EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 3.2.2017 SWD(2017) 56 final ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Granskningen av genomförandet av EU:s miljöpolitik

Landrapport - SVERIGE



Följedokument till Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén Granskningen av genomförandet av EU:s miljöpolitik: Gemensamma utmaningar och hur vi kan samarbeta för att nå bättre resultat

{COM(2017) 63 final}

{SWD(2017) 33 - 55 final}

{SWD(2017) 57 - 60 final}



Denna rapport har skrivits av personalen vid generaldirekoratet för miljö, Europeiska kommissionen. Eventuella synpunkter kan skickas till ENV-EIR@ec.europa.eu Mer information om Europeiska unionen finns på http://europa.eu . Fotografier: s. 10 ©LIFE09 ENV/SE/000348/Daniel Skog, s. 13 ©ArtesiaWellsChristinaRahmArtesiaWell, s. 15 ©Mikael_Broms/iStock, s. 20 ©Marek SLUSARCZYK/iStock För återgivning eller användning av dessa fotografier krävs tillstånd direkt från upphovsrättsinnehavaren. ©Europeiska unionen, 2017 Återgivning är tillåten med angivande av källan. Innehållsförteckning Sammanfattning Del I: Temaområden 1.Omvandla EU till en cirkulär, resurseffektiv, grön, konkurrenskraftig och koldioxidsnål ekonomi Utveckla en cirkulär ekonomi och förbättra resurseffektiviteten

Avfallshantering 2.Skydda, bevara och stärka unionens naturkapital Natur och biologisk mångfald Uppskattning av naturkapital Grön infrastruktur Markskydd Marint skydd 15 3.Säkerställa medborgarnas hälsa och livskvalitet Luftkvalitet Vattenkvalitet och vattenförvaltning Förbättra hållbarheten i städer Internationella överenskommelser Del II: Stödjande regelverk: verktyg för genomförande 4.Marknadsbaserade instrument och investeringar Gröna skatter och miljöskadliga subventioner Miljöanpassad offentlig upphandling Investeringar: bidrag från EU-fonder 5.Effektiv styrning och kunskaper Effektiv styrning inom centrala, regionala och lokala myndigheter Regelefterlevnad

Allmänhetens deltagande och tillgång till rättslig prövning Tillgång till information, kunskap och faktauppgifter



Sammanfattning Om granskningen av genomförandet av miljöpolitiken I maj 2016 inledde kommissionen en granskning av genomförandet av miljöpolitiken, en tvåårig cykel för analys, dialog och samarbete i syfte att förbättra genomförandet av befintlig miljöpolitik och miljölagstiftning i EU. Som ett första steg har kommissionen utarbetat 28 rapporter som beskriver de viktigaste utmaningarna och möjligheterna för genomförandet av miljöpolitiken i varje medlemsstat. Dessa rapporter är avsedda att stimulera en positiv debatt om både gemensamma utmaningar för EU och de effektivaste sätten att åtgärda viktiga brister i genomförandet. Rapporterna bygger på detaljerade sektorsvisa genomföranderapporter som har samlats in eller utfärdats av kommissionen i enlighet med särskild miljölagstiftning samt 2015 års lägesrapport om miljön och andra rapporter från Europeiska miljöbyrån. Dessa rapporter kommer inte att ersätta de särskilda instrumenten för att garantera efterlevnaden av de EU-rättsliga skyldigheterna. Rapporterna kommer i stort sett att följa principerna för det sjunde miljöhandlingsprogrammet och hänvisa till Agenda 2030 för hållbar utveckling och relaterade hållbara utvecklingsmål i den utsträckning som de återspeglar de befintliga skyldigheterna och politiska målen i EU:s miljölagstiftning . De största utmaningarna har valts ut genom att ta hänsyn till faktorer som betydelsen för miljön eller den miljöpolitiska genomförandefrågans allvar mot bakgrund av inverkan på medborgarnas livskvalitet, avståndet till mål och ekonomiska konsekvenser. I de rapporter som åtföljer meddelandet Granskning av genomförandet av EU:s miljölagstiftning 2016: Gemensamma utmaningar och hur vi kan samarbeta för att nå bättre resultat, som identifierar utmaningar som är gemensamma för flera medlemsstater, ges preliminära slutsatser om möjliga grundorsaker till brister i genomförande och förslag på gemensamma åtgärder för att nå bättre resultat. I dess bilaga samlas även de åtgärder som föreslås i varje landrapport för att förbättra genomförandet på nationell nivå. Allmän profil Sverige är ett land med långa kustlinjer, tusentals sjöar, vattendrag, berg och djupa skogar. Sverige är en exportinriktad blandekonomi. Virke, vattenkraft och järnmalm utgör naturresurserna i dess ekonomi, och därför är hållbar förvaltning och användning av dessa resurser avgörande för en hållbar utveckling av svensk ekonomi. Vissa aspekter av miljöstatusen för hav, sjöar, vattendrag och grundvatten samt flera landbaserade ekosystem är fortfarande problematiska inte minst när det gäller eutrofiering och biologisk mångfald. Viktiga utmaningar De tre största utmaningarna för genomförandet av EU:s miljöpolitik och lagstiftning i Sverige är att förbättra statusen för livsmiljöer, framför allt olika typer av gräsmark som alla har en ogynnsam bevarandestatus, att förbättra kvaliteten på programmen för övervakning av svenska marina vatten, att minska utsläppen av luftföroreningar. Viktiga möjligheter Sverige skulle kunna fungera bättre på områden där det redan finns en god kunskapsbas och god praxis. Detta gäller särskilt för att minska påverkan från jordbruk och förändring av naturliga system, vilket skulle bidra till att skapa en mer gynnsam status för fåglar och livsmiljöer.

Lyckade insatser Där Sverige är ledande på genomförande av miljöpolitik skulle innovativa strategier i större utsträckning kunna spridas till andra länder. Nedan följer exempel på bra lösningar: Sverige har mycket goda resultat när det gäller återvinning av avfall. Sverige nådde Europa 2020-strategins återvinningsmål på 50 % 2014 (49,9 %) betydligt tidigare än EU-genomsnittet (43 %). Under 2015 tillsatte regeringen ett miljömålsråd för att stärka genomförandet av miljöpolitiken. Rådet är en plattform för cheferna för de nationella myndigheterna som är strategiskt viktiga för att nå miljömålen. Under 2014 antog regeringen en strategi för biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Strategin är av betydelse inte bara för de mål och det generationsmål som ingår i den, utan även för de internationella Aichimålen inom ramen för konventionen om biologisk mångfald samt målen för EU:s strategi för biologisk mångfald. Del I: Temaområden 1.Omvandla EU till en cirkulär, resurseffektiv, grön, konkurrenskraftig och koldioxidsnål ekonomi Utveckla en cirkulär ekonomi och förbättra resurseffektiviteten I 2015 års paket om en cirkulär ekonomi betonas behovet av att skapa ett livscykeldrivet kretsloppssamhälle, där resurser används i flera steg och restavfallet minskas till nära noll. Detta kan underlättas genom att man utvecklar och ökar tillgången till innovativa finansiella instrument och finansiering av miljöinnovationer. Mål 8 för hållbar utveckling uppmanar länderna att verka för varaktig, inkluderande och hållbar ekonomisk tillväxt, full och produktiv sysselsättning och anständiga arbetsvillkor för alla. Mål 9 betonar behovet av att bygga motståndskraftig infrastruktur, verka för en inkluderande och hållbar industrialisering samt främja innovation. Mål 12 uppmuntrar länderna att säkerställa en hållbar förvaltning och ett effektivt utnyttjande av naturresurser före 2030. Åtgärder för en cirkulär ekonomi Genom att omvandla våra ekonomier från linjära till cirkulära får vi en möjlighet att återuppfinna dem och göra dem mer hållbara och konkurrenskraftiga. Detta kommer att stimulera investeringar och skapa både kortsiktiga och långsiktiga fördelar för både ekonomin, miljön och medborgarna. Enligt figur 1 är Sveriges resursproduktivitet (hur effektivt ekonomin använder materiella resurser för att producera tillgångar) lägre än EU-genomsnittet, med 1,74 euro/kg (genomsnittet är 2,0 euro/kg) under 2015 . Detta beror huvudsakligen på den svenska ekonomins struktur och dess stora primärsektor. Mer betydelsefullt är att Sveriges resursproduktivitet har sjunkit något sedan 2010. Bakgrunden till politiken som rör miljöinnovation och cirkulär ekonomi är det generationsmål som antagits av Sveriges riksdag. Det är det övergripande målet för miljöpolitiken och vägleder miljöåtgärder på alla nivåer i samhället, från den nationella nivån upp till åtaganden på EU-nivå och global nivå. Målet innebär att man ska ha löst de största miljöproblemen inom en generation utan att öka miljö- och hälsoproblem utanför Sveriges gränser. För att nå generationsmålet har miljökvalitetsmål tagits fram på 16 områden (miljödepartementet). Målen är förknippade med klimatpåverkan, luftkvalitet, försurning, skog, våtmarker, hav och kuster, sjöar, berg, stadsmiljö, jordbruk, gifter, strålning, ozon, grundvatten och biologisk mångfald. Figur 1: Resursproduktivitet 2003–2015 Den nationella miljöteknikstrategin som genomfördes mellan 2011 och 2014 har utvärderats av myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxtanalys). Vid utvärderingen konstaterades att de flesta av åtgärderna i strategin i viss mån kan anses ha bidragit till att nå de strategiska målen, eftersom dessa åtgärder nådde fram till den målgrupp som identifierats av regeringen. Regeringen inrättade en ny upphandlingsmyndighet i september 2015. Denna myndighet har i uppdrag att ge stöd genom att utveckla och förmedla kunskap, verktyg och metoder på området för offentlig upphandling. Myndighetens mål är att utveckla den goda offentliga affären med fokus på hållbara, innovativa och effektiva upphandlingar. Myndigheten lägger extra vikt vid miljövänlig upphandling som ett instrument för att nå de politiska målen på miljöområdet. Detta anses bidra till hållbarhet i vidare bemärkelse, inklusive sociala och ekonomiska dimensioner. I en studie från 2014 utförd av Tillväxtanalys jämförs tillverkningsindustrin i Sverige med andra länder. Sektorerna med bäst resultat när det gäller det gröna innovationsindexet och komparativa fördelar är motorfordon, maskiner för särskilda ändamål och möbler med 26 %, 5 % respektive 2 % gröna uppfinningar, vilket är långt över genomsnittet i världen i dessa sektorer. Dessa sektorer har också goda resultat uttryckt i komparativa fördelar. De har tydliga styrkor när det gäller konkurrenskraft och goda förutsättningar att lyckas i framtidens gröna ekonomi. Sektorn med icke-metalliska mineraliska produkter har också anmärkningsvärda resultat i fråga om grön innovationsverksamhet men har för närvarande ingen komparativ fördel. Denna sektor har en klar möjlighet att genom miljöanpassning behålla och utvidga sin marknadsandel i framtiden. Delar och tillbehör till motorfordon och byggnadsmetallvaror, tankar, kar och ånggeneratorer släpar efter konkurrerande länder. De har dock totalt sett en hög grön patenteringsaktivitet (7 respektive 8 % gröna patent), vilket innebär att de förmodligen inte är i riskzonen. Flera sektorer hamnar i analysens ”hot”-ruta, bland annat telekommunikation, papper och pappersvaror, maskiner för allmänt ändamål samt andra kemiska produkter.

