Yttrande från Regionkommittén om:

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter", och

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter"

(2001/C 148/01)

BAKGRUND

Kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter och förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter [KOM(2000) 347 slutlig - 2000/0158 COD - 2000/0159 (COD)].

Rådets beslut av den 14 september 2000 att i enlighet med artiklarna 265 första stycket och 175.1 i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

Presidiets beslut av den 13 juni 2000 att ge utskott 4 - fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö - i uppdrag att förbereda yttrandet.

Det utkast till yttrande (CdR 269/2000 rev. 1) som antogs av utskott 4 den 4 oktober 2000 [föredragande: Tony McKenna (IRL-AE)].

De elektriska eller elektroniska produkternas allmänna förekomst i kombination med en ökad konsumtion och den tekniska utvecklingen har lett till en stor ökning av el- och elektronikavfall.

Vissa medlemsstater har i sin lagstiftning fastställt bestämmelser om hantering av el- och elektronikavfall och andra har det inte, vilket skapar ett antal potentiella problem när det gäller återvinning, skillnader i beskattning och kravet på inbyte.

I förslagen till direktiv ligger tyngdpunkten på målsättningarna att skydda hälsa och miljö mot effekterna av el- och elektronikavfall genom att införa förvaltningssystem som syftar till att förhindra att avfall genereras och begränsa de potentiella effekterna av avfall genom återvinning och återanvändning och genom att begränsa användningen av farliga ämnen i tillverkningen av elektroniska och elektriska produkter.

Direktiven syftar till att harmonisera de nationella bestämmelserna om hantering av el- och elektronikavfall.

Vid sin 37:e plenarsession den 14-15 februari 2001 (sammanträdet den 15 februari) antog Regionkommittén följande yttrande.

Regionkommitténs synpunkter och rekommendationer

1. Allmänna kommentarer

1.1. En av förtjänsterna med bestämmelserna i direktivet är att de främjar återvinning av plaster och avveckling av giftiga substanser som ofta ingår i elektronisk och elektrisk utrustning och som man vet är farliga för hälsan. Bestämmelserna bidrar till att rena hela produktionsförloppet, lindra arbetstagarnas hälsoproblem och minska farliga utsläpp i miljön.

1.2. Regionkommittén anser att införandet av ett producentansvar bör regleras på samma sätt över hela Europa. Om producentansvaret regleras på olika sätt i EU-medlemsländerna skulle det innebära betydande snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden. Tillverkarens produktansvar bör tvärtom regleras på samma sätt över hela den inre marknaden.

1.3. Regionkommittén anser att man bör undersöka om det inte är lämpligast att de föreslagna bestämmelserna om att begränsa användningen av farliga ämnen förs in i den europeiska lagstiftningen om farliga ämnen. Det skulle bara bli oöverskådligt och oundvikligen leda till verkställighetsproblem om bestämmelserna om begränsningen av användning av farliga ämnen fördelas över flera av varandra oberoende föreskrifter. Det gemensamma direktivet bör också kunna omfatta bestämmelserna i det tredje planerade direktivet om el- och elektronikprodukters livscykel.

1.4. För att förslagen skall kunna genomföras krävs att tillverkarna av elektriska och elektroniska produkter intar ett nytt förhållningssätt när det gäller produktutformning och teknik, och det går inte att undvika att konsumenterna i slutändan kan få stå för en del av de kostnader som genomförandet av kommissionens rekommendationer kommer att innebära. Kommittén inser att vissa prisökningar är oundvikliga för att uppväga de extra produktionskostnader som uppstår till följd av en ändrad utformning och producenternas skyldigheter i fråga om återvinning och bortskaffande, men anser att det är viktigt att de ökande kostnaderna för avfallshantering som rör elektrisk och elektronisk utrustning inte bärs av allmänheten i stort. Det slutgiltiga ansvaret måste dock delas mellan producenten och konsumenten.

1.5. Kommittén ställer sig positiv till utgångspunkten i direktivet att tillverkarna av alla elektroniska och elektriska produkter skall vara finansiellt ansvariga för hanteringen av sina produkter under produktens hela funktionscykel, även mot slutet. Kommittén betonar att allmänheten inte skall behöva betala extra skatter för avfallshantering av farliga material som producenter väljer att använda i elektriska och elektroniska produkter.

