor.

1.5 Regeringspolitik och offentligt stöd har i samband med krisen fått större betydelse. Finanspolitiken är särskilt viktig, inte bara för den ekonomiska stabiliteten, utan också för att den gör det möjligt för regeringarna att stödja företagen genom stimulansåtgärder, i enlighet med EU-lagstiftningen. EESK vidhåller därför att alla insatser för att uppnå och stärka en hållbar tillväxt kräver offentlig styrning och reglering på samtliga områden för ekonomisk verksamhet och miljöskydd, med fokus på integreringen av miljöskyddet i den ekonomiska verksamheten. En öppen dialog med arbetsmarknadens parter och det civila samhället är naturligtvis avgörande för att fastställa riktningen för ekonomin.

1.6 Det enorma behovet av upplåning för att tillhandahålla inkomststöd och lånegarantier till företag som på grund av restriktioner inte kunnat bedriva sin verksamhet under krisen kommer tveklöst att begränsa i vilken utsträckning regeringarna kan erbjuda stimuleringsåtgärder för att få igång den ekonomiska verksamheten. Detta kommer också att begränsa den nödvändiga finansieringen till stöd för både miljöskydd och produktiva investeringar. Regeringarna kommer därför att behöva hitta kreativa sätt att stödja utgifter för att främja hållbar ekonomisk tillväxt och samtidigt säkerställa långsiktig finanspolitisk hållbarhet.

1.7 Som ett led i omställningen till en mer hållbar ekonomisk modell måste vi utveckla gröna sektorer, men i möjligaste mån också miljöanpassa befintliga affärsmodeller och sektorer utöver de traditionellt gröna. Kommittén anser därför att stöd till företag, på både nationell och europeisk nivå, måste villkoras av framsteg mot att uppnå målen i den europeiska gröna given och den årliga strategin för hållbar tillväxt 2020 samt av märkbara sociala framsteg.

1.8 I arbetet med att fastställa strategier för ekonomisk återhämtning, investeringar och hållbarhet utgör kommissionens aktivering av den allmänna undantagsklausulen i stabilitets- och tillväxtpakten, som gör det möjligt för länderna i euroområdet att tillfälligt upphäva de korrigeringar som krävs för att nå de medelfristiga finanspolitiska målen, ett steg i rätt riktning. EESK konstaterar dock att det kan bli nödvändigt att se över de befintliga reglerna när vi går in i återhämtningsfasen efter covid-19.

1.9 Att skapa och utveckla en verkligt cirkulär ekonomi som maximerar och bevarar värdet genom hela värdekedjor och samtidigt minimerar avfallet och främjar resurseffektivitet är enligt EESK grundläggande för en hållbar ekonomisk tillväxt i EU. Företagsmodeller som bygger på cirkulär ekonomi har stor potential att stärka den europeiska konkurrenskraften, inte bara genom att skydda naturmiljön, utan också genom att skapa arbetstillfällen av hög kvalitet och utveckla kringnäringar.

1.10 Betydelsen av innovation, digitalisering och kontinuerliga investeringar i humankapital för att underlätta omställningen till hållbar tillväxt kan inte nog understrykas. Den pågående pandemin har dock återigen visat hur viktigt det är att inte bara fokusera på produktivitet och ekonomisk tillväxt, utan också på människors hälsa och välbefinnande. Produktivitet är avgörande för att uppnå hållbar ekonomisk tillväxt. För att en ekonomi ska kunna fortsätta att växa på ett hållbart sätt i framtiden menar EESK att dess tillväxtförmåga måste öka, men endast till den punkt där detta tillför mervärde till ekonomin genom att höja lönerna och öka överskotten, vilket i sin tur ökar efterfrågan på den inre marknaden, och utan att inkräkta på förvärvade rättigheter, såsom rätten till socialt skydd och kollektivförhandlingar.

2. Motståndskraft mot ekonomiska chocker (erfarenheter från covid-19-krisen)

2.1 I sina slutsatser i yttrandet ”Europeiska investeringsstabiliseringsfunktionen” ( 1 ) konstaterade EESK att den europeiska investeringsstabiliseringsfunktionen (EISF), vars syfte är att göra den nationella finanspolitiken mer stabiliserande vid ekonomiska chocker, inte skulle vara tillräckligt effektiv om en ekonomisk kris skulle drabba flera medlemsstater, med tanke på fondens storlek. Även om EISF betraktades som ett steg mot en närmare integration av euroområdet ansåg EESK att ett välutformat unionsomfattande försäkringssystem som fungerar som en automatisk stabilisator vid makroekonomiska chocker skulle vara mer ändamålsenligt än den föreslagna EISF.