Den svenska miljöteknikindustrin har utvecklat en stark ställning inom avfallshanterings- och processteknik, inklusive återanvändning och återvinning, rening av avloppsvatten, biogas och andra förnybara energikällor, luftkvalitet inomhus (lågenergiventilation och energibesparande luftfiltrering), värme och kyla (fjärrvärme/fjärrkyla och värmepumpar), transmissioner och automatisering av tekniska system i byggnader. Nystartade företag är också viktiga i ett innovationssamhälle, och nya typer av små och medelstora företag kan vara en indikation på utvecklingen eftersom de ofta är beroende av finansiering från organisationer eller personer som är intresserade av att investera i en viss sektor. Sverige är bland de aktörer som har bäst resultat i Europa på miljöområdet och har många goda metoder att dela med sig i en rad olika sektorer, till exempel textil- och byggsektorn. Sverige är angeläget om att utnyttja de nya koncepten för en delningsekonomi, industriell symbios, samverkanskonsumtion osv. Små och medelstora företag och resurseffektivitet Små och medelstora företag (SMF) hade redan 2010 återhämtat sig från krisens bottennotering 2009. Under 2008–2014 ökade deras mervärde med 22 %. Sysselsättningen återhämtade sig inte så starkt, även om sysselsättningen i SMF var 5 % högre jämfört med 2008. Profilen för Sveriges förvaltning av små företag ligger klart över EU-genomsnittet på de flesta områden. Bättre målinriktat statligt stöd för strategier som uppmuntrar små och medelstora företag att investera i resurseffektiva åtgärder och tillverkningen av miljövänliga produkter kommer att förbättra svenska SMF:s förmåga att anta miljöutmaningar. Flash Eurobarometer 426 SMEs, resource efficiency and green markets (ej översatt till svenska) visar att 56 % av Sveriges SMF investerade upp till 5 % av sin årliga omsättning i åtgärder för att öka resurseffektiviteten (genomsnittet i EU-28 var 50 %), varav 38 % för närvarande erbjuder miljövänliga produkter och tjänster (genomsnittet i EU-28 var 26 %), 67 % har vidtagit åtgärder för att spara energi (genomsnittet i EU-28 var 59 %), 68 % för att minimera avfall (genomsnittet i EU-28 var 60 %), 43 % för att spara vatten (genomsnittet i EU-28 var 44 %) och 65 % för att spara material (genomsnittet i EU-28 var 54 %). Ur ett kretsloppsperspektiv vidtog 60 % återvinningsåtgärder genom att återanvända material eller avfall inom företaget (genomsnittet i EU-28 var 40 %), 32 % för att utforma produkter som är lättare att underhålla, reparera eller återanvända (genomsnittet i EU-28 var 22 %) och 40 % kunde sälja sitt skrotmaterial till ett annat företag (genomsnittet i EU-28 var 25 %). Enligt Flash Eurobarometer 426 gjorde de resurseffektivitetsåtgärder som vidtogs det möjligt att minska produktionskostnaderna i 35 % av Sveriges SMF (genomsnittet i EU-28 var 45 %). Det finns i genomsnitt lika många SMF i det svenska icke-finansiella näringslivet som i Europa. De står för 5 % av förädlingsvärdet och 66 % av sysselsättningen. Flash Eurobarometer 426 SMEs, resource efficiency and green markets visar att 39 % av svenska SMF har minst en heltidsanställd som åtminstone en del av tiden arbetar med ”ett grönt jobb” (genomsnittet i EU-28 var 35 %). Sverige har i genomsnitt 2,0 ”gröna” heltidsanställda per SMF (genomsnittet i EU-28 var 1,7 %). Miljöinnovationer Med en totalpoäng på 124,5 ligger Sverige på femte plats på resultattavlan för miljöinnovation. Detta är lägre än 2013 års resultat då Sverige låg först med 138,3 poäng. De nordiska länderna har varit framgångsrika inom miljöinnovation under perioden 2010–2015. De har legat bland de fem första, och Sverige har varit bland de tre första 2011–2013 med en topp 2013. Från och med 2015 pekar dock poängen på att Sverige tenderar att förlora åtminstone en del av sin ledarställning. Under 2015 har Danmark, Finland, Irland och Tyskland gått förbi Sverige. Detta verkar vara resultatet av en minskad miljöinnovation i Sverige i kombination med högre absoluta poäng. Danmark ligger på första plats med en poäng på 166,5 (jämfört med Sveriges ledarpoäng på 138,3 år 2013). Den närmaste konkurrenten är Finland med en poäng på 140,2. Irland ligger på tredje och Tyskland på fjärde plats. Figur 2: Miljöinnovationsindex 2015 (= 100) Den viktigaste drivkraften i Sverige är den övergripande politiska ambitionen att skapa en grön strukturomvandling genom att inrikta sig på hållbar tillväxt och miljöinnovation. Detta framgår tydligt av generationsmålet – det övergripande målet för svensk miljöpolitik – som anger riktningen för den samhällsomställning som krävs inom en generation om landets miljökvalitetsmål ska uppnås. Med detta som utgångspunkt är generationsmålet tänkt att ge vägledning för miljöåtgärder på alla nivåer i samhället. Ett antal viktiga punkter har lagts till. En av dem är att satsningarna på att lösa Sveriges miljöproblem inte får ske genom att exportera miljö- och hälsoproblem till andra länder. En miljömålsberedning har tillsatts för att nå en bred politisk samsyn kring miljöfrågorna. Dess roll är att ge regeringen råd om hur generationsmålet och miljökvalitetsmålen kan nås på ett sätt som är kostnadseffektivt ur ett ekonomiskt perspektiv. Beredningen är sammansatt av riksdagsledamöter samt rådgivare och sakkunniga från icke-statliga organisationer och departement. Den övergripande uppdraget gäller till och med 2020. Det finns en tydlig politisk vilja att inrikta sig på hållbar tillväxt och miljöinnovation hemma för att Sverige ska kunna bidra både till att skapa nya arbetstillfällen och till att minska miljöbelastningen i andra länder. Den stora utmaningen är att genomföra en grön strukturförändring som inte är begränsad till sektorn för miljöteknik, utan som påverkar alla industrisektorer och därmed hela ekonomin. Även företag som tillhandahåller lösningar på helt andra områden i samhället måste vara miljömässigt hållbara. Detta framgår av en färsk rapport från Naturvårdsverket som redan används som grund för nya politiska initiativ. Detta innebär att alla branscher och sektorer behöver övergå till en mer miljömässigt driven affärsmodell. Sverige har historiskt sett haft förmågan att reagera och anpassa sig snabbt till nya internationella marknadsvillkor och ekonomiska omständigheter – grön strukturförändring är faktiskt ingenting nytt, utan snarare en önskad fortsatt omvandling av ekonomin. Detta är potentiellt en viktig långsiktig drivkraft för miljöinnovation i Sverige. Det finns ca 30 nationella offentliga aktörer med kopplingar till det miljötekniska området. Det är en utmaning för företag att hitta rätt, och det innebär också en risk för onödigt dubbelarbete och icke-optimalt utnyttjande av offentliga medel. Tanken bakom att engagera alla statliga aktörer är att skapa så många kanaler som möjligt i systemet för grön strukturförändring. Webbplatsen swedishcleantech.se är den officiella ”B2B-plattformen” för svenska företag och syftar till att bidra till utveckling, kommersialisering och export av svensk miljöteknik. Den har också till syfte att vägleda företaget till den mest lämpliga offentliga aktören. Webbplatsen drivs och har utvecklats av Tillväxtverket i samarbete med myndigheter, näringslivet och berörda intresseorganisationer samt regionala aktörer inom miljöteknik. Föreningen svensk miljöteknik (Asset) är en paraplyorganisation för regionala aktörer i den svenska miljötekniksektorn. Organisationens mål är att stärka svenska företag inom ren teknik genom affärsdriven samverkan. Studier visar att Sverige tidigare har låtit sig påverkas av rättsliga drivkrafter för miljöinnovation. En studie om miljöinnovativa åtgärder i stora svenska företag visar att konsumenternas efterfrågan och affärsmöjligheter (t.ex. via kostnadsminskningar) för närvarande betraktas som drivkraft – utöver lagregleringar.

