SV Europeiska unionens officiella tidning C 68/28

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: En inre marknad för immateriella rättigheter – Att genom att främja kreativitet och innovation skapa ekonomisk tillväxt, högkvalitativa arbetstillfällen och förstklassiga produkter och tjänster i Europa”

KOM(2011) 287 slutlig

2012/C 68/05

Föredragande: Denis MEYNENT

Den 24 maj 2011 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: En inre marknad för immateriella rättigheter – Att genom att främja kreativitet och innovation skapa ekonomisk tillväxt, högkvalitativa arbetstillfällen och förstklassiga produkter och tjänster i Europa”

KOM(2011) 287 slutlig.

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 19 december 2011.

Vid sin 477:e plenarsession den 18–19 januari 2012 (sammanträdet den 18 januari) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 160 röster för, 3 röster emot och 7 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 De immateriella rättigheterna måste fortsätta fylla sin traditionella funktion som drivkraft för innovation och tillväxt. Det skyddssystem som kommissionen avser att utveckla måste bevara denna klassiska aspekt och inte helt gå i riktning mot ett rent förmögenhetsbaserat och finansiellt system, även om man inte kan bortse från att börsvärdena för de största multinationella företagen numera i stor utsträckning grundas på företagets ”portfölj” av immateriella rättigheter och licenser, vars värde bör bokföras i balansräkningen i enlighet med IFRS:s redovisningsstandarder.

1.2 Den strategi som kommissionen presenterat för immateriella rättigheter på den inre marknaden är en avgörande faktor som kompletterar Europa 2020-strategin, inremarknadsakten och den digitala agendan för Europa. En strategi på detta område är oumbärlig med tanke på det växande immateriella inslaget i ekonomins ”finansialisering”, dvs. att den finansiella sektorn får större betydelse än den reella ekonomin. Man bör dock inte glömma att den aktuella utvecklingen grundas på människors allt bättre utbildning och större kompetens och deras kunskaper inom ramen för framväxten av den nya ekonomin. Den mänskliga dimensionen och allmänintresset måste utgöra en integrerad del av strategin, och kommittén anser att detta inte framgår helt klart i de förslag och analyser som utarbetats.

1.3 Som kommittén konsekvent har understrukit i tidigare yttranden måste prioriteringen vara att göra det möjligt för små och medelstora företag att skydda sina uppfinningar och verk samtidigt som de ska ha tillgång till den kunskapspotential som skapas genom patenteringen och genom de strategier för handel och marknadsföring som växer fram i kunskaps- och informationssamhället.

1.4 Kommittén har länge efterlyst ett enhetligt EU-patent och en möjlighet att sammanföra de nationella domstolarnas rättspraxis inom ramen för den inre marknaden, och vi hoppas nu att detta kommer att förverkligas i praktiken, i företagens och den europeiska ekonomins intresse, med tanke på deras ofördelaktiga situation i förhållande till externa konkurrenter. Kommittén förväntar sig att kommissionens initiativ kraftigt minskar transaktionskostnaderna, särskilt för patent på uppfinningar.

1.5 Kommissionen kommer under 2012 att lägga fram ett lagförslag om inkassering av royaltyer för musik som sprids via internet. Kommittén insisterar på att ett informellt samråd dessförinnan inleds med de organisationer som företräder rättigheter och intressen på detta område, inklusive användarnas och löntagarnas rättigheter. Kommittén insisterar även på insyn i och kontroll av de organ som förvaltar de upphovsrätter och närstående rättigheter som ska gälla i det föreslagna systemet för inkassering av royaltyer. När det gäller beskattning av privat kopiering anser kommittén att denna är orättvis eftersom sådan kopiering ingår i begreppet fair use (skäligt bruk). Denna beskattning borde under inga omständigheter gälla de hårddiskar som företagen använder i sin industriella och kommersiella verksamhet.

1.6 Det räcker för övrigt inte att tänka sig immateriella rättigheter som värdepapper som man kan handla med på en specialiserad europeisk börs, eftersom tillgången inte skulle vara densamma för europeiska små och medelstora företag och industrier som för stora transnationella koncerner, och detta skulle kunna påskynda förlusten av europeiska innovationer till andra världsdelar. Kommittén ser med intresse fram emot konkreta förslag från kommissionen när det gäller denna fråga.

