it * EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 15.05.1996 
KOM(96)211 slutlig 
Kommissionens rekommendation om 
allmänna riktlinjer för medlemsstaternas 
och gemenskapens ekonomiska politik 
utarbetad i enlighet med artikel 103.2 
i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen 

EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Kommissionens rekommendation om 
allmänna riktlinjer för medlemsstaternas 
och gemenskapens ekonomiska politik 
utarbetad i enlighet med artikel 103.2 
i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen 
I. ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH 
MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA POLITIK 
II. MOTIVERING 
1 LAGESRAPPORT OM GENOMFÖRANDET AV 1995 ARS 
ALLMÄNNA EKONOMISKA RIKTLINJER 
II.2 EKONOMISKA UTSIKTER 
^ 
11 -
Innehållsförteckning 
I. ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH MEDLEMSSTATERNAS 
EKONOMISKA POLITIK 1 
1.1 Huvudsakliga mål och allmänna riktlinjer 1 
1.2 Makroekonomisk policy-mix som främjar tillväxt, sysselsättning och 
konvergens 2 
1.3 Pris- och växelkursstabilitet 3 
1.4 Sunda offentliga finanser 5 
1.5 Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader 7 
1.6 Främjande av sysselsättning och arbetsmarknadsreformer 8 
II. MOTIVERING 10 
11.1 Lägesrapport om genomförandet av 1995 års allmänna ekonomiska riktlinjer.. 10 
11.1.1 Inledning 10 
11.1.2 Pris- och växel kursstabilitet 13 
11.1.3 Sunda offentliga finanser 16 
11.1.4 Konkurrenskraft 21 
11.1.5 Sysselsättning och arbetsmarknad 23 
11.2 Ekonomiska utsikter 26 
11.2.1 Tillväxtsutsikter 26 
11.2.2 Sysselsättningstrender 28 
11.2.3 Konvergens 29 
Ib 
I. ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH 
MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA POLITIK 
1.1 Huvudsakliga mål och allmänna riktlinjer 
I motsats till de förväntningar som rådde vid tiden då 1995 års allmänna riktlinjer för den 
ekonomiska politiken antogs, upplevde gemenskapens ekonomi en påtaglig nedgång i den 
ekonomiska aktiviteten under de senaste tolv månaderna och en förnyad ökning av 
arbetslösheten. Medan inflationen i huvudsak minskade som väntat och priskonvergensen 
stärktes, fortskred utvecklingen mot sundare offentliga finanser i en otillräcklig takt och 
försvårades av den ekonomiska nedgången. 
Till följd härav lyckades gemenskapen inte göra några betydelsefulla framsteg för att nå 
viktiga ekonomiska mål, såsom de är fastställda i artikel 2 i fördraget, nämligen främjande 
av en hållbar, icke-inflatorisk tillväxt och en hög nivå i fråga om sysselsättning. Att man har 
misslyckats med att minska klyftan mellan strävanden efter och förverkligandet av 
ekonomiskt och socialt välbefinnande är den viktigaste orsaken till den för närvarande 
mindre förtroendefulla stämningen i gemenskapen. 
Gemenskapen åtnjuter trots allt ganska gynnsamma ekonomiska grundförutsättningar. 
Inflationen är historiskt sett låg och återhållen, räntorna sjunker, växelkurserna närmar sig 
successivt till att överensstämma med underliggande förutsättningar, världshandeln ökar i 
en sund takt och investeringarnas lönsamhet har förbättrats och är, generellt sett, klart 
högre än under andra hälften av 1980-talet. Stigande långa räntor under 1994, valutaoron 
under våren 1995, ihållande strukturella svagheter och försämrad tillförsikt har dock 
hindrat dessa grundförutsättningar från att göra sig gällande under 1995 och början av 
1996. Då effekterna av de två första faktorerna successivt avtar och lagerminskningen 
upphör koncentreras förväntningarna på ett uppsving i den ekonomiska aktiviteten under 
den andra hälften av innevarande år. Den förväntade återhämtningens takt kommer 
huvudsakligen att bero på i vilken utsträckning den sammantagna politiken inriktas på att 
främja tillväxten och när den lyckas återupprätta tillförsikten. De möjligheter som erbjuds 
genom den förväntade återhämtningen måste tas tillvara i full utsträckning för att uppnå 
den nödvändiga graden av konvergens i syfte att säkerställa en lyckad övergång till den 
ekonomiska och monetära unionen den 1 januari 1999. 
För att möta dessa utmaningar krävs framför allt en makroekonomisk politik som är 
inriktad på tillväxt och stabilitet. Lämpliga strukturella åtgärder på både varu-, tjänste- och 
/ <^ 
arbetsmarknaderna bör åtfölja och förstärka en bestående avvägning av den 
makroekonomiska politikens sammansättning. 
Dessa riktlinjer bekräftar och utvidgar därför i huvudsak den rekommenderade politik som 
har skissats tidigare. Om denna strategi ännu inte förefaller att leda till tillfredsställande 
resultat i gemenskapen som helhet, beror det på att den har genomförts med otillräcklig 
kraft och trovärdighet. Alla aktörer uppmuntras därför att föra sin ekonomiska politik i 
avsikt att bidra till att nå gemenskapens mål (artikel 102a i fördraget), att visa genom 
handling vad som har lovats sedan mer än två år och att bättre samordna sin ekonomiska 
politik. Det senare är inte bara en skyldighet enligt fördraget (artikel 3 a), utan också en 
praktisk skyldighet som har blivit desto mer avgörande genom den ökade integrationen av 
medlemsstaternas ekonomier. 
Det bör understrykas att dessa riktlinjer inte bara utgör en logiska följd av de analyser som 
gjordes i samband med kommissionens ekonomiska årsrapport 1996, utan att de även tar 
hänsyn till de yttranden som Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén 
har utarbetat till den rapporten. 
1.2 Makroekonomisk policy-mix som främjar tillväxt, 
sysselsättning och konvergens 
För att nå gemenskapens mål i fråga om tillväxt, sysselsättning och konvergens kommer det 
även i fortsättningen att krävas att en stabil och investeringsfrämjande kort- och 
medellångsiktig makroekonomisk politik genomförs , karakteriserad av 
i) en stabilitetsinriktad penning och valuta politik, 
ii) oförminskade ansträngningar att konsolidera de offentliga finanserna i de flesta 
medlemsstater i överensstämmelse med fördragets tidsplan och mål, och 
iii) en nominell löneutveckling som är förenlig med prisstabilitetsmålet, liksom en 
reallöneutveckling som är förenlig med kraven på att stärka de sysselsättningsskapande 
investeringarna. 
En bestående avspänning vad gäller den makroekonomiska politiken är oundgänglig för att 
ge fart åt återhämtningsprocessen och stärka tillväxten och sysselsättningsskapandet på 
medellång sikt. Ju mer penning- och valutapolitikens uppgift att stabilisera ekonomin 
underlättas genom lämpliga budgetförstärkande åtgärder och en rimlig löneutveckling, 
desto mer kommer de ekonomiska förutsättningarna, inbegripet växelkurser och långa 
räntor, att vara gynnsamma för tillväxt och sysselsättning. I en sådan omgivning kan 
-3-
penning- och valutapolitiken, i enlighet med andan i artikel 105.1 i fördraget, bidra 
betydligt till att uppnå gemenskapens mål enligt artikel 2 i fördraget. 
Hög och hållbar ekonomisk tillväxt på medellång sikt, som drivs av kapacitetsökande 
investeringar är avgörande 
i) för att markant och varaktigt minska gemenskapens oacceptabelt höga arbetslöshet 
och bekämpa utbredningen av social utslagning, 
ii) för att åstakomma den nödvändiga förbättringen av konkurrenskraften hos, och 
framför allt produktiviteten i, gemenskapens ekonomi, inom ramen för en öppen 
marknadsekonomi förenlig med tryggande av de grundläggande sociala värden som 
karakteriserar unionen, och 
iii) för att säkerställa en bestående framgång för den ekonomiska och monetära unionen, i 
vilken stabilitet, konkurrenskraft och sysselsättning samtidigt måste tryggas. 
Ansvaret för att åstadkomma den önskade avspänningen av den makroekonomiska 
politiken vilar på tre olika grupper av aktörer (centralbankerna, de nationella regeringarna 
och arbetsmarknadens parter). En effektiv samordning mellan aktörer och mellan länder är 
avgörande för att säkerställa en konsekvent politik. Kommissionen kommer att intensifiera 
dialogen med arbetsmarknadens parter vad gäller makroekonomiska frågor och bjuda in 
EMI att delta i dessa möten. Den sociala dialogen måste också förstärkas, där så är möjligt, 
och i enlighet med rådande traditioner på nationell nivå. 
För att förstärka såväl trovärdigheten hos den makroekonomiska politiken som 
effektiviteten i samordningsprocessen inom gemenskapen bör medlemsstaterna lägga fram 
uppdaterade och politiskt förstärkta konvergensprogram. Dessa program bör tydligt visa 
att de planerade åtgärderna för att förbättra konvergensen går hand i hand med främjandet 
av tillväxt och sysselsättning på medellång sikt. Kommissionen och rådet kommer att 
bedöma deras förenlighet på gemenskapsnivå i syfte att skärpa övervakningen av den 
ekonomiska politiken enligt artikel 103.3 i fördraget. 
1.3 Pris- och växelkursstabilitet 
Att en stabil makroekonomisk omgivning uppnås och bibehålls är en nödvändig 
förutsättning för att bestående tillväxt på medellång sikt skall kunna åstadkommas. I detta 
syfte, och mot bakgrund av att inflationen i gemenskapen i genomsnitt väntas falla till 2,5 
% i år, bör gemenskapen sträva efter att behålla inflationen på denna låga nivå och att göra 
ytterligare framsteg för att nå 2 %. 
För närvarande uppfyller tio av medlemsstaterna redan målet på en inflationstakt1 på högst 
2 till 3 % som fastställts i tidigare riktlinjer som ett steg mot prisstabilitet och i Förenade 
kungariket är inflationen nära 3 %. I de sju länder (Belgien, Tyskland, Frankrike, 
Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Finland) där inflationen är lägre än 2 % och i 
Danmark och Irland, där den är strax över 2 %, är penningpolitikens trovärdighet i fråga 
om inflationsbekämpning i allmänhet väl förankrad och uppgiften är att befästa denna 
utveckling på medellång sikt. I Sverige, där inflationen nyligen har minskat betydligt, och 
Förenade kungariket bör politiken sträva efter att behålla och, där så är tillämpligt, 
förstärka den inflationsbekämpande politiken. 
De länder där inflationen väntas bli mellan 3 och 5 % under 1996 (Spanien, Portugal och 
Italien), bör sträva efter att minska inflationen ytterligare till under 3 % till 1997. Spanien 
och Portugal bör fortsätta med sin nuvarande politik i syfte att nå den önskade 
inflationsnivån inom en snar framtid. I Italien kommer i huvudsak den förda finanspolitiken 
att avgöra hur snart trovärdighet för växelkursen kan uppnås och låga 
inflationsförväntningar befästas. 
Trots märkbara framsteg i Grekland under de senaste åren är det tydligt att 
ansträngningarna måste fortsätta och förstärkas. I detta hänseende bör betoning särskilt 
läggas på att upprätthålla de tillrättaläggande finanspolitiska åtgärderna som genomförts 
under de senaste två åren, liksom på att fortsätta med den välbetänkta penning- och 
växelkurspolitik som blivit uppenbar sedan början av 1990-talet. 
Medlemsstaterna måste, som betonats i de tidigare riktlinjerna, fortsätta att behandla sin 
växelkurspolitik som en fråga av gemensamt intresse inom ramen för Europeiska monetära 
systemet och, där så är tillämpligt, dess växelkursmekanism. Växelkurssvängningaraa i 
början av 1995 pekade på behovet för flera av medlemsstaterna att föra sin övergripande 
politik på ett trovärdigare sätt. En politik som är trovärdigt och bestämt inriktad på en 
välawägd politik och på att nå prisstabilitet, såsom rekommenderas i de nuvarande 
riktlinjerna, kommer inte bara att leda till en lämplig anpassning av växelkurserna inom 
gemenskapen, utan också på global nivå. För länder som för närvarande inte deltar i 
växelkursmekanismen skulle denna politik även bidra till att skapa förutsättningar, där så är 
tillämpligt, Dr ett deltagande. 
1 Matt som ett 12-månaders genomsnitt av den årliga förändringen i det provisoriska konsumentprisindexet. 
1.4 Sunda offentliga finanser 
Vissa, men endast begränsade, framsteg i riktning mot budgetkonsolidering gjordes förra 
året inom gemenskapen. Avsteg från uppsatta budgetmål avspeglade endast delvis den 
negativa effekten av en svagare tillväxt. Finanspolitikens otillräckliga trovärdighet bidrog 
väsentligt till valutaoron under våren 1995 och undergrävde den ekonomiska tillförsikten. 
Detta ledde till tvivel på finansmarknaderna vad gäller sannolikheten för ett framgångsrikt 
förverkligande av gemenskapens mål om den gemensamma valutan. 
Under tiden har ett stort antal länder tagit betydande steg i riktning mot att stärka sina 
offentliga finanser under 1996 och, i många fall, även under 1997. Det faktum att de 
offentliga finansernas tillstånd inom gemenskapen fortfarande är otillfredsställande bör dock 
föranleda medlemsstaterna att se över och, om nödvändigt, förstärka sina planer för 
budgetkonsolidering. Trovärdiga, aviserade och socialt avvägda ansträngningar för att 
minska stora obalanser i budgeten kommer att möjliggöra ett förnyat förtroende, en 
omvandling av den väntade återhämtningen till en hållbar tillväxtprocess på medellång sikt 
som skapar arbetstillfällen och en sund övergång till EMU den 1 januari 1999. 