I en undersökning som offentliggjordes av Europeiska kommissionen uppgav företag att de största hindren för fler investeringar i ekoinnovation var en osäker efterfrågan på marknaden och oviss avkastning på investeringar, och nästan lika många uppgav att hinder i samband med finansiering (t.ex. tillgång till egen finansiering, tillräcklig tillgång till bidrag eller skattelättnader) var allvarliga hinder. Svenska företag i undersökningen gjorde i allmänhet samma bedömning av hindren som andra europeiska företag. De viktigaste drivkrafterna för fler investeringar i ekoinnovation för både svenska och europeiska företag var förväntade, och utgörs för närvarande av energi- och materialpriser. Dessutom ansåg svenska företag att större efterfrågan på miljövänliga produkter, bra affärspartner samt tillgången till teknik och ledarskap var viktiga drivkrafter för investeringar i ekoinnovation. Den största utmaningen som identifierades är att det inte finns några pengar för de tidiga stadierna av affärsutveckling och för företag som vill växa. De största hindren för fler riskkapitalinvesteringar i sektorn för ren teknik uppgavs vara att åtgärderna är alltför kapitalintensiva, långsiktiga och svåra att öka samt att riskerna som är förknippade med både teknik och politik anses vara högre. Sammantaget leder detta till att miljöteknik, och framför allt energisektorn, blir mindre attraktiv för privata riskkapitalfonder, som tenderar att föredra små kapitalintensiva investeringar med lägre risk och snabbare avkastning på investeringar. Riskkapitalinvesteringarna har minskat stadigt under de senaste åren, från nära 0,07 % av BNP 2007 till cirka 0,025 % 2014. Brister i statens riskkapitalverksamhet beror på att den inte är tillräckligt aktiv eftersom den styrs av sektorsvisa och regionala inlåsningar och är ineffektiv (näringsdepartementet, 2016). För att hantera detta har Sverige inkluderat en grön investeringsfond i programmen för det svenska utnyttjandet av EU:s regionala fonder 2014–2020, i syfte att öka tillgången på riskkapitalfinansiering i ett tidigt stadium till företag i sektorerna för teknik och tjänster på klimat- och energiområdet. Förvaltningsmyndigheten, Tillväxtverket, är i färd med att inrätta denna gröna fond. Regeringen lade även fram ett förslag i mars 2016 om en ny struktur för finansiering av innovation och hållbar tillväxt. Riksdagen antog denna nya struktur i juni 2016, och den har nu delvis införts. Utvärdering av den svenska miljöteknikstrategin Mellan 2011 och 2014 genomförde den svenska regeringen en miljöteknikstrategi som hade som mål att öka kommersialiseringen av innovativ miljöteknik, bidra till växande företag och öka exporten från miljötekniksektorn. Strategin fick 400 miljoner svenska kronor (ca 43 miljoner euro) i anslag. Miljöteknikstrategin omfattar 26 olika åtgärder som genomfördes av tio offentligt finansierade enheter. Företag och i vissa fall forskningsinstitut fick direkt 28 % av anslagna medel. De återstående medlen gick indirekt till företag genom de aktiviteter som genomfördes av myndigheterna, t.ex. samarbetsprojekt, information, utbildning, stöd i samband med internationellt samarbete m.m. Strategin var mycket bred och var inte inriktad på ett visst område. Det faktiska stöd som har nått företagen var relativt litet i förhållande till de faktorer som är kända för att påverka miljöteknikföretagens tillväxtpotential. Den svenska myndigheten Tillväxtanalys genomförde en omfattande utvärdering av denna strategi och dess genomförande. I rapporten som offentliggjordes i mars 2015 drar Tillväxtanalys slutsatsen att det är osannolikt att dessa mål kommer att uppnås. För att framtida satsningar ska leda till en hög tillväxt i miljötekniksektorn rekommenderar Tillväxtanalys att de ska omfatta 1) ett tydligt fokus på ett begränsat område, 2) en större tilltro till evidensbaserade åtgärder och 3) en balans mellan insatser för att öka utbudet och insatser för att öka efterfrågan. Dessutom krävs ytterligare insatser för att identifiera och utvärdera de olika typerna av verksamheter så att många av åtgärderna i strategin omfattar t.ex. exportfrämjande verksamheter, i syfte att samla in uppgifter om vilken inverkan de har på företagen. Efter det att miljöteknikstrategin har slutförts har andra åtgärder integrerats i andra politikområden, t.ex. exportpolitik och innovationspolitik. Den svenska regeringen har antagit en exportstrategi där miljöteknik är ett viktigt inslag. Regeringen har också tillsatt ett nationellt innovationsråd med fokus på miljö- och klimatteknik som en av tre prioriteringar. Som en förlängning av innovationsrådet har fem strategiska samverkansprogram inletts, t.ex. för smarta städer och för cirkulär biobaserad ekonomi. Sverige har 18 Emas-registrerade organisationer, vilket är ganska lite i förhållande till totalt 4 034 registrerade organisationer. Antalet registrerade organisationer har inte förändrats sedan oktober 2015. Sverige har 24 licenser för EU-miljömärket, vilket är ett ganska lågt antal i förhållande till de totalt 1 875 licenserna. Föreslagna åtgärder Stärka de befintliga åtgärderna för en cirkulär ekonomi. Ytterligare främja gröna investeringar. Avfallshantering För att omvandla avfall till en resurs krävs att unionens avfallslagstiftning genomförs fullt ut, inklusive avfallshierarkin: behovet att säkerställa separat avfallsinsamling, målen för avledning från deponering osv., att mängden avfall som produceras per capita och i absoluta tal sjunker, att energiåtervinningen begränsas till material som inte kan materialåtervinnas och deponeringen av återanvändbart eller återvinningsbart fasas ut. Mål 12 för hållbar utveckling uppmanar länderna att väsentligt minska uppkomsten av avfall senast 2030 genom att förebygga, minska, återvinna och återanvända. EU:s strategi för avfallshantering bygger på principen om avfallshierarki som fastställer en prioriteringsordning för utformningen av avfallspolitik och avfallshantering på operativ nivå: förebyggande, (bearbetning för) återanvändning, materialåtervinning, annan återvinning och, som det sämsta alternativet, deponering (inklusive deponering på avfallsupplag och förbränning utan energiutvinning). Framstegen mot återvinningsmålen och antagandet av lämpliga avfallsplaner/avfallsförebyggande program bör vara de viktigaste inslagen för att mäta medlemsstaternas resultat. Detta avsnitt handlar om hantering av kommunalt avfall som det finns obligatoriska återvinningsmål för i EU-lagstiftningen.

Produktionen av kommunalt avfall har minskat i Sverige under 2014 (438 kg per år och per invånare) och ligger fortfarande under EU-genomsnittet (475 kg per år och per invånare) . I figur 3 illustreras behandlingen av kommunalt avfall i Sverige uttryckt i kg per person. Förbränning står för 50 % och deponering endast för 1 %. Sverige har vidtagit lämpliga åtgärder för att genomföra och överträffa de nuvarande europeiska minimimålen. Figur 3: Behandling av kommunalt avfall i Sverige under perioden 2007–2014 Figur 4 visar att Sverige nådde Europa 2020-strategins återvinningsmål på 50 % 2014 (49,9 %) betydligt tidigare än EU-genomsnittet (43 %). Figur 4: Återvinningsgrad för kommunalt avfall 2007–2014 Sveriges avfallsplan för perioden 2012–2017 omfattar åtgärder för att främja materialåtervinning, och ytterligare åtgärder kan behövas för att uppnå EU:s framtida återvinningsmål. På vägen mot målen i färdplanen för resurseffektivitet, som beskriver hur vi kan omvandla Europas ekonomi till en hållbar ekonomi före 2050, kan vi skapa ytterligare 2 300 arbetstillfällen och öka den årliga omsättningen i avfallssektorn med över 240 miljoner euro. Det finns två svenska officiella undersökningar på avfallsområdet, en om ekonomiska instrument och förbränning och en om att främja återanvändning för att förebygga avfall. Naturvårdsverket har olika uppdrag om avfall, bättre insamling och behandling av textilavfall, om avfallsstatistik och spårbarhet samt om uppdatering och revidering av planen för avfallshantering och det förebyggande programmet. Den svenska regeringen har beslutat att använda ekonomiska styrmedel för att genom beskattning stimulera återanvändning och reparation. Föreslagna åtgärder Införa nya strategier, inklusive ekonomiska styrmedel, för att ytterligare minska uppkomsten av avfall, och främja förebyggande, återanvändning och återvinning. Växla från förbränning av återanvändbart och återvinningsbart avfall, t.ex. genom att successivt fasa ut subventioner för förbränning/införa förbränningsskatter. 2.Skydda, bevara och stärka unionens naturkapital Natur och biologisk mångfald EU:s strategi för biologisk mångfald syftar till att stoppa förlusten av biologisk mångfald i EU till 2020, återställa ekosystem och tjänster i den mån det är möjligt samt driva på arbetet med att förhindra förlusten av biologisk mångfald. EU:s habitat- och fågeldirektiv syftar till att uppnå en gynnsam bevarandestatus för skyddade arter och livsmiljöer. Enligt mål 14 för hållbar utveckling ska länderna bevara och nyttja haven och de marina resurserna på ett hållbart sätt, samtidigt som mål 15 kräver att länderna ska skydda, återställa och främja en hållbar användning av landbaserade ekosystem, hållbart bruka skogar, bekämpa ökenspridning, hejda och vrida tillbaka markförstöringen samt hejda förlusten av biologisk mångfald. EU:s habitatdirektiv från 1992 och fågeldirektiv från 1979 är hörnstenarna i den unionslagstiftning som syftar till att bevara EU:s vilda djur. Natura 2000 – det största samordnade nätverket av skyddade områden i världen – är det viktigaste instrumentet för att nå och genomföra direktivens mål att säkerställa ett långsiktigt bevarande och skydd av Europas mest värdefulla och hotade arter och livsmiljöer och de ekosystem som de stöder. Att utse lämpliga skyddade områden som särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet och som särskilda skyddsområden enligt fågeldirektivet är en viktig milstolpe för att uppnå målen i direktiven. Resultaten av artikel 17 i habitatdirektivet och artikel 12 i fågeldirektivet och framstegen mot att utse lämpliga områden av gemenskapsintresse, särskilda bevarandeområden och särskilda skyddsområden , både på land och till sjöss, bör vara väsentliga inslag för att mäta medlemsstaternas resultat. Det område som täcks av gammal skog och skyddad skog ökar. Bevarandestatusen för många typer av skog är fortfarande otillräcklig, och många skogslevande arter hotas. Sveriges senaste rödlistor (2015) visar att förlusten av biologisk mångfald varken har gått i snabbare eller långsammare under de senaste 15 åren. Avverkning av gammelskog och igenväxning av livsmiljöer, inbegripet ängsmarker, betesmarker, skogar och våtmarker, är det som hotar de flesta arterna. En positiv utveckling kan dock ses för t.ex. stora rovdjur.

