MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, EKSG:s RÅDGIVANDE KOMMITTÉ OCH REGIONKOMMITTÉN "Den strukturerade dialogen efter EKSG-fördragets utgång"

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, EKSG:s RÅDGIVANDE KOMMITTÉ OCH REGIONKOMMITTÉN

"Den strukturerade dialogen efter EKSG-fördragets utgång"

Bakgrund

EKSG-fördraget löper ut den 23 juli 2002 vilket för med sig att hela det juridiska systemet och alla förfaranden som rör EKSG upphör att gälla och att den rådgivande kommitté som instiftas i fördraget löses upp [1]. Nu måste ett nytt förfarande för samråd med de berörda sektorerna införas och förutom principiella svar måste även praktiska villkor och förfaranden utarbetas för de lösningar man valt.

[1] En beskrivning av den rådgivande kommitténs sammansättning och uppgifter finns i bilaga 1.

Det bör påpekas att i enlighet med medlemsstaternas önskemål skulle kommissionen först lägga fram förslag som rörde de finansiella aspekterna av fördragets utgång, framför allt Europeiska gemenskapens övertagande av EKSG:s tillgångar, förvaltningen av dessa och finansieringen av forskningsverksamheten inom kol- och stålsektorerna. Ett antal samlade förslag i denna riktning antogs av kommissionen den 6 september 2000.

Medlemsstaterna uttryckte emellertid nyligen ett önskemål om att kommissionen också skulle lägga fram sina tankar om framtiden för den strukturerade dialogen [2], trots att den inte är juridiskt bunden att göra det.

[2] Se slutsatserna från rådet (industri) den 18 maj 2000 om kommissionens meddelande "Stålindustrins konkurrenskraft inom EU".

Här följer därför en analys av problemet, förslag till en lösning och rekommendationer för hur den skall genomföras.

Alternativen

Medlemsstaternas önskan att inte förlänga giltigheten för EKSG:s system och organ utöver den tid som fastställs i fördraget måste vara utgångspunkten för alla överväganden. Man kan dock inte förbise att EKSG:s förvärvade kunskaper har haft en betydande roll i fråga om samförståndslösningar och den sociala dialogen. Den rådgivande kommitténs samlade erfarenheter och karakteristiska sätt att förena ofta motstridiga intressen talar för att man bör bevara och bygga vidare på resultatet av 50 års trepartssamråd, varför kommissionen har gjort en inventering och en analys av de olika möjligheterna att fortsätta den strukturerade dialogen efter 2002. Dessa är följande:

-En ad hoc-struktur som ligger nära det nuvarande systemet: Vid sitt extraordinarie möte den 11 maj 2000 föreslog EKSG:s rådgivande kommitté att man upprättar en ad hoc-struktur bestående av 54 medlemmar som utses av rådet, har initiativrätt, förfogar över ett permanent sekretariat och en budgetpost etc.

-Rundabordssamtal som äger rum regelbundet på kommissionens initiativ och samlar kol- och stålsektorerna i ett trepartssamtal. Deltagarna skulle yttra sig över allmänpolitiska dokument och forskningsprojekt som finansieras av kommissionen via EKSG:s medel.

-En kommitté direkt underställd kommissionen, som också utses av kommissionen och är knuten till en av dess avdelningar. Denna kommitté skulle vara jämförbar med andra vetenskapliga eller tekniska kommittéer som finns idag, men dess befogenheter skulle kunna utvidgas till att omfatta vissa allmänpolitiska frågor som berör kol- och stålsektorerna.

-Slutligen skulle ansvaret för kol- och stålsektorerna kunna överföras till Ekonomiska och sociala kommittén (ESK).

Detta sistnämnda alternativ framstod snart som det lämpligaste medan de andra hypoteserna förkastades, antingen därför att de inte avspeglade fördragets utgång och vilka effekter det får på alla EKSG-strukturer, eller därför att de förutsatte att man upprättade speciella strukturer utan väldefinierad status som var svåra att motivera för två sektorer som i enlighet med medlemsstaternas önskan inte längre skall särbehandlas utan styras av den allmänna lagstiftningen.

