[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 28.4.2010

KOM(2010)190 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Rapport om den externa efterhandsutvärderingen av den tredje fasen av Tempus-programmet 2000–2006

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Rapport om den externa efterhandsutvärderingen av den tredje fasen av Tempus-programmet 2000–2006

1. Inledning 3

2. Bakgrund 3

3. Kort beskrivning av programmet 4

4. Utvärderingsarbetet 4

5. Slutsatserna av utvärderingen 5

5.1. Relevans 5

5.2. Verkningsgrad 5

5.3. Effektivitet 6

5.4. Effekt 7

5.5. Hållbarhet 8

6. Utvärderarnas rekommendationer och kommissionens kommentarer 8

7. Slutsats 11

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Rapport om den externa efterhandsutvärderingen av den tredje fasen av Tempus-programmet 2000–2006

INLEDNING

Denna rapport läggs fram i enlighet med artikel 12 i rådets beslut 1999/311/EG av den 29 april 1999. I rapporten presenteras kommissionens ståndpunkt om de viktigaste slutsatserna och rekommendationerna i den externa efterhandsutvärderingen av den tredje fasen av Tempus-programmet (Tempus III), som finns på webbadressen http://ec.europa.eu/dgs/education_culture/evalreports/education/2009/tempusreport_en.pdf .

BAKGRUND

Syftet med den första fasen av Tempus, som antogs 1990[1] och som till en början omfattade länderna i Central- och Östeuropa, var att bidra till en socio-ekonomisk reform genom samarbete mellan högre utbildningsanstalter inom EU och i partnerländerna. Den första fasen var avsedd att främja gemensamt utarbetande av nya läroplaner, den akademiska och administrativa personalens förvärvande av nya färdigheter i ledning och förvaltning samt att öppna partnerländernas utbildningssystem för det civila samhället.

Genom programmets andra fas utvidgades dess geografiska täckning samtidigt som ambitionerna och förväntningarna höjdes. Särskilda nationella prioriteringar infördes som ett komplement till den ursprungliga bottom-up-principen, som innebar att endast universiteten kunde ta initiativ. Denna utveckling gjorde att programmet kunde anpassas till de politiska förändringarna och bidra till de öst- och centraleuropeiska ländernas anslutning till Europeiska unionen.

Två nyskapande aspekter infördes därefter genom den tredje fasen av Tempus-programmet (Tempus III) år 2000[2]. Utöver de väl beprövade landsspecifika metoderna betonades nu särskilt programmets förmåga att främja regionalt samarbete. Det hänvisades mer uttryckligen till behovet av att garantera samstämmigheten och komplementariteten med andra gemenskapsprogram, samt till behovet av att skapa synergier med andra former av stöd till partnerländerna.

När Tempus III utvidgades[3] till att omfatta även länderna i södra och östra Medelhavsområdet ville man främja den interkulturella dialogen och förståelsen som ett sätt att garantera en hållbar tillväxt, fred och stabilitet. Programmets interkulturella dimension och dess koppling till det civila samhället stärktes också.

Tempus III löpte ut i december 2006[4]. Programmets fjärde fas inleddes 2007 och har sedan april 2009 förvaltats av genomförandeorganet för utbildning, audiovisuella medier och kultur.

KORT BESKRIVNING AV PROGRAMMET

För att maximera effekten av reformprocesserna kombinerar Tempus III en bottom-up-metod, som innebär att initiativ huvudsakligen tas av universiteten, med en top-down-metod, som innebär att nationella prioriteringar fastställs för varje partnerland.

För att nå dessa mål omfattade Tempus III stöd till tre typer av projekt:

- Gemensamma europeiska projekt (JEP): multilaterala projekt avsedda att stödja insatser för att utveckla och uppgradera läroplaner, omskola lärare, utveckla modernt undervisnings- och utbildningsmaterial, förbättra universitetens ledning och bidra till att bygga upp den institutionella strukturen i partnerländerna.

- Strukturella och kompletterande åtgärder: multilaterala projekt till stöd för kortsiktiga åtgärder som syftar till att genomföra en systemreform och som är nära kopplade till partnerländernas prioriteringar.

- Individuella rörlighetsstipendier (IMG): tilldelas enskilda personer för resor inom ramen för insatser som rör en särskild reformprocess och akademiskt samarbete.

Följande partnerländer får bidrag från Tempus:

- Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Montenegro, Kosovo i enlighet med resolution 1244 från FN:s säkerhetsråd och Serbien.