I början av 2016 täcktes 13,3 % av det svenska nationella territoriet av Natura 2000 (EU-genomsnittet var 18,1 %), varav fågeldirektivet täckte 6,1 % (EU-genomsnittet var 12,3 %) och habitatdirektivet täckte 13,2 % (EU-genomsnittet var 13,8 %). Det finns sammanlagt 4 082 Natura 2000-områden i Sverige. Bedömningen av den delen i Natura 2000-nätverket som rör områden av gemenskapsintresse visar att det finns brister i förteckningen, särskilt för de delar i nätverket som rör havet (se figur 5). Figur 5: Tillräcklighetsbedömning av nätverk med områden av gemenskapsintresse i Sverige, med utgångspunkt i situationen fram till december 2013 (%) Processen för att utse områden till särskilda bevarandeområden är avslutad, och alla platser har en förvaltningsplan. Organisationen av Natura 2000-nätverket i Sverige är god, och dess finansiering är för närvarande inte något akut problem. Sverige har god sakkunskap i fråga om att återställa livsmiljöer, och de olika aktiviteterna för att återställa t.ex. gräsmarker, mossar och sanddyner uppvisar goda resultat. Antalet naturrelaterade klagomål och överträdelser i Sverige är inte särskilt många. De viktigaste frågorna rör jakt på vargar (tillämpning av undantag), vindkraftparker och andra markanvändningsverksamheter, t.ex. täktverksamhet, samt tillgång till rättslig prövning. Enligt den svenska rapporten i överensstämmelse med artikel 17 i habitatdirektivet, grundat på expertbedömning, uppvisar 26 % av livsmiljöbedömningarna en gynnsam status (EU-27: 16 %) . Dessutom anses 25 % vara ogynnsamma–otillräckliga (EU-27: 47 %), och 48 % är ogynnsamma–dåliga (EU-27: 30 %). Det är oroväckande att 70–80 % av livsmiljöbedömningarna i skogsmark, gräsmark och sanddyner är ogynnsamma–dåliga. Figur 6: Bevarandestatusen för livsmiljöer och arter i Sverige under 2007–2013 (%) När det gäller bedömningar av arter (andra än fåglar) har 45 % en gynnsam status (EU-27: 23 %), 14 % en ogynnsam–otillräcklig status (EU-27: 42 %) och 41 % ogynnsam–dålig status (EU-27: 18 %). Detta illustreras i figur 6. Dessutom rapporteras en betydande del av ogynnsamma bedömningar för arter och livsmiljöer ha en fortsatt nedåtgående trend. Jordbruk, förändring av naturliga system, skogsbruk (fåglar) och naturliga biotiska/abiotiska processer är de mest rapporterade viktiga påverkansfaktorerna. För fåglar gäller samma huvudsakliga påverkanskategorier. Djurhållning är dock ett nödvändigt inslag för att skydda gräsmarker och fåglar som häckar i välbetade våtmarker. Resultaten från artikel 12-rapporten enligt fågeldirektivet visar en förbättrad utveckling för häckande fåglar på kort sikt för 22 % av arterna och en stabil utveckling för 26 %, men även en nedgång för 48 % av arterna. Detta illustreras i figur 7. Utvecklingen på lång sikt är 33 %, 28 % och 38 % för samma kategorier. Figur 7: Kortsiktig populationstrend för häckande och övervintrande fågelarter i Sverige 2012 (%) Alla gräsmarkshabitat och många arter som är knutna till dessa har en ogynnsam bevarandestatus, vilket tyder på att det finns ett stort behov av förvaltning och återställande av de livsmiljöerna samt ett behov av att utöka de nationellt skyddade områdena. Sverige har visserligen investerat avsevärt i förvärv av mark och utbetalning av ersättningar under många år för att skydda sina skogar (inklusive Life-finansiering), huvudsakligen i landets nordliga delar och på hög höjd, men det framgår ändå av den expertgrundade bedömningen i artikel 17-rapporten att det finns ett klart behov av att öka skyddet av olika skogshabitat om man ska nå målen för en gynnsam bevarandestatus. Föreslagna åtgärder Slutföra processen för att utse särskilda bevarandeområden, framför allt marina områden, och införa tydligt definierade bevarandemål och nödvändiga bevarandeåtgärder för områdena. Tillhandahålla tillräckliga resurser för genomförandet i syfte att upprätthålla/återställa arter och livsmiljöer av gemenskapsintresse och nå en gynnsam bevarandestatus i hela deras naturliga utbredningsområde. Förbättra bevarandestatusen för livsmiljöer i skogsmark, gräsmark och sanddyner. Uppskattning av naturkapital

I EU:s strategi för biologisk mångfald fram till 2020 uppmanas medlemsstaterna att kartlägga och bedöma tillståndet för ekosystem och ekosystemtjänster på sina nationella territorier före 2014, bedöma det ekonomiska värdet av sådana tjänster och främja integreringen av dessa värden i redovisnings- och rapporteringssystem på EU-nivå och nationell nivå senast 2020. Sverige har lagt fram en preliminär rapport om sina viktigaste ekosystemtjänster. Inventeringen tog även hänsyn till påverkansfaktorer och drivkrafter som har betydelse för ekosystemtjänster. Sverige kommer att införliva bedömningar av ekosystemtjänster inom de regionala handlingsplanerna för grön infrastruktur. Det finns pågående projekt för kapacitetsuppbyggnad och för ökad medvetenhet om värdet av ekosystemtjänster, och ett forskningsprogram om värdet av ekosystem och tjänster. Statistiska centralbyrån har fått i uppdrag att utveckla metoder för att inkludera värdet av ekosystemtjänster i miljöräkenskaper. Dessa projekt syftar till att bidra till ett av etappmålen för det svenska miljömålssystemet: ”Senast 2018 ska betydelsen av biologisk mångfald och värdet av ekosystemtjänster vara allmänt kända och integreras i ekonomiska ställningstaganden, politiska avväganden och andra beslut i samhället där så är relevant och skäligt.” Föreslagna åtgärder Fortsätta att stödja kartläggningen och bedömningen av ekosystem och tjänster, värdering och utveckling av redovisningssystem för naturkapital. Grön infrastruktur EU-strategin för grön infrastruktur stöder ett införlivande av grön infrastruktur i planer och program för att minska uppsplittringen av livsmiljöer och bevara eller återskapa ekologiska förbindelser, stärka ekosystemens motståndskraft och därmed säkerställa ett fortsatt utbud av ekosystemtjänster. Grön infrastruktur ger ekologiska, ekonomiska och sociala effekter genom naturliga lösningar. Den hjälper oss att förstå värdet av den nytta naturen ger samhället och att mobilisera investeringar för att främja och förbättra denna nytta. En planerad nationell strategi för att bygga upp en grön infrastruktur är ett verktyg för en mer detaljerad kartläggning av ekosystemtjänster samt för förvaltningen av landskapets struktur och funktion för att främja ett fortsatt utbud av ekosystemtjänster. Den föreslagna strategin innehåller en analys av den geografiska spridningen och förbindelser i viktiga livsmiljöer, i syfte att upprätthålla och återställa naturliga livsmiljöer för bevarande av biologisk mångfald och ekosystemtjänster. Naturvårdsverket genomförde (tillsammans med andra statliga organ) en översyn av politiska styrmedel i samband med utarbetandet av den nationella strategin för grön infrastruktur. I rapporten granskas ca hundra olika relevanta politiska styrmedel. Det finns ett behov av att ändra vissa styrmedel och skapa nya instrument. De politiska styrmedel som reglerar den nuvarande användningen av mark och vatten behöver stärkas för att uppnå en hållbar användning ur ett landskapsperspektiv. Markskydd I EU:s temainriktade strategi för markskydd betonas behovet av att säkerställa ett hållbart nyttjande av mark. För detta krävs att vi förhindrar ytterligare jordförsämring och bevarar markens funktioner samt återställer skadade marker. I 2011 års färdplan för ett resurseffektivt Europa, som ingår i Europa 2020-strategin, anges att EU:s politik senast 2020 ska ta hänsyn till de direkta och indirekta effekterna på markanvändning i EU och globalt, och att EU är på rätt väg för att uppnå målet om inget nettoianspråktagande av mark 2050. Enligt mål 15 för hållbar utveckling ska länderna bekämpa ökenspridning, återställa skadad mark, inklusive mark som berörs av ökenspridning, torka och översvämningar, och sträva efter en värld utan nettoförstöring av mark före 2030. Mark är en viktig resurs för allt liv och för ekonomin. Den erbjuder viktiga ekosystemtjänster, inklusive tillhandahållande av livsmedel, fiber och biomassa för förnybar energi, koldioxidbindning, vattenrening och översvämningsreglering, tillhandahållande av råvaror och byggnadsmaterial. Mark är en begränsad och ytterst sårbar tillgång som försämras alltmer mer i EU. Det är högst osannolikt att mark som tagits i anspråk för stadsutveckling och infrastruktur återgår till sitt naturliga tillstånd. Detta leder till förlust av främst jordbruksmark och till ökad fragmentering av livsmiljöer. Markskydd behandlas indirekt i befintlig EU-politik på områden såsom jordbruk, vatten, avfall, kemikalier och förebyggande av industriföroreningar. Den årliga markförbrukningen (tillväxt av artificiella områden) var, enligt Corine Land Cover, 0,36 % i Sverige under perioden 2006–2012, vilket är långt under genomsnittet i EU (0,41 %). Det motsvarade 2 328 hektar per år, huvudsakligen för att lämna plats åt byggnader, tjänster och rekreation samt transport och infrastruktur. Artificiell mark används för bebyggelse, produktionssystem och infrastruktur. Den kan sedan delas upp i bebyggda områden (byggnader) och icke-bebyggda områden (t.ex. linjära transportnät och tillhörande områden). Den procentuella andelen bebyggd mark 2009 var 0,48 %, vilket är långt under EU-genomsnittet (3,23 %). Erosionshastigheten för mark och vatten under 2010 var 0,41 ton per hektar och år, vilket är betydligt lägre än genomsnittet i EU-28 (2,46 ton). Figur 8 visar de olika marktäckestyperna i Sverige 2012. Figur 8: Marktäckestyper i Sverige 2012 Det finns fortfarande inga EU-omfattande uppgifter för att kunna ge riktmärken för minskningen av organiskt material i marken, förorenade områden, påverkansfaktorer för markbiologin och diffusa föroreningar. En uppdaterad inventering och bedömning av styrinstrument för markskydd i Sverige och andra EU-medlemsstater håller på att genomföras av EU:s expertgrupp för markskydd.

Marint skydd EU:s politik och lagstiftning för kust- och havsområden kräver att effekten av påverkansfaktorerna för havsvatten ska ha minskat senast 2020 så att en god miljöstatus uppnås eller bevaras och kustområdena förvaltas på ett hållbart sätt. Enligt mål 14 för hållbar utveckling ska länderna bevara och nyttja haven och de marina resurserna på ett hållbart sätt för en hållbar utveckling. Ramdirektivet om en marin strategi syftar till att uppnå god miljöstatus i EU:s marina vatten senast 2020 genom att tillhandahålla en ekosystembaserad strategi för förvaltningen av mänskliga aktiviteter som påverkar den marina miljön. Direktivet kräver att medlemsstaterna ska utarbeta och genomföra en marin strategi för sina marina vatten och samarbeta med de medlemsstater som ligger inom samma marina region eller delregion. Som en del av deras marina strategier måste medlemsstaterna senast i juli 2012 göra en inledande bedömning av marina vatten, fastställa god miljöstatus och sätta miljömål. Dessutom måste de upprätta övervakningsprogram för löpande bedömning av marina vatten senast i juli 2014. Nästa del i deras marina strategi är att upprätta ett åtgärdsprogram (2016). Kommissionen bedömer om dessa delar utgör en lämplig ram för att uppfylla kraven i ramdirektivet om en marin strategi. Svenska marina vatten ingår i två marina regioner, Nordostatlanten och Östersjön. Sverige är därför part både i konventionen för skydd av den marina miljön i Nordostatlanten (Ospar) och i konventionen för skydd av Östersjöområdets marina miljö (Helcom). Nordsjön är ett av de mest trafikerade havsområdena och är även känslig för eutrofiering. Kustområdet används intensivt för rekreation. Dessutom förekommer extensivt fiske med bottentrål som orsakar skador på havsbotten och är ett hot mot den biologiska mångfalden, framför allt på öppna havet. I Östersjön är de huvudsakliga riskerna för den biologiska mångfalden förknippade med eutrofiering, fisketryck, fasta föroreningar och oljeföroreningar samt införande av främmande arter. När det gäller genomförandet av ramdirektivet om en marin strategi har Sverige gett en solid rättslig ställning åt sin definition av god miljöstatus genom införliva den i lagstiftning, vilket är en bra metod. Sveriges goda miljöstatus fastställs på ett uttömmande sätt som omfattar alla deskriptorer och tar hänsyn till gällande EU-lagstiftning och andra standarder från relevanta regionala havskonventioner. Trots att en ambitiös bestämning av god miljöstatus är det alltför ofta fortfarande svårt att mäta god miljöstatus. Sverige arbetar för närvarande både på nationell och på regional nivå för att utveckla god miljöstatus. Till exempel är god miljöstatus för närvarande föremål för översyn av Havs- och vattenmyndigheten, och Sverige deltar i regionalt samarbete inom ramen för både Helcom- och Ospar-konventionen i syfte att förbättra definitionen av god miljöstatus. Sverige inrättade ett program för övervakning av sina marina vatten under 2014. Det verkar emellertid som om övervakningsprogrammet behöver vidareutvecklas, med undantag för kommersiellt fiske och eutrofiering, för att vara en lämplig ram för att övervaka framstegen mot målen och god miljöstatus. Kommissionen tillhandahöll vägledning i sina rapporter om genomförandet av ramdirektivet om en marin strategi för att underlätta Sveriges genomförande av detta ramdirektiv. År 2012 täckte de skyddade marina områdena 12 710,4 kvadratkilometer av Sveriges marina vatten, varav 9 644,6 kvadratkilometer i Östersjön och 3 065,8 kvadratkilometer i Nordsjön. Föreslagna åtgärder Fortsätta arbetet med att förbättra definitionerna av god miljöstatus, särskilt deskriptorerna för den biologiska mångfalden, bland annat genom regionalt samarbete och genom att ta del av arbetet med relevanta regionala havskonventioner. Vidareutveckla strategierna för att beräkna (och kvantifiera) miljöpåverkan från de största belastningarna för att få bättre och säkrare bedömningsresultat för 2018. Fortsätta att införliva befintliga övervakningsprogram inom ramen för EU-lagstiftningen och fortsätta att genomföra samordnade och gemensamma övervakningsprogram som utarbetats på subregional nivå, t.ex. av Ospar och Helcom, om sådana finns. Fortsätta att förbättra övervakningsmetodernas jämförbarhet och enhetlighet inom landets marina regioner. Se till att alla av dess övervakningsprogram genomförs utan dröjsmål och är lämpliga för att övervaka framstegen mot god miljöstatus. 3.Säkerställa medborgarnas hälsa och livskvalitet Luftkvalitet

Figur 9: Koncentrationer av PM10, NO2 och ozon under 2014 i Sverige Enligt EU:s politik och lagstiftning om luftkvalitet måste luftkvaliteten i EU förbättras avsevärt och närma sig WHO:s rekommenderade nivåer. Luftföroreningar och deras effekter på ekosystem och biologisk mångfald bör minskas ytterligare genom det långsiktiga målet att inte överskrida kritiska belastningar och nivåer. För detta krävs ökade ansträngningar för att nå full efterlevnad av unionens lagstiftning om luftkvalitet och fastställande av strategiska mål och åtgärder för tiden efter 2020. EU har utvecklat en heltäckande uppsättning lagstiftning om luftkvalitet som fastställer hälsobaserade normer och mål för ett antal luftföroreningar. Som en del av detta ska medlemsstaterna också se till att allmänheten rutinmässigt får tillgång till aktuell information om halterna av olika luftföroreningar. Dessutom innehåller direktivet om nationella utsläppstak bestämmelser om utsläppsminskningar på nationell nivå för de huvudsakliga föroreningarna. Utsläppen av flera luftföroreningar har minskat betydligt i Sverige. Under perioden 1990–2014 har minskningarna av svaveloxider (–77 %), kväveoxider, (–51 %), ammoniak (–5 %) och flyktiga organiska föreningar (–50 %) sett till att utsläppen till luften av dessa föroreningar ligger inom de nu gällande nationella utsläppstaken. Samtidigt fortsätter luftkvaliteten i Sverige att ge anledning till oro. För 2013 uppskattade Europeiska miljöbyrån att ca 3 020 förtida dödsfall kunde tillskrivas fina partiklar , 160 berodde på ozonhalter och mindre än fem på kvävedioxidhalter . Detta beror också på att EU:s normer för luftkvalitet överskrids, vilket framgår av figur 9. Under 2014 överskrids EU-normerna i årsmedelvärdet för halter av kvävedioxid (NO2) i två luftkvalitetsområden (Göteborg och Stockholm) och i den dagliga halten av partiklar (PM10) i två luftkvalitetsområden (Stockholm och Mellansverige). Dessutom uppfylls inte de långsiktiga målen för ozonhalter i flera luftkvalitetsområden. De upprepade överträdelserna av luftkvalitetskraven (för PM10 och NO2), som har allvarliga negativa effekter på hälsan och miljön, håller på att följas upp av Europeiska kommissionen genom överträdelseförfaranden som omfattar alla berörda medlemsstater, bland annat Sverige. Syftet är att tillräckliga åtgärder ska vidtas för att uppfylla kraven i alla områden. De hälsorelaterade externa kostnaderna för luftföroreningar i Sverige beräknas uppgå till över 3 miljarder euro per år (justerad inkomst, 2010). I dessa kostnader ingår inte bara det faktiska värdet av att leva ett liv med bibehållen hälsa, utan även de direkta kostnaderna för ekonomin. Dessa direkta kostnader avser 803 000 förlorade arbetsdagar varje år p.g.a. sjukdom till följd av luftföroreningar, med tillhörande kostnader för arbetsgivare på 111 miljoner euro per år (justerad inkomst, 2010), för hälso- och sjukvård på över 11 miljoner euro per år (justerad inkomst, 2010) och för jordbruket (förlorade skördar) på 48 miljoner euro per år (2010). Föreslagna åtgärder Upprätthålla den nedåtgående utsläppstrenden för luftföroreningar för att fullt ut iaktta gränsvärdena för luftkvalitet och minska luftföroreningarnas skadliga inverkan på hälsa, miljö och ekonomi. Minska utsläppen av kväveoxid (NOx) för att iaktta gällande nationella utsläppstak och/eller minska utsläppen av kvävedioxid (NO2) (och ozonhalter), bland annat genom att minska transportrelaterade utsläpp – framför allt i stadsområden. Minska PM10-utsläppen och halten av partiklar i atmosfären, bland annat genom att minska utsläppen i samband med energi- och värmeproduktion med fasta bränslen, transport och jordbruk. Buller I direktivet om omgivningsbuller föreskrivs en gemensam metod för att undvika, förebygga och minska skadliga effekter till följd av exponering för omgivningsbuller. För mycket buller är en av huvudorsakerna till hälsoproblem. I EU:s regelverk fastställs flera krav för att minska bullret, bland annat ska exponeringen för omgivningsbuller bedömas genom kartläggning av buller för att se till att information om omgivningsbuller och dess effekter görs tillgänglig för allmänheten, handlingsplaner ska antas i syfte att förebygga och minska omgivningsbuller där det är nödvändigt och kvaliteten på ljudmiljön ska bevaras där den är tillfredsställande. De svenska myndigheterna har uppfyllt sina skyldigheter när det gäller kartläggning av buller för den senaste rapporteringsomgången för referensåret 2011 i direktivet om omgivningsbuller. För innevarande period har handlingsplaner för bullerhantering antagits för alla större vägar, järnvägar och större flygplatser. Vad gäller tätorter saknas fortfarande handlingsplanen för en tätort. Föreslagna åtgärder Slutföra handlingsplanen för bullerhantering för den sista tätorten. Vattenkvalitet och vattenförvaltning Enligt EU:s politik och lagstiftning om vatten ska effekten av påverkan på vatten i övergångszoner och kust- och sötvatten (inklusive yt- och grundvatten) minska betydligt så att en god status, enligt definitionen i ramdirektivet för vatten, uppnås, bevaras eller förbättras. Medborgarna i hela unionen ska ha tillgång till dricksvatten och badvatten som håller hög säkerhetsstandard. Näringsämnenas kretslopp (kväve och fosfor) ska förvaltas på ett mer hållbart och resurseffektivt sätt.