Det återstående alternativet: Ekonomiska och sociala kommittén övertar ansvaret

ESK:s befogenheter utvidgas till att omfatta kol- och stålsektorn och den görs till ett rådgivande organ med allmänna lagstiftningsbefogenheter, på samma sätt som inom andra sektorer av det ekonomiska och sociala livet.

Utöver dessa grundläggande befogenheter har ESK möjlighet att ta till sig den rådgivande kommitténs kunskap och erfarenheter i fråga om den strukturerade dialogen. Denna erfarenhet kan användas för att förstärka ESK:s kapacitet att behandla frågor knutna till industriella förändringar, framför allt i samband med utvidgningen.

Vilket är då det bästa sättet för ESK att ta över vissa rådgivande funktioner och arbetsmetoder från den rådgivande kommittén- Det kan aldrig bli frågan om att direkt överföra medlemmar eller de befogenheter som i fördraget tillskrivs EKSG:s rådgivande kommitté eftersom den per definition kommer att ha upphört att existera 2002.

Den mest harmoniska lösningen verkar vara att ESK övertar vissa delar av den rådgivande kommitténs rådgivande verksamhet eftersom ESK ursprungligen utformades som ett naturligt samarbetsforum på gemenskapsnivå och det faktum att den inrättades genom EEG-fördraget 1957 gör den till en naturlig efterträdare till EKSG:s rådgivande kommitté som bildades 1952. Medlemsstaterna övervägde för övrigt en fusion mellan de två kommittéerna redan 1965 när de två verkställande organen blev till ett.

Överföringen av verksamhet till ESK ligger också i linje med det faktum att kol och stål är två sektorer som fr.o.m. juli 2002 omfattas av EG-fördragets allmänna rättsliga bestämmelser. Genom överensstämmelsen mellan det grundläggande systemet och de rådgivande mekanismerna hamnar de berörda sektorerna i samma position som andra sektorer inom det ekonomiska och sociala livet. Likaså avspeglas medlemsstaternas vilja att inte förlänga giltigheten för fördraget, förfarandena och EKSG:s organ utöver den i fördraget fastställda tidpunkten och att inte införa något nytt undantagssystem för kol och stål.

På det institutionella planet verkar denna lösning vara flexiblare och billigare än de övriga alternativen. Den medför bara en marginell ökning av ESK:s budgetmedel, som för närvarande ligger på 80 miljoner euro. Budgetmyndigheten skulle även kunna överväga en begränsad anpassning av det administrativa stödet till denna nya rådgivande verksamhet inom ESK, i linje med det stöd som EKSG:s rådgivande kommitté för närvarande uppbär. Till skillnad från de andra alternativen medför detta inte att man måste upprätta speciella strukturer utan väldefinierad status och som är svåra att motivera gentemot andra institutioner och andra sektorer av det ekonomiska och sociala livet.

Det bör noteras att ESK:s allmänna befogenheter inom kol- och stålsektorerna, liksom inom de andra ekonomiska sektorerna, inte utgör något hinder för kommissionens särskilda roll inom den sociala tvåpartsdialogen mellan arbetsmarknadens parter inom de kommittéer för sektorsvisa dialoger som organiseras av DG Sysselsättning och socialpolitik. Dessa kommittéer sätts samman på begäran av arbetsmarknadens parter medan kommissionen står för sekretariatet. Det finns redan sådana för 25 sektorer [3], och nya skulle vid behov kunna bildas för kol- och stålsektorerna. Dessa kommittéer för sektorsvisa dialoger gör att arbetsmarknadens parter inom de berörda sektorerna kan bygga upp en autonom social dialog. Samtidigt tjänar de som informations- och rådgivningsforum för sektorspolitiken.

[3] För ytterligare information se bilaga 2.

Slutligen hindrar ESK:s allmänna befogenheter för kol och stål inte att kommissionen i samband med finansiering av forskningsverksamhet efter 2002 rådfrågar kommittéer som representerar dessa sektorer. Medlemsstaterna har uttalat ett önskemål om att sådana kommittéer skall involveras i den forskning som finansieras av medel från EKSG efter fördragets utgång, vilket skulle underlätta fortsättningen av de nuvarande EKSG-programmen [4].

