Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens grönbok 'Affärskommunikation på den inre marknaden'"

(97/C 66/05)

Den 13 maj 1996 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om Kommissionens grönbok "Affärskommunikation på den inre marknaden".

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 6 november 1996. Föredragande var John Simpson.

Vid sin 340:e plenarsession den 27-28 november 1996 (sammanträdet den 27 november 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med röstfördelningen 102 för, 3 mot och 5 nedlagda.

1. Inledning

1.1. Grönboken om affärskommunikation är resultatet av en omfattande översyn, som kommissionen inledde 1992, av hinder och störningar på den inre marknaden som inverkar på området affärskommunikation. Den innehåller förslag från kommissionen som syftar till att förbättra situationen, och man vill ha Ekonomiska och sociala kommitténs och andra berörda parters synpunkter på dessa förslag.

1.2. Förslagen, som beskrivs och diskuteras längre fram i yttrandet, syftar till att kodifiera, klargöra och förenkla den inre marknadens funktion när det gäller tillhandahållandet av affärskommunikationstjänster. Förslagen syftar till att förbättra den inre marknadens funktion utan att ändra den rättsliga grund som fastställts i fördraget, och då framför allt i artiklarna 30 och 59. De påverkar inte heller omfattningen av de undantag som medges medlemsstaterna i artikel 56 i fördraget.

1.3. Kommissionen erkänner vidare behovet av att ta hänsyn till frågans koppling till andra gemenskapspolitiska befogenheter och åtgärder. Man skissar fram en strategi som skulle hjälpa kommissionen att bedöma problem i fråga om förenligheten mellan gemenskapslagstiftningen och de regler som gäller i medlemsstaterna. Detta skulle sedan möjliggöra en mekanism för utvärdering av relevanta framtida rättsliga eller regelmässiga förändringar som övervägs av de enskilda medlemsstaterna.

1.4. Det finns tecken på en allt större potentiell marknad för affärskommunikation som har betydelse i mer än en medlemsstat. Reklam och varumärkesreklam (brand marketing) är bara två av de områden som kan vara intressanta. Nationella restriktioner eller skillnader i regelsystemen kan leda till irritation om de anses vara onödiga hinder för den inre marknadens funktion. Om kommissionen inte vidtar några åtgärder, måste man förvänta sig att få ta emot ett växande antal klagomål om omotiverade restriktioner i fråga om den inre marknadens funktion. Det kommer också att bli fler prövningar i EG-domstolen för att avgöra sådana tvister.

1.5. Styrkan i kommissionens argument för sitt initiativ ligger i att den nuvarande situationen är otillfredsställande, ineffektiv och osäker. Att man förlitar sig på domstolen för att avgöra tvister innebär i sig att man avskräcker vissa från att väcka talan, och när det görs är det en tidsödande process. Det innebär också att man låter domstolen fatta politiska beslut genom att den skapar prejudikat i enskilda fall. Om man hade administrativa mekanismer som gjorde det möjligt för kommissionen att följa ett övervägt och systematiskt utformat utvärderingsförfarande skulle detta underlätta en snabbare och effektivare lösning på vissa frågor. Detta skulle också hjälpa domstolen att avgöra de fall som hänskjuts dit.

1.6. Begreppet "affärskommunikation" har kommissionen definierat som "alla former av kommunikation som är avsedda att gynna antingen produkter, tjänster eller ett företags eller en organisations anseende hos konsumenter och distributörer".

1.7. Begreppet inbegriper alla typer av reklam, direktmarknadsföring, sponsring, säljfrämjande åtgärder och PR som gynnar produkter eller tjänster. Det omfattar alla företag, offentliga eller halvstatliga organ, välgörenhetsorganisationer och politiska organisationer. Det innefattar tryckt och audiovisuellt material, inklusive den snabbt växande användningen av kabel- och telekommunikationer och satelliter för flödet av information, marknadsföring och distansförsäljning.

