Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om utstationering av arbetstagare från tredje land i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna (1999/C 67/09) (Text av betydelse för EES) KOM(1999) 3 slutlig - 1999/0012(COD)

(Framlagt av kommissionen den 12 februari 1999)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 57.2 och 66 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

i enlighet med förfarandet i artikel 189b i fördraget, och av följande skäl:

(1) Enligt artikel 3 c i fördraget är ett av gemenskapens mål att avskaffa hindren för fri rörlighet för tjänster mellan medlemsstaterna.

(2) Fri rörlighet för tjänster inbegriper även att en tjänsteleverantör skall ha rätt att utstationera sin personal, även om det rör sig om personer som inte är EU-medborgare utan tredjelandsmedborgare som vistas legalt inom gemenskapen. Till personalen hör även företagsledare.

(3) Friheten att tillhandahålla tjänster skapar inte några direkta rättigheter för de berörda arbetstagarna och påverkar inte heller rättigheter som redan har erkänts på gemenskapsnivå, nationell nivå eller med stöd av internationella avtal, vilket även inbegriper de rättigheter som garanteras genom Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, i synnerhet i fråga om familjelivet.

(4) När tjänsteleverantörer behöver utstationera en anställd som är tredjelandsmedborgare möter de ofta svårigheter som leder till att de antingen tvingas avstå från att erbjuda tjänsten eller också får acceptera skadliga förseningar. Före utstationeringen genomför den medlemsstat där tjänsterna skall tillhandahållas en förhandskontroll, som överlappar både den kontroll som genomförs i efterhand och etableringslandets kontroll.

(5) Myndigheterna i den medlemsstat där tjänster tillhandahålls har inga garantier för att tjänsteleverantören och den arbetstagare som skall utstationeras följer gällande bestämmelser i den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad. Medlemsstaterna har inte heller några garantier för att de utstationerade arbetstagarna kommer att återvända till den medlemsstat där de huvudsakligen arbetar sedan tjänsterna slutförts.

(6) En handling som betecknas EG-kortet för tillhandahållande av tjänster, och som skall utfärdas av den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad, bör vara ett sätt att underlätta utstationering, så att en tjänsteleverantör skall kunna överväga utstationering som ett aktuellt eller möjligt alternativ inom ramen för den reguljära verksamheten, även om en eller flera av de anställda är tredjelandsmedborgare. Det bör vara tjänsteleverantörens sak att avgöra om han skall ansöka om EG-kortet för tillhandahållande av tjänster eller ej. Detta direktiv påverkar inte heller gemenskapens och medlemsstaternas förpliktelser inom ramen för Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) (1). EG-kortet för tillhandahållande av tjänster bör endast innehålla nödvändiga uppgifter, med hänsyn till [Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter] (2).

(7) Den medlemsstat som utfärdar EG-kortet för tillhandahållande av tjänster bör beakta den kamp som med hänsyn till den allmänna ordningen förs mot illegal invandring när den intygar att verksamheten bedrivs i enlighet med gällande bestämmelser i den medlemsstat där tjänsteleverantören är arbetsgivare för tredjelandsmedborgaren. Genom denna handling bör styrkas att den utstationerade arbetstagaren har sin huvudsakliga verksamhet i den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad. Denna handling bör därför göras säker så att det inte kan förfalskas. Något krav på inresevisum kommer därför inte längre att behöva ställas.

(8) EG-kortet för tillhandahållande av tjänster, som utfärdas av en medlemsstat, bör sålunda utgöra en tillräcklig garanti för att varje medlemsstat där en tjänst tillhandahålls skall bevilja en person inresa och vistelse för att tillhandahålla en eller flera olika tjänster, dvs. vistelse under och i samband med tillhandahållande av tjänster. Denna garanti bör också medföra en skyldighet att inte betrakta utstationeringen som ett avbrott i vistelse och godkänd förvärvsverksamhet, och framför allt att inte under några omständigheter vägra den utstationerade personen rätt till återinresa. Den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls bör följaktligen inte längre kunna tillämpa sina egna bestämmelser i fråga om inresa, vistelse och rätt till tillfälligt förvärvsarbete. Detta direktiv berör inte de tvingande bestämmelser gällande arbets- och anställningsvillkor som skall iakttas i den medlemsstat där en tjänst tillhandahålls, vilka fastställs i [Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster] (3).