1.7 En framtida harmoniserad politik för immateriella rättigheter måste också beakta allmänintresset och konsumenternas rättigheter samt innebära att alla delar av samhället deltar i diskussionen och processen för att utarbeta en övergripande och balanserad strategi på området. Man måste se till att de skyddade innovationerna och verken utgör en del av samhällets gemensamma kunskapsmassa och bidrar till att främja kultur, information, utbildning och lärande samt, på ett mer generellt plan, grundläggande kollektiva rättigheter i medlemsstaterna.

1.8 En tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning för att skydda immateriella rättigheter och bekämpa förfalskningar krävs på den inre marknaden, så att det administrativa samarbetet och tullsamarbetet och vid behov även det polisiära och rättsliga samarbetet underlättas i samband med utredningar och för att bekämpa de mest allvarliga kränkningarna av skyddade rättigheter när det är fråga om överträdelser av kommersiell natur och framför allt när konsumenternas hälsa och säkerhet äventyras.

1.9 Förfalskning i stor skala och olagliga kopior i kommersiellt syfte har ofta direkt koppling till den organiserade brottsligheten. Risken för upptäckt och de straff som utdöms för denna typ av brottslighet är inte tillräckligt avskräckande.

1.10 Kommittén stöder därför kommissionens strategi med främjande av en samordnad politik och samordnade åtgärder och ett konkret administrativt samarbete som centrala komponenter, i såväl företagens som allmänhetens intresse.

1.11 I dag visar de exempel på spridning via internet mot betalning som utvecklats av till exempel Apple, Amazon, Google och Deezer att upphovsrätten inte skyddas genom att man kriminaliserar ungdomar. Om priserna är rimliga och överkomliga förlorar den olagliga privatkopieringen i allt väsentligt sin lockelse.

1.12 De civila domstolarna har behörighet i de flesta fall av överträdelse av immateriella rättigheter. Men förutom att de rättsliga förfarandena ofta är långdragna ställs de små och medelstora företagen även inför en ofta överdriven bevisbörda, särskilt när det gäller överträdelser som inte skett i det egna landet. Man bör därför överväga att på inre marknaden tillämpa särskilda förfaranden för utredningar, konfiskeringar och ett ömsesidigt erkännande av administrativa och rättsliga handlingar samt att införa omvänd bevisbörda.

1.13 Skadestånd till käranden kan också visa sig problematiskt i ett internationellt sammanhang och bör bli föremål för ett samarbete mellan de berörda länderna, så att man kan säkerställa att rättighetsinnehavaren tillerkänns ett skadestånd som i största möjliga mån motsvarar den verkliga skada som denna lidit, oberoende av vilka bötesstraff eller andra straff som kan komma att utdömas av domstolen.

1.14 Det krävs en rättslig ram som är tydlig i förhållande till enskilda ”lösningar” (kodexar etc.). Framför allt måste sådana initiativ ersättas av rättslig kontroll och garantier för att förfarandena och respekten för individens rättigheter upprätthålls, dvs. rätten till information, respekten för den personliga integriteten, yttrande- och meddelandefriheten och garantier för att neutraliteten på internet bevaras.

1.15 Samtidigt bör den allmänna principen om proportionalitet mellan förbrytelse och påföljd tillämpas fullt ut. Man bör se över viss nationell lagstiftning som är mycket inkräktande och hård när det gäller piratkopiering av audiovisuella produkter som görs via internet i mindre skala av privatpersoner utan kommersiellt syfte. Man får inte ge intryck av att lagstiftningen låter sig påverkas av påtryckningar från lobbyorganisationer snarare än att bygga på grundläggande straffrättsliga principer.

1.16 Kommittén ser också med intresse fram emot kommissionens förslag till modernisering av varumärkesrätten och till en harmonisering och modernisering av detta rättsområde på inre marknaden. Kommittén anser att en sådan modernisering och ett förbättrat skydd krävs med tanke på hur viktiga dessa faktorer är vid företagsvärderingar.