- Armenien, Azerbajdzjan, Vitryssland, Georgien, Kazakstan, Kirgizistan, Moldavien, Mongoliet, Ryssland, Tadzjikistan, Turkmenistan, Ukraina och Uzbekistan.

- Algeriet, Egypten, Israel[5], Jordanien, Libanon, Marocko, Palestinska myndigheten, Syrien och Tunisien.

UTVÄRDERINGSARBETET

Syftet med den externa efterhandsutvärderingen var dels att få större insikt i Tempus III-programmet, dels att dra slutsatser och göra konkreta rekommendationer om hur den aktuella fasen kan hanteras för att åtgärda eventuella brister och maximera programmets relevans och inverkan, dels, slutligen, att utnyttja exempel på god praxis.

SLUTSATSERNA AV UTVÄRDERINGEN

Relevans

Tempus III har behållit sin relevans med avseende på dess globala, specifika och operativa mål. Detta beror på att en socio-ekonomisk och demokratisk omvandling fortfarande pågår i olika former, och på att den högre utbildningens kvalitet fortfarande är en viktig fråga i partnerländerna. Relevansen för varje specifik målsättning varierade dock från land till land beroende på hur länderna deltar i Bolognaprocessen och på om de inlett omfattande nationella initiativ för en reform av den högre utbildningen.

Relevansen var också hög på grund av programmets bottom-up-karaktär, som har gjort det möjligt att utarbeta nationella prioriteringar och att beakta omvandlingsprocessens olika skeden och behov. I merparten av länderna, dock inte alla, passade Tempus-programmet mycket väl in i den nationella politiken, även om det i vissa fall saknats en tydlig strategisk målinriktning.

Den allmänna blandningen av programstrategier var ett relevant sätt att nå programmets förväntade resultat, utfall och effekt. Tack vare programmets varierade utbud av åtgärder nåddes också de specifika målen för Tempus-programmet, även om detta var tydligare för de mål som rörde reformen av läroplaner eller utbildning i ledarskap snarare än målen för förstärkt demokrati, vilka är särskilt svåra att bedöma.

Förutom Tempus-programmets koppling till Bolognaprocessen, som ytterligare stärkte programmets relevans, och dess koppling till agendan för modernisering av den högre utbildningen inom EU var Tempus inte heller i andra avseenden ett isolerat samarbetsprogram. Det har också spelat en tydlig roll för annan EU-politik, även om utvärderingen visade att denna roll kunde stärkas. Det gäller särskilt den kompletterande roll som Tempus spelade i fråga om Erasmus Mundus när det lanserades 2004, vilket blev särskilt relevant när de individuella rörlighetsstipendierna avskaffades inom Tempus. Det framgick också tydligt av målen för Instrumentet för stöd inför anslutningen och Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet att Tempus kan spela en tydlig roll, bland annat när det gäller att stärka högre utbildningsanstalter, främja kulturellt samförstånd och närmande samt utveckla de mänskliga resurserna, även om programmets specifika betydelse inte tycks ha framhållits tillräckligt.

Vid sidan av Tempus betydelse för EU:s utrikespolitiska program, kan programmet även sägas ha kompletterat det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Kompletterande aspekter kan till exempel påvisas när det gäller Marie Curie-åtgärderna, som är öppna för medborgare i tredjeländer som vill arbeta i Europa och för offentliga och privata/kommersiella organisationer som är verksamma inom forskning och som vill ansluta sig till internationella konsortier inom ramen för Marie Curie. Beträffande relationen mellan dessa båda program konstaterades i utvärderingen att om den akademiska utbildningen och den akademiska forskningen ska gynna varandra fullt ut måste det läggas mer tonvikt på hur utbildningsreformprogrammen kan komplettera varandra eller samverka.

Verkningsgrad

Finansieringsnivåerna för Tempus III ansågs allmänt sett vara för låga för programmets ambitiösa målsättningar. Med tanke på de stora utmaningarna i de berörda länderna betraktades det faktum att den totala budgeten förbrukats och att finansieringsnivåerna varit för låga för att finansiera alla relevanta och kvalitativa förslag som tecken på underfinansiering. Däremot tycks finansieringsnivåerna för projekten i allmänhet ha varit tillräckliga.