[4] Se "Förslag till rådets beslut om fastställande av de fleråriga tekniska riktlinjerna för forskningsprogrammet inom Kol- och stålforskningsfonden" antaget av kommissionen den ...

Ett gynnsamt klimat

Förutom EKSG-fördragets utgång och framtiden för den strukturerade dialogen sådan den för närvarande förs under den rådgivande kommitténs ledning är det flera faktorer som talar för en överföring till ESK och en utveckling av dess roll:

-ESK är, liksom alla andra institutioner och organ, medveten om behovet av att utveckla sina uppgifter och modernisera sina strukturer och sin verksamhet. Kommittén har inlett diskussioner och vidtagit åtgärder på det här planet för att förstärka sina bidrag till gemenskapens olika politikområden. Dessa satsningar får stöd från Europaparlamentet och kommissionen. I sitt yttrande till regeringskonferensen kallat "Institutionella reformer -- en förutsättning för utvidgningen" [5] föreslog kommissionen "att konferensen tar upp kommitténs uppgifter till ny granskning och anpassar dess sammansättning till dessa. Ekonomiska och sociala kommitténs roll som forum för samråd mellan arbetsmarknadens parter och mellan ekonomiska aktörer i samhället skulle till exempel kunna stärkas [...] En reformerad ekonomisk och social kommitté skulle kunna tjäna som länk till det civila samhället."

[5] KOM(2000)34, av den 26 januari 2000.

-I en kontext som karakteriseras av globalisering och ökat ömsesidigt beroende mellan ekonomiska faktorer är det viktigt att initiativ och beslut som fattas på politisk nivå har förankring i det civila samhället och avspeglar dess intressen. Flera händelser på senare tid vittnar om hur viktigt detta är. Vissa signaler i den allmänna opinionen understryker också behovet av att ESK fullt ut fungerar som länk mellan Europa och det organiserade civila samhället och som ett permanent och strukturerat forum för dialog och samråd på gemenskapsnivå.

-Dessa tankar har redan vunnit gehör hos ESK där man just nu undersöker möjligheten att skapa en "Observationsgrupp för det civila samhället". I oktober 1999 organiserade ESK också en kongress på detta tema.

-Den debatt som förs på olika nivåer kring det europeiska projektets slutliga mål och natur leder i samma riktning och har drivit fram frågan om en omfördelning mellan de olika befogenhetsnivåerna. Kommissionen har meddelat att en vitbok på temat styrelsesätt kommer att publiceras under 2001. Gemenskapens institutioner bör fatta sina beslut på en fastare socio-ekonomisk grund. Behovet av nya vägar för samverkan mellan gemenskapens institutioner, de nationella myndigheterna, de regionala och lokala myndigheterna och det civila samhället visar också att man bör reflektera över ESK:s roll som forum för dialog och samförstånd.

-Slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon om modernisering av den europeiska ekonomin och särskilt om att ta hänsyn till den ekonomiska respektive den sociala dimensionen främjar också en utveckling av ESK:s roll. Kommittén har en roll att spela när det gäller viljan att kombinera makroekonomins "stabila kultur" med företagarandans "dynamiska kultur" och en specifikt europeisk "social kultur". Ett sådant projekt kan bara gå i hamn om alla berörda parter medverkar och delar ansvaret. Dessa element talar också för ett samrådsforum där alla berörda delar av samhället, även föreningsvärlden, är representerad. För att framtidens reformer skall kunna lyckas måste de ta hänsyn till sådant som miljö, konsumentfrågor, hållbar utveckling, livslångt lärande, etc.

