Bryssel den 12.10.2004

KOM(2004) 642 slutlig

2004/0239 (COD)

Förslag till

RÅDETS OCH EUROPAPARLAMENTETS REKOMMENDATION

om ytterligare europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. INLEDNING

Den 24 september 1998 antog ministerrådet en rekommendation om europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen[1]. I rekommendationen uppmanades medlemsstaterna att stödja eller skapa kvalitetssäkringssystem samt att uppmuntra högskolor och behöriga myndigheter att samarbeta och utbyta erfarenheter. Dessutom uppmanades kommissionen att stödja sådant samarbete och rapportera om hur målen i rekommendationen uppnåtts på europeisk och nationell nivå.

Kommissionens rapport visar att det har skett mycket stora framsteg när det gäller att skapa kvalitetssäkringssystem och främja samarbete. Det är bra, men det räcker inte. Det behövs mer långtgående åtgärder för att få den högre utbildningen i Europa att ge bättre resultat och bli mer öppen för insyn och tillförlitlig för EU-medborgarna och för studenter och forskare från andra delar av världen. Efter granskningen av hur rekommendationen har genomförts uppmanas kommissionen därför att anta både rapporten och ett förslag till en ny rekommendation från Europaparlamentet och rådet.

Kommissionen bör alltså föreslå att rådet och Europaparlamentet antar en ny rekommendation, som utgår från rekommendationen från 1998 och konkret bidrar till målet om ömsesidigt erkännande av kvalitetetssäkringssystem och kvalitetsbedömningar i hela EU. Här förklaras de fem stegen i förslaget till rekommendation, citerade i kursiv stil.

2. FEM STEG MOT ÖMSESIDIGT ERKÄNNANDE

A. Interna kvalitetssäkringsmekanismer

”att ålägga alla högskolor i det egna landet att införa eller utarbeta strikta mekanismer för intern kvalitetssäkring,”

Högskolesammanslutningar och högskolenätverk har tagit flera initiativ med stöd av kommissionen för att utveckla kvalitetsstyrning (eller ”kvalitetstänkande”) internt på högskolorna, se avsnitt 3.3 i kommissionen rapport. Den goda lösningen att aktivt upprätthålla och utveckla kvalitetsstyrning är dock fortfarande glest och ojämnt utbredd i EU. Lösningen – som hänger ihop med hur högskolorna bemannas och leds – behöver spridas till fler typer av högskolor i Europa som ett komplement till och en utgångspunkt för externa utvärderingar. Kommissionen kommer att bevaka framstegen på detta område och fortsätta att stödja initiativ inom kvalitetsstyrning.

B. Gemensamma standarder, förfaranden och riktlinjer

”att ålägga alla kvalitetssäkrings- eller ackrediteringsorgan i det egna landet att göra oberoende bedömningar, tillämpa de komponenter i kvalitetssäkringen som fastställs i rådets rekommendation från september 1998 och tillämpa gemensamma standarder, förfaranden och riktlinjer vid bedömningen,”

Ministrarna för den högre utbildningen samlades i Berlin i september 2003 och antog ett mandat för ENQA, det europeiska nätverket för kvalitetssäkring i den högre utbildningen, där ENQA uppmanades att genom sina medlemmar och i samarbete med den europeiska rektorsorganisationen EUA, högskolesammanslutningen EURASHE och studentorganisationen ESIB utarbeta en överenskommen uppsättning standarder, förfaranden och riktlinjer för kvalitetssäkring. ENQA har inlett arbetet med detta mandat och kommer att rapportera genom uppföljningsgruppen för Bolognaprocessen till nästa ministermöte i Bergen i maj 2005. Kommissionen intar följande ståndpunkt till denna del av mandatet:

Standarder, kriterier eller riktmärken

Med standarder avses här kriterier eller riktmärken som används av organ när de utvärderar eller ackrediterar högskolor eller program. Överenskomna uppsättningar av standarder bör dock inte bli tvångströjor. Standarder bör användas som riktmärken och utgöra en gemensam referensram. Organen bör kartlägga och offentliggöra de standarder som de använder och tala om hur de förhåller sig till de gemensamma riktmärkena. Riktmärkena förväntas öka tydligheten och jämförbarheten i Europa. De bör bidra till att framhäva likheter och skillnader mellan studieprogram utan att dessa harmoniseras . Universitet och andra högskolor bör ha frihet att vara olika, att vara nyskapande och att gå längre än vad som anges i de överenskomna standarderna.

