RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Interimsrapport om pilotfasen av Europa 2020-initiativet för projektobligationer /* COM/2013/0929 final */





Interimsrapport om pilotfasen av Europa 2020-initiativet för projektobligationer 1. BAKGRUND Denna interimsrapport (nedan kallad rapporten) läggs fram för Europaparlamentet och rådet i enlighet med förordning (EU) nr 670/2012 och innehåller en utvärdering av läget i pilotfasen av Europa 2020-initiativet för projektobligationer (nedan kallat projektobligationsinitiativet). Projektobligationsinitiativet är ett riskdelningsinstrument som inrättats av Europeiska kommissionen och Europeiska investeringsbanken (EIB). Dess mål är att göra det möjligt för projektbolag att emittera projektobligationer som är attraktiva för investerare på lånekapitalmarknaden inom sektorerna för transeuropeiska transportnät (TEN-T) och energinät (TEN-E) samt inom telekommunikation och bredbandsnät. Till följd av den betydande ledtiden för att lansera ett nyskapande instrument av denna omfattning och för att förbereda, upphandla och slutföra nya infrastrukturprojekt inrättades pilotförsöket med projektobligationer med ett anslag från EU på 230 miljoner euro[1], så att intresserade parter skulle kunna bekanta sig med det nya instrumentet på grundval av konkreta transaktioner under en inledande pilotfas. Under denna pilotfas[2], som inleddes den 7 november 2012, kan projekt godkännas av EIB fram till och med den 31 december 2014 och projekten måste vara finansiellt slutförda den 31 december 2016. Ett fullständigt införande planeras inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa, som ingår i den fleråriga budgetramen för perioden 2014–2020. Denna i samarbete med EIB utarbetade rapport täcker de första tolv månaderna från november 2012 till november 2013 och beskriver läget i fråga om godkännande och finansiering av projekt. De lärdomar som vunnits av pilotfasen analyseras och potentiella synergieffekter och stordriftsfördelar inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE) beskrivs. Rollen för Fonden för ett sammanlänkat Europa skulle kunna maximeras om man kan skapa synergieffekter från en kombination av gåvobidrag och finansiella instrument som projektobligationsinitiativet, lånegarantin för TEN-transportprojekt och åtgärderna för programstöd. Rapporten stöds av preliminära resultat från en oberoende extern utvärdering, som syftar till att utvärdera resultaten av projektobligationsinitiativet i förhållande till de politiska målen och bedöma kapitalmarknadsfinansiering i ett bredare sammanhang. Utvärderingen kommer att slutföras under det första kvartalet 2014. Pilotfasen ska också bli föremål för en oberoende utvärdering under 2015, som syftar till att ge en mer fullständig bild av huruvida användningen av EU-medel är ändamålsenlig och effektiv. 2. POLITISK BAKGRUND Vikten av infrastrukturinvesteringar för potentiell framtida tillväxt och sysselsättning är allmänt erkänd. Ekonomiskt och finansiellt hållbara infrastrukturprojekt kan ha en betydande konjunkturutjämnande effekt, förbättra produktiviteten och skapa fler arbetstillfällen. Samtidigt främjar infrastruktur som förbättrar marknadstillträdet Europas konkurrenskraft. För att Europa 2020-strategin ska kunna genomföras krävs stora investeringar i infrastruktur och många olika finansieringsmodeller. Utifrån en bedömning av EU-medlemsstaternas investeringsbehov uppskattar Europeiska kommissionen att 1 biljon euro kommer att behövas inom sektorerna TEN-T, TEN-E och IKT under perioden 2011–2020. EU-medlemsstaternas budgetkonsolidering har fortsatt under de senaste åren och inverkat på den offentliga sektorns infrastrukturinvesteringar och projektplanering. Anslagen från EU:s budget inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa kommer att bidra till en finansiering av förbindelser som behövs för att koppla samman energi- och transportnät och bygga ut infrastruktur för höghastighetsbredband i hela EU[3]. Att den privata