-Kommissionens beslutsamhet att behandla frågan om framtiden för EKSG:s strukturerade dialog ur ett framåtblickande perspektiv; det gäller att berika ESK med EKSG:s unika erfarenheter beträffande socialt samförstånd och tekniskt kunnande. I linje med Europeiska rådets slutsatser i Lissabon bör man utveckla detta kunnande och låta alla andra ekonomiska sektorer i gemenskapen dra nytta av det. Denna erfarenhet, i synnerhet när det gäller socialt samförstånd, industriella förändringar och forskning, kommer att stärka ESK:s möjligheter att ta aktiv del i arbetet för att modernisera den europeiska ekonomin och göra den mer konkurrenskraftig.

De starka sidorna hos EKSG:s rådgivande kommitté: vad kan överföras till ESK-

Bortsett från ESK:s allmänna behörighet efter 2002 måste man, om man vill bevara EKSG:s samlade erfarenheter när det gäller den strukturerade dialogen, undersöka vilka element som bidrog till den rådgivande kommitténs effektivitet och prestige och som skulle kunna berika ESK. De kan sammanfattas enligt följande:

1. Tekniskt kunnande på hög nivå

Expertkunskaperna har bidragit till den rådgivande kommitténs auktoritet och den höga kvaliteten på dess förslag. Flera faktorer ligger till grund för detta. Först och främst handlar det om den ingående kunskap som ledamöterna i rådgivande kommittén har om sitt verksamhetsområde. Som experter på området har de ständigt strävat efter en harmonisk utveckling inom kol- och stålsektorerna. För det andra handlar det om den höga nivån på de representerande ledamöterna, som har positioner i främsta ledet i sina moderorganisationer och besitter den auktoritet som krävs för att ta ställning. Slutligen har arbetet i rådgivande kommittén organiserats på ett speciellt sätt som har inneburit ett samspel mellan den mer tekniska eller "sektorsspecifika" nivån och den mer övergripande nivån. Detta arbetssätt garanterar att alla yttranden har en utmärkt teknisk underbyggnad eftersom de förberetts i specialiserade studiegrupper. Dessutom utgör de mer allmänt inriktade permanenta kommittéerna också ett demokratiskt filter. Därmed kan de flesta yttranden av rådgivande kommittén antas enhälligt, vilket illustrerar ett speciellt sätt att arbeta fram sociala samförståndslösningar.

ESK kan följa tre olika vägar för att bibehålla denna sakkunskap på hög nivå:

Antalet ledamöter i ESK:

Antalet ledamöter i ESK fastställs för närvarande till 222 genom artikel 258 i fördraget. I det förutnämnda yttrandet till regeringskonferensen ansåg kommissionen att, på samma sätt som i Europaparlamentet, "det totala antalet ledamöter i kommittén bör fastställas på en nivå som gör det möjligt för den att fortsätta att fungera effektivt. För detta krävs att antalet ledamöter stabiliseras ungefär vid nuvarande nivå".

När regeringskonferensen behandlar frågan om det totala antalet ledamöter i ESK bör den också beakta behovet av att kol- och stålsektorerna får en adekvat representation inom ESK. En sådan anpassning måste ske mot den objektiva bakgrunden att ESK förväntas få en ökad arbetsbörda i fråga om kol och stål och bredare ansvarsområde beträffande industriella omstruktureringar.

Beräknat utifrån den nuvarande aktivitetsnivån inom EKSG:s rådgivande kommitté och integreringen av kol och stål i en större arbetsstruktur inriktad på industriella omstruktureringar inom ESK bör antalet ledamöter som i framtiden arbetar med alla frågor rörande industriella omstruktureringar ligga kring 25--30 personer.

Ett unikt utnämningsförfarande:

Ledamöterna i ESK utnämns direkt genom enhälligt beslut av rådet men på förslag av medlemsstaterna. Mandatperioden är på fyra år. I fördraget anges att kommittén bör ha en sammansättning som garanterar en adekvat representation för det ekonomiska och sociala livets olika kategorier. Ledamöterna i den rådgivande kommittén utses enligt ett liknande förfarande, bortsett från att rådet i förväg utser de organisationer som bedöms lämpliga att lägga fram kandidater.