2. Kommissionens förslag

2.1 Begreppet immateriella tillgångar förknippas ofta i första hand med begrepp som forskning och patent och mer allmänt med teknisk innovation. Men även om dessa faktorer visserligen är avgörande för konkurrenskraften finns det också en annan kategori av immateriella tillgångar: hela det fält av immateriell egendom som har att göra med fantasi och skapande. Detta täcker in en rad aktiviteter, begrepp och sektorer som omfattar kulturellt och konstnärligt skapande i vidaste bemärkelse, formgivning, marknadsföring, varumärken etc. Alla dessa faktorer har något gemensamt: De grundar sig på begreppen skapande och kreativitet.

2.2 Den nya situation som uppstått genom att EU och medlemsstaterna ratificerat Wipos ”internetfördrag” (dvs. Wipos fördrag om upphovsrätt, WCT, och om framföranden och fonogram, WPPT) kunde inte beaktas i kommissionens förslag från 2009. I det nu aktuella meddelandet tar man dock hänsyn till detta nya faktum och även till Acta-avtalet (handelsavtalet om åtgärder mot varumärkesförfalskning).

2.3 Man skiljer mellan två former av immateriella (eller intellektuella) rättigheter: industriell äganderätt och litterär och konstnärlig äganderätt.

2.4 Traditionellt sett finns det två typer av skydd för uppfinnare och upphovspersoner: patent för uppfinningar som kan få industriell tillämpning respektive upphovsrätt (eller det mer restriktiva copyright inom common law) för publikationer och andra litterära, audiovisuella eller konstnärliga verk i vidare bemärkelse.

2.5 Syftet med detta meddelande är att beskriva kommissionens övergripande strategi för att skapa den verkliga inre marknad för immateriella rättigheter (IPR) som saknas i Europa just nu – en europeisk IPR-ordning som lämpar sig för framtidens ekonomi, belönar kreativt och innovativt arbete, skapar incitament för innovation inom EU och gynnar kulturell mångfald genom att främja alternativa spridningsvägar för kulturellt material på en öppen och konkurrensutsatt marknad.

2.6 Strategin omfattar en serie förslag, där en del bygger på en politik som går långt tillbaka i tiden och som bör harmoniseras och anpassas, medan andra utgör nya förslag som syftar till att införliva och integrera immateriella rättigheter på EU:s inre marknad.

2.7 En del av förslagen är ofullständigt formulerade, och det kommer att dröja månader innan det finns några konkreta förslag om hur en europeisk marknad för immateriella rättigheter ska organiseras och om vad som behöver göras för att få till stånd en harmonisering av varumärkesskyddet. Kommissionen kommer 2012 att lägga fram förslag om hur rättigheter som gäller musik på internet ska hanteras.

2.8 De andra förslagen är däremot kända sedan länge, t.ex. förslaget om ett enhetligt patent, som efter tre decennier av ansträngningar nu verkar närma sig sitt slutförande, eller en harmonisering av lagstiftningen och konkreta åtgärder mot produktförfalskning, piratkopiering och ”snyltande” på varumärken. Dessa förslag har emellertid nu inordnats i en harmoniserad och enhetlig ram så att de tillsammans med övriga förslag kan leda till att den föreslagna strategin blir effektiv.

3. Allmänna kommentarer

3.1 Kommittén ser ett modernt och integrerat europeiskt system för immateriella rättigheter som ett viktigt bidrag för att skapa tillväxt, hållbara arbetstillfällen och konkurrenskraft för EU:s ekonomi – som är huvudmålsättningarna med Europa 2020-strategin. Kommittén har vid upprepade tillfällen uttalat sig och kommit med förslag om såväl industriell som litterär och konstnärlig äganderätt på den inre marknaden (1).

3.2 De immateriella rättigheterna omfattar rättigheter när det gäller industriellt och kommersiellt utnyttjande, t.ex. i form av patent eller bruksmönster, varumärken, växtförädlarrättigheter, databasrättigheter och äganderätt till elektroniska kopplingsscheman, till teckningar eller mönster, geografiska beteckningar, upphovsrätt och närstående rättigheter, produktionshemligheter etc.

3.3 Kunskapsindustrin omfattar i sig 1,4 miljoner små och medelstora företag i Europa och ger 8,5 miljoner arbetstillfällen. Denna sektor genomgår en snabb och stadig tillväxt i förhållande till andra näringslivssektorer och bidrar på så sätt till den ekonomiska återhämtningen.