1.8. Vid utvärderingen av kommissionens förslag är det viktigt att erkänna att man, när det gäller den inre marknaden, måste se till att de nationella reglerna är förenliga med fördraget och inte tvärtom. Principen om rätten att tillhandahålla de tjänster som faller inom definitionen av affärskommunikation är redan fastslagen.

Om man skall göra några inskränkningar i denna rätt kan man kodifiera kriterierna för dessa inskränkningar genom att följa de principer och lagar som rör "allmänintresset", vilket innebär att:

- Restriktionen skall vara icke-diskriminerande mellan tjänsteproducenter från olika stater.

- Det skall finnas ett "allmänt intresse" som motiverar restriktionen.

- Restriktionen skall stå i proportion till motivet.

Kommissionen har tillkännagivit att de klagomål den mottagit vanligtvis inte rör diskriminering på grund av tjänsteproducentens nationalitet.

1.9. Motiven bakom "allmänintresset" kan ta många olika uttryck, däribland kulturella och språkliga faktorer, skydd av minderåriga, konsumentskydd, etiska faktorer etc. Dessa motiv bakom de nationella reglerna kan dock underställas granskning, i sista hand av EG-domstolen, för att garantera att de inte används som oacceptabla indirekta former av diskriminering.

1.10. Även om de grundläggande principerna för den inre marknaden och deras tillämpning på affärskommunikationer är enkla att sammanfatta, eftersom man måste kunna tolka dem i bedömningsfall, är deras praktiska tillämpning svår och ofrånkomligen ibland kontroversiell.

1.11. Det är möjligt att påstå att den enklaste principen på vilken man kan grunda denna policy skulle bestå i att de standarder och metoder för affärskommunikation som är tillåtna i ursprungslandet också skulle vara tillåtna i andra medlemsstater, förutsatt att de är förenliga med fördraget. Kommittén accepterar dock att det finns försvarbara skillnader när det gäller de olika nationella lagstiftarnas målsättningar. Principen om ett fullständigt ömsesidigt erkännande är inte förenlig med den grad av skillnader som accepteras på den inre marknaden.

1.12. När det gäller affärskommunikationer kan man tvärtom hävda att medlemsstaterna skall ha rätt att reglera marknaden enligt nationella standarder, eftersom det finns så många kulturella, språkliga och sociala skillnader. En total låt-gå-attityd skulle dock vara ett indirekt sätt att tillåta diskriminering och skulle i vissa fall strida mot fördraget. Mellan dessa två ytterlighetspositioner måste man dock anta en politik som balanserar mellan principerna i fördraget och det tillåtna skyddet av "allmänintresset" i medlemsstaterna.

2. Kommissionens förslag

2.1. Kommissionen vill ha synpunkter på två vittomspännande förslag. De utgör en pragmatisk reaktion på kommissionens omfattande översyn av situationen i varje medlemsstat, som i korthet sammanfattas i grönboken och som stöds av ett arbetsdokument från kommissionen ().

2.2. Kommittén välkomnar publiceringen av grönboken som en användbar metod för att ringa in problem, söka kommentarer från berörda organisationer och institutioner och för att diskutera möjliga förbättringar av den inre marknadens sätt att fungera.

2.3. Själva "bevisen" från översynen har inte tagits med i detta yttrande. De inbegriper skillnader i de nationella definitionerna av "vilseledande marknadsföring", olika regler för jämförande reklam, priskampanjer, rabatter och prisdumpning, tillåtna former av telefon- och postförsäljning och säljfrämjande åtgärder, restriktioner för media (särskilt TV-reklam och distansförsäljning), restriktioner för sponsring, produktrestriktioner (som för tobak, leksaker, läkemedel etc.) och andra restriktioner som rör smak, anständighet, yrkesetik, språk och politik.