Även om de ekonomiska förutsättningarna för närvarande är mindre gynnsamma än väntat 
vid tidpunkten för antagandet av 1995 års riktlinjer, är en ytterligare fördröjning av den 
oundvikliga konsolideringsprocessen inte något försvarligt alternativ. En senareläggning 
riskerar att utlösa en negativ reaktion på de finansiella marknaderna och skulle försvåra 
konsolideringsuppgiften i framtiden. En politik som går ut på att låta de automatiska 
stabilisatorerna verka är därför under nuvarande omständigheter mycket olämplig i det 
stora flertalet medlemsstater. De framsteg som görs i år för att minska strukturella 
budgetunderskott kommer naturligtvis att bestå och förstärka konsolideringen när de 
konjunkturmässiga förutsättningarna förbättras. Den negativa effekten på tillväxten på kort 
sikt blir dessutom troligen begränsad, under förutsättning att lämpliga understödjande 
villkor, på både det penningpolitiska och det strukturella området, införs. 
På grundval av de anpassningsåtgärder som har beslutats till och med början av maj 1996 
kommer den offentliga nettoupplåningen inom gemenskapen som helhet troligen att sjunka 
till strax under 3,5 % av BNP 1997, jämfört med ett underskott på 5 % 1995. Praktiskt 
taget alla medlemsstater bör sträva efter att sänka budgetunderskottet till högst 3 % av 
BNP 1997, som ett steg i riktning mot målet att i stort sett uppnå balans på medellång sikt. 
I detta avseende är det uppmuntrande att flera länder nyligen har tillkännagivit och håller på 
att genomföra betydande åtgärder för att råda bot på budgetobalanser. 
Vad gäller de enskilda medlemsstaterna har 12, av de 14 med konvergensprogram 
(undantaget är Luxemburg), förbundit sig att minska sina underskott till 3 % av BNP eller 
-6-
mindre till 1996 eller senast 1997. Två av dessa länder (Danmark och Irland) respekterar 
redan referensvärdet för budgetunderskott på 3 % och de bör följaktligen sträva efter att 
uppfylla mer ambitiösa mål på medellång sikt. 
Vad gäller de återstående tio länderna är den ytterligare ansträngning som krävs för att 
respektera referensvärdet på 3 % utan tvivel möjlig att åstakomma och bör fullföljas med 
kraft. Inom denna grupp har flera länder (Tyskland, Frankrike, Österrike, Finland och 
Sverige) i år tillkännagivit betydelsefulla åtgärder eller förstärkningar i syfte att 
åstadkomma en minskning av budgetunderskottet till 3 % av BNP eller mindre 1997. Dessa 
länder, liksom Nederländerna, bör genomföra sina budgetkonsolideringsprogram med fast 
hand och, om nödvändigt, förstärka dem för att säkerställa att målen uppfylls till fullo. 
I Belgien kräver följderna på skatteintäkterna och de sociala transfereringarna av att 
tillväxten blev lägre än väntat, samt den icke återkommande karaktären hos vissa av de 
åtgärder som tidigare vidtagits, kompletterande ansträngningar för att referensvärdet på 3 
% skall mötas 1997. Den belgiska regeringen har bestämt förbundit sig att ange de 
nödvändiga åtgärderna under utarbetandet av 1997 års budget i juni-juli 1996. I Förenade 
kungariket väntas budgetunderskottet fortsätta att minska kraftigt under de närmaste två 
åren, huvudsakligen till följd av planerade utgiftsnedskärningar. Men för att uppfylla målen 
i konvergensprogrammet krävs ytterligare åtgärder för att kompensera både för vissa 
budgetöverskridanden under 1995 och för en väntad mindre snabb budgetförbättring på 
kort sikt, som delvis beror på lägre tillväxt än vad som tidigare förutsades. I Spanien och 
Portugal, slutligen, krävs ett trovärdigt genomförande av budgetkonsolideringen i enlighet 
med konvergensprogrammet, och i Spanien måste särskild vikt läggas vid en utvärdering av 
det sociala trygghetssystemet. 
Vad gäller de två återstående medlemsstaterna måste Italien vidta betydande åtgärder för 
att genomföra och förbättra den planerade budgetkonsolideringen, som fortfarande är den 
viktigaste politikska prioriteten när det gäller att återställa marknadens förtroende. 
Åtgärderna bör framför allt inriktas på att bekämpa skattefusk, på att åstadkomma större 
budgetdisciplin hos de lokala myndigheterna och på att förbättra den offentliga 
förvaltningens effektivitet. Vad gäller Grekland krävs ihållande ansträngningar på flera 
fronter, i synnerhet så att de befintliga privatiseringsinitiativen fortsätter, att 
skatteunderlaget breddas och att de löpande utgifterna skärs ned. 
Även om omfattningen av, tidpunkten för och utformningen av konsolideringsåtgärderna 
måste anpassas efter förutsättningarna i respektive land har vissa allmänna principer 
fastställts i tidigare riktlinjer. Dessa inbegriper följande: 
i) Det anses allmänt att det är ett mer trovärdigt och effektivt alternativ att hålla tillbaka 
utgiftsökningar än att ytterligare öka det totala skattetrycket. De problem man bör 
inrikta sig på är bland annat behovet av att placera pensionsfbrsörjningen på en hållbar 
grund, att begränsa ökningen av kostnaderna för hälsovård och att minska 
snedvridande och kostsamma subventioner. 
ii) De statliga utgifterna bör i största möjliga utsträckning dirigeras om till produktiva 
aktiviteter, såsom investeringar i infrastruktur, humankapital och aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder, utan att den nödvändiga minskningen av budgetunderskottet 
äventyras. 
iii) Den offentliga förvaltningens effektivitet bör förbättras, genom bland annat mer 
flexibla ledningsmetoder, bättre incitament för offentliganställda och i vissa fall ökad 
användning av privatisering och användaravgifter, i den utsträckning medlemsstaterna 
anser att det är förenligt med deras mål. 
iv) Att säkerställa en minskning av det totala skattetrycket, vilket är önskvärt i de flesta 
medlemsstater, är beroende av att man först far budgetunderskottet att följa en stadigt 
nedåtgående trend. Under tiden har medlemsstaterna dock utsikter att kunna vinna på 
att bredda skatteunderlaget och ändra skattestrukturerna för att minska skattetrycket 
på arbete. Särskilt bör minskningar av den del av arbetskraftkostnaden som inte utgör 
lön på den nedre delen av löneskalan övervägas. 
1.5 Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader 
För att gynna tillväxt, och därmed sysselsättning, samtidigt som inflationen hålls låg, är det 
nödvändigt att stabiliseringspolitiska åtgärder kompletteras med åtgärder som syftar till att 
fa varu- och tjänstemarknaderna att fungera bättre i allmänhet och att öka konkurrensen 
och fa prismekanismen att fungera mer flexibelt i synnerhet. Detta kräver oundgängligen att 
konkurrenspolitiken ytterligare förstärks och att statliga stöd begränsas, samtidigt som 
målen i artikel 130a i fördraget rörande ekonomisk och social sammanhållning till fullo 
respekteras. 
Det är också av avgörande betydelse att den inre marknadens möjligheter utnyttjas till fullo 
i en öppen och konkurrensbetonad miljö genom att lagstiftningen rörande den inre 
marknaden införlivas i nationell lagstiftning och genomdrivs på ett effektivt sätt. I sektorer 
där införlivandet ligger efter behövs särskilda ansträngningar för att lägga fram nödvändiga 
förslag inför de nationella parlamenten före utgången av 1996. 
För att förbättra gemenskapens konkurrenskraft bör åtgärder snabbt genomföras som syftar 
till att främja innovationer, att uppmuntra utvecklingen av informationssamhället och att 
åstadkomma en arbetsmiljö som bättre bidrar till initiativtagande och utveckling av små och 
medelstora företag. Inom dessa områden är det naturligtvis de enskilda medlemsstaterna 
som till stor del sitter inne med lösningen. Kraften och effektiviteten i de nationella 
åtgärderna, vilka är nödvändiga, kan bli betydligt större genom samordning och lämpliga 
åtgärder på gemenskapsnivå. Bland den långa rad av aktiviteter som för närvarande bedrivs 
bör särskild uppmärksamhet ägnas åt ett antal nya förslag från kommissionen. Åtgärder för 
att avlägsna de återstående hindren för ett effektivt genomförande av projekten med de 
-8-
transeuropeiska nätverken bör inledas. Ytterligare arbete krävs också för att minska de 
svårigheter som för närvarande hämmar utvecklingen av små och medelstora företag. 
Bättre samordnade forsknings- och utvecklingsansträngningar krävs både på nationell nivå 
och mellan medlemsstaterna och specifika EG-finansierade forskningsprogram. 
Kommissionen kommer också att fortsätta med sin politik för att förbättra konkurrensen på 
EU:s marknader. För att förbättra miljöpolitikens möjlighet att öka sysselsättningen bör 
denna politik — i större utsträckning än i nuläget ~ vila på marknadsbaserade instrument, 
inbegripet skattemässiga instrument, både på nationell nivå och gemenskapsnivå. 
1.6 Främjande av sysselsättning och arbetsmarknadsreformer 
Mer än två och ett halvt år efter offentliggörandet av kommissionens vitbok om tillväxt, 
konkurrenskraft och sysselsättning och då sysselsättningsstrategin från mötet i Essen har 
funnits på plats under en viss tid, befinner sig gemenskapen i ett dystert läge vad gäller 
sysselsättningen under perioden i fråga. Även om den väntade återhämtningen kommer att 
leda till ökad sysselsättning och vända den nuvarande uppåtgående trenden vad gäller 
arbetslösheten är det troligt att mer än 17 miljoner människor i gemenskapen fortfarande 
kommer att vara arbetslösa 1997. Att säkerställa en hållbar och betydande förbättring vad 
gäller sysselsättning och arbetslöshet kräver inte bara en bestående och hög ekonomisk 
tillväxt och effektiva varu- och tjänstemarknader, utan också en lång rad 
arbetsmarknadsreformer. 
Att avlägsna befintliga stelheter liksom att säkerställa att arbetsmarknaden fungerar mer 
effektivt intar den centrala platsen i de nationella ansträngningarna för att säkerställa såväl 
en spänningsfri och starkare expansion på medellång sikt som ett mer 
sysselsättningsskapande tillväxtmönster. Medlemsstaterna har ansträngt sig för att 
reformera arbetsmarknaden. De uppmuntras att förstärka sina åtgärder samtidigt som de 
säkerställer både jämlikhet och effektivitet i det sociala skyddssystemet. Genomförandet av 
en politik som syftar till att förbättra arbetskraftens yrkesmässiga och regionala rörlighet 
och att öka arbetsförmedlingens effektivitet bör minska flaskhalsar som skulle kunna leda 
till ett förtida slut på tillväxtprocessen. 
En lämplig politik bör föras för att anpassa hela utbildningssystemet — inbegripet 
yrkesutbildning ~ både till marknadens behov och till en förbättring av humankapitalet, och 
därvid främja ekonomins tillväxtpotential. I detta avseende bör prioritet ges åt att förbättra 
sysselsättningsmöjligheterna för unga, kvinnor och arbetslösa, särskilt okvalificerad och 
oerfaren arbetskraft, och att minska den bristande överensstämmelsen mellan färdigheter 
och behov på arbetsmarknaden genom att tillhandahålla utbildning som bättre passar 
arbetsmarknadens skiftande behov. 
Ett större sysselsättningsinnehåll i tillväxten bör främjas genom att bibehålla rimliga 
genomsnittliga lönetrender och i vissa fall genom en större lönedifferentiering på grundval 
av kvalifikationer, regioner och, i viss utsträckning, sektorer och företag. En minskning av 
arbetskostnaden i lågproduktiva arbeten, antingen genom direkt löneutveckling (t.ex. 
genom att införa ingångslöner i lämpliga fall) eller genom en riktad minskning av den del av 
arbetskraftkostnaden som inte utgör lön, bör öka incitamenten för anställning av 
okvalificerad arbetskraft. Sådana åtgärder bör vara förenliga med gemenskapens 
konkurrenspolitik. Anpassningar, på företagsnivå, av arbetstid och arbetsorganisation 
kommer också att verka i denna riktning. Slutligen bör man även främja lokala och 
regionala initiativ på området för nya tjänster med en stark arbetsintensiv dimension, såsom 
de som identifierats i kommissionens meddelande om en europeisk strategi för främjande av 
lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ. 
Alla ovannämnda beståndsdelar ingår i gemenskapens gemensamma sysselsättningsstrategi, 
som initierades vid Europeiska rådet i Essen och sedan förbättrades vid både rådet i Cannes 
och rådet i Madrid. De förfaranden som antogs vid dessa Europeiska råd måste göras mer 
effektiva. I detta avseende måste medlemsstaternas fleråriga sysselsättningsprogram 
utvecklas ytterligare och göras till mer effektiva instrument på området för 
arbetsmarknadspolitik. Dessutom syftar kommissionens initiativ att mobilisera alla aktörer 
kring den högst prioriterade kampen mot arbetslösheten, till att använda de befintliga 
instrumenten på unionsnivå på bästa möjliga sätt. 
-lo­
ll. MOTIVERING 
11.1 Lägesrapport om genomförandet av 1995 års 
allmänna ekonomiska riktlinjer 
IL 1.1 Inledning 
I enlighet med Maastrichtfördraget antogs allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken 
i december 1993, juli 1994 och juli 1995. På uppdrag av Europeiska rådet utvärderades 
genomförandet av 1993 års riktlinjer i december 1994. Genomförandet av 1994 års 
riktlinjer undersöktes vid två skilda tillfällen, i december 1995 och juni 1995. 
I detta dokument undersöks, på begäran av Europeiska rådet i Cannes, vilka framsteg som 
har gjorts i genomförandet av 1995 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken2 
sedan de antogs av Ekofin-rådet i juli förra året. I ett försök att både rationalisera 
övervakningsförfarandet och lägga fram den information och analys som är nödvändig för 
antagandet av de nya riktlinjerna kommer en bedömning av de tidigare riktlinjerna 
hädanefter att ingå i kommissionens motivering. En sådan bedömning utgör ett effektivt 
test av den enskilda medlemsstatens grad av engagemang i fråga om delat ansvar för 
politiken. På grund av att den ekonomiska politikens inriktas på medellång sikt undersöks i 
denna rapport de trender som visat sig sedan antagandet av den första rekommendationen 
om riktlinjer under 1993. 
De politikområden som togs upp i 1995 års riktlinjer hade sin bakgrund i att den 
ekonomiska återhämtningen, som började under andra hälften av 1993, föreföll säkert 
grundlagd. Takten i och sammansättningen av den ekonomiska expansionen under 1994 
gav upphov till förväntningar om en tillväxttakt på storleksordningen 3 % både under 1995 
och 1996. 
Sedan dess har det dock inträffat en betydande dämpning av tillväxten. En djupgående 
analys av faktorerna bakom nedgången lades fram i kommissionens ekonomiska årsrapport 
1996 och endast huvuddragen i denna analys sammanfattas här. Den kvartalsvisa BNP-
tillväxten i storleksordningen 3,5 till 4 % (på årsbasis) som bevittnades under större delen 
av 1994, minskade till omkring 2 % under det andra och tredje kvartalet 1995 och nådde en 
reell stagnation under det sista kvartalet förra året. Den svagare produktionen än väntat 
avspeglade sig i en negativ utveckling på arbetsmarknaden. Den måttliga ökningen av den 
2 En inledande granskning av 1995 års riktlinjer skedde i december 1995. 
11 
totala sysselsättningen i gemenskapen sedan mitten av 1994 stannade av i slutet av 1995. 
Sysselsättningen försvagades markant framför allt för de länder som drabbades hårdast av 
en försämring av sin konkurrensmässiga ställning efter växelkurskrisen våren 1995. Men 
även i flera andra länder fick den ekonomiska nedgången sysselsättningstillväxten att stanna 
av. Totalt beräknas sysselsättningen ha ökat med endast 0,5 % förra året i gemenskapen 
som helhet. 
Bortsett från att den inledande impuls som utgick från lageruppbyggnaden avtog i styrka 
avspeglade den betydande nedgången i aktiviteten under 1995 huvudsakligen en 
ofördelaktig utveckling på två områden på de finansiella marknaderna. För det första 
förefaller den markanta ökningen av de långa räntorna på världens och gemenskapens 
finansiella marknader ha utövat ett större återhållande inflytande än väntat under 1994 på 
företagens och hushållens konsumtionsbeslut under 1995. Ökningen av avkastningen 
varierade betydligt mellan medlemsstaterna, och avspeglade bland annat ekonomiska 
fundamenta samt deras politiska inriktning och trovärdighet. I synnerhet steg de långa 
räntorna betydligt mer i länder vars offentliga finanser ännu inte inriktats på en bestående 
nedåtriktad utveckling enligt marknadernas bedömningar. 
Tabell 1 
Nominella räntesatser 
(i%) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Dec. 
1993 Dec. 
1994 April 
1995 Jan. 
1996 April 
1996 
Korta räntor1 
7.2 
7.3 
6.1 
19.9 
8.9 
6.5 
6.3 
8.6 
5.6 
5.8 
11.7 
5.9 
7.7 
5.3 
6.9 5.4 
6.2 
5.3 
17.9 
8.2 
5.9 
6.3 
9.0 
5.4 
4.8 
10.5 
5.7 
8.2 
6.4 
6.6 5.3 
6.9 
4.6 
17.2 
9.4 
7.7 
6.8 
10.8 
4.7 
4.5 
10.8 
6.0 
8.9 
6.7 
7.2 3.6 
4.4 
3.5 
14.6 
8.9 
4.7 
5.4 
9.9 
3.3 
3.7 
8.5 
4.2 
8.4 
6.4 
5.8 3.3 
4.0 
3.3 
14.1 
7.8 
3.9 
5.1 
9.4 
2.9 
3.0 
7.6 
3.9 
6.6 
6.0 
5.3 Dec. 
1993 Dec. 
1994 April 
1995 Jan. 
1996 April 
1996 
Långa räntor2 
6.6 
6.2 
5.7 
8.3 
5.8 
8.8 
5.7 
9.0 
6.3 
(6.8) 8.3 
8.8 
7.5 
11.5 
8.1 
8.6 
11.9 
7.6 
7.6 
11.5 
10.3 
10.7 
8.5 
(9.0) 7.9 
8.8 
7.1 
12.1 
7.8 
8.7 
13.0 
7.2 
7.4 
12.1 
9.4 
11.5 
8.4 
(8.9) 6.5 
7.0 
5.9 
9.5 
6.5 
7.2 
10.2 
5.9 
6.2 
9.4 
7.0 
8.3 
7.4 
7.3 6.7 
7.3 
6.4 
9.3 
6.5 
7.6 
10.1 
6.4 
6.5 
9.2 
7.5 
8.4 
8.1 
7.6 
1 Tre månaders penningmarknadsränta. 
2 Avkastning på allmänna tioåriga obligationer, dock inte för EUR fram till april 1995, där 
uppgifterna hänvisar till avkastningen på statsobligationer 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
För det andra, vilket kanske var mer betydelsfullt, fick valutaoron under våren 1995 
betydande effekter på ekonomierna i såväl de apprecierande som i de deprecierande 
länderna. Valutaoron utlöstes av en markant försvagning av den amerikanska dollarn i 
kölvattnet på krisen för den mexikanska peson. Men de efterföljande stora och tvära 
rörelserna mellan EG-valutorna förefaller avspegla djupare, underliggande problem med 
-12-
Tabell 2 
Nominella effektiva växelkurser 
Index, augusti 1992 = 100 
Dec. 
1993 Dec. 
1994 April 
1995 Jan. 
1996 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 99.9 
100.5 
100.8 
87.5 
78.4 
100.9 
92.8 
75.1 
102.6 
101.5 
87.2 
82.5 
74.6 
88.7 
78.2 103.3 
102.2 
103.1 
82.9 
78.2 
102.4 
94.5 
72.7 
104.3 
102.8 
88.3 
91.5 
77.5 
87.1 
80.2 107.9 
107.2 
109.3 
82.9 
77.1 
106.3 
93.3 
63.2 
109.0 
107.3 
90.2 
95.8 
73.0 
83.2 
80.4 105.9 
106.8 
106.7 
80.2 
80.6 
106.7 
94.3 
71.8 
107.0 
105.5 
89.6 
95.8 
83.2 
82.1 
84.6 April. 
1996 bristande trovärdighet för de nationella budgetkonsolideringsplanerna och de strukturella 
reformerna samt/eller uppfattade risker för förnyade inflationsdrivande spänningar i ett 
antal enskilda medlemsstater. I Tyskland och i de länder vars valutor är nära knutna till den 
tyska marken medförde apprecieringen av växelkursen en avsevärd åtstramning av de 
allmänna monetära förhållandena, trots att de 
korta räntorna sjönk, samt en försämring av 
konkurrenskraften och industrins lönsamhet. 
Detta fick i sin tur en kedjeeffekt på 
investeringarna och ledde till en påtaglig 
försämring av industrins framtidsförväntningar. I 
länder vars valutor deprecierades markant 
motverkades å andra sidan det kortsiktiga 
uppsvinget i exportmarknadsandelar i viss 
utsträckning av lägre tillväxt på 
exportmarknaderna och av ökande räntor och en 
urholkning av konsumenternas köpkraft på 
grund av högre inflation på hemmamarknaden. I 
gemenskapen som helhet äventyrar dessutom 
stora och tvära växelkurssvängningar mellan 
gemenskapens valutor den inre marknadens 
möjlighet att fungera väl och leder oundvikligen 
till en suboptimal resursallokering. 104.6 
105.4 
104.9 
80.9 
80.2 
106.0 
94.6 
73.9 
105.8 
104.2 
89.3 
91.1 
84.8 
82.4 
83.6 
Källa: Kommissionen. 
Utveckligen ovan visar på behovet av ökad samordning av politiken på internationell nivå. 
Den belyser också tydligt hur tillväxten, sysselsättningen och förtroendet påverkas negativt 
av otillräckliga åtgärder på dessa områden, som ligger direkt under medlemsstaternas eget 
ansvar. Dessa åtgärder krävs för att ytterligare balansera politikens sammansättning enligt 
rekommendationen i 1995 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. 
Genomgången av framstegen nedan följer de fyra breda rubriker som användes i rådets 
rekommendation, nämligen pris- och växelkursstabilitet, sunda offentliga finanser, 
konkurrenskraft och sysselsättning och arbetsmarknad. 
13-
//. 1.2 Pris- och växelkursstabilitet 
Diagram 1 
10 INFLATION 
Provisoriska konsumentprisindex* 
(Mars 1996 -12 månaders genomsnitt) 
Område som anges i 
riktlinjerna 
o 
B DK D GR E F IRL I L NL A P FIN S UK 
* De provisoriska konsumentprisindexet utgör det första stadiet i en process mot en 
gemenskapsharmonisering av nationella beräkningar av konsumentprisindex 
ta»w nr Prisstabilitet — 1995 års riktlinjer bekräftade det mål som fastställdes i 1993 och 1994 års 
riktlinjer, på en inflationstakt på högst 2 till 3 %, som ett steg i riktning mot 
prisstabilitet, och tillade att detta mål troligen nås i flertalet medlemsstater under 1996. 
Inflationen har följt en stabil 
nedåtgående trend i gemenskapen 
sedan 1991 och ökningstakten för 
privata konsumptionsdeflatorn har 
sjunkit från omkring 5,5 % till 
strax över 3 % förra året, och de 
flesta medlemsstaterna nådde 
inflationsmålet redan 1995. Vad 
gäller utvecklingen hittills under 
1996 steg konsumentpriserna med 
2,9 % i gemenskapen i mars i år , mätt som 12-månaders glidande medelvärde av den årliga 
förändringen i interimindexen (interim indices of consumer prices - IICP)3 . I tio av 
medlemsstaterna låg inflationen inom det område som anges i riktlinjerna och i majoriteten 
av dem låg inflationen till och med under 2 %. I Förenade kungariket var inflationen nära 3 
%. Av de återstående medlemsstaterna har Portugal kommit relativt nära inflationsområdet 
under de senaste månaderna. I Spanien och Italien sjunker inflationen märkbart efter förra 
årets starka ökning som berodde på en kombination av effekterna av valutadeprecieringen 
och höjda indirekta skatter. Ytterligare betydande framsteg gjordes också i Grekland förra 
året, men den inflationshämmande processen verkar ha avtagit i styrka under de senaste 
månaderna. Denna utveckling har emellertid att göra med exogena faktorer. 
Denna relativt uppmuntrande inflationsutveckling sedan antagandet av riktlinjerna 
avspeglar en samverkan av flera olika krafter. Den omfattar inte bara påverkan från t.ex. ett 
kontinuerligt, och till och med växande, produktionsgap och en dämpad utveckling av 
råvarupriserna, utan också från strukturella förbättringar på områden som 
centralbanksoberoende, lönebildning och konkurrens. Den inflationsbekämpande politikens 
trovärdighet har stärkts genom att flera medlemsstater på ett anmärkningsvärt sätt har 
lyckats fa ner inflationen och lämpliga åtgärder har vidtagits av de monetära myndigheterna 
i länder vars valutor har deprecierats. Löneutvecklingen var tämligen måttfull förra året och 
låg generellt i linje med prisökningarna i de flesta medlemsstaterna, med en nominallön per 
Dessa provisoriska konsumentprisindex utgör det första stadiet i en process mot en harmonisenng av 
beräkningar av konsumentprisindex. De provisoriska konsumentprisindexen och de efterföljande harmoniserade 
konsumentprisindexen (harmonised indices of consumer prices - HICP) som kommer att börja användas i januari 
1997, kommer att användas i samband med bedömningen av hur Maastrichtfördragets inflationskriterium 
uppfylls. 
14-
anställd som steg något till 3,5 % i gemenskapen som helhet. Denna siffra kan jämföras 
med en genomsnittlig årlig ökningstakt på nära 6 % under perioden 1991-93. Den reala 
enhetsarbetskostnaden fortsatte att bidra till förbättrad lönsamhet då den minskade med 
omkring 1 % eller mer i flera medlemsstater och med 1,3 % i gemenskapen som helhet, 
varigenom riktlinjernas rekommendation respekterades. 
Tabell 3 
Inflationsutveckling 
(procentuell förändring per år) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Deflator för den privata 
konsumtionen 
1993 
3.1 
0.3 
3.9 
13.7 
5.5 
2.2 
1.7 
5.4 
7.0 
2.3 
3.4 
7.1 
4.2 
5.7 
3.5 
4.1 1994 
3.0 
1.7 
2.7 
10.8 
4.9 
1.8 
2.7 
4.6 
2.4 
2.4 
3.0 
5.2 
1.3 
3.1 
2.5 
3.2 1995 
1.5 
1.8 
2.0 
9.3 
4.6 
1.6 
2.5 
5.7 
2.0 
1.1 
2.2 
4.2 
1.1 
2.7 
2.6 
3.0 Nominallön per anställd 
1993 
3.3 
1.6 
4.3 
10.1 
6.5 
2.2 
4.9 
3.7 
5.2 
3.1 
4.6 
9.1 
1.0 
4.4 
4.3 
4.0 1994 
4.8 
3.6 
3.2 
11.9 
3.1 
2.1 
3.2 
3.0 
3.4 
2.3 
3.1 
5.2 
3.5 
5.4 
3.5 
3.2 1995 
1.9 
3.3 
3.8 
12.5 
2.4 
2.4 
3.1 
5.2 
3.9 
3.0 
3.8 
4.6 
5.3 
3.0 
3.1 
3.5 Real 
enhetsarbetskostnad 
1993 
-0.4 
-1.5 
-0.1 
-0.4 
-0.5 
0.1 
-1.7 
-2.4 
-2.6 
0.6 
0.3 
0.8 
-6.6 
-1.4 
-2.6 
-1.0 1994 
-0.7 
-3.0 
-2.6 
1.3 
-3.4 
-1.9 
-2.0 
-4.0 
-0.9 
-2.5 
0.6 
-1.4 
-2.9 
-1.1 
-2.4 
-2.5 1995 
-1.5 
0.5 
-0.7 
1.9 
-2.6 
-0.3 
-2.6 
-3.1 
-0.8 
-0.1 
-0.3 
-3.5 
-0.4 
-2.4 
-1.0 
-1.3 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
Lönetrenderna var trots allt nedslående i vissa länder; inte bara i de länder där den 
inflationshämmande processen ännu inte har avslutats, utan också i t.ex. Tyskland, där 
löneavtalen var relativt höga jämfört med det mål som de monetära myndigheterna hade 
slagit fast. Dessa löneöverenskommelser bidrog, tillsammans med den tyska markens 
appreciering, till att konkurrenskraften och lönsamheten urholkades i de internationellt 
konkurrensutsatta sektorerna. I Italien ökade lönekostnaderna under 1995, men 
ökningstakten var något lägre än inflationen. Det krävs fortsatt vaksamhet för att undvika 
att en löne-prisspiral utvecklas, som, om den tillåts fa fotfäste, skulle öka de framtida 
kostnaderna för att uppnå prisstabilitet. I Finland ökade lönerna markant i såväl nominella 
som reala termer under 1995. Löneökningarna kommer dock att minska betydligt under 
1996 cch 1997 som en följd av den återhållsamma tvååriga inkomstpolitiska 
överenskommelsen. 
Växelkursstabilitet — Efter växelkursoron under våren 1995 infann sig så sakteliga en viss 
grad av stabilitet under perioden fram till september 1995. Flera faktorer bidrog till detta, 
bland annat en förstärkning av den amerikanska dollarn under perioden till och med 
-15-
augusti, Bundesbanks penningpolitiska lättnad i mars och förstärkta ansträngningar vad 
gäller budgetkonsolidering i flera medlemsstater. Detta gynnsamma läge avbröts i viss mån 
i september av förnyade växelkurssvängningar mellan de europeiska valutorna. De faktorer 
som låg bakom dessa återkommande spänningar var bland annat en försvagning av dollarn 
och specifika ekonomiska och politiska faktorer i flera gemenskapsländer i samband med 
oro i fråga om utsikterna inför EMU. Trots detta avbrott har lugnet emellertid återvänt till 
marknaderna och växelkursfluktuationerna under perioden 1994-1995 har till stor del 
återgått under de första månaderna i år. 
Greklands, Italiens och Förenade kungarikets växelkurser har fortsatt befunnit sig utanför 
ERM. Av de tre nya medlemsstaterna var det endast Österrike som anslöt sig till ERM i 
början av 1995. 
Utvecklingen i fråga om korta och långa räntor 1995 avspeglade delvis spänningarna på 
valutamarknaderna. Bundesbank sänkte diskontot vid fyra tillfällen efter mars 1995 mot 
bakgrund av en långsam tillväxt i penningmängden och bättre inflationsutsikter i Tyskland 
och gav därmed de flesta andra medlemsstater det nödvändiga utrymmet att göra likadant. 
Efter att ha ökat kraftigt under växelkursspänningarna under våren minskade 
räntedifferensen för de korta räntorna visavi Tyskland i de flesta medlemsstater under 
loppet av 1995. Den takt i vilken differenserna minskat har varierat mellan medlemsstaterna 
och i de flesta fall avspeglat växelkursens utvecklingen gentemot den tyska marken. 
Betydande differenser kvarstår i flera medlemsstater där de finansiella marknaderna fortsatt 
oroar sig över trovärdigheten i den inflationsbekämpande- och/eller budgetpolitiken. 
När det gäller de långa räntorna vändes den varaktiga minskningen av räntorna under 1995 
(som följde efter ökningen 1994) kraftigt under de första månaderna i år. Den ökning som 
nyligen har skett över hela gemenskapen beror till stor del på externa effekter av 
utvecklingen i USA, där tecken på stigande aktivitet i ekonomin har ansetts öka 
sannolikheten för att Federal Reserve företar en penningpolitisk åtstramning. Liksom för de 
korta räntorna har trenden för differenserna mellan Tyskland och de övriga 
medlemsstaterna generellt sett varit nedåtgående, även om betydande differenser kvarstår i 
vissa medlemsstater där växelkursens trovärdighet fortfarande är starkt knuten till 
inflationen och/eller budgetens utvecklingen. 
-16-
II. 1.3 Sunda offentliga finanser 
Flera länder kom ur lågkonjunkturen 1993 med allvarliga obalanser i budgeten. Behovet av 
brådskande åtgärder på detta område har konstaterats i tidigare riktlinjer. Dessvärre hade 
flera medlemsstater inte gjort några påtagliga ingrepp i fråga om budgetproblemen vid tiden 
för utarbetandet av förra årets riktlinjer, trots de relativt goda ekonomiska förutsättningar 
som rådde under 1994 och början av 1995. 
Målet för de offentliga finanserna i 1995 års riktlinjer var att medlemsstaterna på kort sikt 
inte bara skulle lita på de positiva effekter som de automatiska stabilisatorerna väntades ge 
för att förbättra sin budgetsituation, utan att de också skulle dra full nytta av alla 
tillväxtmöjligheter för att snabba på budgetkonsolideringen genom att minska de 
strukturella underskotten. Medlemsstaterna anmodades att minska sina budgetunderskott 
till under 3 % av BNP så snart som möjligt. Det rekommenderades att allt eventuellt 
ytterligare manöverutrymme som kunde ges genom att tillväxten blev högre än väntat eller 
genom en mer gynnsam ränteutveckling skulle användas till att skynda på 
budgetkonsolideringsprocessen. 
Utvecklingen under 1995 — Generellt sett förbättrades den budgetmässiga situationen 
något i en stor majoritet av medlemsstaterna under 1995. Graden av förbättring var dock 
otillräcklig mot bakgrund av såväl omfattningen av de budgetmässiga problem som måste 
övervinnas som de officiella utfästelserna om att göra mer. Den kraftiga konjunkturmässiga 
nedgång som drabbade vissa medlemsstater under årets gång, och framför allt under det 
sista kvartalet 1995, gjorde det naturligtvis svårare att åstadkomma framsteg i riktning mot 
sundare offentliga finanser. Budgetöverskridanden i flera länder var dock en tydlig faktor 
bakom den otillräckliga förbättringen i den underliggande budgetmässiga situationen totalt 
sett, mätt med kommissionens beräkningar av konjunkturjusterade budgetsaldon. 
Den offentliga nettoupplåningen i gemenskapen 1995 minskade endast med en halv 
procentenhet till en nivå, som fortfarande är oacceptabelt hög på 5 % av BNP, vilket är 
betydligt högre än vad som förväntades vid tidpunkten för utarbetandet av riktlinjerna i maj 
förra året. Omkring hälften av förbättringen i den budgetanpassning som skedde berodde på 
icke-konjunkturmässiga faktorer och den beräknade minskningen i det konjunkturjusterade 
budgetunderskottet (en kvarts procentenhet) var mindre än vad som förväntades tidigare. 
Vad gäller det faktiska budgetunderskottet skedde vissa förbättringar i tio av de femton 
medlemsstaterna, som varierar från en förbättring på 0,5 procentenheter i Portugal till 
nästan 3 procentenheter i Grekland. I nio av dessa tio länder skedde även en förbättring i de 
strukturella underskotten. Undantaget var Finland, där ökningen av det justerade 
underskottet huvudsakligen förklarades av tidpunkten för skatteåterbetalningar. Fyra 
länder, Danmark, Grekland, Italien och Sverige, åstadkom förbättringar i det 
17-
konjunkturjusterade underskottet på mellan 1 och 3 procentenheter. Alla dessa fyra 
medlemsstater, med undantag för Danmark, har fortfarande underskott på långt över 
referensvärdet på 3 % av BNP vid början av 1996. Belgien, Spanien, Frankrike och 
Förenade kungariket åstadkom diskretionära minskningar i storleksordningen 0,5 till 0,75 
procentenheter. 
Tabell 4 
Den offentliga sektorns faktiska och konjunktujusterade budgetsaldo 
(i % av BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Faktiskt budgetsaldo 
(nivå) 
1993 
-6.7 
-3.9 
-3.5 
-14.2 
-7.5 
-6.1 
-2.4 
-9.6 
1.8 
-3.2 
-4.3 
-7.1 
-8.0 
-12.3 
-7.8 
-6.2 1994 
-5.3 
-3.5 
-2.5 
-12.1 
-6.9<2> 
-5.8 
-2.0 
-9.0 
2.2 
-3.2 
-4.5 
-5.8 
-6.3 
-10.8 
-6.8 
-5.5 1995 
-4.5 
-1.4 
-3.5 
-9.2 
-6.2<2> 
-5.0 
-2.4 
-7.1 
0.3 
-3.4 
-6.2 
-5.4 
-5.6 
-8.1 
-6.0 
-5.0 Förändring i det faktiska 
busgetsaldot 
1993 
0.4 
-1.0 
-0.7 
-1.9 
-3.3 
-2.0 
0.1 
0.0 
1.0 
0.7 
-2.2 
-3.7 
-2.2 
-4.5 
-1.5 
-1.1 1994 
1.4 
0.4 
1.0 
2.1 
0.6 
0.3 
0.4 
0.6 
0.4 
-0.0 
-0.2 
1.3 
1.7 
1.5 
1.0 
0.8 1995 
0.8 
2.1 
-1.0 
2.9 
0.7 
0.8 
-0.4 
1.9 
-1.9 
-0.2 
-1.7 
0.4 
0.7 
2.7 
0.8 
0.5 Förändring i det konjunktur­
justerade saldot 
1993 
2.6 
-0.7 
1.0 
-0.9 
-1.1 
-0.4 
1.3 
1.4 
2.3 
-1.4 
-2.2 
-0.7 
-1.7 
-1.5 
0.2 1994 
1.2 
-1.3 
0.8 
2.2 
0.7 
-0.4 
-0.5 
0.4 
0.1 
-0.3 
-0.5 
1.8 
-0.3 
0.3 
0.1 
0.3 1995 
0.5 
1.6 
-0.9 
2.6 
0.4 
0.5 
-2.0 
1.3 
-2.0 
-0.2 
-1.6 
0.2 
-1.2 
1.1 
0.6 
0.3 
1) Kommissionens beräkningar. Ett " +" anger en förbättring, ett "-" anger en försämring av budgetsaldot. 
2) Denna tidsserie omfattar fortfarande socialförsäkringsbtdrag enligt kontantprincipen. Preliminära räkenskaper enligt 
bokföringsmetoden hos de nationella myndigheterna visar siffror på -6,2 % av BNP för 1994 och -5,8 % av BNP för 1995. 
Tidsserien kommer att uppdateras enligt bokföringsmetoden, så snart vissa frågor rörande den korrekta tillämpningen av 
statistiska definitioner har klarlagts. 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
De fem återstående länderna upplevde en försämring både i sina faktiska och i sina 
konjunkturjusterade budgetunderskott. Vad gäller konjunkturjusterade budgetsaldon 
skedde försämringar med omkring 0,25 procentenheter i Nederländerna, 0,75 
procentenheter i Tyskland och mellan 1,5 och 2,5 procentenheter i Irland, Luxemburg och 
Österrike. I Tysklands fall berodde överskridningen delvis på en oväntad avmattning i 
inkomsterna. I Irland förefaller politiken att, mot en bakgrund av stark tillväxt, ha förstärkt 
konjunkturen även om särskilda faktorer, såsom socialförsäkringsöverenskommelsen, också 
spelade in. Trots vissa budgetöverskridanden uppfyller Luxemburg, liksom Irland, 
fortfarande Maastrichtfördragets budgetmässiga referensvärde. I Österrike är det tydligt att 
budgetläget försämrades allvarligt under 1995, trots den nya regeringens ansträngningar. I 
alla dessa fem medlemsstater bör ansträngningar göras för att vända den strukturella 
försämring som skedde förra året, men de är särskilt nödvändiga i de länder vars 
konjunkturjusterade underskott överskrider 3 % av BNP. 