sektorn deltar i den långsiktiga finansieringen av sådana projekt är emellertid av största vikt. Projektobligationsinitiativet är bara en av de åtgärder som kommissionen vidtagit för att ta itu med ovan nämnda problem. Större effekter väntas av den uppföljning av grönboken om långsiktig finansiering av den europeiska ekonomin som är planerad för det första kvartalet 2014, reformer av finansmarknadsregelverket och den övergripande makroekonomiska miljön och stabiliteten i regelverket på sektorsnivå. I detta sammanhang har projektobligationsinitiativet fungerat framgångsrikt som en katalysator och gett nya impulser till marknaden för infrastrukturinvesteringar. Under 2013 utvecklades flera olika lösningar för finansiering av projektobligationer på marknaden, utan stöd från EU:s budget. Initiativet spelar också en positiv roll för den internationella debatten inom G20 och OECD om att göra infrastruktur till en separat tillgångsklass och den av rådet inrättade högnivåexpertgrupp som färdigställde en rapport om små och medelstora företag och infrastrukturfinansiering i november 2013. 3. MARKNADSUTVECKLINGEN SEDAN 2011 Investeringar i infrastruktur i EU har minskat sedan 2007 till följd av en nedgång i både offentliga och privata investeringar på detta område. Inom den offentliga sektorn är detta en följd av budgetrestriktioner som inneburit revideringar av framtida utgiftsprioriteringar och infrastrukturplaner. Den privata sektorn väntades komplettera den offentliga sektorns investeringar men den ekonomiska och finansiella osäkerheten har gjort att projektägare har lagt projekt på is inom sektorer som energi och IKT/bredband, där det finns stora behov av investeringar för att uppgradera nätverk och där finansiering från den privata sektorn dominerar. Som det framgår av diagram 1 har den privata sektorns finansiering av infrastruktur i EU, om finansiering av offentlig-privata partnerskapsprojekt används som proxyvariabel, ännu inte återhämtat sig till de nivåer på 25–30 miljarder euro som gällde före krisen och som ändå var otillräckliga för att täcka infrastrukturbehoven i EU. Detta beror delvis på den minskade verksamhet som noterats hos monolinebolag. Efter att ha återhämtat sig delvis 2010 och 2011 uppgick värdet av de transaktioner inom ramen för offentlig-privata partnerskapsprojekt som slutfördes finansiellt i EU under 2012 till 11,7 miljarder euro, vilket motsvarar en nedgång på 35 % jämfört med 2011 (17,9 miljarder euro) och är det lägsta värdet sedan 2003. Denna nedgång i antalet offentlig-privata partnerskapsprojekt och projektfinansieringsvolymer återspeglar i första hand att man begränsat antalet planerade och förberedda projekt och i andra hand brist på långfristig finansiering inom vissa sektorer och länder som drabbats av finanskrisen. Källa: Europeiska expertcentrumet för offentlig-privata partnerskap (EPEC) Om man ser till den bredare marknaden för de sektorer som omfattas av Fonden för ett sammanlänkat Europa minskade infrastrukturfinansieringen från 28 miljarder euro 2011 till 18 miljarder euro 2012, och antalet transaktioner sjönk också. Transportsektorn svarade för 14,1 miljarder euro, energinäten för 3,3 miljarder euro och telekomsektorn för 0,5 miljarder euro. Diagram 2 Under första halvåret 2013 ökade verksamheten inom transport-, energinäts- och telekomsektorerna i EU28 med 33 % sett till volymen, dvs. från 9,2 miljarder euro under första halvåret 2012 till 12,2 miljarder euro under första halvåret 2013. Antalet transaktioner minskade något (från 15 till 12) och den genomsnittliga transaktionsvolymen under 2013 på 1 miljard euro var 66 % större än den volym på 0,6 miljarder euro som noterades 2012. Detta beror huvudsakligen på ett flertal stora refinansieringstransaktioner under 2013 (Open Grid Europe, Brebemi – avgiftsbelagd väg). Bankerna fortsätter att se över sina affärsmodeller. Vissa är villiga att återigen låna ut till projekt, låt vara med kortare löptider än före krisen, medan andra utvecklar kapacitet för