3.4 Kommissionen ser immateriella rättigheter som en form av äganderättigheter. De har visserligen anknytning till äganderättigheter, men i själva verket är det fråga om immateriella rättigheter som skyddar innehavaren mot kopiering och konkurrens. De utgör undantag från den fria konkurrensen, i form av tillfälliga monopol som skyddas av en handling eller ett intyg som utfärdats av en behörig statlig myndighet (t.ex. patent) eller erkänts genom offentlig lagstiftning (upphovsrätt och närstående rättigheter).

3.5 En innehavare av sådana rättigheter kan överlåta dem eller sälja enbart reproduktionsrätten i form av en licens, vilket gör att rättigheten kan ses som en immateriell rättighet, vars skydd i praktiken dock är svagare än skyddet av äganderätten till materiella tillgångar, vilket beror på att de baseras på olika grunder. De tillfälliga monopolen erkänns och skyddas endast på grund av det allmänintresse de representerar, i syfte att öka potentialen för kunskaper och teknik som kan främja den industriella och kulturella utvecklingen.

3.6 Denna allmännyttiga dimension existerar inte längre på programvaruområdet, där man inte är tvingad att ange källan i samband med att patent beviljas som skydd. EU-rätten ger däremot inget skydd för programvara genom patent (Münchenkonventionen). Där använder man sig i stället av en rättighet som grundas på upphovsrätten för att skydda inte källan utan endast de effekter som fås tack vare en ”ägd” programvara (proprietary software). Detta utgör dock ett problem eftersom samma effekter kan fås från olika programvaror. Upphovsrättsskyddet för programvara är dessutom förbundet med vissa skyldigheter som har att göra med kompatibiliteten mellan olika program och som kan göra det berättigat med dekompilering. Skyddet, som i princip gäller under femtio år, förefaller emellertid mycket överdrivet på ett område där förnyelse och innovation sker extremt snabbt och där ”vinnaren tar allt” (winner takes all) på en marknad där teknik och program konstant utvecklas eller förändras.

3.7 Samtidigt finns det rörelser som motsätter sig de traditionella formerna av skydd genom att skapa fria offentliga licenser, t.ex. General Public License för programvara och s.k. creative commons på det litterära eller konstnärliga området. Det handlar om ett ifrågasättande av de konventionella skyddssystemen som betraktas som bromsar för kunskaps- och informationssamhället. Sådana fria licenser, som utgör en viktig del av den globala marknaden, bör erkännas och skyddas på samma sätt som andra licenser på äganderättsområdet.

3.8 Undantag kan påverka ett tillfälligt skydd som ges av allmännyttiga skäl (obligatoriskt beviljande av licenser om rättighetsinnehavaren vägrar bevilja licenser i vissa länder, eller när det gäller läkemedelslicenser vid epidemier bland människor eller djur). Tidigare, dvs. innan Trips-avtalen och de nyligen ratificerade Wipo-fördragen gav en mer omfattande – för att inte säga universell – dimension åt immateriella rättigheter i samband med internationell handel, var det många länder som inte tillhandahöll något verkligt eller tillräckligt skydd, och vissa tolererade brott mot industriell eller litterär äganderätt för att kunna bygga upp sin industriella bas och utveckla sina kunskaper (Japan, vissa europeiska länder m.fl.). Sådan praxis är på tillbakagång, men fortfarande kan stater vara mer eller mindre repressiva eller toleranta när det gäller förfalskningar (t.ex. Kina och Indien).

3.9 Utvecklingen av immateriella tillgångar (varumärken) gör det möjligt för ett företag att utmärka sig i förhållande till sina konkurrenter, att föra ut nya produkter och nya koncept på marknaden och, mer generellt, att öka sin icke prismässiga konkurrenskraft, vilket i förlängningen ger fler kunder, ökad vinst och nya arbetstillfällen. Förfalskningar och ”snyltande” beteenden är fenomen som sprider sig och hotar såväl sysselsättning som investeringar. De utgör även ett hot mot konsumenternas hälsa och säkerhet samt mot konsumentförtroendet för de varumärken som utsätts för förfalskningar eller kopior, vilket innebär minskade möjligheter att överlåta licenser och minskade intäkter och skatter.