2.2 De senaste månaderna har EU, liksom länder över hela världen, påverkats negativt av covid-19-utbrottet. Krisen har blottat inneboende brister i EU, vars ledarskap, åtminstone till en början, framstod som oförmöget att på ett effektivt och samordnat sätt bemöta de allvarliga ekonomiska och sociala konsekvenserna av covid-19-krisen. Inom hälso- och sjukvårdssystemen, särskilt i Italien och Spanien, har man haft svårt att hantera det stora antalet smittade personer och den allmänna reaktionen har ironiskt nog fört tankarna till principen ”varje land värnar om sitt”, som förespråkas av extremhögern och nationalister.

2.3 Man skulle kunna hävda att den senaste tidens kris utgör den hittills största prövningen för EU-projektet, EU:s institutioner och hela den struktur som euron bygger på. Under krisen 2008 stod banksektorn i centrum. Europeiska centralbanken (ECB) försåg finansmarknaderna med likviditet och stödde bankerna. Då hade monetära verktyg avgörande betydelse. Den senaste tidens kris utgör en helt annan typ av utmaning som kräver finanspolitiska åtgärder för att stärka hälso- och sjukvårdssystemen samtidigt som inkomststöd tillhandahålls till sårbara företag och deras anställda. ECB har tillhandahållit indirekt stöd till regeringarnas kapacitet att utfärda skulder och ta ut lån för att finansiera utgifter, inbegripet utgifter för social utveckling och välfärdsprogram.

2.4 De ekonomiska effekterna av covid-19-pandemin har drabbat samtliga medlemsstater i euroområdet. Det finns dock ingen mekanism som gör det möjligt för euroländernas regeringar att bemöta en sådan chock gemensamt. De politiska reaktionerna på pandemin har därför varit övervägande nationella, vilket ytterligare har förstärkt skillnaderna snarare än enat Europa i kristid. Euroområdet har reagerat asymmetriskt på en symmetrisk chock. Skillnaderna mellan medlemsstaternas finanspolitiska förhållanden har lett till stora skillnader i de politiska reaktionerna. EESK har i flera av sina yttranden understrukit vikten av större konvergens inom både den ekonomiska och sociala politiken och av en samordnad strategi för finanspolitiken, även när det gäller beskattning, men den rådande krisen har än en gång visat att det finns en stor disparitet i de finanspolitiska reaktionerna, som följer av skillnaderna mellan ländernas finanspolitiska förhållanden. De starkare ekonomierna i euroområdet har reagerat kraftfullt på covid-19 genom att öka upplåningen för att finansiera räddningspaket. De sårbarare ekonomierna har inte samma ekonomiska möjligheter och har svarat med mer begränsade krispaket. Detta visar hur stora skillnaderna är mellan ekonomierna i euroområdet. Ju längre krisen varar, desto tydligare blir dessa skillnader.

2.5 Med anledning av krisen tillkännagav ECB ett extraordinärt nytt program för köp av tillgångar för att stabilisera de europeiska marknaderna. Den första reaktionen från EU:s medlemsstater var förutsägbar: när läget på marknaderna blev lugnare och räntespreaden för obligationer minskade mellan länderna försvann det upplevda behovet av gemensamma finanspolitiska åtgärder. Länderna riktade återigen fokus mot nationella räddningspaket. Kommissionens, Eurogruppens och Europeiska rådets arbete med återhämtningsplanen kom dock att ge medlemsstaterna välbehövlig stimulans. Det återstår dock fortfarande mycket att göra för att på ett effektivt sätt hantera krisen. Vi måste bland annat fortsätta arbetet med att utveckla ett gemensamt skuldinstrument för att mobilisera de investeringar som krävs för att få fart på ekonomin och förhindra att miljontals arbetstillfällen i EU går förlorade.