2.4. Förslagen i grönboken är inga rättsliga instrument, utan medel för att förbättra kommissionens beslutsprocess när det gäller möjliga fall av överträdelser eller regelförslag. Dessa har naturligtvis fördraget som rättslig grund. När det gäller fall av överträdelser utgör artikel 169 rättslig grund. Eftersom olika aktiviteter inom området affärskommunikation regleras efter olika målsättningar, kan kommissionens förslag grundas på olika artiklar (t.ex. artiklarna 100a eller 57.2 för den inre marknaden och artikel 129 för hälso- och konsumentskydd), beroende på vilken målsättning man eftersträvar, vilket förklaras i del I i grönboken.

3. Konsekvenserna för den inre marknadens funktion

3.1. I det första förslaget definieras en metodik som skall användas för att bedöma huruvida en nationell lag eller regel inom området affärskommunikation är lämplig och står i proportion till dess syften.

3.2. Det andra förslaget syftar till att (a) förbättra samordningen och informationsutbytet på EU-nivå genom system för anmälan till kommissionen av existerande och föreslagna lagstiftningsåtgärder som påverkar affärskommunikationer och att (b) skapa en kommitté med representanter för medlemsstaterna. Denna kommitté skulle utgöra ett rådgivande forum gentemot kommissionen.

3.3. Metodik

3.3.1. Det första förslaget, om ett mer enhetligt utvärderingsförfarande för nationella restriktioner som inverkar på affärskommunikationer, syftar till att kombinera vedertagen och framväxande rättspraxis med en utförlig konsekvensanalys för enskilda fall. I korthet måste nationella restriktioner kunna uppnå det avsedda målet och inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Denna, av berörda parter godkända metodik, skulle hjälpa kommissionen och medlemsstaterna att utarbeta enhetliga lagar och regler.

3.3.2. Metoden skulle bestå av två steg. Det första skulle bestå i att göra en faktaöversikt över en åtgärds möjliga effekter på marknaden genom att man använder fem centrala bedömningskriterier och ställer fem avgörande frågor. Det andra skulle bestå i att använda resultaten från föregående bedömning för att avgöra en restriktions proportionalitet och samstämmighet.

3.3.3. De fem frågor som ingår i översynen är följande:

A. Vilken potentiell "kedjereaktion" kommer att utlösas av åtgärden? (inklusive effekterna på användare, leverantörer och förmedlare såväl som på den slutliga mottagaren)

B. Vilka mål eftersträvas med åtgärden?

C. Hur godtycklig är åtgärden?

D. Påverkar åtgärden andra mål?

E. Åtgärdens effektivitet (vilket skapar frågor kring användandet av minst begränsande medel).

3.3.4. När man har fastställt dessa egenskaper bör dessa fem kriterier möjliggöra en bedömning av den nationella åtgärdens proportionalitet och förenlighet med gemenskapens lagstiftning.

3.3.5. Kommittén instämmer i att denna typ av metodik skulle ge möjlighet till ett begripligt och accepterat sätt att minska de tvetydigheter eller osäkerheter som idag råder till följd av frånvaron av någon metod. Den skulle tjäna flera olika syften. För det första är det troligt att medlemsstaterna och kommissionen bättre skulle förstå varandras motiv och att de lättare skulle kunna komma överens om nyttan med olika förslag från respektive sida. För det andra skulle en metod kunna vara till hjälp för EG-domstolen när den tar upp fall som har hänskjutits dit.

3.3.6. Det kommer av förståeliga skäl att uppstå oro för att denna typ av metod kanske inte är "politiskt neutral". Vissa grupper och sammanslutningar har uttryckt sin oro om huruvida man kommer att ta tillräcklig hänsyn till nationella regler som syftar till att skydda konsumenterna och hindra otillbörlig konkurrens. Andra ställer sig frågan om effekten kommer att bli förbättrade marknadsmöjligheter för de multinationella företagen. De oroar sig för att kommissionen kommer att få möjlighet att prioritera den inre marknaden i högre grad.

