Soulignements ajoutés. Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om allmän produktsäkerhet

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Inledning

2. Förslagets motiv, mål och huvuddelar

3. Subsidiaritetsprincipen

4. Ekonomiska aspekter och konsekvenser för små och medelstora företag

5. Samrådsförfarande

6. Förslagets innehåll

1. Inledning

Rådets direktiv 92/59/EEG om allmän produktsäkerhet antogs den 29 juni 1992 och skulle börja tillämpas av medlemsstaterna senast den 29 juni 1994. Direktivet grundade sig på artikel 100 A (numera artikel 95) och antogs - innan Maastrichtfördraget trädde i kraft - i samarbete med Europaparlamentet.

I artikel 16 i direktivet anges följande:

"Fyra år efter det datum som anges i artikel 17.1 skall rådet med stöd av en rapport från kommissionen om vunna erfarenheter avgöra om detta direktiv skall justeras, särskilt i fråga om en utvidgning av dess räckvidd enligt artikel 1.1 och 2 a, samt om bestämmelserna i avdelning V skall ändras."

Kommissionen har gjort en genomgripande översyn och bedömning av direktivets genomförande och praktiska tillämpning.

En rapport om de viktigaste slutsatserna från denna översyn kommer att läggas fram separat för Europaparlamentet och rådet. Dessutom finns alla detaljer tillgängliga i en undersökningsrapport (se http://europa.eu.int/comm/dgs/health_consumer/index). Denna undersökning har genomförts för kommissionens räkning av Centre du droit de la Consommation vid Université Catholique de Louvain (Leuven, Belgien).

En förbättrad konsumenthälsa och konsumentsäkerhet utgör en av de politiska prioriteringar som kommissionen aviserat. Detta förslag har utformats inom ramen för de åtgärder som syftar till att uppnå detta mål. Genom direktivet om allmän produktsäkerhet och andra direktiv som rör produktsäkerhet har man skapat ett starkt konsumentskydd i Europeiska unionen. Senare tids kriser inom livsmedelssektorn och vissa svagheter vad gäller säkerheten hos industriprodukter har emellertid påvisat behovet att skärpa det aktuella regelverket. Erfarenheterna hittills har påvisat vissa svagheter i direktivets bestämmelser som har begränsat den grad i vilken dess mål har uppnåtts samt vissa behov rörande konsumentskydd som direktivet i sin nuvarande utformning inte täcker i tillräcklig grad.

Statistik som har samlats in genom det europeiska systemet för övervakning av olyckor i hemmet och på fritiden (ELHASS) [1], som är ett system för insamling av enhetliga data om konsumentolyckor i hela Europa, påvisar ett stort antal olyckor av denna typ med dödlig utgång, vilka till viss del är kopplade till användningen av konsumentprodukter. Antalet olyckor med dödlig utgång i hemmet och i samband med fritidsaktiviteter uppgick under år 1996 till 83 000 i EU, vilket kan jämföras med 6 000 dödsfall på arbetsplatser och 45 000 dödsfall till följd av trafikolyckor. Olyckor i hemmet och på fritiden är den främsta dödsorsaken hos personer under 35 års ålder. Det bör dock noteras att dessa siffror också inbegriper olyckor som inte nödvändigtvis inbegriper farliga produkter i den mening som avses i det nuvarande direktivet.

[1] Nu en del av programmet för förebyggande av skador inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet (1999-2003).

Livsmedelssäkerhet regleras redan genom ett särskilt gemensamt regelverk. Frågor som rör livsmedelssäkerhet hanteras i nuläget icke desto mindre inom samma institutionella ramar som andra konsumentprodukter. I vitboken om livsmedelssäkerhet förespråkas dock att den föreslagna myndigheten för livsmedelssäkerhet i framtiden skall bistå kommissionen i alla produktsäkerhetsfrågor som rör livsmedel. I synnerhet planerar man att de anmälningar av livsmedel som idag görs genom systemet för snabbt informationsutbyte (RAPEX) i stället skall göras till denna myndighet, vilket sålunda minskar räckvidden för direktivet om allmän produktsäkerhet.

De ändringar av direktivet som föreslås i detta dokument syftar till att på ett lämpligt sätt beakta både de ovannämnda frågorna i artikel 16 och de svagheter och ytterligare behov som identifierats i översynen. Syftet är att bidra till att uppnå en hög skyddsnivå vad gäller konsumenthälsa och konsumentskydd.

Mål och räckvidd för det befintliga direktivet om allmän produktsäkerhet

Direktivet reglerar säkerheten hos konsumentprodukter och syftar till att säkerställa att produkter som släpps ut på marknaden är säkra. Direktivet täcker alla produkter som är avsedda för konsumenter eller sannolikt kommer att användas av konsumenter, och som tillhandahålls i kommersiell verksamhet. Detta inbegriper nya, begagnade eller renoverade produkter med undantag för antikviteter och produkter som säljs i syfte att repareras eller renoveras, förutsatt att leverantören klargör detta för konsumenten. Det ges en allmän definition av begreppet produktsäkerhet.

Direktivets övergripande syfte är att harmonisera de åtgärder som medlemsstaterna vidtar för att införa en allmän skyldighet för aktörer att bara saluföra säkra produkter. Därmed skall man säkra både en enhetlig och hög skyddsnivå vad gäller konsumenthälsa och konsumentsäkerhet i hela EU och en väl fungerande inre marknad.

Enligt ingressen till direktivet krävs en "bred horisontell stomme av regler som täcker de produkter som inte täcks av mer specifika säkerhetsbestämmelser i gemenskaps lagstiftningen", och som även "eliminerar luckor i befintlig eller kommande speciallagstiftning".

Direktivet syftar därför till att komplettera speciell gemenskapslagstiftning för att

- täcka produkter som inte omfattas av speciallagstiftning,

- täcka produkter som omfattas av speciallagstiftning (befintlig eller kommande) i fråga om riskkategorier, säkerhetsaspekter samt administrativa krav och kontrollkrav som inte tas upp i denna speciallagstiftning.

I ingressen till direktivet klargörs dock att, då dessa regler inbegriper en fullständig harmonisering som innehåller produktsäkerhetskrav, skall de ekonomiska aktörerna inte åläggas ytterligare krav i samband med att produkter som omfattas av sådana regler släpps ut på marknaden. Detta gäller särskilt produkter som täcks av direktiv enligt den nya metoden. Dessutom anges i artikel 1 att "då bestämmelserna i specifika gemenskapsföreskrifter endast omfattar vissa aspekter av produktsäkerheten eller vissa riskkategorier för ifrågavarande produkter, skall dessa bestämmelser tillämpas på produkterna när det gäller dessa säkerhetsaspekter eller risker".

Huvudsakligt innehåll i det befintliga direktivet om allmän produktsäkerhet

Sammanfattningsvis innehåller direktiv 92/59/EEG följande huvudbestämmelser:

Förpliktelser för tillverkare

- Att endast släppa ut säkra produkter på marknaden.

- Att förse konsumenterna med relevant information som gör det möjligt för dessa att bedöma riskerna med en produkt.

- Att vidta åtgärder för att se till att de får kännedom om risker hos de produkter som de levererar, och att handla på lämpligt sätt för att undanröja sådana risker, inbegripet att dra tillbaka produkter vid behov.

Förpliktelser för distributörer

- Att inte leverera produkter som de vet, eller borde anta, är farliga.

- Att delta i övervakningen av säkerheten hos produkter som de levererar samt i åtgärder för att undanröja sådana risker.

Definition av kriterier för bedömning av produktsäkerhet och fastställande av de villkor som skall vara uppfyllda för att en produkt skall bedömas som säker

- Produkter som uppfyller de specifika reglerna i den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där de saluförs anses uppfylla det allmänna säkerhetskravet i direktivet om produktsäkerhet.

- I övriga fall skall en produkts säkerhet bedömas med beaktande av icke bindande europeiska eller nationella standarder, tekniska specifikationer på gemenskapsnivå, god praxis, den samlade vetenskapliga och tekniska kunskaps- och utvecklingsnivån samt konsumenternas förväntningar.

Medlemsstaternas förpliktelser

- Att vidta åtgärder för att se till att tillverkare och distributörer iakttar sina förpliktelser. Detta innefattar särskilt att inrätta eller utse marknadsövervakande myndigheter som skall ha befogenhet att vidta olika åtgärder för kontroll av efterlevnad liksom sanktioner i fall av bristande uppfyllelse av direktivets krav.

- Att underrätta kommissionen om de åtgärder de vidtar som innebär hinder att släppa ut en produkt på marknaden eller krav på att den skall dras tillbaka från marknaden. Kommissionen skall därefter granska skälen till åtgärderna och meddela samtliga medlemsstater när den finner en åtgärd befogad.

- Att säkerställa att deras tjänstemän och företrädare har tystnadsplikt i fråga om upplysningar som inhämtats enligt direktivet och som till sin natur är affärshemligheter, förutom upplysningar om en viss produkts säkerhet som måste offentliggöras för att skydda människors hälsa och säkerhet. Detta gäller även kommissionens tjänstemän.

Inrättande av ett system för snabbt informationsutbyte (RAPEX) rörande produkter som medför allvarlig och akut fara

Enligt detta system skall en medlemsstat, om den vidtar eller beslutar att vidta nödåtgärder för att hindra, inskränka eller knyta speciella villkor till marknadsföringen eller användningen av en produkt som medför allvarlig och akut fara, underrätta kommissionen, som i sin tur skall underrätta övriga medlemsstater. Detaljerade förfaranden för detta informationssystem återges i en bilaga till direktivet.

Förfaranden för gemenskapstäckande åtgärder

Kommissionen, som skall bistås av en kommitté, kan anta temporära åtgärder som omfattar hela gemenskapen i fråga om produkter som medför en allvarlig och akut fara, dock med förbehåll för ett antal innehållsliga och förfarandemässiga villkor.

Kommitté

En föreskrivande kommitté skall bistå kommissionen vid anpassningar av bilagan som rör RAPEX-förfaranden samt då gemenskapsåtgärder antas i nödsituationer.

Översyn av genomförandet av direktivet om allmän produktsäkerhet

I artikel 16 i direktiv 92/59/EEG anges att direktivet skall ses över med avseende framförallt på dess räckvidd (artiklarna 1.1 och 2 a) samt på nödsituationer och åtgärder på gemenskapsnivå (avdelning V).

Kommissionen beslutade att skjuta fram offentliggörandet av ett förslag till ändring av direktivet i syfte att få mer erfarenhet, att säkerställa ett bättre förslag samt - framförallt - att fullborda en undersökning av direktivets genomförande.

Såsom nämnts ovan fullbordades en undersökning av direktivets rättsliga och praktiska tillämpning, inklusive identifiering av problemområden och slutsatser om behovet av ändringar, i oktober 1999. Undersökningen gjordes av Centre du Droit de la Consommation vid Université Catholique de Louvain (Leuven, Belgien). Undersökningen omfattade alla EU-länder samt Norge och Island inom ramen för EES.

Kommissionen genomförde ett omfattande samrådsförfarande kring översynen av direktivet, vilket redovisas i punkt 5 längre fram.

Efter intervjuer i alla medlemsstater har kommissionen fullbordat en bedömning av hur RAPEX, som är en viktig del av direktivet, fungerar. De huvudsakliga resultaten av dessa besök redovisas i kommissionens rapport till Europaparlamentet och rådet om erfarenheterna av direktivets tillämpning.

2. Förslagets motiv, mål och huvuddelar

För att uppnå dess allmänna mål syftar direktivet till att skapa ett övergripande regelverk för att fullborda och komplettera gemenskapens speciallagstiftning om produktsäkerhet.

Även om direktivets övergripande förhållningssätt i grunden har visat sig vara sunt och inte kräver några större ändringar, har dess mål inte uppnåtts helt på grund av en viss brist på klarhet samt på grund av vissa svagheter eller luckor i vissa av dess bestämmelser.

Mer specifikt har man identifierat följande behov och mål som föranleder ändringar.

2.1. Förhållandet mellan direktivet om allmän produktsäkerhet och gemenskapens speciallagstiftning

Syftet med direktivet om allmän produktsäkerhet var att införa ett övergripande regelverk för alla konsumentprodukter för att täcka produkter som inte omfattades av speciallagstiftning på gemenskapsnivå, men också att fylla luckor i sådan lagstiftning. Såsom tidigare förklarats fastställs i direktivet inte bara ett allmänt säkerhetskrav för konsumentprodukter, utan införs också ytterligare krav på tillverkare och distributörer, bestämmelser om kontroll av efterlevnad, system för informationsutbyte (i synnerhet RAPEX) samt åtgärder i hela gemenskapen i vissa fall.

