Utvärdering och kontroll
40. uttalar sitt erkännande av det faktum att kommissionen som svar på parlamentets kritik under
tidigare budgetår för första gången i en årsrapport har tagit in ett kapitel om de åtgärder för utvärderingoch kontroll som genomförts,
41. påpekar att medlemsstaterna under 1999 rapporterade oegentligheter och bedrägerier motsvarande
120,6 miljoner euro, d.v.s. 0,39 procent av strukturfondernas totala budget på 30,6 miljarder euro; upp-manar kommissionen att stärka kontrollerna på plats genom de behöriga kontrollmyndigheterna; upp-manar kommissionen att fortlöpande informera om de åtgärder som vidtas mot de oegentligheter somförekommer i samband med Europeiska socialfondens verksamhet i medlemsstaterna,
42. tar del av de genomförandebestämmelser till rådets förordning (EG) nr 1260/1999, som fastställs i
förordningarna (EG) nr 438/2001 (
1) och (EG) nr 448/2001; (2) välkomnar att man förbättrat den finansiella
kontrollen av strukturfonderna; uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att i stor utsträckning till-lämpa dessa förordningar; uppmanar medlemsstaterna att förstärka förvaltnings- och kontrollsystemen såatt man kan förebygga, upptäcka och korrigera systematiska brister och oegentligheter; uppmanar de med-lemsstater som ännu inte givit sina respektive revisionsmyndigheter fulla befogenheter att kontrolleraanvändningen av EU-medel ända fram till de slutliga stödmottagarna, att göra detta,
43. understryker den nyckelroll som Europaparlamentet bör spela i denna process, en roll som åsido-
satts under den period som årsrapporten täcker; menar att parlamentets uppgift inte är att enbart skrivaunder de årliga anslagen när det är dags att anta budgeten utan att aktivt medverka i utvärderingen somgarant för det europeiska intresset vid sidan av kommissionen,
44. anser att en översyn och en förstärkning av parlamentets roll är nödvändig, framför allt när det
gäller att bevaka att kommissionen och medlemsstaterna fullföljer sina skyldigheter beträffande öppenhet
på detta område, vilket särskilt framhålls i den uppförandekod för genomförandet av strukturpolitiken somundertecknades med kommissionen 1999,
*
**
45. uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstater-
nas parlament.
(1) EGT L 63, 3.3.2001, s. 21.
(2) EGT L 64, 6.3.2001, s. 13.
8. Kvinnlig könsstympning
A5-0285/2001
Europaparlamentets resolution om kvinnlig könsstympning (2001/2035(INI))
Europaparlamentet utfärdar denna resolution
 med beaktande av resolutionsförslaget från Maurizio Turco m.fl. av den 26 februari 2001 om kvinnlig
könsstympning (B5-0686/2000/ändrad), som undertecknats av 317 ledamöter av Europaparlamentet,
 med beaktande av artiklarna 2, 3 och 5 i Allmän förklaring om de mänskliga rättigheterna, från 1948, med beaktande av artiklarna 2, 3 och 26 i FN:s internationella konvention om civila och politiska
rättigheter från 1966,
 med beaktande av artiklarna 2, 3 och 12 i FN:s internationella konvention om ekonomiska, sociala och
kulturella rättigheter, från 1966,C 77 E/126 SV 28.3.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001
 med beaktande av Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de
grundläggande friheterna av den 4 november 1950,
 med beaktande av framför allt artikel 5a i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av
kvinnor, från 1979,
 med beaktande av artiklarna 2.1, 19.1, 24.3, 34 och 39 i konventionen om barnets rättigheter, som
antogs den 20 november 1989 av FN:s generalförsamling,
 med beaktande av artiklarna 1, 2f, 5, 10c, 12 och 16 i rekommendation nr 19 från FN:s gransknings-
kommittØ för avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, från 1992,
 med beaktande av Wiendeklarationen och Wienhandlingsprogrammet, som antogs under den världs-
konferens om mänskliga rättigheter som hölls i juni 1993,
 med beaktande av FN:s generalförsamlings deklaration om avskaffande av våld mot kvinnor, det första