3.10 Det värde som dessa tillgångar genererar beaktas emellertid i allt högre grad när börsvärdet för storföretag ska bestämmas i en ekonomi präglad av immateriella tillgångar som blir allt mer finansialiserad. Börsvärdet för företag som Microsoft, Apple, IBM (med en portfölj på 40 000 patent), Google och Facebook utgörs till 90 % av företagens immateriella tillgångar. Denna procentandel varierar mellan olika ekonomiska sektorer men är i vilket fall som helst betydande och uppgår till mellan 40 och 90 % av börsvärdet för börsnoterade företag. De nya redovisningsreglerna kräver att man i balansräkningen tar upp värdet av de immateriella tillgångarna, något som dock medför allvarliga problem vid en värdering.

3.11 En sådan förändring i form av ökad betydelse får direkta konsekvenser för begreppet ”immateriella tillgångar”, som har ändrat karaktär i förhållande till en konventionell tillämpning av patent och upphovsrätt, något som också återspeglas i de senaste konventionerna från Wipo. Kommissionen har bett Wipo att vid en kommande konferens ta upp frågan om databasskydd, i syfte att få till stånd ett internationellt fördrag.

3.12 Detta förklarar också Acta-avtalet och det sätt på vilket det antogs (utan att det för den skull rättfärdigar det). Detta fördrag syftar till att inrätta ett gränsöverskridande skydd för de patent och den upphovsrätt som anges i WTO:s Trips-avtal. Vissa länder, t.ex. Kina och Indien, blockerar antagandet av åtgärder för att genomföra Trips i Genève och hindrar därigenom varje effektivt skydd för immateriella rättigheter inom internationell handel.

3.13 I princip får Acta-avtalet inte ändra gemenskapens regelverk. Eftersom avtalet endast är inriktat på att stärka skyddet för rättighetsinnehavarna med hjälp av tullmässiga och polisiära åtgärder och administrativt samarbete fortsätter det dock att gynna en viss syn på äganderätt. Övriga mänskliga rättigheter, som utan tvekan är mer grundläggande, beaktas däremot inte i tillräcklig utsträckning, t.ex. rätten till information, hälsa, tillräckligt med mat, jordbrukares rätt att själva välja utsäde samt rätten till kultur. Detta kommer att få konsekvenser för framtida EU-lagstiftning som syftar till en harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning. Ett ägarbegrepp som är individualiserat och som utesluter tillfälliga undantag från den fria konkurrensen kommer därmed även att få tydliga konsekvenser för kunskaps- och informationssamhället och den tredje generationens mänskliga rättigheter som ingår i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna.

3.14 Det bör påpekas att det finns betydande skillnader mellan olika länder när det gäller vilka uppfinningar som har godkänts för patentering, särskilt vad gäller ny teknik. Programvara utgör en kategori med vissa särdrag och skyddas ibland genom patent (t.ex. i USA) och i andra fall av en särskild upphovsrätt (t.ex. i EU), men dessa motstridiga system skapar vart och ett på sitt sätt stora hinder för innovation och orsakar, t.ex. i USA, oproportionerligt höga kostnader för ett rättsligt försvar av rättigheterna. Beviljandet av triviala patent skapar stor rättslig osäkerhet. USA har just reformerat sitt patentorgan USPTO (United States Patent and Trademark Office) och sett över sitt system för skydd av ny teknik, särskilt programvara, för att kunna bevilja högkvalitativa patent som främjar innovationer och rättssäkerheten.

3.15 Förfarandet för att granska patentkraven är av avgörande betydelse och måste hålla en oklanderlig och erkänd kvalitet när det gäller det framtida enhetliga patentet, så att patentets värde kan säkras och så att man i största möjliga mån kan undvika tvister och rättsprocesser. Vid Europeiska pantverket (EPO) finns kompetent personal, men man måste få tillräckligt med tid för att granska ärendena så att den kvalitet som bör känneteckna europeiska innovationer kan garanteras. Även kvaliteten på översättningar från olika nationella språk till de språk som fastställts i Londonkonventionen bör ägnas samma omsorg, vilket innebär att specialister på teknisk översättning ska anlitas. Kommittén anser att den programvara för automatisk översättning som finns i dag inte klarar av att med tillräcklig kvalitet hantera det specialiserade och kvalificerade tekniska och juridiska språk som används i patenten (2).