Två nya slags standarder blir allt viktigare: förekomsten av interna kvalitetssäkringsmekanismer och användning av resultat- och kompetensindikatorer. För att riktmärkena ska vara relevanta måste de uppdateras regelbundet i takt med nya rön och samhällets förändrade behov. Ett sätt att uppdatera standarderna är att inrätta partsammansatta paneler bestående av högskolelärare, yrkesverksamma och studenter eller f.d. studenter som är verksamma på området. Kommissionen kommer att ta initiativ till att sammankalla en första serie partsammansatta paneler under läsåret 2004–2005.

Förfaranden

ENQA:s undersökning[2] har visat att förfarandena i rådets rekommendation från 1998 varit värdefulla och att de tillämpas i de flesta utvärderingarna. Dessa förfaranden rekommenderades för EU men överfördes till den vidare Bolognaprocessen av ministrarna vid Berlinmötet. Ett önskvärt resultat av denna del av mandatet skulle vara en ENQA-handbok för kvalitetssäkring med ett antal vedertagna modeller eller rutiner som bygger på goda lösningar i medlemsstaterna. Kommissionen anser att det vore bra om en sådan handbok publicerades. I enlighet med rådets rekommendation från 1998 och kommunikén från mötet i Berlin 2003 väntar kommissionen sig att de internationella aktörerna systematiskt deltar i organens ledning och utvärderingar.

Riktlinjer

Med riktlinjer avses principer som bör följas vid externa utvärderingar. En överenskommen uppsättning riktlinjer eller principer kommer att upprättas genom ENQA:s mandat. Några av principerna kan redan nu nämnas, t.ex. högskolans självständighet, de externa organens offentliga redovisningsskyldighet och oberoende samt proportionalitet och skälighet. Ett önskvärt resultat av denna del av verksamheten vore att det upprättas principer för europeisk kvalitetssäkring som alla berörda parter kan följa och som också kan tas med i ENQA:s handbok.

C. Ett europeiskt register över kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan

”att uppmana kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan att tillsammans med organisationer som företräder den högre utbildningen upprätta ett europeiskt register över kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan enligt bilagan och att fastställa villkoren för att införas i registret,”

Externa utvärderingar ger bättre resultat om det organ som utför dem uppfyller högsta möjliga krav på oberoende och professionalism. Därför föreslås att de kvalitetssäkringsorgan som verkar i Europa själva ska ses över regelbundet. Resultaten av översynen bör offentliggöras. Vid mötet i Berlin uppmanade ministrarna ENQA och dess partner att undersöka hur man kan utarbeta ett adekvat system för kollegiegranskning av kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan. Översynen av organen bör leda till att det upprättas ett europeiskt register (”lista”, ”sambandscentral”) över kvalitetssäkringsorgan , som omfattar offentliga och privata organ samt yrkessammanslutningar som verkar eller är etablerade i Europa, och som bedriver sin verksamhet på regional, nationell, europeisk eller internationell nivå. Om registret offentliggörs på nätet bidrar det till att utvärderings- och ackrediteringssystem blir vedertagna, vilket i sin tur skulle underlätta erkännande av examensbevis i och utanför Europa.

Man bör fastställa vilka krav som ställs på ett seriöst organ, liksom förfaranden och riktlinjer för detta slags översyn. Ett system för översynen behöver utformas, med en ansvarsfördelning mellan de berörda parterna: högskolorna, studenterna, arbetsmarknadens parter och yrkesorganisationerna, regeringarna och organen själva.

Registret skulle innebära att nuvarande och framtida medlemmar i ENQA och andra organ som verkar i Europa själva blir föremål för kvalitetssäkring och utvärdering. De flesta organen skulle inte ha några svårigheter att uppfylla kraven, och det skulle ge dem en kvalitetsstämpel. Kandidatmedlemmar skulle uppmuntras att höja nivån på sin verksamhet innan de kunde registreras som fullvärdiga medlemmar. De skulle få särskild hjälp med sin kapacitetsuppbyggnad .