2.6 Detta leder in oss på Europeiska stabilitetsmekanismen (ESM), som har en utlåningskapacitet på 410 miljarder euro. Eftersom all utlåning är villkorad är medlemsstaterna vanligtvis tämligen försiktiga med att utnyttja ESM. Även om dessa villkor frångås eller justeras, vilket Eurogruppen beslutade om vid sitt sammanträde den 9 april 2020, kan ESM:s ”syntetiska” obligationer endast förstärka euroområdets fragmenterade karaktär. Denna fragmentering har inte behandlats inom den nuvarande ramen för ekonomisk övervakning och budgetövervakning, inbegripet sex- och tvåpacksreformerna, och är främsta skälet till att kommissionen nyligen offentliggjorde ett meddelande i frågan ( 2 ) . Syftet med kommissionens översyn är huvudsakligen att undersöka hur man kan uppnå ekonomisk tillväxt och samtidigt säkerställa hållbara offentliga finanser och undvika makroekonomiska obalanser, genom närmare samordning av den ekonomiska politiken och konvergens mellan medlemsstaternas ekonomiska utfall. Detta skulle kunna utgöra ett viktigt steg i rätt riktning, så länge grundorsakerna till obalanserna kartläggs, antingen genom förfarandet vid makroekonomiska obalanser eller inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Fokus bör i detta fall ligga på effektivare åtgärder, inbegripet åtgärder för att förbättra systemen för socialt skydd.

2.7 Den 9 april 2020 aviserade kommissionen ett omfattande paket av instrument, till ett värde av 540 miljarder euro, som syftar till att mildra effekterna av covid-19-krisen. Paketet innehåller ett nytt krisstöd med anledning av pandemin på upp till 240 miljarder euro inom ramen för ESM, som syftar till att stödja euroländernas inhemska finansiering av direkta och indirekta kostnader för hälso- och sjukvård, kostnader för botemedel och förebyggande åtgärder i samband med covid-19-krisen. Stödet begränsas till högst 2 % av varje medlemsstats BNP för 2019. Paketet omfattar även 100 miljarder euro i tillfälliga lån för att finansiera nationella system för korttidsarbete och liknande åtgärder för att skydda sysselsättningen i EU:s medlemsstater, inom ramen för SURE-instrumentet som bygger på garantier från EU:s medlemsstater. Europeiska investeringsbanken (EIB) kommer dessutom att tillhandahålla likviditetsstöd på upp till 200 miljarder euro till företag i hela EU, med fokus på små och medelstora företag. Vidare nådde Europeiska rådet den 27 april 2020 en principöverenskommelse om att inrätta en europeisk återhämtningsfond om minst 1 biljon euro och uppmanade kommissionen att utarbeta ett förslag om hur en sådan fond ska utvecklas och användas.

2.8 En månad senare, den 27 maj 2020, föreslog kommissionen det nya instrumentet Next Generation EU på 750 miljarder euro för att hjälpa medlemsstaterna att återhämta sig från den ekonomiska kris som förorsakats av covid-19-pandemin. Det nya paketet, som ingår i EU:s nästa långtidsbudget för 2021–2027, består av 500 miljarder euro i bidrag och 250 miljarder euro i lån och kommer att finansieras genom upplåning på finansmarknaderna, vilket kräver en tillfällig höjning av kommissionens tak för egna medel till 2 % av EU:s bruttonationalinkomst. Återhämtningsinstrumentet omfattar 560 miljarder euro för att stödja medlemsstaternas investeringar och reformer vad gäller grön ekonomi, digitalisering och ekonomisk motståndskraft (310 miljarder euro i bidrag och 250 miljarder euro i lån), 55 miljarder euro för att förstärka de nuvarande sammanhållningspolitiska programmen, 40 miljarder euro för att förstärka Fonden för en rättvis omställning och ytterligare 15 miljarder euro för att investera i Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling. Syftet är också att stimulera privata investeringar genom ett nytt instrument för solvensstöd till europeiska företag, med en budget på 31 miljarder euro, en uppgradering av EU:s investeringsprogram InvestEU på 15,3 miljarder euro och en facilitet för strategiska investeringar (inom ramen för InvestEU) på 15 miljarder euro, som syftar till att generera investeringar i strategiska sektorer i EU, särskilt kopplat till resiliensuppbyggnad, grön och digital omställning och viktiga värdekedjor.

