INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

2. Stabilitetsinstrumentets struktur 3

3. 2007–2009 4

4. översikt för 2010 4

5. Reaktion på krissituationer eller framväxande kriser (artikel 3) 5

5.1. Hur har stabilitetsinstrumentet använts för att reagera på kriser under 2010? 5

5.2. Vem deltar i krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet? 7

6. Hot mot lag och ordning (artikel 4.1) 8

7. Riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material (CBRN - artikel 4.2) 9

8. Kapacitetsuppbyggnad före och efter kriser (artikel 4.3) 9

9. Slutsats 11

INLEDNING

Denna den fjärde årsrapporten överlämnas till Europaparlamentet, rådet, ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén i enlighet med rapporteringskraven i artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1717/2006 av den 15 november 2006 om upprättande av ett stabilitetsinstrument (nedan kallad förordningen ).

Årsrapporten ger en översikt av hur stabilitetsinstrumentet har använts under 2010 för att hantera kriser och möta hot över hela världen. Den kompletteras av ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar med en övergripande uppdatering av pågående åtgärder för krishantering efter geografiskt läge och mer långsiktiga program. Insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet görs av en lång rad genomförandeorgan, däribland FN och andra internationella och regionala organ, organ i EU:s medlemsstater, icke-statliga organisationer och andra aktörer i det civila samhället.

STABILITETSINSTRUMENTETS STRUKTUR

Stabilitetsinstrumentet är ett viktigt instrument för externt bistånd som gör det möjligt för EU att bidra till att förhindra och reagera på krissituationer eller framväxande kriser och skapa ett säkert och stabilt klimat. I artiklarna 3 och 4 i förordningen[1] anges de typer av verksamheter för vilka instrumentet kan utnyttjas.

Artikel 3 omfattar bistånd som reaktion på krissituationer eller framväxande kriser, däribland insatser vid allvarliga politiska situationer och konfliktsituationer, större naturkatastrofer och ibland en komplex kombination av dessa båda scenarier, såsom i Pakistan och Haiti under 2010. Dessa åtgärder kan vara ”exceptionella stödåtgärder[2]” eller ”interimsprogram[3]”, som är begränsade till fall då de traditionella instrumenten för externt bistånd[4] inte kan mobiliseras tillräckligt snabbt eller på ett tillfredställande sätt eller då ”nya möjligheter” uppstår för förebyggande, begränsning eller lösning av kriser. Åtgärderna inom ramen för stabilitetsinstrumentet kompletterar ofta åtgärder inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken[5] och andra åtgärder som ett led i övergripande EU-insatser. Instrumentet ger också avgörande bidrag till sammanknytandet av katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd[6].

Artikel 4 omfattar en del av instrumentet som kan programplaneras och som inbegriper mer långsiktiga insatser inom följande tre områden:

Artikel 4.1: Hot mot säkerhet och trygghet i ett transregionalt sammanhang.

Artikel 4.2: Riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material.

Artikel 4.3: Uppbyggande av kapacitet för att hantera situationen före och efter kriser[7].

2007–2009

Vid utgången av 2009 var stabilitetsinstrumentet väletablerat och kunde hantera konflikter och kriser på global nivå, vidta åtgärder för att ta itu med hot mot säkerheten på nationell och regional nivå, bygga upp kapaciteten för att reagera på kriser och förhindra konflikter med effektiva och kompletterande insatser i god tid.

En lång rad åtgärder i linje med artikel 3 i förordningen utarbetades som ett komplement till det humanitära biståndet, i syfte att stärka sambandet mellan katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd, eller att underlätta uppnåendet av GSFP-uppdragens politiska mål. 350 miljoner euro mobiliserades för 100 enskilda åtgärder i 48 länder runtom i världen. Den geografiska spridningen var stor: ca 25 % användes i Afrika, 20 % i Asien, 18 % i Mellanöstern, 15 % i västra Balkan och Östeuropa, 11 % i Latinamerika, och 11 % i Centralasien och södra Kaukasien.

När det gäller artikel 4 antog kommissionen det nya fleråriga vägledande programmet för 2009–2011 med upp till 225 miljoner euro för följande tre prioriterade områden: i) stöd till de internationella ansträngningarna för att hindra spridning av massförstörelsevapen genom kontroll av kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agenser, kontroll av varor med dubbla användningsområden samt kanalisering av vapenexperters kunskaper till fredlig verksamhet, ii) kampen mot olaglig handel, terrorism och organiserad brottslighet, och iii) åtgärder för att stärka den internationella och regionala förmågan att analysera, förhindra och bemöta hot mot stabilitet och mänsklig utveckling.