Översynen av direktivets tillämpning har visat att det rått en viss osäkerhet, oenighet eller bristande insikt i fråga om tillämpligheten hos vissa bestämmelser i direktivet när det gäller sådana produkter som omfattas av speciallagstiftning.

Några medlemsstater har ansett att vissa av bestämmelserna i direktivet inte omfattar produkter som täcks av speciallagstiftning, trots att denna inte innehåller motsvarande bestämmelser.

Framförallt fastställs i flera av gemenskapsdirektiven om säkerhetskrav för vissa produktkategorier varken några krav på tillverkare och distributörer, såsom i artikel 3.2 och 3.3 i direktivet om allmän produktsäkerhet, några bestämmelser om marknadsövervakning efter underrättande genom ett system för snabbt informationsutbyte eller några nödåtgärder från gemenskapens sida. På grund av den varierande tillämpningen av direktivet om allmän produktsäkerhet behandlas inte dessa viktiga aspekter på produktsäkerhet på ett enhetligt sätt i hela gemenskapen. Denna situation måste avhjälpas genom att man också beaktar att dessa utgör aspekter där det krävs förbättringar, förstärkningar och tillägg i direktivet om allmän produktsäkerhet, vilka skulle ha en svag verkan om deras tillämplighet på alla konsumentprodukter inte säkerställs.

Den otydliga formuleringen av artikel 1 i direktivet om allmän produktsäkerhet bör anpassas för att skapa klarhet och rättslig säkerhet kring tillämpningen av direktivets olika bestämmelser i de olika fallen.

Situationen bör därför klargöras enligt följande:

- Alla bestämmelser i direktivet om allmän produktsäkerhet är tillämpliga på konsumentprodukter som inte täcks av någon gemensam speciallagstiftning i fråga om deras säkerhet.

- För produkter som omfattas av specifika säkerhetskrav i gemensam speciallagstiftning ersätter dessa krav det allmänna säkerhetskravet, definitionen av säkra produkter och kriterierna om överensstämmelse i direktivet om allmän produktsäkerhet. Om dessa krav bara omfattar vissa säkerhetsaspekter hos de aktuella produkterna är dock det allmänna säkerhetskravet, definitionen av säkra produkter och kriterierna om överensstämmelse i direktivet om allmän produktsäkerhet tillämpliga på övriga aspekter. Alla bestämmelser i direktivet om allmän produktsäkerhet utöver det allmänna säkerhetskravet (i korthet ytterligare förpliktelser för tillverkare och distributörer, marknadsövervakning, RAPEX, åtgärder på gemenskapsnivå) är tillämpliga om inte annat anges i särskilda bestämmelser i speciallagstiftningen.

- Gemenskapslagstiftning som syftar till att skapa en "total säkerhet" (lagstiftning som harmoniserar alla säkerhetskrav som anses vara relevanta för en produktkategori), i synnerhet direktiv enligt den nya metoden, antas per definition fastställa säkerhetskrav som täcker alla de säkerhetsaspekter som måste beaktas för att garantera säkerheten hos den aktuella produkten. Produkter som stämmer överens med dessa krav måste ha fri rörlighet på den inre marknaden, med förbehåll för tillämpningen av förfaranden för bedömning av överensstämmelse i relevanta direktiv. Dessa "väsentliga säkerhetskrav" är därför de enda säkerhetskraven som är tillämpliga på produkter som omfattas av sådana direktiv. Det allmänna säkerhetskravet, definitionen på "säkra produkter" och kriterierna om överensstämmelse i direktivet om allmän produktsäkerhet är inte tillämpliga i dessa fall. Precis som i föregående fall gäller övriga bestämmelser i direktivet om allmän produktsäkerhet också i detta fall, om inte annat anges genom särskilda krav på samma aspekter i den tillämpliga speciallagstiftningen.

2.2. Räckvidd hos direktivet om allmän produktsäkerhet

Enligt dess nuvarande formulering omfattar direktivet bara produkter som är avsedda för konsumenter eller sannolikt kommer att användas av konsumenter, och som tillhandahålls i kommersiell verksamhet.

Att eventuellt utvidga direktivets räckvidd till tjänster har föreslagits och övervägs. Tjänster blir ett allt viktigare inslag i handeln på den inre marknaden, och vissa tjänster aktualiserar viktiga säkerhetsfrågor. Vissa medlemsstater har inbegripit tjänster i sin lagstiftning som införlivar direktiv 92/59/EEG.

Diskussioner i frågan har påvisat att det är viktigt att snarast överväga gemenskapsåtgärder beträffande tjänsters säkerhet. Kommissionen har aviserat åtgärder för att snarast möjligt utarbeta särskilda förslag inom detta område. Det pågående arbetet syftar till att identifiera prioriteringsområden och bästa metod för gemenskapsåtgärder vad gäller säkerheten hos tjänster (ett allmänt regelverk eller lagstiftning inom specifika områden, en metod baserad på säkerhetskrav eller en metod baserad på ansvar för den som tillhandahåller tjänsten eller både och etc.).

På detta stadium, och i avvaktan på den pågående granskningen, föreslås att räckvidden hos direktivet om allmän produktsäkerhet begränsas till produkter som är förknippade med tjänster. Detta skulle omfatta

- produkter som tillhandahålls till konsumenter eller används av konsumenter som en del av en tjänst,

- produkter som används för att tillhandahålla en tjänst, vad gäller dessa produkters inneboende säkerhetsaspekter.

I båda fallen aktualiseras viktiga säkerhetsaspekter som blir alltmer relevanta i och med tjänstesektorns utveckling (till exempel turismtjänster, träningsanläggningar etc.).

Direktivets räckvidd bör också klargöras för att se till att produkter som inte är avsedda för konsumenter, men som sannolikt kommer att användas av konsumenter under förhållanden som rimligen kan förutses, omfattas av kraven i direktivet. Målet är framförallt att undvika att produkter avsedda för fackmannamässig användning sprider sig till konsumentmarknaderna utan lämpliga anpassningar eller skydds- och kontrollåtgärder.

2.3. Förpliktelser för tillverkare och distributörer

I direktivet om allmän produktsäkerhet fastställs förpliktelser för tillverkare såväl som för distributörer, såsom förklaras ovan.

Erfarenheterna har påvisat ett behov att komplettera dessa förpliktelser för tillverkare och distributörer i vissa avseenden.

Tillverkare och distributörer kan, genom provningar eller säkerhetsbedömningar efter att ha fått in och granskat klagomål eller extern information, i vissa fall konstatera att produkter som de tillhandahåller eller har tillhandahållit är farliga, och vidta åtgärder för att förebygga risker för konsumenterna. I sådana fall är tillverkare och distributörer i vissa länder utanför EU (i synnerhet USA och Australien) skyldiga att omedelbart underrätta myndigheterna om sina slutsatser och åtgärder. Dessa upplysningar kan vara mycket viktiga för att de myndigheter som övervakar marknaden skall kunna spåra upp de aktuella produkterna, kontrollera om andra produkter uppvisar samma risker, vidta eventuella nödvändiga åtgärder samt informera myndigheterna i övriga medlemsstater på ett lämpligt sätt. Gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen i flera medlemsstater inbegriper emellertid inte någon förpliktelse att informera myndigheterna i sådana fall. Denna förpliktelse bör inlemmas i direktivet om allmän produktsäkerhet för att bidra till en effektivare marknadsövervakning i gemenskapen. De förhållanden under vilka sådana anmälningar skall göras samt innehållet i dessa bör definieras på ett tydligt sätt för att motverka en allt för stor börda för de ekonomiska aktörerna och myndigheterna.

Mer allmänt har aktuella händelser påvisat vikten av ett nära och effektivt samarbete mellan tillverkare, distributörer och nationella myndigheter, framförallt för att hantera kriser. Ett sådant samarbete är väsentligt för att man i nödsituationer snabbt skall kunna spåra farliga produkter och dra tillbaka dem från marknaden. En allmän förpliktelse för tillverkare och distributörer att samarbeta med myndigheterna i sådana fall bör tillämpas i hela gemenskapen. Man bör också föreskriva förfaranden i syfte att underlätta en dialog mellan ekonomiska aktörer och myndigheter i frågor som rör produktsäkerhet.

I direktivet om allmän produktsäkerhet föreskrivs att tillverkarna skall dra tillbaka farliga produkter från marknaden om detta krävs för att förebygga risker för konsumenterna. I sådana fall dras de aktuella produkterna tillbaka från butiker och lager i distributionskedjan. Butikernas lager av produkterna får inte säljas och måste tömmas, och produkter som ännu inte nått distributionskedjan får inte lämna tillverkarnas eller importörernas lager. Direktivet om allmän produktsäkerhet innehåller emellertid inga bestämmelser om att tillverkare och distributörer skall återkalla farliga produkter som redan sålts eller på annat sätt tillhandahållits till konsumenterna för att byta ut, reparera eller återbetala dem, och på så sätt säkerställa konsumenternas säkerhet. Dessutom är det i vissa fall nödvändigt att tillverkarna varnar konsumenterna för de risker som är förknippade med produkter som redan har sålts till dem. Bestämmelser och praxis i detta avseende varierar mellan medlemsstaterna. Direktivet om allmän produktsäkerhet bör ändras för att införa enhetliga bestämmelser inom detta område.

2.4. Kriterier för bedömning av överensstämmelse och standarder för produktsäkerhet

I artikel 4 i direktiv 92/59/EEG anges att såvida det inte finns specifika och relevanta säkerhetskrav på gemenskaps- eller medlemsstatsnivå, skall en produkts överensstämmelse med det allmänna säkerhetskravet bedömas mot bakgrund av vad som är tillämpligt av följande:

- Nationella standarder som införlivar en Europastandard.

- Tekniska specifikationer på gemenskapsnivå.

- Nationella standarder.

- God säkerhets- och hälsopraxis inom den berörda sektorn.

- Den samlade vetenskapliga och tekniska kunskaps- och utvecklingsnivån samt den säkerhetsnivå konsumenterna rimligen kan förvänta sig.

Om en produkt uppfyller särskilda nationella säkerhetskrav i den medlemsstat där den släpps på marknaden anses den vara säker enligt bestämmelsen i direktivet. I avsaknad av sådana krav skall ovannämnda icke-bindande specifikationer beaktas då produkten bedöms. I direktivet tycks man ha fastställt en hierarkisk ordning mellan de specifikationer som anges i förteckningen.

Erfarenheterna har visat att direktivets potential när det gäller att säkerställa en enhetlig och hög skyddsnivå i hela EU och en väl fungerande inre marknad är begränsad genom det sätt på vilket kriterierna för bedömning av överensstämmelse är definierade och bristen på en tydligt definierad rättslig ställning för dessa.

Framförallt ger Europastandarderna i detta direktiv inte anledning till "antagande om överensstämmelse", till skillnad från motsvarande harmoniserade standarder i direktiven enligt den nya metoden.

Beskaffenheten, den rättsliga ställningen och den praktiska betydelsen hos de övriga dokument eller referenser som nämns i artikel 4 står öppna för tolkning.

Standardiseringsuppdrag till de europeiska standardiseringsorganen för utarbetande av standarder enligt detta direktiv omnämns inte, och det anges inte heller att hänvisningar till dessa standarder skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Avsaknaden av en "ställning" för Europastandarder i detta direktiv har försvagat dess trovärdighet som ett effektivt instrument för att säkra en harmonisering.

Tillverkare av vissa produktkategorier har ofta begärt att det skall antas specifika direktiv för deras produkter trots att det anses att produkterna omfattas av direktiv 92/59/EEG och specifika Europastandarder.

Både hos industrin och konsumenterna finns det ofta ett behov av ytterligare speciallagstiftning, eftersom direktivet inte alltid anses vara tillräckligt för att uppnå målen i fråga om konsumentskydd och en väl fungerande inre marknad.