1.6. Kommittén anser att det är av största betydelse att kommissionen avslutar det föreslagna direktivet om "Konstruktion och tillverkning av elektriska och elektroniska produkter" som innehåller mycket viktiga riktlinjer för näringslivet angående principer för att minska el- och elektronikavfall.

1.7. Enligt kommissionen är de beräknade kostnaderna för att uppnå målsättningarna i de två direktiven mycket höga. Kommittén menar emellertid att de ekonomiska fördelarna av direktivet, till exempel med hänsyn till resursbevarande, främjande av en hållbar utveckling, minskade avfallskostnader samt minskade kostnader för återanvändning och återvinning, på lång sikt kommer att uppväga kostnaderna för Europeiska unionen som helhet. Kommittén anser dessutom att de extrakostnader som direktivet innebär på kort sikt kommer att uppvägas av mer abstrakta fördelar såsom en bättre miljö och minskade föroreningsrisker.

1.8. Direktiven förutsätter ett nära gränsöverskridande samarbete, eftersom föroreningar orsakade av el- och elektronikavfall inte alltid stannar vid statsgränsen. Nödvändiga åtgärder måste vidtas på båda sidor av en gräns för att skydda miljön i hela regionen. Även om det inte är möjligt att reglera förhållanden utanför EU anser kommittén att förslag till ett sådant samarbete skulle vara konstruktiva.

1.9. Kommittén erinrar också om att hushållens inköp via Internet (e-handel) kommer att öka och att direktivet därför bör föreskriva att ansvaret för att ta tillbaka en vara gäller producenter från såväl EU som övriga världen.

2. Kommentarer till direktivet om el- och elektronikavfall

2.1. Regionkommittén stöder målsättningarna och huvuddragen i förslagen och betonar den roll de lokala och regionala myndigheterna bör spela för att underlätta genomförandet av förslagen. Kommittén beklagar avsaknaden av lagstiftning på detta område i vissa medlemsstater och välkomnar därför förslaget till direktiv som syftar till att fastställa ett rättsligt bindande regelverk på EU-nivå. I de fall medlemsstaterna måste utarbeta lagstiftning eller ändra gällande lagstiftning i enlighet med direktiven är det viktigt att de lokala och regionala myndigheterna är officiellt delaktiga i utformningen av nationella program för genomförande. I slutändan är de dessa parter som måste säkerställa att producenterna respekterar principerna i direktiven. Att de lokala och regionala myndigheterna deltar i såväl planeringen som genomförandet av de nationella strategierna är avgörande för att direktivets målsättningar skall kunna uppnås.

2.2. De lokala och regionala myndigheternas deltagande är dessutom nödvändigt för att säkerställa att eventuella regionala ekonomiska skillnader tas i beaktande när lagstiftningen utarbetas. Kommittén påpekar att kommissionens förslag inte innehåller några beräkningar av eventuella ekonomiska effekter på enskilda medlemsstater. De målsättningar som anges i förslagen kommer att innebära ekonomiska påfrestningar på både nationell och regional nivå. Kommittén skulle uppskatta om kommissionen kunde lägga fram förslag på hur dessa kostnader skulle kunna täckas. Kostnaderna för insamling, transport, återvinning, återanvändning och utnyttjande av all slags elektrisk och elektronisk apparatur som tagits ur bruk skall senast vid utgången av övergångsperioden åligga producenten. Kommittén välkomnar att förslaget är så flexibelt att medlemsstater tillåts ta nationella och regionala förhållanden i beaktande vid planeringen av system för återvinning och hantering av avfall.

2.3. Kommittén betonar att de medlemsstater som ännu inte har någon lagstiftning på området kommer att stöta på vissa problem i tillämpningen av direktivet. Åtminstone en tredjedel av medlemsstaterna saknar lagstiftning på området för avfall som utgörs av eller elektriska eller elektroniska produkter. Detta kommer att innebära ytterligare problem för de lokala och regionala myndigheterna vid utformningen av system för att främja tillämpningen av de principer som föreskrivs i direktivet. Dessutom kan avsaknaden av nationella regelverk i medlemsstaterna i praktiken innebära svårigheter när det gäller att respektera de tidsfrister som anges i direktivet för målsättningarna om reducering av avfall.