3.3.7. Dessa frågor är naturliga. Det skulle inte vara acceptabelt om konsumentskyddet på EU-nivå kom att minska. En oberättigad fördel för multinationella företag skulle också utgöra ett skäl att kritisera förslagen. Kommittén accepterar dock att metoden kan erbjuda en möjlighet att kombinera ett förbättrat konsumentskydd med en harmonisering av de sedvänjor som används inom affärskommunikationsområdet, om än bara genom att erbjuda komparativ och jämförbar information om de viktigaste standarderna i medlemsstaterna till alla myndigheter. Det har uttryckts farhågor att vissa stora reklambyråer skulle få en ökad marknadsandel och att detta skulle kunna missbrukas. I de fall då denna situation inbegriper mer än en medlemsstat har kommissionen dock redan skyldighet att ingripa för att hindra missbruk av ledande ställning. I en medlemsstat skulle de nationella myndigheterna med ansvar för konkurrensfrågor ha ansvar för att ingripa i sådana fall.

3.3.8. Kommittén har noga övervägt de möjliga konsekvenserna för företag och konsumenter av förslagen om att befästa den inre marknaden för affärskommunikationstjänster. Två specifika frågor tycks vara avgörande för denna process:

i) Konsekvenserna av den nuvarande ofullständiga inre marknaden för företag och konsumenter.

ii) De möjliga ekonomiska konsekvenserna av kommissionens förslag.

3.3.9. Den nuvarande ofullständiga inre marknaden har som följd att gränsöverskridande affärskommunikation diskrimineras. Medan man har etablerat den inre marknaden för varor och många tjänster, begränsar olika nationella regler ofta friheten för gränsöverskridande tjänster inom området marknadskommunikation såsom varumärkesreklam, allmän reklam och sponsring. Lösningen på detta problem består inte i att avskaffa alla nationella regler, och det är heller inte nödvändigt att harmonisera alla regler. Syftet är att kontrollera att dessa regler är förenliga med fördraget. Att man försöker erbjuda en objektiv metod för att uppnå detta mål skall inte ses som att man försöker ge vissa branscher någon fördel, utan snarare som att man vill avskaffa de nuvarande nackdelarna för gränsöverskridande verksamhet inom området affärskommunikation.

3.3.10. Den andra frågan rör den potentiella fördelen för alla konsumenter, både privatpersoner och företag, och ekonomin i sin helhet, av att man öppnar denna marknad. Även om den totala fördelen kan anses vara begränsad, är det dock troligt att varje förändring i den riktning som förespråkas av kommissionen kommer att skapa vissa skalfördelar och uppmuntra specialisering.

3.3.11. Samma argument leder naturligtvis också till slutsatsen att många producenter av affärskommunikationstjänster på en skyddad hemmamarknad kommer att stå inför en mer konkurrensutsatt marknad. Även om vissa ser detta som otillbörlig konkurrens, är dock en ökad konkurrens till följd av en viss minskning av skyddet inte nödvändigtvis orättvis. Skulle man tillämpa en sådan logik fullt ut skulle man ifrågasätta hela den inre marknaden. På konsumenternas och reklamköparnas vägnar måste man erkänna att den nuvarande fragmenteringen av marknaden förmodligen skapar högre kostnader per såld enhet eller, som man uttrycker det i marknadsföringstermer, högre "kostnad per tusen kontakter".

3.4. Samordning och information

3.4.1. Det andra förslaget går ut på att förbättra informationsutbytet och samordningen av åtgärder och politik på gemenskapsnivå. Den metod som föreslås inbegriper upprättandet av en rådgivande kommitté på EU-nivå, vilken skulle fungera som ett forum för utbyte av information om gamla och nya utvecklingstendenser som påverkar affärskommunikationstjänster. Inom kommissionen skulle man också skapa en kontaktpunkt för information om politiken på affärskommunikationsområdet.

