Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Sjätte periodiska rapporten om den sociala och ekonomiska situationen och om utvecklingen i EU:s regioner"

(1999/C 329/08)

Den 1 september 1999 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning som ansvarade för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 1 september 1999. Föredragande var Campbell Christie.

Vid sin 366:e plenarsession den 22-23 september 1999 (sammanträdet den 22 september 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 108 röster för, 1 emot och 1 nedlagd röst.

Den studiegrupp som ansvarat för arbetet besökte under beredningsarbetet regionen "Highlands and Islands" i Skottland.

1. Inledning

1.1. Sjätte periodiska rapporten presenteras vid en tid då Europeiska unionen inlett en omfattande översyn av strukturfondernas verksamhet och då unionen står i begrepp att anta nya regler för denna verksamhet för perioden 2000-2006. Rapporten ger därför Ekonomiska och sociala kommittén en möjlighet att kommentera de resultat som unionens strukturfondsinsatser fått för den socioekonomiska utvecklingen i EU:s regioner under tiden från och med 1988, då strukturfonderna reformerades.

1.2. Sjätte periodiska rapporten utgör den sista i en rad treårsrapporter om den sociala och ekonomiska situationen och utvecklingen i EU:s regioner. Den första publicerades 1981. I enlighet med artikel 130b i EG-fördraget kommer den huvudsakliga källan för sådan information i fortsättningen att vara EU:s treårsrapporter om sammanhållningen, varav den första publicerades 1996. Ekonomiska och sociala kommittén vill ta vara på denna möjlighet att framhålla den viktiga roll som de periodiska rapporterna haft som diskussionsunderlag i debatterna om strukturfondsverksamhetens inriktning och omfattning. Det är mycket viktigt att sammanhållningsrapporterna även fortsättningsvis ger välfokuserade och tillförlitliga beskrivningar av den ekonomiska och sociala situationen i alla eftersatta områden i Europeiska unionen för att säkerställa att fonderna även i framtiden utformas i enlighet med de grundläggande principerna om solidaritet och öppenhet.

1.3. Det är nu tio år sedan man gjorde en genomgripande översyn av strukturfonderna. Det råder allmän enighet om att man endast gradvis kan skapa en föreställning om slutresultatet av stödet till de regionala ekonomierna. Av Sjätte periodiska rapporten framgår dock tydligt att framsteg uppnåtts vad gäller att minska de ekonomiska skillnaderna mellan EU:s olika regioner och att detta i betydande utsträckning kan uppfattas som ett resultat av strukturfondernas verksamhet.

1.4. Diskussionen om denna periodiska rapport sker parallellt med att a) kommissionen och medlemsstaterna överväger hur strukturfondsmedlen skall fördelas under perioden 2000-2006 och b) kommissionen förhandlar med flera nya stater om eventuellt EU-medlemskap. Ett mycket värdefullt inslag i rapporten är kartläggningen och analysen av de faktorer som faktiskt bidrar till den ekonomiska och sociala utvecklingen (och av faktorer som måste vara förhanden för att denna utveckling inte skall bromsas upp). Ekonomiska och sociala kommittén skulle vilja betona vikten av att de lärdomar som kan göras av dessa analyser tillämpas på de enskilda regionerna i en utvidgad union och att de beaktas i genomförandebestämmelserna för strukturfonderna och i de avtal man skall sluta med nya medlemsstater.

1.5. Dessutom publiceras Sjätte periodiska rapporten vid en särskilt viktig tidpunkt i Europeiska unionens allmänna utveckling. Övergången till en valutaunion, med allt vad det innebär för valutapolitiken inom euroområdet, kommer tillsammans med EU:s förestående utvidgning österut att inleda en avgörande etapp i unionens historia och resulterar oundvikligen i en rad helt nya ekonomiska och institutionella utmaningar. Detta gör att principerna om "sammanhållning" och "solidaritet", som är centrala för strukturfondsinsatserna, kommer att ställas på hårda prov. För ESK utgör detta yttrande ett viktigt tillfälle att dra slutsatser av resultaten från det gångna årtiondets strukturfondsinsatser och framför allt att formulera rekommendationer till EU:s övriga institutioner i anslutning till de utmaningar som unionen nu står inför.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Ekonomiska och sociala kommittén noterar att en av de främsta slutsatserna i Sjätte periodiska rapporten är att regionala skillnader i per capita-inkomst inom EU har minskat under perioden efter 1988. Dessutom kan man av tabell 28 utläsa att de EU-regioner som fått stöd uppvisar en positiv sysselsättningstillväxt under strukturfondsperioden, framför allt tiden 1993-1997, även om lika stora framsteg inte kan noteras vad gäller arbetslösheten, som är oacceptabelt hög i hela EU och särskilt i de eftersatta regionerna. Även om många faktorer har bidragit till dessa framsteg, bland annat inhemska investeringar och skapandet av inre marknaden, har dock strukturfonderna spelat en central roll. ESK vill ta tillfället i akt att lovorda de avsevärda framgångar som tack vare strukturfonderna uppnåtts under perioden efter 1988, och kommittén fäster största vikt vid att fonderna vidareutvecklas på ett sådant sätt att man kan förverkliga den grundläggande princip om ekonomisk och social sammanhållning som anges i fördraget.

