MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET i enlighet med artikel 395 i rådets direktiv 2006/112/EG /* COM/2013/0283 final */





MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET i enlighet med artikel 395 i rådets direktiv 2006/112/EG 1. Bakgrund Enligt artikel 395 i rådets direktiv 2006/112/EG av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt (nedan kallat mervärdesskattedirektivet) får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från direktivet för att förenkla uppbörden av skatt eller för att förhindra vissa slag av skatteundandragande eller skatteflykt. Förfarandet medger avvikelser från de allmänna principerna för mervärdesskatt, och dessa avvikelser bör därför, i enlighet med Europeiska unionens domstols rättspraxis, vara begränsade och proportionella. Genom en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 1 mars 2013 ansökte Tyskland om tillstånd att fortsätta att tillämpa en åtgärd som avviker från artikel 193 i mervärdesskattedirektivet. Genom en skrivelse av den 25 april 2013 underrättade kommissionen i överensstämmelse med artikel 395.2 i mervärdesskattedirektivet övriga medlemsstater om Tysklands ansökan. Genom en skrivelse av den 26 april 2013 underrättade kommissionen Tyskland om att den hade alla de uppgifter som den ansåg sig behöva för att kunna behandla ärendet. Tyskland ansöker om tillstånd att fortsätta att tillämpa mekanismen för omvänd betalningsskyldighet för mobiltelefoner och integrerade kretsanordningar för vilken avvikelse medgetts i november 2010[1]. Avvikelsen för Tyskland, för vilken en förlängning begärs, bör ses mot bakgrund av den avvikelse som Förenade konungariket tidigare beviljats. I april 2007 fick Förenade kungariket tillstånd att tillämpa förfarandet för omvänd betalningsskyldighet på leveranser av mobiltelefoner och integrerade kretsanordningar[2]. Denna åtgärd var tidsbegränsad till och med den 30 april 2009. Denna tidsfrist förlängdes senare till och med den 30 april 2011[3]. Efter den senaste förlängningen ansökte Tyskland om en liknande avvikelse genom en skrivelse som registrerades hos kommissionen den 23 december 2009. Detta resulterade i att den ovannämnda avvikelsen beviljades i november 2010. Genom rådets genomförandebeslut beviljades samtidigt Italien och Österrike tillstånd att tillämpa en liknande avvikande åtgärd för mobiltelefoner och integrerade kretsanordningar eftersom dessa medlemsstater också drabbats av bedrägerier inom dessa sektorer. Dessutom förlängdes genom samma beslut återigen tillståndet för Förenade kungariket att tillämpa en avvikelse, varigenom tillstånden för samtliga medlemsstater fick samma slutdatum, nämligen den 31 december 2013. Slutligen ansökte även Nederländerna i oktober 2012 om en liknande avvikelse för bland annat mobiltelefoner och integrerade kretsanordningar, men accepterade att tillståndet för avvikelsen skulle upphöra den 31 december 2013, för att ge möjligheter för en annan och mer harmoniserad strategi mot momsbedrägerier i framtiden[4]. Det bör också understrykas att den avvikelse som beviljades Tyskland i november 2010 inte var avsedd som en långsiktig åtgärd. Det är värt att påminna om att flera medlemsstater under de nyligen genomförda förhandlingarna i rådet om liknande avvikelser uttryckte viss oro och framhöll att avvikelser från systemet med uppdelade betalningar inte kan vara annat än en sista utväg och en nödåtgärd i fall där bedrägerier konstaterats. De menade att det måste ges garantier för att den avvikelse som beviljas är nödvändig och av undantagskaraktär liksom garantier för åtgärdens varaktighet och de berörda produkternas specifika natur. Dessa medlemsstater framhöll dessutom att mekanismen för omvänd betalningsskyldighet alltid medför en risk för att bedrägerierna flyttar till andra medlemsstater och de påminde om att förfarandet för omvänd betalningsskyldighet inte bör tillämpas systematiskt för att kompensera för att skattemyndigheterna i en medlemsstat genomför otillräckliga kontroller. 2. Omvänd betalningsskyldighet Den person som ska betala mervärdesskatt enligt artikel 193 i mervärdesskattedirektivet är den beskattningsbara person som levererar varorna eller tillhandahåller tjänsterna. Syftet med mekanismen för omvänd betalningsskyldighet är att flytta betalningsskyldigheten till den beskattningsbara person som är mottagare av leveranserna. Bedrägeri via skenföretag uppstår när företag undviker att betala mervärdesskatt till skattemyndigheterna efter det att de sålt sina produkter. Deras kunder har dock rätt att göra avdrag för mervärdesskatt eftersom de kan visa upp en giltig faktura. I de mest utmanande fallen innebär denna typ av skatteundandragande att samma varor eller tjänster, via s.k. karusellhandel (som avser varor eller tjänster som är föremål för handel mellan medlemsstaterna), levereras flera gånger utan att mervärdesskatt betalas till skattemyndigheterna. Genom att den person som är mottagare av varorna eller tjänsterna utses till betalningsskyldig för mervärdesskatten i dessa fall, undanröjer mekanismen för omvänd betalningsskyldighet möjligheten till den formen av skatteundandragande. 