SV    SV SV 
 
SV 1   SV  EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 15.9.2010 
SEK(2010) 1059 
  
KOMMISSIONENS ARBETSDOKUMENT 
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN 
  
Följedokument till 
  
Förslag till 
 
Förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister 
 
{KOM(2010) 484 slutlig} 
{SEK(2010) 1058} 
 
SV 2   SV Derivat är en viktig byggsten i den moderna fi nansvärlden. I grunden är de finansiella avtal 
som underlättar handel och riskförd elning. Namnet har det fått för att värdet härleds från 
(”derive”) en underliggande fakt or, som priset på ett finansie llt instrument (exempelvis en 
börsnoterad företagsaktie)  eller på en råvara (exempelvis olja ). Eftersom de sprider risker kan 
man använda dem antingen för att gardera sig (”he dge”) mot en viss risk eller för att tvärtom 
ta en risk (investera eller spekulera). Det kan också användas som arbitrage mellan olika marknader. 
Derivat kan vara allt från helt standardis erade instrument (exempelvis terminer med 
hypotetiskt värde eller förfalloda g) till exempelvis swappar, som skräddarsys för en viss 
användares individuella behov. Hur derivaten handlas beror vanlig tvis på typen av derivat: 
Helt standardiserade derivat handlas normalt på reglerade handelsplatser,  dvs. derivatbörser. 
Kundanpassade (eller beställda) derivat handlas däremot bilatera lt, dvs. utanför börserna eller 
som man vanligtvis säger ”över disk” ( over-the-counter , OTC). 
Under den rådande finanskrisen har markna den för OTC-derivat hamnat i centrum för 
tillsynsorganens uppmärksamhet. Bristerna på de nna marknad blev uppe nbara genom att Bear 
Sterns nästan kollapsade i mars 2008, att Lehm an Brothers gick i konkurs den 15 september 
2008 och AIG räddades nästa dag. I detta sammanhang uppmärksammade 
tillsynsmyndigheterna särskilt den roll som kr editswappar (”credit default swaps”, CDS) 
spelade under krisen. 
Sedan oktober 2008 har kommissione n arbetat aktivt för att ta it u med de brister som krisen 
lade i dagen. Kortsiktigt inriktade sig kommi ssionen på marknaden för kreditswappar och 
utverkade ett åtagande från de största ha ndlarna på marknaden om att börja cleara 
Europarelaterade transaktioner med kredit swappar via en central motpart (”central 
counterparty”, CCP). På medellång sikt in riktade den sig på en grundlig översyn av 
derivatmarknaderna som resulterade i att två meddelanden om derivatmarknader offentliggjordes i juli respektive oktober 2009. 
I det första meddelandet granskad es derivatens roll under finans krisen, gjordes en genomgång 
av derivatmarknadernas fördelar och risker och bedömdes hur de på visade riskerna kunde 
minskas. I det andra meddelandet beskrevs de framtida politiska åtgärder som kommissionen 
vill föreslå för att öka överbl ickbarheten på derivatmarknaden, minska motparters kreditrisker 
och operativa risker i samband med handel samt öka marknadens integritet och översiktlighet. 
Denna konsekvensbedömningrapport åtföljer en del av de förslag som kommissionen aviserat, 
nämligen de som handlar om att öka överblick barhet och minska kreditrisker och operativa 
risker för motparter genom clearing- oc h avvecklingsmarknadens infrastruktur. 
Överblickbarhet 
Marknaden för OTC-derivat är till sin natur ogeno mskådlig. Detta beror på att OTC-derivat är 
privata avtal, varför det vanligtvis bara är avtalsparterna som har uppgifter om dem. 
Finanskrisen belyste bristen på information om enskilda företags innehav av och exponering 
mot OTC-derivat. Denna brist på information hi ndrar dels tillsynsmyndigheterna från att i tid 
upptäcka ökade risker i enskilda institut och i systemet som helhet. Det hindrar dem också från att korrekt bedöma konsekvenserna av en marknadsaktörs konkurs och från att i sådana 
fall reagera på lämpligt sätt (vilket var uppenbart i fallet Lehman). Dels skapar det misstankar 
och osäkerhet bland marknadsaktörerna under en kris. 
 
