Ruta 3: Sysselsättning och social utveckling

Villkoren på arbetsmarknaden fortsatte att förbättras under 2015 och första halvåret 2016. Den årliga sysselsättningsökningen i euroområdet och EU som helhet uppgick till omkring 1 % under större delen av 2015 och steg till omkring 1,6 % under första halvåret 2016. Sysselsättningsökningen i euroområdet kom ifatt ökningen i länderna utanför euroområdet efter att ha släpat efter mellan 2012 och 2015. Även arbetslösheten fortsatte att sjunka under 2015 och första halvåret 2016. Tidigare var skillnaderna i arbetslöshet inom EU stora, men arbetslösheten är fortsatt hög i flera länder, särskilt i Grekland och Spanien, där den ligger på omkring 20 % av arbetskraften och i Cypern, Italien, Kroatien och Portugal, där arbetslösheten alltjämt överstiger 10 %. Resultattavlans uppgifter om den treåriga genomsnittliga arbetslösheten överstiger tröskelvärdet för samtliga dessa länder 2015, förutom Bulgarien, Frankrike, Irland, Lettland, Litauen och Slovakien. Under andra kvartalet 2016 var arbetslösheten fortfarande 1,5 procentenheter högre i euroområdet än i hela EU, vilket visar på hur stora behoven av justeringar faktiskt är i en rad länder i euroområdet. Dessutom har sysselsättningsökningen och arbetslöshetsminskningen hittills varit förhållandevis starka till följd av den endast blygsamma ökningen av den ekonomiska tillväxten under de senaste två åren. Därför återstår det att se om det går att uppnå en varaktig förbättring av arbetsmarknadsläget med en dämpad återhämtning.

Sysselsättningen ökade i nästan alla länder. Under 2015 uppgick sysselsättningsgraden (20–64 år) till 70 % i EU som helhet och fortsatte att stiga till 71 % under andra kvartalet 2016, vilket gör att 2008 års topp på över 70 % har överträffats. Sysselsättning (15–64 år) ökade nästan överallt, men sjönk i Cypern och gick marginellt tillbaka i Belgien och Tyskland. Sysselsättningsgraden i EU och euroområdet under 2015 var 72,4 % respektive 72,5 %, vilket är 3 respektive 2 procentenheter över de nivåer som rådde före krisen. Detta kan vara en återspegling av att fler kom ut på arbetsmarknaden under krisen för att bidra till hushållets inkomst i ett läge med ökad osäkerhet om sysselsättning och arbetsinkomst. Arbetskraftsdeltagandet bland äldre arbetstagare och kvinnor kan också ha ökat.

Fler arbetssökande som varit arbetslösa längre tid än 12 månader hittade också arbete under 2015. Däremot var nedgången i arbetslösheten i början av återhämtningen främst kopplad till en minskad andelen friställda. Följaktligen sjönk långtidsarbetslösheten i större delen av EU under 2015, men låg ändå kvar på en hög nivå. I åtta länder noterades nivåer som låg 0,5 procentenheter eller mer över de nivåer som rådde för 3 år sedan. De högsta nivåerna observerades i Grekland, Kroatien och Spanien, där över 10 % av arbetskraften har varit utan arbete i mer än ett år.

Ungdomsarbetslösheten sjunker. Den sjönk i alla länder med undantag av Finland och, i mindre utsträckning, Frankrike, Malta och Österrike. Ungdomsarbetslösheten har sjunkit snabbare än den totala arbetslösheten, vilket beror på högre cyklisk känslighet och den outnyttjade arbetskraftspotentialen i länder med hög arbetslöshet. Värdena överstiger resultattavlans tröskelvärde för 3-årig förändring i Belgien, Cypern, Finland och Italien. Under 2015 var det vanligt att andelen unga som varken jobbar eller studerar sjönk, men det var mindre vanligt än att ungdomsarbetslösheten sjönk. Den låg i själva verket låg kvar på tvåsiffriga tal i två tredjedelar av EU-länderna.

Arbetskraftens migration och rörlighet har bidragit till att minska obalanserna på arbetsmarknaden. Deras omfattning och betydelse för att mildra arbetslösheten är totalt sett ändå alltjämt begränsade. Under 2015 var nettoinflödena av människor störst i de länder som hade den lägsta arbetslösheten 2014 (Luxemburg, Tyskland och Österrike). Några av de största nettoutflödena ägde rum parallellt med några av de kraftigaste nedgångarna i arbetslösheten under 2015 (t.ex. i Grekland, Kroatien, Lettland och Litauen). Det finns uppenbart ingen koppling mellan de EU-länder som har stora inflöden av människor och de länder som människor lämnar, utan strömmarna kan förklaras av den ökande migrationen från länder utanför EU, t.ex. flyktingar från Mellanöstern.

Den sociala situationen håller långsamt på att förbättras men är fortfarande svår i flera medlemsländer. Den andel av befolkningen som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning minskade från 24,4 % under 2014 till 23,7 % under 2015. Andelen sjönk i över tre fjärdedelar av länderna under 2015 jämfört med 2014 och i över hälften av länderna jämfört med läget för 3 år sedan enligt förvarningsmekanismens resultattavla. Minskningen under de senaste tre åren var störst i Bulgarien, Lettland, Rumänien och Ungern, medan den största ökningen registrerades i Cypern, Grekland, Nederländerna, Portugal och Spanien. Andelen varierar avsevärt från omkring 40 % i Bulgarien och Rumänien till under 20 % i Frankrike, Nederländerna, de nordiska länderna och Tjeckien. Jämfört med åren före krisen sjönk risken i många länder i Central- och Östeuropa (framför allt i Polen och Rumänien) och ökade i de flesta andra länder (särskilt i Cypern, Grekland och Spanien). Den ihållande bräckliga sociala situationen kan påverka den potentiella BNP-tillväxten negativt på flera olika sätt, och riskerar att förvärra makroekonomiska obalanser.

Trender i fråga om risken för fattigdom eller social utestängning beror på olika faktorer. Den andel av befolkningen som riskerar att drabbas av fattigdom (inkomstfattigdom) har ökat i de flesta medlemsländer på senare år, både när det gäller förändringar över 3 tre år och på årsbasis. Dessutom har den allvarliga materiella fattigdomen i många länder minskat under en treårsperiod. En tydlig minskning av den allvarliga materiella fattigdomen, som är ett absolut mått på fattigdom i de fattigaste länderna har iakttagits, vilket avspeglar dessa länders upphämtning till högre inkomstnivåer. Den allvarliga materiella fattigdomen har ökat i länder som har högre BNP per capita men som är värst drabbade av krisen, särskilt Grekland, Italien och Spanien. Slutligen har den andel av befolkningen (under 60 år) som ingår i hushåll med mycket låg arbetsintensitet minskat eller stabiliserats. Den treåriga förändringen visar fortfarande att en majoritet av EU-länderna uppvisade ökningar eller bästa fall stabilisering jämfört med 2012.

Inkomstskillnaderna ökade i de flesta EU-länder under krisperioden. Inkomstskillnaderna har emellertid stabiliserats eller minskat under 2015 i ett stort antal medlemsländer. Ändå har inkomstklyftorna ökat mest i länder som Litauen och Rumänien där situationen redan är sämre än genomsnittet.