internationella instrumentet för mänskliga rättigheter som enbart avser våld mot kvinnor, från decem-ber 1993,
 med beaktande av rapporterna från FN:s särskilda rapportör om våld mot kvinnor, Radhika Coomaras-
wamy,
 med beaktande av deklarationen och handlingsprogrammet från FN:s konferens om befolkning och
utveckling (Kairo, 13 september 1994),
 med beaktande av deklarationen och handlingsprogrammet om internationella kvinnokonferensen i
Peking (15 september 1995),
 med beaktande av sin resolution av den 15 juni 1995 (
1) om fjärde internationella kvinnokonferensen
 Jämställdhet, utveckling och fred,
 med beaktande av sin resolution av den 15 juni 2000 om resultaten av FN:s generalförsamlings extra
möte Kvinnor 2000: Jämställdhet, utveckling och fred på 2000-talet som hölls den 59 juni2000 (
2),
 med beaktande av partnerskapsavtalet AVS-EU (Cotonouavtalet), undertecknat den 23 juni 2000, och
det därtill bifogade finansprotokollet,
 med beaktande av sin resolution av den 18 maj 2000 om uppföljningen av handlingsplanen från
Peking (2000/2020(INI)) (3),
 med beaktande av sin resolution av den 13 mars 1997 (4) om kränkningarna av kvinnors rättigheter,
 med beaktande av sin resolution av den 16 september 1997 (5) om nödvändigheten av att utföra en
kampanj i hela Europeiska unionen om nolltolerans av våld mot kvinnor,
 med beaktande av det fakultativa protokollet om konventionen om avskaffande av all slags diskrimi-
nering av kvinnor, som antogs den 12 mars 1999 av FN:s kvinnokommission,
 med beaktande av Europarådets resolution av den 12 april 1999 om kvinnlig könsstympning,
 med beaktande av sin ståndpunkt av den 16 april 1999 om det ändrade förslaget till Europaparlamen-
tets och rådets beslut om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen (Daphneprogrammet)(20002004) för att förebygga våld mot barn, ungdomar och kvinnor (KOM(1999) 82  C4-0099/1999  1998/0192(COD)) (
6),
(1) EGT C 166, 3.7.1995, s. 92.
(2) EGT C 67, 1.3.2001, s. 289.
(3) EGT C 59, 23.2.2001, s. 258.
(4) EGT C 115, 14.4.1997, s. 172.
(5) EGT C 304, 6.10.1997, s. 55.
(6) EGT C 219, 30.7.1999, s. 497.28.3.2002 SV C 77 E/127 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001
 med beaktande av sin ståndpunkt av den 15 november 2000 om gemenskapens ramstrategi för jäm-
ställdhet (KOM(2000) 335  C5-0386/2000  2000/0143(CNS)) (1),
 med beaktande av sitt beslut av den 14 december 2000 (2) om att inbegripa en specifik budgetpost
(B5-802) rörande kvinnlig könsstympning i budgeten för 2001/Daphneprogrammet,
 med beaktande av de rekommendationer som expertgruppen om kvinnlig könsstympning avgav i
november 1998 (3) inom ramen för programmet Daphne/kvinnlig könsstympning,
 med beaktande av den rapport om kvinnlig könsstympning som Europarådets parlamentariska försam-
ling antog den 3 maj 2001 (4),
 med beaktande av rådets, Europaparlamentets och kommissionens gemensamma proklamation av
stadgan om de grundläggande rättigheterna under Europeiska rådets möte i Nice den 8 december2000,
 med beaktande av de ståndpunkter som Europaparlamentet upprepade gånger givit uttryck för i fråga
om de internationellt giltiga mänskliga rättigheterna,
 med beaktande av artiklarna 6 och 7 i Fördraget om Europeiska unionen, om respekt för de mänskliga
rättigheterna  övergripande principer  samt artiklarna 12-13 i Fördraget om upprättandet av Euro-peiska gemenskapen  om icke-diskriminering,
 med beaktande av artikel 48 i arbetsordningen,
 med beaktande av betänkandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor och
yttrandena från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor ochutskottet för utveckling och samarbete (A5-0285/2001), och av följande skäl:
A. Enligt uppgifter från Världshälsoorganisationen (WHO) har 130 miljoner kvinnor i världen könsstym-
pats, och varje år utsätts två miljoner kvinnor för detta.