Tempus uppfattades som ett kostnadseffektivt program jämfört med samarbetsprogrammen (för tekniskt stöd), och på grund av dess multilaterala karaktär var policyinstrumentet i stort sett kostnadseffektivt, även om nivån varierade beroende på instrument.

De tillfrågade var på det stora hela nöjda med den stränga urvalsprocessen. De enda betydande invändningarna gällde att man uppfattat tyngdpunkten som starkt teknisk och ansåg att den hade kunnat vara mer inriktad på de nationella behoven och på prioriteringarna på plats.

Övervakningsprocessen hade förbättrats avsevärt sedan halvtidsutvärderingen och de enda konstaterade bestående bristerna gällde den begränsade återkopplingen (till alla medlemmar i konsortierna) angående övervakningen på plats.

De nationella Tempuskontoren, de nationella kontaktpunkterna och EU-delegationerna fungerade som ett stöd för programmet och dess deltagare. Utvärderingen visade dock att dessa aktörers sätt att uppfylla sina olika roller varierade avsevärt i de olika länderna och kunde förbättras.

Effektivitet

Tempus III bidrog på det stora hela i hög grad till att utveckla systemen för högre utbildning, däribland till de fem specifika handlingslinjerna för Bolognaprocessen. Denna utveckling omfattade centrala mål inom högre utbildning, som exempelvis utarbetande av läroplaner, utveckling av jämförbara och förenliga examina enligt en struktur med treårscykler, kvalitetssäkring, erkännande av utländska examina, reformer av strukturerna och inrättningarna för högre utbildning samt utarbetande av färdighetsprofiler. Detta gällde dock snarare enskilda institutioner än den nationella politiken, där de strukturella och kompletterande åtgärdernas varaktighet och de möjligheter som de skapade, i kombination med och de högre politiska aktörernas otillgänglighet i vissa fall medförde att effekterna blev mer indirekta.

Beroende på projektens faktiska innehåll och på de högre utbildningssystemens egenskaper hade Tempus också en bredare samhällelig relevans för högre utbildning, bland annat genom att skapa eller fördjupa befintliga samband mellan högre utbildning, företag, forskning och innovation. Den bottom-up-metod som präglar Tempus III och de omfattande kontakterna mellan människor bidrog definitivt till att främja förståelsen och närmandet mellan kulturer. Programmets bidrag till utvecklingen av ”fria och blomstrande civila samhällen” samt till de icke-statliga organisationernas roll måste dock förtydligas.

De som har gynnats mest genom sitt deltagande i programmet är lärarna, framför allt tack vare kontakterna med utländska kolleger och en ökad kunskap om andra kulturer och om EU:s institutioner. Gruppen har också stärkts genom bättre utbildning, karriärutveckling och möjligheterna till rörlighet. Också studerande har gynnats av programmet, tack vare tillgången till nytt inlärningsmaterial och nya inlärningsmetoder, förbättrade kvalifikationer och en ökad medvetenhet om andra kulturer. De har dock inte gynnats i lika hög grad genom ökad sysselsättning, där effekterna var mer indirekta.

Deltagandet har varit geografiskt balanserat. De högre utbildningsanstalter inom EU har sett den allt större internationaliseringen som den största fördelen med deltagandet i Tempus III. Få av dem har sett finansiella faktorer som det enda skälet att delta i programmet. De finansiella aspekterna gjorde i vissa fall till och med att färre deltog och att deltagandet förblev tämligen koncentrerat. Den geografiska täckningen i partnerländerna var balanserad och merparten av de högre utbildningsanstalterna deltog i programmet. Icke-universitetsorgan (till exempel ministerier eller godkännande-/utbildningsorgan) deltog i allmänhet, även om deras deltagande inte alltid var lika utbrett eller framträdande som förväntat.

Tempus III-programmets omfattning, räckvidd och unika egenskaper medförde att ett identifierbart kvalitativt ”Tempus-märke” skapades i partnerländerna, särskilt bland universitetsadministratörerna, den deltagande fakultetspersonalen och aktörerna inom den nationella högre utbildningen, men kanske i något lägre utsträckning bland studerande och övrig personal. I EU-medlemsstaterna var ”märket” mindre tydligt, eftersom det ofta konkurrerade med nationella samarbets- eller stödprogram för tredjeländer.