2.9 Mot bakgrund av denna utveckling är det viktigt att den senaste tidens kris inte leder till att EU försummar de långsiktiga målen i den europeiska gröna given och den årliga strategin för hållbar tillväxt 2020. Dessa mål är om något besynnerligt framsynta, eftersom de tar fasta på behovet av att omstrukturera den europeiska ekonomin för att under de kommande åren säkerställa en hållbar tillväxt som bygger på miljömässig hållbarhet, produktivitetsvinster, rättvisa och sociala framsteg samt makroekonomisk stabilitet.

3. Globalt ömsesidigt beroende, EU:s internationella dimension och globaliseringens framtid

3.1 Även om globaliseringen har lett till att de utländska direktinvesteringarna ökat med i genomsnitt cirka 10 % per år sedan 1990 ( 3 ) , vilket kan jämföras med den genomsnittliga tillväxten i världshandeln på 5 % ( 4 ) , är det viktigt att inte glömma dess sidoeffekter, särskilt när det gäller arbetsvillkor och sociala villkor. Det är sant att globaliseringen har drivit på tekniköverföringen, den industriella omstruktureringen och framväxten av globala företag, men detta har ofta skett på bekostnad av sociala rättigheter och kollektivförhandlingar. Globaliseringen gör det också möjligt för stora företag att uppnå stordriftsfördelar som innebär minskade kostnader och lägre priser, men detta har skadat många små företag som försöker konkurrera på den inhemska marknaden.

3.2 När det gäller handeln mellan stater har det ökade ömsesidiga beroendet haft en rad positiva effekter, inte minst insikten att konflikter mellan stater, med tanke på de militära arsenaler som länder som Kina, USA och Ryssland innehar, skulle innebära slutet för världen såsom vi känner den. Detta är dock inte hela sanningen. Globaliseringens negativa konsekvenser, såsom alltför höga föroreningar och oskäliga arbetsvillkor, ignoreras ofta. När ekonomier som Kina och USA drabbas av en kris påverkar detta också många andra länder, vilket leder till både regional och global instabilitet. Globaliseringen för också med sig en rad andra problem, inte minst omständigheten att multinationella och globala företag på grund av sitt inhemska inflytande ofta ses som ett hot mot landets suveränitet.

3.3 En fråga som bör ställas i detta skede är i vilken utsträckning covid-19 kommer att ändra arbetssättet hos företag som bedriver gränsöverskridande handel eller tjänsteverksamhet inom vissa sektorer, i synnerhet rese-, turism- och luftfartssektorn, som drabbats hårt av den ekonomiska krisen. De ekonomiska konsekvenserna av krisen är enorma. Företag, även inom tillverkningsindustrin, påverkas av inskränkningar i leveranskedjor, handelsrestriktioner och kundbortfall, vilket leder till vad som kan beskrivas som en omvänd multiplikatoreffekt eller spridning av (negativa) chocker inom produktionsnätverk. Krisen har påmint oss om hur finmaskigt nätet av leveransavtal som ligger till grund för den globaliserade ekonomin är.

3.4 Den globala handelns expansion under 1900-talets sista 25 år möjliggjordes tack vare två faktorer utan koppling till varandra, nämligen den ökade användningen av intermodala godstransporter (dvs. containerisering) och den omfattande avvecklingen av kapitalkontroller i början av 1980-talet. Även om kapitalflödena i dag är mer reglerade utgör de fortfarande livsnerven i investeringar och handelsflöden över hela världen. En tredje orsak till den globala handelns expansion var handelsliberaliseringen och de relaterade handelsavtalen, med Kinas anslutning till WTO som det kanske mest talande exemplet. Handeln är avgörande för EU:s arbete med att främja en hållbar ekonomisk tillväxt och de ökade handelsflödena mellan EU och dess handelspartner har uppenbara fördelar. Covid-19-krisen har dock blottat de globala leveranskedjornas sårbarhet. Handelsstörningar kan påverka den hållbara ekonomiska tillväxten. Därför måste EU, genom sina internationella avtal, göra mer för att säkra leveranskedjorna, i syfte att minimera de störningar som orsakas av ekonomiska chocker. EU behöver bland annat se över strategierna för leveranskedjorna, inklusive diversifieringen, men också hur kedjorna kan anpassas inom olika sektorer. Detta skulle också kräva någon form av sektorsinriktad avglobalisering, som innebär att europeiska företag flyttar sina produktionsanläggningar (åtminstone för viktiga produkter) till EU för att undvika problem med leveranskedjorna.