3.4.2. Inom den rådgivande kommittén skulle kommissionen genom att använda överenskommen metodik få möjlighet att förklara de problem som de olika nationella lagarna skapar. Medlemsstaterna skulle få möjlighet att överväga de problem som skapas av skillnaderna i lagstiftning. Den rådgivande kommittén skulle kunna yttra sig i frågan om ömsesidigt erkännande. Kommissionen skulle därpå fatta beslut om huruvida man skall gå vidare med ett formellt gemenskapsinitiativ, i sista hand genom EG-domstolen. Kommissionen skulle dock ha haft möjlighet att diskutera frågan med representanter från medlemsstaterna innan man inleder ett rättsligt förfarande för en eventuell överträdelse. Man skulle också få möjlighet att hålla anonyma diskussioner som ett preliminärt steg i granskningsprocessen. Dessa åtgärder skulle i sig kunna leda till ett minskat beroende av de rättsliga förfaranden som fördraget stipulerar i händelse av överträdelser.

3.4.3. En ytterligare möjlig fördel skulle bestå i eventuella steg för att harmonisera eller minska skillnaderna i medlemsstaternas åtgärder. En medlemsstat som blivit indragen i en bedömning av proportionalitetsfrågan av en annan medlemsstat skulle influeras av dessa kunskaper när man överväger eventuella nationella förändringar.

3.4.4. En annan faktor som kan förstärka samstämmigheten när det gäller de nationella bestämmelserna om affärskommunikation är möjligheten att gränsöverskridande verksamhet kan komma att bli mer flexibel än den inhemska verksamheten om medlemsstaterna till exempel tvingas acceptera reklamkampanjer från utlandet (till följd av gemenskapsbeslut om (o-)proportionerliga restriktioner), som sker på en grund som innebär nackdelar för inhemska aktörer. En samordnad konsultation med medlemsstaterna genom den föreslagna kommittén skulle kunna hindra sådana missförhållanden.

3.4.5. Kommittén välkomnar förslaget om en form av samordning, samarbete och informationsutbyte, som konkretiserats i idén om en rådgivande kommitté. Om detta visar sig vara effektivt kommer det att stärka de pragmatiska ansträngningarna att ge en godtagbar grund för den inre marknaden för affärskommunikation. Om det visar sig vara otillräckligt tror ESK att kommissionen kan komma att tvingas överväga lagstiftning. Detta är dock erkänt svårt att åstadkomma inom ramarna för fördraget och med tanke på de dramatiska förändringarna när det gäller möjligheterna för de gränsöverskridande reklamtjänsterna, särskilt allteftersom informationstekniken utvecklas.

3.4.6. Kommittén välkomnar också förslaget att medlemsstaterna skall informera kommissionen och övriga medlemsstater om förslag till nya lagar och regler som påverkar området affärskommunikation. Av praktiska skäl skulle kommissionen tvingas ta på sig ansvaret för att cirkulera förslag från medlemsstaterna. De skulle sedan tas upp för granskning av den rådgivande kommittén. Detta förfarande skulle vara i linje med det förslag kommissionen nyligen lade fram om ett direktiv som förpliktigar medlemsstaterna att anmäla framtida förslag till lagar och regler för tjänster som rör informationssamhället ().

3.4.7. Grönboken ger inte mycket detaljinformation om hur den rådgivande kommittén skulle fungera eller hur den skulle vara sammansatt. Kommissionen har föreslagit att man skulle kunna ha två representanter från varje medlemsstat. Det råder vanligen en motsättning mellan målen att göra en kommitté tillräckligt representativ och att ändå behålla en hanterbar storlek. Även om man kan bestämma detaljerna om dess verksamhet i ett senare skede, befarar ESK att en kommitté med två representanter från varje medlemsstat, vid sidan av kommissionens representanter, skulle vara mindre effektiv om man inte har en ständig representant från varje medlemsstat för att garantera stadga och kontinuitet.