(9) Varje medlemsstat där tjänster tillhandahålls bör ha möjlighet att kräva att vistelsen samt den eller de tjänster för vilka arbetstagaren utstationeras skall anmälas innan den utstationerade arbetstagaren reser in på landets territorium. Genom anmälningsplikten får medlemsstaten i fråga möjlighet att inom ramen för detta direktiv vidta nödvändiga åtgärder av hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa när det gäller specifika fall. Varje medlemsstat där tjänster tillhandahålls bör också kunna kräva att ett tillfälligt uppehållsbevis skall utfärdas efter inresan, om tillhandahållandet av tjänster innebär att den utstationerade arbetstagaren kommer att vistas i landet i mer än sex månader under en tolvmånadersperiod.

(10) Varje medlemsstat bör därigenom kunna kontrollera att syftet med den utstationerade arbetstagarens vistelse är att tillhandahålla tjänster i denna medlemsstat, i synnerhet om ett tillfälligt uppehållsbevis utfärdas. Rätten att fritt tillhandahålla tjänster är alltid av tillfällig karaktär, vilket måste fastställas på grundval av tjänstens kontinuitet, frekvens och varaktighet. Giltighetstiden för det tillfälliga uppehållsbeviset bör kunna begränsas till den period som EG-kortet för tillhandahållande av tjänster är giltigt, med motiveringen att medlemsstaten avser att i enlighet med bestämmelserna om fri rörlighet för tjänster utfärda uppehållstillstånd enligt landets egna bestämmelser när det är fråga om utstationering som varar längre än sex respektive tolv månader.

(11) För att detta direktiv skall få ändamålsenlig verkan krävs också likabehandling av tredjelandsmedborgare och EU-medborgare som utstationeras som arbetstagare i fråga om erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som har förvärvats inom gemenskapen. Likabehandling på grundval av detta direktiv bör endast kunna åberopas av den tjänsteleverantör som är tredjelandsmedborgarens arbetsgivare. Denna likabehandling bör inte omfatta utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som har förvärvats i tredje land och som erkänns i endast en medlemsstat.

(12) Medlemsstaterna bör inte få gynna tjänsteleverantörer som är etablerade utanför gemenskapen i förhållande till dem som är etablerade inom gemenskapen. Medlemsstaterna bör få avvika från detta direktiv med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Vilka avvikelser som tillåts måste avgöras med hänsyn till tjänsteleverantörer i deras egenskap av arbetsgivare samt arbetstagare från tredje land, på grundval av samordningen enligt [rådets direktiv 64/221/EEG av den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa] (4), senast ändrat genom direktiv 75/35/EEG (5) för att upprätta en enhetlig ram för tjänsteleverantören, oavsett arbetstagarnas nationalitet.

(13) För genomförandet av detta direktiv är det nödvändigt att säkerställa ett nära samarbete mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter. Det är lämpligt att medlemsstaternas myndigheter enas om en enhetlig utformning av EG-kortet för tillhandahållande av tjänster. Kommissionen bör få befogenhet att besluta om utformning och andra bestämmelser i fråga om EG-kortet för tillhandahållande av tjänster i enlighet med det förfarande som fastställs genom rådets förordning (EG) nr 1683/95 av den 29 maj 1995 om en enhetlig utformning av visumhandlingar (6).

(14) Detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas behörighet att avgöra vilka tredjelandsmedborgare som skall ges tillstånd att ägna sig åt förvärvsverksamhet, under vilka omständigheter detta tillstånd bör förlängas eller vilken yrkesverksamhet som skall vara lagreglerad eller ej på nationellt territorium.

(15) I enlighet med proportionalitetsprincipen, så som den kommer till uttryck i artikel 3b tredje stycket i EG-fördraget, går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet om fri rörlighet för tjänster. Direktivet gäller endast kontroller som genomförs innan en tjänst tillhandahålls över gränserna, däremot inte efterhandskontroller i den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls. Det begränsas också till utstationering som inte under några omständigheter överskrider tolv månader, samt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som förvärvats inom gemenskapen.