3.5 EU:s internationella dimension och förbindelser med globala aktörer, särskilt Kina, USA och Ryssland, är i detta fall av stor betydelse. Den internationella diplomatin spelar en avgörande roll för EU:s framtida ekonomiska utsikter och valuta. EU måste dock inta en mer framåtblickande och framträdande roll inom den internationella politiken, inte minst i handelsförhandlingar med konkurrerande länder. EESK förespråkar fortfarande multilaterala handelsförhandlingar och bör fortsätta att göra det, men det är tydligt att EU:s ståndpunkt i fråga om multilateral handel ignoreras av Kina, USA och Ryssland. Om EU ska kunna inta en mer framträdande roll inom världshandeln, vilket är avgörande för de europeiska företagen och deras affärsmöjligheter, måste unionen anstränga sig mycket mer för att få andra länder att åter sätta sig vid det multilaterala förhandlingsbordet. Om detta inte lyckas kommer vi att behöva ge större utrymme åt den bilaterala handeln. Globaliseringen i en framtida efterkrissituation kräver att det råder lika villkor för globala företag som verkar på världsmarknaden, med avseende på en rad olika aspekter (bland annat skattekonkurrens, efterlevnad av internationella arbetsnormer och uppfyllande av klimatmål). Annars riskerar EU att i allt högre grad påverkas av och utelämnas åt USA:s och Kinas handelstvister.

3.6 När det gäller gränsöverskridande investeringar är det tydligt att syftet med dessa inte nödvändigtvis alltid är att bygga upp kapitalinvesteringar, utan snarare att leta upp de länder som har de lägsta skatterna ( 5 ) . En viss form av globalisering kan vara oundviklig efter krisen, men de ekonomiska problem och andra konsekvenser som följer av krisen ger en signal om att det behövs en förändring av företagens arbetssätt i EU och i världen. EESK:s rekommendationer till medlemsstaterna om att påskynda bekämpning av skatteflykt och skatteundandragande har nu fått ännu större relevans, och detsamma gäller för omröstning med kvalificerad majoritet. Redan förra året stödde EESK faktiskt fullt ut en snabblansering av diskussionerna om en successiv övergång till omröstning med kvalificerad majoritet och det ordinarie lagstiftningsförfarandet i beskattningsfrågor, och konstaterade samtidigt att alla medlemsstater alltid måste ha tillräckliga möjligheter att delta i beslutsfattandet.

4. Översyn av regeringarnas roll

4.1 Det råder inga tvivel om att covid-19-krisen har visat på betydelsen av regeringarnas roll i hanteringen av hälsorelaterade och ekonomiska kriser. Detta är också avgörande för målet att uppnå hållbar ekonomisk tillväxt. Det finns nu ingen i EU som ifrågasätter regeringarnas roll i tillhandahållandet av effektiva hälso- och sjukvårdssystem och program som indirekt stöder den ekonomiska verksamheten. Vi ifrågasätter inte heller den roll som regeringarna spelade när det gällde att genomdriva bank- och finanslagstiftning efter finanskrisen 2008. Att regeringarna fortfarande spelar en central roll när det gäller att staka ut riktningen för ekonomin, i synnerhet i kristider, framstår dock som alltmer tydligt. Detta torde också vara fallet vid flernivåstyre, där de lokala och regionala myndigheternas deltagande i den centrala statliga ekonomiska politiken är av avgörande betydelse. Som tidigare konstaterats är finanspolitiken viktig, inte bara för den ekonomiska stabiliteten, utan också för att den gör det möjligt för regeringarna att stödja företagen genom stimulansåtgärder, i enlighet med EU-lagstiftningen. Alla insatser för att uppnå och stärka en hållbar tillväxt kräver offentlig styrning och reglering på samtliga områden för ekonomisk verksamhet och miljöskydd, med fokus på integreringen av miljöskyddet i den ekonomiska verksamheten. En öppen dialog med arbetsmarknadens parter och det civila samhället är naturligtvis avgörande för att fastställa riktningen för ekonomin.