I det förutnämnda yttrandet till regeringskonferensen ansåg kommissionen "att kommittén bör vara mer representativ för de olika sektorerna av det civila samhället i Europeiska unionen som helhet och i dess olika geografiska delar. För detta krävs en diskussion kring hur det civila samhället kan representeras och hur den grupprepresentation som föreskrivs i fördraget (artikel 257) kan kompletteras i det syftet. Likaså behöver medlemsstaternas utnämnande av ledamöter granskas".

Vilket utnämningsförfarande som regeringskonferensen än väljer så är det detta unika förfarande som kommer att gälla för representanterna från kol- och stålsektorerna.

En styrka hos EKSG:s rådgivande kommitté har varit att ledamöterna är representanter på mycket hög nivå, vilket fungerar som en garanti för kvalitén på deras yttranden och för de berörda sektorernas stöd för fattade beslut. Denna fördel har man bland annat kunnat uppnå tack vare att den rådgivande kommitténs verksamhet har koncentrerats på två sektorer. ESK:s verksamhetsfält är däremot mycket bredare.

I sitt yttrande av den 26 januari beaktade kommissionen inte detta problem, som är nära förknippat med EKSG-fördragets utgång och behovet av att överta den rådgivande kommitténs samlade erfarenheter. För att förena kravet på en hög nivå på expertkunskaper och representation med de bredare områden som omfattas av ESK, skulle konferensen kunna föreskriva att både ordinarie ledamöter och suppleanter utses. Genom detta förfarande skulle man utan extra kostnader kunna få en mycket hög nivå på representanterna bland de ordinarie ledamöterna som behandlar de känsliga eller mer politiska frågorna samtidigt som de mer tekniska frågorna behandlas med den specialistkunskap som krävs på suppleantnivå. Dessutom skulle detta ge ESK en bredare bas och göra den mer representativ.

Budgetkonsekvenserna av denna förändring måste tas med i beräkningen men liksom i Regionkommittén, där denna metod används, bör det inte föra med sig mer än en minimal ökning av förvaltningskostnaderna att utse suppleanter i ESK.

Anpassning av ESK:s interna organisation

Arbetsstrukturen i EKSG:s rådgivande kommitté garanterar att problemanalyserna sker med de berörda industriernas specialistkunskaper samtidigt som hela kommitténs åsikt kommer till uttryck. Detta blir möjligt tack vare en samverkan mellan den sektoriella eller tekniska nivån och den mer övergripande eller politiska. Kommitténs yttranden, resolutioner och förklaringar har i allmänhet utarbetats av en arbetsgrupp bestående av ett lika stort antal medlemmar från varje kategori. Medlemmarna har valts ut på grundval av sina ingående ämneskunskaper. Gruppens arbete utmynnar i en text som läggs fram för den behöriga underkommittén innan den kan antas i plenum. Detta trestegsförfarande gör att man kan ta hänsyn till ledamöternas intressen utan att förändra själva naturen i den text som förberetts av arbetsgruppen.

Detta system skiljer sig något från ESK:s system där verksamhetsfältet är bredare: medlemmarna indelas i tre grupper ("Arbetsgivare", "Arbetstagare" och "Andra intressegrupper"). Yttrandena förbereds av sektionerna och i förekommande fall av underkommittéer när det gäller ämnen som berör flera sektorer. Enligt arbetsordningen skall minst sex sektioner bildas. Sektionerna kan bilda studiegrupper med uppgift att vara behjälpliga vid utarbetande av yttrandena. Om inte annat har auktoriserats av presidiet är studiegrupperna tillfälliga och har maximalt femton medlemmar. De får utnyttja experthjälp. Slutligen kan "observationsgrupper" skapas när ämnet som skall behandlas är av sådan natur, omfattning eller specifik karaktär att det krävs en särskilt flexibilitet i de arbetsmetoder, förfaranden och instrument som används. Observationsgrupperna är permanenta och knutna till en särskilt sektion. Det enda exemplet är för närvarande "Observationsgruppen för den inre marknaden".