4. Särskilda kommentarer

4.1 Skydd för uppfinningar genom patent

4.1.1 Enligt Münchenkonventionen kan patentskydd sökas för uppfinningar som kan betraktas som nya och lämpade för industriella tillämpningar. Programvara, affärsmetoder, algoritmer och ekvationer samt vetenskapliga upptäckter kan inte patenteras. Att ifrågasätta dessa principer när det gäller programvara (som utgörs av algoritmer) och genetiska upptäckter (t.ex. humant genom och genernas roll) har visat sig högst kontroversiellt och därför orsakat debatt. USA beviljar patent på områden som EU definierat som undantagna från patenteringsmöjligheter (i enlighet med högsta domstolens rättspraxis), något som nu innebär stora problem och leder till oproportionerligt höga skyddskostnader i händelse av en tvist.

4.2 Skydd för programvara

4.2.1 ”Med rådets direktiv 91/250/EEG får datorprogram upphovsrättsligt skydd på samma sätt som litterära verk i enlighet med Bernkonventionen för skydd av litterära och konstnärliga verk (Parisakten, 1971). Frågan om upphovsmannaskap överlåts i stort sett till EU:s medlemsstater. Arbetsgivare är berättigade att utöva alla ekonomiska rättigheter till program som har skapats av arbetstagare. Den ideella rätten omfattas inte av direktivet” (3). Detta direktiv löser inte problemet med rättigheter för anställda upphovspersoner, vare sig vad gäller upphovsrätt eller patent.

4.2.2 Kommittén föreslår att kommissionen utvärderar möjligheten till ett särskilt, tillfälligt skydd för programvaror. Direktiv 91/250/EEG (4) skulle kunna ses över i syfte att minska skyddets varaktighet avsevärt, t.ex. till fem år, varefter det skulle vara obligatoriskt att ange källorna, med tanke på den snabba innovationstakten och de större programleverantörernas uppdatering av programvaror.

4.3 Skydd för databaser

4.3.1 Här är det fråga om ett sui generis-skydd som liknar skyddet för litterära och konstnärliga verk, men som gäller för en tidsperiod på 15 år, medan verk som används som referens eller som citeras i vissa databaser skyddas av upphovsrätten. EU-lagstiftningen är en av de få lagstiftningar som beviljar skydd för upphovspersoner till databaser, en kategori av upphovspersoner som i mångt och mycket ignoreras i resten av världen.

4.4 Skydd för datorsystem

4.4.1 Kretskort och dataprocessorer är föremål för ett universellt ad hoc-skydd mot kopiering som skrivits in i Marrakechavtalet (1994), genom vilket WTO inrättades.

4.5 Skydd för litterära och konstnärliga verk

4.5.1 Upphovsrätten (som består av copyright plus upphovspersonens ideella rättigheter) samt upphovspersonens rättigheter vid vidareförsäljning av verk (följerätt) omfattas också av ett universellt skydd i Europa.

4.5.2 Skyddet för verk, särskilt böcker, film och musik, påverkas av de moderna medlen för digital reproduktion och överföring via internet. Med hjälp av dessa medel kan man lätt framställa kopior av samma kvalitet som originalet och idka handel med dessa. Detta är olagligt i EU, men den nationella lagstiftningen skiljer sig åt. Kommittén stöder en genomgripande harmonisering av lagstiftningen där målsättningen är proportionalitet och balans när det gäller kontroller och påföljder.

4.5.3 Den EU-rätt som utvecklats på detta område ger ett mycket starkt skydd för innehavare av upphovsrättigheter och närstående rättigheter. En motsvarande utveckling har även skett i USA, vilket till stor del förklarar Acta-avtalet, ”hemlighetsmakeriet” i samband med att avtalet förhandlades fram då endast ett fåtal länder tilläts medverka och särskilt målen när det gäller genomförandet, med tanke på WTO:s oförmåga att godkänna de praktiska förfarandena och skyldigheterna på grund av kravet på enhällighet och vissa länders beslut att inlägga veto, t.ex. Kina och Indien.

4.5.4 Enligt kommittén syftar emellertid Acta-avtalet till att ytterligare stärka rättighetsinnehavarnas ställning gentemot en ”allmänhet” som fått se några av sina grundläggande rättigheter (t.ex. integritetsskyddet, informationsfriheten, brevhemligheten och oskuldspresumtionen) försvagas allt mer genom lagstiftning som starkt gynnar innehållsleverantörerna.