4.2 Finanspolitiken får ännu större betydelse i en efterkrissituation, inte minst på grund av det enorma upplåningsbeloppet, som är avsevärt större än vad som var beräknat före krisen. Det enorma behovet av upplåning för att tillhandahålla inkomststöd och lånegarantier till företag som på grund av covid-19-restriktioner inte kunnat bedriva sin verksamhet under krisen kommer tveklöst att begränsa i vilken utsträckning regeringarna kan erbjuda stimulansåtgärder för att få igång den ekonomiska verksamheten. Detta kommer också att begränsa den nödvändiga finansieringen till stöd för både miljöskydd och produktiva investeringar. Regeringarna kommer därför att behöva hitta kreativa sätt att stödja utgifter för att främja hållbar ekonomisk tillväxt och samtidigt säkerställa långsiktig finanspolitisk hållbarhet. Kommissionens ståndpunkt att återhämtningen bör ske i samordning med den gröna given innebär ett steg i rätt riktning, eftersom det visar att också själva krishanteringen bör ha en hållbar karaktär.

4.3 Ett exempel på en källa till infrastrukturfinansiering utanför budgeten, som involverar internationella finansinstitut och privata företag, är så kallade offentlig-privata partnerskap. Förutsatt att de förvaltas på ett transparent sätt och underställs demokratisk kontroll skulle offentlig-privata partnerskap kunna användas i en efterkrissituation för att stödja finansieringen av infrastruktur- och miljöprojekt, eftersom de erbjuder lösningar på problem med finansiering, slutförandet av arbeten och investeringar i stora projekt, utan att man behöver ta offentliga finanser från viktiga politikområden.

4.4 EU bör också sträva efter att snabbare introducera de verktyg och initiativ som föreslås inom ramen för den europeiska gröna given, i vilken man uttryckligen erkänner den centrala roll som EU och de nationella regeringarna måste spela, tillsammans med den privata sektorn, för att kunna fullborda omställningen till ett verkligt hållbart Europa. Detta inbegriper de olika finansieringsverktyg, inom ramen för mekanismen för en rättvis omställning, som riktar sig till framförallt små och medelstora företag och sårbara branscher, och som syftar till att både stödja deras ekonomiska återhämtning och förbättra deras hållbarhet och motståndskraft mot framtida chocker – med ett visst spelrum från fall till fall när det gäller kraven på säkerheter och gemensam finansiering, med anledning av de rådande omständigheterna. Denna fråga blir än mer angelägen mot bakgrund av den rådande covid-19-krisen och måste ses som en möjlighet att få fart på den sociala och ekonomiska utvecklingen, på ett sätt som är förenligt med principerna i den gröna given. Konceptet alleuropeisk solidaritet har aldrig varit mer relevant än i den rådande situationen.

5. Strategier för ekonomisk återhämtning, investeringar och hållbarhet

5.1 Mot bakgrund av detta kan vi identifiera de strategier som krävs för ekonomisk återhämtning, investeringar och hållbarhet. Att förvänta sig att ekonomier som gått tillbaka på grund av covid-19-restriktioner ska kunna återhämta sig till nivåerna innan covid-19 är mycket begärt. Det kommer att ta flera månader för ekonomierna i euroområdet och EU att ens komma i närheten av nivåerna före krisen. När regeringar måste låna från olika håll för att täcka den oväntade och dramatiska ökningen av de offentliga utgifterna är de dessutom benägna att skära ned på utgifterna och eventuellt återinföra åtstramningsåtgärder, vilket leder till minskad konsumtion och produktion. I Grekland såg vi exempelvis hur åtstramningsåtgärderna tvingade landet på knä med en bruttonationalprodukt (BNP) som på åtta år minskade med en fjärdedel och en arbetslöshet som steg till över 27 % ( 6 ) . Att införa nya åtstramningsåtgärder skulle vara kontraproduktivt. Kommissionens aktivering av den allmänna undantagsklausulen i stabilitets- och tillväxtpakten, som gör det möjligt för länderna i euroområdet att tillfälligt upphäva de korrigeringar som krävs för att nå de medelfristiga finanspolitiska målen, är ett steg i rätt riktning. Det kan dock bli nödvändigt att se över reglerna i stabilitets- och tillväxtpakten när vi går in i återhämtningsfasen efter covid-19.

5.2 De övergripande målen i kommissionens meddelande om den årliga strategin för hållbar tillväxt ( 7 ) anses vara avgörande för att uppnå hållbar ekonomisk tillväxt, men dessa kan inte uppnås genom åtstramningsåtgärder som skadar de mest sårbara socioekonomiska grupperna i samhället.

