Tillkännagivande enligt artikel 19.3 i rådets förordning nr 17(1)

Ärende COMP/38.170 - Reims II terminalavgifter

(2003/C 94/03)

(Text av betydelse för EES)

1. INLEDNING

1. Den 18 juni 2001 anmäldes Reims II-avtalet till kommissionen enligt förordning nr 17, i syfte att få ett icke-ingripandebesked enligt artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet eller ett undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet, sedan kommissionens beslut om undantag av den 15 september 1999 upphört att gälla (undantagsbeslutet från 1999)(2).

2. Reims II-avtalet (avtalet) är det instrument vissa offentliga postoperatörer(3) använder för att kollektivt fastställa terminalavgifter. Terminalavgifterna är den ersättning offentliga postoperatörer betalar varandra för utdelning av inkommande utrikespost. Avsändande offentliga postoperatörer ersätter den mottagande operatören för utdelning av den förstnämndas inkommande utrikespost.

3. I avtalet uttrycks terminalavgifterna som en procentandel av mottagarlandets inrikestaxa. Det ursprungliga Reims II-avtalet anmäldes för första gången till kommissionen 1997, som genom beslut av den 15 september 1999 beviljade undantag enligt artikel 81.3 EG-fördraget. Enligt det ursprungliga Reims II-avtalet skulle terminalavgifterna höjas under en övergångsperiod, tills de 2001 nått högst 80 % av inrikestaxan. I undantagsbeslutet från 1999 undantog kommissionen emellertid avtalet till utgången av 2001 och begränsade undantaget till en terminalavgiftsnivå om högst 70 %.

4. I den nya anmälan från 2001 ingick en begäran om förlängning av undantaget. I den nyanmälda versionen skall nivån 80 % inte uppnås förrän den 1 januari 2004 och två etapper införas (73,3 % den 1 januari 2002 och 76,6 % den 1 januari 2003). En kort sammanfattning av anmälan offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, där berörda parter uppmanades att inkomma med synpunkter(4).

2. PARTERNA

5. 13 offentliga postoperatörer(5) undertecknade det ursprungliga Reims II-avtalet. Därefter har ytterligare fyra offentliga postoperatörer anslutit sig. De 17 Reims II-parterna (parterna)(6) består nu av de offentliga postoperatörerna i samtliga medlemsstater i EU (utom Nederländerna) samt de offentliga postoperatörerna i Norge, Island och Schweiz(7).

6. Alla offentliga och privata postoperatörer som tillhandahåller obligatoriska samhällsomfattande posttjänster kan ansluta sig till avtalet, förutsatt att de är skyldiga eller förbinder sig att tillhandahålla dessa tjänster till övriga parter.

3. DE BERÖRDA MARKNADERNA

7. Det anmälda avtalet gäller marknaderna för normal utrikespost (i motsats till expresspost) mellan de berörda länderna, dvs. post som skickas från ett av dessa länder till ett annat. Närmare bestämt täcker avtalet all brevpost enligt artikel 8 i Världspostkonventionen(8). Definitionen omfattar försändelser som i allmänhet väger högst två kg. Utrikespostens betydelse är olika i olika länder. I mindre medlemsstater står utrikesposten ofta för en större andel av den sammanlagda postmarknaden än i större medlemsstater. Utrikespostens andel av den sammanlagda postmarknaden i gemenskapen beräknas i genomsnitt ligga långt under 10 %.

8. Den relevanta marknaden kan delas upp ytterligare, dels i marknaden för utrikespost där offentliga postoperatörer och privata företag samlar in post från kunder i ursprungslandet för utdelning i andra länder, dels i en undermarknad för inkommande utrikespost där de offentliga postoperatörerna (och några få andra postoperatörer) erbjuder postutdelning för offentliga postoperatörers och privata företags räkning(9).

9. Genom de nyligen företagna ändringarna av postdirektiv 97/67(10) har skillnaden mellan dessa två undermarknader skärpts, vilket skett genom det nya postdirektivet (nya postdirektivet)(11). Enligt det nya postdirektivet skall från januari 2003 utrikespost avregleras i alla de medlemsstater där monopolet inte måste behållas för att kunna erbjuda samhällsomfattande tjänster.

10. De nya bestämmelserna kommer därför att utsätta offentliga postoperatörer för ökad konkurrens vad gäller befordran av utrikespost mellan EU-länder. De två marknadernas olika konkurrensvillkor bekräftas och förstärks på detta sätt.

4. UTVECKLINGEN AV Reims II-AVTALET FÖRE DEN NYA ANMÄLAN

4.1 Det ursprungliga Reims II-avtalet

11. Det ursprungliga Reims II-avtalet anmäldes till kommissionen 1997. Efter en preliminär granskning av avtalet klargjorde kommissionen då för parterna att flera inslag måste ändras, anpassas eller förtydligas innan den kunde ställa sig positiv till avtalet.

12. För att kunna omfattas av undantag tog parterna fram en första reviderad avtalsversion (det första tilläggsavtalet), som trädde i kraft den 1 oktober 1998.