18-
Mer positivt är det att huvuddelen av den finanspolitiska anpassning som har skett under de 
två senaste åren har fokuserats på utgiftssidan, så att de offentliga utgifternas andel av BNP 
har sjunkit med omkring 1,75 procentenheter i gemenskapen som helhet, även om den 
fortfarande ligger över 50 % av BNP. En minskning i den offentliga sektorns utgiftskvot 
var en gemensam trend i en stor majoritet av medlemsstaterna. Dessutom minskade de 
utgifter som inte är ränteutgifter i alla länder utom Portugal. 
Tabell 5 
Den offentliga sektorns inkomster, utgifter och räntebetalningar 
(i % av BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
s 
UK 
EUR Inkomster 
1993 
49.6 
58.3 
46.5 
34.4 
42.0 
49.3 
38.9 
47.4 
45.0 
53.1 
49.4 
36.3 
53.8 
60.3 
35.9 
46.2 1994 
50.4 
58.8 
46.8 
35.8 
41.0 
48.9 
39.5 
45.2 
44.6 
50.8 
48.1 
38.0 
54.6 
59.6 
36.4 
45.9 1995 
49.9 
58.3 
46.3 
36.8 
39.9 
49.3 
37.3 
44.8 
41.6 
48.6 
46.9 
39.4 
52.8 
59.5 
37.6 
45.7 Utgifter 
1993 
56.3 
62.2 
50.0 
48.5 
49.5 
55.5 
41.3 
57.0 
43.2 
56.3 
53.7 
43.4 
61.9 
72.6 
43.7 
52.5 1994 
55.6 
62.3 
49.3 
48.0 
47.9 
54.7 
41.6 
54.2 
42.4 
54.1 
52.6 
43.8 
60.9 
70.4 
43.2 
51.4 1995 
54.4 
59.7 
49.8 
46.0 
46.0 
54.3 
39.7 
51.8 
41.3 
51.9 
53.1 
44.8 
58.4 
67.6 
43.6 
50.8 (varav) Räntebetalningar 
1993 
10.5 
7.8 
3.3 
12.8 
5.2 
3.7 
6.7 
12.1 
0.4 
6.4 
4.3 
6.7 
4.6 
6.2 
2.9 
5.5 1994 
10.2 
7.1 
3.4 
14.2 
5.1 
3.8 
5.9 
10.7 
0.4 
6.1 
4.1 
5.8 
5.1 
6.8 
3.3 
5.3 1995 
9.2 
6.7 
3.8 
12.9 
5.4 
3.7 
5.2 
11.2 
0.3 
5.8 
4.3 
5.8 
5.4 
7.1 
3.7 
5.4 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
Vad gäller offentliga inkomster kunde en måttlig minskning konstateras i gemenskapen som 
helhet och i flera medlemsstater. En relativt markant nedgång av de offentliga inkomsterna i 
förhållande till BNP skedde i Nederländerna, Österrike och Luxemburg under de två 
senaste åren. Omvänt visade skattetrycket en ökande tendens i Grekland, Frankrike, 
Portugal och Förenade kungariket. 
Tabell 6 
Den offentliga bruttoskulden 
(i % av BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1993 
Nivå 
137.9 
80.1 
48.2 
111.8 
60.5 
45.4 
97.5 
119.4 
6.2 
81.1 
62.8 
67.2 
57.3 
76.0 
48.5 
66.2 1994 
Nivå 
136.0 
76.0 
50.4 
110.4 
63.1 
48.3 
91.1 
125.6 
5.9 
77.6 
65.0 
70.0 
59.5 
79.3 
50.2 
68.2 Ärlig 
förändring 
-1.9 
-4.1 
+2.2 
-1.4 
+2.6 
+2.9 
-6.4 
+6.2 
-0.3 
-3.5 
+2.2 
+2.8 
+2.2 
+3.3 
+1.7 
+2.0 1995 
Nivå 
133.7 
71.9 
58.1 
111.5 
65.7 
52.4 
85.5 
124.8 
5.9 
79.0 
69.4 
71.6 
59.6 
79.9 
54.0 
71.2 Ärlig 
föränd­
ring 
-2.3 
-4.1 
+7.7 
+1.1 
+2.6 
+4.1 
-5.6 
-0.8 
0.0 
+1.4 
+4.4 
+1.6 
0.0 
+0.6 
+3.8 
+3.0 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. De otillräckliga framsteg som gjorts för att 
minska de offentliga budgetunderskotten 
inom gemenskapen resulterade i att den 
genomsnittliga kvoten för den offentliga 
sektorns skuldsättning i förhållande till 
BNP inom gemenskapen ökade med 3 
procentenheter till över 71 % under 1995. 
Medan skuldsättningssiffran för Tyskland 
inkluderar den skuld som den tyska 
federala regeringen, i huvudsak Treuhand 
anstalt, övertog i samband med den tyska 
återföreningen och detta helt klart var en 
viktig förklaring till ökningen inom 
gemenskapen som helhet, bör det noteras 
att den offentliga sektorns skuldsättning i 
förhållande till BNP fortsatte att 
försämrades i hela nio medlemsstater under 
1995. I Luxemburg xoch Finland förändrades inte skuldsättningsgraden, medan Danmark, 
Belgien, Irland och Italien lyckades minska skuldsättningsgraden med mellan närmare 1 och 
6 procentenheter. Det bör slutligen understrykas att den stigande skuldsättningsgraden i 
flertalet medlemsstater i en period av allmänt sett minskade budgetunderskott påvisar 
behovet av ökade finanspolitiska åtstramningsåtgärder. 
Allmänt sett har därför bidraget från egna 
finanspolitiska förstärkningar under 1995 
varit lägre än förväntat. Denna oförmåga 
att fullt ut infria tidigare förväntningar är 
olycklig med hänsyn till att 
medlemsstaterna offentligt har betonat i 
sina nationella konvergensprogram vikten 
av kontinuerliga framsteg för att uppfylla de 
finanspolitiska konvergenskriterierna. Det 
är likaså olyckligt med hänsyn till den 
betydande grad av finanspolitisk divergens 
som fortfarande råder, vilket återspeglas i 
beslut från Ekofin-rådet om de alltför stora Tabell 7 
Det offentliga underskottet 1995 
Framskrivningar enligt konvergensprogrammet (CP) 
och kommissionens senaste prognoser (COM) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK Datum 
6/92 (6/94) 
11/94 
11/93 
6/94 
7/94 
11/93 (7/95) 
6/94 
9/92 (6/95) 
10/94 
5/95 
11/93 (10/94) 
9/95 
6/95 
3/95 CP(a) 
3.8 (4.3) 
3.0 
2 till 3 
10.7 
5.9 
4.2/4.1 (5.0) 
<3 
4.7(7.5) 
3.7 
41/2 
3 VA (b) 5.8) 
5.3 
9.0 
3 % (c) COM 
4.5 
1.4 
3.5 
9.2 
6.1 
5.0 
2.4 
7.2 
3.4 
6.2 
5.4 
5.6 
8.1 
6.0 
a) Siffrorna inom parantes är reviderade officiella mål, som inte är 
framlagda som konvergensprogram på gemenskapsnivå 
b) Genomsnitt för 1995-97. 
c) Budgetåret 1995/96. 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
-20-
underskott som definieras i fördraget. 
Budgetutsikter — Den avgörande uppgift som en rad länder står inför är att fortsätta 
ansträngningarna för att placera de offentliga finanserna på en stabilare grund. Vad gäller 
de nuvarande budgetunderskotten förutser det stora flertalet av länderna en minskning av 
budgetunderskotten under 1996. Med utgångspunkt från de konkreta åtgärder som hittills 
har aviserats och med hänsyn till den längre än beräknade uppbromsningen i 
konjunkturuppgången, förefaller emellertid framstegen otillräckliga jämfört med de mål 
som satts upp såväl i riktlinjerna som i de nationella konvergensprogrammen. Endast för tre 
medlemsstater (Danmark, Irland och Luxemburg) beräknas underskotten i år understiga 
referensvärdet på 3 %, vilket skall jämföras med en förväntan om sju länder vid tidpunkten 
för antagandet av 1995 års riktlinjer. 
Sedan riktlinjerna antogs i juli 1995 har nästan alla medlemsstater tillkännagivit nya 
budgetförslag för 1996 och i vissa fall för 1997. Dessa förslag syftar alla till att ytterligare 
minska de statliga budgetunderskotten i år och nästa år för att senast 1997 nå ner till ett 
underskott av högst 3 % av BNP i samtliga länder utom Grekland och Italien. Särskilt 
betydande åtstramningspaket tillkännagavs av regeringarna i Belgien i september 1995 
(skattehöjningar och utgiftsnedskärningar), Finland i september 1995 (utgiftsnedskärningar 
för 1996 och 1997), Italien i september 1995 (åtgärder mot skatteflykt, höjda 
socialförsäkringsavgifter och minskade transfereringar till icke-statliga organ), Frankrike i 
augusti 1995 (finanspolitiska åtgärder för att minska det statliga budgetunderskottet), i 
november 1995 (genomgripande reform av det sociala trygghetssystemet) och i maj 1996 
(utgiftsnedskärningar och återställande av jämvikten i socialförsäkringsbudgeten), av den 
nybildade regeringen i Österrike i april 1996 (utgiftsnedskärningar, skattehöjningar och 
åtgärder för att reformera pensionssystemet) samt av den tyska regeringen också i april 
1996 (utgiftsnedskärningar). 
Den lägre genomsnittliga ekonomiska tillväxten under 1996 jämfört med vad man räknade 
med när de flesta av dessa budgetplaner gjordes upp, gör det svårare att minska 
budgetunderskotten i år. Flera medlemsstater har redan tillkännagivit ytterligare åtgärder 
(t.ex. frysning av vissa typer av utgifter i Tyskland och Frankrike) för att motverka en del 
av de budgetöverskridanden som uppstått som den effekt den svagare tillväxten har haft på 
skatteintäkter och sociala transfereringar, och andra kommer troligen att presentera 
liknande åtgärder under de närmaste månaderna. 
Under förutsättning att alla de åtgärder som har beslutats genomförs fullt ut i respektive 
medlemsstat är en betydande förbättring i det underliggande budgetläget i sikte. Det 
förtjänar emellertid att upprepas att även om dessa åtgärder är mycket glädjande är de i en 
-21-
rad fall fortfarande otillräckliga, både med hänsyn till problemets omfattningen som i 
förhållande till de mål man har ställt upp i de nationella konvergensprogrammen. 
//. 1.4 Konkurrenskraft 
I 1995 års riktlinjer upprepades betydelsen av att genomföra reformer som syftar till att 
förstärka de underliggande tillväxtfrämjande faktorerna samt förstärka dynamiken och 
konkurrenskraften hos gemenskapens ekonomier. 
Det är tydligt att den största bördan ligger på de enskilda medlemsstaterna när det gäller att 
erbjuda de förutsättningar som krävs för att skapa och upprätthålla en verkligt god 
konkurrens. Detta kan endast uppnås genom en riktig inriktning på den ekonomiska- , 
budget- och socialpolitiken så att dessa förblir förenliga med medlemsstaternas mål på det 
här området. Dessa nationella ansträngningar måste emellertid kompletteras med åtgärder 
på gemenskapsnivå. 
Det krävs att man ständigt understryker vikten av att på gemenskapsnivå utnyttja till fullo 
de möjligheter som den inre marknaden erbjuder. Totalt sett var 89,7 % av direktiven 
rörande den inre marknaden införlivade i nationell lagstiftning i april 1996. Danmark hade 
den högsta införlivandegraden (96,6 %) följt av Nederländerna, Förenade kungariket, 
Luxemburg och Spanien. De områden som fortsätter att innebära de största problemen när 
det gäller genomförandet av direktiven från vitboken är offentlig upphandling, försäkring 
samt immateriell och industriell äganderätt. 
Insatser för att höja konkurrenskraften intensifieras i och med kommissionens nyligen 
framlagda förslag angående en förtroendepakt för sysselsättning, för att förstärka 
ansträngningarna inom de specifika områdena forskning och utveckling, transeuropeiska 
nät och främjande av dynamiska små och medelstora företag. 
Detta kommissionsinitiativ förstärker de åtgärder som redan har vidtagits inom 
gemenskapen på en lång rad områden rörande konkurrenskraft. Gemenskapen har fortsatt 
sina ansträngningar under de senaste åren i syfte att komplettera programmet för den inre 
marknaden med upprättandet av ett effektivt konkurrensregelverk som skall säkerställa att 
företagen i medlemsstaterna drivs effektivt och framgångsrikt. Nedan följer de viktigaste 
insatserna: 
• Kommissionen lade förra året fram viktiga förslag på telekommunikationsområdet som 
syftade till att säkerställa en ökad liberalisering av regelverket. En sådan liberalisering är 
av avgörande betydelse för gemenskapens strävanden när det gäller 
informationssamhället. Införandet av full konkurrens på telemarknaden påverkar 
-22-
konkurrensförmågan för hela gemenskapsekonomin. Kommissionen lade även fram 
förslag om posttjänsterna inom gemenskapen. 
Konkurrenspolitiken har också fått en allt större betydelse för att stärka 
gemenskapsindustrins konkurrenskraft. Kommissionen har under 1995 sett över 
gemenskapens bestämmelser för stöd till små och medelstora företag, till varvsindustrin 
samt till forskning och utveckling. 
Åtgärder har genomförts på området rättslig och administrativ förenkling-
Rådgivande gruppen för konkurrenskraft som består av experter och industriledare på 
hög nivå under ordförandeskap av C. Ciampi utsågs av kommissionen och lade fram en 
rapport till Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995. 
Europeiska rådets möte i Madrid beaktade kommissionens rapport om de små och 
medelstora företagens möjliga nyckelroll som en potentiellt viktig sektor för att skapa 
tillväxt och sysselsättningsmöjligheter. I kommissionens rapport framhölls emellertid att 
dessa små och medelstora företag behövde stöd genom särskilda åtgärder och ett 
företagsklimat som gynnar utvecklingen av små och medelstora företag. Rådet bad 
därför kommissionen att lägga fram förslag om hur man kan tillvarata de små och 
medelstora företagens potential, förbättra deras konkurrensmässiga ställning och 
uppmuntra dem i deras affärsverksamhet såväl i Europa som internationellt. 
Kommissionen godkände den 20 mars 1996, som ett svar på denna begäran, ett förslag 
till ett nytt flerårigt program för små och medelstora företag avseende perioden 1997 -
20004 som har förelagts rådet. 
Vissa framsteg gjordes även under föregående år när det gäller de transeuropeiska 
näten (TEN) inom transport-, telekommunikations- och energisektorerna. Europeiska 
rådets möte i Madrid uppmanade medlemsstaterna att ge högsta prioritet åt ett effektivt 
genomförande av projekten för de transeuropeiska näten (TEN-projekten) och bad 
Ekofin-rådet att fatta de nödvändiga besluten om att komplettera de finansiella resurser 
som för närvarande har öronmärkts för dessa nät. 
Gemenskapsåtgärder inom ramen för struktur- och sammanhållningsfonderna, vars syfte 
är att ge stöd åt de fysiska och mänskliga resurserna i de svagare regionerna inom 
gemenskapen, fortsätter att på ett viktigt sätt bidra till en balanserad utveckling av alla 
områden. 
Slutligen genomför gemenskapen aktiva insatser på miljöskyddsområdet, såväl internt 
som på internationell nivå i olika forum. För att öka miljöpolitikens möjligheter att 
skapa sysselsättning, underströk Europeiska rådet i Madrid att en sådan politik bör 
grundas på marknadsmässiga styrmedel, däribland skattestyrmedel. 
4 Dokument KOM(96) 98 slutl. av den 20 mars 1996. 
-23-
II. 1.5 Sysselsättning och arbetsmarknad 
I 1995 års riktlinjer underströks den avgörande roll som en mer aktiv och effektiv 
arbetsmarknadspolitik kommer att spela för att uppnå såväl en varaktig högre ekonomisk 
tillväxt som för att öka den tillväxtens förmåga att skapa arbetstillfällen. Av diskussionen i 
del 1 framgick att tillväxtutvecklingen under 1995 allmänt inte infriade förväntningarna och 
inte var tillräckligt hög för skapa en betydande ökning av sysselsättningen. Men förutsatt 
att betydande framsteg kommer att göras för att ytterligare återställa balansen i den 
makroekonomiska politiken, skulle gemenskapen gradvis kunna slå in på en väg mot 
varaktig, högre sysselsättningsskapande tillväxt. 
Ett avgörande inslag i gemenskapens strategi för att skapa sysselsättning är betydelsen av 
att öka antalet arbetstillfällen som är knutna till en viss produktionsnivå ("tillväxtens 
sysselsättningsinnehåll"). Det är emellertid viktigt att påpeka att det är svårt att efter endast 
en kort tidsperiod dra slutsatser om i vilken utsträckning underliggande framsteg görs på 
detta område. Detta beror på att den uppmätta arbetsproduktiviteten varierar betydligt 
under olika stadier av konjunkturcykeln, vilket förklaras av att sysselsättningen reagerar 
med viss eftersläpning på förändringar i den ekonomiska tillväxten. Den tillgängliga 
statistiken verkar dock peka på en viss förbättring i tillväxtens sysselsättningsinnehåll i 
några länder, men inte på någon avgörande förändring i flertalet av länderna eller avseende 
genomsnittet för gemenskapen. 
Tabell 8 
Tillväxt, sysselsättning och produktivitet 
Real BNP-tillväxt (i % per år) Sysselsättning (i % per år.) Arbetsproduktivitet (i % per år.) 
74-85 86 90 91-95 Memo 
7995 74-85 86-90 91-95 Memo 
1995 74-85 86 90 91-95 Memo 
1995 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 
USA 
JAP 1.8 
2.0 
1.7 
2.5 
1.9 
2.2 
3.8 
2.8 
1.8 
1.9 
2.2 
2.2 
2.7 
1.8 
1.4 
2.0 
2.3 
3.6 3.0 
1.4 
3.4 
1.9 
4.5 
3.2 
4.6 
3.0 
4.6 
3.1 
3.0 
5.1 
3.4 
2.3 
3.3 
3.3 
2.8 
4.5 1.3 
2.0 
1.8 
1.3 
1.4 
1.1 
4.8 
1.1 
2.4 
1.9 
2.0 
1.1 
-0.8 
0.1 
1.2 
1.3 
2.2 
1.3 1.9 
2.6 
1.9 
2.0 
3.0 
2.2 
8.6 
3.0 
3.2 
2.4 
1.8 
2.5 
4.2 
3.0 
2.4 
2.5 
2.0 
0.9 -0.3 
0.5 
-0.2 
1.0 
-1.4 
0.1 
0.1 
0.9 
0.5 
-0.1 
0.7 
-0.4 
0.3 
0.8 
-0.2 
0.0 
1.8 
0.7 1.1 
0.3 
1.5 
0.9 
3.3 
0.8 
1.0 
0.6 
3.1 
1.9 
0.7 
1.1 
0.2 
1.0 
1.8 
1.3 
2.1 
1.5 -0.4 
-0.4 
0.0 
0.9 
-0.4 
-0.1 
1.5 
-1.0 
2.7 
0.7 
1.1 
-0.4 
-3.6 
-2.2 
-1.2 
-0.5 
1.0 
0.8 0.4 
1.5 
-0.3 
0.9 
2.7 
1.2 
3.8 
-0.4 
2.5 
1.4 
-0.1 
-0.6 
2.2 
1.6 
0.6 
0.6 
1.5 
0.3 2.1 
1.5 
1.9 
1.6 
3.4 
2.1 
3.7 
1.8 
1.2 
2.0 
1.6 
2.6 
2.4 
1.0 
1.6 
2.0 
0.5 
3.0 1.9 
1.2 
1.9 
1.0 
1.2 
2.4 
3.6 
2.4 
1.5 
1.2 
2.2 
3.9 
3.2 
1.2 
1.5 
1.9 
0.6 
3.0 1.7 
2.4 
2.6 
0.7 
1.8 
1.2 
3.3 
2.3 
-0.3 
1.2 
0.9 
1.5 
2.9 
2.3 
2.4 
2.0 
1.1 
0.5 1.6 
1.1 
2.2 
1.1 
0.3 
1.0 
4.6 
3.4 
0.7 
1.0 
1.9 
3.1 
2.0 
1.4 
1.8 
1.9 
0.6 
0.6 
Källa Kommissionens prognoser våren 1996. 
-24-
I Spanien förefaller de arbetsmarknadsreformer som har genomförts under de senaste åren 
ha bidragit till en mycket stark sysselsättningsökning under 1995 (2,7 % mot bakgrund av 
en BNP-tillväxt på 3 %) och den väntas fortsätta under 1996. Även i Frankrike, 
Nederländerna och, i mindre utsträckning, Belgien förefaller nyligen vidtagna åtgärder att 
ha bidragit till en något mer gynnsam utveckling av sysselsättningen i förhållande till 
tillväxten under 1995 än vad som kunde ha väntats på grundval av historiska trender. För 
Danmarks del kan den gynnsamma sysselsättningsutvecklingen delvis bero på den aktiva 
arbetsmarknadspolitik som har bedrivits. Beroende på den höga tillväxten skedde 1995 en 
mycket stark sysselsättningsökning i Irland för andra året i följd. Däremot har 
sysselsättningsutvecklingen i Tyskland hämmats av fortsatta nedskärningar inom landets 
stora tillverkningsindustrier under trycket av en försämring av konkurrenskraften, och 
betydande förluster av arbetstillfällen har gjorts i Italien inom de tjänstesektorer som i 
ökande utsträckning utsatts för konkurrensmässigt tryck och som har skadats av flera år av 
mycket svag tillväxt i den inhemska konsumtionen. 
I riktlinjerna underströks också betydelsen av de fem prioritetsområden som fastställts av 
Europeiska rådet i Essen samt rådsmötes uppmaning till medlemsstaterna att genomföra 
denna strategi, genom att utarbeta fleråriga program i vilka det redogörs för deras politiska 
avsikter på detta område. Genom att dessa program ger en sammanhängande redogörelse 
för befintliga eller planerade nationella åtgärder bör de bli ett viktigt instrument för 
övervakning och bedömning av de framsteg som görs i fråga om genomförandet av 
arbetsmarknadspolitiken. För att programmens effektivitet skall säkerställas bör de 
samordnas bättre med konvergensprogrammen. Därigenom markeras att åstadkommande 
av konvergens, tillväxt och sysselsättning är oupplösligt förenade. Vissa förändringar i 
programmens nuvarande innehåll och utformning kommer också att krävas, inklusive 
nationella mål för specifika åtgärder och större betoning på frågor på medellång och lång 
sikt. 
Den första bedömningen av de framsteg som gjorts vad gäller genomförandet av 
gemenskapens sysselsättningsstrategi lades fram för Europeiska rådet i Madrid i en 
gemensam rapport från Ekofin-rådet, rådet för sociala frågor och kommissionen. I 
rapporten belystes och lovordades de stora ansträngningar medlemsstaterna gjort sedan 
mötet i Essen, särskilt att länderna erkänt att det är nödvändigt att använda ett integrerat 
tillvägagångssätt som bygger på sambandet mellan makroekonomisk och strukturell 
sysselsättningspolitik. I rapporten betonades dock att ytterligare kraft måste ges åt 
arbetsmarknadsreformerna i medlemsstaterna om en avgörande förbättring i gemenskapens 
sysselsättningssituation skall kunna förverkligas. I rapporten pekades en rad åtgärder ut 
som betydelsefulla för förstärkningen av de nationella initiativen vad gäller 
sysselsåttningsreformer. På grundval av rekommendationerna i den gemensamma rapporten 
anmodade Europeiska rådet i Madrid medlemsstaterna att prioritera ett antal 
-25-
handlingsområden i sina fleråriga sysselsättningsprogram. På grundval av programmen och 
ett antal indikatorer kommer den gemensamma ansträngningen att förbättra både 
sysselsättningssituationen och åtgärdernas effektivitet att utvärderas på gemenskapsnivå. 
Sedan mötet i Madrid har debatten om arbetsmarknadsreformer fokuserats och byggt på 
förslaget från kommissionens ordförande om en sysselsättningspakt. Sysselsättningspakten 
är avsedd att ge innehåll åt Madridmötets försäkran om att målet att skapa arbetstillfällen 
fortfarande är Europeiska unionens högsta politiska prioritet under de närmaste åren. 
Paktens makroekonomiska och strukturpolitiska ramar kommer att grunda sig på den 
strategi som utvecklas i dessa och tidigare riktlinjer och de tillämpliga 
gemenskapsinstrumenten kommer också att användas för att skapa dynamik, tillväxt och 
sysselsättning. Pakten syftar till att nå fram till konkreta politiska åtaganden tillsammans 
med arbetsmarknadens parter i fråga om åtgärder som specifikt har att göra med skapande 
av arbetstillfällen. 
-26-
11.2 Ekonomiska utsikter 
Det försämrade ekonomiska klimatet i slutet av 1995 och början av 1996 har försvårat 
uppgiften att minska arbetslösheten och återupprätta sunda offentliga finanser i 
gemenskapen. En återhämtning av den ekonomiska aktiviteten väntas dock under andra 
halvåret 1996 och under 1997. Därigenom kommer sysselsättningen att öka igen och den 
nuvarande ökande arbetslöshetstrenden att vända. För att en väsentlig och varaktig 
minskning av arbetslösheten skall kunna uppnås är det dock nödvändigt att upprätthålla en 
kraftig ekonomisk tillväxt under en längre tid och att göra ytterligare framsteg när det 
gäller strukturella reformer. 
11.2.1 Tillväxtsutsikter 
Den senaste ekonomiska avmattningen, osäkerheten på arbetsmarknaden och de osäkra 
inkomstförhållandena har minskat konsumenternas förtroende. Företagens tillförsikt har 
minskat på grund av omotiverade växelkursrörelser, frånvaron av tydliga tecken på en 
återhämtning av slutlig efterfrågan och varaktiga strukturella svagheter. Trots detta börjar 
man kunna skönja tecken på att förtroendet har slutat att minska och att efterfrågan 
eventuellt kan börja tillta igen i ett antal länder. Följaktligen väntas den ekonomiska 
aktiviteten i gemenskapen nå sin lägsta nivå under loppet av det första halvåret i år. 
