MOTIVERING

BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

Bestämmelserna i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), som gäller för unionens yttersta randområden dit Kanarieöarna hör, medger i princip ingen skillnad i beskattning mellan lokala produkter och produkter från det spanska fastlandet eller andra medlemsstater. Enligt artikel 349 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (tidigare artikel 299.2 i EG-fördraget) är det emellertid möjligt att införa särskilda åtgärder till förmån för dessa regioner på grund av de permanenta nackdelar som påverkar de yttersta randområdenas ekonomiska och sociala situation.

Enligt rådets beslut 2002/546/EG av den 20 juni 2002[1] som antagits på grundval av artikel 299.2 i EG-fördraget har Spanien rätt att fram till och med den 31 december 2011 medge befrielse från eller nedsättningar av ”AIEM-skatten” för vissa produkter som tillverkas på Kanarieöarna. Bilagan till ovan nämnda beslut innehåller en förteckning över produkter för vilka befrielse eller nedsättning av skatten kan tillämpas. Beroende på produkt får skillnaden i beskattning mellan lokalt tillverkade produkter och övriga produkter vara högst 5, 15 eller 25 procentenheter.

I beslut 2002/546/EG anges skälen till att särskilda åtgärder antagits: den avlägsna belägenheten, beroendet när det gäller råvaror och energi, skyldigheten att inrätta större lager, den begränsade lokala marknaden i kombination med en dåligt utvecklad exportverksamhet, etc. Dessa nackdelar leder sammantaget till högre produktionskostnader och därmed självkostnadspriset för lokalt tillverkade produkter som, i brist på särskilda åtgärder, skulle vara mindre konkurrenskraftiga jämfört med produkter utifrån, även med hänsyn till transportkostnaderna till Kanarieöarna. Det skulle alltså göra det svårare att upprätthålla lokal produktion. De särskilda åtgärderna i beslut 2002/546/EG har därför utformats i syfte att förstärka det lokala näringslivet och förbättra dess konkurrenskraft.

Den globala ekonomiska krisen under 2009 ledde till minskat resande, vilket fick allvarliga konsekvenser för Kanarieöarnas ekonomi, som är mycket beroende av intäkterna från turistnäringen.

Färre arbetstillfällen inom turistnäringen har lett till en markant ökning av arbetslösheten på Kanarieöarna. Under perioden 2001–2007 låg arbetslösheten mellan 10,4 % och 12 % men ökade 2008 till 17,3 % och 2009 till 26,2 %. Denna utveckling bekräftar riskerna med en ekonomi som i hög grad bygger på turistnäringen och nödvändigheten av att främja diversifierad ekonomisk verksamhet.

Den 16 november 2010 begärde Spanien hos Europeiska kommissionen förlängning med två år av tillämpningstiden för beslut 2002/546/EG så att sista giltighetsdagen sammanfaller med den dag som anges i riktlinjerna för statligt regionalstöd för 2007-2013[2].

Spanien har även lämnat in en begäran om förlängning med två år av tillämpningstiden för beslutet om statligt stöd nr 22/2008, enligt vilket det stöd som de spanska myndigheterna ger till AIEM anses förenligt med den gemensamma marknaden. Kommissionen har utarbetat ett förslag till beslutet om statligt nr 544/2010, som förlänger tillämpningstiden för beslutet om statligt stöd nr 22/2008, vilket är klart att antas och säkerställer samstämmighet med detta förslag.

Begäran om förlängning av tillämpningstiden för beslut 2002/546/EG har av kommissionen bedömts mot bakgrund av de sammantagna nackdelar som Kanarieöarna drabbas av. Man har kommit fram till att det är motiverat att tillstyrka denna begäran på grundval av föreliggande uppgifter.

För det första konstateras det i kommissionen rapport till rådet om tillämpningen av särskilda ordningar för AIEM-skatt som tillämpas på Kanarieöarna, antagen den 28 augusti 2008, att AIEM-skatten fungerar på ett tillfredsställande sätt och att det inte finns något behov av att ändra bestämmelserna i beslut 2002/546/EG. Att de angivna nackdelarna fortfarande består bekräftas i den rapport som lämnats med den aktuella begäran om förlängning av tillämpningstiden för beslut 2002/546/EG.