D. Högskolornas fria val av organ

”att underlätta för högskolor i det egna landet att välja det organ som bäst svarar mot deras behov och profil, när de väljer bland kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i det europeiska registret,”

Högskolorna bör få frihet att välja ett organ som uppfyller deras behov, förutsatt att organet finns med i registret och erkänns av det aktuella landet som oberoende och tillförlitligt. Det kan röra sig om ett organ i ett annat europeiskt land. Högskolorna bör uppmuntras att utarbeta en strategi för ackreditering . De bör hantera sin ackreditering och avgöra vilket slags ackreditering som bäst tjänar deras särskilda intressen. På grundval av en sådan strategi kan de välja regional, nationell eller internationell ackreditering.

E. Medlemsstaternas behörighet att acceptera och beakta bedömningar

”att godta bedömningar som gjorts av kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i det europeiska registret som underlag för beslut om examensrätt för eller finansiering av högskolor, även när det gäller de studerandes rätt till studiebidrag eller studielån.”

Medlemsstaterna ansvarar för att organisera sina nationella kvalitetssäkringssystem. De bestämmer reglerna för de nationella kvalifikationerna. De ger högskolor rätt att utfärda examina (examensrätt). Medlemsstaterna finansierar större delen av den högre utbildningen samt studielån och studiebidrag. Medlemsstaterna beslutar därför om vilket slags kvalitetssäkring eller ackreditering de behöver för att fatta positiva eller negativa beslut om examensrätt och finansiering.

När medlemsstaterna fullgör dessa plikter måste de i allt högre grad lita på sina nationella kvalitetssäkringsorgans bedömningar. I några fall[3] har medlemsstaterna beslutat att göra det möjligt att erkänna en bedömning av ett organ i ett annat europeiskt land som likvärdig med de nationella organens bedömningar. Det kan diskuteras om varje enskilt land måste inrätta sitt eget kvalitetssäkringssystem. Samarbete kan medföra skalfördelar och synergi genom att kunnande samlas och objektiviteten och trovärdigheten ökas. Belgien (Flandern) och Nederländerna har beslutat att införa ett gemensamt ackrediteringssystem. I de fall där ett utländskt organs bedömning ersätter ett inhemskt organs, bygger naturligtvis de påföljande besluten om examensrätt och finansiering på den bedömningen.

Kommissionen anser att det är en positiv utveckling att dörren öppnas för organ från andra europeiska länder. Den konkurrens som skapas stimulerar organen att förbättra sig själva och sina tjänster, och för upp deras utvärderings- och ackrediteringstjänster på internationell, europeisk nivå. Detta bidrar i sin tur till ökad kvalitet på de resultaten. Det kan också leda till att organen specialiserar sig. Några kanske väljer en regional, nationell eller europeisk roll, medan andra inriktar sig på utvärdering av högskolor eller vissa ämnesområden (t.ex. teknik) eller grupper av ämnesområden (t.ex. humaniora eller samhällsvetenskap). Att möjliggöra kvalitetssäkring över gränserna på detta sätt bidrar också konkret till ömsesidigt erkännande av kvalitetssäkringssystem och av bedömningar avseende kvalitetssäkring och ackreditering , och därigenom till erkännande av examensbevis både i och utanför Europa, samtidigt som högskolorna och de nationella myndigheterna har kvar initiativet.

Ett alternativ för medlemsstaterna kan vara att behålla utvärderingen och ackrediteringen av högskolan i nationella händer och låta högskolorna söka ackreditering av sina program utomlands som ett komplement till den nationella ackrediteringen. Högskolorna skulle kunna göra det inte för att direkt få tillgång till offentliga medel utan snarare för att stärka sitt varumärke, vilket redan sker i fråga om tekniska högskolor och handelshögskolor.

De flesta utvärderingar och ackrediteringar sker på nationell eller regional basis. Antagligen kommer denna lokala verksamhet att bli mer jämförbar och mer europeisk med hjälp av gemensamma standarder, förfaranden och riktlinjer och genom utländska experters medverkan. I ett begränsat antal fall finns det utrymme för gränsöverskridande utvärdering och ackreditering . På starkt internationaliserade områden som företagsekonomi, medicin och teknik kan högskolor och deras sponsorer eller finansiärer (offentliga eller privata) tycka att de internationella kvalitetsmärkningar som håller på att utvecklas är användbara för varumärkesvård eller konsumentskydd. Integrerade studieprogram, t.ex. gemensamma magisterutbildningar, förutsätter naturligtvis att de berörda kvalitetssäkringsorganen samarbetar med varandra.

