Varje kalenderår lämnar alla medlemsstater in en rapport för föregående kalenderår till Baselkonventionens sekretariat om rättsliga bestämmelser, genomförande och åtgärder för miljöskydd. Rapporterna sänds även till kommissionen, tillsammans med ytterligare information som lämnas i form av ett besvarat frågeformulär om genomförandet. Enligt artikel 51.4 i förordningen ska kommissionen vart tredje år utarbeta en rapport om genomförandet på grundval av medlemsstaternas svar. Sista datum för medlemsstaterna att skicka in information om genomförandet 2010–2012 till Eurostat var den 18 juni 2014.

Under 2012 transporterades bara 1 % av allt avfall utan att ha fått en klassificering, och 2011 var denna siffra 0 %. Detta är en betydande minskning jämfört med tidigare år, då 3 % (2009) respektive 4 % (2010) av allt avfall transporterades utan klassificering. Minskningen är än mer iögonfallande om man går längre tillbaka i tiden: under perioden 2005–2008 låg denna andel på mellan 7 och 14 %. De enda medlemsstater som transporterade avfall utan klassificering 2012 var Frankrike, Grekland och Luxemburg.

Enligt de officiella uppgifter som rapporterades in av medlemsstaterna transporterades 14 miljoner ton anmält avfall från EU-27 under 2012. Av denna mängd bestod fem ton av farligt avfall (dvs. omkring 7 % av allt farligt avfall som uppkom 2012). För 2011 och 2010 var denna siffra 15 respektive 12 miljoner ton (varav 6 miljoner ton farligt avfall båda åren). Detta kan jämföras med perioden 2007–2009, då den genomsnittliga mängden anmält avfall som transporterades från EU-27 var 11 miljoner ton per år, varav 8 miljoner ton farligt avfall (dvs. omkring 10 % av allt farligt avfall som uppkom 2012).

När det gäller uppkomst av farligt avfall räknat per capita hade Estland de högsta siffrorna för 2010–2012, i likhet med 2007–2009: den genomsnittliga mängden per capita var 6 902 kg. Rumänien producerade minst avfall 2010–2012: i genomsnitt 10 kg per capita. På andra plats låg Grekland, med 22 kg per capita. Rumänien hade också den lägsta siffran 2007–2009 (6 kg per capita).

Under denna rapporteringsperiod var den totala mängden avfall i EU-27 per capita 151 kg 2012, 149 kg 2011 och 151 kg 2010. Dessa siffror visar att det skett en minskning från den genomsnittliga siffran 158 kg för 2007–2009, men en ökning med 22 % sedan 2000. En tänkbar förklaring till detta mönster kan vara att mindre avfall uppkom till följd av den finansiella och ekonomiska krisen.

Under 2012 uppkom 76 miljoner ton farligt avfall i EU-27. Detta kan jämföras med 75 miljoner ton 2011 och 76 miljoner ton 2010. Mellan perioderna 2007–2009 och 2010–2012 minskade den totala mängden farligt avfall som uppkom med 4 %. Den genomsnittliga mängden som uppkom per år under perioden 2007–2009 var 79 miljoner ton, jämfört med 75 miljoner ton 2010–2012. Den långsiktiga trenden mellan 2000 och 2012 visar emellertid att mängden farligt avfall per år ökade med 26 %.

När denna rapport utarbetades hade de flesta medlemsstaterna svarat på både Baselformuläret och kommissionens frågeformulär för 2010–2012. Även om alla rapporter för 2012 skulle ha lämnats in till kommissionen senast den 31 december 2013, fick medlemsstaterna ytterligare tid på sig. Sista dag för analysen av de kvantitativa uppgifterna i Baselrapporterna var den 18 juni 2014. Baselrapporterna från Irland, Litauen, Luxemburg och Spanien för 2012 lämnades in efter det sista inlämningsdatumet och kunde därför inte inkluderas vid utarbetandet av avsnitt A i arbetsdokumentet.

Under 2012 behandlades 94 % av EU:s farliga avfall i ursprungslandet. Huvuddelen av det farliga avfall som transporterades från medlemsstaterna var avsett för återvinning. 2012 och 2011 var denna siffra 70 % och 2010 var den 73 %. Som jämförelse kan nämnas att en större andel farligt avfall ”exporterades” för återvinning under 2007–2009, närmare bestämt 78 % (2007), 73 % (2008) respektive 72 % (2009).

24 % av det farliga avfall som transporterades från EU-27 för återvinning 2012 kom från Frankrike. Andra stora exportörer av farligt avfall för återvinning var Belgien (16 %) och Nederländerna (14 %). Som jämförelse kom 39 % av det farliga avfall som transporterades från EU-27 för återvinning 2009 från Nederländerna.