3.4.8. Förhandlingarna inom denna kommitté bör vara öppna. Berörda handelssammanslutningar, tjänsteproducenter och andra intressegrupper bör ha möjlighet att lägga fram sina synpunkter till kommittén och, med hjälp av de öppna överläggningarna, få garantier, för att deras synpunkter har beaktats i tillräcklig grad.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Den definition som kommissionen har gjort på begreppet affärskommunikation är tillräckligt omfattande. Kommissionen erkänner dock att affärskommunikation ibland kan härröra från aktiviteter inom icke-kommersiella organisationer. Man erkänner framför allt att välgörenhetsorganisationer, eller icke-vinstdrivande organisationer, ofta använder sig av affärskommunikationstjänster och att det är sannolikt att dessa i en allt större omfattning kan komma att påverka deras aktiviteter inom unionen. Förmodligen kommer dessa organisationer att inbegripas i de allmänna villkor som kommissionen skissat fram.

4.2. Allt eftersom spektrumet av affärskommunikationstjänster ökar genom expansionen av satellit- och kabel-TV, internet, distansförsäljning och on-line transaktioner, kommer medlemsstaternas möjligheter att hindra eller begränsa vissa affärskommunikationstjänster att minska. I direktivet om "gränslös TV" erkänns medlemsstaternas problem att reglera denna typ av områden. Vanligtvis har man i hög grad förlitat sig på att sändningar är acceptabla om de uppfyller kraven i det land där den redaktionella kontrollen utförs eller där utsändningen sker. Likaledes sker eventuella interventioner i det land där utsändningen görs. ESK inser att denna utveckling i sig kommer att sätta press på medlemsstaterna att samordna sina regelsystem och välkomnar förslaget i grönboken att konsekvenserna av denna tekniska utveckling skall vara en av de första uppgifterna för den föreslagna rådgivande kommittén.

4.3. En viktig aspekt på eventuella åtgärder för att reglera affärskommunikationstjänster inom en medlemsstat eller på EU-nivå består i en uppskattning av de "kedjereaktioner" som de kan orsaka. I det arbetsdokument som kommissionen utarbetat (del E), undersöker man de troliga reaktionerna för den affärsmässiga marknadsföringen av olika typer av varor och tjänster som följd av rättsliga restriktioner. Detta bekräftar i analytisk form erfarenheterna hos dem av ESK:s medlemmar som har sysslat med produktion och marknadsföring av varor och tjänster liksom hos de som har granskat dessa aspekter ur konsumenternas synvinkel. För många nationella regleringsåtgärder finns det därför minst två olika frågor att överväga. För det första har vi frågan om åtgärden är berättigad utifrån "allmänintresset" (enligt punkt 1.8). För det andra har vi frågan om åtgärden kan komma att orsaka en kedjereaktion som kan ha oavsedda effekter, urholka åtgärdens effektivitet eller skapa ytterligare störningar på reklammarknaden. ESK ser granskningen av eventuella kedjereaktioner som en viktig del av den granskningsprocess som beskrivs under 3.3.3.

4.4. Kommissionen erkänner att den nuvarande otillfredsställande situationen för affärskommunikationer kan illustreras av det faktum att om det bedöms att de rättsliga begränsningarna inte står i proportion till en acceptabel målsättning, så kan principen om ömsesidigt erkännande komma att tillåta affärskommunikationer från utlandet som bryter mot de nationella reglerna i en medlemsstat. Om gemenskapslagstiftningen tillåter att denna typ av situation får ökad betydelse, medför detta att gemenskapsregler får gälla framför nationella åtgärder och att medlemsstaterna kan utsättas för tryck inifrån att ändra den nationella lagstiftningen. Alternativt kan detta skapa ett tryck på kommissionen att finna ett mer flexibelt arrangemang. Kommittén erkänner att det i vissa medlemsstater finns en risk att man måste fatta obehagliga beslut till följd av bedömningsproceduren i fråga om proportionalitet. Fördelarna med den framväxande inre marknaden gör det dock svårt att påstå att regelverket i fördraget utgör ett otillräckligt försvar av det nationella "allmänintresset".

4.5. I debatten om omfattningen och lämpligheten hos kommissionens åtgärder förutser kommittén en möjlig konflikt mellan de övergripande principerna för den inre marknaden, såsom de definierats genom de allmänna bestämmelserna i fördraget, och de särskilda konsekvenserna av artikel 129a.3, som tillåter medlemsstaterna att införa hårdare regler för konsumentskyddet än vad som krävs av gemenskapslagstiftningen. Dock sägs att "sådana åtgärder måste vara förenliga med detta fördrag". Omfattningen av artikel 129a kan därför vara mer begränsad än man ibland tror.