4.5.5 ”Professionella” bedragare vet precis hur de ska undgå all form av kontroll av dataflödet på internet, och de påföljder som utdömts mot några ungdomar för att statuera exempel kan inte dölja det faktum att audiovisuella producenter ligger tio år efter när det gäller att hitta en affärsmodell som är anpassad till den nya informations- och kommunikationstekniken. För att minska kostnaderna för de rättsliga förfarandena och förkorta handläggningstiden har man i vissa fall infört uppförandekoder, ibland på uppmaning från myndigheterna, som innebär att internetleverantörer åläggs att till leverantörer av audiovisuellt och musikaliskt innehåll – en sektor med hög grad av koncentration – överlämna namn och adress på personer som misstänks ha kopierat innehåll som de laddat ned olagligt via internet. Risken för att bli felaktigt anklagad är inte obefintlig. En sådan anklagelse kan dessutom leda till att internettillgången stängs av för den som misstänks ha ägnat sig åt förfalskning. Ett sådant förfarande kan visserligen te sig positivt i ett läge med budgetåtstramningar genom att det minskar arbetsbördan för överbelastade domstolar och innebär att man från lagstiftningshåll inte behöver agera och inrätta offentliga institutioner för att bekämpa förfalskningar. Sådana enskilt tillämpade förfaranden kan dock få oönskade konsekvenser, på samma sätt som lagstiftning som införs efter påtryckningar från lobbyorganisationer som verkar för film- och musikdistributörer i olika länder. Resultatet blir i allmänhet föga övertygande och uppnås till priset av att konsumenternas rättigheter kränks, genom att man ofta totalt ignorerar konsumenterna och ser dem uteslutande som en grupp potentiella nedladdningspirater.

4.5.6 Man måste visserligen se till att lagstiftningen mot förfalskning som sådan respekteras, en lagstiftning som i de flesta fall skyddar konsumenterna mot hälso- och säkerhetsrisker och även skyddar kvalificerade arbetstillfällen där arbetstagarnas rättigheter respekteras. Men man borde även göra den allmänna utformningen när det gäller litterär och konstnärlig äganderätt mer precis, för att skapa balans mellan de olika lagstiftningar som ska harmoniseras genom att konsumenternas, användarnas och arbetstagarnas rättigheter beaktas, samtidigt som man ser till att deras respektive organisationer medverkar vid utarbetandet av normer på dessa områden.

4.5.7 Ett direktiv (5) reglerar satellitsändningar och vidaresändning av verk via kabel. Det finns även andra europeiska normer, nämligen

— ett direktiv om anonyma verk (under utredning av lagstiftaren) (6),

— ett direktiv om uthyrnings- och utlåningsrättigheter (7),

— samt ett direktiv om undantag från upphovsrätten (8).

Dessa rättsakter är föremål för regelbundna rapporter. ”Undantagen” eller ”handlingsutrymmet” bör omprövas utifrån ett perspektiv där man tydligt hävdar användarnas rättigheter genom en lagstiftning som skyddar deras grundläggande rättigheter och ger möjlighet till undantag, t.ex. vid funktionshinder (9).

4.6 Kommissionens förslag om den inre marknaden för immateriella rättigheter samt kommitténs kommentarer

4.6.1 Det finns en allt starkare tendens att se tillfälliga skyddsrättigheter som ges genom patent, upphovsrätt eller andra sui generis-ordningar (elektroniska kopplingsscheman, mönster och modeller, växtförädlarrättigheter etc.) som äganderätter som liknar äganderätten för fast och lös egendom. Denna tendens, oavsett om den håller i sig eller inte, har identifierats av kommissionen och starkt påverkat den föreslagna strategin.

4.6.2 En sådan sammanblandning av tillfälliga undantag och en äganderätt grundad på romersk rätt är knappast av godo, utom möjligtvis för innehavarna. Att upphäva rätten till konkurrens och underställa konkurrensen ett system som innebär att tillstånd från innehavarna måste sökas i form av licenser ger inte någon verklig äganderätt med allt vad det innebär. Rättighetsbegränsningar förekommer med hänvisning till allmänintresset (tvångslicenser) och på grund av patentens geografiska aspekter och skillnader mellan olika nationella lagstiftningar, även i Europa.