3. Ansökan Tyskland begär i enlighet med artikel 395 i mervärdesskattedirektivet att rådet på kommissionens förslag ger Tyskland tillstånd att fortsätta tillämpa den särskilda åtgärd som avviker från artikel 193 i det direktivet vad gäller tillämpningen av mekanismen för omvänd betalningsskyldighet på mobiltelefoner och integrerade kretsanordningar, som mikroprocessorer och centralenheter i stadiet före integrering i slutanvändningsprodukter. 4. Kommissionens ståndpunkt När kommissionen får in ansökningar i enlighet med artikel 395 i mervärdesskattedirektivet granskar den ansökningarna för att försäkra sig om att de grundläggande villkoren för att bifalla sådana ansökningar är uppfyllda, dvs. om de föreslagna särskilda åtgärderna förenklar förfarandena för beskattningsbara personer och/eller skatteförvaltningen, eller om förslaget hindrar vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. I det här sammanhanget har kommissionen alltid förordat begränsade och försiktiga åtgärder för att garantera att avvikelserna är begränsade, nödvändiga och proportionella och inte undergräver det allmänna mervärdesskattesystemet. Som nämnts ovan var den avvikande åtgärd som beviljades Tyskland i november 2010 aldrig avsedd som en långsiktig lösning utan syftet var att ge Tyskland möjlighet att införa andra konventionella bedrägeribekämpningsåtgärder inom denna sektor. I detta sammanhang infördes en automatisk utvärderingsmekanism kopplad till skyldigheten att deklarera mervärdesskatt. Detta ledde till, vilket också framgår av begäran från Tyskland, att bedrägeriet har försvunnit eller åtminstone förflyttats till andra sektorer där det räcker med noggrann övervakning för att kontrollera risken. Det finns således inget särskilt skäl till varför Tyskland inom just sektorn för mobiltelefoner och integrerade kretsanordningar skulle få tillstånd att tillämpa förfarandet för omvänd betalningsskyldighet utöver den period för vilken tillstånd beviljats för denna avvikelse från artikel 193 i mervärdesskattedirektivet, dvs. efter den 31 december 2013. Dessutom framgår det tydligt av de många ansökningarna om avvikelser efter beviljandet av avvikelsen för Förenade kungariket att bedrägerierna inom dessa sektorer har förflyttat sig mellan medlemsstaterna (Förenade kungariket, Österrike, Tyskland, Italien och Nederländerna). Det har därför nu tydligt konstaterats att den första avvikande åtgärden har haft en negativ inverkan på bedrägerier i andra medlemsstater och därmed en negativ inverkan på den inre marknaden som helhet. När en ny medlemsstat drabbas av denna typ av bedrägeri måste den dessutom i avsaknad av en mekanism för snabba insatser[5] vänta i flera månader för att beviljas en liknande avvikelse enligt det nuvarande förfarandet, vilket ytterligare förstärker de negativa konsekvenserna för medlemsstaten. Dessa bieffekter är mycket mer omfattande än vad man ursprungligen bedömde. Samtidigt bör det faktum att alla dessa avvikelser upphör samma dag göra det möjligt att komma överens om en EU-omfattande lösning. 5. Slutsats På grund av ovan nämnda resonemang motsätter sig kommissionen Tysklands begäran. [1] Rådets genomförandebeslut 2010/710/EU av den 22 november 2010 om tillstånd för Tyskland, Italien och Österrike att införa en särskild åtgärd som avviker från artikel 193 i direktiv 2006/112/EG och om ändring av beslut 2007/250/EG för att förlänga giltighetstiden för Förenade kungarikets tillstånd (EUT L 309, 25.11.2010, s. 5). [2] Rådets beslut 2007/250/EG av den 16 april 2007 om tillstånd för Förenade kungariket att införa en särskild åtgärd som avviker från artikel 193 i direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 109, 26.4.2007, s. 42). [3] Rådets beslut 2009/439/EG av den 5 maj 2009 om ändring av beslut 2007/250/EG om tillstånd för Förenade kungariket att införa en särskild åtgärd som avviker från artikel 193 i direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (EUT L 148, 11.6.2009, s. 14). [4] Rådets genomförandebeslut 2013/116/EU av den 5 mars 2013 om bemyndigande för Konungariket Nederländerna att tillämpa en åtgärd som avviker från artikel 193 i direktiv 2006/112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt, EUT L 64, 7.3.2013, s. 4. [5] Enligt förslag i COM(2012) 428, 31.7.2012.