Det är tydligt att det inte är möjligt att i själva direktivet införa detaljerade säkerhetskrav som i tillräcklig grad täcker alla produkter som faller inom dess stora räckvidd. Det är därför viktigt att stärka Europastandardernas roll genom att produkternas överensstämmelse med det allmänna säkerhetskravet i direktivet slås fast. På detta sätt skulle direktivet om allmän produktsäkerhet kunna ge en ram för att med en flexibel metod säkra en tillräcklig harmonisering av kraven på konsumentsäkerhet för de produktkategorier som är mest relevanta för konsumenternas säkerhet och den inre marknadens funktion, samtidigt som man undviker behovet av en lång rad olika speciallagar. Översynen bör göra det möjligt att anta att sådana produkter som uppfyller Europastandarder, som fastställts av europeiska standardiseringsorgan på kommissionens uppdrag och för vilka hänvisningar skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, uppfyller direktivets säkerhetskrav.

Det förfarande som anges i direktiv 98/34/EG kommer att gälla vid upprättande av standardiseringsuppdrag enligt direktivet om allmän produktsäkerhet. Kommissionen kommer att bistås av den kommitté som anges i direktiv 98/34/EG. Samma förfarande kommer också att gälla för ett eventuellt offentliggörande av vissa befintliga standarder av lämplig kvalitet.

Dessutom kan kommissionen enligt fördraget anta rekommendationer riktade till medlemsstaterna. Sådana rekommendationer kan användas för syften som rör direktivet om allmän produktsäkerhet för att underlätta en effektiv och enhetlig tillämpning av direktivet i fråga om vissa produkter och riskkategorier. Dessa rekommendationer kan upprättas för att underlätta tillämpningen av direktivet om allmän produktsäkerhet på vissa produkter i avvaktan på att specifika standarder antas för dem eller då standarderna inte anses vara nödvändiga eller lämpliga.

En förfarande enligt en "skyddsklausul" bör inlemmas i direktivet om allmän produktsäkerhet för att medlemsstaterna och kommissionen skall kunna ingripa om en standard inte ger erforderlig skyddsnivå.

2.5. Marknadsövervakning och befogenheter för kontroll av efterlevnad

I direktiv 92/59/EEG fastställs medlemsstaternas förpliktelser och befogenheter i fråga om marknadsövervakning och kontroll av efterlevnaden av kraven i direktivet.

Marknadsövervakning samt fastställande och tillämpning av befogenheter för kontroll av efterlevnad är av största vikt för att säkerställa ett effektivt och enhetligt genomförande av gemenskapens krav på konsumentproduktskydd i vid bemärkelse. Erfarenheterna visar dock att efterlevnaden av direktivet om allmän produktsäkerhet och annan relevant lagstiftning om produktsäkerhet varierar till följd av att medlemsstaternas system för kontroll av efterlevnaden är olika effektiva.

Dessutom är sanktionerna ofta inte tillräckligt avskräckande, eller tillämpas inte alls, och utgör därför inte alltid ett effektivt medel för att säkerställa att direktivet efterlevs.

Även om den inre marknaden för konsumentprodukter nu är fullbordad, är marknadsövervakningen fortfarande fragmenterad med alltför lite samarbete mellan berörda myndigheter i medlemsstaterna.

Det finns därför ett behov av striktare gemenskapsbestämmelser om marknadsövervakning och befogenheter för kontroll av efterlevnad för att

- säkerställa att effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner tillämpas när så krävs,

- säkerställa att systematiska och samordnade metoder för marknadsövervakning införs av alla medlemsstater, med målet att uppnå en likvärdig effektivitetsnivå och kunna garantera ett starkt konsumentskydd,

- säkerställa att systemen för marknadsövervakning är överskådliga och står öppna för konsumenter och andra berörda parter,

- föreskriva att kommissionen - som en del av en mer övergripande bedömning av hur direktivet om allmän produktsäkerhet fungerar - regelbundet skall bedöma de resultat som uppnås genom medlemsstaternas system för marknadsövervakning,

- inrätta en ram för ett systematiskt samarbete mellan de myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för tillämpningen av direktivet, där också kommissionen skall delta; i detta avseende bör det inrättas ett europeiskt nätverk för produktsäkerhet för att på verksamhetsnivå främja utbyte av information om bland annat riskanalyser och provningsmetoder samt underlätta genomförandet av gemensamma projekt och aktiviteter,

- uppmuntra medlemsstaterna att utnyttja de senaste forskningsrönen,

- stärka de behöriga myndigheternas befogenheter för kontroll av efterlevnad framförallt vad gäller

- förbud mot export av farliga produkter till tredje land,

- återkallande av farliga produkter som redan tillhandahållits till konsumenterna samt adekvat konsumentinformation om de risker som dessa produkter medför,

- tillfälliga förbud mot saluföring av vissa produkter i avvaktan på en bekräftelse och analys av deras risker,

- snabba ingripanden då det förekommer allvarliga risker som kräver en omedelbar eller snabb intervention samt undanröjande av begränsningar i fråga om spridning av information om sådana risker för de syften som avses i direktivet om allmän produktsäkerhet.

2.6. Underrättelse och utbyte av information

Enligt direktivet om allmän produktsäkerhet skall medlemsstaterna underrätta kommissionen om de vidtar åtgärder mot utsläppandet på marknaden av en produkt eller ett parti av en produkt eller kräver dess tillbakadragande från marknaden. När det gäller produkter som medför en allvarlig och akut fara skall kommissionen snabbt förmedla information om sådana åtgärder som vidtas eller beslutas av en medlemsstat till alla medlemsstater (RAPEX-systemet). Sådana underrättelser krävs inte om riskerna bara är lokala.

Med undantag för sådana underrättelser som förmedlas genom RAPEX skall kommissionen samråda med berörda parter, bedöma motiven för varje åtgärd och informera alla medlemsstater om sina slutsatser om den anser att åtgärden är befogad.

Erfarenheterna från kraven på underrättelser har påvisat ett behov att stärka vissa av de relevanta bestämmelserna och göra dem allmänna.

Det bör klargöras att kraven på underrättelser inbegriper åtgärder som rör enskilda produkter (produkter av ett visst märke eller en viss typ) och partier av sådana produkter såväl som produktkategorier, det vill säga alla produkter som har samma eller likartade funktioner och medför en viss risk.

I framtiden bör underrättelse ske även i fråga om åtgärder som rör en risk som bara anses vara lokal, samtidigt som det i underrättelsen skall anges att effekten är begränsad, eftersom det i många fall är svårt att utesluta att liknande risker kan uppträda i en annan medlemsstat vid ett senare tillfälle.

Det tunga samråds- och bedömningsförfarande som kommissionen åläggs i artikel 7 i direktivet om allmän produktsäkerhet bör förenklas för att möjliggöra att alla medlemsstater snabbt kan informeras om åtgärder som kommissionen anser vara befogade.

RAPEX-systemet bör ses över enligt följande:

- Frivilliga åtgärder som myndigheterna initierar eller godkänner bör också vara föremål för underrättelser. I själva verket förebygger frivilliga åtgärder i många fall behovet av tvingande åtgärder genom att eliminera den aktuella risken. Alla medlemsstater måste informeras om sådana åtgärder för en effektiv och enhetlig tillämpning av direktivet.

- De åtgärder eller insatser för vilka underrättelse skall ske är sådana som rör allvarliga risker för konsumenternas hälsa och säkerhet, och som kräver ett snabbt ingripande. Erfarenheterna visar att begreppet akut fara har skapat förvirring och rättslig osäkerhet. Det har inte vuxit fram någon tydlig och allmän gemenskapsdefinition, och begreppet är därför i praktiken föga användbart och komplicerar rent av beslut om nödvändiga skyddsåtgärder.

Det kan finnas en rad olika situationer som kräver snabba insatser. Begreppen akut fara och nödåtgärder är inte alltid tillämpliga i sådana situationer. De kan i vissa fall förvanska bilden av de aktuella säkerhetsfrågorna och föranleda en obefogad och stor oro.

- Kommissionens roll måste klargöras. Kommissionen hinner inte fullborda sin egen bedömning av den risk som är förknippad med en produkt inom de tidsfrister som fastställts för att underrätta alla medlemsstater. Kommissionens initiala bedömning kommer därför att begränsas till att bekräfta överensstämmelsen med kraven i det reviderade direktivet om allmän produktsäkerhet vad gäller RAPEX, framförallt genom att inbegripa adekvat information om den aktuella risken, de åtgärder som vidtagits och motiven för dessa.

- Det bör vara möjligt att öppna RAPEX-systemet för länder utanför EU eller för internationella organisationer, på ömsesidiga grunder och enligt lämpliga villkor. Detta skulle kunna ske genom särskilda avtal mellan EG och dessa länder eller organisationer. Fördelen skulle bli en bredare täckning av risker och farliga produkter samt effektivare skyddsåtgärder.

- I bilagan till direktivet, där det anges krav på hur RAPEX-systemet skall fungera, bör det också föreskrivas att kommissionen med bistånd av en rådgivande kommitté skall fastställa praktiska riktlinjer för att bidra till att systemet fungerar effektivt.

2.7. Snabba ingripanden på gemenskapsnivå

I direktivet om allmän produktsäkerhet anges att kommissionen (som bistås av kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor) skall anta beslut som innebär att medlemsstaterna måste vidta tillfälliga åtgärder då produkter medför en allvarlig och akut fara, dock med förbehåll för ett antal innehållsliga och förfarandemässiga villkor.

Villkoren för dessa beslut är mycket restriktiva. Det har i praktiken varit mycket svårt att komma överens om tillämpningen av detta förfarande.

I första hand behövs följande förbättringar av rutinerna för snabbt ingripande på gemenskapsnivå:

- Det bör klargöras att sådana beslut kan fattas om det krävs snabba åtgärder.

- Hänvisningen till begreppet akut fara, som inte kan definieras och därför skapar rättslig osäkerhet, bör strykas av de skäl som anges ovan.

- Giltighetstiden för dessa beslut bör utökas från nuvarande tre månader till ett år. Åtgärderna bör regelbundet ses över och vid behov förnyas. På detta sätt kan den alltför stora börda som följer av den nuvarande giltighetstiden elimineras.

- Åtgärder som rör en specifik produkt eller ett parti av en produkt bör ha en obegränsad giltighetstid. Det är i själva verket opraktiskt och olämpligt att genom direktiv eller beslut antagna av rådet och Europaparlamentet bekräfta åtgärder som rör enskilda produkter eller partier av en viss produkt, ett visst märke eller en viss typ.

- Villkoren för att anta beslut enligt detta förfarande bör förenklas. De villkor som skall vara uppfyllda för att motivera en snabb åtgärd på gemenskapsnivå enligt detta förfarande är i själva verket följande: att medlemsstaterna vidtar olika åtgärder i syfte att hantera den aktuella risken, att det saknas särskilda förfaranden för snabba gemenskapsåtgärder i fråga om de aktuella produkterna och att det råder en situation där risken kan elimineras på ett effektivare sätt genom gemenskapsåtgärder vilket skulle säkerställa en enhetlig skyddsnivå och en väl fungerande inre marknad. Villkoret att information om riskerna bara kan ges av en medlemsstat strider tvärtom mot den alltmer globala marknaden, den ökande betydelsen av oberoende vetenskapliga råd och konsumentorganisationernas roll. Slutligen är kravet att åtminstone en medlemsstat skall ha antagit åtgärder som rör den aktuella produkten inte förenligt med behovet av snabba åtgärder eftersom kravet att en medlemsstat begär att kommissionen skall fatta ett beslut överlappar det kommittéförfarande som föreskrivs för att anta kommissionens beslut.

- Slutligen är den period på tio dagar som föreskrivs för att tillämpa eventuella åtgärder som beslutats enligt detta förfarande opraktisk. Det bör vara möjligt att anpassa denna period till de specifika fall som avses.

- Det finns en risk att produkter som har omfattats av ett gemenskapsbeslut som tillfälligt eller tills vidare gör det förbjudet att släppa ut dem på den gemensamma marknaden, eller produkter som har dragits tillbaka från marknaden eller återkallats från konsumenter, exporteras från gemenskapen till tredje land. Sådan export hindras inte genom direktivet om allmän produktsäkerhet.

Myndigheterna i vissa medlemsstater är särskilt oroade över frågan vart de lager av produkter tar vägen som de har beordrat skall dras tillbaka från marknaden till följd av risker för konsumenternas hälsa och säkerhet. Vissa medlemsstater har därför infört ett förbud mot export av farliga produkter, framförallt för att hindra att lager som dragits tillbaka från deras marknad säljs i tredje land.