13. För Reims II-avtalet om terminalavgifter beviljade kommissionen den 15 september 1999 undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet, till och med den 31 december 2001. Kommissionen begränsade då också höjningen av terminalavgifterna till 70 % av inrikestaxorna. Kommissionen framhöll att den slutliga höjningen till 80 % av inrikestaxorna fick ske först sedan kommissionen kunnat granska systemet utifrån korrekta uppgifter ur kostnadsredovisning, vilket inte fanns tillgängligt 1999.

4.2 Bedömningen av Reims II-avtalet i undantagsbeslutet från 1999

4.2.1 Tillämpligheten av artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet

14. I undantagsbeslutet från 1999 ansåg kommissionen att avtalet utgjorde en konkurrensbegränsning som omfattas av artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet, eftersom det kollektivt fastställde en gemensam terminalavgiftsnivå i form av en procentandel av inrikestaxan i mottagarlandet. Kommissionen drog slutsatsen att avtalet hade samma effekt som prissamverkan, även om det inte handlade om fasta belopp. Genom att koppla priset för utrikespostbefordran till priset för inrikestjänster, vars pris främst dikteras av nationella hänsyn, eliminerade eller inskränkte parterna sina möjligheter till fri prissättning för utdelningen av inkommande utrikespost. Avtalet undanröjde i praktiken all stimulans till att sluta separata bilaterala avtal mellan parterna, även om detta inte var avtalsmässigt omöjligt.

4.2.2 Tillämpligheten av artikel 81.3 i EG-fordraget och artikel 53.3 i EES-avtalet

15. I undantagsbeslutet från 1999 konstaterade kommissionen att avtalet uppfyllde de fyra kriterier som måste vara uppfyllda samtidigt för att möjliggöra undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget och artikel 53.3 i EES-avtalet. Kommissionens resonemang kan sammanfattas som följer.

16. Avtalet förbättrar produktionen eller distributionen av varor. En övergång till ett mer kostnadsbaserat system och stimulans till kvalitetsmål skulle förbättra den ekonomiska situationen för deltagande offentliga postoperatörer och göra det möjligt för dem att höja kvaliteten på sin utrikespostbefordran.

17. Den högre kvaliteten på utrikespostbefordran skulle gynna konsumenterna, och ersättning på grundval av faktiska utdelningskostnader skulle minska den tidigare korssubventioneringen för att täcka förlusterna från utdelningen av utrikespost. Emellertid ålade kommissionen Reims II-parterna att de skulle få tillämpa den högsta terminalavgiftsnivån bara om tjänsternas kvalitet bevisligen höjdes.

18. För att konsumenterna fullt ut skulle gynnas krävde kommissionen att parterna skulle erbjuda varandra ett lågkostnadsalternativ till terminalavgifterna för massbrev och affärspost (så kallat tillträde till ersättningsnivå 3)(12).

19. Slutligen ansåg kommissionen att det för att kunna uppnå avtalets mål ovillkorligen krävdes ett avtal om att kollektivt fastställa terminalavgifterna som en gemensam högsta procentandel av inrikestaxan. Kommissionen kunde dock inte verifiera om den överenskomna slutliga ersättningsnivån - 80 % av inrikestaxorna - var helt nödvändig i detta avseende. Undantaget tidsbegränsades därför till den 31 december 2001 och parterna tilläts höja den gemensamma procentandelen till högst 70 % år 2001, tills deras faktiska kostnadsredovisning kunde motivera den föreslagna nivån om 80 %.

20. I undantagsbeslutet från 1999 ålade kommissionen parterna att före utgången av 1999 införa ett kostnadsredovisningssystem som är öppet för insyn och garanterar att alla viktiga kostnader kan identifieras, kvantifieras, jämföras och kontrolleras.

4.3 Avtalsändringar efter undantagsbeslutet från 1999

21. Den 14 januari 2000 slöt parterna det andra tilläggsavtalet, dels för att införa kommissionens villkor enligt undantagsbeslutet från 1999, dels på grund av att Swiss Post anslutit sig till avtalet.

22. Den 4 april 2000 slöt parterna det tredje tilläggsavtalet, med följande huvudpunkter: 1. Att säkerställa tjänstekvalitet i alla led: i avtalet övervägdes att genom en framtida systemförbättring införa resultatmätning av sändande offentliga postoperatörer avseende utgående post och att från och med 2002 tillämpa adekvata kvalitetsmål och straffavgifter. 2. Översyn av kvalitetsstandarderna. I det tidigare avtalet identifierades två grupper av parter (A och B), med ol ika kvalitetsstandarder (95 % för parterna i grupp A och 90 % för parterna i grupp B). I det nya avtalet konvergerade grupperna till en generell standard på 93 %.

23. Den 7 juni 2001 ingick fletalet parter ett fjärde tilläggsavtal. Under tiden hade 17 parter undertecknat avtalet. Huvudsyftet med det fjärde tilläggsavtalet var att förlänga övergångsperioden med ytterligare tre år. Enligt detta skulle terminalavgifterna höjas till 80 % av de inhemska taxorna år 2004, dvs. två år senare än planerat. Nivån 80 % ersätts här med 73,3 % år 2002 och 76,6 % år 2003(13).