att ta fram och placera projektfinansieringsavtal som ett svar på den ökade roll som förväntas av institutionella investerare. Denna utveckling tolkas av vissa som ett tecken på att bankfinansiering håller på att återhämta sig. Vår bedömning är emellertid att bankerna inte kommer att kunna tillhandahålla den kreditvolym som behövs för att möta EU:s infrastrukturbehov. Det finns en reell risk för att metoden att använda infrastrukturutgifter som ett sätt att skapa framtida tillväxt och sysselsättning efter finanskrisen omvärvs av restriktioner, såvida inte alternativa finansieringskällor kan utvecklas. I detta avseende har ett antal försäkringsbolag och infrastrukturkreditfonder uppstått som kan investera i prioriterade eller efterställda fordringar i både primära och underordnade transaktioner. Vissa försäkringsbolag har inrättat interna enheter för infrastrukturfinansiering för att stärka sin närvaro på marknaden, medan andra verkar genom förvaltarkonton. Ett flertal har slutfört sina första transaktioner, även om flertalet transaktioner har varit av blygsam storlek i relativt enkla projekt för social infrastruktur i Storbritannien (t.ex. studentbostäder) och har täckts av privata placeringar snarare än offentliga obligationer. Även om flera mindre transaktioner på lokal nivå utgörs av investeringar i ny verksamhet är de större transaktionerna på nationell nivå ofta refinansieringstransaktioner i befintlig verksamhet. Även om traditionell bankfinansiering kommer att fortsätta att vara viktig är slutsatsen att det finns möjligheter för dessa och andra nya marknadsaktörer att främja privat finansiering av infrastrukturprojekt via lånekapitalmarknaden. Detta är ett huvudmål med projektobligationsinitiativet. 4. Projektobligationsinitiativets mål Projektobligationsinitiativet syftar till att tillhandahålla ett konkret verktyg för ekonomins återhämtning efter krisen. Det har två huvudmål: - Att stimulera investeringar i sådana projekt av europeiskt intresse inom de transeuropeiska transport-, energi- och bredbandssektorerna som har ett tydligt mervärde på EU-nivå, och därigenom höja investeringarna till den nivå som gällde före krisen. - Att underlätta en större medverkan av institutionella investerare i långfristig lånekapitalfinansiering av ekonomiskt lönsamma projekt inom dessa sektorer. Projektobligationsinitiativet avser att komplettera befintliga projektfinansieringskällor och tillhandahålla ett trovärdigt alternativ med hjälp av andra källor till lånefinansiering (bankfonder och andra framväxande kreditfonder). Detta skulle inte bara utvidga mängden tillgängliga finansieringskällor utan också åtgärda suboptimala investeringssituationer och förbättra finansieringsvillkoren. Det yttersta målet med projektobligationsinitiativet är att göra infrastrukturinvesteringar mer lockande för privata investerare. Den kreditförstärkning för projektobligationer (PBCE) som EIB tillhandahåller via projektobligationsinitiativet syftar till att överbrygga klyftan mellan det vanligtvis låga kreditbetyget för privatfinansierade infrastrukturprojekt och de högre kreditbetyg som investerare vill uppnå. Detta skulle bredda finansieringsmöjligheterna och borde stödja löptiderna för och sänka kostnaderna för finansiering. Denna kreditförstärkning för projektobligationer kan tillhandahållas på ett av följande sätt: - En finansierad facilitet i form av ett efterställt lån (dvs. ett direkt lån till projektet som återbetalas först när prioriterade obligationer har återbetalats). - En ofinansierad facilitet i form av en villkorlig kreditlina, som när den tas i anspråk omvandlas till ett efterställt lån. Kreditförstärkningen för projektobligationer inriktas på obligationer med kreditbetyget A (investment grade), så att flertalet institutionella investerare skulle kunna köpa dem. Även om ett fåtal institutionella investerare nu är redo att ta på sig mer risk genom att förvärva mezzaninobligationer är projektobligationsinitiativets mål att skapa en kritisk massa