SV 3   SV Motpartskreditrisker 
Derivatavtal binder motparterna under OTC-de rivatets löptid. Unde r avtalsperioden får 
motparterna fordringar på varandra, i och me d att avtalets rättigheter och skyldigheter 
utvecklas med avtalets underliggande instrument . På detta sätt uppstår en motpartskreditrisk, 
dvs. risken för att en motpart unde rlåter att uppfylla av talsvillkoren i tid. Öv er tiden hanteras 
dessa risker genom clearing. Denna kan ske central t – via en central motp art – eller bilateralt. 
Visserligen används båda typern a av clearing på marknaden fö r OTC-derivat, men bilateral 
clearing är den vanligas t förekommande formen. 
Krisen visade att OTC-derivats motpartskr editrisker var mycket större än vad både 
marknadsaktörerna och tillsynsmyndigheterna tidi gare hade trott. Med andra ord var de 
säkerheter som användes för att reducera motpar tskreditriskerna otillräckliga. Huvudorsaken 
till detta är otillräckliga säke rheter på den del av marknaden som har bilateral clearing, 
antingen för att vissa marknadsaktörer inte  behöver ställa säkerheter för sin OTC-
derivathandel eller som en följd av riskhant eringsrutinerna hos de  marknadsaktörer som 
ställer säkerhet. 
Operativa risker 
Från det att två parter kommit överens om a tt handla med OTC-derivat, går transaktionen 
igenom flera faser till dess att den har bekräf tats. Under ett OTC-deri vatavtals löptid måste 
också flera händelser hanteras  med anledning av avtalets rättigheter och skyldigheter 
(exempelvis säkerhetsförvalt ning och kontantbetalningar). 
Då marknaderna för OTC-derivat är mycket fl exibla vad gäller derivatavtalens ekonomiska 
och juridiska villkor, finns det många mycket anpassade och komplexa avtal. Sådana avtal 
kräver fortfarande betydande manuella insatser  i många transaktionsfaser. Detta ökar de 
operativa riskerna och kan leda till rättsliga ri sker, kan minska överskådligheten och även öka 
motpartens kreditrisker. 
Målet 
Målet för denna konsekvensbedömning är att utre da om det på gemenskapsnivå kan finnas 
lösningar på de ovan skisserade problemställn ingarna. Det allmänna målet är att minska 
systemriskerna, samtidigt som säkerheten och effektiviteten på marknaden för OTC-derivat 
ökas. För att detta allmänna mål ska kunna uppnås,  krävs det enligt ovan att tre specifika 
politiska mål uppnås, nämligen följande: i) Att överblickbarheten ökas, ii) att motpartskreditriskerna minskas, och iii) att de operativa riskerna med OTC-derivaten 
minskas. Eftersom dessa mål fortfarande är ga nska allmänna, är det nödvändigt att formulera 
mer operativa mål: 
1. Inhämta fullständig och allsidig in formation om OTC-derivatpositioner. 
2. Öka användningen av clearing via central motpart. 3. Förbättra bilaterala clearingförfaranden. 4. Öka OTC-derivatavtalens standardisering. 
Lämpligaste politiska alternat iv och politiska instrument 
 