Kommissionen stöder inrättandet och testningen av gränsöverskridande utvärdering och ackreditering av enskilda och gemensamma studieprogram. Kommissionen är beredd att stödja förslag från särskilda branschorganisationer om inrättande av europeisk ackreditering på områden som medicin och teknik. Som ett första steg kommer kommissionen att stödja inrättandet av ett begränsat antal ackrediteringssystem inom hela Europa 2004–2005. Utan europeisk ackreditering kommer de högskolor som anser sig behöva en internationellt gångbar ackreditering kanske att söka ackrediteringar från utomeuropeiska organ, särskilt i USA.

3. SLUTSATS

Dessa fem steg förutsätter att högskolor och organ på nationell och europeisk nivå agerar beslutsamt. Högskolorna måste inrätta en strikt intern kvalitetsstyrning och utarbeta en ”strategi för ackreditering”. Organen bör tillämpa 1998 års rekommendation fullt ut och bereda sig på att bli föremål för en ingående granskning. Medlemsstaterna bör stödja sina högskolor och ge dem rätt att agera självständigt, även när det gäller att välja organ. Medlemsstaterna bör också tillåta sina organ att verka oberoende och i andra länder. De bör vara beredda att acceptera bedömningar från tillförlitliga organ som är etablerade i andra europeiska länder eller som verkar på europeisk nivå. Det europeiska samarbetet bör leda till att det inrättas ett europeiskt register (”lista”, ”sambandscentral”) över tillförlitliga kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan. På så sätt kan det mångomtalade ömsesidiga erkännandet bli verklighet.

Europaparlamentets och rådets nya rekommendation bör ge en tydlig signal om vikten av att inrätta ett enhetligt europeiskt system för kvalitetssäkring i den högre utbildningen, vilket i sin tur bör gynna kvaliteten, underlätta erkännandet av examensbevis och främja rörligheten.

2004/0239 (COD)

Förslag till

RÅDETS OCH EUROPAPARLAMENTETS REKOMMENDATION

om ytterligare europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen

EUROPEISKA UNIONENS RÅD OCH EUROPAPARLAMENTET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 149.4 och 150.4 i detta,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag[4],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[5],

med beaktande av Regionkommitténs yttrande[6],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[7], och

av följande skäl:

(1) Rådets rekommendation av den 24 september 1998 om europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen har genomförts framgångsrikt, vilket framgår av kommissionens rapport av den 30 september 2004. Men den högre utbildningen i Europa behöver förbättras ytterligare och bli mer öppen för insyn och tillförlitlig för medborgarna och för studenter och forskare från andra delar av världen.

(2) I rådets rekommendation uppmanades medlemsstaterna att stödja och vid behov skapa öppna kvalitetssäkringssystem, och nästan alla medlemsstater har inrättat nationella system och tagit initiativ till eller gjort det lättare att inrätta ett eller flera organ för kvalitetssäkring och ackreditering.

(3) I rådets rekommendation framhölls det att kvalitetssäkringssystemen bör bygga på ett antal viktiga komponenter, däribland utvärdering av program och högskolor genom interna och externa bedömningar där studenterna medverkar, offentliggörande av resultat och internationellt deltagande.

(4) Dessa moment har allmänt genomförts i alla kvalitetssäkringssystem och har bekräftats av EU:s utbildningsministrar i Berlin (september 2003), som inom ramen för Bolognaprocessen arbetar för att förverkliga det europeiska området för högre utbildning.

(5) Det europeiska nätverket för kvalitetssäkring i den högre utbildningen (ENQA) inrättades 2000, och allt fler organ för kvalitetssäkring och ackreditering från alla medlemsstater ansluter sig till det.