Det kan finnas anledning att anpassa ESK:s interna strukturer och arbetsordning för att säkra en permanent samverkan mellan en första nivå där man drar full nytta av sektorsspecifika expertkunskaper, en mellannivå där det görs en bedömning i ett större sammanhang och slutligen själva plenarförsamlingen. Vilken utformning eller terminologi man än väljer är det viktigt att den nya strukturen är permanent, att den kan utnyttjas av var och en av sektionerna efter behov och att den är uttryckligen inblandad i förberedelserna av ett yttrande, om än på ett preliminärt stadium och utan att det påverkar sektionernas möjligheter att senare utnyttja sina övergripande befogenheter. Slutligen måste den vara tillräckligt representerad i ESK:s politiska instanser.

Detta kräver en ändring av arbetsordningen som ESK i enlighet med artikel 260 i fördraget självständigt beslutar om.

2. De tre grupperna

EKSG:s rådgivande kommitté består av företrädare för producenter, arbetstagare och förbrukare/förhandlare inom kol- och stålsektorerna. Denna gruppering har lett till en framgångsrik dialog mellan dessa kategorier som ofta har skilda åsikter och har skapat ett värdefullt samförstånd när det gäller svåra beslut och industriella omstruktureringar.

ESK har också en struktur med tre grupper, men den tredje gruppen (Övriga intressegrupper) skiljer sig dock från EKSG:s grupper. Det är inte samma antal medlemmar i ESK:s grupper och varje medlem kan själv besluta vilken grupp han eller hon skall tillhöra.

Det verkar som om EKSG-sektorernas önskemål kan tillfredsställas fullt ut inom ESK, i och med att förbrukarna/förhandlarna redan är företrädda inom ESK:s grupp I och II (Arbetsgivare och Arbetstagare). Detta gäller i synnerhet för bilindustrin, varvsindustrin, elproducenterna, transportsektorn och förädlingsindustrin.

3. Utvidgad initiativrätt

Fördraget ger den rådgivande kommittén rätt att yttra sig i alla frågor som är av intresse för de berörda sektorerna och att utarbeta ett yttrande eller en rekommendation i frågan.

Genom Maastrichtfördraget har ESK sedan 1974 motsvarande rättighet.

De två systemen är alltså förenliga och kräver inga ändringar.

4. Obligatorisk remiss

Flera bestämmelser i EKSG-fördraget föreskriver obligatoriskt hörande av den rådgivande kommittén. Praxis och de berörda sektorernas utveckling har dock lett till att ett stort antal av dessa texter har fallit i glömska. Idag är endast de remisser obligatoriska som rör åtgärder som vidtagits enligt artikel 95 (oförutsedda åtgärder som föreslagits av kommissionen efter samråd med den rådgivande kommittén och som antagits enhälligt av rådet, till exempel oförutsett statligt stöd och handelsavtal) och artikel 55.2 c (förslag till finansiering av forskning).

EG-fördraget föreskriver däremot samråd med ESK när det gäller ett mycket större antal frågor, till exempel fri rörlighet för arbetstagare (artikel 40), etableringsfrihet (artikel 44), liberalisering av tjänster (artikel 52), transporter (artiklarna 71, 75 och 80), skatter (artikel 93), tillnärmning av lagstiftning (artikel 94-95), sysselsättning (artikel 128-129), socialpolitik (artiklarna 137 och 140), lika möjligheter (artikel 141), migrerande arbetstagare (artikel 144), socialfonden (artikel 148), utbildning och ungdomsfrågor (artikel 149), yrkesutbildning (artikel 150), folkhälsa (artikel 152), konsumentskydd (artikel 153), transeuropeiska nät (artikel 156), industri (artikel 157), ekonomisk och social sammanhållning (artikel 159, 161 och 162), forskning (artikel 166 och 172) samt miljö (artikel 175).

I fråga om det obligatoriska samrådet och ESK:s initiativrätt påpekade kommissionen i sitt yttrande av den 26 januari 2000 att "dess uppgifter på lagstiftningsområdet kan omprövas och fördragstexterna kan ändras, så att kommittén själv kan bedöma huruvida den bör avge yttranden i fråga om lagförslag. EU-institutionernas möjlighet att begära ett yttrande från kommittén skulle förbli oförändrad."