Konsumenter över hela världen har rätt att förvänta sig att produkter, som har hindrats från att släppas ut på den gemensamma marknaden, inte exporteras till dem. Det finns dessutom en risk för att förbjudna produkter som har exporterats importeras på nytt till EU:s marknad.

Det föreslås därför att det skall bli förbjudet att till tredje land exportera produkter som har omfattats av ett gemenskapsbeslut, som tillfälligt eller tills vidare gjort det förbjudet att släppa ut dem på den gemensamma marknaden, eller produkter som har dragits tillbaka från marknaden eller återkallats från konsumenter. Ansvaret för att uppfylla detta krav vilar på tillverkarna och exportörerna. Myndigheterna skall ingripa vid överträdelser.

2.8. Kommittéer

Enligt direktivet om allmän produktsäkerhet skall kommissionen bistås av en föreskrivande kommitté med företrädare för medlemsstaterna. Denna kommitté skall rådfrågas om de beslut som nämns i artikel 9 i direktivet och om ändringar av bilagan.

Kommittén kallas i direktivet kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor (trots att kommissionens beslut om produkter som medför en allvarlig och akut fara inte uttryckligen är begränsade till brådskande frågor).

Kommittén för brådskande produktsäkerhetsfrågor bör döpas om till föreskrivande kommittén för konsumentproduktsäkerhet, för att bättre återspegla dess uppgifter. Förfarandena för att rådfråga kommittén bör anpassas till reglerna för kommissionens genomförandebefogenheter i rådets beslut 1999/468/EG.

Kommissionen anser att det skulle vara lämpligt med en rådgivande kommitté för konsumentproduktsäkerhet som kan granska frågor rörande direktivets tillämpning (ej snabba åtgärder), särskilt frågor i samband med kontroll av efterlevnad och marknadsövervakning. Kommitténs ledamöter skall vara experter från de olika nationella myndigheter som är behöriga i konsumentsäkerhetsfrågor.

Dessutom har det i praktiken uppstått ett behov av ett forum där alla aspekter på direktivets tillämpning kan diskuteras och ett lämpligt samarbete mellan alla berörda parter främjas. Kommissionen har därför för avsikt att i arbetsordningen för den rådgivande kommittén för konsumentproduktsäkerhet införa möjligheten att rådfråga berörda parter, relevanta standardiseringsorgan och tekniska organ samt andra experter, beroende på vilka frågor som behandlas.

Ett nära samarbete bör slutligen säkerställas mellan kommittéerna för konsument produktsäkerhet och övriga kommittéer som inrättats enligt särskilda bestämmelser i gemenskapens lagstiftning för att bistå kommissionen när det gäller de berörda produkternas hälso- och säkerhetsaspekter.

2.9. Sekretess

De nuvarande bestämmelserna i direktivet om allmän produktsäkerhet har inte säkerställt ett förhållningssätt i hela EU som är tillräckligt enhetligt för direktivets syften.

I vissa fall måste information som anses vara konfidentiell i en medlemsstat offentliggöras enligt kraven på öppenhet i annan. Detta skapar problem när det gäller att sprida, använda och offentliggöra information om risker och farliga produkter, framförallt inom ramen för RAPEX.

Bestämmelserna i direktivet om allmän produktsäkerhet bör klargöras ytterligare för att man skall kunna åstadkomma ett gemensamt förhållningssätt vad gäller hantering av information inom detta område. Skyddet bör begränsas till affärshemligheter, medan information om produktrisker som står till myndigheternas förfogande, och som inte utgör affärshemligheter, bör göras tillgänglig för allmänheten.

3. Subsidiaritetsprincipen

Direktivet om allmän produktsäkerhet antogs 1992 som en del av det program som syftade till att skapa den inre marknaden från den 31 december 1992. Det syftade särskilt till att förebygga handelshinder och snedvridningar av konkurrensen på den inre marknaden till följd av skillnader mellan medlemsstaternas övergripande produktsäkerhetslagstiftning. I enlighet med bestämmelserna i fördraget, och då i synnerhet artikel 100 A (numera artikel 95), skulle detta åstadkommas genom att man fastställde krav på en hög skyddsnivå vad gäller konsumenternas hälsa och säkerhet.

Syftet med direktivet om allmän produktsäkerhet faller inom Europeiska gemenskapens grundläggande befogenheter och kan per definition bara uppnås genom åtgärder på gemenskapsnivå.

Alla ändringar som föreslås syftar till att effektivisera direktivet och säkerställa ett mer enhetligt genomförande av dess bestämmelser.

När det gäller bestämmelserna om marknadsövervakning bör det noteras att det i första hand är medlemsstaterna som skall besluta om vilken metod och vilka åtgärder som skall antas för att se till att tillverkare och distributörer iakttar sina förpliktelser enligt direktivet. Dessa åtgärder måste anpassas till medlemsstaternas egna institutionella ramar och förvaltningsmetoder.

Direktivets syften kan emellertid inte uppnås om de system för marknadsövervakning och de metoder för kontroll av efterlevnad som införs inte är tillräckligt effektiva. Dessutom kan svagheter i en medlemsstats tillämpning under vissa omständigheter påverka säkerheten för konsumenter i andra medlemsstater. Erfarenheterna har visat att konsumenternas förtroende i sådana fall kan undergrävas i hela EU och att det kan uppstå störningar i hela branscher.

Det krävs därför en bättre definition av medlemsstaternas förpliktelser när det gäller att fastställa lämpliga metoder och förfaranden för tillämpningen av direktivet. Dessa förpliktelser får dock inte strida mot medlemsstaternas interna institutionella strukturer och förvaltningsmetoder eller deras fördelning av befogenheter mellan olika institutionella och administrativa nivåer och sektorer.

De relevanta nya bestämmelserna i fråga om marknadsövervakning och befogenheter för kontroll av efterlevnad har därför formulerats i allmänna ordalag som är förenliga med medlemsstaternas olika interna förhållanden.

4. Ekonomiska aspekter och konsekvenser för små och medelstora företag

Flera av de nya eller ändrade bestämmelser som föreslås i och med denna översyn är av administrativ karaktär (såsom dem som rör en förstärkt marknadsövervakning, ett bättre samarbete mellan medlemsstaterna, förbättringar av RAPEX-systemet m.m.) och har inga konsekvenser för de ekonomiska aktörerna.

Vissa andra ändringar syftar bara till att klargöra den nuvarande texten för att säkerställa ett effektivare och mer enhetligt genomförande (exempelvis de ändringar som rör direktivets räckvidd, dess koppling till andra direktiv m.m.). Inte heller dessa ändringar har några konsekvenser för de ekonomiska aktörerna.

Det finns dock ett fåtal föreslagna ändringar som mycket väl kan få ekonomiska konsekvenser för näringslivet, till exempel

- skyldigheten för tillverkare och distributörer att informera myndigheterna när de konstaterar att en produkt som de tillhandahåller är farlig,

- skyldigheten för tillverkare och distributörer att samarbeta med myndigheterna för att förebygga risker för konsumenternas hälsa och säkerhet,

- skyldigheten att återkalla farliga produkter om detta krävs för att förebygga risker,

- förbudet mot export av farliga produkter till tredje land.

Med undantag för den sistnämnda gäller samtliga dessa skyldigheter bara i fall där ekonomiska aktörer har släppt en farlig produkt på marknaden, vilket strider mot den grundläggande skyldigheten att bara saluföra säkra produkter. Tillverkare och distributörer kan därför förebygga eller åtminstone minimera konsekvenserna av dessa skyldigheter genom att noggrant bedöma riskerna hos sina produkter innan de släpper dem på marknaden. Detta är en skyldighet även enligt det befintliga direktivet.

Det är inte möjligt att bedöma hur ofta dessa skyldigheter kommer att tillämpas - det hela beror på i vilken grad de berörda ekonomiska aktörerna på utbudssidan ser till att bara saluföra säkra produkter. På samma sätt kommer de ekonomiska konsekvenserna av var och en av de aktuella bestämmelserna att bero på typen av överträdelser och omständigheterna kring dessa. Det är därför inte meningsfullt att göra någon uppskattning i förhand.

Skyldigheten för tillverkare och distributörer att informera myndigheterna när de upptäcker att en produkt som de tillhandahåller är farlig tillämpas redan i vissa länder utanför EU, framförallt i USA. Denna skyldighet gäller europeiska företag som verkar på dessa marknader i samma grad som inhemska företag, och det finns inget som tyder på att den skulle medföra en orimligt stor börda.

De kostnader som är förknippade med skyldigheten att samarbeta med myndigheterna framförallt i krissituationer - som till exempel inom livsmedelssektorn under senare tid - bör betraktas mot bakgrund av de mer omfattande ekonomiska konsekvenser som kan följa om man inte snabbt och effektivt lyckas hantera riskerna för konsumenterna i sådana fall. Samtliga aktuella fall var speciella, och det är inte möjligt att i förhand kvantifiera kostnader och fördelar.

Samma sak gäller återkallande av produkter som redan tillhandahållits konsumenterna. Kostnaden för att återkalla en produkt varierar beroende på faktorer såsom geografisk spridning, antal sålda produkter, produkternas värde m.m. De ekonomiska fördelarna med ett snabbt återkallande inbegriper minskade skadeståndsanspråk på tillverkarna.

Slutligen finns det inga uppgifter om typen av och antalet farliga produkter som exporteras eller i framtiden kan komma att exporteras till tredje land. Den potentiellt förlorade marknaden för europeiska tillverkare, liksom de fördelar som följer av det föreslagna förbudet mot sådan export, kan inte värderas.

Man bör ha i åtanke att varje ökning av de kostnader som är förknippade med nya skyldigheter för små och medelstora företag bara uppstår om det konstateras att en produkt inte uppfyller säkerhetskraven i direktivet. Det stora flertalet företag kommer därför bara att uppleva att översynen av direktivet har lett till följande fördelar:

För det första har en ineffektiv tillämpning tidigare gjort att företag som inte iakttagit sina skyldigheter att skydda konsumenternas hälsa och säkerhet fått en orättvis fördel framför dem som gjort det, men en effektivare marknadsövervakning kommer att minska den illojala konkurrensen mellan företag, både på den inre marknaden och i den alltmer globaliserade handeln.

För det andra kan ett ökat samarbete med de myndigheter som övervakar marknaden hjälpa små och medelstora företag. Om ett sådant företag tillhandahåller en osäker produkt bör de nationella myndigheterna i nära samarbete med företaget se till att det vidtas lämpliga åtgärder för att lösa problemet.

Slutligen syftar förslaget också till att klargöra produktsäkerhetskraven. Den nya "ställning" som Europastandarderna får genom förslaget kommer, tillsammans med eventuella riktlinjer i rekommendationer från kommissionen, att utgöra tydliga referenspunkter för företagen då det gäller att definiera en säker produkt. Detta kommer att hjälpa näringslivet, och framförallt små och medelstora företag, då de släpper produkter på den inre marknaden.

Genom gemensamma bedömningskriterier och produktsäkerhetsstandarder kommer företagen att konkurrera på lika villkor då de tillförsäkras lika möjligheter. En ökad användning av Europastandarder bör kopplas till en förstärkt marknadsövervakning.

5. Samrådsförfarande

Följande organisationer har rådfrågats om förslaget, och har redogjort för sina huvudsakliga synpunkter: den europeiska organisationen för konsumentinflytande i samband med standardisering (ANEC), Europeiska byrån för konsumentorganisationer (BEUC), Confederation of British Industry (CBI), Europeiska byrån för den kemiska industrin (CEFIC), Europeiska standardiseringskommittén (CEN), Europeiska fackliga samorganisationen (EFS), Kommittén för familjeorganisationer i Europeiska gemenskapen (COFACE), Detalj- och grosshandelns samt den internationella handelns representation vid Europeiska unionen (EUROCOMMERCE), Europeiska gemenskapen av konsumentkoooperativ (EUROCOOP), Europeiska interregionala konsumentinstitutet (IEIC), den europeiska verkstadsindustrins branschorgan (ORGALIME), Samarbetsgruppen för europeiska myndigheter, säkerhet för konsumentprodukter (PROSAFE), Europeiska sammanslutningen för hantverksföretag och små och medelstora företag (UEAPME) samt Europeiska samarbetsorganisationen för nationella arbetsgivarföreningar och industriförbund (UNICE).