SV 4   SV I konsekvensbedömningen analyseras sedan varj e enskilt politiskt alternativ för de ovan 
angivna operativa målen. Dessa jämförs också med ett basscenario för att ringa in det lämpligaste tillvägagångssättet. Efter denna analys dras i kons ekvensbedömningen slutsatsen 
att de största nettofördelarna skul le erhållas genom följande åtgärder: 
1. Krav på att marknadsaktörerna rapporte rar in alla nödvändiga uppgifter om sina 
OTC-derivatportföljer till ett transaktionsregister eller, om detta visar sig omöjligt, direkt till tillsynsmyndigheterna. Krav  på offentliggörande av sammanfattande 
uppgifter om positioner. 
2. Krav på att clearing av OT C-derivat via central motpart uppfyller vissa fastställda 
kriterier. 
3. Uppställande av specifika mål för bila teral clearing av tr ansaktioner med OTC-
derivat. 
4. Uppställande av specifika mål för juridi sk standardisering och standardisering av 
förfaranden. 
En förordning bedöms vara det lämpligaste politiska instrume ntet för att uppnå de önskade 
målen, mot bakgrund av de lämpligas te alternativen och behovet av  att se till a tt lagstiftningen 
tillämpas på samma sätt i hela EU, utan ytterlig are nationella regler (s å kallad ”gold-plating”) 
och utan att ge nationella lagstif tare något befogenhetsutrymme. 
Clearing- och avvecklingsmarknadens infrastruktur 
Ett beslut om krav på centrala motparter och transaktionsregister kommer att förstärka de 
förstnämndas systemroll och ge de sistnämnda en  sådan roll (i den mån de inte redan hade 
det). Det måste därför säkers tällas att denna infrastruktur är säker och sund, så att 
tillämpningen inte ökar systemriskerna utan faktiskt minskar dem. Med detta mål för ögonen konstateras det i konsekvensbedömni ngen att det återstår vissa frågor kring hur centrala 
motparter och transaktio nsregister ska fungera. 
Centrala motparter 
En central motpart definieras som en enhet so m träder emellan motparterna i avtal som är 
föremål för handel på en eller flera finansma rknader och blir köpare till varje säljare och 
säljare till varje köpare. Dess centrala roll på  marknaden gör att en central motpart normalt 
inte bär marknadsrisken (som fortfarande bä rs av de ursprungliga avtalsparterna). Som 
motpart vid varje position bär em ellertid en central motpart kr editrisken, om en av dess 
motparter går i konkurs. På motsvara nde sätt bär en central motpar ts motparter kreditrisken att 
den centrala motparten går i konkurs. En central  motpart minskar sin kreditriskexponering 
mot motparterna genom ett antal förstä rkningsmekanismer och normalt ingår här 
tillträdesbegränsningar, riskhant eringsverktyg (som ställande av  säkerheter) samt ömsesidigt 
bärande av förluster. Dessa mekanismer är  kända som den centrala motpartens ”risk 
waterfall”. 
Genom sin riskspridande roll ha r centrala motparter en nycke lroll på den marknad där de 
agerar. Om de går i konkurs, kan detta följakt ligen bli en väsentlig systemhändelse. På grund 
av sin viktiga roll i systemet är centrala motpar ter hårt reglerade. I EU regleras centrala 
motparter på nationell nivå. Att regelverket för centrala motparter är olika i olika medlemsstater hindrar likvärdiga konkurrensvillkor, vilket gör det kostsammare och 
 
SV 5   SV potentiellt osäkrare att tillhandahålla centrala mo tpartstjänster än vad som är önskvärt. Detta 
utgör ett hinder för integreringen av finansmarknaden i EU. 
Mot denna bakgrund övervägde kommissionen at t införa EU-lagstif tning om centrala 
motparter 2006 men beslutade att avstå. För att trygga säkrare och effektivare centrala 
motpartstjänster inom EU valde den i stället att kombinera branschens självreglering (den uppmanade branschen att enas om en uppföra ndekod) med samarbete mellan medlemsstaterna 
(den krävde att rekommendationerna om centr ala motparter från ECBS och europeiska 
värdepapperstillsynskommittén skulle färdigställas). 
Det har sedan blivit uppenbart  att den av kommissionen valda inriktningen inte kommer att 
vara tillräcklig för att undanröja problemen med centrala motparter. Detta beror delvis på bristerna med själva inriktningen och delvis på  att nya problem uppstått . Det första handlar 
främst om insikten att man med rekommenda tioner inte kan uppnå samma harmonisering av 
regelverket som lagstiftning på EU-nivå. De t andra handlar bland annat om hinder mot 
affärsrelationer, ett växande hot om konkurrens  med risk mellan centrala motparter samt 
problemet med att överföra säkerheter på de centrala motparternas område. 
Mot bakgrund av dessa probl em övervägs i konsekvensbedöm ningen olika sätt att öka 
säkerheten och effektiviteten när det gä ller investerarskyddet  och clearing- och 
avvecklingsmarknadens infrastruktur i EU. I de tta syfte att uppställs fyra specifika mål, 
nämligen följande: i) Öka de centrala motparternas säkerhet, ii) skapa likvärdiga konkurrensvillkor för centrala motpartstjänster, iii) främja affärsrelationer mellan centrala 
motparter, och iv) öka säkerheten för operatöre r som indirekt kommer i kontakt med centrala 
motparter. De ovan angivna specifika målen förutsätter att följande  operativa mål uppnås: 
1. Undanröjande av hinder för gränsöve rskridande centrala motpartstjänster. 
2. Undanröjande av hinder mot affärsre lationer mellan centrala motparter. 
3. Förhindrande av riskkonkurrens  mellan centrala motparter. 
4. Främjande av överförbarheten när det gäller kundpositioner och tillhörande 
marginalsäkerheter. 
I konsekvensbedömningen analyseras sedan varj e enskilt politiskt alternativ för de ovan 
angivna operativa målen. Dessa jämförs också med ett basscenario för att ringa in det lämpligaste tillvägagångssättet. Efter denna analys dras i kons ekvensbedömningen slutsatsen 
att de största nettofördelarna skul le erhållas genom följande åtgärder: 
1. Införande av pass för centrala motpartstjän ster, baserat på nati onell auktorisering och 
tillsyn av centrala motparter, med en  starkare roll för tillsynskollegiet. 
2. Införande av allmänna krav och förfarande n för centrala motparters rätt att samverka, 
under förutsättning att risker hanteras  och att behöriga myndigheter godkänner 
affärsrelationen. 
3. Införande av strikta gemensamma ri skstandarder för centrala motparter. 
4. Krav på att centrala motparter ska erbj uda indirekta aktörer att placera sina 
marginalsäkerheter på segregerade kont on (omnibus- eller förvaltarkonton) och 
överlåta beslutet på dem. 
 