Effekt

Trots stora variationer på regional nivå, landsnivå och till och med inom enskilda högre utbildningsanstalter, bidrog Tempus III i hög grad till att modernisera undervisningen och till att göra den mer lyhörd för samhällets och arbetsmarknadens behov. Många nya läroplaner utarbetades som ofta uppfyllde mycket specifika arbetsmarknadsbehov som tidigare inte mötts. Det kommer dock att dröja något innan en ”kritisk massa” av utexaminerade personer som utbildats genom Tempus III kommer att ha en tydlig inverkan på de nationella arbetsmarknaderna.

Tempus III hade också stor betydelse för enskilda personer när det gällde att införa en förändringskultur och att motivera framför allt unga anställda att stödja och genomföra de nödvändiga reformerna. Programmet bidrog till en förändrad mentalitet och till att göra människor mer öppna för förändring och innovation, samtidigt som det skapade nya karriärmöjligheter för de berörda personerna.

Att beslutsfattare inom högre utbildning använde sig av färdigheter som de tillägnat sig genom Tempus III för att påverka sina respektive institutioner fick positiva effekter på de högre utbildningsanstalterna. Flera beslutsfattare deltog i projekt och många av dem kommer att kunna bidra till kommande reformer av sina egna institutioner. På nationell nivå nådde Tempus III inte fram i lika hög grad till beslutsfattare, som är en grupp med en ofta hög personalomsättning. Även om Tempus III ledde till viktiga resultat inom enskilda institutioner på områden som exempelvis kvalitetssäkring eller allmän universitetsledning, var dess inflytande på den nationella lagstiftningen därför mer indirekt. Programmet gav upphov till politiska diskussioner snarare än till direkta förändringar, förutom i kandidatländerna där det fanns ett antal uppenbara exempel på motsatsen.

Tempus III bidrog till att skapa mer internationellt inriktade och mer flexibla högre utbildningsanstalter, som de enskilda utbildningsanstalterna kan använda som en plattform för vidare professionalisering i framtiden. Detta, tillsammans med de relaterade effekterna på enskilda anställda, var förmodligen programmets enskilt viktigaste resultat. Programmet bidrog också i hög grad till den långsiktiga processen med överensstämmelse mellan standarderna och förfarandena för den högre utbildningen i partnerländerna och inom EU, som framför allt sker inom ramen för Bolognaprocessen och genom den mer omfattande agendan för reform av den högre utbildningen. Tempus III bidrog slutligen i hög grad till att inrätta och återuppliva det regionala samarbetet mellan partnerländerna i alla regioner och hade en viktig men ofta förbisedd effekt när det gällde att stärka samarbetet inom enskilda partnerländer.

Hållbarhet

Många av programmets fördelar och resultat var hållbara. Den erfarenhet eller kunskap som samlats inom projekten, den ökade kunskapen om ett studieområde, de förbättrade arbetsmetoderna, de förbättrade undervisnings- och ledningsfärdigheterna, den ökade medvetenheten om andra kulturer och om EU:s institutioner, de nya läroplanerna och den mer innovativa kulturen inom institutionerna kvarstod efter att projekten avslutats. Eftersom de strukturella och kompletterande åtgärderna stöder den strukturella reformen var deras resultat mindre påtagliga, men merparten av de politiska resultaten tillämpas fortfarande inom de berörda organisationerna.

I många fall främjade programmet hållbara partnerskap inom högre utbildning, i vilka EU och partnerländerna deltog i olika hög grad beroende på projektets karaktär. Det akademiska samarbetet har fortsatt efter projektets avslutande.

De berörda institutionerna bidrog på ett väsentligt sätt till att komplettera finansieringen. Hälften av partnerna fullföljde sin verksamhet genom egen finansiering som exempelvis nationella budgetar, andra multilaterala eller bilaterala finansieringskällor och extern penninginsamling. I det avseendet verkar de olika berörda aktörerna ha gjort stora finansiella åtaganden för att fullfölja den verksamhet som inletts och de nätverk som inrättats. Aktörerna skulle dock behöva större incitament för att samarbeta mer aktivt när det gäller att sprida resultat och främja prestationer, vilket tenderar att ske i begränsad utsträckning på grund av konkurrensen mellan de högre utbildningsanstalterna.

UTVÄRDERARNAS REKOMMENDATIONER OCH KOMMISSIONENS KOMMENTARER

I utvärderingsrapporten görs en rad rekommendationer, som återges nedan tillsammans med kommissionens kommentarer.