Kommissionens avsikt har varit att engagera så många berörda parter som möjligt under utarbetandet av förslaget. Statliga sakkunniga, konsumentorganisationer, Europeiska standardiseringsorgan och ANEC har vid flera tillfällen rådfrågats inom ramen för arbetsgruppen för konsumentsäkerhet. Målet har varit att bedöma den aktuella tillämpningen av direktivet om allmän produktsäkerhet samt att diskutera alla nödvändiga ändringar och lämpliga bestämmelser som kan inbegripas i översynen av direktivet.

Ett diskussionsunderlag, "Översyn och revidering av direktiv 92/59/EEG (Allmän produktsäkerhet)", har distribuerats vida omkring och offentliggjorts på Internet. Detta dokument användes som underlag för ett sammanträde med alla berörda parter den 24 juni 1999. I januari 2000 hölls ett andra samrådssammanträde som var fokuserat kring ett utkast till reviderat direktiv.

I december 1999 lämnade Ekonomiska och sociala kommittén ett yttrande på eget initiativ. Dessutom har Centre du Droit de la Consommation vid Université Catholique de Louvain rådfrågat berörda parter i syfte att göra en undersökning inom området produktsäkerhet. Här nedan sammanfattas de olika synpunkter som man fick in i fråga om centrala aspekter på förslaget.

Utvidgning av direktivets räckvidd: Handeln motsätter sig inte att man inbegriper produkter som är avsedda att användas i samband med tillhandahållandet av konsumenttjänster, förutsatt att produkterna är av direkt betydelse för konsumenternas hälsa och säkerhet. Industrin anser att produkter som tillhandahålls i samband med tjänster redan omfattas av direktivet. Företrädarna för konsumenterna ansåg att det med tiden har vuxit fram en mer positiv inställning gentemot initiativ inom tjänstesektorn.

Industrin betonade att direktivets nuvarande formulering redan täcker produkter som är avsedda för fackmannamässig användning, men som sprider sig till konsumentmarknaderna. Handeln reserverade sig dock mot att inbegripa sådana produkter, medan konsumenternas företrädare välkomnade förslaget att sådana produkter skulle omfattas.

Branschorganisationerna underströk att alla förändringar i den nuvarande texten bör motiveras av vunna erfarenheter och undvika att skapa förvirring i förhållande till annan gemenskaps lagstiftning.

Kriterier för bedömning av överensstämmelse och säkerhetsstandarder: Tanken att stärka Europastandardernas roll välkomnades. Konsument- och industriorganisationer begärde att få delta i förfarandet att ge de europeiska standardiseringsorganen uppdrag, för att på så sätt öka kvaliteten och öppenheten i utarbetandet och antagandet av sådana uppdrag.

Tillverkarnas och distributörernas förpliktelser: De ekonomiska aktörerna underströk att nya förpliktelser inte bör införas om det inte står klart att de leder till en ökad säkerhet. Aktörerna oroade sig över att införandet av en skyldighet att underrätta myndigheterna om de konstaterar att en produkt är farlig kan medföra en kostsam administrativ börda. Industrin ville få det klargjort att återkallande av produkter bara skall tillämpas som en sista utväg.

Marknadsövervakning och samarbete mellan myndigheter: Det råder ett allmänt samförstånd om behovet att stärka det aktuella systemet för marknadsövervakning. Deltagarna underströk vikten av tydligare förpliktelser för medlemsstaterna. Konsumenterna kräver skydd, medan näringslivet vill försäkra sig om att de myndigheter som ansvarar för tillämpningen kan garantera en rättvis och fri handel.

Flera organisationer betonade behovet av en samstämmig metod för kontroll av efterlevnad av både speciallagstiftning och direktivet om allmän produktsäkerhet.

Systemet för snabbt informationsutbyte: Både konsumentorganisationer och ekonomiska aktörer förespråkar en förstärkning av RAPEX-systemet. De erkänner nyttan av tydliga och detaljerade uppgifter om en anmäld produkt samt betydelsen av att följa upp medlemsstaternas anmälningar. Företrädare för konsumenterna och industrin ansåg att den information som lämnas enligt detta system och kommissionens yttranden skulle göras tillgängliga för allmänheten.

Nödåtgärder på gemenskapsnivå: De berörda parterna instämmer i nyttan av gemensamma nödåtgärder. Det ansågs allmänt att de procedurmässiga kraven i artikel 9 för närvarande utgör ett hinder för antagandet av nödåtgärder.

Industrin insisterade på att nödåtgärdernas nuvarande giltighetstid på tre månader skulle behållas. Den ansåg också att begreppet allvarlig och akut fara redan var väl etablerat i vissa medlemsstater. Den underströk dock behovet att skilja mellan nödåtgärder vid akut fara och sådana åtgärder som vidtas för att bekämpa långsiktiga risker, samtidigt som man införlivar försiktighetsprincipen.

Förbud mot export av farliga produkter: Industrin tog under samrådet upp behovet att skilja mellan en produkt som enligt direktivet "inte bedöms vara säker" och en produkt som är farlig. I vissa fall kan standarderna i andra länder skilja sig från dem i EU, men inte på ett sätt som innebär att produkter som uppfyller dessa standarder är osäkra.

Konsumentorganisationerna efterlyste ett ovillkorligt förbud och underströk motsättningen mellan det uttalade behovet att som en allmän princip förbjuda sådan export och förslaget att man under vissa omständigheter kan överväga en viss flexibilitet.

Sekretess: Konsumentorganisationerna anser att öppenhet är viktig för att garantera konsumenternas säkerhet. De stöder därför tanken att som en allmän princip tillämpa öppenhet inom området konsumenthälsa och konsumentsäkerhet, och att sekretessen bör begränsas till exceptionella fall.

Industrin ifrågasätter inte att allmänheten skall informeras om det föreligger en risk, men behovet av allmän information måste vägas mot industrins behov av att skydda affärshemligheter.

6. Förslagets innehåll

Detta förslag berör en EES-fråga och bör därför omfatta EES.

De föreslagna ändringarna av den befintliga texten är understrukna.

I artikel 1 anges direktivets huvudsyfte. I artikeln klargörs också kopplingarna mellan direktivet om allmän produktsäkerhet och gemenskapens speciallagstiftning med bestämmelser som rör säkerhetsaspekter hos vissa produkter.

I artikel 2 definieras de begrepp som används i direktivet om allmän produktsäkerhet. Alla produkter som tillhandahålls eller ställs till konsumenternas förfogande genom det normala kommersiella detaljistnätet och av tjänsteleverantörer omfattas av direktivet. Detta inbegriper också tjänster som är kopplade till den tillhandahållna produkten.

I artikel 3 åläggs tillverkare att bara släppa ut säkra produkter på marknaden. I artikeln anges kriterier för att bedöma en produkts överensstämmelse med de allmänna säkerhetskraven, och det anges att produkter som uppfyller Europastandarder under vissa villkor ger anledning till antagande om överensstämmelse.

Artikel 4. Kommissionen kommer att utfärda uppdrag till europeiska standardiseringsorgan, att utarbeta standarder för syften som rör detta direktiv, där den specificerar väsentliga säkerhetskrav. Dessa uppdrag kan dras tillbaka om de senare konstateras leda till en otillräcklig säkerhetsnivå.

I artikel 5 anges tillverkarnas och distributörernas förpliktelser, bland annat att informera och samarbeta med myndigheterna, att varna konsumenterna samt att som en sista utväg återkalla farliga produkter. De skall dessutom informera sina respektive nationella myndigheter om eventuella frivilliga åtgärder de vidtar.

I artikel 6 anges medlemsstaternas skyldighet att se till att tillverkare och distributörer uppfyller sina förpliktelser. Medlemsstaterna skall i detalj informera kommissionen om hur marknadsövervakningen organiseras rent praktiskt samt säkerställa att de olika ansvariga myndigheterna samarbetar och samordnar sin verksamhet.

I artikel 7 fastställs skyldigheten för medlemsstaterna att införa bestämmelser om påföljder.

I artikel 8 beskrivs de åtgärder som medlemsstaterna skall anta för att uppnå direktivets syften. Framförallt skall medlemsstaterna ha befogenhet att snabbt vidta åtgärder om detta krävs samt att förbjuda export av vissa produkter.

I artikel 9 anges de grundläggande allmänna kraven på en strukturerad och öppen tillämpning av systemen för marknadsövervakning, med beaktande av bästa metoder. Detta inbegriper att utarbeta årliga övervakningsprogram och övervakningsrapporter, förfaranden för att hantera klagomål samt kontrollverksamhet.

Genom artikel 10 upprättas det europeiska nätverk för produktsäkerhet som syftar till att öka samarbetet mellan de myndigheter och organ i medlemsstaterna som ansvarar för att tillämpningen av direktivet samt till att underlätta utbyte av information och sakkunskap.

I artikel 11 redogörs i detalj för förfarandet för underrättande och utbyte av information. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om åtgärder de vidtar som begränsar den fria rörligheten för varor. Kommissionen skall sprida denna information såvida den inte anser att åtgärden är obefogad. I detta fall skall kommissionen informera den medlemsstat som vidtog åtgärden om sitt beslut.

I artikel 12 föreskrivs ett system för snabbt informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen i fråga om produkter som medför allvarlig risk som kräver ett snabbt ingripande och åtgärder från tillverkarnas, distributörernas och myndigheternas sida. Det kan bli möjligt för icke EU-länder att delta i detta system.

I artikel 13 redogörs i detalj för snabba åtgärder på gemenskapsnivå samt villkoren för att anta sådana åtgärder. Två typer av åtgärder anges: åtgärder av permanent karaktär som rör enskilda produkter och åtgärder för vissa produkter som medför allvarlig risk, och som gäller i ett år. Den sistnämnda typen kan förnyas varje år till dess att en permanent åtgärd trätt i kraft. Dessutom fastställs en skyldighet för medlemsstaterna att genomföra beslut som fattats enligt förfarandet. Export av otillåtna produkter kommer att förbjudas.

I artikel 14 anges de bestämmelser genom vilka en föreskrivande kommitté för konsumentproduktsäkerhet inrättas, vilken skall bistå kommissionen vid antagandet av snabba åtgärder.

I artikel 15 anges att en rådgivande kommitté för konsumentproduktsäkerhet skall granska frågor som rör direktivets tillämpning, med undantag av snabba åtgärder.

I artikel 16 anges gränserna för sekretesskrav i samband med åtgärder för att skydda konsumenternas hälsa och säkerhet. Dessa krav skall i motiverade fall skydda affärshemligheter.

I artikel 17 klargörs att tillämpningen av detta direktiv inte skall påverka tillämpningen av direktiv 85/374/EEG om ansvaret för defekta produkter.

Enligt artikel 18 skall medlemsstaterna underrätta den berörda parten om sina åtgärder och motiven för dessa, inbegripet åtgärder som innebär återkallande av produkter eller exportförbud för en farlig produkt. De skall informera de berörda parterna om möjliga utvägar och tidsfrister samt säkerställa att behöriga domstolar kan bestrida åtgärden.

Enligt artikel 19 skall Europeiska kommissionen vart tredje år lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om direktivets genomförande och om hur marknadsövervakningen fungerar i medlemsstaterna.

I artikel 20 anges att direktivet skall införlivas i den nationella lagstiftningen och vilken dag direktivet skall träda i kraft.

Genom artikel 21 upphävs det tidigare direktivet 92/59/EEG.

I artikel 22 anges att detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

I bilaga I anges de särskilda kraven på den information som tillverkare är skyldiga att lämna till myndigheterna om de konstaterar att en produkt som de tillhandahåller är farlig.

I bilaga II redogörs i detalj för de förfaranden som skall följas vid användning av gemenskapens system för snabbt informationsutbyte enligt artikel 13.

I bilaga III fastställs medlemsstaternas förpliktelser när det gäller tidsfristen för införlivande och tillämpning av direktiv 92/59/EEG.

Bilaga IV innehåller en tabell för jämförelse mellan bestämmelserna i direktiv 92/59/EEG och det ändrade direktivet.

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om allmän produktsäkerhet

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [2],

[2] EGT C ...

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [3], och

[3] EGT C ...

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 16 i rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet [4], skall rådet, fyra år efter det datum som är fastställt för att genomföra direktivet, med stöd av en rapport från kommissionen om vunna erfarenheter och på grundval av lämpliga förslag avgöra om direktivet bör justeras. Eftersom det är nödvändigt att göra flera ändringar i direktivet för att komplettera, skärpa och klargöra vissa av dess bestämmelser mot bakgrund av vunna erfarenheter samt nya och relevanta tendenser inom området produktsäkerhet bör direktiv 92/59/EEG för klarhetens skull omarbetas.

[4] EGT L 228, 11.8.1992, s. 24.

(2) Det är viktigt att anta åtgärder i syfte att förbättra funktionen hos den inre marknaden, som utgör ett område utan inre gränser, där den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital garanteras.

(3) I avsaknad av regler på gemenskapsnivå kan medlemsstaternas övergripande lagstiftning om produktsäkerhet, som framförallt innebär en allmän skyldighet för de ekonomiska aktörerna att bara saluföra säkra produkter, variera i fråga om den skyddsnivå som konsumenterna åtnjuter. Dessa skillnader och avsaknaden av övergripande lagstiftning i vissa medlemsstater kan förmodas skapa handelshinder och snedvrida konkurrensen på den inre marknaden.

(4) För att säkerställa ett gott konsumentskydd måste gemenskapen bidra till att skydda konsumenternas hälsa och säkerhet. Övergripande gemenskapslagstiftning med allmänna krav på produktsäkerhet samt bestämmelser om tillverkares och distributörers allmänna förpliktelser, om tillämpningen av gemenskapens krav på produktsäkerhet, om snabbt informationsutbyte och om åtgärder på gemenskapsnivå i vissa fall bör bidra till detta mål.

(5) Det är mycket svårt att anta gemenskapslagstiftning för varje produkt som existerar eller kan komma att utvecklas. Det finns ett behov av ett brett förankrat regelverk av övergripande karaktär för att hantera sådana produkter samt för att täcka luckor och komplettera bestämmelserna i befintlig eller framtida speciallagstiftning, framförallt för att säkerställa en hög skyddsnivå vad gäller människors hälsa och säkerhet såsom krävs i artikel 95 i fördraget.

(6) Det är därför nödvändigt att på gemenskapsnivå fastställa ett allmänt säkerhetskrav i fråga om varje produkt som släpps ut på marknaden eller på annat sätt levereras till eller tillhandahålls konsumenterna, och som är avsedd för konsumenterna eller sannolikt kommer att användas av konsumenter under rimligen förutsebara användningsförhållanden, även om de inte är avsedda för dem. I samtliga dessa fall kan de berörda produkterna medföra risker för konsumenternas hälsa och säkerhet som måste förebyggas. Vissa begagnade varor bör dock undantas på grund av deras karaktär.

(7) Bestämmelserna i detta direktiv bör gälla för produkter oavsett försäljningssätt, inbegripet distansförsäljning och elektronisk handel.

(8) Produkternas säkerhet bör bedömas med hänsyn till de kategorier av konsumenter som kan vara särskilt utsatta för de risker som de berörda produkterna medför, nämligen framförallt barn och äldre.

(9) Produktionsutrustning, kapitalvaror och andra produkter som används i näringsverksamhet bör omfattas av detta direktiv om de är avsedda att användas för att tillhandahålla en tjänst till konsumenterna, i den mån som konsumenternas hälsa och säkerhet berörs. Det är nödvändigt för att uppnå målen med detta direktiv att tillverkarna säkerställer att sådana produkter inte medför några risker för konsumenternas säkerhet om tjänsteleverantörerna använder dem under normala eller rimligen förutsebara förhållanden.

(10) Produkter som utformats uteslutande för yrkesmässig användning, men som sedan har spridits till konsumentmarknaden, måste omfattas av kraven i detta direktiv eftersom de kan medföra risker för konsumenternas hälsa och säkerhet om de används under normala eller rimligen förutsebara förhållanden.

(11) I avsaknad av mer specifika säkerhetsbestämmelser inom ramen för den gemenskapslagstiftning som täcker de berörda produkterna skall alla bestämmelser i detta direktiv tillämpas för att säkerställa konsumenternas hälsa och säkerhet.

(12) Om speciallagstiftningen på gemenskapsnivå innehåller säkerhetskrav som bara täcker vissa säkerhetsaspekter eller riskkategorier i fråga om de berörda produkterna, bör de ekonomiska aktörernas förpliktelser vad gäller säkerhetskrav, inbegripet framtagande av uppgifter, riskidentifiering och riskbedömning bestämmas av denna speciallagstiftning, medan det allmänna säkerhetskravet i detta direktiv bör tillämpas på övriga aspekter.

(13) Om det finns speciallagstiftning på gemenskapsnivå som innebär en total harmonisering, framförallt sådan lagstiftning som antagits på grundval av den nya metoden, och som innebär att det fastställs säkerhetskrav i fråga om vissa produkter, bör inga ytterligare förpliktelser åläggas de ekonomiska aktörerna vad gäller de säkerhetskrav som produkterna måste uppfylla för att få släppas på marknaden. Det allmänna säkerhetskravet i det här direktivet bör således inte gälla i sådana fall.

(14) De bestämmelser i detta direktiv som rör tillverkares och distributörers övriga förpliktelser samt medlemsstaternas förpliktelser och befogenheter, utbyte av information och situationer som kräver ett snabbt ingripande samt sekretess bör tillämpas i fråga om produkter som täcks av gemenskapens speciallagstiftning om det inte finns särskilda krav som rör samma aspekter i denna lagstiftning.

(15) För att underlätta en effektiv och enhetlig tillämpning av det allmänna säkerhetskravet i detta direktiv är det viktigt att fastställa icke bindande Europastandarder som omfattar vissa produkter och risker på ett sätt som innebär att en produkt som uppfyller en nationell standard som genomför en Europastandard antas uppfylla det angivna kravet.

(16) När det gäller detta direktivs syften bör Europastandarder fastställas av europeiska standardiseringsorgan på uppdrag som kommissionen utformat med hjälp av en kommitté. I uppdraget bör de mål anges som standarderna måste uppnå för att se till att de produkter som uppfyller standarderna också uppfyller det allmänna säkerhetskravet.

(17) I avsaknad av speciallagstiftning och om sådana Europastandarder som fastställs på uppdrag av kommissionen inte finns eller inte tillämpas, bör de berörda produkternas säkerhet bedömas med beaktande av nationella standarder som genomför andra relevanta Europastandarder, kommissionens rekommendationer eller, om sådana saknas, nationella standarder, uppförandekoder, den samlade vetenskapliga och tekniska kunskaps- och utvecklingsnivån samt den säkerhetsnivå konsumenterna rimligen kan förvänta sig.

(18) Det är lämpligt att komplettera de ekonomiska aktörernas förpliktelse att iaktta det allmänna säkerhetskravet med andra förpliktelser, eftersom det under vissa omständigheter krävs åtgärder från deras sida för att förebygga risker för konsumenterna.

(19) Tillverkarnas ytterligare förpliktelser bör inbegripa skyldigheten att vidta åtgärder som står i proportion till produkternas egenskaper, och som innebär att tillverkarna känner till de risker som dessa produkter kan medföra, att konsumenterna ges information så att de kan bedöma och förebygga riskerna, att konsumenterna varnas för risker som är förknippade med farliga produkter som de redan har tillhandahållits samt, att dessa produkter dras tillbaka från marknaden och, som en sista utväg, att produkterna vid behov återkallas.

(20) Distributörerna måste bidra till att säkerställa att gällande säkerhetskrav uppfylls. Både tillverkare och distributörer måste samarbeta med behöriga myndigheter om att förebygga risker samt informera dem när de konstaterar att vissa produkter som tillhandahålls är farliga. Villkoren avseende denna information bör anges i direktivet för att underlätta en effektiv tillämpning av detta och förebygga en orimlig börda för de ekonomiska aktörerna och myndigheterna.

(21) För att säkerställa en effektiv tillämpning av de förpliktelser som åligger tillverkare och distributörer måste medlemsstaterna inrätta eller utse myndigheter som är ansvariga för att övervaka produktsäkerhet, och som har befogenhet att vidta lämpliga åtgärder, inklusive befogenhet att tillämpa effektiva, proportionella och avskräckande påföljder. Medlemsstaterna skall också säkerställa en lämplig samordning mellan de olika myndigheter som utsetts.

(22) Det är framförallt nödvändigt att de lämpliga åtgärderna inbegriper en befogenhet för medlemsstaterna att omedelbart och på ett effektivt sätt organisera eller kräva att farliga produkter som redan släppts på marknaden dras tillbaka, att förbjuda export av farliga produkter och, som en sista utväg, att återkalla farliga produkter som redan har tillhandahållits konsumenterna. Dessa befogenheter bör användas då tillverkare och distributörer inte lyckas uppfylla sina förpliktelser att förebygga risker för konsumenterna. Vid behov måste myndigheterna ha lämpliga befogenheter och förfaranden för att snabbt besluta om och tillämpa varje nödvändig åtgärd.

(23) Konsumenternas säkerhet är i hög grad beroende av att gemenskapens produktsäkerhetskrav tillämpas på ett aktivt sätt. Medlemsstaterna bör därför utforma systematiska metoder för att säkerställa att marknadsövervakning och övrig verksamhet för kontroll av efterlevnaden är effektiv och de bör säkerställa öppenhet gentemot allmänheten och berörda parter.

(24) Det krävs samarbete mellan de myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för tillämpningen för att säkerställa att detta direktivs mål beträffande konsumentskydd uppfylls. Det är därför lämpligt att inrätta ett europeiskt nätverk för produktsäkerhet mellan dessa nationella myndigheter som ansvarar för tillämpningen för att underlätta det praktiska samarbetet vad gäller marknadsövervakning och övrig verksamhet inom ramen för tillämpningen av lagstiftningen. Detta gäller framförallt riskanalys, produktprovning, utbyte av sakkunskap och vetenskaplig kompetens, genomförande av gemensamma övervakningsprojekt samt spårning, tillbakadragande eller återkallande av dessa farliga produkter. Detta nätverk bör inbegripa alla myndigheter som ansvarar för specifika produkter eller risker som är förknippade med dessa.

(25) I enlighet med bestämmelserna om detta direktivs tillämplighet bör de bestämmelser som rör samarbete med tillämpande myndigheter inte beröra de särskilda samarbetsförfaranden som fastställts i gemenskapens speciallagstiftning, framförallt den inom läkemedelssektorn. Det europeiska nätverket för produktsäkerhet bör samarbeta med relevanta organ i vilka medlemsstaternas behöriga myndigheter samarbetar inom produktsektorer som omfattas av specifik gemenskapslagstiftning. Systemet för utbyte av upplysningar mellan förvaltningar kan på lämpligt sätt användas för att stödja detta samarbete.

(26) För att säkerställa ett enhetligt och starkt skydd av konsumenternas hälsa och säkerhet samt bevara den inre marknaden som en enhet är det nödvändigt att kommissionen informeras om varje åtgärd som begränsar utsläppandet på marknaden av en produkt eller innebär att den dras tillbaka eller återkallas från marknaden. Sådana åtgärder får bara vidtas i enlighet med bestämmelserna i fördraget, särskilt artiklarna 28, 29 och 30.

(27) För en effektiv övervakning av produktsäkerheten krävs att det på både nationell nivå och gemenskapsnivå inrättas ett system för snabbt informationsutbyte i situationer där det finns en allvarlig risk som kräver ett snabbt ingripande i fråga om en produkts säkerhet. Det är även lämpligt att detaljerade förfaranden för systemets funktion anges i detta direktiv samt att kommissionen ges befogenhet att, i samråd med en rådgivande kommitté, anpassa dessa förfaranden.

(28) Det är i första hand medlemsstaternas uppgift att, i överensstämmelse med fördraget och särskilt artiklarna 28, 29 och 30 i detta, vidta lämpliga åtgärder i fråga om farliga produkter inom det egna territoriet.

(29) Om medlemsstaterna har olika sätt när det gäller att hantera risker hos vissa produkter kan sådana skillnader medföra oacceptabla variationer i konsumentskyddet och innebära ett hinder för handeln inom gemenskapen.

(30) Det kan uppstå allvarliga produktsäkerhetsproblem som kräver ett snabbt ingripande och som påverkar eller i en nära framtid kan komma att påverka hela gemenskapen eller stora delar av denna, och som på grund av problemens karaktär inte kan behandlas effektivt och med den skyndsamhet som krävs om de förfaranden skall tillämpas som fastställts i de särskilda regler i gemenskapslagstiftningen som avser produkterna eller produktkategorin i fråga.