ÖVERSIKT FÖR 2010

Den totala tillgängliga budgeten för stabilitetsinstrumentet för 2010 var 213 559 000 euro, vilket var en ökning med 15 % jämfört med 2009. Av detta anslogs 21 miljoner euro till transregionala säkerhetshot (artikel 4.1 i förordningen), 41 miljoner euro till riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material (artikel 4.2) samt 20 miljoner euro till kapacitetsuppbyggnad före och efter kriser (artikel 4.3). Resterande 131 559 000 euro användes för insatser vid kriser eller framväxande kriser (artikel 3). Alla dessa anslag utnyttjades.

Rådet hölls informerat genom regelbundna noter till kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik om planeringen av EU:s bistånd och uppdateringar om genomförandet av pågående åtgärder. Arbetsgruppen om konflikter, säkerhet och utveckling inom Europaparlamentets utrikesutskott, som inrättades inom ramen för den demokratiska kontrollen av stabilitetsinstrumentet, sammanträdde fyra gånger. I september anordnade Europeiska kommissionen tillsammans med Europaparlamentet en fotoutställning om stabilitetsinstrumentet som beskrev de konfliktförebyggande insatserna i elva länder.

Den 2 och 3 december 2010 hölls ett seminarium på hög nivå om användningen av stabilitetsinstrumentet för att hantera långsiktiga säkerhetshot i syfte att inleda debatten om strategidokumentet om stabilitetsinstrumentet under 2012–2013. Vid seminariet deltog många olika berörda aktörer från det civila samhället, EU:s medlemsstater och institutioner.

REAKTION PÅ KRISSITUATIONER ELLER FRAMVÄXANDE KRISER (ARTIKEL 3)

Hur har stabilitetsinstrumentet använts för att reagera på kriser under 2010?

För att ge en uppfattning av verksamheten under 2010 beskrivs här kortfattat några program som visar på stabilitetsinstrumentets räckvidd och de vitt skilda situationer där instrumentet kan utnyttjas. Fullständiga uppgifter om alla de program som genomfördes under 2010 inom ramen för stabilitetsinstrumentet finns i kommissionens arbetsdokument som bifogas denna rapport. Alla program under 2010 var exceptionella stödåtgärder. Inga interimsåtgärder genomfördes. Programmet hade under 2010 en global omfattning och täckte alla kontinenter, förutom Australien och Antarktis: 19,3 miljoner euro användes i Afrika, 17,8 miljoner euro i Mellanöstern, 550 000 euro i Östeuropa och västra Balkan, 39 miljoner euro i södra och västra Asien, 8,7 miljoner euro i Sydostasien, 17,1 miljoner euro i Centralasien och södra Kaukasien, och slutligen 29,1 miljoner euro i Latinamerika[8].

Haiti: Bland annat tack vare stabilitetsinstrumentet kunde EU reagera snabbt på de förödande konsekvenserna av jordbävningen den 12 januari 2010. Europeiska kommissionen och EU:s medlemsstater hade en nyckelroll i den ingående bedömning av behoven efter katastrofen som delvis finansierades genom stabilitetsinstrumentet. Denna insats genomfördes gemensamt med FN och Världsbanken som en förberedelse inför givarkonferensen i New York, där den höga representanten/vice ordföranden Catherine Ashton för första gången fick mandat att presentera ett övergripande EU-bidrag på 1,2 miljarder euro till återhämtningen efter katastrofen. I detta sammanhang bidrog stabilitetsinstrumentet med 5 miljoner euro till det UNDP-förvaltade ”cash for work”-program som underlättade den inledande uppröjningen och även bidrog till att mikroekonomin kring de många informella flyktinglägren snabbt kunde återupptas. Genom stabilitetsinstrumentet infördes också senare under året ett program på 14,5 miljoner euro för att förbättra den haitiska civilskyddstjänstens katastrofberedskap. Detta program genomförs i partnerskap med civilskyddstjänsterna i fem EU-medlemsstater och i nära samarbete med GD ECHO på fältet.