Mot bakgrund av sunda fundamenta (särskilt låg 
inflation och relativt god investeringslönsamhet) och 
av att de monetära och finansiella förhållandena är 
gynnsammare väntas gemenskapens ekonomi 
återhämta sig under andra halvåret 1996, vilket 
också förstärks av att den pågående 
lageranpassningen når sitt slut. Expansionen väntas 
tillta gradvis under 1997. I kommissionens senaste 
ekonomiska prognoser väntas den ekonomiska 
tillväxten i gemenskapen som helhet bli runt 1,5 % i 
år och runt 2,5% år 1997. Motorn i uppsvinget 
väntas vara en förhållandevis stor export till länder 
utanför gemenskapen, en förnyad förstärkning av 
investeringarna och en fortsatt måttlig, men gradvis 
tilltagande privat konsumtion. Tabell 9 
Real BNP 
(Årlig förändring i %) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1993 
-1.6 
1.5 
-1.2 
-1.0 
-1.2 
-1.5 
3.1 
-1.2 
0.0 
0.2 
0.4 
-1.2 
-1.2 
-2.2 
2.2 
-0.6 1994 
2.2 
4.4 
2.9 
1.5 
2.1 
2.7 
6.7 
2.1 
3.3 
2.7 
3.0 
1.0 
4.0 
2.6 
3.8 
2.8 1995 
1.9 
2.6 
1.9 
2.0 
3.0 
2.2 
8.6 
3.0 
3.2 
2.4 
1.8 
2.5 
4.2 
3.0 
2.4 
2.5 1996 
1.1 
1.3 
0.5 
2.0 
2.0 
1.0 
5.6 
1.8 
2.6 
1.8 
0.7 
2.3 
3.0 
1.2 
2.4 
1.5 1997 
2.3 
2.7 
1.8 
2.5 
2.9 
2.1 
4.9 
2.7 
3.0 
2.5 
1.1 
2.8 
3.6 
2.0 
3.0 
2.4 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
-27-
I Tyskland, Frankrike och ett antal grannländer kommer de negativa följderna av den 
kraftiga apprecieringen av valutan våren 1995 att klinga ut, delvis på grund av att de 
inledande överreaktionerna på valutamarknaderna upphört. Med ytterligare stöd av en 
kraftig räntesänkning och ett väntat återupprättat förtroende väntas aktiviteten komma 
igång under 1996 och stärkas 1997. I Italien, Sverige, Spanien och andra länder väntas en 
fortsatt ombalansering av sammansättningen av den makroekonomiska politiken, som i 
varierande utsträckning har hjälpt deras valutor att återvinna förlorad mark, bidra till att 
sänka räntorna på kort och medellång sikt samt att öka förtroendet och därigenom främja 
en återhämtning av den inhemska efterfrågan senast under andra halvåret 1996, samtidigt 
som tillväxtens exportberoende minskas. I Förenade kungariket bör lättnaderna av penning­
politiken, förbättringarna på bostadsmarknaden och en förmånlig konkurrensmässig 
ställning underhålla en fortsatt icke-inflatorisk tillväxt. 
Inte desto mindre präglas de ekonomiska utsikterna av väsentliga osäkerheter. I länder vars 
valutor apprecierade 1995 har verkningarna av det försämrade konkurrensläget ännu inte 
helt övervunnits, och i de flesta länder vars valutor deprecierade 1994-95 har 
ränteskillnaderna gentemot den tyska marken förblivit förhållandevis höga. I det nuvarande 
försiktiga klimatet och med tanke på den höga arbetslösheten, kan företagens och 
konsumenternas positiva reaktioner på förbättrade ekonomiska och monetära förhållanden 
och på minskade budgetobalanser komma att bli svagare och ske senare än normalt. 
Om framstegen mot sundare offentliga finanser och strukturreformer skulle hindras av ett 
ökat socialt och politiskt motstånd, skulle detta kunna undergräva trovärdigheten i de 
angivna målen för den ekonomiska politiken och förstärka tvivlen hos vissa observatörer på 
att ett tillräckligt antal medlemsstater kommer att vara redo att delta i EMU den 1 januari 
1999. En sådan utveckling skulle leda till att de långa räntorna steg och skulle kunna skapa 
en risk för spänningar på valutamarknaderna. Detta skulle ha allvarliga följder för 
möjligheterna till en förnyad och hållbar återhämtning och sysselsättnings uppgång. 
Vissa av de osäkra moment som omger de ekonomiska utsikterna skulle dock kunna peka i 
en positiv riktning. Eftersom underliggande ekonomiska fundamenta i gemenskapen för 
närvarande är gynnsamma och ombalanseringen av politikens sammansättning väntas 
fortsätta, skulle uppsvinget av den ekonomiska aktiviteten kunna erbjuda positiva 
överraskningar när förtroendet väl är återvunnet. 
-28-
11.2.2 Sysselsättningstrender 
Sysselsättning ~ Mot bakgrund av den förutsedda svaga expansionen av den ekonomiska 
aktiviteten i början av 1996, väntas sysselsättningen fortsätta att utvecklas svagt under de 
kommande månaderna. Under förutsättning att den ekonomiska tillväxten tilltar enligt 
prognoserna, skulle dock nya arbetstillfällen åter börja skapas under andra halvåret 1996 
och i större omfattning under 1997. Den totala sysselsättningen väntas öka med endast 
0,25 % i år och med 0,5 % nästa år. 
Det är inte alla medlemsstater som väntas fa del 
av denna blygsamma ökning av antalet nya 
arbetstillfällen under 1996. I Tyskland och 
Österrike väntas sysselsättningen minska 
betydligt. Om denna förutsägelse besannas 
kommer 1996 att bli det femte året i rad som 
arbetstillfällen går förlorade i Tyskland, där 
ekonomin lider av en hög relativ kostnadsnivå. I 
de flesta andra medlemsstater har 
förväntningarna om ökad sysselsättning likaledes 
justerats nedåt. I Belgien, Danmark, Frankrike 
och Portugal väntas sysselsättningen nu stagnera 
eller sjunka i år. Å andra sidan väntas skapandet 
av nya arbetstillfällen förbli relativt starkt (1 % 
eller mer) i Grekland, Spanien, Irland, 
Luxemburg, Nederländerna, Finland och 
Förenade kungariket. Med utgångspunkt i de 
nuvarande antagandena om tillväxten väntas sysselsättningen öka i större utsträckning 
under 1997. Men på grund av att många arbetstillfällen fortfarande kommer att gå förlorade 
inom tillverkningssektorn, väntas sysselsättningen fortsätta att sjunka i Tyskland och, på 
grund av den låga tillväxten i ekonomin, även i Österrike. 
Arbetslöshetstrender — Mot bakgrund av den svaga sysselsättningsutvecklingen i 
gemenskapen 1996-97, väntas arbetslösheten fortsätta att öka under de närmaste 
månaderna, innan den långsamt börjar sjunka under loppet av andra halvåret 1996. För året 
som helhet väntas arbetslösheten ligga kvar på förra årets nivå på nära 11 % av den civila 
arbetsföra befolkningen. Nästa år kan den komma att långsamt sjunka till 10,75 % i 
genomsnitt och möjligen nå 10,5 % mot slutet av året. 
Trenderna för arbetslösheten i de enskilda medlemsstaterna återspeglar till stor del de 
väntade sysselsättningstrenderna. I år väntas andelen arbetslösa öka väsentligt (med en halv Tabell 10 
Arbetsmarknadsutsikter 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Syselsättnings-
ökning 
(% per år) 
1995 
0.4 
1.5 
-0.3 
0.9 
2.7 
1.2 
3.8 
-0.4 
2.5 
1.4 
-0.1 
-0.6 
2.2 
1.6 
0.6 
0.6 1996 
-0.1 
0.0 
-0.8 
1.0 
1.4 
0.0 
2.3 
0.2 
1.7 
1.0 
-1.0 
-0.1 
1.7 
0.6 
0.9 
0.2 1997 
0.7 
0.7 
-0.1 
1.2 
1.5 
0.6 
1.7 
0.4 
2.6 
1.4 
-0.4 
0.5 
2.1 
1.0 
1.0 
0.6 Andel arbetslösa 
{% av arbetskraften) 
1995 
9.9 
6.8 
8.3 
9.1 
22.9 
11.5 
14.4 
11.8 
2.9 
7.3 
4.0 
7.2 
17.2 
9.2 
8.8 
10.9 1996 
10.1 
6.1 
9.3 
9.1 
22.5 
11.7 
13.4 
11.8 
3.0 
7.2 
4.6 
7.4 
16.3 
8.8 
8.4 
10.9 1997 
9.8 
5.8 
9.4 
9.0 
22.1 
11.7 
12.8 
11.7 
2.9 
7.0 
5.1 
7.2 
15.0 
8.3 
8,0 
10.8 
Källa: Kommissionensprognoser våren 1996. 
-29-
procentenhet eller mer) i Tyskland och Österrike, även om arbetslösheten i Österrike förblir 
låg i förhållande till den genomsnittet i gemenskapen. I Belgien, Frankrike och Portugal kan 
förhållandena också komma att försämras och i Italien räcker den långsamma ökningen av 
sysselsättningen endast till att stabilisera arbetslösheten. 
Å andra sidan väntas arbetslösheten fortsätta att minska i sex medlemsstater. Detta 
inbegriper de tre länder i vilka arbetslösheten har slagit hårdast (Irland, Finland och 
Spanien), även om andelen arbetslösa fortsätter att vara extremt hög i dessa länder. I alla 
tre länderna motverkas effekterna av den kraftiga sysselsättningsökningen delvis av en 
väsentlig ökning av arbetskraften. Den mest positiva utvecklingen väntas i Förenade 
kungariket och Danmark, där en ytterligare minskning på runt en halv procentenhet väntas 
fa ner arbetslösheten till en nivå väsentligt under genomsnittet i gemenskapen. År 1997 
väntas arbetslösheten minska i varierande utsträckning i alla medlemsstater utom tre. I 
Tyskland och Frankrike kommer andelen arbetslösa förmodligen att stabiliseras och i 
Österrike kan den stiga ytterligare. 
* * 
För gemenskapen som helhet har trenderna för tillväxten och arbetslösheten den senaste 
tiden varit en besvikelse. Framstegen mot de mål som anges i artikel 2 i fördraget, nämligen 
en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt och en hög nivå i fråga om sysselsättning har inte 
varit tillräckliga. Utvecklingen under den senaste tiden och även den väntade utvecklingen 
har gett upphov till tvivel om huruvida det går att uppnå målen i kommissionens vitbok från 
1993 om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning vad gäller att skapa ytterligare 15 
miljoner arbetstillfällen och halvera arbetslösheten (jämfört med dess nivå 1994) fram till år 
2000. Därför måste bestämda ansträngningar göras både på det makroekonomiska och det 
strukturella området i syfte att förstärka skapandet av varaktiga arbetstillfällen. 
11.2.3 Konvergens 
Prisstabilitet— Framgångarna när det gäller att sänka inflationen i gemenskapen och i 
medlemsstaterna väntas bestå under detta och nästa år. Den genomsnittliga inflationen i 
gemenskapen, mätt som deflatorn för den privata konsumtionen, väntas falla till runt 2,5 % 
i år och stanna på en något lägre nivå 1997. 
Utsikterna till en låg och sjunkande inflation är inte enbart en följd av att produktionsgapet 
i gemenskapens ekonomi nyligen växt och väntas behålla den omfattningen, utan även av en 
ökad trovärdighet för att den ekonomiska politiken skall kunna bekämpa inflationen. Denna 
trovärdighet är djupt rotad i Tyskland och i länder vars valutor är nära knutna till den tyska 
-30-
marken. I ett antal andra länder har 
penningpolitiken bedrivits med avsevärd 
framgång i syfte att få ner inflationen till en 
förutbestämd nivå. I Italien, Sverige, Spanien 
och Portugal har inflationsbekämpningens 
trovärdighet förstärkts av att centralbankerna 
har blivit oberoende och i Finland av att 
viktiga åtgärder i den riktningen har 
genomförts. I dessa länder spelar 
genomförandet av finanspolitiken en särskilt 
viktig roll för att förankra låga 
inflationsförväntningar och för att bibehålla 
förtroendet för valutan. I alla länderna har en 
klart inflationsbekämpande penningpolitik i 
kombination med mer trovärdiga 
ansträngningar att placera de offentliga 
finanserna på en fast grund vid olika 
tidpunkter lett till väsentliga apprecieringar av deras valutor från tidigare låga nivåer. Detta 
väntas ytterligare bidra till att sänka inflationen och borde i sin tur underlätta en gradvis 
eftergift av penningpolitiken, vilken har begränsat den inhemska efterfrågan i dessa länder. 