B. Det är svårt att göra exakta beräkningar på grund av bristen på offentliga uppgifter, men enligt
Världshälsoorganisationen, diverse frivilligorganisationer och olika studier upprätthålls detta bruk iminst 25 afrikanska länder, i några länder i Asien (Indonesien och Malaysia) och i Mellanöstern(Yemen, Förenade Arabemiraten och Egypten). Det har också konstaterats att kvinnlig könsstympningäven förekommer bland invandrargrupper från dessa länder i Förenta staterna, Kanada, Australien, NyaZeeland och Europa (enligt vissa källor uppgår antalet offer till nära 6 000 kvinnor, medan 20 000befinner sig i riskzonen).
C. Ungefär hälften av de 25-30 länder i Afrika där kvinnlig könsstympning tillämpas har antagit olika
lagar som helt eller delvis fördömer bruket, men som inte tillämpas.
D. Kvinnor utsätts för olika grader av könsstympning, från klitoridektomi (delar av eller hela klitoris skärs
bort) och excision (klitoris och de inre blygdläpparna skärs bort), som motsvarar ca 85 procent avfallen, till den mest extrema formen av könsstympning, det vill säga infibulation (hela klitoris, de inreblygdläpparna och de yttre blygdläpparnas inre delar skärs bort, varpå vulvan sys igen så att endast ensmal vaginal öppning kvarstår).
E. Kvinnlig könsstympning leder till oåterkalleliga hälsoskador för de kvinnor och flickor som utsätts för
den och kan till och med kan leda till döden. Användandet av bristfälliga instrument och bristen påantiseptiska förebyggande åtgärder har skadliga konsekvenser i sin tur, så att samlag och förlossningarkan vara smärtsamma, inre organ får bestående skador och andra komplikationer tillstöter (till exem-pel blödningar, chocktillstånd, infektioner, överföring av HIV-viruset, stelkramp och godartade cystor),liksom allvarliga komplikationer i samband med graviditeter och förlossningar.
(1) EGT C 223, 8.8.2001, s. 149.
(2) EGT L 56, 26.2.2001, s. 1008.
(3) International Center for Reproductive Health (Gent, Belgien).
(4) Europarådet: Kvinnlig könsstympning, Doc 9076, 3.5.2001.C 77 E/128 SV 28.3.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001
F. Varje fall av kvinnlig könsstympning är, oavsett graden, en våldshandling riktad mot kvinnan som
innebär en kränkning av hennes grundläggande rättigheter, särskilt rätten till personlig integritet ochfysisk och psykisk hälsa samt de sexuella och reproduktiva rättigheterna. En sådan kränkning kanunder inga omständigheter motiveras med respekt för kulturella traditioner eller invigningsriter.
G. De mänskliga rättigheternas universalitet och odelbarhet, som erkänns och bekräftas i samtliga inter-
nationella fördrag om dessa, och i synnerhet kvinnors rättigheter, utsätts för attacker av radikal kul-turell relativism som i sin mest extrema form betraktar kulturen som den enda källa som ger moralisklegitimitet. På detta sätt hotas kvinnors och flickors rättigheter med kulturer, traditioner, sedvänjoreller religiös extremism som förevändning, enligt vilka kvinnor oftast har lägre social status än män.
H. Könsstympning som genomförs på unga flickor måste fördömas mycket kraftigt och innebär en klar
överträdelse av internationella och nationella bestämmelser för skydd av barn och barns rättigheter.
I. Kvinnlig könsstympning är ett brott mot kvinnors och barns rättigheter som garanteras i flera inter-
nationella konventioner, ett brott som enligt medlemsstaternas straffrättsliga lagstiftning är förbjudetoch strider mot principerna i EU:s stadga för grundläggande rättigheter.
J. Våld mot kvinnor härstammar från sociala strukturer som bygger på ojämlikhet mellan könen och
obalanserade maktförhållanden, dominans och kontroll och där den sociala pressen och pressen från
släkten ligger till grund för överträdelser av den grundläggande rättighet som respekten för den per-sonliga integriteten utgör.
K. Kvinnlig könsstympning förvärrar den diskriminering som flickor och kvinnor drabbas av i de sam-
hällen där könsstympning förekommer.
L. Utbildning och upplysning spelar en avgörande roll i arbetet mot könsstympning. Man bör särskilt
erkänna vikten av att övertyga människor om att de kan avstå från just denna sedvänja utan attdärmed ge upp ur sin synvinkel viktiga aspekter av den egna kulturen.
M. I artikel 2f i FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor krävs det att
samtliga konventionsstater vidtar lämpliga åtgärder för att ändra eller upphäva gällande lagar ochförordningar, sedvänjor eller bruk som innebär diskriminering av kvinnor.