På det politiska planet finansierar stabilitetsinstrumentet också strategisk rådgivning till det haitiska ledarskapet av f.d. toppolitiker, genom ”peer to peer”-samtal om hur man ska lyckas med återbyggnaden av landet. Ytterligare fem miljoner euro anslogs för att stödja det avgörande presidentvalet 2010, som ett komplement till det arbete som utförs av EU:s valexperter, och som finansieras inom ramen för Europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter. Stabilitetsinstrumentets övergripande bidrag inom ramen för dessa program överskred 25 miljoner euro under 2010.

Pakistan: Händelserna i Pakistan är ett exempel på stabilitetsinstrumentets mångsidighet. Två nödåtgärder vidtogs: den första syftade till att hantera den politiska krisen i den nordvästra regionen på gränsen till Afghanistan genom finansiering av en bedömning av behoven efter konflikten ( Post-Conflict Needs Assessment ) och därefter ett paket för återhämtning efter konflikten på 15 miljoner euro. Den andra åtgärden vidtogs tre månader senare och bestod i ett program för snar återhämtning på 18 miljoner euro, som ett komplement till EU:s humanitära bistånd efter den exceptionella översvämningskatastrofen.

Sudan : I samband med förberedelserna inför folkomröstningen om självständighet för södra Sudan i januari 2011 stödde stabilitetsinstrumentet organisationen av folkomröstningsprocessen och förhandlingarna mellan nord och syd om arrangemangen efter folkomröstningen. Det erbjöd också en möjlighet att skörda frukterna av freden genom att tillhandahålla grundläggande tjänster till befolkningen i södra Sudan. Detta stöd fyller ett tomrum till dess att Europeiska utvecklingsfonden kan ta över senare under 2011.

Kirgizistan: Efter det folkliga uppror som ledde till att president Kurmambek Bakiev avsattes och de våldsamma sammandrabbningarna mellan olika etniska grupper i södra delen av landet i juni 2010, som resulterade i över 400 döda och 370 000 fördrivna personer, har en omfattande tidig insats inom ramen för stabilitetsinstrumentet uppnått anmärkningsvärda resultat. Programmet har bidragit till utarbetande av, samråd om och spridning av en ny konstitution, finansiering och organisation av folkomröstningen den 27 juni om godkännandet av konstitutionen och parlamentsvalet den 10 oktober, samt återuppbyggnaden, färdig i december, av de hus som skadades eller förstördes under våldsamheterna i juni. Dessutom tillsattes en oberoende internationell undersökningskommission och inrättades kontoret för FN:s högkommissarie för de mänskliga rättigheterna (OHCHR) i Osh, som under sina åtta första månader mottagit över 1 500 samtal och tillhandahållit kostnadsfri rättslig rådgivning vid mer än 7 000 tillfällen sedan de etniska våldsamheterna i juni 2010.

Filippinerna: Filippinernas regering och Moro Islamic Liberation Front [9] framförde en begäran till EU om att bidra till fredsprocessen mellan parterna genom att aktivt medverka i en internationell övervakningsgrupp som ska leda övervakningen av båda parternas fullgörande av sina åtaganden när det gäller humanitär verksamhet samt verksamhet för återuppbyggnad och utveckling i den södra delen av landet. Sedan rådet samtyckt till begäran inleddes en politiskt betydelsefull insats på 3 miljoner euro inom ramen för stabilitetsinstrumentet. Vid sidan av finansieringen av EU-gruppen möjliggör åtgärden de icke-statliga organisationernas övervakning av skyddsverksamheten och stöder även den politiska dialogen inom ramen för den internationella kontaktgrupp som leds av Malaysia.

Georgien: De åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet som genomfördes i Georgien mellan 2008 och 2010 har varit avgörande för EU:s närvaro i de konfliktdrabbade områdena, särskilt Abchazien, och för andra berörda parters medverkan, t.ex. lokala och internationella icke-statliga organisationer, internationella organisationer och andra givare. Åtgärderna ligger i linje med EU:s strategi för södra Kaukasien och kompletterar EU:s humanitära bistånd som tillhandahålls inom ramen för den europeiska grannskapspolitikens årliga handlingsplaner i efterdyningarna av augusti 2008. Insatserna svarar mot lokalbefolkningens olika behov, på ett flexibelt och kompletterande sätt, och hanterar frågor som snabb återhämtning, social och ekonomisk återintegrering av fördrivna personer, politisk dialog och förtroendeskapande åtgärder. Särskilt framgångsrik har den förtroendeskapande mekanismen för tidig reaktion varit. Den inrättades 2010 och har finansierat och öppnat dörren för genomförandet av omkring 68 småskaliga projekt mellan folkgrupper i både Georgien och Abchazien. Mekanismen fungerar i nära samarbete med EU:s GSFP-uppdrag, som har till uppdrag att analysera och övervaka stabiliseringsprocessen och samtidigt stärka den ledande roll som EU har haft när det gäller att minska spänningen i regionen.