av investerare på marknaden, öka standardiseringen och bidra till en mer mogen marknad ändå motiverade. Genom kreditförstärkningen för projektobligationer hanteras de specifika riskerna med projekt under uppförande- och driftsfasen och tillhandahålls ytterligare likviditet, så att finansieringsprofilen vid oförutsedda händelser förbättras. Eftersom den fordran som kreditförstärkningen står för är prioriterad i förhållande till kapitalinvesterare, men efterställd skuldinvesterare, förbättrar den obligationernas kreditbetyg. Genom att EU:s bidrag till projektobligationsinstrumentet täcker de första förlusterna i projektportföljen upp till ett visst högsta belopp kan detta delvis absorbera den ytterligare risk som EIB tar genom att göra transaktioner som är mer riskabla än normalt. Därmed kan EIB stödja fler verksamheter än vad som annars vore möjligt. Projekten måste följa unionens riktlinjer i fråga om kriterier för stödberättigande inom var och en av de tre sektorerna och måste generera stabila och tillräckligt stora kassaflöden och vara ekonomiskt sunda och tekniskt genomförbara. 5. RESULTAT Pilotfasen av projektobligationsinitiativet började för tolv månader sedan och under denna fas kan EIB:s styrelse godkänna projekt fram till och med utgången av 2014, medan projekten måste vara finansiellt slutförda vid utgången av 2016. Hittills har EIB:s styrelse godkänt åtta projekt inom energi och transport berättigade till kreditförstärkning för projektobligationer inom flera EU-medlemsstater. EIB har också visat att projektobligationer är genomförbara genom att tillhandahålla kreditförstärkning för obligationer vid två av de godkända projekten (varav bara ett stöddes av EU till följd av budgetrestriktioner), och ytterligare ett projekt väntas snart undertecknas. 5.1. Av EIB godkända projekt Projekten varierar från motorvägar i flera medlemsstater till nätanslutningar till vindkraftparker till havs i Tyskland och Storbritannien och gaslagringsanläggningar i Italien och Spanien. I fråga om bredband arbetar EIB proaktivt med en genomförbar projektplanering. Tabell 1: Politikområde || Projekt || Land || Väntad storlek på kreditförstärkningsfaciliteten (miljoner euro) TEN-T || Motorväg || Belgien || 150 TEN-T || Motorväg || Tyskland || 120 TEN-T || Motorväg || Storbritannien || 200 TEN-E || Nätanslutningar till flera vindkraftparker till havs || Storbritannien || 150 TEN-E || Gaslagring || Spanien || 200 TEN-E || Gaslagring (1) || Italien || 200 TEN-T || Motorväg || Slovakien || 200 TEN-E || Nätanslutningar till flera vindkraftparker till havs || Tyskland || 170 Totalt godkänt || || || 1 390 (1) Förutsatt att EU-finansiering finns tillgänglig. Ytterligare projekt som EIB:s styrelse godkänner fram till och med utgången av 2014 kan tillkomma i förteckningen. Pilotfasen kan erbjuda kreditförstärkningsfaciliteter som är ungefär tre gånger större än EU:s budgetbidrag på 230 miljoner euro, dvs. ca 700 miljoner euro, och i slutändan stödja prioriterade kreditvolymer som är 15–20 gånger större än EU:s budgetbidrag. De efterställda faciliteterna för de åtta godkända projekten överstiger 700 miljoner euro, men hela denna summa kommer troligen inte att användas eftersom en projektobligation med kreditförstärkning vanligtvis är ett av flera finansieringsalternativ för projektbolaget och/eller den beviljande myndigheten. Motorvägarna i Storbritannien och Slovakien kommer exempelvis att finansieras utan kreditförstärkning för projektobligationer, eftersom kreditbetyget för dessa projekt av projektspecifika skäl var så högt att aktörerna kunde anskaffa medel på obligationsmarknaden utan att behöva de högre betyg som följer av kreditförstärkning. Förekomsten av kreditförstärkning för projektobligationer som ett finansieringsalternativ anses dock ha bidragit till att upprätthålla ett pristryck för dessa två projekt och säkerställt att slutresultatet gett valuta för pengarna för respektive upphandlande myndighet. 