I gemenskapen som helhet och i de flesta medlemsstaterna väntas ökningen av den 
nominallönen per anställd förbli förenlig med kravet på att bevara en låg inflation och 
främja skapandet av nya arbetstillfällen. I genomsnitt väntas de nominella lönerna öka med 
runt 3,5 % i år och med något mindre nästa år, mot bakgrund av en väntad inflationstakt på 
runt 2,5 % per år. Reallönekostnaderna väntas fortsätta att öka i en lägre takt än 
produktionsökningen, och därigenom bidra till en ytterligare förbättring av företagens 
totala lönsamhet. Tabell 11 
Pris- och löneutveckling1 
(årlig procentuell förändring) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Priser 
1995 
1.5 
1.8 
2.0 
9.3 
4.6 
1.6 
2.5 
5.7 
2.0 
1.1 
2.2 
4.2 
1.1 
2.7 
2.6 
3.0 1996 
2.0 
1.8 
1.6 
8.3 
3.6 
1.8 
2.3 
4.1 
1.7 
1.9 
2.1 
3.1 
1.0 
1.7 
2.7 
2.6 1997 
1.8 
2.4 
1.6 
7.0 
3.2 
1.6 
2.4 
3.5 
2.1 
2.0 
1.6 
3.0 
1.5 
2.5 
2.5 
2.4 Nominallön per 
anställd 
1995 
1.9 
3.3 
3.8 
12.5 
2.4 
2.4 
3.1 
5.2 
3.9 
3.0 
3.8 
4.6 
5.3 
3.0 
3.1 
3.5 1996 
1.7 
3.9 
2.6 
11.1 
3.8 
2.3 
4.0 
5.4 
3.5 
1.9 
3.0 
4.6 
4.0 
5.2 
3.6 
3.4 1997 
2.2 
3.6 
2.4 
9.6 
3.6 
2.5 
5.0 
4.8 
3.8 
2.5 
2.9 
4.0 
4.0 
4.5 
3.6 
3.2 
1 Deflator för den privata konsumptionen resp. nominella 
löner per anställd 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
I vissa låginflationsländer, särskilt Tyskland, har en förhållandevis dämpad efterfrågan och 
den försämrade konkurrenskraft som är förenad med valutaappreciering begränsat 
möjligheterna att vältra över arbetskostnaderna på priserna, vilket medfört att 
vinstmarginalerna krympt avsevärt i de konkurrensutsatta sektorerna. Naturligtvis kan inte 
löneutvecklingen omedelbart anpassas till växelkursrörelserna och vid tydliga 
överreaktioner är en marknadsledd korrigering av växelkurserna med säkerhet det mest 
önskvärda alternativet. För att landet skall kunna säkerställa sin konkurrensmässiga 
ställning och förbli attraktivt för privata investeringar är det dock nödvändigt att 
löneavtalen hålls inom rimliga gränser, samtidigt som åtgärder genomförs för att öka 
produktiviteten och sysselsättningen. 
-31-
Omvänt väntas reallönerna i vissa deprecierande länder, särskilt Italien, återvinna lite av den 
terräng som förlorats under de senaste åren. I dessa länder finns en risk för att 
arbetstagarna genom högre lönekrav alltför snabbt skall försöka återfå den köpkraft de 
förlorat under de senaste åren och därigenom underblåsa en pris-lönespiral. I stället bör en 
fortsatt anpassad löneutveckling tillsammans med en riktig och trovärdig finanspolitik 
medföra en appreciering av dessa valutor och därvid lätta (det importerade) 
inflationstrycket. En sådan politik genomfördes framgångsrikt i Sverige förra året. Enligt 
prognosen för 1996 kommer dock de nominella lönerna i år att öka i väsentligt högre takt 
trots att konsumentpriserna väntas stiga långsammare. Denna löneutveckling riskerar att 
komma i konflikt med stabilitetsmålet och verkar inte tillräckligt väl återspegla behovet av 
att behålla och skapa arbetstillfällen. Dessutom kan den i kombination med den betydande 
apprecieringen av kronan komma att hota konkurrenskraften. 
Inflationen (deflatorn för den privata konsumtionen) väntas stanna under 3 % under 1996-
97 i de länder som redan uppfyller detta mål. I de sju länder i vilka inflationen inte 
överskred 2 % förra året (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Luxemburg, 
Nederländerna och Finland) väntas den förbli under det värdet i år och nästa år (möjligen 
med undantag av Danmark och Luxemburg). 1995 års allmänna riktlinjer innehöll en 
rekommendation att länder med en inflationstakt på mellan 2 och 3 % skulle sikta på att 
närma sig eller nå under 2%. I detta avseende väntas vissa framsteg göras under 1996 
(Irland, Österrike, Sverige) men, åtminstone med utgångspunkt i de antaganden som för 
närvarande ligger till grund för prognosen, i mindre utsträckning under 1997 (på grund av 
en eventuell uppåtgående tendens i Danmark, Irland, Luxemburg och Sverige). 
Synliga förbättringar väntas i de fyra länder i vilka inflationen för närvarande överstiger 
3 %. Med fortsatta ansträngningar kommer inflationen i Spanien och Portugal förmodligen 
att närma sig den övre gräns som anges i riktlinjerna (3 %) 1997. Mot bakgrund av att 
importpriserna ökar i märkbart lägre takt och de indirekta skatterna inte ökar mera, väntas 
konsumentprisinflationen i Italien sjunka till 3,5 % 1997. I Grekland bör det med 
kraftfullare ansträngningar, särskilt vad gäller budgeten, vara möjligt att minska inflationen 
ytterligare till under de 7 % som för närvarande förutses för 1997. 
Budgetutsikter för 1996-97 — Ett stort antal medlemsstater har vidtagit väsentliga åtgärder 
för att konsolidera sina offentliga finanser 1996 och i många fall även 1997. Enligt 
kommissionens uppskattningar av de konjunkturjusterade budgetsaldona, innebär de 
nuvarande budgetplanerna en minskning av det underliggande budgetunderskottet med i 
storleksordningen 0,75 procentenheter av gemenskapens BNP 1996 och, med den nu kända 
politiken, med ytterligare 0,75 procentenheter 1997. Trots detta väntas den offentliga 
-32-
nettoupplåningen i gemenskapen minska betydligt mindre 1996 än vad som tidigare 
förutsågs, enligt kommissionens tidigare prognoser, vilka tar hänsyn till att tillväxten är 
lägre än väntat. Det genomsnittliga budgetunderskottet väntas minska med en halv 
procentenhet till strax under 4,5 % av gemenskapens BNP 1996 (jämfört med prognosen 
hösten 1995 på 3,75 % av BNP). 
De ekonomiska prognoserna omfattar ett scenario för 1997 som grundar sig på de åtgärder 
som redan har antagits eller offentliggjorts tillräckligt utförligt. Detta omfattar inte 
allmänna politiska avsikter, för vilka inga särskilda åtgärder ännu är kända. Prognoserna tar 
hänsyn till de ekonomiska paket som de tyska, franska, österrikiska och svenska 
regeringarna offentliggjorde i detalj under april och början av maj. De planerade 
anpassningsåtgärder som den belgiska regeringen nyligen offentliggjorde för 1997 ingår 
dock inte, eftersom man inte visste tillräckligt mycket om dem då prognoserna utarbetades. 
Förutom de länder som nämnts väntas en rad andra medlemsstater vidta åtgärder för att 
förbättra sin budgetmässiga ställning fram till 1997. Enligt scenariot för 1997 väntas det 
genomsnittliga faktiska budgetunderskottet falla till 3,5 % av BNP nästa år till följd av de 
nu kända åtgärderna, konjunkturförbättringarna och det låga ränteläget. 
Tabell 12 
Faktiskt och konjunkturjusterat offentligt 
budgetsaldo 
(% av BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Faktiskt saldo 
Nivå 
1995 
-4.5 
-1.4 
-3.5 
-9.2 
-6.23 
-5.0 
-2.4 
-7.1 
0.3 
-3.4 
-6.2 
-5.4 
-1;. (r 
-8.1 
-6.0 
-5.0 1996 
-3.2 
-0.9 
-3.9 
-8.1 
-4.8 
-4.2 
-2.0 
-6.3 
0.7 
-3.5 
-4.6 
-4.4 
-3.3 
-5.2 
-4.4 
-4.4 19971 
-3.7 
-0.6 
-2.9 
-6.9 
-3.7 
-3.0 
-1.6 
-5.2 
0.3 
-2.9 
-3.1 
-3.7 
-1.6 
-3.1 
-3.7 
-3.4 Konjunkturjusterat 
saldo 
Årlig förändring2 
1995 
0.5 
1.6 
-0.9 
2.6 
0.4 
0.5 
-2.0 
1.3 
-2.0 
-0.2 
-1.6 
0.2 
-1.2 
1.1 
0.6 
0.3 1996 
1.8 
1.0 
0.3 
1.0 
1.5 
1.1 
0.3 
0.8 
0.4 
0.2 
2.2 
0.9 
1.5 
2.8 
1.5 
0.9 1997' 
-0.9 
-0.2 
1.2 
0.8 
0.7 
0.9 
0.6 
0.8 
-0.6 
0.4 
2.0 
0.5 
0.7 
1.5 
0.3 
0.8 
1 Baserat på nu offentliggjorda åtgärder. 
' Ett positivt tal anger en förbättring av det 
konjunkturkorrigerade saldot. 
3 Denna tidsserie omfattar fortfarande social­
försäkringsbidrag enligt kontantprincipen. 
Preliminära räkenskaper enligt bokföringsmetoden 
hos de nationella myndigheterna visar siffror på 
- 5.8% av BNP för 1995. Tidsserien kommer att 
uppdateras enligt bokföringsmetoden, så snart 
vissa frågor rörande den korrekta tillämpningen av 
statistiska definitioner har k!ar!agts 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. Tabell 1 3 
Offentlig bruttoskuld 
(% av BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Nivå 
1995 
133.7 
71.9 
58.1 
111.5 
65.7 
52.4 
85.5 
124.8 
5.9 
79.0 
69.4 
71.6 
59.6 
79.9 
54.0 
71.2 1996 
132.2 
71.0 
61.5 
111.8 
67.8 
56.1 
81.3 
124.5 
6.2 
79.4 
72.4 
72.2 
62.5 
80.8 
55.5 
73.9 19971 
130.6 
68.7 
62.4 
111.4 
68.0 
57.8 
77.3 
122.8 
6.8 
78.7 
73.9 
71.8 
63.2 
79.6 
56.2 
74.3 Årlig 
förändring 
1996 
-1.5 
-0.9 
3.4 
0.3 
2.1 
3.7 
-4.2 
-0.3 
0.3 
0.4 
3.0 
0.6 
2.9 
0.9 
1.5 
2.7 19971 
-1.6 
-2.3 
0.9 
-0.4 
0.2 
1.7 
-4.0 
-1.7 
0.9 
-0.7 
1.5 
-0.4 
0.7 
-1.2 
0.7 
0.4 
1 Baserat på nu offentliggjorda åtgärder. 
Källa: Kommissionens prognoser våren 1996. 
-33-
Den utsträckning i vilken budgetsaldot väntas förbättras är inte tillräcklig för att stoppa 
ökningen av den genomsnittliga kvoten mellan bruttoskulden och BNP i gemenskapen. 
Bruttoskuldkvoten väntas öka med nästan 3 procentenheter till 74 % av BNP i år, innan 
den i stort sett stabiliseras på den nivån 1997. År 1996 väntas skuldkvoterna öka i alla 
medlemsstater utom fyra (Belgien, Danmark, Irland och Italien) men 1997 väntas de 
stabiliseras eller sjunka i runt två tredjedelar av medlemsstaterna. 
Enligt prognosen kommer alla länder utom Tyskland och Nederländerna att sänka sina 
faktiska underskott 1996, men de väntas inte uppnå de mål som fastställs både i de 
nationella konvergensprogrammen och i 1995 års riktlinjer. Endast tre medlemsstater 
(Danmark, Irland och Luxemburg) väntas ha faktiska underskott under referensvärdet på 
3 % i år. Särskilt stora minskningar av budgetunderskotten (nära 1 % av BNP eller mer) 
väntas i år i Belgien, Frankrike, Grekland, Spanien, Italien, Österrike, Portugal, Finland, 
Sverige och Förenade kungariket. 
Enligt det scenario för 1997 som bygger på en oförändrad politik, skulle Tyskland, 
Frankrike, Nederländerna och Finland ansluta sig till den grupp av länder, vars underskott 
är lägre än referensvärdet i Maastrichtfördraget och Österrike och Sverige väntas komma 
mycket nära det värdet. För ett antal länder, som ännu inte har offentliggjort tillräckliga 
detaljer om ytterligare åtgärder, krävs ytterligare ansträngningar i storleksordningen 0,75 % 
av BNP för att nå referensvärdet på 3 % (Belgien, Spanien, Portugal och Förenade 
kungariket). Endast Italien och Grekland väntas i det nuvarande scenariot överskrida 
referensvärdet för underskottet i högre grad med prognosticerade underskott på 5,25 % 
respektive 7 % av BNP. 
Med tanke på den otillfredsställande utvecklingen av tillväxten och sysselsättningen, är 
behovet av en förnyad återhämtningsprocess i gemenskapen akut. Den utmaning som 
politikerna står inför är att åstadkomma en förnyad förstärkning av förtroendet och 
skapandet av nya arbetstillfällen på kort sikt och samtidigt förbättra förutsättningarna för en 
starkare tillväxt och sysselsättning på medellång sikt. Detta kräver både en understödjande 
makroekonomisk politik, som innehåller en sund ombalansering av den makroekonomiska 
politiken, och en intensivare strukturpolitik som leder till sänkt arbetslöshet och ökar 
gemenskapens konkurrenskraft. Kommissionens ekonomiska årsrapport 1996 innehåller en 
utförlig analys av de politiska alternativ som står till buds under nuvarande omständigheter. 
Dessutom har kommissionen tagit emot yttranden från Europaparlamentet och Ekonomiska 
och sociala kommittén om den rapporten och diskuterat den med arbetsmarknadens parter. 
-34-
Mot denna bakgrund fastställer rekommendationen om 1996 års allmänna riktlinjer för den 
ekonomiska politiken den politik som är nödvändig för att uppnå gemenskapens mål i fråga 
om tillväxt, sysselsättning och konvergens. 

sr 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 211 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 
Katalognummer : CB-CO-96-237-SV-C 
ISBN 92-78-04435-0 
Byrån för Eui'opeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg