1.Bakgrund och syfte

Denna rapport svarar mot kravet i artikel 23.2 i direktiv 2011/36/EU om förebyggande och bekämpande av människohandel, om skydd av dess offer och om ersättande av rådets rambeslut 2002/629/RIF, enligt vilket ”[k]ommissionen [...] senast den 6 april 2016 [ska] överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet med en bedömning av vilken inverkan den befintliga nationella lagstiftningen som kriminaliserar användare av tjänster som är ett resultat av utnyttjande av människohandel har på förebyggandet av människohandel, vid behov åtföljd av lämpliga förslag”.

Hänvisning till kriminaliseringen av användning av tjänster utförda av offer för människohandel görs i artikel 18.1 och 18.4 (under rubriken ”Förebyggande”) i direktiv 2011/36/EU, där följande anges: ”1. Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder, som utbildning, i syfte att motverka och minska den efterfrågan som ligger till grund för alla former av utnyttjande som är relaterade till människohandel. […] 4. I syfte att på ett mer effektivt sätt förhindra och bekämpa människohandel genom att motverka efterfrågan ska medlemsstaterna överväga att vidta åtgärder för att straffbelägga användning av tjänster som är ett resultat av utnyttjande som avses i artikel 2, när denna användning sker med vetskap om att personen i fråga är offer för ett brott som avses i artikel 2”.

Denna rapport innehåller en beskrivning av befintlig nationell lagstiftning där användningen av tjänster utförda av offer för människohandel kriminaliserats samt en bedömning av effekterna av sådana rättsliga åtgärder. Det ligger utanför tillämpningsområdet för artikel 23.2 att undersöka andra icke-rättsliga åtgärder som kan finnas på nationell nivå, eller lagstiftning som inte rör kriminaliseringen av användningen av tjänster utförda av offer för människohandel. Notera att det inte görs någon bedömning av hur bestämmelserna i direktiv 2011/36/EU efterlevs i denna rapport. Rapporten bör läsas tillsammans med rapporten som bedömer i vilken utsträckning medlemsstaterna vidtagit nödvändiga åtgärder för att uppfylla kraven i direktiv 2011/36/EU om förebyggande och bekämpande av människohandel samt skydd av dess offer i enlighet med artikel 23.1 (COM(2016) 722). Den tar också hänsyn till kommissionens första rapport om framsteg i kampen mot människohandel och om skydd av dess offer (nedan kallad framstegsrapporten).

Vid utarbetandet av denna rapport har kommissionen använt uppgifter från medlemsstaterna som mottagits genom ett frågeformulär som skickades i maj 2016 och genom samråd med civilsamhället i det europeiska civila samhällets forum mot människohandel samt via Europeiska kommissionens expertgrupp för frågor om människohandel.

2.Befintlig nationell lagstiftning som kriminaliserar användning av tjänster som är ett resultat av utnyttjande av människohandel

2.1. Sammanfattning av svar

Analysen nedan grundar sig på de svar som lämnats av medlemsstaterna. Kommissionen kan inte utesluta att andra nationella bestämmelser eller annan utveckling förekommer. Mot bakgrund av analysen uppmanade kommissionen medlemsstaterna att rapportera om befintlig nationell lagstiftning som kriminaliserar användningen av tjänster som är ett resultat av utnyttjande av människohandel, vem exakt som omfattas av kriminaliseringen, om kriminalisering av alla former av utnyttjande avses, om lagstiftningen kräver bevis för vetskapen om att personen i fråga är offer för människohandel och hur det påverkar tillämpningen av lagstiftningen, vilka åtgärder som vidtagits för att se till att allmänheten får kännedom om lagen för att säkerställa ett bättre genomförande, tillgängliga statistiska uppgifter om åtal och fällande domar och rättsliga hinder; om det i dagsläget inte finns någon nationell lagstiftning, vilka skälen är till detta och vilka alternativ som finns för att fullgöra skyldigheten att överväga kriminalisering, hur de bedömer konsekvenserna av en sådan lagstiftning och om de har relevanta förslag, vilka förfaranden som finns för samråd, samt om de beställt någon utvärdering av och forskning om sådan lagstiftning.

Det bör framhållas redan från början att medlemsstaterna inte i de uppgifter som lämnades redogjorde för hur de uppfyllt den rättsliga skyldigheten att överväga att kriminalisera utnyttjande av offer, vilken följer av artikel 18.4 i direktiv 2011/36/EU.

Analysen av medlemsstaternas svar visar att det vid tidpunkten för utarbetandet av denna rapport fanns tio (10) medlemsstater som kriminaliserat användningen av tjänster som är ett resultat av alla former av utnyttjande av offer för människohandel, och femton (15) medlemsstater som fastställt endast en begränsad och selektiv kriminalisering av användningen av tjänster utförda av offer för människohandel.

Närmare bestämt:

1) Medlemsstater som har kriminaliserat alla former av utnyttjande (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK)

Tio (10) medlemsstater angav att de hade befintlig nationell lagstiftning som kriminaliserar användning av tjänster som är ett resultat av utnyttjande av människohandel (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK), och att denna omfattar alla former av utnyttjande.