Rekommendation 1 – Stärk den strategiska programinriktningen

Kommissionen håller med om att den politiska dialogen kan stärkas. Inom ramen för Tempus IV har stora ansträngningar gjorts för att stärka dialogen med ministerierna. Ministerierna fastställer sina egna nationella prioriteringar med hjälp av delegationerna och efter samråd med aktörerna på nationell nivå. Ministerierna rådfrågas också om förteckningen över projekt som ska finansieras. En grupp med experter på högskolereformer har inrättats i partnerländerna med stöd av ministerierna. Dessa experter utgör en viktig länk mellan den akademiska världen och beslutsprocessen och agerar i många fall som rådgivare åt ministrarna. Sist men inte minst har resultatindikatorerna för rapportering om projekten nyligen setts över, vilket kommer att göra det lättare att koppla samman övervakningen av projekten med de nationella strategiska ramarna.

Rekommendation 2 – Skapa en bättre och mer effektiv synergi med Erasmus Mundus och andra gemenskapsåtgärder och uppmuntra sambanden med forskning

Kommissionen har gjort särskilda insatser för att göra Tempus IV och Erasmus Mundus kompletterande (institutionellt samarbete/reform kontra främjande av rörlighet). De nationella Tempuskontoren har nu ett uttryckligt mandat och instruktioner för att främja Erasmus Mundus och andra högre utbildningsinitiativ inom EU. Uppdateringar om läget för Erasmus Mundus ingår som en standardpunkt vid de nationella Tempuskontorens och de nationella kontaktpunkternas möten och Erasmus Mundus gör hela tiden mer för att systematiskt hålla de nationella Tempuskontoren informerade om utvecklingen.

Att uppmuntra sambanden med forskningspolitiken och forskningsprogrammen. Inte minst uppmuntras kopplingen till Marie Curie-åtgärderna, vilka syftar till att underlätta internationell rörlighet för forskare och till att främja deras karriär. Ett särskilt tema för åtgärderna inom Tempus IV är att stödja utvecklingen av kunskapstriangeln i partnerländerna. En studie har just inletts för att få en överblick över doktorsavhandlingar i grannländerna, vilket också innefattar frågor som rör forskningspolitik och forskningsprogram.

Rekommendationen om komplementaritet borde egentligen inte begränsas till Erasmus Mundus och till forskning, utan borde även omfatta annat bilateralt stöd till högre utbildning som kommissionen gör tillgängligt för många partnerländer främst genom delegationerna (budgetstöd, sektorsprogram). Rekommendationen bör på samma sätt även omfatta berörda program som avser andra regioner, som exempelvis EDULINK, som har inrättats för att främja regionalt och multilateralt nätverkande mellan institutioner för högre utbildning i AVS-staterna och i EU, och Nyerere, som främjar den akademiska rörligheten i samma region. Dessutom borde rekommendationen även omfatta en sammankoppling av de befintliga regionala initiativen med den landbaserade politiska dialogen på utbildningsområdet.

Rekommendation 3 – Ompröva finansieringsnivån mot bakgrund av Tempus-målen

Kommissionen håller med om att det finns tillräckligt många projekt av hög kvalitet som skulle kunna motivera en ökad budget, särskilt med tanke på att efterfrågan på programmet är mycket stor (inom ramen för den första inbjudan att lämna projektförslag för Tempus IV togs 530 förslag emot och 76 projekt valdes ut, och i den andra inbjudan 610 projekt emot och 69 valdes ut). Urvalsgraden är mycket låg och uppgår till omkring 12 procent. Budgetbegränsningarna innebär att många utmärkta projekt inte kan finansieras. Tempus absorptionsförmåga är vidare mycket hög.

I Tempus IV har enskilda projektbudgetarna ökat. Ett begränsat antal av den första generationen Tempus IV-projekt kommer att slutföras i slutet av 2011. Det kan vara ändamålsenligt att undersöka om alla projektmedel har använts och att eventuellt ompröva de enskilda projektbudgetarna mot bakgrund av programmets framtida budgetplaner. Det är också viktigt att överväga ökad finansiering för alla berörda regioner för att undvika stora obalanser mellan länder (som exempelvis Ryssland) och regioner (till exempel Medelhavsländerna).

Rekommendation 4 – Höj projektförslagens kvalitet

Under senare år har kommissionen gjort stora insatser för att utveckla de nationella Tempuskontorens och de nationella kontaktpunkternas förmåga att utarbeta projekt. Information om tidigare projekt görs tillgänglig på ett alltmer systematiskt sätt (på en webbplats, vid konferenser och andra evenemang, samt genom projektkompendier och studier med god praxis från projekt).

Rekommendation 5 – Effektivisera fältövervakningen

En uppdaterad strategi för fältövervakning har tagits fram för Tempus IV. Tre övervakningsmål har fastställts: förebyggande åtgärder (de tidiga projektstadierna), rådgivande åtgärder (i halvtid) och kontroller (i efterhand). Kvantitativa mål har fastställts med stort fokus på förebyggande åtgärder, vilket innebär att alla nyligen utvalda projekt bör besökas under de första sex månaderna. Avrapportering görs på plats och återkoppling till uppdragstagarna sker systematiskt så att de ska kunna förbättra sina projekt.

Utöver dessa instrument genomförs också resultatorienterade övervakningsbesök för projekt i många av länderna.

Rekommendation 6 – Ge mer stöd till de nationella kontaktpunkterna i de nya medlemsstaterna

De viktigaste aktörerna i de nya medlemsstaterna i fråga om utbytet av erfarenheter med programmets nya stödmottagare är universiteten. Universiteten i Polen, Slovenien, Tjeckien och de baltiska staterna har varit särskilt aktiva inom Tempus III och fortsätter att vara djupt engagerade i Tempus IV. Det är omöjligt att överväga en eventuell finansiering av de nationella kontaktpunkterna.

Rekommendation 7 – Tydliggör definitionen av EU-delegationernas deltagande för att förbättra (den strukturella) dialogen om högre utbildning med de nationella myndigheterna

EU-delegationernas deltagande är förmodligen det område där störst förbättringar har gjorts under de senaste åren. Delegationerna deltar i alla skeden av programmets genomförande. De deltar i samråden med ministerierna om fastställande av programmets prioriteringar, de rådfrågas om projektförteckningarna, de bjuds in till informationsdagar och deltar i fältövervakningen av projekt. De är den viktigaste samtalspartnern i kontakterna med ministerierna och deltar också i gruppen med experter på högskolereformer samt bidrar till gruppens verksamhet.

Rekommendation 8 – Fortsätt med Tempus-liknande projekt efter anslutningen till EU

Instrumentet för samarbete i fråga om högre utbildning för EU-medlemsstaternas institutioner är programmet för livslångt lärande (Erasmus). Kandidatländernas högre utbildningsanstalter är automatiskt berättigade att delta i Erasmus när de blir medlemsstater. Kommissionen gör stora ansträngningar för att förbereda kandidatländerna på deras deltagande i programmet för livslångt lärande och föreslår dessutom att en diskussion ska äga rum om perioden efter Tempus under Tempus-informationsdagarna (vilket redan sker i Kroatien).

Rekommendation 9 – Lägg större fokus på bästa praxis – information om kopplingar till arbetsmarknaden och det civila samhället

Samarbete mellan universitet och företag är en av prioriteringarna för Tempus IV. Allt fler projekt genomförs på detta område och företagens deltagande uppmuntras i inbjudan att lämna projektförslag (partnerskap med flera aktörer). Detta är ett konkret resultat av konferensen i Amman om samarbete mellan universitet och företag år 2007 (se även rapporten Linking the world of works and education through Tempus [6]).

Rekommendation 10 – Prioritera projekt för ledarskapsreformer i högre grad

Ledarskapsreformer är tema som uttryckligen prioriteras i Tempus IV och allt fler projekt rör denna fråga. En studie om universitetsledning som byggde på bästa praxis från Tempus på detta område slutfördes 2009, och policyutveckling sker såväl inom EU som i partnerländerna. Under 2010 kommer tre policyseminarier att äga rum i Ukraina, Kazakstan och Marocko, där experter och beslutsfattare kommer att diskutera hur ledningen av universitet kan göras mer öppen och effektiv.

Rekommendation 11 – Uppmärksamma projektens tillgänglighet (lika möjligheter) i högre grad.

Lika möjligheter nämns uttryckligen som ett kvalitetskriterium i inbjudan att lämna projektförslag för Tempus IV och kan betonas ännu starkare vid Tempus-informationsdagarna.

Rekommendation 12 – Stöd kompletterande målsättningar för projekt, som i fallet med gemensamma eller dubbla examina

Kommissionen kommer att undersöka denna typ av kompletterande målsättningar och ta reda på vilka problem som kan uppstå inom projekten. EG:s delegation i Moskva har nyligen inlett en studie om dubbla examina i Ryssland och denna studie kommer tveklöst att väcka frågor som kan undersökas vidare.