2.1.1. Trots de generella framstegen vad gäller sysselsättningsökning i de eftersatta regionerna under senare år, framgår av tabell 31 att det på detta område finns skillnader mellan de olika medlemsstaterna. Uppgifterna för såväl Irland som Storbritannien visar till exempel en ytterst starkt positiv trend vad gäller sysselsättningsökningen i mål 1-regioner under perioden 1988-1997. I andra medlemsstater har sysselsättningens ökningstakt i mål 1-regioner varit lägre, även om den generellt har legat över den genomsnittliga ökningstakten i den aktuella medlemsstaten. I den andra änden på skalan visar uppgifterna att Italien haft en negativ trend vad gäller sysselsättningen i mål 1-regioner under den period som studerats - sysselsättningsutvecklingen har faktiskt varit sämre i de regioner som fått stöd genom strukturfonderna än i den italienska ekonomin som helhet. ESK vill att orsakerna till sådana variationer när det gäller sysselsättningsutvecklingen i olika medlemsstater undersöks och att vederbörliga lärdomar dras. Det kan i detta sammanhang vara särskilt viktigt att undersöka den ekonomiska politik som förs på nationell nivå.

2.2. Analysen i Sjätte periodiska rapporten bygger på ekonomisk statistik som på olika sätt beskriver de regionala ekonomiernas utveckling under perioden efter 1986. De statistiska uppgifterna i rapporten är otvivelaktigt av mycket hög kvalitet, och de gör det möjligt för oss att bedöma och jämföra de ekonomiska förutsättningarna i EU:s regioner. I vissa sammanhang använder kommissionen diagram i stället för detaljerade statistiska tabeller för att presentera information. När man uteslutande utnyttjar diagram och inte tar med de statistiska tabellerna kan rapporten inte längre fungera som ett lika användbart forskningsverktyg. ESK skulle därför vilja uppmana kommissionen och Eurostat att i kommande rapporter också ta med den statistik som diagrammen bygger på.

2.2.1. En stor brist i rapporten är att kommissionen inte lyckats knyta analysen av den ekonomiska och sociala situationen i regionerna till den offentliga politik (särskilt vad gäller skatteflödena) som de enskilda medlemsstaterna för. Det är svårt att förstå varför kommissionen ägnar så många sidor i rapporten till att bedöma de regionala ekonomiska effekterna av olika sorters finansiella flöden i den privata sektorn (t.ex. utländska direktinvesteringar, forsknings- och utvecklingsutgifter), samtidigt som man inte kommenterar de regionala ekonomiska effekterna av offentliga finansiella flöden, till exempel statliga utgifter genom traditionella skattepolitiska kanaler. Det är mycket troligt att de ekonomiska effekterna av förändringar i dessa variabler avsevärt kan påverka den ekonomiska utvecklingen i EU:s regioner. Denna fråga är särskilt relevant med tanke på EU:s Ekonomiska och monetära union (EMU). De regionala effekterna av denna politik bör bedömas parallellt med effekterna av privata finansiella flöden.

2.2.1.1. Det blir allt viktigare att göra en bedömning av de regionala konsekvenserna av medlemsstaternas inhemska politik, eftersom vissa regioner från och med år 2000 inte längre kommer att vara berättigade till annat stöd från strukturfonderna än visst stöd under en övergångsperiod. I många fall har kombinationen av strukturfondsstöd och kompletterande nationellt stöd (i ett partnerskapssammanhang) resulterat i att eftersatta regioner kunnat skapa en betydande ökning av inkomsterna och sysselsättningen. Om det nationella stödet till regional utveckling automatiskt skulle upphöra när dessa regioner inte längre kan få stöd från strukturfonderna, föreligger en risk att dessa viktiga ekonomiska och sociala vinster går förlorade. Det är av avgörande betydelse att medlemsstaterna tar sitt ansvar för att bygga vidare på de framgångar som strukturstödet lett till och för att förhindra eventuellt negativa konsekvenser vad gäller dessa regioners ekonomiska utveckling i framtiden.

2.2.1.2. De nuvarande medlemsstaternas nationella ekonomiska politik för regionerna kommer också att få ökad betydelse i samband med utvidgningen, eftersom strukturfondsinsatserna i framtiden förmodligen kommer att gynna de nya medlemsstaterna i Central- och Östeuropa i allt högre grad. ESK rekommenderar att medlemsstaterna och kommissionen i kommande sammanhållningsrapporter undersöker vilka konsekvenser utvidgningen kommer att få för de regioner som nu erhåller stöd från strukturfonderna.

2.3. Den indikator som i första hand används för att bedöma regionernas ekonomiska styrka är BNP per capita(1). Statistiken visar att regionernas BNP per capita tydligt konvergerat under perioden 1986-1996. Under perioden 1986-1996 ökade BNP per capita i de fattigaste 10 regionerna från 41 % till 50 % av genomsnittet i EU. I de fattigaste 25 regionerna ökade BNP per capita från 52 % till 59 % av genomsnittet i EU. Under samma period ökade BNP per capita i de fyra sammanhållningsländerna från 65 % till 76,5 % av genomsnittet i EU.