(16) Medlemsstaterna bör för tillämpningen av detta direktiv bestämma ett lämpligt sanktionssystem.

(17) Senast fyra år efter det datum då detta direktiv skall ha överförts bör kommissionen granska tillämpningen av direktivet samt vid behov föreslå nödvändiga ändringar.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Detta direktiv skall tillämpas på tjänsteleverantörer som är etablerade i en medlemsstat och som i samband med tillhandahållande av tjänster över gränserna utstationerar arbetstagare från tredje land på en annan medlemsstats territorium.

Artikel 2

1. När en tjänsteleverantör avser att inom ramen för sin reguljära verksamhet utstationera en arbetstagare från tredje land till en eller flera andra medlemsstater, enligt de förut-sättningar som anges i artikel 1.3 a och 1.3 b i direktiv 96/71/EG skall den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad till tjänsteleverantören på ansökan utfärda en handling med beteckningen EG-kort för tillhandahållande av tjänster.

EG-kortet för tillhandahållande av tjänster skall utfärdas om följande villkor är uppfyllda:

a) Arbetstagaren har sitt hemvist i denna medlemsstat i enlighet med medlemsstatens lagstiftning.

b) Arbetstagaren omfattas av den behöriga medlemsstatens socialförsäkringssystem när det gäller sjukdoms- och arbetsskaderisk eller är försäkrad mot sjukdom och arbetsskada under utstationeringen till en eller flera medlemsstater.

2. EG-kortet för tillhandahållande av tjänster skall vara giltigt under den period som arbetstagaren har en faktisk reguljär anställning, vilken inte får överstiga

a) tolv månader om det gäller en faktisk reguljär anställning på mer än tolv månader före utfärdandet,

b) sex månader om det gäller en faktisk reguljär anställning på mer än sex månader före utfärdandet.

Med reguljär anställning avses arbete som utförs i enlighet med gemenskapsbestämmelser eller nationella bestämmelser, eller med tillstånd av den medlemsstat som utfärdar EG-kortet för tillhandahållande av tjänster, vilket ger rätt till anställning antingen endast hos den tjänsteleverantör som har ansökt om tillstånd eller också hos en annan arbetsgivare som är etablerad i denna medlemsstat.

Med faktisk anställning avses arbete som utförs inom den medlemsstat som utfärdar EG-kortet för tillhandahållande av tjänster.

3. EG-kortet för tillhandahållande av tjänster kan endast förnyas om villkoren för utfärdande enligt punkterna 1 och 2 på nytt uppfylls.

4. EG-kortet för tillhandahållande av tjänster skall vara en separat handling som är utställd på tjänsteleverantören och som denne ställer till den berörde arbetsgivarens förfogande.

Det skall innehålla följande uppgifter:

a) Uppgifter om tjänsteleverantören och den utstationerade arbetstagaren.

b) Giltighetstiden.

c) Utfärdande myndighet och medlemsstat.

Närmare bestämmelser om uppgifter, enhetlig utformning av det kort som skall utfärdas samt tekniska specifikationer för att förhindra förfalskningar skall fastställas genom en genomförandeförordning enligt det förfarande som fastställs genom artikel 6 i förordning (EG) nr 1683/95.

5. Den medlemsstat som utfärdar EG-kortet för tillhandahållande av tjänster får inte betrakta utstationering med syftet att tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat som ett avbrott i den utstationerade arbetstagarens vistelse eller förvärvsverksamhet.

Den medlemsstat som utfärdar EG-kortet för tillhandahållande av tjänster får inte med stöd av nationell lagstiftning vägra den utstationerade arbetstagaren återinresa till landets territorium, oavsett motiv.

Artikel 3

1. Varje medlemsstat där tjänster tillhandahålls skall bevilja arbetstagare från tredje land rätt till inresa och vistelse på landets territorium i syfte att tillhandahålla en eller flera tjänster, under förutsättning att personen i fråga innehar EG-kortet för tillhandahållande av tjänster samt ett ID-kort eller pass som är giltigt för den period som tjänsterna tillhandahålls.