N. Enligt artikel 5a i ovannämnda konvention skall konventionsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att
ändra mäns och kvinnors sociala och kulturella beteendemönster för att därmed avskaffa fördomarsamt seder och bruk som grundar sig på föreställningen om det ena könets underlägsenhet eller påstelnade roller för män och kvinnor.
O. I Wiendeklarationen och Wienhandlingsprogrammet, som antogs i juni 1993, betraktas kvinnors
grundläggande rättigheter för första gången som en oavvislig, fullständig och odelbar del av männi-skans universella rättigheter, och alla former av våld  inbegripet sådant våld som hänför sig tillkulturella sedvänjor  förklaras kränka människans värdighet och värde.
P. I deklarationen om avskaffande av våld mot kvinnor, som FN:s generalförsamling antog i december
1993, ger FN för första gången en officiell definition av könsrelaterat våld, nämligen varje könsrela-terad våldshandling som resulterar i eller sannolikt kommer att resultera i fysisk, sexuell eller psykiskskada eller lidande för kvinnor, inklusive hot om sådana handlingar, tvång eller godtyckligt frihets-berövande, vare sig det sker offentligt eller privat.28.3.2002 SV C 77 E/129 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001
Q. I artikel 2 i ovannämnda deklaration fastställs det tydligt att begreppet våld mot kvinnor även omfat-
tar alla typer av fysiska, sexuella och psykiska våldshandlingar inom familjen, i synnerhet könsstymp-ning och andra traditionella sedvänjor som skadar kvinnor.
R. I artikel 4 i nämnda deklaration anges det dessutom att staterna skall fördöma våld mot kvinnor och
inte åberopa sedvänjor, traditioner eller religiösa hänseenden för att undandra sig skyldigheten attavskaffa detta våld.
S. I artikel 2.1 i konventionen om barnets rättigheter, från 1989, anges det att konventionsstaterna
skall respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i dennakonvention utan åtskillnad av något slag, oavsett  kön  och i artikel 24.3 anges det att kon-ventionsstaterna skall vidta alla effektiva och lämpliga åtgärder i syfte att avskaffa traditionella sed-vänjor som är skadliga för barns hälsa.
T. I handlingsplattformen från den internationella konferens om befolkning och utveckling som hölls i
Kairo under 1994 ingår rekommendationer till staterna om att avskaffa kvinnlig könsstympning ochskydda kvinnor och flickor mot denna praxis.
U. Mot bakgrund av att det genom uppföljningskonferensen till Kairo och särskilt i punkt 42 i nyck-
elåtgärderna för vidare genomförande av handlingsplattformen från den internationella konferensenom befolkning och utveckling, föreskrivs att regeringarna skall främja och skydda flickors och ungakvinnors mänskliga rättigheter, vilket inbegriper ekonomiska och sociala rättigheter samt frihet fråntvång, diskriminering och våld, inklusive skadliga sedvänjor och sexuellt utnyttjande. Regeringarnabör se över all lagstiftning och ändra eller upphäva de lagar som diskriminerar flickor och ungakvinnor.
V. I Pekingdeklarationen och Pekingplattformen från 1995 betonar man starkt rekommendationerna till
regeringarna om att främja och tillämpa lagar mot våldsutövarna och våldsyttringar mot kvinnor,såsom kvinnlig könsstympning, samt att ge starkt stöd till frivilligorganisationers och gemenskaps-organisationers arbete för att avskaffa denna praxis.
W. I Pekingplattformen uppmanas staterna att särskilt inom utbildningsområdet vidta alla lämpliga
åtgärder för att ändra mäns och kvinnors sociala och kulturella beteendemönster i syfte att därmedavskaffa fördomar och seder och bruk som grundar sig på föreställningen om det ena könets under-lägsenhet eller på stelnade roller för män och kvinnor.
X. Partnerskapsavtalet AVS-EU (Cotonouavtalet) är grundat på sådana allmänna principer och innehåller
bestämmelser mot kvinnlig könsstympning (artikel 9 om avtalets grundelement, där respekten förmänskliga rättigheter ingår, och artiklarna 25 och 31 om social utveckling och jämställdhetsfrågor).
Y. I den rapport som Europarådets parlamentariska församling antog den 3 maj 2001 krävs det att
kvinnlig könsstympning förbjuds, och kvinnlig könsstympning betraktas där som en omänsklig ochförnedrande behandling i enlighet med artikel 3 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättig-heterna. Skyddet av kulturer och traditioner begränsas av respekten för de grundläggande mänskligarättigheterna och förbudet mot handlingar som gränsar till tortyr.
Z. Inom ramen för en europeisk gemensam invandrings- och asylpolitik bör kommissionen och rådet
behandla frågan om risken för könsstympning vid avslag på asylansökningar.
AA. Medlemsstaterna förfogar nu över en gemenskapsrättslig ram för att införa en effektiv politik för att
bekämpa diskriminering och inrätta gemensamma flyktingregler och en ny invandringspolitik (arti-kel 13 och avdelning IV i EG-fördraget).C 77 E/130 SV 28.3.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001
1. Parlamentet fördömer kvinnlig könsstympning kraftigt som ett brott mot de mänskliga rättigheterna,
2. kräver att Europeiska unionen och medlemsstaterna under åberopande av de mänskliga rättigheterna
och rätten till integritet, samvetsfrihet och hälsa samarbetar för att harmonisera befintlig lagstiftning och,om den befintliga lagstiftningen visar sig vara olämplig, att utarbeta en specifik lagstiftning i ämnet,
3. motsätter sig alla tendenser till att göra detta till en medicinsk fråga, något som endast skulle leda till
ett rättfärdigande och accepterande av kvinnlig könsstympning inom unionens gränser,
4. bekräftar att kvinnlig könsstympning till sin natur och som resultatet av ett holistiskt synsätt utgör
ett allvarligt problem i samhället som helhet; om man skall kunna övertyga de berörda grupperna om attsluta utföra kvinnlig könsstympning måste man dock engagera personerna i dem och få dem att medverkai de åtgärder som vidtas i detta syfte, och åtgärderna måste anpassas till dessa gruppers verklighet,
5. bekräftar att de orsaker som många samhällsgrupper uppger för att behålla traditionella sedvänjor
som skadar kvinnors och barns hälsa inte har någon vetenskaplig grund och inte heller har sitt ursprung ieller rättfärdigas av religionen,
6. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att genomföra en grundlig utredning för att
bestämma företeelsens utbredning i EU-länderna,
7. begär att kommissionen utarbetar en helhetsstrategi för att avskaffa kvinnlig könsstympning inom
Europeiska unionen, vilken skall sträcka sig längre än till att enbart fördöma denna praxis, och att den
inrättar inte bara rättsliga och administrativa utan även förebyggande, utbildningsmässiga och socialamekanismer som gör det möjligt att ge drabbade kvinnor eller kvinnor som hotas av våld verkligt skydd,
8. begär att denna helhetsstrategi åtföljs av utbildningsprogram samt nationella och internationella
informationskampanjer,
9. begär att kommissionen genomför en informationskampanj riktad till lagstiftare och parlament i de
berörda länderna i syfte att maximera effekten av befintlig lagstiftning samt att kommissionen biträder vidformuleringen och antagandet av lagstiftning, där sådan saknas,
10. begär av Europeiska unionen och medlemsstaterna att kvinnlig könsstympning skall utgöra grund
för åtal, dom och påföljd, utifrån en helhetsstrategi som beaktar de normativa, hälsomässiga, sociala ochintegrationsmässiga aspekterna av invandrargruppernas liv,
11. ber därför medlemsstaterna att:
 betrakta alla former av kvinnlig könsstympning som straffbara handlingar, oberoende av om den
berörda kvinnan har gett någon form av samtycke eller inte, samt att straffa personer som bistår,
uppmanar, råder eller uppmuntrar en person att utsätta en kvinnas eller en flickas kropp för någonav dessa handlingar,
 åtala, inleda domstolsförhandlingar mot och rättsligen straffa varje invånare som har begått brottet
kvinnlig könsstympning, även om det har begåtts utanför landets gränser (extraterritoriellt brott),
 vidta rättsliga åtgärder som ger domare eller åklagare rätt att vidta förebyggande försiktighetsåtgärder
om de känner till fall där kvinnor eller flickor riskerar att könsstympas,
 anta administrativa bestämmelser rörande sjukvårdsinrättningar och sjukvårdspersonal, utbildnings-
center och personal inom socialförvaltningen, liksom uppföranderegler, föreskrifter och deontologiskaregler om att sjukvårdspersonal, sociala myndigheter och lärare skall anmäla fall där könsstympningredan utförts eller fall där en kvinna riskerar att könsstympas och måste skyddas, samt att de infor-
merar och medvetandegör familjerna om denna fråga, något som inte skall innebära ett brott mot
tystnadsplikten,
 utifrån bestämmelserna om skydd av barns rättigheter betrakta att hotet och/eller risken att utsättas för
kvinnlig könsstympning som en grund för ett myndighetsingripande,28.3.2002 SV C 77 E/131 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001
 inleda en förebyggande social handlingsstrategi för skydd av minderåriga flickor, vilken inte stigmati-
serar invandrargrupperna, med hjälp av offentliga program och sociala tjänster för att både förebygga(utbildning och medvetandegörande av riskgrupper och konkreta fall) kvinnlig könsstympning ochbistå offren för sådana handlingar (psykiskt och medicinskt stöd, inbegripet fall då kostnadsfri medi-cinsk återställande behandling vore möjlig),
 sprida exakt och lättförståelig information till icke läskunniga personer, särskilt genom de europeiska
ländernas konsulat när visum utfärdas; immigrationsmyndigheterna bör vid inresan till mottagar-länderna även informera om skälen till det lagstadgade förbudet, för att förklara för familjerna attförbudet av könsstympning inte på något sätt är ett uttryck för en fientlig kulturell inställning, utanett rättsligt skydd för kvinnor och flickor; familjerna bör även informeras om att de rättsliga påfölj-derna för könsstympning kan inbegripa fängelsestraff,
 utarbeta handböcker och riktlinjer för sjukvårdspersonal, lärare och socialassistenter i syfte att på ett
respektfullt sätt informera och undervisa föräldrarna, om nödvändigt via tolk, om de mycket stora
riskerna med kvinnlig könsstympning och det faktum att det är en kriminell handling i Europeiskaunionens medlemsstater,
 organisera sexualundervisningskurser för skolor och relevanta grupper för att informera om följderna
av kvinnlig könsstympning,
 samarbeta med och finansiera verksamheten inom de nätverk och frivilligorganisationer som i nära
kontakt med familjer och samhällsgrupper arbetar med utbildning, upplysning och medling i frågorsom rör kvinnlig könsstympning,
12. uppmanar rådet att efter samråd med parlamentet vidta åtgärder för att bekämpa detta fenomen i
enlighet med artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, som ett led i kampenmot könsrelaterad diskriminering och våld mot kvinnor och flickor,
13. begär att de åtgärder som vidtas även inbegriper bistånd i form av särskilt stöd till och återanpass-
ning av kvinnor som drabbats av våldshandlingar, samt utbildning och medvetandegörande av tjänstemän
inom rätts- och polisväsendet om de problem som är kopplade till våld mot kvinnor,
14. begär att kommissionen och rådet som en del av arbetet för att föra upp immigrations- och asyl-
politiken på gemenskapsnivå  i enlighet med avdelning IV i Amsterdamfördraget  vidtar åtgärder avse-ende beviljande av uppehållstillstånd och skydd av offer för denna handling samt erkänner rätten till asylför kvinnor och flickor som riskerar att utsättas för könsstympning,
15. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att vidta alla nödvändiga åtgärder för att frå-
gan om rätt till behandling av asylansökan för kvinnor som hotas av kvinnlig könsstympning skall priori-teras på dagordningen för FN:s generalförsamling 2002,
16. ser positivt på de viktiga bidragen från många internationella och nationella frivilligorganisationer,
forskningsinstitut, det europeiska nätverket för motverkande av kvinnlig könsstympning i Europa ochengagerade enskilda personer, som tack vare finansiering från bland annat FN:s organ och Daphne-
programmet bedriver olika projekt för att skapa medvetenhet om samt förebygga och avskaffa kvinnlig
könsstympning; nätverksarbete bland frivilligorganisationer och gemenskapsorganisationer på nationell,regional och internationell nivå är mycket viktigt för att man skall kunna avskaffa kvinnlig könsstympning,utbyta information och erfarenheter och genomföra gemensamma insatser,
17. begär att kvinnlig könsstympning integreras till fullo i unionens utvecklingspolitik, eftersom det är
en mycket allvarlig kränkning av de grundläggande mänskliga rättigheterna, med hänsyn till rådets förord-ning (EG) nr 2836/98 av den 22 december 1998 till följd av slutdeklarationen från den fjärde internatio-nella kvinnokonferensen i Peking 1995 och handlingsplattformen från denna konferens, samt att motver-kande av kvinnlig könsstympning görs till en prioriterad verksamhet inom samarbetsprogrammen för hälsaoch reproduktiva rättigheter,C 77 E/132 SV 28.3.2002 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001
18. uppmanar kommissionen och rådet att helt och fullt beakta en strategi mot kvinnlig könsstympning
i de strategidokument som upprättas för samarbete med tredje land,
19. uppmanar kommissionen och rådet att ta upp frågan om en strategi mot kvinnlig könsstympning i
sina diskussioner med berörda AVS-länder om deras program för utvecklingssamarbete (nationella väg-ledande program) enligt Cotonouavtalet,
20. uppmanar de länder där kvinnlig könsstympning förekommer, särskilt berörda AVS-länder som är
parter i Cotonouavtalet, att snarast anta lagar som förbjuder sedvänjan, om sådana inte redan finns, och att
godkänna lagstiftning och förfaranden för deras verkställighet,
21. påminner om artiklarna 9, 25 och 31 i Cotonouavtalet och uppmanar kommissionen och rådet att
intensifiera sitt arbete för att genomföra de program som gäller kvinnlig könsstympning,
22. rekommenderar att de spridda budgetmedel som nu avsätts för arbetet mot kvinnlig könsstympning
i tredje länder samlas i en och samma budgetpost, eller i en tydligt identifierbar och separat del av enbefintlig budgetpost, och att minst 10 miljoner euro per år avsätts för detta från och med budgeten för2002,
23. anser att kvinnlig könsstympning mot bakgrund av bestämmelserna om mänskliga rättigheter i EU:s
utvecklingsprogram är en sådan allvarlig kränkning av kvinnors rättigheter att kommissionen bör varaberedd att åberopa dessa bestämmelser om regeringarna i fråga inte är villiga att inbegripa arbetet motkvinnlig könsstympning i samarbetet,
24. begär att man främjar externt stöd till sådana länder som har vidtagit rättsliga och administrativa
åtgärder som förbjuder och bestraffar kvinnlig könsstympning, liksom utbildnings- och sjukvårdsprogramsamt sociala program på platser där könsstympning ofta förekommer, för att förebygga och bekämpa dettabruk; uppmanar de berörda regeringarna att förbjuda kvinnlig könsstympning och ber kommissionen attha nära samarbete med de frivilligorganisationer, lokala initiativtagare och religiösa ledare som arbetar föratt kvinnlig könsstympning skall avskaffas,
25. framhåller att förändringar på medellång och lång sikt måste komma inifrån länderna i fråga och att
det internationella utvecklingsbiståndet, såsom gemenskapens utvecklingsprogram, spelar en mycket viktigkompletterande roll,
26. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att tillämpa artikeln om mänskliga rättigheter
för att prioritera arbetet mot kvinnlig könsstympning i förbindelserna med tredje länder, särskilt de ländersom enligt Cotonouavtalet har privilegierade förbindelser med Europeiska unionen samt utöva påtryck-ningar för att dessa stater skall stifta lagar och vidta administrativa, rättsliga och förebyggande åtgärder isyfte att avskaffa detta bruk,
27. insisterar på att Europeiska unionen skall göra sin röst hörd inom FN, så att de många stater som
uttryckt reservationer rörande konventionen om avskaffande av våld mot kvinnor  om att de kommer attfullgöra sina skyldigheter enligt konventionen endast då dessa inte strider mot vissa traditioner, sedvänjoreller nationella lagar  drar tillbaka dessa reservationer, eftersom de strider mot konventionens anda ochsyfte och således är oacceptabla,
28. begär att Europeiska unionen, det vill säga samtliga institutioner och medlemsstater, på ett engage-
rat och kraftigt sätt försvarar de europeiska värdena som bygger på de mänskliga rättigheterna, rättsstatenoch demokratin; inga kulturella eller religiösa sedvänjor får strida mot dessa principer som ligger till grundför vår demokrati,
29. uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstater-
nas regeringar samt till AVS-ländernas regeringar.28.3.2002 SV C 77 E/133 Europeiska gemenskapernas officiella tidning
Torsdag 20 september 2001