2.3.1. Kommittén noterar att BNP per capita i de fattigaste regionerna i EU i betydande grad närmat sig EU-genomsnittet under perioden efter 1988. De uppgifter som presenteras i tabell 29 visar att det på medlemsstatsnivå ägt rum en ständig ökning av BNP per capita i alla mål 1-regioner, förutom i de italienska, jämfört med EU-genomsnittet under perioden 1988-1996. Det är helt klart att framstegstakten skiljer sig åt mellan olika medlemsstater och mellan enskilda mål 1-regioner inom medlemsstaterna, men trots detta är det endast 6 mål 1-regioner som inte kan uppvisa en ökning i BNP per capita jämfört med EU-genomsnittet under perioden 1988-1996. Även om detta antal ökar (till 16) under perioden 1993-1996, är det viktigt att komma ihåg att detta inträffade under en period då EU drabbades av en allvarlig konjunktursvacka, något som brukar leda till ökade skillnader mellan olika regioners ekonomiska styrka. Man bör därför notera att majoriteten mål 1-regioner under denna period, trots konjunkturnedgången, alltjämt närmade sig genomsnittet.

2.3.2. Även om skillnaderna mellan olika regioners per capita-inkomst generellt minskade under perioden efter det att strukturfonderna reformerades, skulle ESK vilja uppmana kommissionen att i kommande sammanhållningsrapporter ingående kommentera de regioner som - även om de gjort stora ansträngningar - inte kan uppvisa en relativ förbättring av per capita-inkomstnivåerna. Om det är så att minskningen av de relativa inkomstnivåerna i dessa regioner skulle ha varit större utan stöd från strukturfonderna (vilket innebär att fonderna bidrar till konvergens i dessa regioner), bör också detta klart framgå.

2.3.2.1. Det kan mycket väl vara så att skillnader i ekonomiskt resultat är en följd av skillnader mellan de berörda regionernas ekonomiska struktur (dvs. uppdelningen av den ekonomiska verksamheten mellan jordbruk, tillverkningsindustri och tjänster, eller den ekonomiska omstruktureringsprocessen) eller av vissa geografiska handikapp, regionernas relativa geografiska avlägsenhet eller landsbygdsprägel. Båda dessa aspekter har avsevärt inflytande på hur stort utrymme det finns för produktivitetsvinster. Med tanke på den allt starkare tonvikt man med rätta lägger på att de offentliga utgifterna skall vara försvarbara, är det emellertid mycket viktigt att resultaten av strukturfondsinsatserna bedöms öppet och objektivt, särskilt i sådana fall då dessa insatser inte förefaller nå de mål som ställts upp.

2.4. Som framgår av Sjätte periodiska rapporten har betydligt färre framsteg kunnat konstateras när det gäller minskningen av arbetslösheten i de eftersatta regionerna. I de tio värst utsatta regionerna var den genomsnittliga arbetslösheten 1997 28,1 %, vilket skall jämföras med 3,6 % i de tio minst drabbade regionerna. Skillnaden mellan de 25 starkaste EU-regionerna och de 25 regioner som drabbats hårdast av arbetslösheten ökade faktiskt under perioden 1986-1996. Arbetslöshetsnivån i de 25 starkaste EU-regionerna har stadigt legat kring 4 % samtidigt som arbetslösheten i genomsnitt har ökat från 20 % till 24 % i de 25 hårdast drabbade regionerna. Av tabell 30 (där detaljuppgifter om arbetslösheten i mål 1-regioner anges) framgår att det - med några få undantag - varit en uppåtgående trend vad gäller arbetslösheten i EU:s minst gynnade regioner under hela perioden 1988-1997, och särskilt under den senare perioden 1993-1997.

2.4.1. Arbetslöshetstrenden i de eftersatta regionerna är särskilt oroande eftersom en stor del av den samlade arbetslösheten utgörs av långtidsarbetslöshet och ungdomsarbetslöshet. Denna del representerar 60 % av den samlade arbetslösheten i de 25 hårdast drabbade regionerna och är förbunden med de stora negativa sociala effekter som långvarig utestängning från arbetsmarknaden leder till. Denna utestängning drabbar särskilt kvinnor och ungdomar. Det står helt klart att denna fraktion av den samlade arbetslösheten inte i tillräckligt hög grad påverkas av förändringar i den ekonomiska tillväxten inom EU. Vi måste konstatera att ett inslag i kampen mot långtidsarbetslösheten kan vara en reformering av arbetsmarknadens funktionssätt i enskilda medlemsstater (eventuellt kompletterat med andra åtgärder på utbudssidan), men strukturfonderna kommer även fortsättningsvis att utgöra en central mekanism - såväl direkt som indirekt - för att skapa nya arbetstillfällen i ekonomiskt eftersatta regioner och i industriregioner på tillbakagång.

2.5. Den genomgång av regionernas ekonomiska styrka som görs i rapporten visar att skillnaderna mellan regionernas per capita-inkomst minskar kraftigast under perioder då tillväxttakten i EU ligger över genomsnittet (t.ex. 1986-1991) och att omvänd tendens råder under konjunktursvackor, då den genomsnittliga tillväxttakten minskar (t.ex. 1991-1994). Detta gäller förvisso även på medlemsstatsnivå. Statistiken visar tydligt att den makroekonomiska styrkan i EU som helhet och i de enskilda medlemsstaterna är en av de viktigaste bestämningsfaktorerna för hur snabbt alla de eftersatta regionernas per capita-inkomst skall närma sig genomsnittet. Därför bör den makroekonomiska politiken i EU:s medlemsstater (skatte- och valutapolitik) utformas så att oavbruten tillväxt skapas både på nationell nivå och på EU-nivå, i den utsträckning som detta är förenligt med kravet på prisstabilitet.

2.6. ESK erkänner att Sjätte periodiska rapporten innehåller en ytterst grundlig analys av regionernas ekonomiska utveckling, men beklagar att kommissionen misslyckats med att genomgående kartlägga de specifika och generella lärdomar som kan bidra till att finna "de bästa metoderna" för enskilda medlemsstaters eller regionala myndigheters ekonomiska politik för regional ekonomisk utveckling. Det är mycket viktigt att regioner som ges stöd även kan dra lärdomar av varandras erfarenheter när det gäller utformning och genomförande av effektiva program för regional ekonomisk utveckling. Metoderna för regional utveckling skiljer sig mycket åt i olika delar av EU, och kommittén skulle vilja uppmana kommissionen att kartlägga de inslag som verkar känneteckna framgångsrika program för ekonomisk utveckling men som saknas i mindre framgångsrika program. Resultaten av sådana undersökningar kan lämpligen presenteras i kommande sammanhållningsrapporter.

2.7. Slutligen skulle kommittén vilja uppmuntra kommissionen att anstränga sig mer för att öka den allmänna insikten om hur stort bidrag Europeiska unionen ger till missgynnade och eftersatta regioners utveckling. Det låga valdeltagandet i det senaste Europaparlamentsvalet visar att EU:s medborgare fortfarande i allmänhet inte relaterar Europeiska unionens verksamhet till den ekonomiska välfärden i det egna samhället. Det är viktigt att detta positiva budskap når fram, och kommissionen bör reflektera över om inte större insatser bör göras för att sprida detta.

3. Situationen i regionerna

3.1. Den årliga genomsnittliga tillväxttakten i de fyra sammanhållningsländerna översteg visserligen genomsnittet för EU som helhet under perioden 1986-1996 (2,9 % mot 2,1 %), men Ekonomiska och sociala kommittén vill framhålla att detta döljer det faktum att Grekland och, i något lägre grad, Spanien uppvisade en genomsnittlig årlig tillväxttakt som var betydligt lägre än tillväxttakten i Irland och Portugal. Sammanhållningsinsatsernas framgång i två av de fyra länderna får alltså inte lura oss att tro att dessa insatser har varit lika framgångsrika i de fyra länderna tagna som helhet. Kommittén skulle gärna se att kommissionen i kommande sammanhållningsrapporter beskriver skillnaderna mellan olika sammanhållningsländers ekonomiska resultat, och särskilt strukturfondernas respektive Sammanhållningsfondens bidrag till regional ekonomisk tillväxt.

3.2. Strukturfondernas framgångar vad gäller att minska skillnaderna mellan olika regioners BNP per capita i EU som helhet mellan 1986 och 1996 framgår av diagram 1, men de uppgifter som finns i tabell 3 i den statistiska bilagan till den sjätte periodiska rapporten visar samtidigt att skillnaderna i BNP per capita mellan regioner i ett visst land under samma period ökade i alla medlemsstater utom Portugal och Storbritannien. Detta innebär att strukturstödet bevisligen bidrar till starkare sammanhållning på EU-nivå, men att inhemsk ekonomisk politik samtidigt misslyckas med att förebygga en försvagning av sammanhållningen mellan regioner i enskilda medlemsstater. Även om detta kan vara en följd av att det inom enskilda medlemsstater finns en tendens till ökad tudelning inom ekonomin (t.ex. snabbare tillväxt i centrum än i periferin, omstrukturering av industrin, en oflexibel arbetsmarknad), framgår det tydligt av uppgifterna om regional tillväxttakt (karta 2) att det i nuläget råder större skillnader i regional ekonomisk styrka inom medlemsstaterna än mellan olika medlemsstater.

3.2.1. I detta sammanhang vill ESK påminna om vad vi sade i yttrandet om Femte periodiska rapporten(2), nämligen att kommissionen i nästa sammanhållningsrapport bör göra en allmän kommentar om den nationella ekonomiska politikens effekter på sammanhållningen inom medlemsstaterna.

3.3. Kommittén välkomnar kommissionens analys där EU:s regioner klassificeras efter de utmärkande drag som bestämmer den relativa regionala ekonomiska välfärden, särskilt balansen mellan stad och landsbygd samt det regionala näringslivets fördelning mellan olika sektorer, det vill säga mellan jordbruk, tillverkningsindustri och tjänster. Båda dessa variabler påverkar arbetskraftens produktivitetsnivå (mervärde per anställd), som är den viktigaste faktorn för bestämning av tillväxttakten i den regionala ekonomin.

3.3.1. Av de uppgifter som presenteras framgår tydligt - med vissa undantag - att en ekonomisk utveckling enligt mönstret "centrum-periferi" är typisk för utvecklingen av EU:s ekonomi. Det finns många skäl till detta, bland annat fördelarna med koncentration, det direkta förhållandet mellan ekonomisk välfärd och tillväxt inom en tjänstesektor där stort mervärde skapas (t.ex. utbildnings-, forsknings- och utvecklingsverksamheter) och arbetskraftens bristande rörlighet i EU, något som tenderar att göra det svårare att skapa regional ekonomisk utveckling.

3.3.2. Denna analys visar hur viktigt det är att både de inhemska offentliga politiska åtgärderna och strukturfondernas insatser oförbehållsamt angriper dessa svårigheter. Även om strukturfonderna har givit ett avgörande bidrag till den regionala ekonomiska utvecklingen, kan många av de problem som drabbar eftersatta regioner angripas på ett lämpligt sätt endast genom att passande nationella offentliga åtgärder utformas. Strukturfondsinsatserna är visserligen viktiga, men de utgör endast en liten del i de samlade politiska satsningar (både mikroekonomiska och makroekonomiska) som krävs för att skapa hållbar tillväxt i de eftersatta regionerna. Detta är både oundvikligt och önskvärt med tanke på att olika medlemsstaters institutioner och politiska traditioner skiljer sig åt när det gäller regional ekonomisk utveckling. Samtidigt som subsidiaritetsprincipen måste respekteras skulle det ändå kunna vara lämpligt att kommissionen i kommande sammanhållningsrapporter ger allmänna råd och upplysningar till medlemsstaterna om de nationella politiska åtgärder som förefaller ge de bästa resultaten vad gäller regional ekonomisk utveckling och som följaktligen är i linje med strävan att uppnå ekonomisk och social sammanhållning.

3.4. Av rapporten framgår tydligt att den statistiska definitionen av regionerna i EU (dvs. NUTS-klassificeringen) kan leda till att vissa eftersatta regioner inte blir stödberättigade. Detta gäller särskilt i de fall där de grundläggande ekonomiska förhållandena döljs i regioner som på det hela taget är allvarligt eftersatta (vad gäller BNP per capita) eftersom en eller ett par städer inom regionen har ett ovanligt stort välstånd. Denna situation råder i delar av Portugal, Spanien och Irland, och är dessutom påtaglig i andra delar av EU (t.ex. skotska "Highlands" och Nordirland). Det är därför viktigt att strukturfondsstödet går till behövande regioner även om det i dessa regioner finns huvudorter med betydande ekonomisk tillväxt, som analysen i rapporten visar.

3.4.1. Kommittén föreslår att kommissionen och Eurostat tillsammans undersöker om NUTS-klassificeringen kan behöva förfinas för att säkerställa att stödet till ekonomisk utveckling i eftersatta regioner inte äventyras genom detta slag av snedvridning. Annars finns risk för att ekonomisk "dualism" kommer att utmärka den ekonomiska utvecklingen i eftersatta regioner.

3.4.2. Vid sitt besök i den skotska regionen "Highlands and Islands" fick studiegruppen ta del av en beskrivning av de snedvridningar som den nuvarande klassificeringen av eftersatta regioner kan ge upphov till. Denna region har stor geografisk utsträckning och karakteriseras främst av en ytterst bräcklig ekonomi med mycket låg befolkningstäthet. Regionen har emellertid ett relativt starkt ekonomiskt centrum med basen kring staden Inverness, och de inkomster som genereras i detta centrum har ökat den genomsnittliga per capita-inkomsten för regionen som helhet så att den ligger strax över gränsvärdet på 75 % för mål 1-regioner. Stödet till ekonomisk utveckling är alltjämt mycket betydelsefullt för att skapa hållbar ekonomisk utveckling i regionen som helhet, och det finns påtaglig risk för att detta stöd undermineras genom den ekonomiska styrkan i den viktigaste staden inom regionen. Och även om den ekonomiska verksamheten i det dominerande centralområdet får vissa positiva effekter på landsbygden, är dessa effekter både ytterst svaga och osäkra, vilket skapar en risk för att det uppstår en ny form av tudelad ekonomi.

3.5. Om utsikterna till hållbar ekonomisk utveckling inom mål 1-regioner skall kunna främjas, är det av avgörande betydelse att ökade möjligheter till utbildning och yrkesutbildning skapas. En sak som var mycket tydlig i regionen "Highlands and Islands" i Skottland var att införandet av nya teknologier och en gemenskapsinställning när det gäller livslångt lärande skapar intressanta och viktiga möjligheter att förbättra kunskapsbasen i dessa eftersatta regioner. Sådana åtgärder ger inte bara större färdigheter och ökad produktivitet i regionerna, utan bidrar även till att lokalbefolkningen stannar kvar i området och att nya människor söker sig till de mer avlägset liggande regionerna, vilket i betydande grad bidrar till att skapa hållbar ekonomisk utveckling.

3.6. ESK vill framhålla att uppbyggnaden av en ekonomisk infrastruktur i bred bemärkelse alltjämt är en huvudförutsättning för att utveckla ekonomierna i de eftersatta regionerna. Även om en stor del av struktursatsningarna redan har gått till infrastrukturinvesteringar, står det klart att det fortfarande är otillräcklig infrastruktur som förhindrar hållbar ekonomisk utveckling i många eftersatta regioner. Därför bör satsningarna på förbättrad ekonomisk infrastruktur även fortsättningsvis vara ett prioriterat område för strukturfonderna.

3.7. I rapporten konstateras att sysselsättningstillväxten i EU:s mål 2-regioner varit svag (om än positiv) - tillväxttakten är endast 0,1 % per år mellan 1989 och 1997. Detta är en besvikelse, även om kommittén noterar att arbetslöshetsnivån i dessa regioner som helhet faktiskt sjönk mellan 1993 och 1997 samtidigt som EU-genomsnittet låg fast.

3.7.1. Kommittén noterar dock att arbetslösheten i mål 2-regioner ökat avsevärt i tre medlemsstater (Tyskland, Frankrike och Italien) under perioden 1989-1997, trots den positiva utvecklingen. Kommissionen kommenterar i allmänna ordalag denna statistik, men anger inga specifika skäl till att stödet till mål 2-regioner i dessa länder inte uppvisar tillfredsställande resultat. Kommittén rekommenderar att man i kommande sammanhållningsrapporter särskilt kommenterar vilka effekter stödet till mål 2-regioner i vissa medlemsstater får. En sådan kvalitetsbedömning är särskilt viktig i samband med mål 2-stöd, eftersom kvantitativa undersökningar generellt sett inte kan göras i dessa fall.

3.8. I rapporten anges att skapandet av ny sysselsättning i mål 5b-regioner har varit betydligt mer omfattande än i EU som helhet och att detta i stor utsträckning kan förklaras av de små och medelstora företagens verksamhet. Kommittén anser att det är mycket viktigt att fullfölja de insatser som görs för att främja utvecklingen i landsbygdsområden och avlägset liggande områden i EU (inbegripet bergsregioner) och att stöd till små och medelstora företag bör utgöra ett prioriterat inslag i denna strategi. Det är ett absolut krav att de nya reglerna för strukturfonderna inte föranleder en minskning av dessa insatser.

3.9. Vid genomgången av uppgifterna om regional ekonomisk utveckling i Sjätte periodiska rapporten frapperas kommittén av att det i vissa fall föreligger mycket stora skillnader mellan de relativa ekonomiska resultaten i olika regioner som erhåller stöd från fonderna - oavsett om det gäller mål 1, 2 eller 5b. Kommittén anser att det är mycket viktigt att kommissionen i kommande sammanhållningsrapporter försöker redogöra för dessa resultatskillnader. Det är endast under den förutsättningen som man kan kartlägga vilka förfaranden som utgör "bästa praxis" och som därefter kan tillämpas i de regioner som uppnår relativt svaga resultat. Dessa förfaranden kan kartläggas och användas i alla skeden, från utformningen av specifika regionalplaner till de särskilda genomförandemekanismer och -bestämmelser och utvärderingar som används på regional nivå.

3.9.1. I den mån "bästa praxis"-förfaranden kan identifieras, kan det i ett senare skede vara lämpligt att ändra strukturfondsbestämmelserna - inom subsidiaritetsprincipens ramar - om detta krävs för att fonderna skall kunna ge största möjliga bidrag till den regionala ekonomiska utvecklingen.

3.10. Kommittén vill på nytt framhålla hur viktiga gemenskapsinitiativen är när det gäller att stödja eftersatta regioner. Uppgifter som kommittén fick ta del av vid utarbetandet av detta yttrande visade tydligt att principerna om partnerskap och "nedifrån-och-upp"-strategier för regional ekonomisk utveckling hade störst betydelse i anslutning till gemenskapsinitiativen. Dessa initiativ ger den lokala nivån möjlighet att aktivt angripa problem som ekonomiskt eftersatta regioner ställs inför och att erbjuda lösningar som tar full hänsyn till den verkliga situationen i regionerna.

4. Konkurrenskraft

4.1. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på att kommissionen försökt göra en ingående undersökning av "konkurrenskraftens" bestämningsfaktorer. Trots detta misslyckas man dock i rapporten med att tydligt fastställa ett noggrant mått eller index på konkurrenskraften, som man i stället föredrar att definiera i rent kvalitativa termer. Detta begränsar allvarligt begreppets användbarhet och gör att det lätt kan misstolkas. Analysens begränsningar framstår oerhört tydligt när man i rapporten presenterar ett antal strategier för att undanröja skillnader mellan olika regioners "konkurrenskraft". I dessa strategier sammanblandas orsakerna till stark regional tillväxt med konsekvenserna av denna tillväxt. Detta begrepp måste klargöras ytterligare, och kommittén skulle vilja be kommissionen att - möjligen i samarbete med Eurostat - utforma ett kraftfullt statistiskt system för att mäta konkurrenskraften eller använda index för att belysa konkurrenskraftsförändringar.

4.1.1. Samtidigt som kommittén skulle välkomna fler insatser från kommissionens sida för att ytterligare klargöra begreppet "konkurrenskraft", rekommenderar vi en metod som i högre grad är inriktad på studiet av produktionsfaktorernas (arbete och kapital) produktivitet och på förklaringsgrunderna till att tillväxten i arbetets respektive kapitalets produktivitet skiljer sig åt olika regioner emellan. Av rapporten framgår att produktiviteten i hög grad är avgörande för tillväxttakten i regionerna och att den bidrar till konkurrenskraften.

4.1.2. Det råder dock nästan total enighet om att regionala ekonomiska framsteg görs i regioner där det finns fler marknadsinriktade tjänste- och tillverkningsföretag än genomsnittligt, omfattande innovationsverksamhet, ändamålsenlig och funktionsduglig infrastruktur och kompetent arbetskraft. Kommissionen och medlemsstaterna måste i samverkan utforma en offentlig politik som kan påverka den geografiska fördelningen av dessa fyra faktorer som tillsammans utmärker framgångsrika regionala ekonomier och som får sin prägel av aktuell "god praxis".

4.2. Även om det finns vissa brister när det gäller användningen av termen "konkurrenskraft" i samband med ett främjande av regional ekonomisk utveckling, diskuterar man i rapporten några centrala teman som bör studeras ytterligare inför utformandet av en politik som kan bidra till regional ekonomisk utveckling i de svagare regionerna. Det är slående hur stor del av sysselsättningen inom FoTU-verksamhet som är koncentrerad till de starkare (kärn-) regionerna inom EU. Detta utgör en bekräftelse på den betydelse som strukturfondsstödet avsett att främja FoTU i svagare regioner har i de samlade sammanhållningsinsatserna. Kommittén noterar att gemenskapsinitiativen har spelat en central roll i detta avseende och att de tillhandahållit FoTU-stöd - särskilt till små och medelstora företag - i EU:s svagare regioner.

4.3. I Sjätte periodiska rapporten lyfter man med rätta fram de små och medelstora företagens betydelse för skapandet av nya arbetstillfällen och för teknologisk innovation i EU. Kommittén vill framhålla den viktiga roll som små och medelstora företag spelar i den snabba utvecklingen mot ett informationssamhälle. Omfattningen av det stöd som nu ges denna sektor måste helt klart bibehållas - eller kanske ökas - med tanke på de små och medelstora företagens bidrag till ekonomisk utveckling.

4.3.1. Det skall emellertid konstateras att analysen av de små och medelstora företagens bidrag har kvalitetsbrister, eftersom små och medelstora företag har olika tyngd i olika sektorer och i skilda medlemsstater. Detta är särskilt tydligt när man betraktar hur de framgångsrika små och medelstora företagens verksamhet konkret fördelas mellan tillverknings- och tjänstesektorn, där dessa företags bidrag till skapandet av ny sysselsättning varierar mellan olika sektorer, något som framgår av tabell 17. Kommittén betonar att man bör göra så stora insatser som möjligt för att stödja de små och medelstora företag som bidrar mest till skapandet av ny sysselsättning.

4.3.1.1. ESK anser att man ytterligare bör undersöka den roll som små och medelstora företag har för regional ekonomisk utveckling och att en sammanfattning av undersökningsresultaten bör offentliggöras i kommande sammanhållningsrapporter. Prioriterade undersökningsområden bör här vara att klargöra a) de små och medelstora företagens överlevnadsgrad och orsakerna till regionala variationer vad gäller "dödlighetstalet" för sådana företag, b) hur de små och medelstora företagen kan bidra till forskning, utveckling och innovation och de regionala variationerna på detta område, c) regionala variationer vad gäller marknadsandelen för små och medelstora företag som har likartade verksamhetsområden, och d) de små och medelstora företagens möjligheter att erhålla stöd från strukturfonderna för att utveckla sin potential inom forskning, utveckling och innovation. Liknande undersökningar skulle också kunna göras av företagsnätverkens roll.

4.4. Kommissionens resultat avseende vikten av infrastruktur och humankapital var förutsebara. Dessa faktorer är grundläggande för att förbättra de svagare regionernas ekonomiska utsikter och resultat. Det är dock uppenbart att tillgången på infrastruktur och "socialt kapital" i sammanhållningsländerna - trots det betydande stödet från strukturfonderna för dessa ändamål - fortfarande är under, och ofta mycket under, genomsnittet i EU. Kommittén uppmärksammar att dessa skillnader är särskilt stora vad gäller vissa miljökriterier (t.ex. förnybara dricksvattenreserver och behandlingen av avloppsvatten) och utbildningsmöjligheter. Åtgärder inom dessa områden måste därför vidtas gemensamt inom EU och på det nationella planet.

4.5. En av rapportens viktiga slutsatser gäller de positiva följderna av vissa genomförandemetoder som tillämpats inom ramen för strukturfonderna. Det finns uppenbara fördelar med "partnerskap" för genomförandet och utvärderingen av strukturella åtgärdsprogram. Kommittén har hela tiden stött kommissionen i dess försök att uppmuntra partnerskap, vilket även klart tillstyrks i rapporten. Kommissionen upprepar sitt engagemang för partnerskapsprincipen som bör ses som den "bästa lösningen" och uppmanar medlemsstaterna att i den mån det behövs, ta till vara och stärka principen inom samtliga aspekter av utformandet och genomförandet av strukturfonderna.

4.5.1. Studiegruppens besök i de skotska högländerna vid tiden för detta yttrandes förberedande, visade tydligt partnerskapets fördelar för en hållbar ekonomisk utveckling. Genom att inbegripa ekonomiska och sociala aktörer på det lokala planet blir många grupper inom regionen delaktiga i den ekonomiska utvecklingen. I och med detta förbättras inte bara själva programmen, utan individer och grupper i missgynnade områden blir målmedvetna och förmögna att arbeta tillsammans för att uppnå ekonomisk och social utveckling. I detta hänseende måste de lokala parterna få resurser så att de kan bygga upp kompetens, dvs., de måste få relevant kunskap och förståelse för lokala program för ekonomisk utveckling, så att de aktivt kan delta i utformandet och genomförandet av den förda politiken. Ett sådant partnerskap, som det är lätt att underskatta, är grundläggande för en framgångsrik ekonomisk utveckling.

5. Utvidgningen

5.1. Kommittén välkomnar kommissionens kommentarer om de ekonomiska och sociala förhållandena i regionerna i kandidatländerna i Central- och Östeuropa samt Cypern, och anser att det är ett viktigt inslag i debatten. I kommissionens dokument sätts den stora ekonomiska omställningen som dessa länder genomgått, och de till en början negativa effekterna som övergångsåtgärderna haft på dessa länders BNP, in i ett sammanhang. Kommissionens analys är särskilt relevant i ljuset av den allmänt utbredda oron inom EU avseende utvidgningens budgetbelastning som de extra sammanhållningsutgifterna troligtvis kommer att medföra.

5.2. Kommissionens analys är i stort sett mindre pessimistisk än vissa andra utlåtanden om läget i kandidatländernas regioner. Vad som är slående är i vilken grad den regionala utvecklingen i dessa länder även följer mönstret "centrum-periferi" som är utmärkande för EU. Det är därför viktigt att kommissionen i god tid får möjlighet att råda myndigheterna i kandidatländerna att använda de "bästa metoderna", utifrån erfarenheterna från strukturfondernas genomförande.

5.3. Enligt uppgifterna i rapporten kommer de flesta regioner i dessa länder enligt rådande bestämmelser troligen att omfattas av stöd inom mål 1, eftersom samtliga kandidatländers BNP fortfarande ligger klart under genomsnittet i EU. Kommittén uppmärksammar dock att vissa områden i dessa länder haft en stark ekonomisk tillväxt sedan 1993. Kommissionen noterar att regioner i kandidatländerna som ligger i anslutning till den ekonomiska aktivitetens huvudcentra, i vissa fall faktiskt kommer att uppnå en BNP-nivå som ligger över 75 % av EU-genomsnittet inför anslutningen. Det är uppmuntrande, fast man måste notera att upphämtningen är en ojämnt fördelad process som inte alls har inletts i vissa länder.

5.3.1. Enligt nuvarande växelkurs beräknas medelvärdet i fråga om BNP per capita i länderna i Central- och Östeuropa emellertid ligga på ungefär 13 % av genomsnittet i EU. Dessa uppgifter ger en antydan om omfattningen av det gemenskapsstöd som behövs för att förbättra ländernas sociala och ekonomiska situation och förbereda dem inför anslutningen.

5.4. Skillnaderna mellan regioner i kandidatländerna är mycket stora. Det är vad man kan vänta sig. Under den rådande övergångsperioden kommer troligtvis två faktorer att bidra till en mycket ojämn ekonomisk utveckling. För det första är de statliga finanserna i dessa länder i ett kritiskt läge, vilket innebär att det inte finns tillräckliga resurser för att hjälpa regioner som halkat efter i övergångsprocessen. För det andra, har de utländska direktinvesteringarna som gjorts efter den ekonomiska reformprocessens början, främst gynnat en handfull utvalda regioner som i första hand ligger runt storstäderna. I samtliga kandidatländer har följaktligen den ojämna övergångsprocessen och den ekonomiska omställningen lett till att de regionala klyftorna förstärkts.

5.5. Det är uppenbart att utvidgningen är en stor utmaning för EU:s sammanhållningssträvan. Detta kan inte förnekas, och följderna för EU:s budget skall inte underskattas. Det framgår dock tydligt i kommissionens analys att utvidgningen i sig kommer att bistå den ekonomiska utvecklingen i kandidatländerna. Kommittén framhåller att utvidgningen för med sig klara ekonomiska fördelar både för kandidatländerna och EU. Dessa fördelar måste belysas så att de extra sammanhållningskostnaderna ses i rätt ljus, och inte uppfattas som en avgörande förlust för EU. Utvidgningen för med sig verkliga ekonomiska vinster som delvis kommer att uppväga de extra kostnaderna för sammanhållningen.

Bryssel den 22 september 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) BNP-siffrorna som fastställts av Eurostat är genomgående i hela yttrandet i enlighet med köpkraftsstandard.

(2) EGT C 236, 11.9.1995, s. 24.