24. Utöver förlängningen av övergångsperioden enades parterna också om att till utgången av 2004 frysa de inhemska taxorna för beräkningen av terminalavgifterna. Höjer en part den inhemska taxan efter den 1 september 2001, kommer detta alltså inte att påverka beräkningen av terminalavgifterna(14). Emellertid kommer sänkningar av inhemska taxor att beaktas, varför "frysningen" i praktiken innebär ett tak och tillåter nedjusteringar(15).

25. Slutligen infördes med det fjärde tilläggsavtalet också "geografisk täckning". Om en part med avreglerad hemmamarknad kan visa att en avsändande offentlig postoperatörs inkommande post fått en så förändrad geografisk struktur att procentandelen av den inhemska taxan enligt Reims II-avtalet inte täcker mottagande offentlig postoperatörs kostnader för postens utdelning, kan parten begära omförhandling av de terminalavgifter som den avsändande offentliga postoperatören betalar(16).

5. DET NYANMÄLDA AVTALET

5.1 Syfte

26. Enligt parterna är det huvudsakliga syftet med Reims II-avtalet att 1) ge parterna rättvis ersättning för utdelning av inkommande utrikespost, dvs. en ersättning som bättre kompenserar parternas faktiska kostnader för hantering av sådan post, och 2) att förbättra kvaliteten på utrikesposttjänsterna.

5.2 Produkter som avses

27. Avtalet omfattar alla postförsändelser enligt definitionen i artikel 8 i Världspostkonventionen (med undantag för så kallade M-säckar)(17).

5.3 Terminalavgifter

5.3.1 Princip

28. Genom Reims II-avtalet kopplas terminalavgifterna till inrikestaxan i destinationslandet och till den tjänstekvalitet som tillhandahålls av den postoperatör som delar ut posten. Enligt den anmälda versionen av avtalet skall terminalavgifterna öka under en övergångsperiod, tills de år 2004 uppgår till högst 80 % av de inhemska taxorna. Straffavgifter kommer här att tas ut enligt en stigande skala, om kvalitetsmålet inte uppnås.

5.3.2 Inrikestaxan som referensvärde

29. I inrikestaxan skiljer man vanligen mellan olika viktsatser (t.ex. 20, 50 och 100 g för brev). Enligt avtalet omvandlas dessa olika taxenivåer utifrån en standardstruktur till så kallade linjära taxor, så att terminalavgifter kan beräknas(18).

5.3.3 Terminalavgifternas nivåer

30. I avtalet skiljer man mellan följande fyra olika ersättningsnivåer för terminalavgifter:

- Ersättningsnivå 1: A-postförsändelser som lämnas i blandade säckar (som kan innehålla brev, platta paket och övriga paket). Terminalavgifterna för sådana försändelser kommer slutligen att uppgå till 80 % av inrikestaxan, exklusive mervärdesskatt(19).

- Ersättningsnivå 2: Den mottagande offentliga postoperatören kan lämna rabatter på ersättningsnivå 1, baserat på arbetsdelning/postförberedelser (t.ex. genom att posten är sorterad på förhand efter format eller destination). Samma rabatter måste lämnas till alla sändande offentliga postoperatörer när förutsättningarna är desamma.

- Ersättningsnivå 3: Alla parter åläggs att erbjuda varandra de "allmänt tillgängliga inrikestaxorna" i utdelningslandet (såsom taxor för massbrev som direktreklam, trycksaker och tidskrifter). Denna ersättningsnivå (som normalt sett kommer att vara lägre än de övriga nivåerna) är särskilt viktig för den stora mängden affärspost från utlandet.

- B-post: För B-post kommer terminalavgifter att tillämpas som är 10 % lägre än avgifterna för post enligt ersättningsnivå 1.

5.3.4 Övergångsperiod

31. Enligt det anmälda avtalet skall under en övergångsperiod terminalavgifterna höjas och om kvalitetsmålet inte uppnås straffavgifter tas ut enligt en stigande skala. Detta skall ske enligt följande:

2002: 73,3 % av inrikestaxan,

2003: 76,6 % av inrikestaxan,

2004: 80 % av inrikestaxan.

5.3.5 Tjänstekvalitet/Straffsystem

32. För att förbättra tjänstekvaliteten införs genom Reims II-avtalet ett system med kvalitetsstandarder för post enligt ersättningsnivå 1 respektive 2. Standarderna uttrycks som den procentandel av inkommande utrikespost (från viss offentlig postoperatör) som skall delas ut inom en arbetsdag (D) efter att posten har anlänt till mottagarpartens utväxlingskontor, under förutsättning att posten har anlänt före LAT(20) Standarden "80 % D+1" betyder till exempel att 80 % av den inkommande posten skall delas ut till adressaten inom en arbetsdag efter det att posten har anlänt till utväxlingskontoret. Enskild parts effektivitet mäts med diagnostiska system utformade av IPC(21).