4.6. En av de möjliga komplikationerna då man öppnar den inre marknaden för affärskommunikationstjänster består i den störning som skapas av olikheter i den nationella beskattningen. Eftersom sådana skillnader skulle kunna leda till antagandet att "importerade" tjänster skulle motverkas, blir det logiska svaret att man inom gemenskapen ytterligare bör harmonisera den indirekta beskattningen och att man bör försöka beskatta tjänster från tredje land på ett lämpligt sätt.

4.7. Under de konsultationer som föregick utarbetandet av detta yttrande, gick ett av de kritiska inläggen ut på att kommissionen, trots att man hade tagit ett riktigt initiativ genom att utarbeta och publicera grönboken, inte var tillräckligt aktiv i fullföljandet av vissa inkomna fall för att få dem prövade i fråga om proportionalitet och syfte i EG-domstolen. Kommittén skulle bli oroad om utvecklingen av idéerna i grönboken användes som en förevändning för att försena nödvändiga åtgärder till följd av större existerande klagomål.

4.8. I grönboken görs inga hänvisningar till några undantag på grund av ringa betydelse. När det gäller området affärskommunikationer verkar ett sådant undantag vara onödigt.

4.9. I grönboken framgår kommissionens beslut att samla alla befogenheter på området affärskommunikation. Kommittén instämmer i att det finns ett behov att garantera en enhetlig policy inom kommissionen när det gäller dessa komplicerade frågor och förordar idén att ett GD skall utses att inneha en "ledande roll" inom kommissionen. Ett sådant arrangemang har fördelen att exempelvis konsumentskyddsfrågor kan övervägas där man har en bred överblick över de många aspekter och produkter som kan komma att påverkas. Andra generaldirektorat har också viktiga bidrag att komma med. Oavsett de administrativa arrangemangen är det dock av avgörande betydelse att alla berörda generaldirektorat är effektivt engagerade. En möjlig väg, som inte i tillräcklig grad har uttryckts i grönboken, är kommissionens möjlighet att utöka sitt inflytande på marknaden för affärskommunikation genom internationella förhandlingar. Om den inre marknaden kan öppnas effektivt skulle det bli lättare att argumentera för att öppna den globala marknaden.

5. Slutsatser och rekommendationer

5.1. Kommittén välkomnar publiceringen av grönboken om affärskommunikation. Man har här uppmärksammat en mängd komplexa och svåra frågor och lägger fram konstruktiva förslag för att förbättra den inre marknadens sätt att fungera.

5.2. Man måste finna en jämvikt mellan (i) fördragets krav på att den inre marknaden skall öppnas för varor och tjänster och (ii) skyddet av "allmänintresset", såsom det medges av fördraget och som återfinns i många olika former i medlemsstaternas lagstiftning. Denna jämvikt måste uppnås på ett så överskådligt och objektivt sätt som möjligt.

5.3. Det första förslaget, om en metodik för att skapa ett förfarande för en mer enhetlig bedömning av proportionaliteten hos en nationell restriktion som påverkar affärskommunikationstjänster, syftar till att kombinera vedertagen och framväxande rättspraxis med en utförlig konsekvensanalys i enskilda fall. Kommittén instämmer i att införandet av denna typ av metodik skulle erbjuda möjligheter till ett begripligt och accepterat sätt att minska de tvetydigheter eller osäkerheter som idag råder till följd av frånvaron av någon metod.

5.4. En minskning av konsumentskyddet på gemenskapsnivå skulle inte vara acceptabelt. Dessutom skulle eventuella oberättigade fördelar för multinationella företag ge anledning till kritik av förslagen. Kommittén accepterar dock att metoden kan erbjuda en möjlighet att kombinera ett förbättrat konsumentskydd med en harmonisering av de sedvänjor som används inom affärskommunikationsområdet. Detta skulle också bidra till en öppnare konkurrens mellan företag som skapar och tillhandahåller affärskommunikationstjänster.