För det andra är den begärda förlängningen bara två år.

RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYSER

De spanska myndigheternas begäran om förlängning av tillämpningen av AIEM lades fram mot bakgrund av önskemål från berörda ekonomiska sektorer.

Kommissionen har inte haft tillgång till någon konsekvensanalys.

RÄTTSLIGA ASPEKTER PÅ FÖRSLAGET

Sammanfattning av föreslagna åtgärder

Att förlänga tillämpningstiden för beslut 2002/546/EG som innebär att Spanien får bevilja befrielse från eller nedsättning av AIEM-skatten för vissa produkter som tillverkas på Kanarieöarna.

Rättslig grund

Artikel 349 i EUF-fördraget.

Subsidiaritetsprincipen

Endast rådet har behörighet att, på grundval av artikel 349 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, anta särskilda åtgärder till förmån för de yttersta randområdena för att anpassa tillämpningen av fördragen till dessa regioner, inbegripet gemensam politik, på grund av permanenta nackdelar som påverkar de yttersta randområdenas ekonomiska och sociala situation.

Förslaget är sålunda förenligt med subsidiaritetsprincipen.

Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl:

Syftet är att förlänga tillämpningstiden för beslut 2004/162/EG med två år för att perioden ska överensstämma med riktlinjerna för statligt regionalstöd för 2007–2013.

Kommissionen bekräftar i sin rapport till rådet om tillämpningen av särskilda ordningar för AIEM-skatt som tillämpas på Kanarieöarna att AIEM-skatten fungerar på ett tillfredsställande sätt och att det inte finns något behov av att ändra bestämmelserna i beslut 2002/546/EG.

Ytterligare förlängning kommer enbart att beviljas efter en ny analys för varje enskild produkt.

Val av instrument

Föreslaget instrument: Rådsbeslut.

Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl:

Texten som är föremål för ändring utgör i sig själv ett rådsbeslut, antaget enligt samma rättsliga grund (artikel 299.2 i det då aktuella EG-fördraget).

BUDGETEFFEKTER

Förslaget påverkar inte Europeiska unionens budget.

2011/0192 (CNS)

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om ändring av beslut (EG) 2002/546/EG vad gäller dess tillämpningstid

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 349,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag[3],

efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,

med beaktande av yttrandet från Europaparlamentet[4],

i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och

av följande skäl:

1. Enligt rådets beslut 2002/546/EG av den 20 juni 2002 som antagits på grundval av artikel 299.2 i EG-fördraget har Spanien rätt att fram till och med den 31 december 2011 medge befrielse från eller nedsättningar av ”AIEM-skatten” för vissa produkter som tillverkas på Kanarieöarna. Bilagan till ovan nämnda beslut innehåller en förteckning över produkter för vilka befrielse eller nedsättning av skatten kan tillämpas. Beroende på produkt får skillnaden i beskattning mellan lokalt tillverkade produkter och övriga produkter vara högst 5, 15 eller 25 procentenheter.

2. Det förefaller motiverat att förlänga tillämpningstiden för beslut 2002/546/EG med två år, eftersom de grundläggande omständigheter som motiverar det godkännandet som fastställs i detta beslut fortfarande råder. Kommissionen bekräftar i sin rapport till rådet om tillämpningen av särskilda ordningar för AIEM-skatt som tillämpas på Kanarieöarna[5] att AIEM-skatten fungerar på ett tillfredsställande sätt och att det inte finns något behov av att ändra bestämmelserna i rådets beslut 2002/546/EG.

3. Den rapport som de spanska myndigheterna tillhandahållit bekräftar även att de nackdelar som berättigat till total befrielse och delvis nedsättning av AIEM-skatten för en förteckning av produkter som tillverkas på Kanarieöarna består.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1

I artikel 1 i beslut 2002/546/EG ska ”den 31 december 2011” ersättas med ”den 31 december 2013”.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till Konungariket Spanien.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

ordförande

[1] EGT L 179, 9.7.2002, s. 22.

[2] EUT C 54, 4.3.2006, s. 13.

[3] EUT C […], […], s. […].

[4] EUT C […], […], s. […].

[5] KOM(2008) 528.