I fördragens nuvarande form är EG-fördragets system generösare än EKSG-fördragets system. Kol- och stålsektorerna skulle alltså tjäna på om ESK övertog viss verksamhet från den rådgivande kommittén. Deras företrädare skulle i själva verket systematiskt rådfrågas i frågor som är viktiga för deras sektorer, till exempel yrkesutbildning, socialpolitik, skatter, sysselsättning och industri som de inte alltid har rådfrågats om tidigare enligt EKSG-fördraget.

5. Yttrande i avvaktan på remiss

En av den rådgivande kommitténs starka sidor är att den har yttrat sig och utarbetat sina rekommendationer på ett tidigt stadium i beslutsprocessen. Kommissionens lagförslag och beslut har alltså grundats på en fördjupad kunskap om de berörda sektorerna. Dessutom har förslagen och besluten ofta fått stöd av dessa sektorer. Yttrande i avvaktan på remiss har avgetts både enligt EKSG-fördraget, där vissa bestämmelser kräver att kommittén yttrar sig innan ett beslut fattas, och på uppmaning från kommissionen, när den har ansett det lämpligt att inhämta kommitténs synpunkter i vissa viktiga frågor [6].

[6] Typiska exempel på denna praxis är de allmänna målsättningarna och framtidsprogrammen. I artikel 46 i EKSG-fördraget föreskrivs att de allmänna målsättningarna, medelfristiga och långfristiga utvecklingsprognoser för kol- och stålindustrin och kortfristiga program som särskilt rör marknaden (priser och kvantiteter) och sysselsättningens utveckling skall publiceras regelbundet. Formerna för dessa allmänna målsättningar och program har varit olika under årens lopp när det gäller kol och stål. De långfristiga programmen och målsättningarna har dock diskuterats med den rådgivande kommittén på grundval av ett preliminärt dokument som kommissionen lagt fram för att inhämta kommitténs ståndpunkter före textens definitiva publicering. När det gäller studien om stålindustrins konkurrenskraft sammankallades till ett särskilt möte i början av 1999 på grundval av en enkel kommenterad innehållsförteckning som presenterats av dåvarande GD III.

EG-fördraget föreskriver inte att ESK systematiskt skall utarbeta yttranden i avvaktan på remiss. I artikel 262 nöjer man sig med att ge rådet och kommissionen möjlighet att, utom i de fall som kräver obligatoriskt remiss, samråda med kommittén om institutionerna anser att det är lämpligt. De s.k. förberedande yttrandena utgör således en särskild form av icke-obligatoriskt yttrande. Syftet med dem är att andra institutioner skall kunna be om ett yttrande från ESK innan de fattar beslut eller lagstiftar. ESK uttalar sig här alltså inte om formella förslag utan har inom dessa ramar som uppgift att undersöka problemställningar och formulera rekommendationer. I praktiken efterfrågas dessa förberedande yttranden bara i undantagsfall.

Utan att ändra beslutsprocessen skulle kommissionen kunna framhålla sin avsikt att mer systematiskt utnyttja möjligheten med förberedande yttranden när frågorna lämpar sig för detta. Denna praxis som inte kräver några ändringar av fördraget skulle baseras på politiskt engagemang och avspegla kommissionens vilja att inom en institutionell ram ha en strukturerad dialog med alla kategorier inom det ekonomiska och sociala livet och det civila samhället. Dessutom skulle den förstärka grundvalarna för kommissionens förslag och beslut.

6. Slutsatser

Kommissionen

- föreslår att regeringskonferensen när den behandlar frågan om antalet ledamöter i ESK beaktar att EKSG-fördraget löper ut och att det är viktigt att säkerställa en lämplig representation från kol- och stålsektorerna inom ESK samt att undersöka möjligheten att utse suppleanter till ESK:s ledamöter,

- föreslår att ESK anpassar sin arbetsordning och sin arbetsplanering så att de sektoriella expertkunskaperna kommer till uttryck fullt ut. Denna anpassning kan ske i form av en permanent struktur som systematiskt involveras i förberedelserna av yttranden, inbegriper alla sektioner och är politiskt representerad inom ESK,

- föreslår ESK att denna struktur inte skall begränsas till kol- och stålsektorerna, utan att den skall utvidgas till att omfatta alla frågor som rör industriella omstruktureringar. Dessutom föreslår kommissionen att motsvarande strukturer inrättas för andra speciella sektorer inom det ekonomiska och sociala livet där det krävs kvalificerad teknisk expertis,

- noterar att man med tiden bör överväga en begränsad anpassning av det administrativa stödet till ESK:s verksamhet inom kol- och stålsektorn.