5.2. Projektobligationer stödda av EIB EIB har stött emissionen av en obligation för Castor-gaslagringsanläggningen[4] på 1,4 miljarder euro utan medel från EU:s budget, eftersom det belopp som krävdes i EU-bidrag översteg den tillgängliga budgeten. Den första projektobligationen Den första projektobligationen på 1,4 miljarder euro, som förfaller i december 2034, emitterades i juli 2013 med en kupongränta på 5,756 och en spread på 100 punkter över de spanska statsobligationerna. Obligationerna finansierar uppförande och drift av en underjordisk gaslagringsanläggning med tillhörande faciliteter utanför den norra spanska Medelhavskusten. Standard & Poor's utfärdade kreditbetyget BBB för dessa obligationer. 30 aktörer investerade i obligationen, där försäkringsbolag och pensionsfonder tog mer än 60 % av emissionen och resten utgjordes av mäklare, fondförvaltare och banker (enbart 4 %). Investerarna var geografiskt spridda och ungefär lika stora andelar gick till Tyskland, Frankrike, Spanien, Italien, Storbritannien och Luxemburg. Obligationen emitterades av Watercraft Capital, ett företag för särskilt ändamål som är baserat i Luxemburg och som vidareutlånar intäkterna till projektbolaget för att refinansiera sina utestående lån med kortare löptider, vilka finansierat uppförandet av gaslagringsanläggningen. Projektbolaget får på så sätt en finansiering som är mer anpassad till dess 30-åriga koncession. Projektobligationsinitiativet stödde även emissionen av en obligation på 305 miljoner brittiska pund för ett projekt med havsbaserad överföring i Greater Gabbard i Storbritannien och som avser system för överföring av 500 MW el från vindkraftparker till havs till det brittiska landnätet. Detta projekt är det första projektet för havsbaserad överföring som finansieras på kapitalmarknaderna. För obligationen gällde en ofinansierad kreditförstärkning för projektobligationer på ca 46 miljoner brittiska pund och den fick därmed ett betyg på A3 från Moodys, med en mycket konkurrenskraftig prissättning på 125 punkter över statspappersnivån. Kreditförstärkningen tillhandahölls med hjälp av EU:s budget och utnyttjade till fullo den EU-budget på 10 miljoner euro som fanns tillgänglig för energiprojekt under pilotfasen. Dessa två transaktioner väntas följas av projektet för motorväg A11 i Belgien vid årsslutet 2013 eller början av 2014. Denna transaktion kommer också att få stöd via EU:s budget och utgöra ett ytterligare riktmärke i fråga om investerarpotential och prisnivåer. Det offentlig-privata partnerskapsprojektet A11 Brugge är en ny motorväg som sammanbinder hamnen i Zeebrugge med E40 till Gent och med E34 till Antwerpen, och den kommer att förbättra hamnens förbindelser till Brygge och turisternas förbindelser till den belgiska kusten, särskilt Knokke och Blankenberge. Finansieringsstrukturen för A11 håller på att slutföras med måldatum vid utgången av 2013 eller början av 2014 och undertecknandet är avhängigt av att förhandlingarna slutförs och att de upphandlande myndigheterna godkänner projektet. Detta projekt skulle bli det första TEN-T-projektet inom ramen för projektobligationsinitiativet och den första investeringen i ny verksamhet. Obligationerna på 575 miljoner euro väntas stödjas av ca 114 miljoner euro i ofinansierad kreditförstärkning för projektobligationer i form av en efterställd remburs utfärdad av EIB. 5.3. Andra emissioner av infrastrukturobligationer Den ökade inriktningen på och det ökade stödet för kapitalmarknadsfinansiering av infrastrukturprojekt har också medfört en betydande ökning av andra emissioner av infrastrukturobligationer jämfört med perioden 2007–2012. Om man ser till volymen utgjorde dock under perioden 2007–2013 mer än 90 % av emitterade obligationer inom transport-, energinäts- och telekomsektorerna refinansiering, medan 6 % utgjorde investeringar i ny verksamhet och 3 % utgjorde förvärv. Diagram 3 Utöver Castor-obligationen på 1,4 miljarder euro, med kreditförstärkning av EIB, slutfördes under 2013 ett antal betydande refinansieringstransaktioner på