Piratkrisen i Somalia: Som en del av en övergripande EU-strategi för att bekämpa piratverksamhet utanför Somalias kust har det tillsammans med FN:s drog- och brottsbekämpningsbyrå inom stabilitetsinstrumentet utarbetats program till stöd för lagföring av pirater. Ett avtal med Kenya genomförs sedan maj 2009 och ett avtal med Seychellerna sedan början av 2010. Avtalen kompletterar den militära GSFP-insatsen till sjöss, EU-NAVFOR Atalanta, som för att lyckas är beroende av att rättegångar mot misstänkta pirater kan genomföras i länder i regionen. Förutom att visa på kopplingarna mellan verksamheterna inom ramen för GSFP och stabilitetsinstrumentet, är detta också ett exempel på hur snabbt stabilitetsinstrumentet åstadkommer resultat: bara en vecka efter det att ett uppdrag i Mauritius hade slutförts i september 2010 hade man hunnit utforma ett program och fatta ett formellt beslut[10] om att tillhandahålla 1,08 miljoner euro i stöd för piraträttegångar där, precis i tid för ett möte mellan den höga representanten/vice ordföranden Catherine Ashton och Mauritius premiärminister, vilket gjorde att hon kunde bekräfta att EU-medel konkret skulle användas för att stödja befolkningen i Mauritius, vilket i sin tur underlättade förhandlingarna om ett avtal mellan EU och Mauritius om överföring av personer som misstänks för piratverksamhet.

Vem deltar i krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet?

Krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet utarbetas i nära samarbete med en rad partner: det civila samhället och offentliga förvaltningar, medlemsstaterna, EU:s institutioner, tredjeländer och det internationella samfundet. EU:s delegationer spelar en nyckelroll genom att tillhandahålla tidig varning och utarbeta projektutkast. De flesta nya åtgärder, däribland alla 13 särskilda finansieringsbeslut[11] och sex åtgärder inom ”faciliteten för politisk rådgivning och medling” [12], vidaredelegerades[13] 2010 till EU:s delegationer för genomförande på de berörda platserna. Detta gör att avtal kan förhandlas fram med verkställande organ i god tid och att genomförandet av dessa känsliga projekt kan övervakas på nära håll. EU-delegationerna ansvarade därför för 78 % av åtagandena och 85 % av betalningarna inom ramen för stabilitetsinstrumentet under 2010.

Vissa delegationer med en särskilt stor arbetsbelastning på grund av stabilitetsinstrumentets program bistås av särskild personal som finansieras genom stabilitetsinstrumentets budgetpost för administrativt stöd. Antalet anställda som arbetar med stabilitetsinstrumentet vid EU-delegationerna har stigit till 22. Av dessa arbetar åtta som samordnare av regional krishanteringsplanering och bistår kommissionens centrala avdelningar med identifieringen av effektiva insatser, och 14 som samordnare av stabilitetsprojekt vid delegationer med en stor eller komplex uppsättning uppgifter med koppling till stabilitetsinstrumentet.

Såsom framgår av tabellen nedan har stabilitetsinstrumentet ett brett spektrum av genomförandepartner:

[pic]

Om man ser på hela perioden 2007–2010 får man en riktigare bild än om man begränsar sig till bara ett år. Av de olika partnerna genomförde icke-statliga aktörer 32 % av stabilitetsinstrumentets budget och FN-organen 37 %. FN spelar en viktig roll på grund av de snabbt föränderliga miljöer där stabilitetsinstrumentet används. FN:s organ är ofta bland de få med en stark närvaro i länderna, och kan därför reagera snabbt genom att använda sina starka lokala nät. Antalet icke-statliga organisationer med kompetens på området konfliktförebyggande och fredsskapande åtgärder och med administrativ kapacitet för att förvalta EU-medel har ökat stadigt, vilket har inneburit att icke-statliga organisationer allt oftare får i uppdrag att genomföra insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet. Under 2010 genomförde de icke-statliga organisationerna nästan hälftenfn av budgeten för krisberedskap[14].[15]