5.3 EU:s medlemsstater måste i stället utveckla strategier för ekonomisk återhämtning som främjar mer produktiva och hållbara ekonomiska verksamheter. Efter covid-19 krisen har vi möjlighet att se över viktiga ekonomiska sektorer som har uppvisat särskilt dålig motståndskraft. Ekonomin kommer även fortsättningsvis att i hög grad vara beroende av små och medelstora företag, men det kan vara läge att ytterligare uppmuntra uppstartsföretag och se över den roll som företag inom den sociala ekonomin spelar som en relevant del av den sociala ekonomin. Även om vinster inte är den främsta drivkraften bakom sociala företag är intäkterna fortfarande avgörande för deras bärkraftighet. Alla företag inom den sociala ekonomin kan ändå vara mycket lönsamma och prioriterar bland annat återinvesteringar av vinster i det egna företaget framför utbetalningar till aktieägare. Ett företag inom den sociala ekonomin kan framförallt hantera den eventuella motsättningen mellan att fullfölja organisationens sociala uppdrag och maximera verksamhetens produktivitet för att säkerställa bärkraftigheten. Sådana strukturer är därför idealiska i en ekonomi där man strävar efter att uppnå och stärka en hållbar ekonomisk tillväxt.

5.4 Regeringarna kommer att försöka få till stånd en snabb återhämtning efter krisen. Vissa sektorer som har visat sig motståndskraftiga kan förväntas återhämta sig, men regeringarna kommer också att vara frestade att skapa incitament för sektorer som före krisen bedömdes vara ohållbara eller som gick emot klimat- och miljömålen i den europeiska gröna given. Med hjälp av de finansieringsmodeller som nämnts tidigare bör regeringarna i stället investera ytterligare i projekt som syftar till att effektivisera energianvändningen och utveckla alternativa energikällor, vilket skapar affärsmöjligheter för stora företag, små och medelstora företag och företag inom den sociala ekonomin. Som ett led i den gröna omställningen måste vi utveckla gröna sektorer, men i möjligaste mån också miljöanpassa befintliga affärsmodeller och sektorer utöver de traditionellt gröna. Stöd till företag, på både nationell och europeisk nivå, måste därför villkoras av framsteg mot att uppnå målen i den europeiska gröna given och den årliga strategin för hållbar tillväxt 2020.

5.5 Att skapa och utveckla en verkligt cirkulär ekonomi som maximerar och bevarar värdet genom hela värdekedjor och samtidigt minimerar avfallet och främjar resurseffektivitet är grundläggande för en hållbar ekonomisk tillväxt i EU. Företagsmodeller som bygger på cirkulär ekonomi har stor potential att stärka den europeiska konkurrenskraften, inte bara genom att skydda naturmiljön, utan också genom att skapa arbetstillfällen av hög kvalitet och utveckla kringnäringar. Affärsmodeller som bygger på cirkulär ekonomi bidrar dessutom både till att öka motståndskraften mot den typ av störningar i leveranskedjorna som covid-19-pandemin orsakat och till att minska volatiliteten i priserna och tillgången på råvaror som följer av den miljömässiga och geopolitiska utvecklingen, inbegripet effekterna av klimatförändringar och handelstvister. Betydelsen av innovation, digitalisering och kontinuerliga investeringar i humankapital för att underlätta denna omställning kan inte nog understrykas, och måste främjas med förnyad kraft genom stöd till forskning och utveckling, med särskilt fokus på kommersialisering. Digitaliseringens inverkan på arbetsmarknaden måste dock utvärderas fullt ut för att i möjligaste mån minimera förlusterna av arbetstillfällen och hjälpa de som drabbas med omskolning och omplacering.

