Enligt meddelandet om den europeiska gröna given ska kommissionen intensifiera sitt arbete med medlemsstaterna för att bättre förebygga industriolyckor. Kommissionen har dessutom i handlingsplanen för nollförorening meddelat att den kommer att ytterligare stärka sitt stöd till medlemsstaterna när det gäller att till exempel bedöma riskerna för verksamheter – i syfte att öka de förebyggande insatserna – och följderna av eventuella olyckor.

Som framgår av Figure 2 kan man notera en långsam men stadig ökning av antalet verksamheter som omfattas av direktivet. Detta måste ses i ljuset av de tre utvidgningar av EU som ägde rum under perioden (2004, 2007 och 2013) och den utökning av farliga ämnen som omfattas av Seveso III-direktivet som gjordes efter översynen av Seveso II-direktivet 2012. Uppgifter om verksamheter på lägre nivå rapporterades först från och med rapporteringsperioden 2009–2011.

Andelen verksamheter på högrerespektive lägre nivå var i stort sett oförändrad under rapporteringsperioden, med i genomsnitt 43 % (5 090 verksamheter) på högre nivå och 57 % (6 686 verksamheter) på lägre nivå.

Medlemsstaterna rapporterade att totalt 11 776 verksamheter omfattades av Seveso III-direktivet år 2018 (se Figur 1). Det är en ökning (med 479 verksamheter) jämfört med slutet av föregående rapporteringsperiod (2012–2014), då 11 297 verksamheter rapporterades. De länder som hade den största andelen av dessa verksamheter var Tyskland (31 %), Frankrike (11 %), Italien (8 %), Förenade kungariket (8 %) – som fortfarande var en EU-medlemsstat under den aktuella rapporteringsperioden – och Spanien (7 %).

Samtliga 28 medlemsstater lämnade in sina fyraårsrapporter till kommissionen för perioden 2015–2018.

-I del I sammanfattas informationen från medlemsstaterna om genomförandet av Seveso-direktivet. Avsnitt 1.1 omfattar information som samlats in genom ett frågeformulär som fokuserade på tidigare identifierade problemområden. Syftet med denna sammanfattning är att bedöma situationen när det gäller direktivets genomförande och att identifiera eventuella brister. I avsnitt 1.2 kompletteras detta med uppgifter om olyckshändelser baserade på en analys av databasen över allvarliga olyckor (eMARS), som drivs av Byrån för allvarliga olycksrisker vid Europeiska kommissionens gemensamma forskningscentrum.

Enligt artikel 12.6 i Seveso III-direktivet ska medlemsstaterna se till att externa planer för räddningsinsatser granskas, prövas och, om det är nödvändigt, uppdateras med lämpliga tidsintervall på högst tre år. När det gäller denna skyldighet visar rapporteringsperioden 2015–2018 på en viss förbättring jämfört med tidigare perioder. Under rapporteringsperioden 2006–2008 granskades och prövades 60 % av de externa planerna för räddningsinsatser. Under perioden 2009–2011 ökade denna andel till 73 %, och uppgick till 75 % i slutet av 2014. Under rapporteringsperioden 2015–2018 prövades 77 % av de totalt 5 090 verksamheterna på hög nivå.

Figur 8: Andel inspekterade verksamheter på lägre nivå per medlemsstat

Figur 7: Andel inspekterade verksamheter på högre nivå per medlemsstat

De uppgifter som de behöriga myndigheterna rapporterat under den senaste rapporteringsperioden visar att de flesta verksamheter på högre nivå (3 556 av totalt 5 090 verksamheter på högre nivå) inspekteras årligen (se Figure 7 ). För de återstående verksamheterna grundas tillsynsprogrammet och besökstätheten på en systematisk bedömning av faran för en allvarlig olyckshändelse vid de berörda verksamheterna.

Sammanlagt har 92 % av verksamheterna på högre nivå gjort sådan information tillgänglig för allmänheten. Detta är en ökning med 11 % jämfört med de 81 % av verksamheter på högre nivå som hade gjort denna information tillgänglig under rapporteringsperioden 2012–2014. De uppgifter som rapporterats om denna aspekt av genomförandet presenteras i Figure 6 .

De flesta medlemsstater rapporterade inte några förbud mot drift av verksamheter på grund av att verksamhetsutövarens åtgärder för att förebygga och begränsa allvarliga olyckshändelser var uppenbart otillräckliga under rapporteringsperioden (se Figure 9 and 10 ). Totalt registrerades 8 207 tvingande åtgärder under rapporteringsperioden. De allra flesta fallen rapporterades av Nederländerna (4 023) och Rumänien (3 586).

Vissa medlemsstater har lämnat närmare uppgifter om det totala beloppet för de påföljder som tillämpades (t.ex. Slovakien, 25 250 euro, och Lettland, 6 335 euro).

I allmänhet prioriteras korrigerande åtgärder, såsom utfärdande av varningar, i stället för tvingande åtgärder. I allmänhet fungerar ett närmare samarbete med verksamhetsutövarna bra, vilket innebär att tvingande åtgärder och sanktioner tenderar att vara ett undantag.

1.2.Statistik över allvarliga olyckshändelser

Antalet allvarliga olyckshändelser är en av de viktigaste indikatorerna för att mäta Seveso III-direktivets övergripande effektivitet när det gäller att minimera antalet olyckor och de skadliga följder som de kan leda till. Enligt artikel 18 ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om de allvarliga olyckshändelser som har inträffat på deras territorium, och som uppfyller kriterierna i bilaga VI.

Mellan 2000 och 2018 registrerades sammanlagt 518 olyckshändelser i eMARS-databasen. Av dessa 518 olyckshändelser har 442 (85 %) bedömts vara allvarliga olyckshändelser som uppfyller kriterierna i bilaga VI till Seveso III-direktivet. Som framgår av Figure 11 visar det totala antalet allvarliga olyckshändelser på en stabil utveckling under de senaste åren, trots det ökade antalet verksamheter som omfattas av Seveso III-direktivet. Under perioden 2005–2015 var antalet olyckor, baserat på kontrollerade uppgifter, mindre än 25 per år för de totalt 11 776 verksamheter som omfattas av direktivets bestämmelser.

Med tanke på den mycket höga industrialiseringsgraden i EU visar nedanstående uppgifter att Seveso III-direktivet i stor utsträckning bidrar till att uppnå en låg frekvens av allvarliga olyckshändelser. Direktivet betraktas också allmänt som ett riktmärke för politiken kring industriolyckor och har varit en förebild för lagstiftning i många länder i världen.





Även om antalet dödsfall på grund av allvarliga kemiska olyckshändelser har varit ganska lågt under de senaste åren var antalet dödsfall betydligt högre så sent som 2014 och 2015. Detta visar på vikten av fortsatt vaksamhet inför riskerna i samband med kemiska olyckor (se Figure 12 och Figure 13 ).

Figur 13: Antal personskador på och utanför verksamhetens område under perioden 2000–2018