Rekommendation 13 – Förbättra såväl spridningen som användningen av projektresultaten

Spridningen är ett kvalitetskriterium för bedömningen av förslag och är också en viktig punkt vid projektövervakningen. Stora insatser har gjorts på detta område under senare år. Tematiska studier om samarbetet mellan universitet och företag, kvalitetssäkring och ledarskap har utförts och följts upp genom tematiska seminarier med deltagande av många olika aktörer. Projektkompendier utarbetas och uppdateras kontinuerligt och särskilt framgångsrika projekt uppmanas att dela med sig av sina erfarenheter i olika forum.

SLUTSATS

Tempus-programmet är fortfarande mycket relevant med avseende på dess främsta målsättning att främja reform och modernisering av den högre utbildningen på institutionsnivå. Verksamheten har på olika nivåer bidragit till reformer som annars förmodligen inte skulle ha genomförts, eller som skulle ha gått mycket långsammare. Samtidigt är det tydligt att större framsteg behövs för reformen av den högre utbildningssektorn i många länder, och stora utmaningar på området för reformen av de högre utbildningsstrukturerna väntar eller har nyss antagits. För en tämligen stor andel av partnerländerna är Tempus den enda möjligheten till samarbete med andra institutioner i andra länder och det enda lämpliga samarbetsprogram som EU (och medlemsstaterna) kan erbjuda vissa av länderna.

Verksamhetssättet och de grundläggande förvaltningsmekanismerna till stöd för denna process har bekräftats fullt ut, och betydande förbättringar har gjorts för den senaste fasen av programmet, Tempus IV.

Programmets nyskapande egenskaper och framgång beror till mycket stor del på den efterfrågestyrda bottom-up-metoden, som innebär att de högre utbildningsanstalterna genomför sina egna initiativ inom ramen för inbjudningar att lämna projektförslag. Detta skapar många möjligheter och sätter stort fokus på samarbete mellan institutioner. De nära kontakterna mellan människor har bidragit till att främja förståelsen och närmandet mellan kulturer. Dessa egenskaper bör bevaras. Tempus har genom sin multilaterala karaktär, sina projektmetoder och sina förvaltningsmekanismer visat sig vara ett mycket kostnadseffektivt policyinstrument, särskilt jämfört med andra klassiska åtgärder för tekniskt stöd.

Det är tydligt att Tempus-projekten har sin styrka i relevansen för reformer och uppgradering av partnerländernas system för högre utbildning. Projekten har även särskilt stor inverkan på enskilda personer och på yrken, innehåll, metoder, förbättrade kvalifikationer, internationalisering samt organisationen av studier och berörda institutioner. Projekten har gett hållbara resultat som institutionerna underhåller, bygger vidare på och tillämpar. Tempus är ett instrument som den akademiska världen i partnerländerna kan prova, använda och utnyttja till stöd för sina behov, och som kan bidra till utvecklingen på nationell nivå och därutöver, med avseende på högre utbildning i allmänhet inom ramen för Bolognaprocessen. Tempus är ett identifierbart och kvalitativt begrepp i partnerländerna. Det är också ett välrespekterat program vid EU:s och medlemsstaternas institutioner.

Det finns fortfarande ett stort intresse för programmet och många ansökningar av mycket hög kvalitet mottas fortfarande. Tyvärr innebär budgetbegränsningarna att de inte kan finansieras. Kommissionen skulle kunna tänka sig att öka finansieringen för alla regioner som omfattas av programmet inom ramen för utrymmet i budgetplanen och utan att det inverkar på andra samarbetsprioriteringar, för att fullt ut stödja de mycket ambitiösa målen och de stora utmaningarna för den högre utbildningen och den viktiga utvecklingen inom den internationella akademiska världen.

[1] Rådets beslut 90/233/EEG av den 7 maj 1990.

[2] Rådets beslut 1999/311/EG av den 29 april 1999.

[3] Rådets beslut 2002/601/EG av den 27 juni 2002.

[4] Genom beslutet att utvidga Tempus-programmet till Meda-länderna ändrades programmets varaktighet, så att Tempus-, Socrates- och Leonardo da Vinci-programmen löper ut samtidigt.

[5] Israel får endast delta om landet självt finansierar sitt deltagande.

[6] http://eacea.ec.europa.eu/tempus/doc/linking.pdf