Mål 6 för hållbar utveckling uppmuntrar länderna att säkerställa tillgången till och en hållbar förvaltning av vatten och sanitet för alla. Det främsta målet för EU:s övergripande politik och lagstiftning om vatten är säkerställa tillgång till vatten av god kvalitet i tillräcklig mängd för alla européer. EU:s regelverk för vattenhantering strävar efter att garantera god status för alla vattenförekomster i hela Europa genom att ta itu med föroreningar (från t.ex. jordbruk, stadsområden och industriell verksamhet), fysiska och hydrologiska förändringar av vattenförekomster och risken för översvämning. Förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikten är ett krav i ramdirektivet för vatten och ett sätt att skydda, förbättra och använda vattenmiljön på ett hållbart sätt i hela Europa. De omfattar söta ytvatten, t.ex. sjöar och floder, grundvatten, flodmynningar och kustvatten, på ett avstånd av en sjömil. I den första generationen av förvaltningsplaner för avrinningsdistrikten rapporterade Sverige status för 15 563 floder, 7 232 sjöar, 21 övergångszoner, 602 kustvatten och 3 021 grundvattenförekomster. 58 % av naturliga ytvattenförekomster uppnår en god eller hög ekologisk status , och endast 2 % av kraftigt modifierade eller konstgjorda vattenförekomster uppnår en god eller hög ekologisk potential (statusen är okänd för 20 %). Ingen ytvattenförekomst, ingen kraftigt modifierad eller konstgjord vattenförekomst och 98 % av grundvattenförekomsterna uppnår god kemisk status . 87 % av grundvattenförekomsterna har god kvantitativ status. De största påverkansfaktorerna för svenska ytvatten är diffusa föroreningar , framför allt kvicksilver som transporteras långa sträckor och som påverkar 100 % av vattenförekomsterna. Flödesregleringar och morfologiska förändringar inverkar på 29 % och avrinningsförvaltningen inverkar negativt på 8 % av vattenförekomsterna. Det finns vissa regionala skillnader, t.ex. låg reglering och morfologiska förändringar påverkar 42 % av vattenförekomsterna i norra Östersjöns avrinningsdistrikt men en mycket mindre andel i landets norra och västra delar. De svenska förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt har vissa brister som leder till osäkerhet om åtgärdsprogrammens status och effektivitet. Det finns framför allt brister i övervakningen. Ett antal undantag gjordes. De planerade åtgärderna förväntas leda till en förbättring av ekologisk status för ytvatten med 6 %. Åtgärderna bör också leda till en förbättring av ekologisk potential för kraftigt modifierade eller konstgjorda vattenförekomster med 4 %.62 Nitratdirektivet 2008–2011 visade positiva resultat vad gäller nitrathalter. Uppgifter om eutrofiering i inlandsvatten visade dock att det finns behov av ytterligare förbättringar. Dessutom är Sverige ett av de länder som gränsar till Östersjön, som är starkt påverkad av närsaltsföreningar. Sverige har en mycket hög måluppfyllelse för dricksvattnet med 99–100 % för mikrobiologiska och kemiska parametrar och indikatorparametrar som fastställs i dricksvattendirektivet. Under 2015 var, enligt figur 10, 445 badvatten (62,2 %) i Sverige av mycket hög kvalitet, 17,3 % var av god kvalitet och 3,6 % av tillfredsställande kvalitet. 10 badvatten var av dålig kvalitet eller uppfyllde inte kraven, och det var inte möjligt att bedöma de återstående 64 badvattnen. Totalt sett har Sveriges badvattenkvalitet förbättrats sedan 2014. Figur 10: Badvattenkvalitet 2012–2015 Enligt den senaste rapporteringen (uppgifter från 2012) om genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse berördes 367 tätorter i Sverige, vilket är en ökning från 327 tätorter för 2010. Enligt uppgift från svenska myndigheter ändrades avloppsvattenbelastningen till följd av en ny beräkningsmetod. Detta rapporterings- och beräkningsproblem måste åtgärdas av de svenska myndigheterna för att se till att de uppgifter som lämnas till kommissionen är säkra. Sverige rapporterade också att 88,9 % av avloppsvattenbelastningen 2012 undergår en mer långtgående rening enligt artikel 5 i direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, i 116 tätorter av de 155 som omfattas av dessa skyldigheter. Kommissionen håller på att följa upp ett antal problem i Sverige i fråga om reningen av avloppsvatten från tätbebyggelse i både små och stora tätorter med överträdelseförfaranden. Sverige gjorde en preliminär bedömning av risken för översvämning av endast floder och sjöar eftersom de flesta översvämningar historiskt sett är av denna typ. Sverige har hittills varit relativt förskonat från allvarliga översvämningar. I och med högre temperaturer över det globala genomsnittet och ändrade nederbördsmönster kommer dock risken för översvämningar att öka i delar av landet. Den totala direkta kostnaden för den enda översvämningen som registrerades mellan 2002 och 2013 var 320 miljoner euro. Den genomsnittliga kostnaden per översvämning var 320 miljoner euro, vilket är nära genomsnittet i EU på 370 miljoner euro. Mellan 2002 och 2013 investerades 289 miljoner euro för hantering av översvämningsrisker, vilket motsvarar 26 miljoner euro i genomsnitt per år. 183 miljoner euro kom från EU-medel (hela denna summa behöver inte ha använts för hantering av översvämningsrisker). Föreslagna åtgärder Förbättra systemet för övervakning och bedömning av vattnets status. Innefatta alla identifierade påverkansfaktorer och brister i genomförandet av åtgärdsprogram som bör få tillräcklig finansiering. Se över och förbättra åtgärderna för att minska hydromorfologisk belastning i avrinningsområden. Principerna för tillståndsgivning för att möjliggöra eller behålla vattenkraftverk bör också ses över och uppdateras. Förbättra hållbarheten i städer

EU-politiken om stadsmiljö uppmuntrar städer att genomföra politiska åtgärder för hållbar stadsplanering och utformning av städerna, inklusive innovativa synsätt för kollektivtrafik och rörlighet i städerna, miljömässigt hållbara byggnader, energieffektivitet och vård av den biologiska mångfalden i städerna. Mål 11 för hållbar utveckling syftar till att göra städer och samhällen inkluderande, säkra, motståndskraftiga och hållbara. EU är en union av städer och tätorter. Ungefär 75 % av EU:s befolkning bor i tätortsområden. Stadsmiljön innebär särskilda utmaningar för miljön och människors hälsa, men skapar också möjligheter och effektivare resursanvändning. Medlemsstaterna, europeiska institutioner, städer och intressenter har utarbetat en ny strategi för EU:s städer (som införlivar initiativet för smarta städer) för att lösa dessa problem på ett uttömmande sätt, inklusive kopplingarna till sociala och ekonomiska utmaningar. I centrum för denna strategi för EU:s städer finns utvecklingen av tolv partnerskap för identifierade stadsutvecklingsproblem, inbegripet luftkvalitet och bostäder. Europeiska kommissionen kommer att lansera ett nytt riktmärkessystem för EU under 2017. EU:s uppmuntrar gröna städer genom priser och finansiering, t.ex. Europas miljöhuvudstad som vänder sig till städer med över 100 000 invånare och EU-initiativet Green Leaf som vänder sig till städer och tätorter med mellan 20 000 och 100 000 invånare. Stockholm var Europas första miljöhuvudstad 2010. Stockholm införde ett antal åtgärder för att göra lokala transporter mer hållbara, bland annat genom att främja cykelbanor, kollektivtrafik, användning av alternativa bränslen och vägavgifter. Vägavgifter infördes 2006 i form av en trängselskatt. Skatten tas ut för svenskregistrerade fordon när de kör in till och ut från Stockholms innerstad under vardagar. Arbetsresorna och utsläppen i stadens centrum har som följd sjunkit med 10–15 %. Staden har vidtagit åtgärder för att minska trafikbullret genom förebyggande åtgärder, reglering, planering och minskning av bullret vid källan. Dessutom har Stockholm antagit en ambitiös planeringsstrategi som syftar till att bygga staden inåt. Sysavs kraftvärmeverk i Malmö är den mest energieffektiva anläggningen i Sverige för produktion av fjärrvärme. Syftet med trafikmiljöprogrammet är att se till att Malmö blir tystare, effektivare och renare, samt att minska trafikens effekter på invånarnas hälsa. Åtgärderna syftar till att minska användningen av fossila bränslen, förbättra luftkvaliteten, minska bullret, och prioritera gång, cykel och kollektivtrafik. Redan under de inledande etapperna av planeringen för Malmös stora nya utvecklingsområde, Västra Hamnen, infördes transportstrategier för att ge kollektivtrafik, cyklar och fotgängare företräde framför bilar för att minska miljöpåverkan. Världens första botaniska takträdgård, som samfinansierades av Life-programmet, lanserades 1999 i Malmö. Den täcker nästan en hektar och är en unik attraktion för Malmö och Sverige. Umeå har utvecklat ett imponerande verktyg som kallas det gröna målet och som används som en kvalitetskontroll i planeringsprocessen. Umeås syfte är att se till att alla medborgare har tillgång till installationer, däribland lekplatser, skogsdungar, gräsmattor etc., inom 250 m från sina hem. År 2015 bodde ca 89 % av medborgarna inom 300 m från gröna stadsområden på mer än 5 000 m2 i innerstaden. Staden är en föregångare i att använda ultrasnabbladdade elektriska stadsbussar i full storlek som har hybridinstrument till nytta för luftkvalitet, buller och klimat. Internationella överenskommelser Enligt EU-fördragen ska unionens miljöpolitik främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem. De flesta miljöproblem har en gränsöverskridande karaktär och ofta en global räckvidd, och de kan endast hanteras effektivt genom internationellt samarbete. Internationella miljöavtal som ingås av unionen ska vara bindande för unionens institutioner och medlemsstaterna. Detta kräver att EU och medlemsstaterna undertecknar, ratificerar och effektivt genomför alla relevanta multilaterala miljöavtal i rätt tid. Detta kommer också att vara ett viktigt steg mot att uppnå de hållbara utvecklingsmålen som medlemsstaterna antog 2015 och inkluderar många åtaganden som redan finns i rättsligt bindande avtal. Det faktum att vissa medlemsstater inte har undertecknat och ratificerat ett antal multilaterala miljöavtal äventyrar genomförandet på miljöområdet, även inom EU, och EU:s trovärdighet i förhandlingar och internationella möten där det är en etablerad EU-strategi att stödja tredjeländers deltagande i sådana avtal. I avtal där omröstningen sker har detta en direkt inverkan på det antal röster som avges av EU. Sverige har undertecknat och ratificerat nästan alla multilaterala miljöavtal. Del II: Stödjande regelverk: verktyg för genomförande 4.Marknadsbaserade instrument och investeringar Gröna skatter och miljöskadliga subventioner