Under 2011 rapporterades en ovanligt stor mängd anmält avfall som exporterat till länder som inte är medlemmar i OECD. Detta berodde på en stor mängd järnoxider som Finland exporterade till Kina det året. Järnoxiderna klassificerades senare som att det inte var avfall, och rapporterades därför inte längre av de finska myndigheterna.

5.Avfallstransporter till medlemsstaterna

År 2012 uppgick den totala mängden anmält avfall som transporterades till EU-27 till 17 miljoner ton, varav 7 miljoner ton utgjordes av farligt avfall. Under 2011 var denna siffra 16 miljoner ton (varav 9 miljoner ton farligt avfall) och 2010 var den 14 miljoner ton (varav 8 miljoner ton farligt avfall). Den genomsnittliga mängden anmält avfall som transporterades in per år ökade från 13 miljoner ton 2007–2009 till 16 miljoner ton 2010–2012 (8 miljoner ton bestod av farligt avfall under båda dessa perioder).

Mellan 2001 och 2012 ökade mängden anmält avfall som transporterades till medlemsstaterna med 129 %. Under samma period ökade mängden farligt avfall som transporterades till medlemsstaterna med 127 %, även om mängden minskade med 23 % mellan 2011 och 2012.

Mängden anmält avfall som transporterades till EU-12 ökade dramatiskt under den här rapporteringsperioden, från 172 000 ton 2010 till 679 000 ton 2011 och 692 000 ton 2012. Detta berodde till största delen på en ökning i det rapporterade avfallet som ”importerades” och behandlades genom återvinning i Lettland och Slovakien. I Lettlands fall bestod det ”importerade” avfallet främst av avfallsbaserat bränsle (refuse derived fuel, RDF) för återvinning. När det gäller Slovakien var den största delen av ”importen” 147 000 ton ”annat avfall”, varav 95 % transporterades från Österrike för återvinning.

Precis som under perioden 2007–2009 var Tyskland den största ”importören” av anmält avfall under denna rapporteringsperiod: 6 miljoner ton avfall transporterades till landet under 2012. Frankrike var den näst största ”importören” under samma period, med 2 miljoner ton avfall 2012. Dessa två länder var också de största ”importörerna” av farligt avfall under de båda rapporteringsperioderna, med 3 miljoner ton respektive 1 miljon ton under 2012. Detta kan jämföras med Malta, dit inget avfall transporterades under treårsperioden, och inte heller under perioden 2007–2009. Portugal ”importerade” den näst minsta mängden avfall, med bara 1 000 ton under 2012, varav allt bestod av farligt avfall.

Precis som var fallet med avfall som transporterades från EU-27 stod gruppen Y1–Y18 för den största andelen, med 20 % av den totala mängden anmält avfall som transporterades till EU-27 under 2012. Andelen för gruppen Y19–Y45 samma år var 11 %, och för gruppen Y46–Y47 var andelen 7 %. Under 2010 var dessa siffror 26 %, 14 % respektive 8 %. Skälet till de minskade mängderna är detsamma som när det gäller ”export”, dvs. att mängden avfall som klassificeras med EU-koder eller nationella koder i stället för med Baselkonventionens Y-koder håller på att öka: 44 % av avfallstransporterna till EU klassificerades med EU-koder eller nationella koder 2010, jämfört med 61 % 2012. Det bör noteras att inga uppgifter för 2009 fanns tillgängliga då analysen gjordes.

Andelen avfall som transporterades till EU-27 utan klassificering var 1 % under 2012 och 0 % under 2011. Motsvarande andel var 9 % 2010 och 13 % 2009. De enda länder som inte klassificerade allt avfall 2012 var Belgien, Cypern, Tjeckien, Frankrike, Lettland och Slovakien. Den största mängd avfall som transporterades utan klassificering fördes in i Frankrike (55 000 ton).

Huvuddelen av det farliga avfall som transporterades till EU:s medlemsstater behandlades genom återvinning. På senare år har emellertid den andel som går till återvinning minskat. Under 2003 gick 89 % av det farliga avfall som transporterades till EU-27 till återvinning. Denna andel var emellertid bara 69 % 2012.

Under 2012 ”importerade” Tyskland 41 % av den totala mängd farligt avfall som transporterades till EU-27 för återvinning. Andra medlemsstater med en hög andel farligt avfall som transporterades in för återvinning var Frankrike (13 %) och Nederländerna (12 %). Dessa tre länder var också de största ”importörerna” av farligt avfall för återvinning 2009.