obligationsmarknaden, däribland följande: · Refinansiering av High Speed 1, det brittiska projektet för höghastighetsjärnväg, med en obligation på 760 miljoner brittiska pund med 25 års löptid, som en del av en prioriterad fordran på 1,55 miljarder brittiska pund. Det fick kreditbetyget A-, varvid den brittiska regeringen i praktiken garanterade tillgänglighetsbetalningar till High Speed 1 genom ett inhemskt stödavtal. · Open Grid refinansierade 2,7 miljarder euro i skulder med lånefaciliteter på 1,2 miljarder euro och obligationer på 1,5 miljarder euro med kreditbetyget A- och med löptider på 7, 10 respektive 12 år. · I Slovakien refinansierades omkring 1,2 miljarder euro i skulder med obligationer med lång löptid, kreditbetyget BBB+ och ett förfallodatum under 2039. Dessa transaktioner visar djupet i och aptiten hos de europeiska kapitalmarknaderna för okomplicerad refinansiering av infrastrukturprojekt. Vidare har vi under 2013 sett ett antal innovativa lånekapitalmarknadslösningar, som på olika sätt har sökt finansiering av projekt för ny verksamhet från institutionella investerare. Flertalet projekt gäller social infrastruktur, t.ex. studentbostäder, där projekten har mindre omfattning och risk. Projekt || Kreditbetyg || Löptid || Nominellt belopp || Särdrag Ringväg L2/A507 || Baa3 || 28 år för utbetalning I och 30 år för utbetalning II || 79 miljoner euro (utbetalning I) 86 miljoner euro (utbetalning II) || Mer än 65 % av finansieringen kommer från den franska staten och återstående 165 miljoner euro är köpt av en försäkringsgrupp, där utbetalning II täcks av Dailly (dvs. en garanti från den franska staten) Studentbostäder – Holyrood, Storbritannien || AA-/A2 || 35 år fast och indexknuten || 63 miljoner brittiska pund || Underliggande obligation med kreditbetyg BBB/Baa3 och med kreditförstärkning av Assured Guaranty Pendleton Together Housing || Ej tillämpligt || 29 år || 71,7 miljoner brittiska pund (utbetalning A) 10,9 miljoner brittiska pund (utbetalning B) || Delvis förpackad obligationsfinansiering (prioriterad klass A-obligation omfattas av en kreditförstärkning från den efterställda klass B-utbetalningen) Zaanstad-fängelset || Ej tillämpligt || 28 år || 72 miljoner euro || De prioriterade värdepappren har kreditförstärkning från den efterställda lån B-utbetalningen Uliving Hertfordshire, Storbritannien || A- || 41 år indexknuten || 144 miljoner brittiska pund || UPP, studentbostäder på flera orter, Storbritannien || A- || 27 år fast, 34 år indexknuten || 382 miljoner brittiska pund || Hyresinkomster från flera universitet med riskminskande centraliserad likviditetsförvaltning Hållbara samhällen i Leeds || AA-/A2 || 19 år || 102 miljoner brittiska pund || Underliggande obligation med kreditförstärkning av Assured Guaranty Källor: Infrastructure Journal, Standard & Poors Det är värt att notera att L2-, Holyrood-, Pendleton-, Zaanstad- och Leedsprojekten samtliga använder någon form av kreditförstärkning. Två transaktioner innebär att ett monolinebolag återvänder till marknaden för dessa medelstora transaktioner. Den största transaktionen, UPP studentbostäder, är på 382 miljoner brittiska pund och baseras på en projektportfölj. I flera fall var det en enskild institutionell investerare som stod för en stor del av transaktionen. Samtliga utom två av dessa transaktioner gjordes i Storbritannien, där kapitalmarknadsfinansiering av offentlig-privata partnerskapsprojekt med användning av monolinegarantier varit vanligt. På den europeiska kontinenten håller aptiten på obligationsfinansieringslösningar precis på att växa fram och upphandlande myndigheter anpassar sig långsamt till nya finansieringsmöjligheter. Upphandling med avtalad finansiering i anbudsskedet är fortfarande vanligt, vilket begränsar obligationslösningar till privata placeringar och till stor del utesluter offentligt emitterade obligationer, vilket annars skulle möjliggöra ökad volym och bättre priser. 