(31) Det är därför nödvändigt att införa lämpliga rutiner som gör det möjligt att som en sista utväg anta åtgärder som omfattar hela gemenskapen genom beslut riktade till medlemsstaterna i syfte att bemöta situationer som uppstår på grund av produkter som medför allvarlig risk och som kräver ett snabbt ingripande under de omständigheter som nämns ovan, och följaktligen att förbjuda export av dessa produkter. Ett sådant beslut är inte direkt bindande för de ekonomiska aktörerna utan måste genomföras i en nationell rättsakt. Åtgärder som vidtas enligt detta förfarande kan bara vara temporära, om de inte gäller enskilda identifierade produkter eller partier av produkter. De bör beslutas av kommissionen, som bistås av en kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna.

(32) Eftersom sådana åtgärder för ett snabbt ingripande som krävs för att genomföra direktivet utgör åtgärder med allmän räckvidd i den mening som avses i artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [5], bör de antas enligt det föreskrivande förfarande som anges i artikel 5 i samma beslut.

[5] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

(33) Enligt artikel 2 i beslut 1999/468/EG bör de åtgärder i övrigt som krävs för att genomföra detta direktiv antas genom det rådgivande förfarande som anges i artikel 3 i det beslutet. En rådgivande kommitté för konsumentproduktsäkerhet bör därför inrättas, utan att detta påverkar den föreskrivande kommitténs behörighet. De olika aspekterna av dess tillämpning kan dessutom komma att behöva diskuteras bland experter från de olika nationella myndigheter som ansvarar för tillämpningen och marknads övervakningen.

(34) Allmänheten bör garanteras tillgång till den information om produktsäkerhet som står till myndigheternas förfogande. Dock måste sådana affärshemligheter som avses i artikel 287 i fördraget skyddas på ett sätt som är förenligt med behovet att säkerställa marknadsövervakningens och skyddsåtgärdernas effektivitet.

(35) Detta direktiv bör inte påverka skadelidandes rättigheter i den mening som avses i rådets direktiv 85/374/EEG av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister [6].

[6] EGT L 210, 7.8.1985, s. 29. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/34/EG (EGT L 141, 4.6.1999, s. 20).

(36) Det är nödvändigt att medlemsstaterna sörjer för att det finns lämpliga möjligheter att hos behöriga rättsinstanser överklaga beslut som fattas av de behöriga myndigheterna som begränsar utsläppandet på marknaden av en produkt eller innebär att den skall dras tillbaka eller återkallas från marknaden.

(37) Dessutom måste åtgärder som rör importvaror, som vidtas för att förebygga risker för människors hälsa och säkerhet, vara förenliga med gemenskapens internationella förpliktelser.

(38) Kommissionen bör regelbundet se över tillämpningen av detta direktiv och granska de resultat som uppnås, särskilt när det gäller systemen för marknadsövervakning, systemet för snabbt informationsutbyte och åtgärder på gemenskapsnivå, samt övriga frågor som är relevanta för konsumentproduktsäkerheten i gemenskapen och på grundval av denna översyn lämna rapporter till Europaparlamentet och rådet.

(39) Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas förpliktelser när det gäller tidsfristen för genomförande och tillämpning av direktiv 92/59/EEG.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I

Syfte, räckvidd och definitioner

Artikel 1

1. Detta direktiv syftar till att säkerställa att de produkter som avses i artikel 2 a, och som släpps ut på marknaden, är säkra.

2. Detta direktiv skall tillämpas endast när specifika bestämmelser saknas i gemenskapens lagstiftning om säkerheten hos ifrågavarande produkter.

I fråga om produkter som omfattas av specifik gemenskapslagstiftning som innehåller säkerhetskrav för dessa produkter skall följande gälla:

- Artiklarna 2, 3 och 4 skall inte tillämpas på dessa produkter när det gäller de risker eller riskkategorier som regleras av den specifika lagstiftningen.

- De andra artiklarna i detta direktiv skall tillämpas endast när det inte finns några specifika bestämmelser i denna lagstiftning som reglerar de aspekter som omfattas av de nämnda artiklarna i detta direktiv.

Artikel 2

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

(a) produkt: varje produkt som är avsedd för konsumenter, eller som under rimligen förutsebara förhållanden sannolikt kommer att användas av konsumenter även om den inte är avsedd för dem, och som tillhandahålls eller ställs till förfogande i kommersiell verksamhet, oavsett om detta sker mot betalning eller ej och oavsett om produkten är ny, begagnad eller renoverad.

Denna definition inbegriper också produkter som används för att tillhandahålla en tjänst vad gäller aspekter som rör konsumentproduktsäkerheten under rimligen förutsebara användningsförhållanden.

Direktivet omfattar inte begagnade produkter av antikvitetskaraktär eller produkter som skall repareras eller renoveras innan de tas i bruk, förutsatt att leverantören klargör detta för den person han levererar produkten till.

(b) säker produkt: varje produkt som vid normala eller rimligen förutsebara användningsförhållanden, även i fråga om tid, inte medför någon risk eller endast de minimirisker som är förenliga med användningen av produkten och som kan anses som godtagbara och förenliga med en hög skyddsnivå för människors säkerhet och hälsa, särskilt med hänsyn till följande:

i) Produktens egenskaper, inklusive sammansättning, förpackning samt monterings- och skötselanvisningar,

ii) Produktens inverkan på andra produkter, om det rimligen kan förutses att den kan komma att användas tillsammans med andra produkter,

iii) Presentationen av produkten, märkning, eventuella bruksanvisningar och anvisningar för bortskaffande samt eventuella andra anvisningar och upplysningar som lämnas av tillverkare eller distributörer,

iv) Konsumentgrupper, särskilt barn och äldre, för vilka användningen av produkten medför risker,

v) Tjänster som producenten tillhandahåller i direkt anslutning till den levererade produkten, särskilt installation och underhåll av produkten.

Möjligheten att uppnå en högre säkerhetsnivå eller förekomsten av andra produkter som medför en lägre risk skall inte utgöra en tillräcklig grund för att bedöma en produkt som "inte säker" eller "farlig";

(c) farlig produkt: varje produkt som inte motsvarar definitionen på en säker produkt i b;

(d) tillverkare:

i) tillverkaren av produkten, om denne är etablerad inom gemenskapen, och varje annan person som framställer sig som tillverkare genom att förse produkten med sitt namn, varumärke eller annat kännetecken, eller den person som renoverar produkten,

ii) tillverkarens representant, om tillverkaren inte är etablerad inom gemenskapen eller, om en sådan representant saknas inom gemenskapen, den som importerar produkten,

iii) andra yrkesmässigt verksamma i leverantörsledet, i den mån som deras verksamhet påverkar säkerhetsegenskaperna hos en produkt som släpps ut på marknaden.

(e) distributör: var och en som är yrkesmässigt verksam i leverantörsledet utan att påverka produktens säkerhetsegenskaper;

(f) återkallande: varje åtgärd som syftar till att farliga produkter, som redan har tillhandahållits eller ställts till konsumenternas förfogande av tillverkaren eller distributören, skall återlämnas mot återbetalning eller för utbyte eller reparation.

KAPITEL II

Allmänt säkerhetskrav, kriterier för bedömning av överensstämmelse och Europastandarder

Artikel 3

1. Tillverkare skall bara släppa ut säkra produkter på marknaden.

2. Då specifika gemenskapsbestämmelser saknas för säkerheten hos en produkt, skall denna betraktas som säker om den motsvarar de specifika reglerna i den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där den tillverkas eller saluförs på lagenligt sätt, förutsatt att dessa regler är upprättade i enlighet med fördraget, särskilt artiklarna 28 och 30 i detta, och att de innehåller krav i fråga om hälsa och säkerhet som produkten måste uppfylla för att få släppas ut på marknaden. Produkten skall anses vara säker vad gäller de aspekter som omfattas av reglerna i den nationella lagstiftningen.

Produkter som överensstämmer med icke bindande nationella standarder som genomför Europastandarder, för vilka kommissionen har offentliggjort hänvisningar i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i enlighet med artikel 4, skall antas uppfylla det allmänna säkerhetskravet i detta direktiv vad gäller de aspekter som omfattas av dessa standarder. Medlemsstaterna skall offentliggöra hänvisningar till dessa nationella standarder.

3. I avsaknad av särskilda regler eller nationella standarder som genomför Europastandarder enligt punkt 2, eller om sådana standarder inte används, skall en produkts överensstämmelse med det allmänna säkerhetskravet bedömas mot bakgrund av vad som är tillämpligt av följande: icke bindande nationella standarder som införlivar andra relevanta Europastandarder, riktlinjer för bedömning av produktsäkerhet som fastställs i rekommendationer från kommissionen, eller, om sådana saknas, standarder som upprättats i den medlemsstat där produkten tillverkas eller saluförs på lagenligt sätt, god säkerhets- och hälsopraxis inom den berörda sektorn eller den samlade vetenskapliga och tekniska kunskaps- och utvecklingsnivån samt den säkerhetsnivå som konsumenterna rimligen kan förvänta sig.

4. Att en produkt överensstämmer med de regler som avses i punkterna 2 och 3 skall inte hindra de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna från att vidta lämpliga åtgärder för att hindra att den släpps ut på marknaden eller kräva att den skall dras tillbaka från marknaden om det kan bevisas att produkten trots sin överensstämmelse är farlig för konsumenternas hälsa och säkerhet.

Artikel 4

1. För de syften som anges i detta direktiv skall kommissionen utarbeta standardiseringsuppdrag till europeiska standardiseringsorgan och offentliggöra hänvisningar till Europastandarder i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Om det finns bevis för att en standard innebär att det allmänna säkerhetskravet i detta direktiv inte uppfylls, skall kommissionen helt eller delvis dra tillbaka detta offentliggörande enligt punkt 4.

Uppdragen skall fastställas enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG [7]. Kommissionen skall säkerställa att samordning sker med den föreskrivande kommitté för konsumentproduktsäkerhet som avses i artikel 14.1 i detta direktiv.

[7] EGT L 204, 21.7.1998, s. 37. Direktivet ändrat genom direktiv 98/48/EG (EGT L 217, 5.8.1998, s. 18).

I uppdragen skall de mål fastställas som standarderna måste uppnå för att säkerställa att produkter som uppfyller sådana standarder uppfyller det allmänna säkerhetskrav som följer av detta direktiv.

2. De standarder som anges i punkt 1 skall antas av europeiska standardiseringsorgan i enlighet med de principer som ingår i de allmänna riktlinjerna för samarbete mellan kommissionen och dessa organ.

3. Kommissionen kan efter samråd med den kommitté som inrättats genom artikel 5 i direktiv 98/34/EG besluta att i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggöra hänvisningar till Europastandarder för produkter som omfattas av detta direktiv och som antagits av europeiska standardiseringsorgan före ikraftträdandet av detta direktiv.

4. Om en medlemsstat eller kommissionen anser att en sådan Europastandard som avses i artikel 3.2 inte uppfyller det allmänna säkerhetskravet i detta direktiv skall kommissionen eller medlemsstaten hänskjuta frågan till den kommitté som inrättats genom direktiv 98/34/EG och ange skälen för detta. Efter att ha fått kommitténs yttrande skall kommissionen underrätta medlemsstaterna om huruvida offentliggörandet av den aktuella standarden eller delar av denna måste dras tillbaka enligt artikel 3.2 i detta direktiv.

KAPITEL III

Tillverkarnas övriga förpliktelser och distributörernas förpliktelser

Artikel 5

1. Inom ramen för sina respektive verksamheter skall tillverkarna förse konsumenterna med relevant information, som gör det möjligt för dessa att bedöma riskerna med en produkt under hela dess normala eller rimligen förutsebara användningstid, om dessa risker inte är uppenbara även utan lämplig varning, samt att skydda sig mot dessa risker.

Det faktum att varningar lämnas skall dock inte medföra någon befrielse från de övriga kraven i detta direktiv.

Tillverkarna skall också inom ramen för sina respektive verksamheter vidta åtgärder som behövs med hänsyn till egenskaperna hos de produkter de levererar för att få information om risker som dessa produkter kan medföra och kunna handla på lämpligt sätt för att undanröja sådana risker, vilket vid behov inbegriper att dra tillbaka en produkt från marknaden, att i tillräcklig grad och på ett effektivt sätt varna konsumenterna för de risker som produkterna medför eller, som en sista utväg då övriga åtgärder inte räcker för att förebygga de aktuella riskerna, att återkalla produkter som redan tillhandahållits konsumenterna.