I handlingsplanen för den cirkulära ekonomin uppmuntras användningen av ekonomiska incitament och ekonomiska styrmedel, t.ex. beskattning, så att produktpriserna bättre avspeglar miljökostnaderna. Utfasningen av miljöskadliga subventioner övervakas inom ramen för den europeiska planeringsterminen och i de nationella reformprogrammen som medlemsstaterna lämnat in. Beskattning och resursanvändning kan ge ökade intäkter och stora sociala och miljömässiga fördelar. Uttryckt som procentuell andel av BNP understeg Sveriges miljöskatteintäkter under 2014 genomsnittet i EU-28 (2,46 %) med 2,21 %. Under samma år stod miljöskatteintäkterna för 5,18 % av totala intäkter från skatter och sociala avgifter (genomsnittet för EU-28 var 6,35 %). Enligt figur 11 är Sverige bland de länder som har minst miljöskatteintäkter som en procentandel av totala skatteintäkter. En studie för 2016 med utgångspunkt i miljöskattenivåer i liknande länder visar att det kan finnas en stor potential för en skatteväxling från arbete till miljöskatter i Sverige, vilket skulle kunna utnyttjas för att öka intäkterna eller minska andra skatter. Enligt ett scenario med bästa praxis skulle dessa skatter kunna ge ytterligare 30,84 miljarder svenska kronor (3,36 miljarder euro) under 2018, och öka till 79,34 miljarder svenska kronor (8,64 miljarder euro) under 2030 (båda i reala termer för 2015). Detta motsvarar en ökning med 0,68 % och 1,26 % av BNP för 2018 respektive 2030. Ändringar av fordonsskatter skulle ge det största extra bidraget på 68,51 miljarder svenska kronor 2030 (7,46 miljarder euro) (i reala termer 2015), vilket motsvarar 1,09 % av BNP.81 Detta kan dock ge upphov till en annan skattestruktur i Sverige och tar inte hänsyn till en indexering av koldioxidskatten. Under perioden 2001–2006 genomfördes ett reformprogram för en grön skatteväxling för att omfördela skatter från arbete till miljöskadliga verksamheter. Den huvudsakliga förändringen när det gäller miljöskatter var att koldioxidskatten höjdes, men även andra skatter justerades, bland annat för fordon, avfall och bekämpningsmedel. Trots det omfattande reformprogrammet har intäkter från miljörelaterade skatter inte hållit jämna steg med ökningar av BNP. Därför har miljörelaterade skatter i Sverige inte ökat som en andel av BNP sedan 2001. Detta har delvis berott på skatternas förväntade beteendeeffekter och en större övergång till biobränslen i transportsektorn. Även den relativa fördelen för dieselfordon har urholkat intäkterna från de högre beskattade bensinfordonen allteftersom fordonsbeståndet har förändrats. Figur 11: Miljöskatteintäkter som andel av totala intäkter från skatter och sociala avgifter (med undantag av tillräknade sociala avgifter) under 2014 Det har funnits ett fokus på att avskaffa eller begränsa undantagen och att sänka skattesatserna för koldioxid och energi. Syftet med ett paket som antogs 2009 var att stegvis begränsa undantagen fram till 2015, med de största minskningarna under det sista året. Vidare har rabatterna på koldioxidskatten på uppvärmningsbränsle i sektorer som inte omfattas av utsläppshandelssystemet gradvis minskat och kommer att vara helt avskaffade 2018. Från och med 2017 har ytterligare en årlig uppräkningsregel införts för bensin- och dieselskatt. Energi- och koldioxidskatterna på fossila bränslen har justerats årligen efter konsumentprisindex sedan 1990-talet, och bensin- och dieselskatterna har kopplats till BNP-tillväxten från och med 2017 genom en årlig justering som motsvarar BNP-tillväxten plus två procentenheter. Sveriges övergång till miljöskatter tycks ha förlorat en del styrka sedan den gröna skatteväxlingen avslutades 2006. Andelen skatter på transport är fortfarande relativt liten, och det gäller även skatterna på föroreningar och resurser. Miljöanpassad offentlig upphandling EU:s strategier för miljöanpassad offentlig upphandling uppmuntrar medlemsstaterna att vidta ytterligare åtgärder för att nå målet om att tillämpa miljöanpassad offentlig upphandling i minst 50 % av de offentliga upphandlingarna. Miljöanpassad offentlig upphandling är ”ett förfarande för de offentliga myndigheternas upphandling av varor, tjänster och arbeten med lägre miljöpåverkan över hela livscykeln, jämfört med varor, tjänster och arbeten med samma primärfunktion som annars skulle ha upphandlats”. Den offentliga upphandlingens köpkraft uppgår till ca 14 % av BNP. En väsentlig del av dessa pengar spenderas på sektorer med hög miljöpåverkan som byggnad eller transport, varigenom miljöanpassad upphandling avsevärt kan bidra till att minska de offentliga utgifternas genomslag och främja hållbara innovativa företag. Kommissionen har lagt fram förslag på EU-kriterier för miljöanpassad upphandling. Sverige är en av föregångarna inom miljöanpassad upphandling. En nationell strategi för offentlig upphandling, inklusive kriterier för miljöanpassad offentlig upphandling, godkändes av regeringen den 30 juni 2016. Kriterier för miljöanpassad offentlig upphandling tas fram på nationell nivå för byggnadsverksamhet och fastigheter, rengöringsmedel och kemikalier, fordon och transport, kontor och textilier, elektricitet och belysning, livsmedel, hälso- och sjukvård, tjänster och giftfri barnomsorg. Sedan 2013 har en miljöanpassad och hållbar offentlig upphandling stått i förgrunden för offentliga initiativ för att stärka den offentliga upphandlingen. Därför höjdes de anslag som gick till stödåtgärder för miljöanpassad upphandling. I september 2016 grundades upphandlingsmyndigheten (UHM). Myndigheten har ett övergripande ansvar för att utveckla och stödja den upphandling som genomförs av upphandlande myndigheter och enheter. Sverige har valt ett frivilligt närmande till miljöanpassad offentlig upphandling, och UHM:s kriteriebibliotek består av en omfattande databas med hållbarhetsstandarder. En kriteriewizard vägleder de upphandlande myndigheterna genom de olika miljökriterierna som finns tillgängliga för ett antal produkter. Kriteriewizarden gör det möjligt att välja mellan tre kriterienivåer: bas, avancerad och spjutspets. Utöver färdiga kriterier kan de upphandlande myndigheterna utforma sina egna kriterier för miljöanpassad upphandling med det stöd som finns att få på UHM:s webbplats. I detta fall består kriterierna huvudsakligen av miljömärkningar och miljöledningssystem. Enligt Naturvårdsverkets undersökning om miljöanpassad upphandling från 2013 har 53 % av organisationerna interna miljömål och/eller en intern policy för miljöanpassad upphandling. Om interna miljömål har fastställts övervakas dessa i 56 % av fallen. 74 % av uppgiftslämnarna inom transport tillämpar miljökraven, 69 % inom energi, 66 % inom it-utrustning, 58 % inom livsmedel, 52 % inom byggverksamhet. Investeringar: bidrag från EU-fonder Förordningarna om de europeiska struktur- och investeringsfonderna föreskriver att medlemsstaterna ska främja miljö- och klimatmål i sina finansieringsstrategier och program för ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, landsbygdsutveckling och havspolitik samt öka kapaciteten för genomförandeorganen att tillhandahålla kostnadseffektiva och hållbara investeringar på dessa områden.