5.6 Den pågående pandemin har återigen visat hur viktigt det är att fokusera på människors hälsa och välbefinnande, i stället för på enbart ekonomisk tillväxt, vilket enligt den årliga strategin för hållbar tillväxt 2020 inte är ett självändamål. En av EU:s främsta prioriteringar bör vara att förbättra kvaliteten på och tillgängligheten till ländernas offentliga hälso- och sjukvårdssystem, genom att bekämpa ojämlikheter i fråga om tillgången till hälso- och sjukvård och sätta stopp för höga egenutgifter, som inte gör annat än befäster dessa ojämlikheter. I linje med andra sektorer bör vi även inom ramen för den offentliga hälso- och sjukvården investera i digitalisering och artificiell intelligens. I samband med storskaliga ekonomiska chocker påminns vi också om hur viktigt det är att ha goda styrelseformer för att kunna bygga upp motståndskraften och ta fram lämpliga åtgärder för att hantera konsekvenserna. En hållbar och rättvis ekonomisk tillväxt är således avhängig av kvaliteten på medlemsstaternas nationella och lokala institutioner, och det är EU:s uppgift att aktivt arbeta för att se till att länderna slår vakt om och främjar principerna om demokrati, tolerans och rättsstaten. Det är positivt att den europeiska planeringsterminen nu behandlar kvaliteten på den offentliga förvaltningen och styrningen på ett mycket mer systematiskt sätt.

5.7 Den sista punkten rör produktivitetens roll i uppnåendet av hållbar ekonomisk tillväxt. För att en ekonomi ska kunna fortsätta att växa på ett hållbart sätt i framtiden krävs det att dess tillväxtförmåga ökar, men endast till den punkt där detta tillför mervärde till ekonomin och befolkningen. Detta inbegriper bättre löner och arbetsvillkor, som uppnås främst genom kollektivförhandlingar och inte på bekostnad av en rättvisare inkomstfördelning. Vi måste därför utveckla strategier som, med fokus på produktivitet, syftar till att stärka den ekonomiska hållbarheten, utan att undergräva arbetstagarnas rättigheter och den sociala utvecklingen. Ökad produktivitet är därför inte ett självändamål, utan ett sätt att förbättra lönerna, öka den totala efterfrågan inom EU:s ekonomier och därmed förbättra levnadsstandarden. Ökad produktivitet kommer också att leda till att nya och bättre produkter och tjänster utvecklas, vilket gör det möjligt för företag att övergå till värdekedjor för varor och tjänster med högre värde och ger EU konkurrensfördelar på världsmarknaden. Den ökade produktiviteten bör, som konstateras ovan, vara direkt kopplad till målet att uppnå hållbar ekonomisk tillväxt och får inte uppnås på bekostnad av arbetsvillkoren, den sociala utvecklingen eller miljöpolitiken. I stället bör de övergripande mål som fastställs i den europeiska pelaren för sociala rättigheter, med särskilt avseende på det sociala skyddet och förstärkningen av den kollektiva förhandlingsprocessen, upprätthållas. Detsamma gäller målen i den gröna given och EU:s klimatmål. Vidare bör ett verkligt europeiskt svar på den rådande covid-19-krisen och alla gemensamma insatser för att främja hållbar tillväxt i unionen förhindra en eventuell kapplöpning mot botten i form av gränsöverskridande skattekonkurrens, vilket endast tjänar till att avskräcka medlemsstaterna från att samarbeta och underblåser nationalistiska tendenser. Fokus bör snarare ligga på att hjälpa länderna att utveckla sitt humankapital, öka produktiviteten och avhjälpa regionala skillnader i tillväxt och arbetstillfällen genom riktade investeringar, detta samtidigt som man tar itu med centrala strukturella brister som skapar hinder för företag.

Bryssel den 16 juli 2020. Luca JAHIER Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) EUT C 62, 15.2.2019, s. 126.

(2) Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska centralbanken, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Översyn av den ekonomiska styrningen – Rapport om tillämpningen av förordningarna (EU) nr 1173/2011, 1174/2011, 1175/2011, 1176/2011, 1177/2011, 472/2013 och 473/2013 och om ändamålsenligheten hos rådets direktiv 2011/85/EU

(3) Unctad (2019). World Investment Report 2019.

(4) Världsbanken (2020). Exports of goods and services (annual % growth). World Development Indicators.

(5) Bénassy-Quéré, A., Fontagné, L., & Lahrèche-Révil, A. (2005). How does FDI react to corporate taxation? International Tax and Public Finance, 12(5), s. 583–603.

(6) https://www.theguardian.com/world/2018/aug/20/greece-emerges-from-eurozone-bailout-after-years-of-austerity.

(7) Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska centralbanken, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och Europeiska investeringsbanken – Årlig strategi för hållbar tillväxt 2020.