BG meddelade kommissionen att enligt den bulgariska strafflagen (artikel 159c) ska en fysisk person som utnyttjar en person som utsatts för människohandel för sedeslöshet, tvångsarbete eller tiggeri, avlägsnande av organ, vävnader, celler eller kroppsvätskor eller med våld tvingar någon till underkastelse, utan dennes samtycke, bestraffas med frihetsberövande på mellan tre och tio år och ett bötesbelopp på mellan 10 000 och 20 000 leva. HR har liknande bestämmelser men går ännu längre, eftersom alla personer som medvetet utnyttjar ett offer eller dennas tjänster åläggs samma straff som de som åtalas för brottet människohandel. CY rapporterar att artikel 17 i lag nr 60 (I)/2014 föreskriver att varje person som rimligen kan anta att det arbete eller de tjänster han eller hon utnyttjar tillhandahålls av ett offer för människohandel har begått ett brott enligt lagstiftningen mot människohandel. EL fastställde sådana bestämmelser i sin nationella lagstiftning år 2013 genom lag 4198/2013, som kriminaliserar de personer som medvetet godtar arbetet av en person som är offer för människohandel liksom de personer som medvetet utför en sexuell handling med en person som är offer för människohandel. LT rapporterade att enligt artikel 147-2 i strafflagen ska den person som använder tjänster tillhandahållna av offer för människohandel och som visste eller borde ha vetat att det var fråga om offer bestraffas med böter eller frihetsberövande åtgärder. Det bör dock noteras att en person som utför sådana handlingar och därefter frivilligt informerar de brottsbekämpande organen och aktivt samarbetar med dem, innan han eller hon förklaras vara misstänkt, kan befrias från straffrättsligt ansvar. Dessutom hålls även juridiska personer ansvariga för sådana handlingar. MT informerade kommissionen om att alla som är involverade i eller utnyttjar tjänster eller arbete med vetskapen om att personen som tillhandahåller dessa tjänster eller detta arbete varit offer för människohandel gör sig skyldiga till brott och ska, vid fällande dom, avtjäna ett fängelsestraff på mellan 18 månader och fem år. Liknande bestämmelser finns i PT och SI (med fängelsestraff på upp till tre år samt böter). RO meddelade kommissionen att enligt artikel 216 i den rumänska strafflagen ska alla personer som använder de tjänster som anges i artikel 182 i strafflagen (om utnyttjande), utöver människosmugglaren, och som inser att tjänsterna tillhandahålls av offer för människohandel, hållas straffrättsligt ansvariga.

2) Medlemsstater som inte har uttryckliga nationella bestämmelser om eller som har infört en begränsad och selektiv kriminalisering av användningen av tjänster utförda av offer för människohandel

Fjorton (14) medlemsstater rapporterade att deras nationella lagstiftning inte innehåller några uttryckliga bestämmelser som kriminaliserar användningen av tjänster som är ett resultat av alla former av utnyttjande av offer för människohandel (AT, BE, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LV, LU, NL, PL, SK). Vissa medlemsstater (FI, IE, SE) har infört lagstiftning mot utnyttjandet av offer för människohandel, men endast vid särskilda former av utnyttjande. Närmare bestämt rapporterade FI och IE att deras befintliga nationella lagstiftning endast gäller utnyttjandet av offer för människohandel för sexuell exploatering. SE rapporterade att det visserligen inte finns några särskilda bestämmelser när det gäller användningen av tjänster utförda av offer för människohandel, men att man tillämpar bestämmelser enligt lagen om förbud mot köp av sexuella tjänster, som kan omfatta användningen av tjänster utförda av offer för människohandel för sexuell exploatering.

I de medlemsstater som enligt sina inrapporterade uppgifter inte har fastställt några uttryckliga bestämmelser kan i vissa fall bestämmelser som rör sexualbrott eller sexuell exploatering av barn åberopas (t.ex. IT, ES, NL och BE). Även om IT inte har några sådana uttryckliga bestämmelser, är olaglig förmedling och utnyttjande av arbetskraft i allmänhet ett brott fastställt i artikel 603 bis i den italienska strafflagen. AT har inga särskilda bestämmelser gällande offer för människohandel men har nyligen antagit bestämmelser om sexuella handlingar utförda med personer mot deras vilja, genom utnyttjande av deras belägenhet eller genom hot.

Dessutom rapporterade vissa medlemsstater att de endast har befintliga åtgärder som införlivar och tillämpar direktiv 2009/52/EG av den 18 juni 2009 om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt (det så kallade direktivet om sanktioner mot arbetsgivare) (t.ex. PL eller HU). I detta sammanhang konstateras det i meddelandet om tillämpningen av direktiv 2009/52/EG av den 18 juni 2009 att medlemsstaterna i allmänhet kriminaliserat olaglig anställning under alla de omständigheter som avses i artikel 9 (inbegripet de fall då arbetsgivaren vet att arbetstagaren är offer för människohandel). Enligt detta meddelande straffas inte olagliga anställningar specifikt i situationer där arbetsgivaren visste att arbetstagaren var offer för människohandel i CZ och ES .