Det är nödvändigt att utnyttja de europeiska struktur- och investeringsfonderna (ESI-fonderna) väl för att nå miljömålen och integrera dem i andra politikområden. Även andra instrument, t.ex. Horisont 2020, Lifeprogrammet och Europeiska fonden för strategiska Investeringar (Efsi) kan stödja genomförandet och spridningen av bästa praxis. Sverige har fått Eruf-finansiering på 945 miljoner euro under programperioden 2014–2020 (se figur 12). Detta begränsade anslag inriktas på områden för smart och hållbar tillväxt som uttryckligen eller indirekt bidrar till att förbättra miljön eller ta itu med klimatförändringen. Enligt de svenska prioriteringarna för Ejflu, som ger 1 764 miljoner euro i EU-finansiering till Sverige under programperioden 2014–2020, går 63 % till åtgärder till stöd för miljö och klimat (inklusive investeringar). Figur 12: Europeiska struktur- och investeringsfonderna 2014–2020: tematisk framställning av Sveriges budget, miljarder euro Det är för tidigt att dra slutsatser vad gäller användningen och resultaten av ESI-fonderna för perioden 2014–2020, eftersom de berörda programmen fortfarande är i ett tidigt skede av genomförandet. För att avhjälpa bristen på riskkapital i den gröna sektorn har en grön fond med en total budget på 1 300 miljarder svenska kronor skapats inom det nationella Eruf-programmet. Den gröna sektorn är en högriskmarknad eftersom det tar lång tid att få ut nya produkter på marknaden, och det krävs stora investeringar i tidiga stadier. Förvaltningsmyndigheten inrättar därför en fond för att tillhandahålla riskkapital till företag inom sektorn för ren energi (50 % Eruf och 50 % finansiella intermediärer) som sedan kommer att medfinansiera (likställt med privat kapital) portföljföretag. 5.Effektiv styrning och kunskaper Mål 16 för hållbar utveckling syftar till att alla ska ha tillgång till rättvisa samt bygga upp effektiva, ansvarsskyldiga och inkluderande institutioner. Mål 17 för hållbar utveckling syftar till att förbättra politisk samordning och politisk samstämmighet, främja vetenskap, teknik och innovation, inrätta partnerskap och utveckla mått på framsteg. För en effektiv styrning av EU:s lagstiftning och politik på miljöområdet krävs en lämplig institutionell ram, politisk samstämmighet och samordning, tillämpning av rättsliga och icke-rättsliga instrument, samarbete med icke-statliga aktörer samt lämplig kunskap och kompetens. Framgång är i stor utsträckning beroende av att centrala, regionala och lokala myndigheter fullbordar viktiga lagstiftningsåtgärder och administrativa arbetsuppgifter, och då särskilt antar en sund genomförandelagstiftning, vidtar samordnade åtgärder för att uppfylla miljömålen och fattar rätt beslut i frågor som t.ex. näringstillstånd. Utöver dessa arbetsuppgifter måste regeringen ingripa för att se till att ekonomiska aktörer, allmännyttiga företag och enskilda personer följer reglerna i den dagliga verksamheten (regelefterlevnad). Det civila samhället har också en roll att spela, bland annat genom rättsliga åtgärder. För att stärka den roll som alla aktörer har är det viktigt att samla in och utbyta kunskaper och faktauppgifter om miljöns tillstånd och miljöbelastningar, drivkrafter och effekter. Likaså bör effektiv styrning av EU:s lagstiftning och politik på miljöområdet vara föremål för en dialog inom medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna och kommissionen om huruvida EU:s nuvarande miljölagstiftning är lämplig för ändamålet. Lagstiftningen kan bara genomföras på rätt sätt om man beaktar erfarenheter på medlemsstatsnivå av att verkställa EU:s åtaganden. Genom ”Make it Work”-initiativet, ett medlemsstatsdrivet projekt som infördes 2014, har en diskussion uppstått om hur genomsynligheten, samstämmigheten och strukturen i EU:s miljölagstiftning kan förbättras utan att sänka befintliga skyddsnivåer. Effektiv styrning inom centrala, regionala och lokala myndigheter De som ansvarar för genomförandet av miljölagstiftningen på unionsnivå och på nationell, regional och lokal nivå måste vara utrustade med kunskaper, verktyg och kapacitet för att öka de positiva effekterna av den lagstiftningen och styrningen av genomförandeprocessen. Förmåga att genomföra regler Det är viktigt att centrala, regionala och lokala förvaltningar har nödvändig kapacitet samt kompetens och utbildning för att utföra sina egna arbetsuppgifter och samarbeta och samordna på ett effektivt sätt med varandra inom ett system med flernivåstyre. Medan miljöpolitik är starkt integrerad i andra politikområden och i arbetet i de sektoriella politikområdena är det miljö- och energidepartementet som ansvarar för att fastställa miljöpolitiken för kemikalier, natur och biologisk mångfald. Naturvårdsverket grundades 1967 och rapporterar till departementet. Det finns också Svenska miljöinstitutet (IVL) som är ett oberoende, icke vinstdrivande forskningsinstitut som ägs av en stiftelse som inrättades gemensamt av den svenska regeringen och svenskt näringsliv. Enligt 2013 års index European Quality of Government ligger Sverige på tredje plats bland de 28 medlemsstaterna. Sveriges införlivande och genomförande av EU:s miljölagstiftning har traditionsenligt varit gott. I allmänhet meddelar Sverige införlivandebestämmelserna snabbt, och den svenska miljölagstiftningens överensstämmelse med EU:s lagstiftning är god. Antalet överträdelser och klagomål är litet. De klagomål som lämnas in är dock ofta mycket väl underbyggda och allvarliga. Genomförandet av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse är för närvarande tvistefrågan i två pågående fall av överträdelser som avser tätorter som inte uppfyller unionsrätten. Den licensierade vargjakten, som inleddes 2010 och fortgår, är också en viktig tvistefråga när det gäller genomförandet av naturskyddslagstiftningen. Samordning och integration Det är viktigt att miljödepartementet och myndigheten har nödvändig kapacitet samt kompetens och utbildning för att utföra sina egna arbetsuppgifter och samarbeta och samordna på ett effektivt sätt med varandra inom ett system med flernivåstyre.

Konsekvensbedömningar är viktiga verktyg för att se till att miljön integreras i all statlig politik. Kommissionen utfärdade ett vägledande dokument under 2016 om införandet av samordnade och/eller gemensamma förfaranden som samtidigt är föremål för bedömningar inom ramen för direktivet om miljökonsekvensbedömning, habitatdirektivet, ramdirektivet för vatten och direktivet om industriutsläpp. Regelefterlevnad EU-lagstiftningen i allmänhet och särskilda bestämmelser om inspektioner, andra kontroller, påföljder och miljöansvar bidrar till att lägga grunden för de system som medlemsstaterna måste ha för att säkra överensstämmelse med EU:s miljöbestämmelser. Offentliga myndigheter hjälper till att garantera tillståndsinnehavarnas ansvarsskyldighet genom att övervaka och främja efterlevnad och genom att vidta trovärdiga uppföljningsåtgärder (t.ex. verkställighetsåtgärder) när överträdelser inträffar eller ansvarsskyldighet uppstår. Efterlevnaden kan övervakas både på initiativ av myndigheterna själva och som en reaktion på klagomål från medborgare. Det kan innebära användning av olika typer av kontroller, bland annat inspektioner av tillåten verksamhet, övervakning av eventuell olaglig verksamhet, brottsundersökningar och granskningar av systembrister. På samma sätt finns det en rad olika sätt att främja efterlevnaden, bland annat genom kampanjer för att öka medvetenheten och användning av vägledande dokument och informationsverktyg på webben. Uppföljning av överträdelser och ansvarsskyldighet kan omfatta administrativa åtgärder (t.ex. återkallande av tillstånd), straffrättsliga åtgärder och åtgärder för skadeståndsansvar (t.ex. gottgörelse efter en olyckshändelse enligt regler om ansvarsskyldighet) och avtalsrätt (t.ex. åtgärder för att kräva efterlevnad av skyddsavtal). Tillsammans gör alla dessa insatser att regelefterlevnaden kan säkerställas, vilket framgår av figur 13. Bästa praxis har utvecklats mot ett riskbaserat närmande på strategiska och operativa nivåer där den bästa kombinationen av övervakning, främjande och verkställighetsåtgärder riktas mot de allvarligaste problemen. I bästa praxis erkänns också behovet av samordning och samarbete mellan olika myndigheter för att säkerställa enhetlighet, undvika dubbelarbete och minska den administrativa bördan. Att aktivt delta i etablerade alleuropeiska nätverk av inspektörer, poliser, åklagare och domare, t.ex. Impel , EUFJE , Enpe och EnviCrimeNet , är ett värdefullt verktyg för utbyte av erfarenheter och god praxis. Figur 13: Efterlevnad av miljöregler Det finns för närvarande ett antal sektorsspecifika skyldigheter i fråga om kontroller och EU:s direktiv om miljöansvar gör det möjligt att se till att principen om att ”förorenaren betalar” tillämpas vid olyckor och tillbud som skadar miljön. Det finns också offentligt tillgänglig information som ger inblick i varje medlemsstats styrkor och svagheter. Följande bör därför ses över för varje medlemsstat: Användningen av riskbaserad regelefterlevnad. Samordningen och samarbetet mellan myndigheter och deltagande i alleuropeiska nätverk. Viktiga aspekter av genomförandet av miljöansvarsdirektivet på grundval av kommissionens nyligen offentliggjorda rapport om genomförandet och utvärderingen av programmet om lagstiftningens ändamålsenlighet och resultat. I Sverige bedrivs efterlevnadsfrämjande verksamhet på regional och lokal nivå, men det finns stöd för att den skulle kunna förbättras. Planering av övervakning för att säkerställa att miljöreglerna följs med utgångspunkt i riskbaserade metoder används i stor utsträckning i Sverige, och tematiska inspektionskampanjer med hjälp av standardiserade inspektionsmanualer och checklistor genomförs regelbundet i försök att skapa en skräddarsydd strategi för enskilda ekonomiska sektorer. Det finns dock fortfarande variationer på grund av faktorer som t.ex. resursbegränsningar. För att säkerställa efterlevnaden förefaller användningen av villkorliga böter (som är kopplade till ett efterlevnadsbeslut och som baseras på beräknade kostnader för de föreskrivna korrigeringsåtgärderna) vara ett användbart verktyg för att få tillståndsinnehavarna att följa reglerna. De påföljder som kan tillämpas på miljöbrott är dock inte tillräckligt flexibla för att reagera inför olika typer av bristande efterlevnad. Stora skillnader i tillämpningen av påföljder har observerats över landet , och det finns möjligheter att förbättra samarbetet mellan inspektörer och åklagare med tanke på den låga lagföringsgraden av allvarliga fall . Sedan 2011 har Naturvårdsverket utarbetat årliga övervakningsrapporter om efterlevnaden och genomförandet av regler som omfattar ingående och utgående statistik. Naturvårdsverket har beställt ett stort forskningsprojekt för att undersöka verktyg för effektivare kontrollarbete och bättre resultatutvärdering och för hur man kan hantera problemet med otillräckliga uppgifter om regelefterlevnaden. Aktuella uppgifter saknas om åtgärder för insamling av uppgifter för att följa upp användandet och effektiviteten av olika ingripanden för att säkerställa efterlevnaden, framför allt resultaten av Naturvårdsverkets forskningsprojekt, i vilken utsträckning riskbaserade metoder används för att styra regelefterlevnaden på strategisk nivå och i samband med särskilda problemområden som lyfts fram på andra ställen i denna landrapport, dvs. hot mot skyddade livsmiljötyper och arter, överträdelser av gränsvärden för luftkvalitet och diffusa föroreningars belastning på vattenkvaliteten. Sverige rapporterade fem miljöskador för perioden 2007–2013, varav två hade initierats av framställningar om åtgärder. En av de fem avsåg saneringskostnader som översteg en miljon euro. Det finns en brist på information om utnyttjandet av finansiell säkerhet från försäkringsindustrin (för att täcka saneringskostnader när aktörerna inte kan betala) till följd av att Sverige avskaffade obligatorisk ekonomisk säkerhet under 2010. Föreslagna åtgärder Förbättra öppenheten om organisationen och funktionen för regelefterlevnad och om hur man tar itu med stora risker, såsom beskrivs ovan. Uppmuntra behöriga myndigheter att öka sitt deltagande i de europeiska nätverken för miljötillsyn. Intensifiera insatserna för att genomföra direktivet om miljöansvar med proaktiva initiativ, framför allt genom att upprätta ett nationellt register över miljöincidenter. Sverige bör vidare vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa ett effektivt system för ekonomisk säkerhet för miljöansvar (så att aktörerna inte bara har tillgång till ett försäkringsskydd utan faktiskt utnyttjar det). Den svenska regeringen har redan börjat undersöka om åtgärder måste vidtas för att förbättra det nuvarande systemet för ekonomiska säkerheter och för att se till att tillräcklig ekonomisk säkerhet finns vid behov. Allmänhetens deltagande och tillgång till rättslig prövning