Åtgärderna skall till exempel, då så är lämpligt, omfatta märkning av produkterna eller produktpartierna på ett sådant sätt att de kan identifieras, slumpvis provning av marknadsförda produkter och undersökningar med anledning av inkomna klagomål samt information till distributörerna om denna övervakning.

2. Distributörerna skall iaktta vederbörlig omsorg för att se till att de tillämpliga säkerhetskraven följs, i synnerhet genom att inte leverera produkter som de vet eller som de genom egen fackkännedom eller genom uppgifter de förfogar över har anledning att anta inte överensstämmer med dessa krav. Dessutom skall de inom ramen för sin verksamhet delta i säkerhetsövervakningen av de produkter som förekommer på marknaden, särskilt genom att vidarebefordra information om produktrisker, genom att bevara och tillhandahålla uppgifter som behövs för att spåra produkternas ursprung, samt genom att samarbeta i de åtgärder som tillverkare och behöriga myndigheter vidtagit för att undanröja sådana risker.

3. Tillverkare och distributörer skall omedelbart underrätta de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna om de kommer fram till att en produkt som de har släppt ut på marknaden är farlig. De skall i synnerhet underrätta myndigheterna om åtgärder som de vidtar för att förebygga risker för konsumenterna. Specifika krav på denna information anges i bilaga I. Dessa krav skall anpassas av kommissionen i enlighet med det förfarande som avses i artikel 15.2.

4. Tillverkare och distributörer skall inom ramen för sina respektive verksamheter samarbeta med de behöriga myndigheterna på de sistnämndas begäran när det gäller åtgärder som vidtas för att undvika de risker som är förknippade med den produkt som de tillhandahåller eller har tillhandahållit. De behöriga myndigheterna skall fastställa förfarandena för detta samarbete, inbegripet förfaranden för en dialog med de berörda producenterna och distributörerna i frågor som rör tillämpningen av säkerhetskraven i fråga om konsumentprodukter.

KAPITEL IV

Medlemsstaternas särskilda förpliktelser och befogenheter

Artikel 6

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att tillverkare och distributörer iakttar sina förpliktelser enligt detta direktiv, så att de produkter som släpps ut på marknaden är säkra.

2. Medlemsstaterna skall i synnerhet inrätta eller utse myndigheter med behörighet att övervaka produkternas överensstämmelse med kravet att de produkter som släpps ut på marknaden skall vara säkra, samt tillförsäkra dessa myndigheter nödvändiga befogenheter och ansvar att vidta sådana lämpliga åtgärder som åligger dem enligt detta direktiv.

3. Medlemsstaterna skall fastställa de behöriga myndigheternas uppgifter, organisation och befogenheter när det gäller olika produktkategorier, riskaspekter och övervakningsverksamhet samt lämpliga arrangemang för utbyte av information, samordning och samarbete mellan dessa myndigheter och underrätta kommissionen om detta samt om eventuella senare ändringar av dessa förhållanden. Kommissionen skall vidarebefordra dessa uppgifter till övriga medlemsstater.

Artikel 7

Medlemsstaterna skall införa bestämmelser om påföljder för överträdelser av de nationella bestämmelser som antagits enligt detta direktiv och vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa att de tillämpas. De påföljder som föreskrivs skall vara effektiva, proportionella och avskräckande. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om dessa bestämmelser senast den dag som anges i artikel 20.1 samt till denna, utan dröjsmål, anmäla varje senare ändring som påverkar dessa bestämmelser.

Artikel 8

1. För att uppnå målen med detta direktiv, och framförallt för tillämpningen av artikel 6, skall de berörda myndigheterna i medlemsstaterna ha de befogenheter som behövs, och när så krävs gripa in för att, med hänsyn till graden av risk och i enlighet med fördraget, särskilt artiklarna 28 och 30 i detta, vidta lämpliga åtgärder i syfte att

(a) företa lämpliga kontroller av produkternas säkerhetsegenskaper i rimlig omfattning fram till och med det slutliga konsumtions- eller användningsstadiet, även efter det att produkterna släppts ut på marknaden som säkra produkter,

(b) ålägga berörda parter att lämna alla nödvändiga upplysningar,

(c) ta stickprover av produkter för att utföra säkerhetskontroller,

(d) ställa förhandsvillkor för marknadsföringen av produkterna i syfte att säkerställa produktsäkerheten samt kräva att lämpliga varningar påförs produkterna om de risker som dessa kan medföra,

(e) vidta åtgärder för att säkerställa att personer som kan komma att utsättas för risker genom vissa produkter i god tid och på lämpligt sätt informeras om dessa risker, bland annat genom att utfärda särskilda varningar,

(f) temporärt, under den tid som krävs för att utföra olika kontroller, verifikationer eller säkerhetsbedömningar, förbjuda leverans, leveranserbjudande eller utställande av vissa produkter om det finns klara och tydliga indikationer om att de kan vara farliga,

(g) förbjuda att farliga produkter släpps ut på marknaden och fastställa de kompletterande åtgärder som krävs för att säkerställa att förbudet efterlevs,

(h) organisera eller beordra ett effektivt och omedelbart tillbakadragande av farliga produkter som redan förekommer på marknaden, varna konsumenterna för de risker som är förknippade med farliga produkter, från konsumenterna återkalla produkter som redan har tillhandahållits samt, om så krävs, förstöra de aktuella produkterna under lämpliga förhållanden, i de fall där tillverkarnas och distributörernas åtgärder, till följd av deras förpliktelser enligt detta direktiv, i samma syfte inte är tillfredsställande eller tillräckliga.

2. Framförallt skall de berörda myndigheterna ha erforderliga befogenheter och vidta nödvändiga åtgärder för att med vederbörlig skyndsamhet tillämpa lämpliga åtgärder enligt punkt 1 d-h i de fall där produkter medför en risk som kräver ett snabbt ingripande.

3. De åtgärder som medlemsstaternas behöriga myndigheter vidtar enligt punkt 1 och 2 skall alltefter omständigheterna rikta sig mot

(a) tillverkaren,

(b) distributörerna och särskilt den part som ansvarar för det första distributionsledet på den nationella marknaden, inom ramen för deras respektive verksamhet,

(c) där så är nödvändigt, varje annan person vars medverkan krävs för att undanröja de risker en produkt medför.

Artikel 9

1. De metoder som medlemsstaterna fastställer för att bedriva en effektiv marknadsövervakning, inklusive arbetsförfaranden och förfaranden för utbyte av information samt samordning och samarbete mellan de olika berörda myndigheterna skall syfta till att garantera en hög skyddsnivå vad gäller konsumenthälsa och konsumentsäkerhet.

2. För att uppnå det mål som anges i punkt 1 skall medlemsstaterna se till att lämpliga och effektiva metoder och förfaranden införs som framförallt kan inbegripa

(a) upprättande, regelbundna uppdateringar och genomförande av speciella övervakningsprogram för olika kategorier av produkter eller risker,

(b) uppföljning och uppdatering av vetenskaplig kompetens när det gäller säkerhet hos produkter som är tillgängliga för allmänheten, regelbundna rapporter om övervakningsverksamheten, redovisning av slutsatser och av de resultat som uppnåtts,

(c) regelbundna granskningar och bedömningar av hur kontrollverksamheten fungerar och av deras effektivitet samt, om så krävs, en översyn av den metod och organisation för övervakning som inrättats.

3. Medlemsstaterna skall säkerställa att konsumenter och andra berörda parter kan inkomma med klagomål till de behöriga myndigheterna i fråga om produkters säkerhet och i fråga om övervaknings- och kontrollverksamheten och de skall se till att dessa klagomål granskas, följs upp på ett lämpligt sätt och besvaras. Medlemsstaterna skall aktivt informera konsumenterna och övriga berörda parter om de förfaranden som inrättats i detta syfte.

Artikel 10

1. Kommissionen skall främja upprättandet och användningen av ett europeiskt nätverk för produktsäkerhet mellan de myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för att övervaka konsumentprodukter på marknaden och kommissionen skall själv delta i detta nätverk.

2. Nätverket skall samarbeta med relevanta organ inom produktsektorer som omfattas av den lagstiftning som avses i artikel 1.2 och skall framförallt ha som mål att underlätta

(a) utbyte av information om riskanalyser, farliga produkter, provningsmetoder och provningsresultat, de senaste forskningsrönen samt andra aspekter som har betydelse för kontrollverksamheten,

(b) skapande och genomförande av gemensamma övervaknings- och provningsprojekt,

(c) utbyte av sakkunskap och bästa metoder samt utbildningssamarbete,

(d) samordning på gemenskapsnivå när det gäller att spåra, dra tillbaka och återkalla farliga produkter.

KAPITEL V

Utbyte av information och situationer som kräver ett snabbt ingripande

Artikel 11

1. Om en medlemsstat vidtar åtgärder mot utsläppandet av produkter på marknaden, kräver att de skall dras tillbaka från marknaden eller återkallar redan tillhandahållna produkter från konsumenterna enligt artikel 8.1 d-h, skall medlemsstaten underrätta kommissionen om åtgärderna och ange skälen för dessa, i den mån en sådan underrättelse inte krävs enligt artikel 12 eller någon specifik gemenskapslagstiftning. Om den underrättande medlemsstaten anser att åtgärderna avser en händelse av enbart lokal betydelse och vars verkningar i vart fall endast berör det egna territoriet, skall detta anges i underrättelsen. Medlemsstaten skall också underrätta kommissionen om varje ändring eller upphävande av sådana åtgärder.

De riktlinjer som avses i punkt 8 i bilaga II skall ange innehåll och standardformulär för de underrättelser som avses i denna artikel. Riktlinjerna skall särskilt innehålla kriterier som gör det möjligt att fastställa vilka åtgärder som kan anses röra uteslutande lokala företeelser och för vilka underrättelse inte behöver lämnas eftersom de saknar betydelse för denna artikels syften.

2. Kommissionen skall vidarebefordra underrättelsen till övriga medlemsstater, såvida den inte efter granskning skulle finna att åtgärden är oförenlig med gemenskapslagstiftningen. I detta fall skall kommissionen omedelbart underrätta den medlemsstat som vidtog åtgärden.

Artikel 12

1. Om en medlemsstat vidtar, beslutar att vidta, rekommenderar tillverkare, importörer och distributörer att vidta, eller kommer överens med dessa om att vidta åtgärder, oavsett om de är obligatoriska eller frivilliga, för att hindra, inskränka eller knyta speciella villkor till den eventuella marknadsföringen eller användningen inom sitt territorium av produkter, på grund av en allvarlig risk för konsumenternas hälsa och säkerhet, som kräver ett snabbt ingripande, skall den omedelbart underrätta kommissionen om detta genom systemet för snabbt informationsutbyte (Community Rapid Information System, RAPEX). Medlemsstaterna skall också utan dröjsmål underrätta kommissionen om varje ändring eller upphävande av sådana åtgärder eller insatser.

Om den underrättande medlemsstaten anser att riskens verkningar inte överskrider eller kan överskrida dess eget territorium skall underrättelsen innehålla en angivelse om att hänsyn tagits till relevanta kriterier i de riktlinjer som avses i punkt 8 i bilaga II.

Utan att det påverkar tillämpningen av första stycket får medlemsstaterna till kommissionen vidarebefordra varje upplysning om förekomsten av en allvarlig risk som kräver ett snabbt ingripande innan de beslutar att vidta de aktuella åtgärderna.

2. Kommissionen skall, när den får en sådan underrättelse, kontrollera att den stämmer överens med de krav som är tillämpliga när det gäller RAPEX och översända den till övriga medlemsstater, som i sin tur omedelbart skall underrätta kommissionen om eventuella åtgärder de vidtar.

3. Detaljerade förfaranden för RAPEX anges i bilaga II. De skall anpassas av kommissionen i enlighet med det förfarande som anges i artikel 15.2.

4. RAPEX kan öppnas för kandidatländer, tredje länder eller internationella organisationer, inom ramen för avtal mellan gemenskapen och dessa länder eller internationella organisationer, enligt former som anges i dessa avtal. Varje sådant avtal skall grunda sig på ömsesidighet och