HOT MOT LAG OCH ORDNING (ARTIKEL 4.1)

De program som utarbetas med avseende på transregionala hot är inriktade på kapacitetsuppbyggnad, och utvecklas i nära samråd med de stödmottagande länderna. Vanligen förstärks den säkerhetsbevarande kapaciteten på nationell, regional och, slutligen, regionövergripande nivå. Enligt en skräddarsydd strategi identifierar man viktiga länder i en region och stärker kapaciteten hos lokala brottsbekämpande och säkerhetsbevarande enheter genom att inrätta eller förstärka särskilda myndighetsövergripande organ. Därefter inrättas regionala samordningsfunktioner, varvid man så långt som möjligt utnyttjar befintliga strukturer för att främja regionalt och transregionalt samarbete. Informationsutbyte stimuleras genom regionala informationssystem. Till de områden som berörs hör kampen mot människohandel och organiserad brottslighet längs kokain- och heroinrutterna, olaglig handel med skjutvapen och explosiva material, en förstärkning av sjösäkerheten och sjöfartsskyddet längs viktiga sjöfartsrutter samt kapacitetsuppbyggnad i regioner som drabbats av terrorism.

Under 2010 anslogs 21,5 miljoner euro till åtgärder inom ovannämnda områden, med sammanlagt ca 7 miljoner euro i betalningsbemyndiganden. År 2010 rekryterades över 100 experter genom expertstödsfunktionen[16] från specialiserade offentliga eller halvoffentliga organisationer i EU:s medlemsstater. De ställde gemensamt sin särskilda sakkunskap och expertis till förfogande, och bidrog med tekniskt kunnande vid fastläggandet och den detaljerade planeringen av åtgärderna inom ramen för stabilitetsinstrumentet, däribland 2011 års årliga handlingsprogram, samt banade vägen för ett fullständigt genomförande av åtgärder som beslutats i de gångna årens handlingsprogram.

RISKMINIMERING I SAMBAND MED KEMISKA, BIOLOGISKA, RADIOLOGISKA OCH NUKLEÄRA MATERIAL (CBRN - ARTIKEL 4.2)

Historiskt sett har verksamheterna på de flesta områden varit koncentrerade till länder i f.d. Sovjetunionen. Under 2010 gjordes ansträngningar för att utvidga programmets geografiska täckning. Programmet omfattar nu även Medelhavsområdet, Mellanöstern, Sydostasien, Centralasien, södra Kaukasien och Afrika. Det totala antalet nya länder är nu ca 40, förutom länderna i f.d. Sovjetunionen.

CBRN-programmet syftar till att förbättra säkerhetskulturen genom att sprida bästa praxis och öka den allmänna säkerhetsnivån och säkerhetsmedvetandet. Före 2010 täcktes olika områden separat[17]. Från 2010 och framåt tillhandahåller de ”spetsforskningscentrum” som inrättats inom ramen för instrumentet en enhetlig och integrerad plattform för åtgärder på alla dessa områden.

KAPACITETSUPPBYGGNAD FÖRE OCH EFTER KRISER (ARTIKEL 4.3)

Under 2010 fortsatte verksamheten för ”partnerskap för fred”[18] inom ramen för stabilitetsinstrumentets årliga handlingsprogram, varvid de verksamhetskluster som fått stöd under tidigare år vidareutvecklades. Programmet, som inleddes i april 2010, inriktas på följande verksamheter:

i) Uppbyggande av den allmänna kapaciteten hos icke-statliga aktörer att reagera på krissituationer och underlättande av dialogen mellan det civila samhället och EU:s institutioner när det gäller fredsskapande åtgärder.

ii) Samarbete med internationella organisationer, särskilt FN-organen, om en rad tematiska frågor (bl.a. naturresurser och konflikter, katastrofriskreducering och nedrustning, demobilisering och återintegrering).

iii) Samarbete med berörda organ i EU:s medlemsstater om utbildning av polis och civila experter som kan delta i stabiliseringsuppdrag.