2.4. Även om målsättningarna har ändrats i förhållande till tidigare versioner av de föreslagna direktiven anser kommittén att det är viktigt att man i direktivet än en gång påpekar att medlemsstater kan införa mer långtgående åtgärder om de så önskar. Detta kan i synnerhet vara av intresse för medlemsstater som redan har avancerad lagstiftning på området, där tillverkare redan har anpassat utformningspraxis och inte längre är lika beroende av farliga ämnen i sina produkter, och för medlemsstater med stora koncentrationer av tillverkare av elektriska och elektroniska produkter.

2.5. Regionkommittén anser inte att det mål som kommissionen fastställt på fyra kilo avfall som utgörs av elektriska och elektroniska produkter i genomsnitt per invånare och år är tillräckligt ambitiöst och anmodar därför kommissionen att varje år fastställa ett riktvärde som skall gälla som undre gräns. För att uppnå en så hög nivå som möjligt bör den sista innehavaren av en gammal produkt bli skyldig att lämna in denna till en kvalificerad återvinningsinstans.

2.6. Kommittén välkomnar bestämmelserna i artikel 8 som fastställer att avtal bör ingås mellan tillverkare och användare, (andra än privata hushåll) om insamling, hantering och återvinning av avfall som utgörs av elektriska eller elektroniska produkter, eftersom dessa användare bidrar mest till ansamlingen av elektrisk och elektronisk utrustning i den växande mängden avfall.

2.7. Kommittén instämmer i att separata insamlingssystem för el- och elektronikavfall är det effektivaste sättet att säkerställa att målsättningarna om återanvändning och återvinning uppnås. Man bör dock betona att insamling, hantering och kvittblivning av avfall huvudsakligen faller inom de lokala myndigheternas ansvarsområde. Trots att de lokala myndigheterna är bäst lämpade när det gäller att säkerställa att dessa uppgifter utförs på ett effektivt och korrekt sätt är det av största betydelse att man delar på ansvaret för tillämpningen av de separata insamlingssystemen. Frågan om insamling av gamla produkter går inte att skilja från frågan om vem som skall bära kostnaderna för detta. Kommittén anser därför att det är nödvändigt att man i direktivet uttryckligen reglerar att det är producenterna som bär ansvaret för kostnaderna i samband med insamling av gamla produkter, som en väsentlig del av produktansvaret.

2.8. Regionkommittén anser det nödvändigt att från avfall, och således från berörda tillståndsregler, undanta elektriska och elektroniska produkter som skiljs ut genom normal sortering vid insamlingsställena och därefter återanvänds, eventuellt efter en enkel reparation.

2.9. Kommittén noterar att en övergångsperiod på fem år skall medges för historiskt avfall, d.v.s. avfall från produkter som släppts ut på marknaden före direktivets ikraftträdande. Denna övergångsperiod bör förkortas och fastställas i linje med den tidsperiod som gäller för producenternas ansvar att ta tillbaka avfall. Möjligheten att låta tillverkare av produkter med längre livslängd täcka kostnaderna med en avgift som läggs på priset för nya produkter bör enligt kommittén åtföljas av en förteckning över sådana produkter för att undanröja all osäkerhet och tvetydighet kring vilka produkter som kan komma i fråga.

2.10. Kommittén delar kommissionens uppfattning att effekten på priset och efterfrågan på elektriska och elektroniska produkter förmodligen kommer att vara begränsad. Företag som lär sig att tillverka produkter som är mindre farliga och lättare och billigare att återvinna kommer att vinna konkurrensfördelar eftersom deras återvinningskostnader blir lägre. Hur som helst faller frågan om vem som skall betala inom ramen för utökat produktansvar, eftersom det faktiskt gäller ett område där principen att förorenaren skall betala är tillämplig. Kommittén beklagar att kommissionen undviker att klart fastställa det ekonomiska ansvaret för framtida produkter. Kommissionen anmodas därför att låta varje företag, producent eller importör ansvara för att det finns insamlingsplatser för återvinning av sådana produkter från hushållen som lanserats efter det att direktivet träder i kraft. Detta kommer att ge producenterna ett ekonomiskt incitament att ta fram miljövänliga produkter.

2.11. Regionkommittén anmodar kommissionen att uppmuntra optimal hållbarhet hos produkterna med hänsyn till de tekniska framstegen på miljöområdet. Apparatur och komponenter skall ha lång hållbarhet, lätt kunna monteras, innehålla få skadliga ämnen samt kunna återanvändas.