BILAGA 1

EKSG:s rådgivande kommitté: uppdrag och sammansättning

EKSG:s rådgivande kommitté omfattar 108 medlemmar som företräder producenter, förbrukare och arbetstagare inom kol- och stålsektorerna. Kommitténs medlemmar utses av rådet på förslag av medlemsstaterna. Detta utnämningsförfarande har säkerställt en hög representationsnivå och gett institutionen viss prestige.

Kommittén utarbetar yttranden antingen när EKSG:s förfaranden föreskriver detta eller på eget initiativ. Yttrandena avser både allmänna politiska frågor som är intressanta för kol- och stålsektorerna och mer juridiska eller tekniska frågor (statligt stöd, forskning etc.). Kommittén har tre ständiga underkommittéer (marknad och framtidsutsikter, arbetskraftsproblem samt forskningsprojekt) och flera extrainsatta underkommittéer som skall förbereda den rådgivande kommitténs arbete.

Den rådgivande kommittén biträds av ett sekretariat som ställs till förfogande av kommissionen och disponerar en egen budgetpost som uppgår till cirka 700 000 euro per år.

Den rådgivande kommitténs särskilda egenskaper och mervärde beror i synnerhet på dess tredelade sammansättning, medlemmarnas tekniska kunnande och dess varaktighet som gör den till ett ständigt forum för dialog. Erfarenheten visar att dessa tre faktorer har gjort det möjligt för den rådgivande kommittén att anpassa medlemsstaternas, kol- och stålsektorernas samt arbetsmarknadens parters ofta motstridiga intressen.

BILAGA 2

Kommittéer för sektorsvisa dialoger

Kommissionen har inrättat ett nytt ramverk för den sektorsvisa dialogen i EU [7]. Detta ramverk tillämpas utan åtskillnad på alla sektorer som vill delta i den sociala dialogen och kan utvidgas till nya sektorer. För detta ändamål har kommissionen fattat ett rambeslut om att inrätta branschkommittéer för den sektorsvisa sociala dialogen.

[7] Se Meddelande från kommissionen om att anpassa och främja den sociala dialogen på gemenskapsnivå av den 20 maj 1998, KOM(1998)322 slutlig.

De nya kommittéerna utgör ett centralt forum för den sektorsvisa dialogen (samråd, gemensamma åtgärder och förhandlingar) och kommer att inrättas inom alla sektorer som lämnar in en gemensam begäran och som är strukturerade och representerade på EU-nivå i enlighet med kriterierna för representativitet.

Kommittéerna har följande arbetssätt: plenarsession på hög nivå minst en gång per år och begränsade förberedande möten.

Kommissionen skall ställa sekreterartjänster till kommittéernas förfogande genom de generaldirektorat som berörs mest av frågorna på dagordningen eller genom GD Sysselsättning och socialpolitik. Normalt leds mötena av en ordförande som företräder arbetsgivarna eller arbetstagarna, men en representant från kommissionen kan också leda mötena om båda parter begär detta.

Kommissionen skall i lämplig tid anordna omfattande samråd när det gäller sektorspecifika frågor med sociala verkningar. Varje sektor kommer att få allt nödvändigt stöd genom ett partnerskap mellan GD Sysselsättning och socialpolitik och de andra berörda generaldirektoraten, däri inbegripet förbättrat tekniskt stöd för att förbereda och följa upp mötena.

Inom ramen för den strukturerade dialogen kan parterna också bedriva avtalsförhandlingar och genom avtal eller rekommendationer direkt bidra till att precisera vissa sociala aspekter av politiska åtgärder som berör deras sektor.