Under året fortsatte genomförandet av verksamheter som finansierats inom ramen för tidigare årliga handlingsprogram inom tematiska områden som t.ex. bedömning av behoven efter konflikter och katastrofer, förbättring av uppgifterna om biståndet efter konflikter, medling och dialog, samt reform av säkerhetssektorn i partnerskap med FN:s organ och Världsbanken. Särskilda åtgärder genomfördes med Afrikanska unionen och Arabförbundet för att förbättra deras kapacitet för tidig varning.

”Partnerskap för fred” har inriktats på att stärka dialogen med det civila samhällets organisationer om fredsskapande frågor. Ett samrådsmöte om EU och Somalia hölls i mars. Dessutom inrättades ett nätverk för dialog med det civila samhället[19] för att underlätta dialogen med icke-statliga aktörer i syfte att bidra till EU:s beslutsfattande. Två möten på politisk nivå hölls under 2010: ”fredsskapande och instabila situationer” och ”kvinnors deltagande i fredsprocesser”, som följde på tioårsdagen av FN:s säkerhetsråds resolution 1325[20] om kvinnor, fred och säkerhet. En illustration av hur det arbete som utfördes under 2010 har förstärkt den politiska dialogen i det internationella samfundet är de betydande framsteg som gjorts inom ramen för EU:s och FN:s gemensamma initiativ om kopplingar mellan naturresurser och konflikter. Informationsmaterial utarbetades om frågor såsom mark, utvinningsindustrin, knappa miljöresurser och konflikter. Kurser organiserades gemensamt i Bryssel och vid FN:s utbildningscentrum i Turin med företrädare för EU, FN och det civila samhällets organisationer.

Betydande framsteg konstaterades också när det gäller genomförandet av Europeiska kommissionens, Förenta nationernas och Världsbankens gemensamma förklaring från september 2008 om bedömning av behoven efter kriser och katastrofer[21]. Inom ramen för två separata åtgärder utvecklades och genomfördes gemensamma metoder, verktyg för genomförandet och utbildning. Under 2010 anordnades ett antal gemensamma utbildnings- och informationsevenemang för en rad olika målgrupper. Det rörde sig om alltifrån allmänna introduktionskurser i PDNA/PCNA till expertseminarier på hög nivå för personal och medarbetare vid EU, FN och Världsbanken. Det förekom också expertworkshoppar för att finslipa metoder och utveckla gemensamma handböcker/verktyg som ska användas av experter från olika sektorer som deltar i PDNA/PCNA-uppdrag.

Som en del av EU:s ansträngningar för att förbättra den civila krishanteringsförmågan genomfördes två förslagsinfordringar[22] för tillhandahållande av specialiserade utbildningsprogram i syfte att stärka kapaciteten och kompetensen hos personal som arbetar med uppdrag för civil krishantering och hos polis som sannolikt kommer att sättas in i krissituationer. Dessa insatser kommer att genomföras under 2011.

SLUTSATS

Genom de insatser som genomfördes inom ramen för stabilitetsinstrumentet under 2010 och som kompletterar de regionala och tematiska utvecklingsinstrumenten, det humanitära biståndet och GSFP-uppdragen, har EU i enlighet med artikel 21 i fördraget om Europeiska unionen bidragit till att bevara freden, förebygga konflikter och stärka den internationella säkerheten. Stabilitetsinstrument har nu funnits i fyra år. Dess övergripande program, vars budget ökat med 59 % (från 139 123 000 euro år 2007 till 213 559 000 euro år 2010), har nu nått en tillräckligt mognad och soliditet för att kunna hantera kommande utmaningar, t.ex. i samband med händelserna i Nordafrika och arabländerna i Mellanöstern i början av 2011. I slutet av 2010 inleddes en extern utvärdering av stabilitetsinstrumentet ”för att fastställa de resultat som hittills uppnåtts inom stabilitetsinstrumentets krishanterings- och beredskapskomponenter och för att bidra till att förbättra metoderna inom ramen för stabilitetsinstrumentet för kommande krishanteringsåtgärder och strategier för framtida beredskapsplanering”. Utvärderingen gav vid handen att stabilitetsinstrumentet är ” ett unikt instrument inom EU:s strukturer för fred, säkerhet och utveckling . Artiklarna 3 och 4.3 fyller ett viktigt strategiskt, finansieringsmässigt och kapacitetsmässigt behov och gör det möjligt för EU att stödja en lång rad centrala krisberedskaps- och krishanteringsinitiativ. Utformningen och förvaltningen av instrumentet har lett till ett betydande antal resultat som bör erkännas och är viktiga bidrag till fred och stabilitet runtom i världen”. Den fullständiga rapporten översändes till kommittén för stabilitetsinstrumentet i juli 2011.