33. Ett system med straffavgifter, eller straffavgiftskurva, tillämpas om de fastställda kvalitetsstandarderna inte uppfylls. Nivån på de terminalavgifter som annars skulle betalas sänks med 1,5 % (när det faktiska resultatet uppgår till mellan 90 och 100 % av det fastställda målet) respektive 3,5 % (när det uppnådda resultatet uppgår till mellan 80 och 90 % av det fastställda målet) för varje procentenhet där den berörda offentliga postoperatören inte lyckas uppfylla den erforderliga kvalitetsstandarden(22). Om den utdelande offentliga postoperatören i värsta fall inte uppnår mer än 80 % av målet, kommer straffavgifterna att minska terminalavgifterna som operatören är berättigad till med 50 %.

5.3.6 Förbud mot diskriminering

34. I avtalet(23) föreskrivs att "alla parter vid jämförbara transaktioner skall tillämpa samma terminalavgiftstaxor gentemot alla övriga parter." I princip innebär detta att om inget särskilt bilateralt avtal har ingåtts, skall två Reims II-operatörer som konkurrerar om utgående utrikespost i ett visst Reims II-land bära samma kostnader för utdelningen av denna post i destinationslandet. Samma taxa skall dock inte erbjudas operatörer som står utanför Reims II och konkurrerar på samma marknad, vilka tvingas betala full inrikestaxa i ursprungslandet minus eventuell rabatt(24).

35. Denna omständighet är särskilt viktig, eftersom det i det nya postdirektivet föreskrivs att utgående utrikespost skall avregleras från och med den 1 januari 2003 i flertalet EU-medlemsstater.

5.4 Artiklarna 25 och 49 i Världspostkonventionen

36. I artikel 43 i Världspostkonventionen finns bestämmelser om hantering av inrikespost som skickats från ett annat land (remail). Artikel 49.4 avser terminalavgifterna för inkommande massbrev. Enligt det anmälda avtalet skall efter övergångsperioden artikel 25 och artikel 49.4 i Världspostkonventionen inte längre tillämpas mellan parterna(25).

5.5 Löptid

37. Avtalet ingås på obestämd tid. En part kan emellertid när som helst säga upp avtalet. Uppsägningen träder i kraft vid utgången av det första hela kalenderåret efter varsel. Om särskilda omständigheter föreligger, kan en part säga upp avtalet med sex månaders varsel.

5.6 Kopplingen mellan terminalavgifter och tjänstekvalitet

38. I avtalet anges principen att terminalavgifterna inte kommer att höjas under övergångsperioden om postoperatörens tjänstekvalitet försämras. För att kunna avgöra detta jämförs tjänstekvaliteten för ett givet år med partens genomsnittliga tjänstekvalitet under föregående år. Det kommer inte att finnas utrymme för tolkningar. Denna regel gäller inte de offentliga postoperatörer för vilka det finns övergångsbestämmelser. Regeln kommer naturligtvis inte heller att tillämpas om en offentlig postoperatörs tjänstekvalitet försämras, men fortfarande uppfyller den i avtalet fastställda standarden. Terminalavgifterna kan också höjas om det kan påvisas att försämringen av en parts tjänstekvalitet har förorsakats av dennes särskilda åtgärder för att förbättra sitt utdelningssystem och att den endast är tillfällig.

5.7 Ersättningsnivå 3

39. Parterna har klargjort att de enligt Reims II-avtalet är skyldiga att erbjuda varandra tillträde till ersättningsnivå 3 (dvs. till inrikestaxor för massbrev). För att underlätta detta ålade undantagsbeslutet från 1999 parterna att för övriga parter lätta på inhemska bestämmelser, när bestämmelserna inte är berättigade och när de i praktiken skulle stänga ute dessa parter från inrikestaxorna för massbrev. Har de inhemska bestämmelserna fastställts av staten, skall parterna i samarbete med de behöriga nationella myndigheterna göra sitt yttersta för att upphäva dem.

40. Alla taxor och villkor som berör tillträde till ersättningsnivå 3 skall finnas tillgängliga för alla parter genom en av IPC förvaltad databas. Parterna har åtagit sig att omedelbart uppdatera databasen när deras taxor och villkor ändras.

5.8 Bilaterala avtal

41. I Reims II-avtalet förtydligas att parterna har rätt att inbördes ingå bilaterala eller multilaterala avtal om terminalavgifterna, där andra villkor kan anges och i synnerhet andra terminalavgiftsnivåer. Om en part erbjuder annan eller andra parter lägre terminalavgifter genom ett sådant avtal, är denna part skyldig att tillämpa dem gentemot alla parter vid jämförbara transaktioner.

5.9 Försenad, förkommen och skadad post

42. Parterna har infört bestämmelser om försenad, förkommen och skadad post, enligt vilka ett lämpligt system för att hantera och analysera klagomål kommer att införas, inbegripet ett mottagningsbevis för varje klagomål och standardiserade tidsfrister för att behandla sådana klagomål. Kundservice och tillgång till sådana tjänster kommer därigenom att förbättras, till exempel genom införande av ett gratisnummer för klagomål och genom samarbete med konsumentorganisationer.

6. VIKTIGARE FÖRÄNDRINGAR EFTER UNDANTAGSBESLUTET FRÅN 1999

6.1 Förbättrad kvalitet på utrikesposttjänster

43. I undantagsbeslutet från 1999 sägs följande: "Den största fördel som [Reims II-]avtalet förväntas medföra är att kvaliteten på tjänster som avser utrikespost förbättras avsevärt." De uppgifter som inhämtats i samband med granskningen visar att det under undantagsperioden har skett en betydande kvalitetsförbättring av parternas utdelning av utrikespost(26).

6.2 Andra viktigare förändringar

44. Sedan undantagsbeslutet från 1999 antogs har viktigare förändringar delvis ändrat dess förutsättningar. Dessa nya inslag har i motsvarande mån påverkat kommissionens pågående preliminära bedömning av avtalet. Förändringarna har särskilt gjort att kommissionen anser att villkoren för att bevilja undantag måste vara annorlunda än i undantagsbeslutet från 1999.

45. De viktigaste nya inslag som måste beaktas är följande: 1. Bokföringsuppgifterna om parternas utdelningskostnader för utrikespostförsändelser från andra Reims II-länder. 2. Erfarenheterna av avtalets tillämpning under undantagsperioden. 3. Att rådet och Europaparlamentet antagit det nya postdirektivet.

6.2.1 Parternas kostnadsuppgifter

46. Parterna skulle enligt undantagsbeslutet från 1999 införa ett kostnadsredovisningssystem som är öppet för insyn. Under åberopande av detta har kommissionen erhållit detaljerade bokföringsuppgifter om varje parts utdelningskostnader för inkommande utrikespostförsändelser från andra Reims II-länder.

47. När undantagsbeslutet från 1999 antogs var dessa uppgifter inte tillgängliga och de har nu möjliggjort en grundligare bedömning av terminalavgiftsnivåerna(27).

48. De terminalavgifter som enligt det anmälda avtalet(28). skall tillämpas på utdelningen av Reims II-utrikespost verkar framför allt inte överensstämma med de av parterna lämnade kostnadsuppgifterna. Följaktligen verkar dessa terminalavgiftsnivåer inte vara nödvändiga för att få de positiva effekter som avtalet syftar till.

6.2.2 Tillträde till ersättningsnivå 3

49. Enligt undantagsbeslutet från 1999 ålades parterna att vidta alla nödvändiga åtgärder för att att ge varandra tillträde till ersättningsnivå 3(29).

50. Granskningen i samband med det aktuella förfarandet har visat att tillträdet till ersättningsnivå 3 inte fungerar som kommissionen avsåg i undantagsbeslutet från 1999. Även om parterna har gett varandra tillträde till ersättningsnivå 3, är det fortfarande ytterst svårt för de flesta av dem att utnyttja denna möjlighet. Kommissionen anser därför att tillträdet till ersättningsnivå 3 inte är ett praktiskt, billigare alternativ till terminalavgifterna i Reims II.

6.2.3 Det nya postdirektivet

51. Den 10 juni 2002 antog Europeiska unionens råd och Europaparlamentet det nya postdirektivet om ökad avreglering av postmarknaderna i gemenskapen.

52. En av de viktigaste förändringarna med direktivet är att medlemsstaterna från och med den 1 januari 2003 inte längre får låta marknaden för utgående utrikespost omfattas av monopol(30), om det inte krävs för att säkerställa samhällsomfattande posttjänster. Därför kommer offentliga postoperatörer från och med den 1 januari 2003 att konkurrensutsättas när det gäller utrikespost mellan Reims II-länder.

7. ÅTGÄRDER KOMMISSIONEN KRÄVER FÖR ATT FÖRHÅLLA SIG POSITIV

53. De anmälda åtgärderna aktualiserade en rad konkurrensproblem som hindrade att kommissionen förhåller sig positiv. Under anmälningsförfarandet hade berörda parter synpunkter på följande frågor, som löstes på ett tillfredsställande sätt:

- Nivån på terminalavgifterna som parterna skall tillämpa enligt avtalet.

- Parternas införande av ett effektivt lågprisalternativ till terminalavgifterna för direktreklam enligt Reims II.

- Ingen diskriminering mellan Reims II-parter och deras konkurrenter på de nya marknaderna för befordran av utgående utrikespost mellan Reims II-länder.

7.1 Avtalsändringar

54. De första två punkterna har åtgärdats genom avtalsändringar. Efter diskussioner med kommissionen undertecknade 14 av de 17 parterna(31) den 24 januari 2003 det femte tilläggsavtalet. Genom avtalet ändras det anmälda avtalet beträffande 1. terminalavgifterna som tillämpas under övergångsperioden och 2. parternas införande av ett effektivt lågprisalternativ till terminalavgifterna för direktreklam.

7.1.1 Terminalavgifternas nivå

55. Genom det femte tilläggsavtalet ändras bilaga 4 till det anmälda avtalet, både beträffande övergångsperiodens längd och vilken terminalavgiftsnivå som skall tillämpas. Övergångsperioden har förlängts från den 31 december 2004 till den 31 december 2006.

56. De terminalavgifter som skall tillämpas från och med den 1 januari 2002 tills övergångsperioden löper ut har ändrats till följande:

2002: 73,3 %.

2003: 74,5 %.

2004: 75,7 %.

2005: 78,5 %.

2006: 78,5 %.

57. Efter översynen av parternas kostnadsuppgifter om utdelningen av inkommande utrikespost anser kommissionen att dessa procentsatser är en tillräckligt god uppskattning av parternas kostnader.

7.1.2 Lågprisalternativ till terminalavgifterna för direktreklam

58. Beträffande införandet av ett lågprisalternativ till terminalavgifterna för direktreklam föreskrivs i artikel 2 i det femte tilläggsavtalet att parterna "inom sex månader efter kommissionens andra undantagsbeslut" skall befordra internationella direktreklamförsändelser.

59. Den 24 januari 2003 ingick alla parter utom Royal Mail Group plc. och An Post det särskilda "avtalet för befordran av internationell direktreklam enligt Reims" (Reims IDM-avtalet) som inför produkten IDM(32). Denna har följande egenskaper:

Grundläggande produktspecifikationer

- Gemensamma produktspecifikationer så att nationella produktkrav inte behöver följas.

- Direktreklam enligt definitionen i direktiv 97/67/EG.

- Maximivikt på 2 kg per försändelse.

- Gemensam minimivolym på 500 försändelser.

- Eftersträvad kvalitetsstandard på D + 5.

- Produkt för utrikespost enbart.

- Världspostkonventionens specifikationer för maximi- och minimistorlek.

- Inget krav på försortering.

Ersättning

Ersättningen för utdelning av IDM-produkten beräknas som det lägsta av antingen inrikestaxan för jämförbar osorterad post eller terminalavgiften för B-post enligt Reims II minus [...] %. Saknas taxa för osorterade massbrev, skall taxan för sorterade massbrev användas plus ett påslag på [...] %.

7.1.3 Andra ändringar

60. På parternas initiativ infördes andra mindre ändringar i det femte tilläggsavtalet:

Tillämpning av artikel 43 i Världspostkonventionen(33)

Enligt artikel 5 i det anmälda avtalet skall efter övergångsperioden artiklarna 25 och 49.4 i Världspostkonventionen inte längre tillämpas mellan parterna. Denna bestämmelse har ändrats. Den nya versionen av artikel 5 har följande lydelse: "Ingenting i Reims II-avtalet får hindra en part från att gentemot annan part tillämpa artikel 43 i Världspostkonventionen."

Uppsägning av avtalet

Enligt artikel 11 i det anmälda avtalet skall uppsägning av avtalet träda i kraft vid utgången av det första hela kalenderåret efter anmälan om uppsägning. Enligt den nya versionen av bestämmelsen kan en part med minst sex månaders skriftlig varsel säga upp avtalet till kalendermånads slut.

7.2 Övriga krav

61. Under granskningsfasen noterades ett tredje problem. Åberopande avregleringen av utgående utrikespost anser kommissionen här att ersättningssystemet i Reims II-avtalet för utdelningen av inkommande utrikespost leder till prisdiskriminering som gynnar parterna och missgynnar utomstående aktörer som befordrar utgående utrikespost mellan Reims II-länder. Enligt artikel 2.3 i avtalet skall Reims II-part i utdelningslandet debitera terminalavgifter enligt Reims II för utdelningen av postförsändelser som skickats av annan Reims II-part. Utomstående aktörer som befordrar utgående utrikespost måste emellertid betala full inrikestaxa för utdelningen av postförsändelser i destinationslandet.

62. Kommissionen anser därför att ett villkor för ett nytt undantag är att varje Reims II-part skall erbjuda de utomstående aktörer, som konkurrerar med övriga Reims II-parter om utgående utrikespostbefordran i annat Reims II-land, att till terminalavgifter dela ut inkommande utrikespost i det egna landet och detta på villkor som inte är diskriminerande i förhållande till vad som erbjuds Reims II-parten i avsändarlandet. Parterna har underrättats om detta krav.

63. Kommissionen har formulerat ett sådant villkor i ett framtida undantagsbeslut och detta bifogas i bilaga till detta tillkännagivande.

8. SLUTSATS

64. På grundval av ovanstående avser kommissionen att göra en positiv bedömning av det anmälda avtalet sedan det ändrats genom det femte tilläggsavtalet. Innan kommissionen antar ett positivt yttrande uppmanar den berörda parter att inkomma med synpunkter inom en månad från dagen för offentliggörandet av detta tillkännagivande, antingen via e-post (Rosario.Baratta@cec.eu.int), fax ((32-2) 296 70 81) eller post till följande adress, med hänvisning till Ärende COMP/C2/38.170 - Reims II: Europeiska kommissionen Generaldirektoratet för konkurrens

Registreringsenheten för antitrust

J-70

Kontor 0/28

B - 1049 Bryssel.

Om en berörd part anser att dessa synpunkter innehåller affärshemligheter, skall den ange vilka delar av synpunkterna som inte får avslöjas på grund av affärshemligheter eller andra konfidentiella uppgifter, och motivera detta. Om kommissionen inte erhåller någon motiverad begäran, kommer den anta att synpunkterna inte innehåller några affärshemligheter.

(1) EGT 13, 21.2.1962, s. 204/62.

(2) Kommissionens beslut av den 15 september 1999 om ett förfarande enligt artikel 81 i EG-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet (ärende COMP/36.748 - Reims II) (EGT L 275, 26.10.1999, s. 17).

(3) Till parterna hör samtliga offentliga postoperatörer i gemenskapens alla medlemsstater (utom Nederländerna) samt de offentliga postoperatörerna i Norge, Island och Schweiz.

(4) EGT C 195, 11.7.2001, s. 11.

(5) Offentliga postoperatörer är bolag eller statliga myndigheter vars huvuduppgift är att erbjuda samhällsomfattande posttjänster i hela landet, ofta till enhetligt pris. De är även ålagda att erbjuda internationella posttjänster, dels genom att skicka internationell post till offentliga postoperatörer i andra länder för utdelning, dels genom att dela ut inkommande internationell post. I samband med det anmälda avtalet avser offentliga postoperatörer både offentliga och privata postoperatörer som omfattas av ett samhällsomfattande utdelningsuppdrag.

(6) Austrian Post, La Poste/De Post (Belgien), Post Danmark, Finland Post, La Poste (Frankrike), Deutsche Post, Hellenic Posts ELTA, Iceland Post, An Post (Ireland), Poste Italiane, Entreprise des Postes et Télécommunications (Luxemburg), Norway Post, CTT Correios de Portugal, Correos y Telegrafos (Spanien), Sweden Post, Swiss Post (Schweiz) och The Post Office (Förenade kungariket).

(7) Bakom anmälan står samtliga parter utom Swiss Post (Schweiz) och Entreprise des Postes et Télécommunications (Luxemburg) vilka har kännedom om den och har erhållit en kopia.

(8) Världspostföreningen (UPU) - ett av Förenta nationernas fackorgan - är den internationella organisation som ansvarar för det internationella samarbetet i postfrågor. Världspostkonventionen (UPC) utgör regelverket för internationellt postutbyte. Sedan 1969 föreskriver UPC att medlemsländerna skall lämna varandra ersättning i form av terminalavgifter för utdelningen av internationell post.

(9) För definitionen av relevanta marknader, se även "Deutsche Post II", kommissionens beslut av den 25 juli 2001, EGT L 331, 25.7.2001, s. 40, skäl 84-87. Resonemanget där utgår ifrån och överensstämmer med definitionerna i undantagsbeslutet.

(10) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/67/EG av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna (EGT L 15, 21.1.1998, s. 14).

(11) Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/39/EG av den 10 juni 2002 om ändring av direktiv 97/67/EG för att ytterligare öka konkurrensen inom postsektorn i gemenskapen (EGT L 176, 5.7.2002, s. 21).

(12) Se avsnitt 5.7.

(13) Till följd av de rabatter de beviljar till och med 2004 (se nedan) kommer Deutsche Post AG och Poste Italiane SpA att nå slutnivån 80 % först 2005.

(14) Punkt 3.4 i bilaga 4 till Reims II-avtalet, införd som artikel 3.3 i fjärde tilläggsavtalet.

(15) Deutsche Post AG fortsätter att tillämpa den i det tredje tilläggsavtalet överenskomna rabatten till utgången av 2004. Poste Italiane SpA har också medgett en rabatt till detta datum: Punkterna 9 och 10 i bilaga 4 till Reims II-avtalet, ändrat genom det fjärde tilläggsavtalet.

(16) Artikel 11.4-7 i Reims II-avtalet, införd som artikel 2.2 i det fjärde tilläggsavtalet.

(17) Säckar med post till en och samma adressat.

(18) Avtalet skiljer här mellan tre kategorier: 1. Brev upp till C5-storlek och på högst 100 gram. 2. Platta paket upp till C4-format och med en högsta vikt på 500 gram. 3. Övriga paket i alla former upp till Världspostunionens vikt- och storleksbegränsningar. Linjära taxor beräknas utifrån denna standardstruktur med hjälp av den statistiska så kallade "minsta kvadratmetoden".

(19) I länder där posttjänsterna är helt avreglerade, där en enhetstaxa tillämpas i hela landet och där mervärdesskatt utgår för inrikes posttjänster, skall inrikestaxan för beräkningen av terminalavgifter höjas procentuellt med en andel som motsvarar halva mervärdesskattenivån, dock högst 12,5 %.

(20) LAT (Latest Arrival Time) definieras som den för flygtransport med utrikespost senaste godtagbara landningstiden för att kunna dela ut posten följande arbetsdag.

(21) IPC (International Post Corporation) är ett företag som samägs av ett antal offentliga postoperatörer (däribland alla Reims II-parterna). Det erbjuder bland annat administrativ och praktisk service åt Reims II-parterna. IPC förvaltar systemet UNEX som mäter tjänstekvalitet, är basen för Reims II-kvalitetsmålen och beräknar straffavgifter.

(22) Antag att det i kvalitetsmålet anges att 90 % av inkommande utrikespost måste delas ut följande dag och att det faktiska resultatet endast är att 87 % av denna post delas ut i tid. Detta betyder att 97 % av målet har uppnåtts (87 är 97 % av 90). Således har kvaliteten minskat med 3 %. Eftersom denna siffra ligger inom intervallet 90-100 % tillkommer en straffavgift på 1,5 % per procentenhet. Straffavgiften blir därför 3 x 1,5 % = 4,5 % av terminalavgifterna. Detta betyder att den berörda offentliga postoperatören endast får debitera 95,5 % (100 %-4,5 %) av de terminalavgifter som den annars skulle ha rätt att debitera. Under 1998 (då terminalavgifterna för ersättningsnivå 1 uppgick till 55 % av inrikestaxan) skulle den offentliga postoperatören således erhålla terminalavgifter till 52,5 % av inrikestaxan (dvs. 95,5 % av 55 %).

(23) Artikel 2.11 i Reims II-avtalet.

(24) Denna tolkning av bestämmelsen har parterna gett under granskningen.

(25) Se punkt 7.1.3.

(26) Uppgifter ur svaren på artikel 11-skrivelser till parterna visar att det för flertalet parter skett en väsentlig höjning av tjänstekvaliteten på D+1-utdelning.

(27) Se punkt 5.3.3.

(28) Se punkt 5.3.4.

(29) Se artikel 2 i undantagsbeslutet från 1999 där också följande anges: "För att underlätta detta tillträde måste parterna lätta på de inhemska bestämmelserna för andra parter, om dessa bestämmelser inte är berättigade och i praktiken kan utestänga andra parter från inrikestaxorna, eller (om det inte ligger i deras makt att göra detta) göra sitt yttersta för att av de berörda nationella myndigheterna utverka att dessa bestämmelser upphävs.".

(30) Artikel 1.1 i det nya postdirekivet.

(31) Avtalet har ännu inte undertecknats av belgiska La Poste/De Post och irländska An Post.

(32) International Direct Mail (IDM) är parternas namn på denna utrikespostprodukt.

(33) I det anmälda avtalet hänvisas till artiklarna 25 och 49 i Världspostkonventionen från 1994. I det femte tilläggsavtalet hänvisas till Världspostkonventionen från 1999. I denna nya Världspostkonvention har artikel 25 ändrats till artikel 43.

BILAGA

TILLTRÄDE FÖR TREDJE PART

Allmänt

De utomstående postoperatörer som konkurrerar med Reims II-parterna om utgående utrikespostbefordran i annat Reims II-land skall Reims II-parterna erbjuda utdelning av inkommande utrikespost i det egna landet, och detta med terminalavgifter och villkor som inte är diskriminerande i förhållande till vad som erbjuds Reims II-parten i avsändarlandet. Denna skyldighet är begränsad till post från avsändare i Reims II-länder och på begäran av utomstående operatörer

i) som får erbjuda utgående utrikespostbefordran enligt nationella regler i avsändarlandet och under förutsättning att utgående utrikespostbefordran har avreglerats för berörda postförsändelser i det land där posten producerades och genom vilket den kan ha transiterats,

ii) som konkurrerar med Reims II-parterna om att tillhandahålla dessa tjänster, och

iii) som ingår avtal med den utdelande Reims II-parten, där de förbinder sig att

- följa Reims driftsvillkor och driftskrav, bland annat att delta i mätningssystemen för tjänstekvalitet(1),

- erlägga terminalavgifter till Reims II-parten i avsändarlandet, plus en rimlig andel av Reims administrationskostnader samt den eventuella merkostnaden för hanteringen av deras post i förhållande till andra Reims II-parter,

- betala den utdelande Reims II-partens tariffer för postförsändelser enligt denna skyldighet, som omfattas av det nedan angivna undantaget,

- på begäran ställa adekvat säkerhet för sådana betalningar,

- söka erbjuda stora försändelser av företagspost,

- respektera Reims II-partens monopolområde och tillse att all deras inkommande post för detta delas ut av Reims II-parten.

Undantag

Denna skyldighet skall inte omfatta inrikespost. Skyldigheten skall heller inte omfatta postförsändelser från avsändare som är bosatt i samma land som den utdelande Reims II-parten och som denne postar eller ser till att posta i utlandet, för att utnyttja de lägre tarifferna enligt denna skyldighet. Inom ramarna för EG-domstolens gällande och framtida rättspraxis skall det senare undantaget från skyldigheten både omfatta postförsändelser som preparerats i landet där avsändaren är bosatt och som förs över gränsen och postförsändelser som preparerats utomlands.

Förhållande till artikel 5 i det konsoliderade Reims II-avtalet

När artikel 5 i det anmälda konsoliderade Reims II-avtalet träder i kraft, skall Reims II-parterna inte längre kunna åberopa ovannämnda undantag från den skyldighet som åläggs genom detta beslut.

(1) För närvarande UNEX och Diagnostic.