5.4. Sammanfattning av resultaten Under det första verksamhetsåret har åtta projekt godkänts av EIB:s styrelse som potentiella mottagare av kreditförstärkning för projektobligationer, och ytterligare projekt går framåt. Två projekt har fått kreditförstärkning av EIB och ytterligare ett projekt väntas undertecknas i början av 2014. Ett av dessa tre projekt fullbordades utan stöd från EU:s budget. Kommissionens och EIB:s aktiva främjande av projektobligationer för infrastrukturfinansiering har erkänts och uppskattats av marknaden och har genom den tänkta katalysatoreffekten gynnat framväxten av andra marknadslösningar. Detta bekräftar att EU gör verkliga framsteg mot att skapa en marknad för projektobligationer. Projektobligationsinitiativet har i synnerhet gett en större grupp investerare tillgång till infrastrukturtillgångar, vilket visas av redan slutförda transaktioner. Även i de fall projektobligationsinitiativet i slutändan inte har valts som finansieringssalternativ har det utövat konkurrenstryck och därmed minskat de sammanlagda finansieringskostnaderna för ett antal projekt. Marknaden har emellertid hittills inriktats på mindre, lokala infrastrukturprojekt i Storbritannien, med begränsad aktivitet till stöd för större projekt på nationell nivå. I synnerhet är förutsättningarna för nya TEN-projekt fortfarande svåra. Medlemsstaterna bör påskynda identifieringen och utformningen av infrastrukturprojekt så att de snabbare kommer ut på marknaden. 6. NÖDVÄNDIGA FÖRBÄTTRINGAR AV PROJEKTOBLIGATIONSINITIATIVET 6.1. Behov av starkare och mer mogen projektplanering Behovet av infrastrukturinvesteringar i EU är uppenbart. Oron växer dock för att de pågående projekten i fråga om antal och löptid inte räcker till för att tillgodose detta behov[5]. När det gäller projekt och sektorer där den offentliga sektorns engagemang är avgörande har de europeiska staterna en viktig roll i fråga om att göra åtaganden för nya infrastrukturinvesteringar och ta itu med osäkerheten angående det framtida utbudet eller planeringen av infrastrukturprojekt. Utan någon lämplig planering av (lämpliga) affärer kan långfristiga investeringar inte öka. Arbetet med att bygga upp investerarnas förtroende för transaktionsflödet, så att de blir villiga att både avsätta egna medel och investera i ny kapacitet för analys av finansiering till infrastrukturprojekt, kräver en högre grad av öppenhet i planeringen av projekt på nationell och överstatlig nivå, liksom långfristig planering och långfristiga åtaganden från upphandlande myndigheters sida. I detta sammanhang utgör fortfarande plötsliga förändringar av regelverket för särskilda sektorer ett stort problem för en effektiv projektplanering. Frånvaron av standardisering, oklar prissättning på kapitalmarknader och uppfattningen att denna typ av affärer är ett nytt inslag på marknaden anses inom alla sektorer försvåra arbetet med obligationslösningar. Även på detta område kan projektobligationsinitiativet spela en positiv roll. 6.2. Användning av EU:s budget Mot bakgrund av den riskdelningsmekanism som kommissionen och EIB inrättat enligt beskrivningen i avsnitt 4 skulle användningen av EU:s budget bli mer effektiv om den täckning för första förluster som tillhandahålls av EU-budgeten delades mellan alla projekt inom de tre sektorer som omfattas av projektobligationsinitiativet. Det finns uppenbara begränsningar av riskspridning och därmed hävstångseffekter med tre separata täckningar för första förluster i de tre sektorsportföljerna, vilket är läget nu. Den begränsade hävstångseffekten i mindre portföljer gör det vidare nödvändigt att finna projekt av rätt storlek för de tillgängliga budgetbeloppen. EIB finansierade exempelvis Castor-projektet i sin egen balansräkning, eftersom bidraget från TEN-E-anslaget var otillräckligt för att täcka det EU-bidrag som behövdes. Principiellt kan EU:s budget och riskdelningsinstrument uppnå större hävstångseffekt genom diversifiering. Diversifieringen ökar med antalet projekt i portföljen samtidigt som projektens sektoriella mångfald minskar deras