I och med inrättandet av den europeiska utrikestjänsten i slutet av 2010 och kommissionens tjänst för utrikespolitiska instrument kommer den nära arbetsrelationen inom kommissionen, särskilt mellan de avdelningar som förvaltar humanitärt bistånd, utvecklingssamarbete och utrikespolitiska instrument, och med den europeiska utrikestjänsten, EU:s delegationer och det vidare EU-samfundet att fortsätta att vara en hörnsten i EU:s och stabilitetsinstrumentets effektivitet när det gäller att hantera kriser i framtiden.

[1] Förordning (EG) nr 1717/2006 av den 15 november 2006 om upprättande av ett stabilitetsinstrument. EUT L 327, 24.11.2006, s. 1.

[2] Maximal löptid 18 månader, med snabbare förfaranden för antagande och genomförande av program med en budget på mindre än 20 miljoner euro, för beslut i enlighet med rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget, i dess ändrade lydelse (nedan kallad budgetförordningen ) och kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för budgetförordningen, kallad genomförandebestämmelserna.

[3] Program som bygger på exceptionella stödåtgärder och som syftar till att skapa förutsättningar för genomförande av EU:s samarbetspolitik. De omfattas inte av samma tidsbegränsningar som de exceptionella stödåtgärderna, men har längre beslutsprocesser, inbegripet kommittéförfarande.

[4] Föranslutningsinstrumentet, Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet, Instrumentet för utvecklingssamarbete, Europeiska utvecklingsfonden, Europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter osv.

[5] GSFP.

[6] Linking Relief, Rehabilitation and Development (LRRD).

[7] Även känt som stabilitetsinstrumentets ”partnerskap för fred”.

[8] I procent: 14,7 % i Afrika, 13,5 % i Mellanöstern, 0,4 % i Europa, 29,6 % i sydvästra Asien, 6,7 % i Sydostasien, 13 % i Centralasien och södra Kaukasien, och 22,1 % i Latinamerika.

[9] MILF.

[10] Snabbt godkännande är möjligt tack vare ett finansieringsbeslut inom ramen för stabilitetsinstrumentet genom vilket en ”facilitet för politisk rådgivning, tekniskt bistånd och medling” med ett anslag på 20 miljoner euro för 2010 inrättades. Faciliteten kunde tillhandahålla belopp på upp till högst 2 miljoner euro för varje specifik insats efter godkännande av generaldirektören för kommissionens tidigare generaldirektoratet för yttre förbindelser.

[11] Det rättsliga och finansiella ansvaret för användningen av EU-medel, inbegripet befogenheten att underteckna och vid behov ändra avtal överförs från Europeiska kommissionens centrala avdelningar till den berörda delegationen.

[12] Faciliteten för politisk rådgivning och medling är i sig ett finansieringsbeslut som fastställer de villkor på vilka mindre insatser av en viss typ kan beslutas snabbare.

[13] Ett beslut av kommissionen om användningen av EU:s medel.

[14] Artikel 4.3 i förordningen om stabilitetsinstrumentet.

[15] 48 %.

[16] Expertstödsfunktionen använder sig av specialister från offentliga eller halvoffentliga organisationer från hela EU. Sedan 2008 har experter från omkring 60 organisationer i 17 medlemsstater genomfört över 100 uppdrag.

[17] T.ex. kontroll av export av varor med dubbla användningsområden, olaglig handel, styrning av forskare som tidigare arbetat med vapen, säkerhets- och trygghetskultur.

[18] Den 31 mars 2010 antog Europeiska kommissionen det årliga handlingsprogrammet för 2010 (http://www.eeas.europa.eu/ifs/docs/2010_annual_Action_programme_en.pdf).

[19] Det förvaltades av Europeiska sambandskontoret för fredsbyggande ( European Peace-building Liaison Office , Eplo).

[20] Förenta nationernas säkerhetsråds resolution 1325 – S/RES/1325 (2000).

[21] Post-Crisis Needs Assessment (PCNA)/ Post-Disaster Needs Assessment (PDNA).

[22] Kontraktet för utbildning i civil krishantering undertecknades i december 2010 med den ledande organisationen i ett konsortium av utbildningsorgan från 13 EU-medlemsstater.