SV 6   SV Även i detta fall bedöms en förordning vara de t lämpligaste politiska instrumentet för att 
uppnå de önskade målen. 
Transaktionsregister 
Ett transaktionsregister är et t centraliserat register, med en  elektronisk databas med poster 
som motsvarar utestående OTC-derivattrans aktioner (avtal). Utöver denna huvudverksamhet 
kan ett sådant register också ut vidgas till andra tjänster, som ha ntering av avtalshändelser och 
transaktionsbearbetningstjänster. Inom marknade ns infrastrukturer är de nytillkomna (det 
första startades i slutet av 2006) och var tills he lt nyligen oreglerade. Samhällspolitiskt är den 
största fördelen med ett transaktionsregister att det möjliggör ökad överblickbarhet genom sin 
registrering och sina til lförlitliga uppgifter. 
Under krisen blev det största problemet tillsynsmyndigheternas åtkomsttid när det gällde 
transaktionsregistrets uppgifter om kred itderivat (det enda då existerande 
transaktionsregistret). Tillsynsmyndigheternas åtkomsttid kommer att bli ännu viktigare med den systemroll transaktionsregister kommer att få till följd av rapporteringskravet. Detta krav 
kommer också att göra att flera andra aspekter på transaktionsregistrens verksamhet måste tas upp. 
I konsekvensbedömningen undersöks hur transak tionsregister kan bli säkra, sunda och 
effektiva, bli en stödjepunkt för rapporteringskr avet samt trygga att behöriga myndigheter har 
tillräckligt med information för att kunna utföra  sitt uppdrag. För att detta allmänna mål ska 
kunna uppnås anges i konsekvensbedömningen tre mer specifika politiska mål, nämligen 
följande: i) Säkerställa att transaktionsregisters lagrade uppgifter är säkra och tillförlitliga, ii) 
skapa likvärdiga konkurrensvillkor fö r transaktionsregister s tjänster, och iii) tillse att behöriga 
myndigheter har obegränsad tillgång till tr ansaktionsregisters lagrade uppgifter. I 
konsekvensbedömningen anges sedan bara ett opera tivt mål, nämligen att införa allmänna 
regler för transaktionsregisters verksamhet. 
I konsekvensbedömningen analyseras sedan varj e enskilt politiskt alternativ för de ovan 
angivna operativa målen. Dessa jämförs också med ett basscenario för att ringa in det lämpligaste tillvägagångssättet. Efter denna analys dras i kons ekvensbedömningen slutsatsen 
att de största nettofördelarna skulle erhållas genom att lagstifta om transaktionsregisters 
verksamhet, där Europeiska värdepappersmyndighe ten skulle svara för registrering och tillsyn 
på EU-nivå. 
Även i detta fall bedöms en förordning vara de t lämpligaste politiska instrumentet för att 
uppnå de önskade målen.