korrelation. En större portfölj som även spänner över flera sektorer ger således större diversifieringsfördelar. Å andra sidan kan riskhanteringen inom en portfölj av projekt med olika riskprofiler öka komplexiteten, även om EIB borde kunna hantera detta. För att maximera fördelarna av diversifiering skulle Fonden för ett sammanlänkat Europa kunna ha en enda projektportfölj i full överensstämmelse med förordningen om fonden och budgetförordningen om EU:s utgifter. Detta skulle underlätta finansieringen av projekt oavsett deras storlek eller tidsramar. Samma mekanism kan utvidgas till befintliga portföljer inom ramen för lånegarantin för TEN-transportprojekt och projektobligationsinitiativet, för att dra full nytta av stordriftsfördelar. Om dessa portföljer slås samman med portföljen inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa, skapas en såddportfölj som skulle kunna minska de relativa bidragen från EU:s budget till nya projekt tidigare än vad som annars vore fallet. Den av kommissionen beställda externa studie som nämns i inledningen väntas komma fram till denna slutsats. 7. SLUTSATSER Som emissionerna av två projektobligationer med kreditförstärkning efter enbart 12 månader visar motsvarar projektobligationsinitiativet förväntningarna och är en framgång när det gäller att tillhandahålla finansiering till projekt. Marknadens intresse för och gensvar på initiativet har varit positivt, vilket har varit avgörande för att få investerare intresserade av obligationslösningar. När det gäller utvecklingen av projektobligationer krävs mer arbete för att skapa en aktiv obligationsmarknad, inbegripet emissioner av ytterligare obligationer så att ett tillräckligt stort bestånd är utestående och riktmärken för ytterligare emissioner kan identifieras enklare. Detta skulle underlätta för investerare och upphandlande myndigheter att bedöma sannolika finansieringsnivåer och göra prissättningen av obligationslösningar mer förutsägbar, vilket kanske skulle ge upphandlande myndigheter möjlighet att släppa kravet på avtalad fullständig finansiering. Vidare kräver en likvid marknad för projektobligationer bättre förberedda och mer mogna projekt. Staterna bör således ha en långfristig planering för att säkerställa en mer stabil och öppen planering av infrastrukturprojekt. I detta hänseende innehåller Fonden för ett sammanlänkat Europa bestämmelser om tekniskt bistånd på institutionell nivå och projektnivå, för att bidra till en framtida planering av projekt av gemensamt intresse till stöd för både medlemsstaterna och den privata sektorn. Det finns också utrymme att utvidga projektobligationsinitiativet till andra politikområden där finansiering av mindre, lokala infrastrukturprojekt skulle kunna slås samman på nationell eller regional nivå. Rollen för Fonden för ett sammanlänkat Europa skulle kunna maximeras om man slår samman de tre sektorsportföljerna (dvs. transport, energi och bredband), i enlighet med artikel 14.3 i den kommande förordningen om inrättande av fonden. Med sikte på att förbättra EU-budgetutgifternas effektivitet och hävstångseffekt skulle denna möjlighet kunna användas för att inrätta ett delat system för täckning av första förluster, så att den inneboende mångfalden i de tre sektorerna utnyttjas genom att de redan befintliga instrumenten används som såddportfölj. [1] 200 miljoner euro för TEN-T, 10 miljoner euro för TEN-E och 20 miljoner euro för IKT. [2] Förordning (EU) nr 670/2012 (EUT L 204, 31.7.2012, s. 1). [3] När det gäller projekt av ekonomisk karaktär som får statligt stöd måste medlemsstaterna se till att stödplaner antingen anmäls i förväg eller är tillåtna enligt den allmänna gruppundantagsförordningen. [4] En miljökonsekvensbedömning utfärdades för projektet och godkändes av den behöriga spanska myndigheten 2009. Efter seismisk aktivitet i regionen i september 2013 beslutade de spanska myndigheterna att utföra ytterligare tekniska studier av projektets konsekvenser. [5] Källa: Infrastructure Journal, 17.11.2013.