4.6.3 Ändå är tendensen att betrakta patent och licenser som placeringsvärden och investeringsgarantier, och det förekommer också att de värdepapperiseras för finansiell spekulation. Detta är resultatet av den finansialisering av ekonomin som sker parallellt med framväxten av en immateriell ekonomi som är knuten till ny informations- och kommunikationsteknik och de nya redovisningsreglerna IFRS. Kommissionen bör nu konkretisera sin strategi för patentmarknaden genom att skapa ett ”verktyg för tillgodogörande av immateriella rättigheter” (en europeisk börs?). Det största problemet för framväxten av nya innovativa företag i EU är de bristande kopplingarna mellan grundforskning, tillämpad forskning och forskning inom universitetsvärlden och näringslivet samt den skriande bristen på riskkapital för innovativa företag. Kommittén vill än en gång peka på den praxis inom multinationella företag i högteknologiska sektorer som innebär att man köper upp små och medelstora företag och ingenjörer med de innovativa företagens patentportfölj, i stället för att köpa licenser som även konkurrenterna kan köpa. Målsättningen är att utnyttja patent och andra industriella äganderätter för monopolistiska och konkurrensbegränsande strategier.

4.6.4 En annan pelare i strategin bekräftar den stora betydelsen av ett enhetligt EU-patent och en europeisk högsta domstol för att nå en enhetlig rättspraxis i syfte att åtgärda de allvarliga problem som företagen ställs inför, särskilt de problem som hindrar de små och medelstora företagens tillgång till skydd för sin industriella äganderätt, och för att främja ökade kunskaper om den tekniska utvecklingen på inre marknaden.

4.6.5 Kommittén har alltid gett sitt starka stöd till kommissionens strävan att inrätta ett enhetligt patent, samtidigt som kommittén reserverat sig mot vissa metoder inom EPO som inte helt överensstämmer med Münchenkonventionens klausuler när det gäller ett explicit undantag för programvara och som innebär att alla patent som gäller programvaror eller affärsmetoder har upphävts av de nationella domstolar dit man vänt sig med klagomål. Sådana metoder undergräver rättssäkerheten i samband med en patentansökan, som är en kostsam procedur för den som söker patent (kostnader för granskning, översättning, årsavgifter, anlitande av patentombud etc.). Sådana avarter får inte förekomma i samband med det framtida patentet.

4.6.6 När det gäller kommissionens förslag om att inrätta europeiska bestämmelser om upphovsrätt och att undersöka om en valfri, ”enhetlig” upphovsrätt kan inrättas anser kommittén att det rör sig om mycket ambitiösa förslag vad gäller harmoniseringen och genomförandet av den inre marknaden, men att det ännu är för tidigt att yttra sig om hypoteser och uppmanar kommissionen att fortsätta att undersöka och lägga fram konkreta förslag som beaktar utvecklingen av denna fråga i de olika medlemsstaterna.

4.6.7 Kommittén bedömer att den skatt som tas ut på medier för elektronisk och magnetisk lagring av alla slag för att täcka kostnaderna för privat kopiering grundas på ett antagande om skuld. Kommittén anser dock att privat kopiering utgör en legitim praxis som gör det möjligt för användaren att byta lagringsmedium eller hårdvara och som bör ses som en del av begreppet fair use (skäligt bruk) och därför bör erkännas som en rättighet för den rättmätige innehavaren av en användarlicens (10).

Bryssel den 18 januari 2012 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON

(1) EUT C 18, 19.1.2011, s. 105.

EGT C 116, 28.4.1999, s. 35.

EUT C 32, 5.2.2004, s. 15.

EUT C 77, 31.3.2009, s. 63.

(2) Europeiska patentverket (EPO) tillhandahåller översättningsverktyg, men endast till de tre officiella språken.

(3) Se KOM(2000) 199 slutlig.

(4) EGT L 122, 17.5.1991, s. 42.

(5) Direktiv 93/83/EEG (EGT L 248, 6.10.1993, s. 15).

(6) Se yttrandet McDonogh om anonyma verk (INT/586 – EESK 1378/2011).

(7) Direktiv 2006/115/EG (EUT L 376, 27.12.2006, s. 28).

(8) Direktiv 2001/29/EG (EGT L 167, 22.6.2001, s. 10).

(9) EUT C 228, 22.9.2009, s. 52.

(10) Denna analys delas av EU-domstolen i domen i Padawan-målet.