Sammanfattande rapport om kvaliteten på dricksvattnet i EU med en granskning av medlemsstaternas rapporter för perioden 2011–2013 enligt artikel 13.5 i direktiv 98/83/EG

1.Inledning

Direktivet

Dricksvattendirektivet har som mål att säkerställa att dricksvattnet är säkert. I direktivet ställs krav på att dricksvattnet måste vara helt fritt från mikroorganismer, parasiter och ämnen som skulle kunna skada människors hälsa genom fastställandet av standarder för de vanligaste potentiellt skadliga organismerna och ämnena som kan förekomma i dricksvattnet.

Rapporten

Medlemsstaterna är enligt dricksvattendirektivet skyldiga att regelbundet kontrollera kvaliteten på det dricksvatten som levereras till konsumenterna. Vart tredje år måste de rapportera resultaten från kontrollen till kommissionen. Denna sammanfattande rapport innehåller en sammanfattning om kvaliteten på dricksvattnet i EU:s medlemsstater 2011–2013. Rapporten uppfyller kommissionens skyldighet enligt artikel 13.5 i dricksvattendirektivet att granska medlemsstaternas rapporter och att vart tredje år publicera en sammanfattande rapport om kvaliteten på dricksvatten i EU. Informationen i rapporten omfattar alla medlemsstater förutom Kroatien som undantagits från den pågående rapporteringsskyldigheten, eftersom de gick med i EU under mitten av 2013, vilket sammanföll med slutet på rapporteringsperioden. Denna rapport är oberoende av det arbetsdokument om utvärderingen inom ramen för Refit-programmet av dricksvattendirektivet som kommer att antas under det sista kvartalet år 2016.

I direktivet gör man skillnad på stora och små vattentäkter. Stora vattentäkter tillhandahåller antingen mer än 1 000 m³ vatten i genomsnitt per dag eller försörjer mer än 5 000 personer. De lägsta kvalitetskraven för vatten är samma för både stora och små vattentäkter men rapporteringsskyldigheten gäller endast för stora vattentäkter. Därför sammanfattar denna sammanfattande rapport endast kvaliteten på dricksvatten från stora vattentäkter.

Under insamlingen av uppgifter tillhandahöll trots detta 15 medlemsstater (BE, BG, CY, ES, FR, GR, HU, IE, LU, MT, PT, RO, SE, SI, SK) frivilligt information om små vattenförsörjningsområden (områden som tillhandahåller mindre än 1 000 m³/dag). En övergripande bedömning av överensstämmelse i EU för små vattentäkter ansågs sakna betydelse eftersom de tillgängliga uppgifterna inte var representativa för hela EU och därmed ingår denna information inte i rapporten. Enligt den information som dessa 15 medlemsstater tillhandahållit så är den övergripande överensstämmelsen i genomsnitt 98 % och inga större problem har upptäckts. Men kommissionen anser att ytterligare information behövs för att få en klarare bild över situationen och kommer därför att titta vidare på detta. För de länder som tillhandahöll information om små vattentäkter sammanfattas informationen i slutet på varje lands blad. Ett faktablad per medlemsstat med mer detaljerad information finns tillgängligt på GD Miljös webbplats. Länkar till nationella dricksvattenrapporter (2011–2013) på nationella webbplatser är listade i bilaga I till denna rapport.

Parametrar för dricksvattenkvalitet

I direktivet fastställs standarder för de vanligaste potentiellt skadliga organismerna och ämnena som kan förekomma i dricksvatten. Totalt måste 48 viktiga parametrar kontrolleras och testas regelbundet. I direktivet gör man skillnad på tre olika grupper av parametrar: mikrobiologiska parametrar, kemiska parametrar och indikatorparametrar (beskrivs närmare i bilaga I till direktivet).

De två mikrobiologiska parametrarna Escherichia coli och enterokocker har ett parametervärde som motsvarar noll. Med andra ord innebär detta att för att säkerställa dricksvattnets kvalitet och säkerhet ska dessa organismer inte förekomma i dricksvattnet.

De kemiska parametrarna har valts ut med tanke på deras möjliga inverkan på människors hälsa. Kemikalier förekommer, förutom vid olyckor, nästan aldrig i dricksvattnet i sådana koncentrationer att det kan orsaka akuta hälsoeffekter. Kemikalier omfattar spårelement, t.ex. arsenik, nickel eller bly samt andra ämnen, t.ex. cyanid, polycykliskt aromatiskt kolväte eller kvävekomponenter (nitrat och nitrit). Kemikaliernas inverkan beror på hur mycket värdet överskridits, längden på exponeringen och hur de påverkar kroppen. Överlag bygger parametervärdet på livslång exponering och ett genomsnittligt dricksvattenintag på två liter per person och dag.

Indikatorparametrarna berör parametrar som har en indirekt betydelse för dricksvattenkvaliteten. De har som syfte att indikera att något har ändrats i vattenkällan, i beredningen eller i distributionen av vattnet. När man upptäcker att ett värde i denna parametergrupp har överskridits behöver situationen undersökas och justeras. Även om de flesta indikatorparametrar inte utgör ett direkt hot mot människors hälsa kan de ha en indirekt påverkan på vattenkvaliteten genom vattnets utseende, smak eller doft (och därmed påverka om konsumenten accepterar det) eller så kan de störa beredningen, t.ex. leda till bristfällig desinfektion på grund av förekomst av organiskt material.

Kontrollkraven har nyligen uppdaterats genom en ändring av bilaga II och III till direktivet till följd av vetenskapliga och tekniska framsteg . Denna ändring introducerar en frivillig användning av en riskbaserad metod för utökad kontroll, för minskning av intervallet eller för att ta bort parametrar utifrån resultat av en riskbedömning. Den trädde i kraft den 27 oktober 2015 och medlemsstaterna måste införliva den i nationell lagstiftning inom 24 månader.

2.Resultat på EU-nivå

Allmän information

I EU hämtas vatten från olika källor. Överlag är vattenkällorna i medlemsstaterna grundvatten och ytvatten (t.ex. dricksvattendammar), vilket svarar för ungefär 50 % respektive 36 % av dricksvattenförsörjningen ( Bild 1 ).