(6) Vid sitt möte i Berlin i september 2003 uppmanade utbildningsministrarna ENQA att genom sina medlemmar samarbeta med den europeiska rektorsorganisationen EUA, högskolesammanslutningen EURASHE och studentorganisationen ESIB för att utarbeta gemensamma standarder, förfaranden och riktlinjer, undersöka hur man kan utarbeta ett adekvat system för kollegiegranskning av kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan samt genom uppföljningsgruppen rapportera för ministrarna 2005.

(7) Man bör upprätta en förteckning eller ett register över oberoende och tillförlitliga organ för kvalitetssäkring i Europa, oavsett om de är regionala eller nationella, allmänna eller specialiserade, offentliga eller privata, vinstdrivande eller inte, för att främja öppenhet och insyn i den högre utbildningen och medverka till att examensbevis och utlandsstudier erkänns.

(8) Inom ramen för Lissabonstrategin framhöll Europeiska rådet i Barcelona i mars 2002 att EU:s utbildningssystem skulle bli ”kvalitetsreferens för hela världen”.[8]

HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA

A.att ålägga alla högskolor i det egna landet att införa eller utarbeta strikta mekanismer för intern kvalitetssäkring,

B. att ålägga alla kvalitetssäkrings- eller ackrediteringsorgan i det egna landet att göra oberoende bedömningar, tillämpa de komponenter i kvalitetssäkringen som fastställs i rådets rekommendation från september 1998 och tillämpa gemensamma standarder, förfaranden och riktlinjer vid bedömningen,

C. att uppmana kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan att tillsammans med organisationer som företräder den högre utbildningen upprätta ett europeiskt register över kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan enligt bilagan och att fastställa villkoren för att införas i registret,

D. att underlätta för högskolor i det egna landet att välja det organ som bäst svarar mot deras behov och profil, när de väljer bland kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i det europeiska registret,

E. att godta bedömningar som gjorts av kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i det europeiska registret som underlag för beslut om examensrätt för eller finansiering av högskolor, även när det gäller de studerandes rätt till studiebidrag eller studielån.

II. HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN

A. att i nära samarbete med medlemsstaterna fortsätta stödja samarbete mellan högskolor, kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan, behöriga myndigheter och andra organ som är aktiva på området,

B. att vart tredje år lägga fram en rapport för Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om vilka framsteg som har gjorts när det gäller utvecklingen av kvalitetssäkringssystemen i de olika medlemsstaterna och om samarbetet på europeisk nivå, däribland de framsteg som har gjorts när det gäller ovannämnda mål.

Utfärdad i Bryssel den

På rådets vägnar På parlamentets vägnar

Ordförande Talman

BILAGA

”Europeiskt register över kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan”

Registret bör innehålla en förteckning över organ vars bedömningar medlemsstaterna (och offentliga myndigheter i medlemsstaterna) kan lita på. Det bör bygga på följande huvudprinciper:

1. Förteckningen bör upprättas av företrädare för kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i medlemsstaterna, i samarbete med företrädare för den högre utbildningen (universitet och övriga högskolor, studerande, högskolelärare och forskare) och arbetsmarknadens parter.

2. Villkoren för att komma med i registret bör vara de följande:

- Organet förpliktar sig att vara helt oberoende vid bedömningar.

- Organet ska vara erkänt av en eller flera medlemsstater (eller offentliga myndigheter i medlemsstaterna).

- Organet ska agera i enlighet med de gemensamma standarder, förfaranden och riktlinjer som avses i punkt 6 i denna rekommendation.

- Regelbundna externa kollegiegranskningar och granskningar av andra experter, inklusive offentliggörande av kriterier, metoder och resultat.

[1] Rådets rekommendation av den 24 september 1998 om europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen (98/561), EGT L 270, 7.10.1998, s. 56.

[2] Quality Procedures in European Higher Education – An ENQA Survey, ENQA Occasional Papers 5, april 2003. http://www.enqa.net/texts/procedures.pdf

[3] Danmark, Tyskland och Nederländerna.

[4] EUT C [...], [...], s. [...].

[5] EUT C [...], [...], s. [...].

[6] EUT C [...], [...], s. [...].

[7] EUT C [...], [...], s. [...].

[8] Europeiska rådet i Barcelona – Ordförandeskapets slutsatser: http://ue.eu.int/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/sv/ec/71069.pdf