Precis som under föregående rapporteringsperiod kom nästan allt farligt och annat anmält avfall som transporterades till medlemsstaterna 2010–2012 från andra medlemsstater eller Eftaländer (97 % av det farliga avfallet och 98 % av allt anmält avfall). Andelen avfall från länder som inte ingår i OECD var under 2010–2012 ytterst liten (3 % eller mindre), både vad gäller farligt avfall och allt anmält avfall.

6.Olaglig transport, kontroller och åtgärder för att säkerställa efterlevnaden

Under rapporteringsperioden 2010–2012 rapporterades över 2 500 fall av olagliga transporter i EU-27. Antalet fall ökade från år till år (omkring 700, 800 respektive 1 000 fall 2010, 2011 och 2012). Detta kan jämföras med 2009, då omkring 400 fall rapporterades.Det var inte möjligt att fastställa hur många ton olagligt avfall som transporterades, på grund av skillnader i medlemsstaternas rapportering. Exempelvis mätte flera länder olagligen transporterat avfall i ”containrar” eller ”laster” i stället för i ton.

Olagliga avfallstransporter rapporterades av de flesta medlemsstater. Bara Malta och Spanien rapporterade noll incidenter under rapporteringsperioden, medan Rumänien bara rapporterade en enda incident. Belgien rapporterade flest fall under 2010–2012. Tyskland, Nederländerna och Belgien stod tillsammans för nästan 60 % av alla rapporterade fall under perioden. Bilaga A.2.0 till arbetsdokumentet innehåller en sammanfattning av denna information.

De rapporterade fallen av olagliga avfallstransporter kan tyda på en betydande ökning av olagliga transporter jämfört med föregående rapporteringsperiod. Det kan vara en följd av bättre rapportering från medlemsstaterna, eller mer effektiva kontrollåtgärder, t.ex. fler stickprovskontroller. Enligt en rapport från Impel som offentliggjordes 2012 var det genomsnittliga antalet brott i förhållande till fysiska kontroller 25 %. Det förefaller med andra ord som att medlemsstaternas efterlevnadsåtgärder behöver förbättras och att en stor andel av de olagliga avfallstransporterna fortfarande inte upptäcks, trots det ökade antalet rapporterade incidenter. Ovanstående kan tyda på att det faktiska antalet olagliga transporter under 2010–2012 var betydligt högre än vad som rapporterades officiellt, även om det är svårt att bedöma i vilken utsträckning detta är fallet.

Medlemsstaternas rapportering om antalet stickprovskontroller var överlag av låg kvalitet och varierade stort. I vissa fall rapporterades det totala antalet kontroller, och i andra fall delades denna siffra upp i olika kategorier, till exempel antalet administrativa kontroller, antalet fysiska kontroller eller per myndighet som utförde kontrollerna. Anledningen till dessa skillnader är att medlemsstaterna definierar ”stickprovskontroll” på olika sätt. Exempelvis betraktas en stickprovskontroll i Belgien som en enstaka, fysisk kontroll, medan andra länder (t.ex. Luxemburg) ser detta som ett mer omfattande förfarande, som i vissa fall kan inbegripa flera fysiska kontroller. Dessutom kunde vissa länder ge en exakt siffra för antalet kontroller, medan andra endast uppgav att kontroller utfördes men inte hur ofta. Enligt Impel ska administrativa och fysiska kontroller räknas separat och sedan läggas samman för att ge det totala antalet kontroller.

Polen är ett exempel på en medlemsstat som rapporterade in uppgifter av hög kvalitet gällande antalet utförda stickprovskontroller. Under 2011 rapporterade Polen 3 200 stickprover, varav 122 var kontroller av anläggningar och 2 900 var kontroller av frakt. Under 2011 transporterades 77 000 ton farligt avfall till och 14 000 ton från Polen. Det innebär att 35 stickprovskontroller utfördes per 1 000 ton transporterat avfall. Det behövs emellertid mer robusta data om det ska gå att fastställa ett antal stickprovskontroller per 1 000 ton transporterat avfall som kan användas som god praxis för EU som helhet (om detta överhuvudtaget är möjligt).

I likhet med 2007–2009 var de vanligaste skälen till att avfallstransporter var olagliga att de genomfördes utan anmälan till de relevanta behöriga myndigheterna eller i strid med ett förbud mot transport enligt förordningen. Typiska åtgärder som vidtogs till följd av olagliga transporter var bland annat att återsända avfallet till ursprungslandet och utfärda böter.