Ruta 2: Sysselsättningsutveckling och social utveckling Under 2019, före pandemin, fortsatte läget på arbetsmarknaderna i EU att förbättras trots att ekonomin i EU redan höll på att mattas av. Under 2019 ökade sysselsättningen ytterligare i EU och antalet sysselsatta låg på en ny rekordnivå. Sysselsättningsgraden ökade i nästan alla medlemsstater under 2019. Bulgarien registrerade den största ökningen (2,4 procentenheter), följt av Cypern (1,9 procentenheter), Grekland (1,6 procentenheter) och Kroatien (1,5 procentenheter). Arbetslösheten sjönk i nästan alla medlemsländer och nådde sitt lägsta värde sedan 2000 (6,5 %) i december 2019 och alla länder inledde 2020 med den lägsta arbetslösheten sedan 2013. Minskningen var särskilt stor i länder med hög arbetslöshet som Grekland och Kroatien (-2 procentenheter), Cypern (-1,3 procentenheter) och Spanien (-1,2 procentenheter), medan arbetslösheten i Sverige ökade med 0,4 procentenheter, och i Luxemburg och Litauen låg den kvar på samma nivå som 2018, men nivåerna var jämförelsevis ganska låga i alla tre fallen. Skillnaderna i arbetslöshet mellan länderna minskade alltså markant men var ändå stora före covid-19-utbrottet. Arbetskraftsdeltagande var också ganska motståndskraftigt mot nedgången före pandemin, medan långtids- och ungdomsarbetslösheten förbättrades i högre grad än övriga arbetsmarknadsindikatorer. Under 2019 sjönk arbetskraftsdeltagandet (15–64 år) bara i Frankrike (-0,4 procentenheter), Lettland (-0.2 procentenheter) och Estland (-0.2 procentenheter). Skillnaderna mellan länderna med det lägsta och högsta arbetskraftsdeltagandet var i stort sett oförändrade på cirka 16 procentenheter. Långtidsarbetslösheten sjönk i alla medlemsstater under 2019 och var i alla länder lägre än tre år tidigare. Den högsta långtidsarbetslösheten observerades i Grekland (12,2 % av arbetskraften), Italien (5,6 %) och Spanien (5,3 %). I nästan alla EU-länder sjönk ungdomsarbetslösheten under de tre åren fram till 2019, men den låg fortfarande på över 30 % i Grekland och Spanien och i Italien låg den precis under den nivån. Samtidigt varken arbetade eller studerade 10,1 % av de unga i åldern 15–24 år i EU under 2019. Flera medlemsstater (t.ex. Bulgarien, Cypern, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Kroatien, Rumänien, Slovakien, Spanien och Ungern) hade dessutom rekordnivåer på över 10 %. Fattigdom och social utestängning minskade ytterligare under 2019, men är fortfarande hög i flera medlemsstater. När det gäller fattigdomsrisken eller risken för social utestängning i EU sjönk andelen ytterligare till 21,4 % under 2019. Alla länder redovisade sjunkande nivåer de tre åren fram till 2019, utom Sverige och Luxemburg, som redovisade ökningar, men från jämförelsevis låga nivåer. Trots att fattigdomsrisken eller risken för social utestängning i Bulgarien minskade kraftigt från nästan 39 % till 32,5 % är denna nivå fortfarande högst i EU, följt av Rumänien och Grekland, som båda ligger över 30 %, medan Spanien, Lettland och Litauen hade nivåer över 25 %. Covid-19-utbrottet har dock dramatiskt förändrat den bilden. På några veckor ändrades utsikterna för 2020 till det värre. Det andra kvartalet 2020 var BNP nästan 15 % lägre än i slutet av 2019 (18 % för euroområdet) och sysselsättningen sjönk med 3 % eller med 6 miljoner personer (2,9 % för euroområdet). Detta är den största minskning som någonsin observerats i ett så tidigt skede av en konjunkturnedgång. Dessutom råder stor osäkerhet kring konsekvenserna av denna aldrig tidigare skådade chock eftersom de ekonomiska effekterna kan variera avsevärt mellan länderna beroende på bland annat faktorer som pandemins omfattning och ländernas olika branschspecialiseringar. Den utbredda användningen av system för korttidsarbete har lindrat krisens effekter på arbetslösheten. Arbetslösheten har visserligen ökat i alla medlemsstater, vilket är trendbrott mot tidigare år, men ökningen har varit relativt liten i de flesta länderna. Den utredda användningen av system för korttidsarbete bidrog till att dämpa den massiva förlusten av arbetstillfällen som många länder annars hade drabbats av efter de stora produktionsbortfallen under de två första kvartalen 2020. Det gäller framför allt i de länder som redan hade system för korttidsarbete. I de länder som nyligen infört sådana system, har de, delvis på grund av utformningen av systemen eller ett försenat genomförande, knappast dämpat den ökande arbetslösheten i jämförelse med vad som kunde ha förväntats på grundval av tidigare erfarenheter (figur 1). Fallet i arbetskraftsdeltagandet förklarar den sjunkande arbetslösheten i några medlemsstater. Konjunkturnedgångens allvar har gjort att många arbetslösa övergått i inaktivitet då de har slutat söka jobb. I nio medlemsstater, med över en tredjedel av EU:s befolkning, sjönk arbetskraftsdeltagandet. För EU som helhet sjönk arbetskraftsdeltagandet (15–64 år) från 73,5 % det fjärde kvartalet 2019 till 71,8 % det andra kvartalet 2020. I Italien speglar till exempel minskningen av arbetslösheten på 2 procentenheter mellan januari och april att arbetskraftsdeltagandet minskade med 3,5 procentenheter medan sysselsättningsgraden bara minskade med -1,7 procentenheter. Diagram: Faktisk arbetslöshet vid förekomst av system för korttidsarbete och prognos enligt Okuns lag Källa: ”Labour Markets and Wage Developments in Europe 2020” Anm. Okuns lag gäller det observerade förhållandet mellan arbetslöshet och förluster i ett lands produktioner. Coronakrisen drabbar de mest sårbara arbetstagarna mycket i högre grad än andra och det kan komma att krävas långvariga insatser för att minska den ökande sociala och ekonomiska ojämlikheten. Pandemins effekter på sysselsättningen skiljer sig åt mellan länder, branscher och grupper av arbetstagare. I synnerhet är sannolikheten större att de arbetstagare som är mest ekonomiskt utsatta (lågutbildade, lågavlönade och migranter födda utanför EU) och unga arbetstagare har ett jobb i en bransch som är särskilt utsatt för smittrisker (dvs. detaljhandel och hotell och restaurang). De flesta har atypiska anställningsformer. Om inga korrigerande åtgärder vidtas kan det få till följd att coronakrisens effekter får proportionellt större negativa effekter på dem som har lägre inkomster, vilket leder till ökad fattigdom. Med detta i åtanke har medlemsstaterna infört tillfälliga åtgärder för att stödja utsatta grupper med låga inkomster och personer som inte har rätt till arbetslöshetsförmåner. Framöver är nationella åtgärder, med stöd av EU-initiativ som SURE, React-EU, ESI-fonderna och faciliteten för återhämtning och resiliens, viktiga för att effektivt bromsa krisens effekter på den sociala situationen.