2. Ingen medlemsstat där tjänster tillhandahålls får kräva någon av följande handlingar av den utstationerade arbetstagaren eller av tjänsteleverantören i egenskap av arbetsgivare:

a) Inrese- eller utresevisum.

b) Annat uppehållstillstånd än det som avses i punkt 3.

c) Arbetstillstånd.

d) Någon handling som motsvarar den som avses i a, b eller c.

3. Varje medlemsstat där en tjänst tillhandahålls kan förelägga tjänsteleverantören att före arbets-tagarens inresa på landets territorium anmäla den utstationerade arbetstagarens vistelse, vistelsens beräknade varaktighet samt den eller de tjänster för vilka arbetstagaren utstationeras. Om tillhandahållandet av tjänster totalt överstiger sex månader under en tolvmånadersperiod, skall medlemsstaten efter den utstationerade arbetstagarens inresa utfärda ett tillfälligt uppehållsbevis som visar att vistelsen har beviljats.

4. För att underlätta tillhandahållandet av tjänster skall varje medlemsstat där tjänster tillhanda-hålls garantera att tredjelandsmedborgare och EU-medborgare som utstationeras som arbetstagare i syfte att tillhandahålla tjänster behandlas lika i fråga om erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som personen i fråga har förvärvat inom gemenskapen i syfte att utöva en viss verksamhet och som har utfärdats av behöriga myndigheter i en medlemsstat. Medlemsstaten skall se till att tjänsteleverantören i egenskap av arbetsgivare har lagstadgad rätt att överklaga beslut som inte följer principen om likabehandling.

Artikel 4

1. Medlemsstaterna får inte gynna tjänsteleverantörer som är etablerade utanför gemenskapen i förhållande till dem som är etablerade inom gemenskapen.

2. Medlemsstaterna får avvika från detta direktiv endast när detta är berättigat med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa; detta regleras av direktiv 64/221/EEG i tillämpliga delar.

Artikel 5

1. Medlemsstaterna skall utse de myndigheter som är behöriga att utfärda EG-kortet för tillhandahållande av tjänster och tillfälligt uppehållsbevis respektive ta emot de uppgifter som avses i artikel 3.3, och skall underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om dessa myndigheter. Medlemsstaterna skall också vidta nödvändiga åtgärder för att i möjligaste mån reducera de formaliteter, tidsfrister och förfaranden som krävs för att erhålla ovannämnda handlingar, vilka skall utfärdas kostnadsfritt eller mot betalning av ett belopp som inte överstiger de avgifter och skatter som tas ut vid utfärdande av identitetshandlingar till de egna medborgarna.

2. Medlemsstaterna skall planera ett samarbete mellan de offentliga myndigheter som i enlighet med nationell lagstiftning har behörighet inom de områden som gäller genomförandet av detta direktiv.

Detta samarbete skall särskilt bestå i att besvara motiverade förfrågningar om information. Det skall vara kostnadsfritt och ske med kortast möjliga dröjsmål.

Artikel 6

Medlemsstaterna skall bestämma ett sanktionssystem som är tillämpligt på överträdelser av de nationella bestämmelser som har antagits vid tillämpningen av detta direktiv och skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa sanktioner skall kunna genomföras. Sanktionerna skall vara effektiva, väl avvägda och avskräckande. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast det datum som anges i artikel 8 samt alla senare ändringar som gäller dem så snart det är möjligt.

Artikel 7

Senast fyra år efter den tidsfrist som anges i artikel 8 skall kommissionen överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv i medlemsstaterna samt vid behov föreslå nödvändiga åtgärder.

Artikel 8

Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juni 2002 och skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

Artikel 9

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 10

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

(1) EGT L 336, 23.12.1994, s. 190.

(2) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

(3) EGT L 18, 21.1.1997, s. 1.

(4) EGT 56, 4.4.1964, s. 850/64.

(5) EGT L 14, 20.1.1975, s. 14.

(6) EGT L 164, 14.7.1995, s. 1.