2.12. Kommittén framhåller att det är särskilt svårt att få konsumenter att återvinna små apparater och uppmanar därför kommissionen att föreslå ett obligatoriskt deponeringssystem för el- och elektronikavfall.

2.13. Kommittén betonar den sysselsättningspotential som förslaget medför, i synnerhet inom återvinningsbranschen. Även om direktivets potentiella ekonomiska effekter kommer att variera mellan de olika regionerna, kommer de negativa aspekterna att uppvägas i EU som helhet av den ekonomiska tillväxten och den ökade sysselsättningen i de sektorer som ägnar sig åt att begränsa, samla in, återvinna och återanvända el- och elektronikavfall. Genom dessa nya arbetstillfällen skapas ytterligare fördelar när det gäller att integrera långtidsarbetslösa på arbetsmarknaden och främja verksamheten i alla medlemsstater inom ramen för den sociala ekonomin.

2.14. Kommittén betonar hur viktigt det är att öka medvetenheten, bland annat genom informationskampanjer, för att få konsumenterna att hjälpa till att uppnå målsättningarna i fråga om insamling och återanvändning av el- och elektronikavfall. Kommittén ställer sig positiv till ett samarbete mellan tillverkare och lokala myndigheter vid genomförandet av sådana kampanjer.

2.15. För att skydda EU:s konkurrenskraft gentemot länder utanför EU när det gäller elektriska och elektroniska produkter är det viktigt att EU utövar påtryckningar i internationella sammanhang för att uppmuntra andra producenter, exempelvis USA och länderna i Stillahavsområdet, att följa EU:s exempel att försöka begränsa el- och elektronikavfall till ett minimum. Detta är viktigt när det gäller att skapa lika konkurrensvillkor för producenter och för elektronisk handel samt när det gäller att säkerställa en förbättring av den globala miljön med hänsyn tagen till föroreningarnas gränsöverskridande effekter.

2.16. Kommittén anser att det är oroväckande att farligt avfall förflyttar sig över gränserna. Tillverkare i EU bör inte smita från sitt ansvar angående insamling, hantering och kvittblivning av el- och elektronikavfall genom att exportera sina avfallsprodukter till länder utanför EU, där bestämmelserna om återanvändning och bortskaffande i vissa fall inte är lika stränga. Kommittén anser dessutom att tydligare riktlinjer bör ges beträffande export av elektriska och elektroniska produkter och att mer information bör ges om hur tillverkare och mottagarländer bör hantera de praktiska frågorna kring insamling och hantering av uttjänta produkter.

2.17. Regionkommittén anser att man i högre grad måste ta hänsyn till det faktum att den internationella handeln med el- och elektronikprodukter kommer att förändras under de kommande åren till följd av de elektroniska medierna (e-handel). Direktivet bör därför redan nu innehålla långtgående riktlinjer för hur tillverkare och försäljare som säljer varor direkt på den europeiska marknaden och inom den inre marknaden, skall involveras i de ansvarsområden som beskrivs i direktivet.

2.18. Regionkommittén anser att det utöver de tillstånd som redan nu krävs inte kommer att vara nödvändigt med ytterligare tillstånd och kontroller med rapportplikt till kommissionen. Den bestämmelse som finns i förslaget är inte befogad av sakliga skäl och skulle motverka alla ansträngningar att förenkla förvaltningen.

2.19. Regionkommittén anser att informationskraven och rapporteringsskyldigheten till kommissionen måste begränsas till ett fåtal nödvändiga uppgifter. De krav som finns i förslaget skulle innebära oförsvarligt höga förvaltningskostnader.

2.20. Regionkommittén anser att det bör säkerställas i direktivet att små och medelstora företag även i framtiden kan delta i konkurrensen. Tillverkare som använder sig av tredje part för att fullgöra sina skyldigheter bör vara skyldiga att använda sig av ett upphandlingsförfarande (anbudsinfodran i små delar) som säkerställer att små och medelstora företag kan deltaga i konkurrensen.

3. Kommentarer till direktivet om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter

3.1. Kommittén välkomnar initiativet att avveckla särskilda giftiga ämnen. Många tillverkare har redan påbörjat detta förfarande som kommittén hävdar har begränsade kostnadseffekter.