5.5. Det andra förslaget, om att skapa medel för att förbättra informationsflödet och samordningen av gemenskapens åtgärder och politik, inbegriper upprättandet av rådgivande kommitté på EU-nivå. Denna kommitté skulle vara till nytta som ett forum för utbyte av information om gamla och nya utvecklingstendenser som påverkar affärskommunikationstjänster. Inom kommissionen skulle man också skapa en kontaktpunkt för informationsutbyte. Kommittén välkomnar dessa förslag och rekommenderar att kommissionen också ser till att alla dess informationskontor i medlemsstaterna informeras om detta och utrustas så att de kan fungera som kontaktytor, där företag som söker hjälp i dessa frågor kan få information och, om så behövs, tillgång till kommissionens centrala kontaktpunkt. De nationella regeringarna skulle också kunna överväga parallella arrangemang för frågor som faller under nationella regler.

5.6. Det finns en risk att en kommitté med två representanter från varje medlemsstat, vid sidan av kommissionens representanter, skulle vara mindre effektiv om man inte har en ständig representant från varje medlemsstat för att garantera stadga och kontinuitet. Med denna restriktion bör förhandlingarna inom denna kommitté vara öppna. Berörda handelssammanslutningar, tjänsteproducenter och andra intressegrupper bör ha möjlighet att lägga fram sina synpunkter till kommittén och, med hjälp av de öppna överläggningarna, få garantier för att deras synpunkter har beaktats i tillräcklig grad.

5.7. Om denna rådgivande kommitté, och därtill hörande åtgärder, visar sig vara effektiva kommer de att stärka de pragmatiska ansträngningarna att ge en godtagbar grund för den inre marknaden för affärskommunikation. Om de visar sig vara otillräckliga kan kommissionen komma att behöva överväga kompletterande lagstiftning.

5.8. Kommittén vill framhäva att:

1) Den välkomnar förslaget att medlemsstaterna skall informera kommissionen och övriga medlemsstater till förslag på nya lagar och regler som påverkar området affärskommunikation.

2) Den inser att senare tids utveckling i fråga om informationsteknik och ny sändningsteknik kommer att sätta press på medlemsstaterna att samordna sina regelsystem och välkomnar förslaget i grönboken att konsekvenserna av denna tekniska utveckling skall vara en av den föreslagna rådgivande kommitténs första uppgifter.

3) Den förordar granskningen av potentiella kedjereaktioner som en viktig del av översynsprocessen (vilket nämns under punkt 3.3.3).

5.9. Kommittén skulle bli oroad om utvecklingen av idéerna i grönboken användes som en förevändning att försena nödvändiga åtgärder till följd av större existerande klagomål.

5.10. Kommittén stöder kommissionens åtgärder för att samla alla befogenheter på området affärskommunikation inom ett generaldirektorat och ge det en ledande roll på området inom kommissionen. Denna förändring skulle garantera en enhetlig och konsekvent policy i denna komplexa fråga.

5.11. Kommittén erkänner att det i vissa medlemsstater finns en risk att man måste fatta obehagliga beslut till följd av bedömningsproceduren i fråga om proportionalitet. Fördelarna med den framväxande inre marknaden gör det dock svårt att påstå att regelverket i fördraget utgör ett otillräckligt försvar av det nationella "allmänna intresset". I debatten om omfattningen och lämpligheten hos kommissionens åtgärder förutser kommittén en möjlig konflikt mellan de övergripande principerna för den inre marknaden, såsom de definierats genom de allmänna bestämmelserna i fördraget, och de särskilda konsekvenserna av artikel 129a 3.

Bryssel den 27 november 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() XV/9579/96 arbetsdokument: Affärskommunikation på den inre marknaden.

() Kommissionens pressmeddelande IP/96/695.