3.2. När det gäller de farliga ämnen som inte behöver avvecklas inom ramen för föreliggande förslag på grund av bristen på tillgängliga alternativ rekommenderar kommittén att man fortsätter att undersöka eventuella effekter av dessa samt att forskning kring lämpliga alternativ påskyndas. Kommittén välkomnar ytterligare åtgärder för att uppmuntra företag att i större utsträckning ta hänsyn till de miljömässiga effekterna av produkterna samt att beakta återvinnings- och återanvändningsaspekter redan i det inledande utformningsskedet.

3.3. Enligt Regionkommitténs uppfattning skall de farliga ämnen som även i fortsättningen kommer att deponeras, och de som kommer att deponeras innan detta direktiv träder i kraft, hanteras på avfallsanläggningar av hög standard som är föremål för kontroll i enlighet med de tekniska föreskrifterna i direktiv 99/31/EG.

3.4. Kommittén anser att man utöver de eventuella föroreningsriskerna och de därtill kopplade hälsofrågorna till följd av deponering av farliga ämnen även bör betona att förekomsten av vissa farliga substanser innebär en hälsorisk för personalen på återvinningsanläggningar, vilket gör behovet att minska mängderna av farliga substanser mer brådskande. Riskerna för de anställda inom denna sektor kan behöva undersökas noggrannare.

3.5. Med hänsyn till restriktionerna för de ämnen som omnämns i direktivet önskar Regionkommittén få bekräftelse på att de föreslagna ersättningsämnena har genomgått noggranna undersökningar beträffande eventuella effekter på miljö och hälsa, så att de hanteras på rätt sätt vid återanvändnings- och deponeringsprocessen.

3.6. I artikel 6 i direktivet ges utrymme för ändringar av bilagan med ämnen som skall begränsas. Enligt direktivet skall denna bilaga ses över före den 31 december 2003 mot bakgrund av den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. Det är dock oklart om förteckningen över ämnen kan ändras före detta datum, även om det skulle finnas vetenskapliga belägg för det. Regionkommittén anser att bilagan under förutsättning av nödvändiga vetenskapliga belägg och lämpligt samråd bör kunna ändras när som helst.

3.7 Regionkommittén anser att man först och främst måste bedöma alla ekologiska och ekonomiska aspekter av användningen av aktuella ämnen och aktuella ersättningsämnen för hela deras livslängd. Det är särskilt nödvändigt med en vetenskapligt underbyggd riskbedömning som inte enbart undersöker ämnenas egenskaper, utan också tar hänsyn till om och på vilket sätt människa och miljö är exponerade för ett ämne och vilka följder man kan vänta sig att det får.

4. Slutsatser

4.1. Kommittén välkomnar att de föreslagna direktiven kräver att tillverkarna förbättrar utformningen av sina produkter så att avfallsmängden begränsas och återvinningen och deponeringen av elektroniskt avfall underlättas. Detta måste ske genom avveckling av farliga ämnen och utveckling av effektiva system för insamling, återanvändning och återvinning. Regionkommittén anser att bindande producentansvarsbestämmelser bör införas på gemenskapsnivå via direktivet.

4.2. Kommittén anser att genomförandet av förslagen enbart kan lyckas om de lokala och regionala myndigheterna deltar i planeringen och genomförandet av de nationella strategier som fastställts för att uppnå målsättningarna.

4.3. Kommittén är medveten om att målsättningarna inte kan uppnås utan extra kostnader men drar slutsatsen att genomförandet av direktivet på lång sikt kommer att ge ekonomiska och miljömässiga fördelar efter hand som tekniken anpassas efter kraven på renare produktionsteknik.

4.4. Kommittén konstaterar att de föreslagna målen bör kunna uppnås till ett rimligt pris under förutsättning att alla nödvändiga relevanta riktlinjer utarbetas inom en snar framtid, i synnerhet det föreslagna direktivet om "Konstruktion och tillverkning av elektriska och elektroniska produkter". Kommissionen bör övervaka medlemsstaternas åtgärder, framför allt i de länder där utformningen av lagstiftningen om el- och elektronikavfall inte har påbörjats.

4.5. Enligt Regionkommitténs uppfattning bör sådan forskning som kan ligga till grund för ytterligare restriktioner beträffande användning av farliga ämnen påskyndas och införlivas i lagstiftningen så snart det finns vetenskapliga belägg för det och under förutsättning att de nödvändiga överläggningarna med huvudaktörerna på området har avslutats.

Bryssel den 14 februari 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert