SV    SV SV 
 
SV    SV  EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 10.5.2010 
SEK(2010) 411 slutlig 
  
TILLKÄNNAGIVANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
Riktlinjer om vertikala begränsningar 
 
SV 2   SV TILLKÄNNAGIVANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
Riktlinjer om vertikala begränsningar 
(Text av betydelse för EES)  
 
INNEHÅLLSFÖRTECKNING Punkt Sida
I. INLEDNING 1–7  
1. Riktlinjernas syfte 1–4  2. Tillämplighet av artikel 101 på vertikala avtal 5–7  II. VERTIKALA AVTAL SOM GENERELLT INTE OMFATTAS 
AV ARTIKEL 101.1 8–22  
1. Avtal av mindre betydelse och små och medelstora företag 8–11  
2. Agentavtal 12–21  2.1. Definition av agentavtal 12-17  2.2. Tillämpning av artikel 101.1 på agentavtal 18-21  3. Underleverantörsavtal 22  III. TILLÄMPNING AV GRUPPUN DANTAGSFÖRORDNINGEN 23–73  
1. Gruppundantagsförordningen skapar en trygg hamn 23  2. Gruppundantagsförordningens tillämpningsområde 24–46  2.1. Definition av vertikala avtal 24-26  2.2. Vertikala avtal mellan konkurrerande företag 27-28  2.3. Sammanslutningar av detaljister 29-30  2.4. Vertikala avtal som innehåller bestämmelser om immateriella 
rättigheter  31-45  
2.5. Förhållande till andra gruppundantagsförordningar  46  
3. Särskilt allvarliga begränsninga r enligt gruppundantagsförordningen 47–59  
4. Enskilda fall av särskilt allvarliga försäljningsbegränsningar som 
kan falla utanför tillämpningsom rådet för artikel 101.1 eller som 
kan uppfylla villkoren i artikel 101.3 60–64  
 
SV 3   SV 5. Begränsningar som inte omfattas av gruppundantagsförordningen 65–69  
6. Uppdelning av avtal 70–71  7. En produktportfölj distribueras vi a samma distributionssystem 72–73  
IV. ÅTERKALLELSE AV GRUPPUNDANTAGET OCH 
FÖRKLARING ATT GRUPPUNDANTAGSFÖRORDNINGEN INTE ÄR TILLÄMPLIG 74–85  
1. Återkallelseförfarande 74–78  
2. Icke-tillämpning av gruppundantagsförordningen 79–85  V. MARKNADSDEFINITI ON OCH BERÄKNING AV 
MARKNADSANDELAR 86–95  
1. Kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevant 
marknad 86  
2. Den relevanta marknaden för berä kningen av tröskelvärdet på 30 % 
för marknadsandelar enligt gruppundantagsförordningen 87–92  
3. Beräkning av marknadsandelar enligt gruppundantagsförordningen 93–95  
VI. TILLÄMPNING I ENSKILDA FALL 96–229  1. Analysstruktur 96–127  
1.1. Negativa effekter av ve rtikala begränsningar 100–105  
1.2. Positiva effekter av vertikala begränsningar 106–109  1.3. Analysmetoder 110–127  1.3.1. Relevanta faktorer för bedö mning enligt artikel 101.1 111–121  
1.3.2. Relevanta faktorer för bedö mning enligt artikel 101.3 122–127  
2. Analys av särskilda vertikala begränsningar 128–229  2.1. Avtal om försäljning av ett enda varumärke 129–150  2.2. Ensamåterförsäljaravtal 151–167  2.3. Exklusiv tilldelning av kunder 168–173  2.4. Selektiv distribution 174–188  2.5. Franchising 189–191  2.6. Exklusiva leverantörsavtal 192–202  
 
SV 4   SV 2.7. Förskottsbetalning för tillträde  203–208  
2.8. Kategoriförvaltningsavtal  209–213  2.9. Kopplingsförbehåll 214–222  2.10. Begränsning av återförsäljningspriset 223–229  
 
SV 5   SV I. INLEDNING 
1. Riktlinjernas syfte 
1) I dessa riktlinjer anges principerna för bedömningen av vertikala avtal enligt 
artikel 101 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt* (nedan artikel 101 )1. 
Begreppet vertikala avtal definieras i ar tikel 1.1 a i kommissionens förordning (EU) 
nr 330/2010 av den 20 april 2010 om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på katego rier av vertikala avtal och samordnade 
förfaranden
2 (nedan kallad gruppundantagsförordningen ) (se punkterna 24–46). 
Dessa riktlinjer påverkar inte en eventu ell parallell tillämpli ghet av artikel 102 i 
fördraget om Europeiska uni onens funktionssätt (nedan artikel 102 ) på vertikala 
avtal. Riktlinjerna har följande disposition: 
– I avsnitt II (punkterna 8–22) beskrivs ve rtikala avtal som i allmänhet faller 
utanför artikel 101.1. 
– I avsnitt III (punkterna 23–73) klargörs på vilka villkor 
gruppundantagsförordningen är tillämplig. 
– I avsnitt IV (punkterna 74–85) beskri vs principerna fö r att återkalla 
gruppundantaget och för att inte tillämpa gruppundantagsförordningen. 
– I avsnitt V (punkterna 86–95) ges vägledning om definitionen av relevant 
marknad och beräkning av marknadsandelar. 
– I avsnitt VI (punkterna 96–229) beskrivs den generella analysstrukturen och 
kommissionens politik för behandling av  enskilda ärenden rörande vertikala 
avtal. 
2) Dessa riktlinjer gäller genomgående både va ror och tjänster, även  om vissa vertikala 
begränsningar främst används vid återfö rsäljning av varor. På samma sätt kan 
vertikala avtal ingås för såväl mellanprodukt er och tjänster i mellanledet som för 
slutprodukter och tjänster i slutledet. Om  annat inte anges gäller analysen och 
argumenten i dessa riktlinjer alla typer av varor och tjänster och alla handelsled. Med 
begreppet produkter avses således både varo r och tjänster och begreppen leverantör 
och köpare används för alla hande lsled. Gruppundantagsförordningen och 
riktlinjerna är inte tillämp liga på avtal med slutkonsumenter som inte är företag, 
eftersom artikel 101 endast gäller avtal mellan företag. 
                                                 
* Med verkan från och med den 1 december 2009 har artiklarna 81 och 82 i EG -fördraget ersatts av 
artikel 101 respektive 102 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Innehållet i bestämmelserna är dock i sak oförändrat. I detta  tillkännagivande bör hänvisningar till artiklarna 101 
och 102 i EUF-fördraget i förekommande fall förstås som hänvisningar till artiklarna 81 och 82 i 
EG-fördraget. Genom EUF-fördraget infördes också vi ssa terminologiska förändringar, så t.ex. ersattes 
”gemenskapen” av ”unionen” oc h ”gemensamma marknaden” av ”inre marknaden”. I detta 
tillkännagivande används EUF-fördragets terminologi genomgående.  
1 Riktlinjerna ersätter Tillkännagivande från kommissionen - Riktlinjer om vertikala begränsningar, 
EGT C 291, 13.10.2000, s. 1. 
2 EUT L 102, 23.4.1010, s. 1. 
 
SV 6   SV 3) Kommissionens syfte med att utfärda dessa riktlinjer är at t hjälpa företa g att göra en 
egen bedömning av vertikala avtal enligt EU:s konkurrensregler. De kriterier som 
presenteras i dessa riktlinjer kan inte tillä mpas mekaniskt, utan måste tillämpas med 
vederbörlig hänsyn till de specifika omständigheter som föreligger i varje enskilt 
ärende. Varje ärende måste bedömas mot bakgrund av dess egna sakförhållanden. 
4) Dessa riktlinjer påverkar inte den rä ttspraxis som tribunal en och Europeiska 
unionens domstol utvecklat om tillämpninge n av artikel 101 på vertikala avtal. 
Kommissionen kommer att fo rtsätta att övervaka gruppundantagsförordningens och 
dessa riktlinjers funktion med stöd av marknadsinformation från intressenter och de 
nationella konkurrensmyndigheterna oc h kan komma att se över detta 
tillkännagivande i ljuset av framtid a tendenser och mognande insikter. 
2. Tillämplighet av artikel 101 på vertikala avtal 
5) Artikel 101 är tillämplig på vertikal a avtal som kan påverka handeln mellan 
medlemsstaterna och som hindrar, begränsa r eller snedvrider konkurrensen (nedan 
kallade vertikala begränsningar )3. Artikel 101 är rättsl ig grund för bedömning av 
vertikala begränsningar och i arti keln beaktas distinktionen mellan 
konkurrenshämmande och konkurrensfrämjande effekter. I artikel 101.1 förbjuds 
avtal som märkbart begränsar eller sn edvrider konkurrensen, och i artikel 101.3 
undantas avtal som ger så stora fördel ar att de uppväger de konkurrenshämmande 
effekterna4. 
6) I fråga om de flesta vertikala begr änsningar kan konkurrensproblem uppstå endast 
om konkurrensen i ett eller flera handelsled är otillräcklig, det vill säga om det finns 
en viss grad av marknadsmakt i leverantör s- eller köparledet elle r i båda dessa led. 
Vertikala begränsningar är i regel mindre skadliga än horisontell a begränsningar och 
kan ge goda möjligheter till effektivitetsvinster.  
7) Syftet med artikel 101 är att se till att företag inte använder avtal – i detta fall 
vertikala avtal – till att begränsa konkurrensen på marknaden till skada för 
konsumenterna. Att bedöma vertikala begrän sningar är också vik tigt för att uppnå det 
övergripande målet att skapa en integrerad  inre marknad. Marknadsintegration ökar 
konkurrensen inom Europeiska unionen. Före tag bör inte tillåtas att återupprätta 
privata barriärer mellan medlemsstaterna dä r statliga barriärer har avskaffats med 
framgång. 
                                                 
3 Se bl.a. domstolens domar i de förenade målen 56/64 och 58/64, Grundig-Consten  mot kommissionen , 
REG 1966, s. 229; svensk specialutgåva volym I, s. 277 i mål 56/65, Technique Minière  mot 
Maschinenbau Ulm GmbH , REG 1966, s. 235; svensk specialutgåva volym I, s. 251, samt 
förstainstansrättens dom i mål T-77/92, Parker Pen Ltd  mot kommissionen , REG 1994, s. II-549. 
4 Se Meddelande från kommissionen – tillkännagivande – Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81.3 i 
fördraget, EUT C 101, 27.4.2004, s. 97, om kommissionens gängse metod och tolkning av villkoren för 
att tillämpa artikel 101.1 oc h särskilt artikel 101.3. 
 
SV 7   SV II. VERTIKALA  AVTAL  SOM  GENERELLT  INTE  OMFATTAS  AV 
ARTIKEL 101.1 
1. Avtal av mindre betydelse och små och medelstora företag 
8) Avtal som inte kan påverka handeln mella n medlemsstater märkbart eller som inte 
kan ha till syfte eller resu ltat att begränsa konk urrensen märkbart omfattas inte av 
artikel 101.1. Gruppundantagsförordningen är  endast tillämplig på avtal som 
omfattas av artikel 101.1. Dessa riktlinje r påverkar inte tillämpningen av 
kommissionens tillkännagivande om avtal av mindre betydelse som inte märkbart 
begränsar konkurrensen enligt artikel 81.1 i fördraget ( de minimis )5 eller eventuella 
framtida tillkännagivanden om avtal av mindre betydelse. 
9) Vertikala avtal som ingås mellan icke  konkurrerande företag vars individuella 
marknadsandel på den relevanta marknade n inte överstiger 15 % anses i allmänhet 
falla utanför tillämpningsområdet för artikel  101.1, med förbehåll för de villkor som 
anges i tillkännagivandet om avtal av mindre betydelse om särskilt allvarliga 
begränsningar och frågor som rör kumulativa effekter6. Det finns ingen presumtion 
för att vertikala avtal som ingås av fö retag med en marknadsandel på över 15 % 
automatiskt strider mot artikel 101.1. Det ka n även vara så att avtal mellan företag 
som ligger över tröskelvärdet på 15 % fö r marknadsandelar fortfarande saknar en 
märkbar effekt på handeln mellan medlem sstater eller inte utgör en märkbar 
begränsning av konkurrensen7. Sådana avtal måste bedömas i sitt rättsliga och 
ekonomiska sammanhang. Kriterierna för be dömningen av enskilda avtal anges i 
punkterna 96–229. 
10) I fråga om särskilt allvarliga begränsni ngar, som behandlas i meddelandet om avtal 
av mindre betydelse, kan artikel 101.1 tillämpas under tröskelvärdet på 15 %, 
förutsatt att begränsningarna har en märkbar påverkan på handeln mellan 
medlemsstater och på konkurrensen. Gälla nde rättspraxis från domstolen och 
tribunalen är av bet ydelse i detta hänseende8. Man kan också behöva bedöma 
positiva och negativa effekter av särskilt allvarliga begränsningar på det sätt som 
beskrivs särskilt i punkt 47 i dessa riktlinjer.  
11) Förutom när det gäller kumulativa effekter  och särskilt allvarliga begränsningar anser 
kommissionen dessutom att vertikala avtal me llan små och medelstora företag, enligt 
definitionen i bilagan till kommissionens rekommendation  av den 6 maj 2003 om 
definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag9, sällan kan begränsa 
konkurrensen i den mening som anges i artik el 101.1 och därför generellt faller 
utanför tillämpningsområdet för artikel 101.1. Om sådana avtal ändå uppfyller 
villkoren för tillämpning av artikel 101.1, avst år kommissionen i regel från att inleda 
                                                 
5 EGT C 368, 22.12.2001, s. 13. 
6 Om det gäller avtal mellan konkurrerande företag är  tröskelvärdet för avtal av mindre betydelse en 
sammanlagd marknadsandel på 10 % på varje relevant marknad som berörs av avtalet. 
7 Se förstainstansrättens dom i mål T-7/93, Langnese-Iglo GmbH  mot kommissionen , REG 1995, 
s. II-1533, punkt 98. 
8 Se domstolens domar i mål 5/69, Völk mot Vervaeke , REG 1969, s. 295; svensk specialutgåva volym I, 
s. 409, och i mål 1/71, Cadillon  mot Höss , REG 1971, s. 351 och i mål C-306/96, Javico  mot Yves Saint  
Laurent , REG 1998, s. I-1983, punkterna 16 och 17. 
9 EUT L 124, 20.5.2003, s. 36. 
 
SV 8   SV förfaranden, med hänsyn till att intresset fö r Europeiska unionen in te är tillräckligt, 
om inte dessa företag kollektivt eller enskilt har en dominerande ställning på en väsentlig del av den inre marknaden. 
2. Agentavtal 
2.1) Definition av agentavtal 12) En agent är en juridisk eller fysisk person med befogenhet a tt förhandla och/eller 
ingå avtal på en annan persons vägnar (huvudman), antingen i agentens eller 
huvudmannens namn, om 
– inköp av varor eller tjäns ter för huvudmannen eller 
– försäljning av varor eller tjänste r som tillhandahålls av huvudmannen. 
13) Det avgörande vid bedömningen av om e tt avtal är ett agentavtal i samband med 
tillämpning av artikel 101.1 är den ekonomi ska eller kommersiella  risk som agenten 
bär i fråga om de verksamheter för v ilka denne av huvudmannen utsetts som agent
10. 
Det är i detta sammanhang inte relevant för bedömningen huruvi da agenten agerar 
för en eller flera huvudmän. Inte heller  parternas egen eller den nationella 
lagstiftningens klassificering av av talet är relevant för bedömningen. 
14) Det finns tre typer av ekonomiska eller kom mersiella risker som är relevanta för att 
ett avtal ska klassificeras som ett agentavtal i samband med tillämpning av 
artikel 101.1. För det första finns det avtal sspecifika risker som är direkt knutna till 
de avtal som agenten förhandlar om eller ingår på huvudmannens vägnar, såsom finansiering av lager. För det andra finns det risker som har samband med 
marknadsspecifika investeringar. Det är investeringar som krävs specifikt för den 
verksamhetstyp för vilken huvudmannen har ut sett agenten, dvs. som krävs för att 
agenten ska kunna ingå och/eller förha ndla om denna typ av avtal. Sådana 
investeringar kan vanligtvis inte återfås, vilket bet yder att om huvudmannen lämnar 
just det verksamhetsområdet kan invest eringen inte utan betydande förluster 
användas för andra verksamheter eller säljas. För det tredje finns det risker som har samband med andra verksamheter på  samma produktmarknad, om huvudmannen 
begär att agenten ska delta i sådan verksamhet – men inte som agent på huvudmannens vägnar utan på egen risk. 
15) Vid tillämpningen av artikel 101.1 komm er avtalet att klassificeras som ett 
agentavtal om agenten inte bär någon eller endast en obetydlig risk i fråga om de 
avtal som ingås och/eller förhandlas på huvudmannens vägnar och som avser investeringar som är markna dsspecifika för det verksamhetsområdet, och som har 
samband med andra verksamheter som huvudmannen begär ska genomföras på samma produktmarknad. Risker  som är knutna till själ va verksamheten med att 
tillhandahålla agenturtjänster i allmänhet är dock inte relevanta för denna 
                                                
 
10 Se förstainstansrättens dom av den 15 september 2005 i mål T-325/01, Daimler Chrysler  mot 
kommissionen , REG 2005, s. II-3319, domstolens domar av den 14 december 2006 i mål C-217/05, 
Confederación Espanola de Empres arios de Estaciones de Servicio  mot CEPSA , REG 2006, s. I-11987, 
och av den 11 september 2008 i mål C-279/06, CEPSA Estaciones de Servicio SA  mot LV Tobar e Hijos 
SL, REG 2008, s. I-6681. 
 
SV 9   SV bedömning. Exempel på sådana risker är risken för att agentens inkomst blir 
beroende av framgången som agent el ler risker i samband med generella 
investeringar i t.ex. l okaler eller personal. 
16) Vid tillämpning av artikel 101.1 kommer ett avtal därmed i allmä nhet att anses vara 
ett agentavtal om äganderätten till avtals varor som köps eller sä ljs inte övergår på 
agenten eller om agenten inte själv tillhandahåller avtalstjänster och om agenten 
a) inte bidrar till kostnaderna i samban d med leverans/inköp av avtalsvaror eller 
avtalstjänster, inbegripet kostnader för transport av varorna, vilket emellertid inte utesluter att agenten genomför tran sporten, förutsatt att kostnaderna täcks 
av huvudmannen, 
b) inte på egen bekostnad och på egen ri sk lagerhåller avtalsvarorna, inbegripet 
kostnaderna för att finansiera lagren oc h kostnaderna för lagerförluster och kan 
returnera osålda varor till huvudmannen utan avgift, såvida inte agenten är ansvarig för fel (t.ex. genom att inte vidta rimliga säkerh etsåtgärder för att 
undvika lagerförluster), 
c) inte ansvarar gentemot tredje man för skada som orsakas av den sålda 
produkten (produktansvar), såvida inte de nne i egenskap av agent är ansvarig 
för fel i detta hänseende, 
d) inte ansvarar för kunders underlåtenhe t att fullgöra avtalet, med undantag för 
förlusten av agentens provision, såvida ag enten inte är ansvar ig för fel (t.ex. 
genom att inte vidta rimliga säkerhets- eller stöldskyddsåtgärder eller att inte 
vidta rimliga åtgärder i fråga om a tt anmäla stölden till huvudmannen eller 
polisen eller att inte ge huvudmannen all nödvändig information om kundens 
finansiella ställning), 
e) inte, direkt eller indirekt, är skyldi g att investera i säljfrämjande verksamhet, 
såsom bidrag till huvudmannens reklambudget, 
f) inte gör marknadsspecifika investeri ngar i utrustning, loka ler eller utbildning 
av personal, som t.ex. en tank för lagr ing av bensin vid återförsäljning av 
bensin eller särskild programvara för fö rsäljning av försäkringar när det gäller 
försäkringsagenter, såvida inte huvudma nnen betalar full ersättning för dessa 
kostnader, 
g) inte genomför andra verksamh eter på samma produktmarknad som 
huvudmannen begär ska genomföras, så vida inte huvudmannen betalar full 
ersättning för dessa verksamheter.  
17) Denna förteckning är inte uttömmande. Om agenten däremot bär en eller flera av de 
risker eller kostnader som anges i punkter na 14, 15 och 16 kommer avtalet mellan 
agenten och huvudmannen inte att betraktas so m ett agentavtal. Frågan om risk måste 
bedömas från fall till fall och med hänsyn till den faktiska ekonomiska situationen 
snarare än dess juridiska form. Av praktisk a skäl kan riskanalysen inledas med en 
bedömning av de avtalsspecifika riskerna. Om  agenten bär avtalssp ecifika risker är 
det tillräckligt för att konstate ra att agenten är en fris tående återförsäljare. Om 
agenten däremot inte bär avtalsspecifika risker är det nödvä ndigt att fortsätta 
 
SV 10   SV analysen genom att bedöma de risker so m hänger samman med marknadsspecifika 
investeringar. Om agenten varken bär avta lsspecifika risker el ler risker som hänger 
samman med marknadsspecifika invester ingar kan det bli nödvändigt att bedöma 
riskerna i samband med annan begärd  verksamhet på samma produktmarknad. 
2.2) Tillämpning av artikel 101.1 på agentavtal 
18) När det är fråga om ett agentavtal enligt definitionen i avsnitt 2.1, utgör agentens 
försäljnings- och inköpsuppgift er en del av huvudmannens  verksamhet. Eftersom 
huvudmannen tar de kommersiella och finansie lla riskerna vid försäljning och inköp 
av avtalsvaror och avtalstjänster faller alla skyldigheter som agenten åläggs i 
förhållande till avtal som i ngås och/eller förhandlas på huvudmannens vägnar utanför 
tillämpningsområdet för artikel 101.1. Följande  skyldigheter för agenten anses utgöra 
en integrerad del av ett agentavtal, efte rsom var och en av dem avser huvudmannens 
möjlighet att fastställa omfattningen av agentens verksamhet i fråga om avtalsvaror eller avtalstjänster, vilket är av avgörande betydelse om det är huvudmannen som ska 
stå för all risk och därför måste vara i stånd att fastställa affärsstrategi: 
a) Begränsningar av det geografiska områ de där agenten kan sälja varorna eller 
tjänsterna. 
b) Begränsningar av vilka kunder agenten får sälja varorna el ler tjänsterna till. 
c) Priserna och villkoren för agentens försäljning eller inköp av varorna eller 
tjänsterna. 
19) Förutom att reglera villkoren för agente ns försäljning eller inköp av avtalsvarorna 
eller avtalstjänsterna på huvudmannens vägna r, innehåller agentavtal också ofta 
bestämmelser angående förhållandet mellan agenten och huvudmannen. De kan 
särskilt innehålla en be stämmelse som hindrar huvudman nen från att utse andra 
agenter i fråga om en viss typ av transaktion, kund eller område (exklusiva 
agentavtal) och/eller en bestämmelse som hindrar agenten från att agera som agent 
eller återförsäljare för företag som konkurrerar med huvudmannen (bestämmelser om 
att representera ett enda varumärke). Eftersom agenten är ett eget företag separat från huvudmannen kan bestämmelserna om förhållandet mellan agenten och 
huvudmannen stå i strid med artikel 101.1. Bestämmelser om att agenten ska 
företräda ett enda varumärke har i allmänhet inte konkurrenshämmande effekter. Bestämmelser om att företräda ett enda varumärke och konkurrensklausuler som gäller efter det att av talet har löpt ut och avser konkurrens mellan varumärken, kan 
utgöra en överträdelse av artikel 101.1 om de leder eller bidrar till (kumulativ) 
avskärmning av den relevanta marknad där av talsvarorna eller avtalstjänsterna säljs 
eller köps (se avsnitt VI.2.1). Sådana bestämmelser kan omfattas av gruppundantagsförordningen, särskilt om vill koren i artikel 5 i den förordningen är 
uppfyllda. De kan också vara berättig ade i det enskilda fallet på grund av 
effektivitetsvinster enli gt artikel 101.3, vilket beskrivs bland annat i 
punkterna 144-148. 
20) Ett agentavtal kan ocks å omfattas av artikel 101.1, äv en om huvudmannen bär hela 
den relevanta ekonomiska och kommersiella risken, om det underlättar samverkan. 
Det skulle till exempel kunna vara fallet om ett flertal huvudmän använder samma 
agenter och kollektivt utesluter andra från att använda dessa agenter eller om de 
 
SV 11   SV använder agenterna för att samverka om ma rknadsstrategier eller för att utbyta 
känslig marknadsinformation mellan huvudmännen. 
21) Om agenten bär en eller flera av de relevanta risker som beskrivs i punkt 16, 
betraktas avtalet mellan agenten och huvudm annen inte som ett agentavtal vid 
tillämpning av artikel 101.1. I ett sådant lä ge kommer agenten att behandlas som ett 
fristående företag och avtalet mella n agenten och huvudmannen omfattas av 
artikel 101.1 i som varje annat vertikalt avtal. 
3. Underleverantörsavtal 
22) Underleverantörsavtal föreligger när en uppdragsgivare tillhanda håller teknik eller 
utrustning till en underlever antör som åtar sig att pr oducera vissa produkter med 
hjälp av tekniken eller utrustningen (exkl usivt) för uppdragsgivarens räkning. Sådana 
avtal omfattas av kommissionens tillkännagivande av den 18 december 1978 om bedömningen av vissa underleverantörs avtal med hänsyn till artikel 85.1 i 
EEG-fördraget
11. Enligt det tillkännagivandet, so m fortfarande gäller, omfattar 
artikel 101.1 i regel inte av tal genom vilka underleverant ören åtar sig att producera 
vissa produkter endast för uppdragsgivaren s räkning, under förutsä ttning att tekniken 
eller utrustningen är nödvändig för att underleverantören ska kunna producera 
produkterna. Däremot kan andra begränsni ngar som åläggs underleverantören, till 
exempel skyldigheten att inte utföra eller utnyttja egen forskning och utveckling eller 
ett allmänt förbud mot att producera för tredje parters räkning, omfattas av 
artikel 10112. 
III. TILLÄMPNING  AV GRUPPUNDANTAGSFÖRORDNINGEN 
1. Gruppundantagsförordningen skapar en trygg hamn 
23) I fråga om de flesta vertikala begr änsningar kan konkurrensproblem uppstå endast 
om konkurrensen i ett eller fler a handelsled är otillräcklig, dvs. om det finns en viss 
grad av marknadsmakt i leverantörs- el ler köparledet elle r i båda dessa led. 
Gruppundantagsförordningen skapar en presumti on för att vertikala avtal är lagliga, 
beroende på vilken marknadsandel köparen eller säljaren har, under förutsättning att 
dessa avtal inte innehålle r särskilt allvar liga konkurrensbegränsningar. Enligt 
artikel 3 i gruppundantagsförordningen är de t leverantörens marknadsandel på den 
marknad där denna säljer avtalsvarorn a eller avtalstjänsterna och köparens 
marknadsandel på den marknad där denna köpe r avtalsvarorna eller avtalstjänsterna 
som avgör om gruppundantaget är tillämpligt.  För att gruppundantaget ska gälla får 
varken leverantörens eller köparens mar knadsandel överstiga 30 %. I avsnitt V i 
dessa riktlinjer ges vägledning om defin itionen av relevant marknad och beräkning 
av marknadsandelar. Ovanför tröskelvärde t på 30 % finns det ingen presumtion om 
att vertikala avtal omfattas av artikel 101.1 eller att de inte uppfyller villkoren i 
artikel 101.3, men det finns heller ingen presumtion om att ve rtikala avtal som 
omfattas av artikel 101.1 i regel uppfyller villkoren i artikel 101.3. 
                                                 
11 EGT C 1, 3.1.1979, s. 2. 
12 Se punkt 3 i tillkännagivandet om underleverantörsavtal. 
 
SV 12   SV 2. Gruppundantagsförordningens tillämpningsområde 
2.1) Definition av vertikala avtal 24) I artikel 1.1 a i gruppundantag sförordningen definieras ett vertikalt avtal  som ”ett 
avtal eller samordnat förfarande som ingås mellan två eller flera företag som vart och 
ett, inom ramen för avtalet eller det samordna de förfarandet, är verksamt i olika led i 
produktions- eller distributionskedjan, och som avser villkoren för parternas inköp, 
försäljning eller återförsäljning av vissa varor eller tjänster”. 
25) Den definition av vertika lt avtal som avses i punkt 24 innehåller fyra huvudinslag: 
a) Gruppundantagsförordningen gäller avta l och samordnade förfaranden. 
Gruppundantagsförordningen gäller inte en sidiga åtgärder från de berörda 
företagens sida. Sådana ensidiga åtgärder kan om fattas av artikel 102, som 
förbjuder missbruk av dominerande ställn ing. För att det ska vara fråga om ett 
avtal i den mening som avses i artikel 101 är det tillräckligt att parterna har 
uttryckt sin gemensamma avsikt att uppträda på et t visst sätt på marknaden. 
Det har ingen betydelse i vilken form av sikten uttrycks, så länge det verkligen 
är parternas faktiska avsikt som uttryc ks. Om det inte finns något konkret avtal 
som uttrycker samförstånd måste komm issionen visa att den ena partens 
ensidiga policy har fått de n andra partens samtycke. För vertikala avtal finns 
det två sätt att fastställa samtycke med en viss ensidig policy. För det första kan 
man dra slutsatsen att det finns ett samtycke genom de befogenheter som parterna har gett varandra i ett allmänt avtal utarbetat i förväg. Om bestämmelserna i det avtal som utarbetats i förväg ger en part rätt att senare 
anta en viss ensidig policy som kommer att vara bindande för den andra parten, 
kan man av detta dra slutsatsen att den andra parten har lä mnat sitt samtycke 
till denna policy
13. För det andra, om det inte finns något sådant uppenbart 
samtycke, kan kommissionen visa att det finns ett underförstått samtycke. För 
detta är det nödvändigt att visa att en part  uttryckligen eller underförstått kräver 
att den andra parten samarbetar för a tt genomföra den förras ensidiga policy 
och att den andra parten har gjort detta genom att tillämpa den ensidiga policyn i praktiken
14. Om t.ex. en leverantör meddelar att den ensidigt kommer att 
minska leveranserna för att hindra parallellhandel oc h återförsäljarna 
omedelbart minskar sina beställningar och upphör me d parallellhandel, så har 
återförsäljarna underförstått givit sitt samtycke till leverantörens ensidiga 
policy. Den slutsatsen kan emellertid inte dras om återförsäljarna fortsätter att bedriva parallellhandel eller försöker hitta nya sätt att bedriva parallellhandel. För vertikala avtal kan man dra slutsats en om tyst samtycke på grundval av 
graden av tvång som en part använder fö r att påtvinga den andra avtalsparten 
eller de andra avtalsparterna sin en sidiga policy i kombination med antalet 
återförsäljare som faktiskt i praktiken tillämpar leverantörens ensidiga policy. Om en leverantör t.ex. inrättar ett system med kontroll och straff för att 
bestraffa de återförsäljare som inte ti llämpar dess ensidiga policy, och om detta 
system ger leverantören möjlighet att i praktiken genomföra sin policy, så är 
                                                
 
13 Domstolens dom av den 13 juli 2006 i mål C-74/04 P, kommissionen  mot Volkswagen AG , REG 2006, 
s. I-6585. 
14 Förstainstansrättens dom av den 26 oktober 2000 i mål T-41/96, Bayer AG  mot kommissionen , 
REG 2000, s. II-3383. 
 
SV 13   SV det ett tecken på tyst samtycke med leverantörens ensidiga policy. De två 
metoder för att fastställa tyst samtycke  som beskrivs i detta led kan användas 
samtidigt. 
b) Avtalet eller det samordnade förfara ndet har ingåtts mellan två eller flera 
företag. Vertikala avtal med slutkonsumenter som inte bedriver företagsverksamhet omfa ttas inte av gruppundant agsförordningen. Mera 
generellt uttryckt omfatta s avtal med slutkonsumente r inte av artikel 101.1, 
eftersom den artikeln endast är tillämp lig på avtal mellan företag, beslut av 
företagssammanslutningar och samordnade förfaranden mellan företag. Detta påverkar inte en eventuell tillämpning av artikel 102. 
c) Avtalet eller det samordnade förfarandet har ingåtts mellan företag som vart 
och ett, inom ramen för avtalet, är verksamma i olika led i produktions- eller 
distributionskedjan. Detta innebär till exempel att ett företag tillverkar ett råmaterial som det andra företaget använder som insatsvara eller att det första företaget är en tillverkare, de t andra en grossist och det tredje en detaljist. Detta 
utesluter inte att ett före tag är verksamt i fler än  ett led i produktions- eller 
distributionskedjan. 
d) Avtalen eller de samordnade förfar andena avser de villkor som gäller för 
avtalsparterna, leverantören och köparen vid ”inköp, försäljning eller 
återförsäljning av vissa varor eller tjäns ter”. Detta återspeglar ett av målen med 
gruppundantagsförordningen, nämligen a tt den ska omfatta inköpsavtal och 
återförsäljaravtal. Det är avtal som av ser villkoren för inköp, försäljning eller 
återförsäljning av varor eller tjänster so m leverantören tillha ndahåller och/eller 
avtal som avser villkoren för köparens fö rsäljning av de varor och tjänster, i 
vilka dessa varor eller tjänster ingår.  Både de varor eller tjänster som 
leverantören tillhandahåller och de slutliga varorna eller tjänsterna betraktas 
som avtalsvaror eller avtalstjänster enligt gruppundantagsförordningen. 
Vertikala avtal om alla varor oc h tjänster, såväl mellanprodukter och 
slutprodukter som tjänster i mellanledet och slutledet, omfattas. Det enda 
undantaget är bilsektorn, så länge denna sektor omfattas av ett särskilt 
gruppundantag i enlighet med kommissione ns förordning (EG) nr 1400/2002 
den 31 juli 2002 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade fö rfaranden inom motorfordonssektorn
15 eller 
en senare förordning som ersätter denna. Köparen ka n återförsälja de varor 
eller tjänster som leverantören til lhandahåller eller använda dem som 
insatsvaror i sin egen produkti on av varor eller tjänster. 
26) Gruppundantagsförordningen är även tillämp lig på varor som så lts och köpts in för 
att hyras ut till tredje man. Hyres- och leasingavtal omfattas dock inte i sig av förordningen, eftersom inga varor eller tj änster säljs till köparen. Mera generellt 
omfattar gruppundantagsförordningen inte begr änsningar eller skyldigheter som inte 
har anknytning till villkoren för inköp, försä ljning och återförsäljning som parterna 
kan ha infört i ett i övrigt vertikalt avtal, t.ex. en skyldighet som hindrar parter från 
att utföra självständig forskning och utveckling. Dessutom utesluter artikel 2.2 − 2.5 i 
                                                
 
15 EGT L 203, 1.8.2002, s. 30. 
 
SV 14   SV gruppundantagsförordningen direkt eller indi rekt vissa vertikala avtal från den 
förordningens tillämpningsområde. 
2.2) Vertikala avtal mellan konkurrerande företag 
27) I artikel 2.4 i gruppundantagsförordningen utes luts uttryckligen ”vertikala avtal som 
ingås mellan konkurrerande företag” fr ån förordningens tillämpningsområde. 
Vertikala avtal mellan konkurrerande företag behandlas såvitt avser möjliga samförståndseffekter i kommissionens riktlinjer för tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget på horisontella samarbetsavtal
16. De vertikala aspekterna av sådana 
avtal måste dock bedömas enligt de här riktlinjerna. I artikel 1.1 c i gruppundantagsförordningen definieras ett konkurrerande företag som ”en faktisk 
eller potentiell konkurre nt”. Två företag betraktas som faktiska konkurrenter om de 
är verksamma på samma relevanta marknad. Ett företag betraktas som en potentiell 
konkurrent till ett annat företag om det är trol igt att det företaget ut an ett avtal, vid en 
liten men bestående höjning av relativpris erna, på kort tid (i regel inom ett år) 
kommer att göra de nödvändiga ytterligar e investeringarna e ller betala andra 
nödvändiga omställningskostnad er för att komma in på den relevanta marknad där 
det andra företaget är verksamt. Denna bedömning måste göras på realistiska 
grunder. Det räcker inte med att de t finns en teoretisk möjlighet till 
marknadsinträde
17. En återförsäljare som tillhandahåller specifikationer till en 
tillverkare för att tillverka  vissa varor under återförsäl jarens varumärke ska inte 
betraktas som tillverkare av sådana varor under eget märke. 
28) Artikel 2.4 i gruppundantagsförordningen inne håller två undantag från den generella 
bestämmelsen om att vertikala avtal me llan konkurrerande företag är uteslutna. 
Dessa undantag avser icke-ömsesidiga avtal. Icke-ömsesidiga avtal mellan konkurrerande företag omfattas av gruppundantag sförordningen, om a) leverantören 
är tillverkare och återförsäljare av varor medan köparen endast är  återförsäljare och 
inte dessutom ett konkurrerande företag i ti llverkningsledet, elle r b) leverantören 
tillhandahåller tjänster i flera handelsled medan köparen är verksam i detaljistledet 
och inte är ett konkurrerande företag i det handelsled där denne köper avtalstjänster. 
Det första undantaget avser situationer med dubbel återförsäljning, dvs. när en 
tillverkare av vissa varor också agerar som återförsäljare av varorna i konkurrens 
med fristående återförsäljare  av varorna. Vid dubbel återfö rsäljning anses det att en 
eventuell inverkan på konku rrensförhållandet mellan till verkare och detaljist i 
detaljistledet i allmänhet är mindre viktig än  det vertikala leveransavtalets eventuella 
inverkan på konkurrensen i tillverknings- elle r detaljistledet mer allmänt. Det andra 
undantaget avser liknande situationer med dubbel återförsäljning, i detta fall av 
tjänster, där leverantör en också tillhandahåll er tjänster i de taljistledet där köparen är 
verksam. 
                                                
 
16 EGT C 3, 6.1.2001, s. 2. En översy n av dessa riktlinjer är förestående.  
17 Se kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevant marknad i gemenskapens 
konkurrenslagstiftning, EGT C 372, 9.12.1997, s. 5, punkterna 20–24, kommissionens trettonde rapport 
om konkurrenspolitiken, punkt 55 samt kommissionens beslut 90/410/EEG i ärende IV/32.009, 
Elopak /Metal Box-Odin , EGT L 209, 8.8.1990, s. 15. 
 
SV 15   SV 2.3) Sammanslutningar av detaljister 
29) Enligt artikel 2.2 i gruppundantagsförordni ngen ska förordningen tillämpas på 
vertikala avtal som ingås av en företag ssammanslutning som uppfyller vissa villkor. 
Vertikala avtal som ingås av andra typer av sammanslutningar omfattas inte av förordningen. Vertikala avtal som ingå s mellan en sammanslutning och dess 
medlemmar, eller mellan en sammanslutn ing och dess leverantörer, omfattas av 
gruppundantagsförordningen endast om alla de ss medlemmar är detaljister för varor 
(inte tjänster) och om varje enskild  medlem i sammanslutningen har en 
årsomsättning som inte överstiger 50 miljoner euro. Detaljister är återförsäljare som säljer varor till slutkonsumenter. Om e ndast ett begränsat antal medlemmar i 
sammanslutningen har en omsättning som överstiger tröskelvärdet på 
50 miljoner euro och om dessa medlemmar tillsammans har en omsättning som utgör mindre än 15 % av samtliga medlemmars sammanlagda omsättning, påverkar detta normalt inte bedömningen enligt artikel 101. 
30) Inom en sammanslutning av företag kan bå de horisontella och ve rtikala avtal ingås. 
Horisontella avtal måste bedömas enligt principerna i riktlinjerna för tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget på horisontella samarbetsavtal
18. Om denna bedömning 
leder till slutsatsen att ett samarbete mellan företag om inköp eller försäljning är 
godtagbart, är det nödvändigt at t göra en ytterligare bedömni ng av de vertikala avtal 
som ingåtts mellan sammanslutningen och dess leverantörer eller dess enskilda 
medlemmar. Den sistnämnda bedömn ingen kommer att följa reglerna i 
gruppundantagsförordningen och dessa riktlin jer. Horisontella avtal som ingåtts 
mellan medlemmarna i sammanslutningen elle r beslut antagna av sammanslutningen, 
t.ex. beslut att kräva att medlemmarna gör  sina inköp från sa mmanslutningen eller 
beslut att fördela områden med ensamrätt till medlemmarna, måste först bedömas som horisontella avtal. Om den bedömningen leder till slutsatsen att det horisontella 
avtalet är godtagbart blir det nödvändigt  att bedöma de vertikala avtalen mellan 
sammanslutningen och enskilda medle mmar eller mellan sammanslutningen och 
leverantörer. 
2.4) Vertikala avtal som innehåller bestämmelser om immateriella rättigheter 
31) Enligt artikel 2.3 i gruppundantagsförordni ngen ska förordningen tillämpas på 
vertikala avtal som innehåller bestämme lser om överlåtelse av immateriella 
rättigheter till köparen eller köparens användni ng av dessa. Därigenom utesluts alla 
andra vertikala avtal som innehåller bestämmelser om immateriella rättigheter från förordningens tillämpningsområde. Gruppunda ntagsförordningen är tillämplig på 
vertikala avtal som innehåller regler om immateriella rättigheter när följande fem 
villkor är uppfyllda: 
a) Avtalsbestämmelserna om immateriella  rättigheter måste utgöra en del av ett 
vertikaltavtal, dvs. ett avtal som avser villkoren för parternas inköp, försäljning 
eller återförsäljning av vissa varor eller tjänster. 
b) De immateriella rättigheterna måste överlåtas eller licen sieras till köparen. 
                                                
 
18 Se punkt 27.  
 
SV 16   SV c) Bestämmelserna om immateriella rättigheter får inte utgöra det primära syftet 
med avtalet. 
d) Bestämmelserna om immateriella rät tigheter måste ha direkt avseende på 
köparens eller dennes kunders användning, fö rsäljning eller återförsäljning av 
varor eller tjänster. När det gäller fran chising där marknadsföring är syftet med 
att utnyttja de immateriella rättighetern a, distribueras varorna eller tjänsterna 
av huvudfranchisetagaren eller franchisetagarna. 
e) När det gäller avtalsvarorna eller av talstjänsterna får bestämmelserna om 
immateriella rättigheter inte innehålla konkurrensbegränsningar som har samma syfte som vertikala begränsninga r, vilka inte är undantagna enligt 
gruppundantagsförordningen. 
32) Dessa villkor garanterar att gruppundant agsförordningen är tillämplig på vertikala 
avtal där användningen, försäljningen eller återförsäljningen av varor eller tjänster 
kan göras effektivare genom att immateriella rättigheter överlåts eller licensieras till köparen. Med andra ord kan begränsningar för överlåtelsen eller användningen av 
immateriella rättigheter omfattas av fö rordningen när huvudsyftet med avtalet är 
inköp eller distribution av varor eller tjänster. 
33) Det första villkoret gör klart att de imma teriella rättigheterna ska tillhandahållas i 
samband med ett avtal om att köpa in eller distribuera varor eller ett avtal om att 
köpa in eller tillhandahålla tjänster och in te i samband med ett avtal om att överlåta 
eller licensiera immateriella rättigheter fö r tillverkning av varor och inte heller ett 
renodlat licensavtal. Gruppundantagsförordni ngen omfattar till exempel inte följande 
avtal: 
a) Avtal där en part tillhandahåller en annan part ett recept och ger denne licens 
för att tillverka en dryck med receptet. 
b) Avtal enligt vilka en part tillhandahålle r en annan part en schablon eller ett 
original och ger denne licens för at t tillverka och distribuera kopior. 
c) Att bevilja licens på ett varumärke eller en logo i marknadsföringssyfte. 
d) Sponsoravtal om rätten att göra reklam för sig själv i egenskap av officiell 
sponsor för ett evenemang. 
e) Att bevilja licens för upphovsrätt, såso m sändningsavtal som rör rätten att spela 
in och/eller rätten att sända ett evenemang. 
34) Det andra villkoret gör klart att gruppunda ntagsförordningen inte är tillämplig när de 
immateriella rättighe terna tillhandahålls av  köparen till leverantören, oavsett om de 
berör tillverknings- eller di stributionsmetoden. Ett avta l som avser överföring av 
immateriella rättigheter till leverantören och som innehåller even tuella begränsningar 
av försäljningen från leverantörens sida omfattas inte av gruppundantagsförordningen. Detta betyder framför allt att underleverantörsavtal 
som innebär överföring av know-how till en underleverantör
19 inte omfattas av 
                                                 
19 Se tillkännagivandet om underleverantörsavtal (nämnt i punkt 22). 
 
SV 17   SV gruppundantagsförordningens tillämpningsom råde (se även punkt 22). Vertikala 
avtal enligt vilka köparen endast tillhandahå ller specifikationer ti ll leverantören som 
beskriver de varor eller tjänster som ska levereras omfattas dock av 
gruppundantagsförordningen. 
35) Det tredje villkoret innebär att avtalet för att omfattas av 
gruppundantagsförordningen inte får ha som pr imärt syfte att överlåta eller licensiera 
immateriella rättigheter. Det primära syftet måste vara att köpa in eller återförsälja 
varor eller tjänster och bestämmelserna om immateriella rättigheter måste ha till syfte att genomföra det vertikala avtalet. 
36) Det fjärde villkoret innebär att avtalsbe stämmelserna om immateriella rättigheter 
måste underlätta köparens eller denne s kunders användning, försäljning och 
återförsäljning av varor eller tjänster. Va rorna eller tjänsterna som är avsedda för 
användning eller återförsäljn ing tillhandahålls vanligen av licensgivaren men kan 
även köpas av licenstagaren från en tr edje leverantör. Bestämmelserna om 
immateriella rättigheter gäller normalt mar knadsföring av varor eller tjänster. Ett 
franchiseavtal där franchisegivaren till franchisetagaren säljer varor för återförsäljning och beviljar franchisetagar en licens att använda den förres varumärke 
och know-how för att marknadsföra varorn a är ett exempel. Ett annat, när en 
leverantör av ett koncentrerat extrakt ge r köparen licens att blanda ut och tappa 
extrakt på flaska för att sedan sälja det som en dryck. 
37) Det femte villkoret understryker särski lt att bestämmelserna om immateriella 
rättigheter inte får ha samma syfte som nå gon av de särskilt a llvarliga begränsningar 
som förtecknas i artikel 4 i gruppunda ntagsförordningen eller någon av de 
begränsningar som uteslutits från gruppundantagsförordningens tillämpningsområde genom artikel 5 i den förordningen (se punkterna 47–69 i dessa riktlinjer). 
38) Immateriella rättigheter som är relevant a för fullgörandet av det vertikala avtalet i 
den mening som avses i artikel 2.3 i gruppunda ntagsförordningen avser i allmänhet 
tre huvudområden, nämligen varumärken, upphovsrätt och know-how. 
Varumärke 
39) En varumärkeslicens till en återförsäl jare kan ha samband med distributionen av 
licensgivarens produkter inom ett visst områ de. Om det är en exklusiv licens kan 
avtalet likställas med ett ensamåterförsäljaravtal. 
Upphovsrätt 
40) Återförsäljare av varor som omfattas av  upphovsrätt (böcker, programvara m.m.) kan 
av rättighetsinnehavaren förp liktas att endast sälja varo rna vidare på villkor att 
köparen, vare sig det gäller en  annan återförsäljare eller slutanvändaren, inte får göra 
intrång i upphovsrätten. Om sådana förplik telser omfattas av artikel 101.1, omfattas 
de även av gruppundantagsförordningen. 
41) Avtal enligt vilka tryckta utskrifter av en viss programvara  tillhandahålls för 
återförsäljning och där återförsäljaren inte förvärvar en licens till några rättigheter till 
programvaran utan endast har rätt att sälja utskrifterna vidare, ska vad 
gruppundantagsförordningen beträffar betrakta s som avtal om leverans av varor för 
 
SV 18   SV återförsäljning. Vid denna distributions form för programvara är det enda 
licensavtalet det mellan rättighetsinnehavaren och programvarans användare. Detta kan ha formen av en s.k. shrink wrap-l icens, dvs. i paketet med utskriften av 
programvaran finns en uppsättning villkor som slutanvändaren anses godta genom att öppna paketet. 
42) Köpare av hårdvara som innehålle r upphovsrättsskyddad programvara kan av 
rättighetsinnehavaren förpliktas att inte göra intrång i upphovsrätten och får därför 
inte göra kopior och vidareförsälja pr ogramvaran eller göra kopior och använda 
programvaran i kombination med annan hårdvara. Om sådana begränsningar av användningen omfattas av artikel  101.1, omfattas de även av 
gruppundantagsförordningen. 
Know-how 
43) Franchiseavtal är, med undantag för indus triella franchiseavtal,  det mest uppenbara 
exemplet på när know-how överförs till köparen i marknadsföringssyfte
20. 
Franchiseavtal innehåller licenser för immate riella rättigheter till varumärken eller 
logon och till know-how för användning och distribution av varor eller 
tillhandahållande av tjänster. Förutom li censen för de immateriella rättigheterna 
tillhandahåller franchisegivaren vanligtvis  under avtalets giltighetstid kommersiellt 
eller tekniskt bistånd, som t.ex. anska ffningstjänster, utbildning, rådgivning om 
fastigheter, finansiell plan ering etc. Licensen och bistå ndet är integrerade delar av 
den affärsidé som omfattas av franchiseavtalet. 
44) Licenser som ingår i franchiseavtal omfattas av gruppundantagsförordningen om 
samtliga fem villkor som förtecknas i punkt 31 är uppfyllda. Dessa villkor är vanligtvis uppfyllda eftersom de flesta  franchiseavtal, även  huvudfranchiseavtal, 
inbegriper att franchisegivaren tillhanda håller franchisetagaren varor och/eller 
tjänster, särskilt tjänster för kommersie llt eller tekniskt bist ånd. De immateriella 
rättigheterna hjälper franchisetagaren att sälja vidare de produkter som tillhandahålls av franchisegivaren eller av en leverant ör som denne har utse tt eller att använda 
dessa produkter och sälja de varor och tjäns ter som blir resultatet. Ett franchiseavtal 
som endast eller i huvudsak in nehåller en renodlad licens av  immateriella rättigheter 
omfattas inte av gruppundantagsför ordningen, men kommissionen kommer i 
allmänhet att tillämpa de principer som beskrivs i gruppundantagsförordningen och 
dessa riktlinjer på sådana avtal. 
45) Följande skyldigheter anses generellt vara nödvändiga för att skydda 
franchisegivarens immateriella rättigheter och om skyldigheterna omfattas av artikel 101.1, omfattas de även av gruppundantagsförordningen: 
a) En skyldighet för franchisetagaren a tt inte direkt eller indirekt utöva någon 
liknande verksamhet. 
b) En skyldighet för franchisetagaren at t inte förvärva ekonomiska intressen i ett 
konkurrerande företag, som skulle ge fr anchisetagaren möjlighet att påverka 
detta företags ekonomiska handlande. 
                                                
 
20 Punkterna 43–45 är analogivis tillämpliga på andra typer av återförsäljaravtal som omfattar överföring 
av väsentlig know-how frå n leverantör till köpare. 
 
SV 19   SV c) En skyldighet för franchisetagaren  att inte lämna ut den know-how som 
tillhandahållits av franchisegivaren til l tredje man, så länge denna know-how 
inte är tillgänglig för allmänheten. 
d) En skyldighet för franchisetagaren att underrätta franchisegivaren om alla 
erfarenheter som vunnits vid användningen av franchisen och att ge denne och andra franchisetagare en icke-exklusiv licens för de n know-how som följer av 
dessa erfarenheter. 
e) En skyldighet för franchisetagaren att informera franchisegivaren om intrång i 
licensierade immateriella rättigheter, att vidta rättsliga åtgärder mot intrång eller att bistå franchisegivaren vi d rättsliga åtgärder mot intrång. 
f) En skyldighet för franchisetagaren att inte använda den know-how som har 
licensierats av franchisegivaren för a ndra ändamål än att utnyttja franchisen. 
g) En skyldighet för franchisetagaren att inte överlåta de rättigheter och 
skyldigheter som följer av franchiseavtal et utan franchisegivarens medgivande. 
2.5) Förhållande till andra gruppundantagsförordningar 
46) I artikel 2.5 anges att gruppundantagsförordni ngen ”inte [ska] tillämpas på vertikala 
avtal vars innehåll omfattas av någon annan gruppundantagsförordning, om inte 
annat föreskrivs i en sådan förordni ng”. Gruppundantagsförordningen gäller därför 
inte vertikala avtal som omfattas av ko mmissionens förordni ng (EG) nr 772/2004 av 
den 27 april 2004 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av avtal om tekniköverföring
21, förordning (EG) nr 1400/2002 om tillämpningen av 
artikel 81.3 i fördraget på grupper av ver tikala avtal och samordnade förfaranden 
inom motorfordonssektorn22, kommissionens förordning (EG) nr 2658/2000 av 
den 29 november 2000 om tillämpning av ar tikel 81.3 i fördra get på grupper av 
specialiseringsavtal23 och kommissionens förordning (EG) nr 2659/2000 av 
den 29 november 2000 om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget på grupper av avtal om forskning och utveckling
24 vilka undantar vertikala av tal som ingåtts i samband 
med horisontella avtal eller eventuella nya förordningar av samma slag, om inte annat föreskrivs i en sådan förordning. 
                                                
 
21 EUT L 123, 27.4.2004, s. 11. 
22 Se punkt 25. 
23 EGT L 304, 5.12.2000, s. 3. 
24 EGT L 304, 5.12.2000, s. 7. 
 
SV 20   SV 3. Särskilt allvarliga begränsningar enligt gruppundantagsförordningen 
47) Artikel 4 i gruppundantagsf örordningen innehåller en förteckning över särskilt 
allvarliga begränsningar som leder till att hela det vertikala avtalet utesluts från förordningens tillämpningsområde
25. Om man inför sådana särskilt allvarliga 
begränsningar i ett avtal ge r det upphov till en presumtion om att avtalet omfattas av 
artikel 101.1. Det presumeras också att av talet sannolikt inte uppfyller villkoren i 
artikel 101.3 och att gruppundant agsförordningen därför inte  är tillämplig. Företagen 
har dock möjlighet att i ett en skilt ärende visa att det rör sig om konkurrensfrämjande 
effekter i enlighet med artikel 101.326. Om företagen dokumenterar att det sannolikt 
kommer att leda till effektivitetsvinster att den allvarliga begränsningen tas in i ett avtal och visar att villkoren i artikel 101.3 ge nerellt sett är uppfyllda, krävs det att 
kommissionen faktiskt bedömer de sanno lika negativa effekterna på konkurrensen 
innan den gör den slutliga bedömningen av om villkoren i artikel 101.3 är uppfyllda
27. 
48) Den särskilt allvarliga begränsning som anges i artikel 4 a i 
gruppundantagsförordningen avser prisbi ndning, dvs. avtal eller samordnade 
förfaranden som direkt eller i ndirekt syftar till att fastställa ett fast eller lägsta 
återförsäljningspris eller en fast eller lägsta prisnivå som köparen ska iaktta. När det 
gäller avtalsklausuler eller samordnade  förfaranden som direkt fastställer 
återförsäljningspriset är det uppenbart att det är fråga om en begränsning. 
Prisbindning kan dock även uppnås på indire kt väg. Exempel på detta är avtal som 
fastställer distributionsmarginalen, avtal som fastställer de högsta rabatter som 
återförsäljaren får bevilja på en föreskri ven prisnivå, avtal om  att leverantören 
beviljar rabatter eller återbetalar reklamkostnader med villkor om att en viss prisnivå ska hållas, att koppla föreskri vna försäljningspriser till  konkurrenternas priser, hot, 
skrämsel, varningar, straff, förseningar e ller avbrott i leverans er eller uppsägning av 
avtal om en viss prisnivå inte iakttas. Direkta eller indirekt a metoder för att uppnå 
prisbindning kan göras effektivare om de ko mbineras med åtgärder för att identifiera 
vilka återförsäljare som sänker priserna, t.ex. införande av pr isövervakningssystem 
eller en skyldighet för återförsäljare att rappor tera övriga medlemmar i 
distributionsnätet som avviker från standardpriserna. På li knande sätt kan direkt eller 
indirekt prisbindning bli effektivare om den kombineras med åtgärder som kan 
minska köparens incitament att sänka försäljn ingspriset, t.ex. att leverantören trycker 
det rekommenderade försäljningspriset på pr odukten eller att leve rantören kräver att 
köparen ska använda en klausul om me st gynnade kunder. Liknande indirekta 
                                                
 
25 Denna förteckning över särskilt allvarliga begränsningar är tillämplig på vertikala avtal om handel inom 
unionen. Om vertikala avtal rör export utanför eller import/återimport från länder utanför unionen, se 
domstolens dom i mål C-306/96, Javico  mot Yves Saint Laurent , REG 1998, s. I-1983. I punkt 20 i den 
domen fastslog domstolen att ”ett avtal, genom vilket återförsäljaren gentemot tillverkaren förbinder sig 
att rikta försäljningen av de produkter som omfattas av avtalet mot en marknad som ligger utanför 
gemenskapen, inte kan anses ha till syfte att på ett märkbart sätt begränsa konkurrensen inom den gemensamma marknaden och inte i sig kan anses påverka handeln mellan medlemsstaterna”. 
26 Se särskilt punkterna 106–109 om eventuella effektivitetsvinster i samband med vertikala begränsningar 
och avsnitt VI.2.10 om begränsningar med avseende på  återförsäljningspriset. För allmän vägledning 
om detta, se Meddelande från kommissionen – tillkännagivande – Riktlinjer för tillämpningen av 
artikel 81.3 i fördraget, EUT C 101, 27.4.2004, s. 97. 
27 Även om det i rättslig mening är fråga om två separata steg kan det i praktiken vara fråga om en 
upprepningsprocess där parterna och kommissionen i flera omgångar fördjupar och förbättrar sina 
argument. 
 
SV 21   SV metoder och samma ”stödåtgärder” ka n användas för att få högsta eller 
rekommenderade priser att fungera so m prisbindning. Användning av en viss 
stödåtgärd eller att le verantören tillhandahåller av en  lista med rekommenderade eller 
högsta priser anses dock inte  i sig leda till prisbindning. 
49) I fråga om agentavtal är det i regel huvudmannen som fastställer försäljningspriset 
eftersom agenten inte blir varornas ägare. Om ett sådant avtal inte kan klassificeras 
som ett agentavtal vid tillämpning av ar tikel 101 (se punkterna 12–21), skulle dock 
en skyldighet som hindrar agenten från a tt dela sin fasta elle r rörliga provision med 
kunden eller begränsar hans möjligheter att gö ra detta utgöra en särskilt allvarlig 
begränsning enligt artikel 4 a i gruppundant agsförordningen. För att undvika att en 
sådan allvarlig begränsning ingår i avtalet, bör agenten ha rätt att sänka det faktiska 
pris som betalas av kunden utan att minska huvudmannens inkomster28. 
50) Den särskilt allvarliga begr änsning som anges i artikel 4 b i 
gruppundantagsförordningen gäller avtal elle r samordnade förfaranden som direkt 
eller indirekt syftar till att begränsa den köpande avtals partens eller dennes kunders 
försäljning, om begränsningarna gäller till vilket område eller till vilka kunder 
köparen eller dennes kunder få r sälja avtalsvarorna eller avtalstjänsterna. Denna 
särskilt allvarliga begränsning gäller uppdelning av marknade n i områden eller 
kundkategorier. Det kan vara en följd av di rekta skyldigheter, t. ex. skyldigheten att 
inte sälja till vissa  kunder eller till kunde r inom vissa områden eller skyldigheten att 
föra över beställningar från dessa kunder ti ll andra återförsäljare. Den kan också vara 
följden av indirekta åtgärder som syftar till att förmå återförsäljaren att inte sälja till 
sådana kunder, exempelvis utebliven elle r sänkt bonus eller uteb livna eller sänkta 
rabatter, hot om att upphöra med leverans erna, minskade leveransvolymer eller 
begränsningar av leveransvolymer anpassade till efterfrågan inom det tilldelade området eller den tilldelade kundkategorin, hot  om uppsägning av av tal, krav på ett 
högre pris för produkter som ska exporteras, begränsning av den del av försäljningen 
som kan exporteras eller skyldigheter att öv erföra vinster. Den särskilt allvarliga 
begränsningen kan också vara följden av at t leverantören inte tillhandahåller en 
garantiservice som omfattar hela unionen, som innebär att alla återförsäljare normalt 
är skyldiga att tillha ndahålla garantiservicen och få er sättning av leverantören för att 
de tillhandahåller denna serv ice, också i fråga om varor som andra återförsäljare 
säljer inom deras område
29. Det är ännu mera sannolikt att denna typ av metoder 
anses utgöra en begränsning av köparens  försäljning om de kombineras med att 
leverantören inför ett övervakningssystem so m syftar till att kontro llera vart varorna 
faktiskt levereras (t.ex. användning av  viss märkning eller vissa serienummer). 
Skyldigheter som åläggs återförsäljaren i fråga om hur leverantörens varumärke ska 
ställas fram klassificeras emellertid inte  som särskilt allvarliga. Artikel 4 b gäller 
                                                 
28 Se t.ex. kommissionens beslut 91/562/EEG i ärende IV/32.737, Eirpage , EGT L 306, 7.11.1991, s. 22, 
särskilt skäl 6. 
29 Om leverantören beslutar sig för att inte ersätta si na återförsäljare för tjänster som tillhandahållits inom 
ramen för den EU-omfattande garantin, kan man komma  överens med dessa återförsäljare om att en 
återförsäljare som säljer utanför sitt tilldelade områ de måste betala en avgift till den auktoriserade 
återförsäljaren som utsetts inom det området. Avgift en baserar sig på kostnaden för de tjänster som 
tillhandahålls eller ska tillhandahållas, inklusive en skälig vinstmarginal. Det kan hända att denna typ av ordning inte betraktas som en begränsning av återförsäljarnas försäljning utanför sitt tilldelade område 
(se förstainstansrättens dom av den 13 januari 2004 i mål T-67/01, JCB Service  mot kommissionen , 
REG 2004, s. II-49, punkterna 136 – 145). 
 
SV 22   SV endast begränsningar för köparens eller denne s kunders försäljning, vilket betyder att 
begränsning av leverantörens försäljning inte heller är en särskilt allvarlig 
begränsning, dock med förbehåll för vad som sägs i punkt 59 om försäljning av reservdelar i samband med artikel 4 e i gruppundantagsförordningen. Tillämpningen 
av artikel 4 b påverkar inte en begränsn ing som gäller köparens etableringsställe. 
Gruppundantaget återkallas således inte om man kommer överens om att köparen 
kommer att begränsa sina försäljningsställe n och lagerlokaler till en viss adress, plats 
eller ett visst område. 
51) Det finns fyra undantag till den särskilt a llvarliga begränsningen enligt artikel 4 b i 
gruppundantagsförordningen. Det första undan taget i artikel 4 b i) tillåter en 
leverantör att begränsa den köpande avtals partens aktiva försäljning till ett område 
eller en kundkategori som en annan köpare  har tilldelats exklusivt eller som 
leverantören har förbehållit sig själv. Ett område eller en kundkategori har tilldelats 
exklusivt om leverantören går med på att sä lja sin produkt till en enda återförsäljare 
för distribution inom ett visst områ de eller till en viss kundkategori och 
ensamåterförsäljaren är skyddad mot aktiv försäljning från leverantörens övriga 
köpare inom unionen till sitt område eller till sin kundkategori, oberoende av 
leverantörens försäljning. Leverantören ka n kombinera tilldelningen av ett exklusivt 
område och en exklusiv kundkategori genom at t t.ex. utse en ensamåterförsäljare för 
en viss kundkategori i ett visst område. Skyddet för exklusivt tilldelade områden eller kundkategorier måste dock medge passiv förs äljning till sådana områden eller 
kundkategorier. I samband med tillämpning av artikel 4 b i 
gruppundantagsförordningen tolkar kommissi onen ”aktiv” och ”passiv” försäljning 
på följande sätt: 
–  ”Aktiv” försäljning: man kontakta r aktivt enskilda kund er, t.ex. genom 
direktreklam (även icke begärd e-post) eller besök, eller att aktivt närma sig en 
viss kundkategori eller vissa kunder inom ett visst område genom reklam i medierna, via Internet eller genom andr a säljfrämjande åtgärder med särskild 
inriktning på den kundkategorin eller med inriktning på kunder inom det 
området. Reklam eller säljfrämjande åtgärder som är attraktiva för köparen endast om de (också) når ut till en  viss kundkategori eller till kunder inom ett 
visst område, betraktas som aktiv försäl jning till den kundkate gorin eller till 
kunder inom det området. 
–  ”Passiv” försäljning: man tillgodoser beställningar som enskilda kunder själva 
tagit initiativ till, i nbegripet leverans av varor elle r tjänster till sådana kunder. 
Allmän reklam eller allmänna säljfrä mjande åtgärder som når kunder i andra 
återförsäljares (exklusiva) områden e ller andra återförsäljares kundkategorier 
men som kan anses utgöra ett försvarb art sätt att nå kunder utanför dessa 
områden eller kundkategorier, exempelvis  kunder i det egna området, anses 
utgöra passiv försäljning. Allmän reklam  eller säljfrämjande åtgärder anses 
vara ett försvarbart sätt att nå sådana kunder om det skulle vara attraktivt för köparen att göra dessa invest eringar även om de inte  skulle nå kunder i andra 
återförsäljares (exklusiva) områden eller kundkategorier. 
52) Internet är ett kraftfullt verktyg för att nå ut till ett större antal kunder av olika slag än 
genom mer traditionella försäljningsme toder, och därför behandlas vissa 
begränsningar som avser användningen av Internet som begränsningar av 
(åter)försäljning. I prin cip måste varje återförsäljare ti llåtas att ha en webbplats för 
 
SV 23   SV att sälja produkter. I regel betraktas en återförsäljares användning av en webbplats 
för försäljning som en form av passiv försäljning eftersom det är ett berättigat sätt att ge kunderna möjlighet att nå återförsälja ren. Användningen av en webbplats kan få 
effekter utanför återförsäl jarens egna område elle r egna kundkategori; sådana 
effekter är dock en följd av att teknike n gör att webbplatsen är lättåtkomlig var man 
än befinner sig. Om en kund besöker en återförsäljares webbplats och kontaktar 
distributören och om en sådan kontakt leder till försäljning, inklusive leverans, anses 
detta som passiv försäljni ng. Detsamma gäller om en  kund väljer att hålla sig 
(automatiskt) underrättad av återförsäljaren och om detta val lede r till försäljning. 
Om olika språkalternativ erbjuds på we bbplatsen anses den omständigheten i sig 
själv inte vara tillräcklig för att ändra fö rsäljningens passiva ka raktär. Därför anser 
kommissionen att följande är exempel på särs kilt allvarliga begränsningar av passiv 
försäljning, eftersom dessa begränsningar är  i stånd att begränsa  återförsäljarens 
möjligheter att få tillträde till ett st örre antal kunder av olika slag:  
a) Avtal om att (ensam)återförsäljaren  ska hindra kunder i ett annat (exklusivt) 
område från att gå in på dennes webbplats eller sk a se till att kunder där 
automatiskt omdirigeras till tillverkar ens eller andra (ensam)återförsäljares 
webbplatser. Detta utesluter inte  att man kommer överens om att 
återförsäljarens webbplats dessutom ska innehålla länkar till andra 
återförsäljares webbplatser och/el ler till leverantörens webbplats. 
b) Avtal om att (ensam)återförsäljaren sk a avsluta en konsuments transaktioner på 
Internet så snart dennes kreditkort vi sar en adress som inte ligger inom 
återförsäljarens (exklusiva) område. 
c) Avtal om att återförsäljaren ska begrän sa Internetförsäljnin gens andel av den 
totala försäljningen. Detta utesluter inte att leverantören, utan att begränsa återförsäljarens näthandel, kräver at t köparen säljer produkter för åtminstone 
ett visst absolut belopp (i värde eller volym) i sin van liga butik för att garantera 
att butiken fungerar väl. Det hindrar inte heller leverantören från att se till att 
återförsäljarens näthandel över ensstämmer med leverantörens 
distributionsmodell (se punkterna 54 oc h 56). Detta absoluta belopp för 
försäljning i butik kan vara detsamma  för alla köpare eller fastställas 
individuellt för varje köpare  på grundval av objektiva kriterier, t.ex. köparens 
storlek i nätverket eller köpare ns geografiska lokalisering. 
d) Avtal om att återförsäljaren ska beta la ett högre pris för produkter som denne 
ska sälja på nätet än för produkter so m ska säljas i en vanlig butik. Detta 
utesluter inte att leverantören erbjuder köpa ren en fast avgift ( dvs. inte en rörlig 
avgift där beloppet ökar med omsättninge n från försäljning i vanliga butiker, 
eftersom detta indirekt skulle innebä ra dubbel prissättning) för att stödja 
dennes försäljningssatsningar i van liga butiker eller via Internet. 
53) Att begränsa återförsäljande avtalspart ers användning av Internet är förenligt med 
gruppundantagsförordningen, om de säljfrämj ande åtgärderna på  Internet eller 
användningen av Internet skulle  leda till en akti v försäljning till exempelvis andra 
återförsäljares exklusivt tilldelade områden eller kundkategorier. Kommissionen anser att nätreklam direkt ri ktad till vissa kunder utgör en form av aktiv försäljning 
till dessa kunder. Till exempe l områdesbaserade banderoller på utomstående aktörers 
webbplatser är en form av aktiv försäljn ing till det område där dessa banderoller 
 
SV 24   SV visas. I allmänhet är försök att bli upptäckt inom ett visst område eller av en viss 
kundkategori aktiv försäljning till det området eller den kundkategorin. Om till 
exempel en sökmotor eller ett företag so m tillhandahåller nätreklam betalas för att 
visa reklam särskilt för användare inom ett visst område är det fråga om aktiv 
försäljning till det området. 
54) Enligt gruppundantagsförordningen kan dock leverantören kräva kvalitetsstandarder 
för användningen av webbplatsen för återförsä ljningen av sina varor, på samma sätt 
som leverantören kan kräva kvalitets standarder för en butik eller för 
katalogförsäljning eller för reklam och säljf rämjande åtgärder i allmänhet. Detta kan 
bli relevant särskilt vid selektiv distri bution. Enligt gruppunda ntagsförordningen kan 
leverantören till exempel ställa som villkor att återförsäljarna ska ha en eller flera 
vanliga butiker eller visningslokaler inna n de får bli medlemmar i leverantörens 
distributionssystem. Senare ändringar av ett sådant villkor är också möjliga enligt gruppundantagsförordningen, om inte dessa än dringar har till syft e att direkt eller 
indirekt begränsa återförsäljarnas försäljn ing via nätet. Dessutom kan en leverantör 
kräva att återförsäljarna använder utomstående parters plattformar till att distribuera avtalsprodukter endast i enlighet med de normer och villkor för återförsäljarnas 
användning av Internet som leverantören oc h dess återförsäljare kommit överens om. 
Om en utomstående parts plattform t.e x. hyser återförsäljarens webbplats kan 
leverantören kräva att kundern a inte går in på återförs äljarens webbplats via en 
webbplats som är försedd med den plattfor ms namn eller logo som tillhör den 
utomstående parten. 
55) Det finns tre andra undantag till den särskilt allvarliga begränsningen enligt 
artikel 4 b i gruppundantagsförordningen. Alla  tre undantagen tillåter begränsning av 
både aktiv och passiv försäljning. Enligt det fö rsta undantaget är det tillåtet att hindra 
en återförsäljare att sälja till slutkunder, vilket ger leverantören möjlighet att hålla 
isär grossist- och detaljistförsäljningen. Det undantaget utesluter inte möjligheten att 
grossisten tillåts sälja till vissa sluta nvändare, till exempel stora slutanvändare, 
medan försäljning till samtliga (övriga) slutanvändare inte tillåts. Med stöd av det andra undantaget får en leverant ör hindra en auktoriserad åt erförsäljare i ett selektivt 
distributionssystem från att i något som he lst handelsled sälja till icke auktoriserade 
återförsäljare inom något som helst område där systemet är i bruk eller där leverantören ännu inte säljer avtalsvarorna (i artikel 4 b iii) kallat ”det område som 
leverantören reserverat för att driva detta system”). Enligt det tredje undantaget får en leverantör hindra en köpare av kompone nter, till vilken komponenterna säljs för 
införlivande, från att återförsälja dem till leverantörens konkurrenter. Med 
komponent  avses alla mellanprodukter och me d införlivande all användning av 
insatsvaror för att producera varor. 
56) Den särskilt allvarliga begränsning som anges i artikel 4 c i 
gruppundantagsförordningen hindrar att medlemmar i ett selektivt 
distributionssystem begränsa r aktiv eller passiv återförs äljning till slutanvändare, 
oavsett om dessa är yrkesmässiga slutanvä ndare eller slutkonsum enter, utan att det 
påverkar möjligheten att förbjuda en medlem  i distributionssystemet från att vara 
verksam från ett etableringsställe som inte  godkänts. Det betyder att återförsäljare i 
ett selektivt distributionssystem, såso m detta definieras  i artikel 1.1 e i 
gruppundantagsförordningen, inte kan ålägga s begränsningar i fråga om valet av 
användare de får sälja till eller av agenter som företräder dessa användare, utom för att skydda ett system med ensamåterförsäljning som tillämpas någon annanstans (se 
 
SV 25   SV punkt 51). Inom ett selektivt distributionssy stem bör medlemmarna ha rätt att sälja 
både aktivt och passivt till alla sluta nvändare, även på Internet. Kommissionen 
betraktar därför kommissionen varje skyl dighet som avskräcker auktoriserade 
återförsäljare från att använda Internet för att nå ett större anta l kunder av olika slag 
genom att de åläggs kriterier för näthandel som inte helt motsvarar de kriterier som åläggs för försäljning i en vanlig butik so m en särskilt allvar lig begränsning. Detta 
betyder inte att de kriterier  som åläggs för näthandel måste vara identiska med de 
som åläggs för butikshandel, utan snar are att de bör ha samma mål och uppnå 
jämförbara resultat och att skillnaden me llan kriterierna måste vara motiverad av 
skillnaderna mellan dessa två distributionsmetoder. Ett exempel: För att hindra försäljning till icke auktoriserade återförs äljare kan en leverantör förbjuda sina 
auktoriserade återförsäljare att sälja mer än en viss kvant itet avtalsprodukter till en 
enskild slutanvändare. Ett sådant krav måst e kanske vara strängare när det gäller 
försäljning via nätet, eftersom det är lättare för en icke auktoriserad återförsäljare att 
få tag i produkterna på Internet. På samm a sätt måste det kanske ställas strängare 
krav på försäljning i vanliga butiker om det är lättare att få tag i varorna i sådana 
butiker. För att garantera att avtalsprodukter na levereras i tid kan en leverantör 
ålägga en återförsäljare att omedelbart leverera produkter sålda i butik. Ett sådant 
krav kan inte åläggas för näthandel, men le verantören kan fastställa vissa praktiskt 
genomförbara leveranstider för sådan försä ljning. När det gäller nätförsäljning måste 
man kanske utforma särskilda krav för kunds ervice på nätet för at t täcka kostnaderna 
för kunder som returnerar varor och för a tt säkra betalningssystem ska tillämpas. 
57) Inom det område där leverantören bedriver  selektiv distribution får detta system inte 
kombineras med ett ensamåterförsäljaravta l, eftersom det skulle leda till en 
begränsning av återförsäljarnas aktiva eller passiva försäljning i enlighet med artikel 4 c i gruppundantagsför ordningen. Återförsäljarens  rätt att bestämma var 
affärslokalerna ska ligga kan dock begränsas. Vissa återförsäljare kan hindras från att 
driva sin verksamhet på olika etableri ngsställen eller från att öppna ett nytt 
försäljningsställe på en annan plats.  I detta sammanhang kan en leverantörs 
användning av sin egen webbplats inte jämställas med öppnandet av ett nytt försäljningsställe på en anna n plats. Om återförsäljarens försäljningsställe är rörligt 
kan man fastställa ett område utanför vilket  det mobila försäljningsstället inte får 
användas. Dessutom kan leverantören åta sig a tt endast leverera till en återförsäljare 
eller ett begränsat antal återförsäljare i en  viss del av det område där det selektiva 
distributionssystemet används. 
58) Den särskilt allvarliga begr änsning som anges i artikel 4 d i 
gruppundantagsförordningen avser en begrän sning av korsvisa leveranser mellan 
auktoriserade återförsäljare i ett selektivt distributionssystem. Detta innebär att ett avtal eller ett samordnat förfarande varken direkt eller indirekt får ha till syfte att hindra de auktoriserade återförsäljarn a från att handla med varandra med 
avtalsvarorna. Auktoriserade återförsä ljare måste få fortsätta att köpa in 
avtalsvarorna från andra auktoriserade återfö rsäljare i nätverket, vilka är verksamma 
antingen i samma eller ett anna t handelsled. Det betyder att selektiv distribution inte 
kan kombineras med vertikala begränsningar so m syftar till att tvinga återförsäljare 
att endast köpa in de produkter som omfatta s av avtalet från en  viss källa. Det 
betyder också att inga begrän sningar kan åläggas auktoriserade grossister inom ett 
selektivt distributionsnät i fråga om dera s försäljning av produkten i fråga till 
auktoriserade detaljister. 
 
SV 26   SV 59) Den särskilt allvarliga begränsning som anges i artikel 4 e i 
gruppundantagsförordningen gäller avtal som hindrar eller begränsar slutanvändares, 
självständiga reparatörers och tjänsteleveran törers tillgång till reservdelar direkt från 
tillverkaren av dessa. Ett avtal mellan en  reservdelstillverkare och en köpare som 
införlivar dessa delar i sina egna produkt er (OEM-tillverkare (Original Equipment 
Manufacturer)), får varken direkt eller indirekt hindra eller begränsa tillverkarens försäljning av dessa reservde lar till slutanvändare, själ vständiga reparatörer eller 
tjänsteleverantörer. Indirekta begränsningar kan uppstå särskilt om leverantören av reservdelar åläggs begränsni ngar när det gäller att tillhandahålla teknisk information 
och särskild utrustning som är nödvändig för att användare, självständiga reparatörer 
eller tjänsteleverantörer ska kunna använda reservdelarna. Avtalet får dock innehålla 
begränsningar av leveranser av  reservdelar till de reparatörer eller tjänsteleverantörer 
som OEM-tillverkaren anförtrott reparation eller underhåll av sina egna produkter. 
OEM-tillverkaren kan med andra ord kräva at t få leverera de reservdelar som det 
egna reparations- och servicenätet köper in. 
4. Enskilda fall av särskilt allvarliga fö rsäljningsbegränsningar som kan falla 
utanför tillämpningsområdet  för artikel 101.1 eller som kan uppfylla villkoren i 
artikel 101.3 
60) Särskilt allvarliga begränsningar kan i undantagsfall vara objekt ivt nödvändiga för ett 
avtal av en viss typ eller karaktär
30 och därför falla utanför artikel 101.1. En sådan 
begränsning kan till exempel vara objekti vt sett nödvändig för att se till att ett 
offentligt förbud mot försäljning av farliga ämnen till vissa kunder av säkerhets- eller 
hälsoskäl efterlevs. Dessutom har företagen möjlighet att i ett enskilt ärende yrka att 
det rör sig om effektivitetsvinster i enlig het med artikel 101.3. I detta avsnitt ges 
exempel på begränsning av (åter)försä ljning, medan prisbindning behandlas i 
avsnitt VI.2.10. 
61) En återförsäljare som är först med att sälja ett nytt varumärke eller först med att sälja 
ett befintligt märke på en ny marknad och på så sätt garanterar ett verkligt inträde på 
den relevanta marknaden, måste kanske göra st ora investeringar där det inte tidigare 
funnits någon efterfrågan på den typen av produkt i allmänhet eller på den typen av produkt från den producenten. Sådana utgifter  är ofta icke-återvinningsbara och det 
är möjligt att återförsäljaren under sådana omständigheter inte skulle ingå återförsäljaravtalet utan att under en viss tidsperiod va ra skyddad mot (aktiv och) 
passiv försäljning från andra återförsäljare till sitt område eller till sin kundkategori. 
En sådan situation kan till exempel uppstå nä r en återförsäljare som är etablerad på 
en viss nationell marknad går in på en a nnan nationell marknad och lanserar sina 
produkter med hjälp av en ensamåterförsälj are och när denne återförsäljare måste 
investera för att lansera och etablera va rumärket på denna nya marknad. Om det 
krävs att återförsäljaren gör stora invest eringar för att bygga upp eller utveckla den 
nya marknaden faller begränsningar för andr a återförsäljares passiva försäljning till 
ett sådant område eller till en sådan kundkategori som är nödvändiga för att återförsäljaren ska återvinna sina invest eringar i regel utanför tillämpningsområdet 
för artikel 101.1 under de första två åren som denna återförsäljare säljer 
                                                
 
30 Se punkt 18 i Meddelande från kommissionen – tillkännagivande – Riktlinjer för tillämpningen av 
artikel 81.3 i fördraget, EUT C 101, 27.4.2004, s. 97. 
 
SV 27   SV avtalsvarorna eller avtalstjä nsterna i det området eller till den kundkategorin, även 
om sådana särskilt allvarliga begränsni ngar i regel anses omfattas av artikel 101.1. 
62) När det verkligen är fråga om att testa en  ny produkt inom ett begränsat område eller 
inom en begränsad kundkategori och när en  ny produkt successivt införs kan de 
återförsäljare som utsetts att sälja den nya  produkten på testmarknaden utan hinder 
av artikel 101.1 åläggas begränsningar nä r det gäller att akti vt sälja utanför 
testmarknaden eller de marknader där pr odukten först lanseras  under den period som 
behövs för att testa eller introducera produkten. 
63) I fråga om selektiva distributionssystem får korsvisa leveranser mellan auktoriserade 
återförsäljare i regel inte begränsas (se punkt 58). Om a uktoriserade grossister inom 
olika områden måste investera i marknads föringsåtgärder inom ”sina” områden för 
att stödja auktoriserade detaljisters försäljning och det inte är praktiskt utförbart att i ett avtal specificera de ma rknadsföringsåtgärder som kr ävs, kan begränsningar av 
grossisternas aktiva försäljn ing till auktoriserade detaljis ter inom andra grossisters 
områden i syfte att lösa snålskjutsproblem  i ett enskilt ärende uppfylla villkoren i 
artikel 101.3. 
64) Om det avtalas att en återförsäljare sk a betala ett högre pris för produkter som denne 
ska sälja på nätet än för produkter so m ska säljas i en vanlig butik (”dubbel 
prissättning”) är det i regel fråga om en särskilt allvarlig begränsning (se punkt 52 
ovan). Ett sådant avtal kan dock under vi ssa särskilda omständigheter uppfylla 
villkoren i artikel 101.3. Sådana omständigheter kan föreligga när en tillverkare kommer överens om en sådan dubbel prissättn ing med sina återförsäljare därför att 
försäljning på nätet leder till betydligt högr e kostnader för tillverkaren än försäljning 
i vanliga butiker. När försäljning i but ik omfattar installering i hemmet av 
återförsäljaren, medan försäljning på nätet inte gör det kan det till exempel leda till 
att tillverkaren drabbas av fler kundkla gomål och garantianspråk. I ett sådant 
sammanhang beaktar kommissionen också i vilken utsträckning det är sannolikt att 
begränsningen begränsar försäljningen på Inte rnet och hindrar återförsäljaren från att 
nå fler kunder av olika slag.  
5. Begränsningar som inte omfatt as av gruppundantagsförordningen 
65) I artikel 5 i gruppundantagsförordni ngen undantas vissa skyldigheter från 
gruppundantagsförordningen även om trös kelvärdet för marknadsandelen inte 
överskrids. Gruppundantagsförordningen gälle r dock fortfarande resten av det 
vertikala avtalet om den delen kan avskiljas  från de skyldighet er som inte undantas. 
66) Det första undantaget anges i artikel  5.1 a i gruppundantagsförordningen och gäller 
konkurrensklausuler. Konkurrensklausuler är  arrangemang som leder till att köparen 
under det föregående året gör mer än 80 % av sina totala inköp av avtalsvarorna eller 
avtalstjänsterna och substitut för dessa (se definitionen i artikel 1.1 d i gruppundantagsförordningen) hos leverantör en eller hos ett annat företag som 
leverantören utsett, vilket gör det omöjligt för köparen att köpa in konkurrerande varor eller tjänster eller be gränsar sådana inköp till 20 % av köparens totala inköp. 
Om det under det första året efter det att avtalet ingicks inte finns några relevanta uppgifter om köparens inköp under det år som föregick det år då avtalet slöts, får 
köparens bästa möjliga uppskattningar av si tt totala årliga behov användas. Sådana 
konkurrensklausuler omfattas inte av gruppundantagsförordningen om deras 
 
SV 28   SV varaktighet är obegränsad  eller överstiger fem år . Konkurrensklausuler som 
underförstått fortsätter att gälla  efter femårsperiodens utgå ng omfattas in te heller av 
gruppundantagsförordningen (se artikel 5.1 andra stycket). Konkurrensklausuler 
omfattas i allmänhet av den förordningen om  deras varaktighet är begränsad till fem 
år eller mindre och ingenti ng hindrar köparen fr ån att säga upp konkurrensklausulen i 
slutet av femårsperioden. Om avtalet ex empelvis innehåller en konkurrensklausul 
med en varaktighet på fem år och leverantören ger köparen ett lån, bör återbetalningen av lånet in te hindra köparen från att säga upp konkurrensklausulen i 
slutet av femårsperioden. Likaledes gäll er att om leverantören tillhandahåller 
köparen utrustning som inte avser endast  en kund, bör köparen ha möjlighet att 
överta utrustning till marknadsvärdet  när konkurrensklausulen löper ut. 
67) Tidsgränsen på fem år gäller inte om köparen säljer varorna eller tjänsterna ”från 
lokaler och mark som ägs av leverantören eller som levera ntören hyr av en tredje 
man som inte har någon anknytning till köparen”. I sådana fall får konkurrensklausulen ha samma varaktighe t som den period under vilken köparen 
besitter lokalerna (artikel 5.2 i gruppundant agsförordningen). Orsaken till undantaget 
är att det i regel är orimligt att vänta sig a tt en leverantör ska tillåta att konkurrerande 
produkter säljs från lokaler och mark som äg s av leverantören utan dennes tillstånd. I 
analogi med detta gäller samma principer om köparen bedriver sin verksamhet i ett 
rörligt försäljningsställe som ägs av levera ntören eller som leverantören hyr av en 
tredje man som inte har någon a nknytning till köparen. Konstgjorda 
ägandeförhållanden, till exem pel om återförsäljaren överf ör sin äganderätt till mark 
och lokaler till leverantören endast för en begränsad period i syfte att kringgå femårsfristen, kan inte omfattas av detta undantag. 
68) Det andra undantaget från gr uppundantaget anges i artikel 5.1 b i 
gruppundantagsförordningen och avser konkurre nsklausuler som gäller efter det att 
avtalet löpt ut. Sådana klausuler omfattas i regel inte av gruppundantagsförordningen, om klausulen i fråga inte är nödvändig för att skydda know-how som leverantören överfört till köparen, begränsar sig till det 
försäljningsställe varifrån köparen har be drivit verksamhet under avtalsperioden och 
är begränsad till en period om ett år (se artikel 5.3 i gruppundantagsförordningen). 
Enligt definitionen i artikel 1.1 g i gruppunda ntagsförordningen måste ifrågavarande 
know-how vara ”väsentlig”, vilket betyde r att den omfattar information som ”är 
viktig och till nytta för köparen när de t gäller användning, fö rsäljning eller och 
vidareförsäljning av avtalsvarorna eller avtalstjänsterna”. 
69) Det tredje undantaget från gr uppundantaget anges i artikel 5.1 c i 
gruppundantagsförordningen och gäller förs äljning av konkurrerande varor i ett 
selektivt distributionssystem. Gruppundant agsförordningen omfattar en kombination 
av selektiv distributio n och en konkurrensklausul, som generellt ålägger 
återförsäljarna att inte sä lja konkurrerande varumärken. Om leverantören däremot 
antingen direkt eller indirekt hindrar de  återförsäljare den har valt från att köpa 
produkter för återförsäljning från vissa konkurrerande leverantörer, kan en sådan 
skyldighet inte omfattas av gruppundantagsf örordningen. Syftet med att utesluta 
denna skyldighet ur gruppundantagsförordni ngen är att undvika att ett antal 
leverantörer, som använder samma förs äljningsställen inom ett selektivt 
distributionssystem, hindrar en viss konku rrent eller vissa konkurrenter från att 
 
SV 29   SV använda dessa försäljningsställen till att di stribuera sina produkt er (avskärmning av 
en konkurrerande leverantör, vilket är  en form av kollektiv bojkott)31. 
6. Uppdelning av avtal 
70) Gruppundantagsförordningen undantar vertikal a avtal under förutsät tning att de inte 
innehåller eller tillämpas tillsamman s med någon av de sä rskilt allvarliga 
begränsningar som förtecknats i artikel 4 i den förordningen. Om det finns en eller 
flera särskilt allvarliga begränsningar går gruppundantaget förlorat för hela det 
vertikala avtalet. Det går inte att särskilj a särskilt allvarliga konkurrensbegränsningar 
från resten av avtalet. 
71) Regeln om uppdelning av avtal gäller em ellertid de uteslutna begränsningar som 
anges i artikel 5 i gruppundantagsföror dningen. Gruppundantaget går därför bara 
förlorat avseende den del av det vertikala av talet som inte uppfyller villkoren i 
artikel 5. 
7. En produktportfölj distribueras via samma distributionssystem 
72) Om en leverantör använder samma distri butionsavtal för att distribuera flera olika 
varor eller tjänster, kan vissa av dessa med hänsyn till tröskelvärdet för 
marknadsandelar omfattas av gruppundantagsf örordningen och andra inte. I så fall 
tillämpas gruppundantagsförordningen på de varor och tjänster som uppfyller 
tillämpningsvillkoren. 
73) För varor eller tjänster som inte om fattas av gruppundantagsförordningen gäller de 
allmänna konkurrensreglerna, vilket innebär 
a) att det inte finns något gruppundantag  men inte heller någon presumtion om 
olaglighet, 
b) att, om det föreligger en överträdelse av artikel 101.1 som inte kan få undantag, 
kan det undersökas om det finns lämp liga lösningar på konkurrensproblemet 
inom det aktuella distributionssystemet, 
c) att den berörda leverantören måste vidta andra distribut ionsarrangemang om 
det inte finns några sådana lämpliga lösningar. 
Liknande situationer kan även uppstå när ar tikel 102 är tillämplig i fråga om vissa 
varor men inte andra. 
                                                 
31 Ett exempel på indirekta åtgärder som har så dana utestängande effekter ingår i kommissionens 
beslut 92/428/EEG, ärende IV/33.592, Parfum Givenchy , EGT L 236, 19.8.1992, s. 11. 
 
SV 30   SV IV. ÅTERKALLELSE  AV GRUPPUNDANTAGET  OCH  FÖRKLARING  ATT  
GRUPPUNDANTAGSFÖRORDNINGEN  INTE  ÄR TILLÄMPLIG 
1. Återkallelseförfarande 
74) Gruppundantagsförordningens presumtion om  laglighet kan återkallas om ett 
vertikalt avtal, antingen bedömt enskilt el ler i kombination med liknande avtal som 
tillämpas av konkurrerande leverantörer eller köpare, omfattas av artikel 101.1 och 
inte uppfyller alla vill koren i artikel 101.3.  
75) Särskilt kan det vara så att villkoren för ett undantag enligt artikel 101.3 inte är 
uppfyllda om tillträde till den relevant a marknaden eller konkurrens på denna 
begränsas märkbart av den kumulativa effekten  av parallella nät av liknande vertikala 
avtal som tillämpas av konkurrerande leverant örer eller köpare. Parallella nät av 
vertikala avtal anses liknande  om de innehåller begränsningar som ger liknande 
verkningar på marknaden. En sådan situ ation kan till exempel uppstå när vissa 
leverantörer på en marknad tillämpar rent  kvalitativ selektiv distribution medan 
andra leverantörer på den marknaden tillämp ar kvantitativ selektiv distribution. En 
sådan situation kan också uppstå när de n samtidiga användningen av kvalitativa 
kriterier på en viss marknad utestänger e ffektivare återförsäljare. Under sådana 
förhållanden måste man vid bedömningen b eakta de konkurrenshämmande effekter 
som kan hänföras till varje enskilt nät av avtal. Eventuellt kan en återkallelse avse 
endast ett visst kvalitativt kriterium eller endast de kvantitativa begränsningarna av 
antalet auktoriserade återförsäljare.  
76) Det är bara de företag som i be tydande utsträckni ng bidrar till en 
konkurrenshämmande kumulativ effekt som kan hållas ansvariga för den. Avtal som ingås mellan företag som inte bidrar till  den kumulativa effekten i betydande 
utsträckning omfattas inte av förbudet i artikel 101.1
32 och därmed inte heller av 
återkallelseförfarandet. Bedömningen av et t sådant bidrag komme r att göras enligt de 
kriterier som anges i punkterna 128–229. 
77) Om återkallelseförfarandet tillämpas, har kommissionen bevisbördan för att avtalet 
omfattas av artikel 101.1 och att det inte uppfyller ett eller flera av villkoren i 
artikel 101.3. Ett beslut om återkallelse kan bara ha ex nunc -effekt, vilket innebär att 
avtalens status som undantagna inte påverk as förrän den dag då beslutet träder i 
kraft. 
78) Såsom anges i skäl 14 i gruppundantag sförordningen får konkurrensmyndigheten i 
en medlemsstat återkalla gruppundantaget  avseende vertikala avtal som har 
konkurrenshämmande effekter på den medlemss tatens territorium eller en del av 
detta som har samtliga kännetecken på en avgränsad geografisk marknad. Kommissionen har exklusiv behörighet at t återkalla gruppundantaget avseende 
vertikala avtal som begränsar konkurrensen på en relevant geografisk marknad som 
är vidare än en enskild medlemsstats te rritorium. När en medlemsstats territorium 
eller en del av detta utgör den releva nta geografiska marknaden, har kommissionen 
och medlemsstaten parallell behörig het att återkalla gruppundantaget.  
                                                
 
32 Domstolens dom av den 28 februari 1991 i mål C-234/89, Stergios Delimitis  mot Henninger Bräu AG , 
REG 1991, s. I-935. 
 
SV 31   SV 2. Icke-tillämpning av gruppundantagsförordningen 
79) Enligt artikel 6 i gruppundantagsförordni ngen får kommissionen genom förordning 
förklara att gruppundantagsföror dningen inte ska tillämpas på para llella nät av 
liknande vertikala begränsningar om dessa  omfattar mer än 50 % av en relevant 
marknad. En sådan åtgärd riktar sig inte ti ll enskilda företag, utan berör alla företag 
vilkas avtal definieras i förordningen om att gruppundantagsförordningen inte ska 
tillämpas. 
80) Återkallelsen av gruppundantaget innebär a tt det fattas ett beslut om att ett enskilt 
företag har överträtt artikel 101, medan effekten av en förordning enligt artikel 6 
endast är att undantaget i gruppundantagsförordningen inte längre tillämpas avseende 
de berörda begränsningarna och markna derna och att artik el 101.1 och 101.3 åter 
tillämpas fullt ut. Efter antagandet av en förordning som förklarar att gruppundantagsförordningen inte är ti llämplig avseende vissa vertikala 
begränsningar på en viss marknad, kommer artikel 101 att tillämpas på enskilda avtal 
med ledning av domstolens och tribuna lens rättspraxis och kommissionens 
tillkännagivanden och beslutsp raxis. Eventuellt fattar  kommissionen beslut i ett 
individuellt ärende, vilket ka n ge vägledning till alla de företag som är verksamma på 
den berörda marknaden. 
81) Vad gäller beräkningen av huruvida mar knadstäckningsgraden över- eller understiger 
50 % måste hänsyn tas till varje enskilt nä t av vertikala avtal som innehåller 
begränsningar, eller kombinationer av  dessa, som ger liknande verkningar på 
marknaden. Artikel 6 i gruppundantagsföror dningen innebär in te att kommissionen 
är skyldig att agera när mar knadstäckningsgraden på 50 % överskrids. I allmänhet är 
det lämpligt att inte tillämpa gruppundantag sförordningen, när de t är sannolikt att 
tillträde till den re levanta marknaden eller konkurrens  på denna begränsas märkbart. 
Detta kan särskilt vara fallet när parall ella och selektiva distributionsnät som 
omfattar mer än 50 % av en marknad ri skerar att avskärma marknaden genom 
urvalskriterier som inte är nödvändiga med hänsyn till arten av de aktuella varorna 
eller som diskriminerar vissa distributions former för försäljning av dessa varor. 
82) Vid bedömningen av behovet av att tillä mpa artikel 6 i gruppundantagsförordningen 
kommer kommissionen att överväga om indi viduell återkallelse skulle vara en 
lämpligare åtgärd. Detta kan särskilt va ra beroende av hur många konkurrerande 
företag som bidrar till en kumulativ e ffekt på en marknad eller hur många 
geografiska marknader inom unionen som påverkas. 
83) I förordningar som avses i artik el 6 i gruppundantagsförordningen ska 
tillämpningsområdet klart anges. Kommissionen måste därför först definiera en eller 
flera relevanta produktmarknader och geograf iska marknader och i ett andra steg 
identifiera vilken typ av vertikalt avtal som inte längre ska omfattas av gruppundantagsförordningen. När det gäller den senare aspekten kan kommissionen 
anpassa förordningens räckvidd till de  konkurrensproblem som förordningen är 
avsedd att inrikta sig på. Till exempel ska kommissionen vid fastställandet av 
marknadstäckningsgraden på 50 % beakta alla  parallella nät av avtal som endast rör 
ett enda varumärke, men den kan ändå begr änsa förordningens rä ckvidd så att den 
endast ska anses omfatta konkurrensklausuler som överskrider en viss giltighetstid. 
Således kan avtal med kortare giltighetsti d eller avtal av mindr e begränsande natur 
förbli opåverkade med hänsyn till att de leder till en lägre grad av avskärmning. När 
 
SV 32   SV selektiv distribution på en viss markna d används i kombination med ytterligare 
begränsningar, såsom konkurrensklausuler eller kvantitetsbegrä nsningar för köparen, 
kan förordningen om att gruppundantaget in te ska tillämpas avse endast dessa 
ytterligare begränsningar. Om det är lämpligt kan kommissionen också ge 
vägledning genom att ange den marknadsa ndel som på den speci fika marknaden kan 
betraktas som otillräcklig för at t ett enskilt företag ska kunna ge ett betydande bidrag 
till den kumulativa effekten. 
84) Enligt rådets förordning (EG) nr 19/65 av den 2 mars 1965 om tillämpning av 
fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av avtal och samordnade förfaranden33 måste 
kommissionen fastställa en övergångspe riod på minst sex månader innan en 
förordning om att gruppundantagsförordningen inte ska tillämpas börjar gälla. Detta 
bör ge de berörda företagen möjlighet att anpassa sina avtal med hänsyn till 
förordningen om att gruppundantagsför ordningen förklaras icke tillämplig. 
85) En förordning om att gruppundantagsförordning en inte ska tillämpas påverkar inte de 
berörda avtalens status som undantagna  under perioden innan förordningen börjar 
gälla. 
V. MARKNADSDEFINITION  OCH  BERÄKNING  AV MARKNADSANDELAR 
1. Kommissionens tillkännagivande om  definitionen av relevant marknad 
86) Kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevant marknad i 
gemenskapens konkurrenslagstiftning34 ger vägledning om de regler, kriterier och 
bevis kommissionen använder när den behandl ar frågor som gäller definition av 
marknaden. Det tillkännagivandet, som inte  kommer att förklaras närmare i dessa 
riktlinjer, bör ligga till grund för bedömni ngen av frågor om marknadsdefinition. De 
här riktlinjerna kommer endast att beha ndla specifika frågor som uppkommer i 
samband med vertikala begränsningar och som inte tas upp i det tillkännagivandet. 
2. Den relevanta marknaden för beräkningen av tröskelvärdet på 30 % för 
marknadsandelar enligt gruppundantagsförordningen 
87) Enligt artikel 3 i gruppundantagsförordninge n är det både leverantörens och köparens 
marknadsandelar som är avgörande när de t gäller att fastställa om gruppundantaget 
ska tillämpas. För att gruppundantaget ska va ra tillämpligt får varken leverantörens 
marknadsandel på den marknad där levera ntören säljer avtals produkterna till köparen 
eller köparens marknadsandel på den ma rknad där köparen köper avtalsprodukterna 
överstiga 30 %. Avtal mellan små och medelstora företag kräver i allmänhet inte att marknadsandelarna beräknas (se punkt 11). 
88) För att beräkna ett företags marknadsande l är det nödvändigt att fa stställa på vilken 
relevant marknad som företaget säljer respektive köper avta lsprodukterna. Därvid 
måste både den relevanta produktmar knaden och den relevanta geografiska 
marknaden definieras. Den relevanta produktmarknaden om fattar alla varor eller 
tjänster som på grund av sina  egenskaper, sitt pris och den tilltänkta användningen av 
                                                
 
33 EGT 36, 6.3.1965, s. 533/65, svensk specialutgåva: Område 8 Volym 1 s. 36.  
34 EGT C 372, 9.12.1997, s. 5. 
 
SV 33   SV köparna betraktas som utbytbara. Den releva nta geografiska marknaden omfattar det 
område inom vilket de berörda företagen tillhandahåller de relevanta varorna eller 
tjänsterna, inom vilken konkurrensvillkoren  är tillräckligt likartade och som kan 
skiljas från angränsande ge ografiska områden framför a llt på grund av väsentliga 
skillnader i konkurrensvillkoren i förhållande till de områdena. 
89) Definitionen av produktmarknaden är först och främst beroende av utbytbarheten ur 
köparnas synvinkel. Om den levererade produkt en används som en insatsvara för att 
tillverka andra produkter och generellt inte  kan kännas igen i den färdiga produkten, 
definieras produktmarknaden i regel enligt direktköparnas preferenser. Köparnas 
kunder har i regel inga starka preferense r när det gäller de insatsvaror köparna 
använder. De vertikala be gränsningar leverantören och köparen av insatsvaran 
kommit överens om gäller endast försäl jning och köp av mellanprodukten och inte 
försäljningen av den färdiga produkten. I fråga om distribution av slutprodukter, 
påverkas eller avgörs vad som är utbytba ra produkter för de direkta köparna av 
slutkonsumenternas preferenser. En distributör  kan inte i egenskap av återförsäljare 
bortse från slutkonsumenternas preferen ser vid inköp av sl utprodukter. Dessutom 
gäller de vertikala begränsningarna i di stributionsledet van ligen inte endast 
försäljning av varor mellan leverantör oc h köpare, utan också återförsäljning av 
dessa varor. Eftersom det vanlig tvis råder konkurrens mellan olika 
distributionsformer definieras  marknader generellt inte ef ter vilken distributionsform 
som används. I de fall där leverantörer van ligen säljer en port följ av produkter, kan 
hela portföljen avgöra produktmarknaden när portföljerna och inte de enskilda 
produkterna betraktas som utbytbara av köparna. Eftersom åt erförsäljarna är 
professionella köpare, är den geografiska gr ossistmarknaden vanligtvis större än 
detaljistmarknaden där varan säljs till slut konsumenter. Detta leder ofta till att 
nationella marknader eller vidare gr ossistmarknader definieras. Också 
detaljistmarknader kan vara större än sl utkonsumenternas sökområde när det gäller 
homogena marknadsvillkor och överl appande lokala eller regionala 
upptagningsområden. 
90) Om ett vertikalt avtal omfattar tre parter som var och en är verksam i olika 
handelsled får deras marknadsandelar in te överstiga 30 % om gruppundantaget ska 
gälla. I artikel 3.2 i gruppundant agsförordningen anges att om ett företag inom ramen 
för ett flerpartsavtal köper avtalsvarorna e ller avtalstjänsterna från ett företag som är 
part i avtalet och säljer avtalsvarorna elle r avtalstjänsterna till ett annat företag som 
är part i avtalet, är gruppundantaget e ndast tillämpligt om företaget varken som 
köpare eller leverantör har en marknadsa ndel som överstiger tröskelvärdet 30 %. Om 
till exempel en tillverkare, en grossist (eller  en sammanslutning av detaljister) och en 
detaljist ingår ett avtal som innehåller en  konkurrensklausul, får tillverkarens och 
grossistens (eller detaljistsammanslutninge ns) marknadsandelar på deras respektive 
marknader i efterföljande led inte överstiga 30 % och grossistens (eller 
detaljistsammanslutningens) och detaljiste ns marknadsandel i respektive handelsled 
inte överstiga 30 % på deras respektive inköpsmarknader om avtalen ska omfattas av 
gruppundantaget. 
91) Om en leverantör tillverkar både origin alutrustning och reparati ons- eller reservdelar 
för denna utrustning, är denne leverantör ofta den enda el ler största leverantören på 
eftermarknaderna för reparations- och rese rvdelarna. Denna situation kan också 
uppstå om leverantören (en OEM-leverantö r) lägger ut tillverkninge n av reparations- 
eller reservdelarna på  en underleverantör. Den rele vanta marknaden för tillämpning 
 
SV 34   SV av gruppundantagsförordningen kan vara mar knaden för originalutrustning inklusive 
reservdelarna eller en separat marknad och eftermarknad för originalutrustning 
beroende på omständigheterna i ärendet,  såsom de aktuella begränsningarnas 
verkningar, utrustningens livsl ängd och betydelsen av kostnader för reparationer eller 
utbyte av utrustning35. Den avgörande frågan är i pr aktiken om en betydande andel 
av köparna väljer produkt med hänsyn till dess liv scykelkostnader. Om  så är fallet 
tyder det på att det endast finns en enda ma rknad för försäljning av originalutrustning 
och reservdelar. 
92) Om det vertikala avtalet, utöver bestämmels er om leveranser av avtalsvarorna, också 
innehåller bestämmelser om immaterie lla rättigheter – t.ex. om användningen av 
leverantörens varumärke – vilket hjälper köparen att saluföra avtalsvarorna, är 
leverantörens marknadsandel på den marknad där denne säljer avta lsvarorna relevant 
för om gruppundantagsförordningen ska tilläm pas. Om en franchisegivare inte 
levererar varor för återförsäljning utan tillh andahåller ett paket av varor och tjänster i 
kombination med bestämmelser om immate riella rättigheter som tillsammans utgör 
den affärsmetod som omfattas av franchise, måste franchisegivaren ta hänsyn till sin marknadsandel i egenskap av tillhandahåll are av en affärsmetod. För det ändamålet 
måste franchisegivaren beräkna sin marknadsandel på den marknad där 
affärsmetoden utnyttjas, det vill säga de n marknad där franchisetagarna utnyttjar 
affärsmetoden för att tillhandahålla slutanvändare varor och tjänster. 
Franchisegivaren måste basera sin marknadsa ndel på värdet av de varor eller tjänster 
som dennes franchisetagare tillhandahåller på denna marknad. På en sådan marknad 
kan konkurrenterna bestå av sådana som tillhandahåller andra affärsmetoder som 
omfattas av franchise, men också av sådana leverantörer av utbytbara varor eller tjänster som inte tillämpar franchising. En franchisegivare på en marknad för 
snabbmatstjänster skulle, utan att det påve rkar definitionen av en sådan marknad och 
om en sådan marknad finns, vara tvungen att beräkna sin marknadsandel på grundval 
av de relevanta försäljningssiffrorna för sina franchisetagare på denna marknad.  
3. Beräkning av marknadsandelar enligt gruppundantagsförordningen 
93) Beräkningen av marknadsandelar måste i princip bygga på uppgift er om värdet av 
försäljningen. Om sådana inte finns tillgängliga kan väl underbyggda uppskattningar göras. Sådana uppskattningar kan basera sig på annan tillförlitlig marknadsinformation, däribland försäljningsvolymer (se artikel 7 a i gruppundantagsförordningen). 
94) Egenproduktion, dvs. produktion av en mella nprodukt för eget bruk, kan vara mycket 
viktig i en konkurrensanalys, eftersom den kan utgöra en av konkurrensbegränsningarna eller förstärka e tt företags ställni ng på marknaden. Vid 
definitionen av marknaden och beräkningen av marknadsandelar för mellanprodukter 
och tjänster i mellanledet medräknas emellertid inte egenproduktionen. 
                                                
 
35 Se t.ex. kommissionens beslut i Pelikan/Kyocera  (1995), KOM(96) 126 (ej offentliggjort), punkt 87 och 
kommissionens beslut 91/595/EEG i ärende IV/M.12 Varta/Bosch , EGT L 320, 22.11.1991, s. 26, 
kommissionens beslut i ärende IV/M.1094 Caterpillar/Perkins Engines , EGT C 94, 28.3.1998, s. 23, 
och kommissionens beslut i ärende IV/M.768 Lucas/Varity , EGT C 266, 13.9.1996, s. 6. Se även 
punkt 56 i tillkännagivandet om definitionen av relevant marknad i gemenskapens 
konkurrenslagstiftning (se punkt 86). 
 
SV 35   SV 95) Vid dubbel återförsäljning av slutprodukter , dvs. när en tillverkare av en slutprodukt 
även agerar som återförsäljare på marknaden, måste emellertid marknadsdefinitionen och beräkningen av marknadsandelar omfatta tillverkarens försäljning av sina egna 
varor genom dess vertikalt integrerade dist ributörer och agenter (se artikel 7 c i 
gruppundantagsförordningen). Integrerade di stributörer är anknutna företag i den 
mening som anges i artikel 1.2 i gruppundantagsförordningen
36. 
VI. TILLÄMPNING  I ENSKILDA  FALL 
1. Analysstruktur 
96) Det är när ett enskil t avtal inte omfattas av gruppundantaget som man behöver 
undersöka om det omfattas av artikel 101.1 oc h om villkoren i artikel 101.3 i sådana 
fall är uppfyllda. Under föruts ättning att de inte innehåll er bestämmelser som har till 
syfte att begränsa konkurrensen eller särs kilt allvarliga konku rrensbegränsningar, 
finns det inte någon presumtion om att vertikala avtal som inte omfattas av 
gruppundantaget därför att tröskelvärdet fö r marknadsandelar överskrids omfattas av 
artikel 101.1 eller inte uppfyller villkoren  i artikel 101.3. Det krävs en individuell 
bedömning av avtalets sannolika effekter . Företag uppmuntras att göra sin egen 
bedömning. Avtal som inte begränsar konkurrensen i den mening som avses i 
artikel 101.1 eller som uppfyller villkoren  i artikel 101.3 är giltiga och kan 
upprätthållas av domstol. Enligt artikel 1.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av 
den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget
37 krävs inte någon anmälan för att om fattas av ett individuellt undantag 
enligt artikel 101.3. Om kommissionen gör en  individuell granskning kommer den att 
ha bevisbördan för att avtale t i fråga strider mo t artikel 101.1. Det åligger de företag 
som åberopar bestämmelserna i artikel 101.3 att visa att villkoren i artikeln är 
uppfyllda. När det har visats att konkurre nshämmande effekter är sannolika, kan 
företagen anföra skäl för att det är fråga om effektivitetsvinster och förklara varför ett 
visst distributionssystem är  nödvändigt för att föra över förväntade fördelar till 
konsumenterna utan att sätta konkurrensen ur  spel, innan kommissionen beslutar om 
avtalet uppfyller villkoren i artikel 101.3. 
97) Bedömningen av om ett vertikalt avtal har till resultat att konkurrensen begränsas 
kommer att göras genom att jämföra den faktiska eller sannolika framtida situationen på den relevanta marknaden med de ver tikala begränsningarn a med den situation 
som skulle råda om avtalet inte inne höll de vertikala be gränsningarna. Vid 
bedömningen av enskilda ärenden kommer  kommissionen att ta hänsyn till både 
faktiska och sannolika effekter. För att ve rtikala avtal ska ha till resultat att 
konkurrensen begränsas måste de påverka den faktiska eller potentiella konkurrensen 
i en sådan omfattning att man på den relevanta marknaden med en rimlig grad av sannolikhet kan förvänta sig negativa e ffekter på priser, produktion, innovation, 
utbud av varor och tjänster samt varorn as och tjänsternas kvalitet. De sannolika 
negativa effekterna på konkurre nsen måste vara märkbara
38. Märkbara 
konkurrenshämmande effekter kan förväntas när minst en av parterna har eller 
                                                 
36 I samband med marknadsdefinition och beräkning av  marknadsandelar är det inte relevant om den 
integrerade återförsäljaren också säljer konkurrenters produkter. 
37 EUT L 1, 4.1.2003, s. 1.  
38 Se avsnitt II.1. 
 
SV 36   SV erhåller en viss grad av marknadsmakt och avtalet bidrar till at t skapa, upprätthålla 
eller förstärka denna marknadsmakt elle r ger parterna möjlighet att utnyttja den. 
Marknadsmakt är förmågan att upprätthål la priser som ligger över den nivå som 
råder vid normala konkurrensförhållanden elle r att under en inte obetydlig tid låta 
produktionen i form av produktkvantitet,  produktkvalitet och produktutbud samt 
innovationen ligga under den nivå som rå der vid normala konkurrensförhållanden. 
Det krävs i regel en mindre grad av markna dsmakt för att konstatera att det begåtts 
en överträdelse av artikel 101.1 än för att konstatera att det föreligger en dominerande ställning enligt artikel 102. 
98) Vertikala begränsningar är i allm änhet mindre skadliga än horisontella 
begränsningar. Det huvudsakliga skälet  till fokuseringen på horisontella 
begränsningar är att sådana begränsninga r kan avse ett avtal mellan konkurrenter 
som producerar identiska eller utbytbara va ror eller tjänster. I sådana horisontella 
förhållanden kan det vara till fördel för konkurrenterna om ett fö retag utnyttjar sin 
marknadsmakt (genom att höja sina pr iser). Detta kan ge konkurrenterna ett 
incitament att förmå varandra att handla på  ett konkurrenshämmande sätt. I vertikala 
förhållanden är den ena part ens produkt den andra parten s insatsvara, med andra ord 
kompletterar avtalsparternas verksamheter va randra. Om företaget i föregående eller 
efterföljande marknadsled utny ttjar sin marknadsmakt skulle det därför normalt vara 
till skada för efterfrågan på den andres produkt . De företag som är parter i avtalet har 
därför vanligtvis ett incitament att fö rhindra att den andra parten utövar sin 
marknadsmakt. 
99) Denna självreglerande karaktär bör dock inte överskattas. Om ett företag inte har 
någon marknadsmakt kan det försöka öka sina vinster genom att optimera sina produktions- och distributionsprocesser, med eller utan hjälp av vertikala 
begränsningar. Eftersom parterna i ett ve rtikalt avtal kompletterar varandra när det 
gäller att få ut en produkt på marknade n, kan vertikala begränsningar ge stort 
utrymme för effektivitetsvinster. Om ett företag har marknadsmakt kan det emellertid också försöka öka sina vinster på sina di rekta konkurrenters bekostnad genom att öka 
deras kostnader och på sina köpares och slutligen konsumenternas bekostnad genom 
att försöka tillägna sig en del av deras överskott. Detta kan sk e när företaget i det 
föregående marknadsledet och företaget i det efterföljande marknadsledet delar den 
extra vinsten eller när ett av de två företa gen använder vertikala begränsningar för att 
tillägna sig hela den extra vinsten. 
1.1. Negativa effekter av vertikala begränsningar 
100) De negativa effekter som vertikala be gränsningar kan ha på marknaden och som 
EU:s konkurrensregler avser att förhindra är följande: 
a) Konkurrenshämmande utestängning, antinge n av andra leverantörer eller andra 
köpare, genom hinder för in träde eller utvidgning. 
b) Uppmjukning av konkurrensen mellan le verantören och de nnes konkurrenter 
och/eller underlätta nde av samverkan mellan dessa leverantörer, vilket ofta 
kallas minskning av konkurrensen mellan varumärken
39.  
                                                 
39 Med samverkan avses både uttrycklig och ty st samverkan (medvetna parallella beteenden). 
 
SV 37   SV c) Uppmjukning av konkurrensen mellan köparen och dennes konkurrenter 
och/eller underlättande av samverkan mellan dess konkurrenter, vilket ofta 
kallas minskning av konkurrensen inom varumärken om det gäller konkurrens 
mellan återförsäljare om samma varu märke eller en produkt från samma 
leverantör. 
d) Skapande av hinder för marknadsintegration och framför allt begränsningar av 
möjligheterna för konsumenter att köpa varor eller tjän ster i vilken 
medlemsstat de vill. 
101) Utestängning, uppmjukning av konkurrensen och samverkan på tillverkarnivå kan 
skada konsumenterna framför allt genom höjda grossistpriser, sämre produktutbud, sämre produktkvalitet elle r genom minskad produktin novation. Utestängning, 
uppmjukning av konkurrensen och samverka n på återförsäljarnivå kan skada 
konsumenterna framföra allt genom höjda deta ljistpriser, färre alternativ när det 
gäller kombinationen pris-tjänster och di stributionsformat, sämre tillgång till 
detaljisttjänster och sämre tjänstekvalitet samt minska d distributionsinnovation.  
102) På en marknad där enskilda återförsäljare säljer en enda leverantörs varumärke eller 
varumärken leder en minskning av konkurre nsen mellan återförsäljare av samma 
varumärke till en minskning av konkurrens en inom varumärken mellan dessa 
återförsäljare, men det behöver inte ha några negativa effekter för konkurrensen 
mellan återförsäljare i allmänhet. Om  det finns en hård konkurrens mellan 
varumärken är det osannolikt att en mi nskning av konkurrensen inom varumärken 
kommer att ha negativa e ffekter för konsumenterna. 
103) Ensamåterförsäljaravtal är  i allmänhet skadligare för konkurrensen än icke-exklusiva 
avtal. Ett avtal om ensamåterförsäljni ng, vare sig det är genom uttryckliga 
avtalsbestämmelser eller genom avtalets effekter i praktiken, leder till att en part förhandlar med en annan part på exklusiv gr und eller näst intill. Till exempel innebär 
en konkurrensklausul att köparen köper ett e nda varumärke. Kvantitetsbegränsningar 
ger däremot köparen ett visst spelrum att köpa konkurrerande varor. Graden av utestängning kan därför vara mi ndre vid kvantitetsbegränsningar. 
104) Vertikala begränsningar som överenskommits  för icke-märkesvaror  och tjänster är i 
allmänhet mindre skadliga än begränsningar som påverkar distributionen av märkesvaror och tjänster. Varumärken te nderar att öka produktdifferentieringen och 
minska produktens utbytbarhet, vilket lede r till minskad efterfrågeelasticitet och en 
större risk för prishöjningar. Skillnaden  mellan märkesvaror eller tjänster och 
icke-märkesvaror eller tjänster sammanfaller ofta med skillnaden mellan mellanprodukter och slutprodukter  och mellan tjänster i mellanledet och slutledet. 
105) I allmänhet medför en kombination av  vertikala konkurrensbegränsningar att de 
negativa effekterna förstärks. Vissa vertikala begränsningar är emellertid mindre skadliga för konkurrensen om de kombineras  än om de tillämpas var för sig. Till 
exempel kan återförsäljaren i ett system med ensamåterförsäljning frestas att höja 
priset på produkterna eftersom konkurre nsen inom varumärken har minskat. 
Kvantitetsbegränsningar eller fastställandet av ett högsta återförsäljningspris kan 
begränsa sådana prishöjningar. Eventu ella negativa effekter av vertikala 
begränsningar förstärks när flera leverantör er och deras köpare organiserar sin handel 
på ett liknande sätt, vilket leder till s.k. kumulativa effekter.  
 
SV 38   SV 1.2. Positiva effekter av vertikala begränsningar 
106) Det är viktigt att inse att vertikala begr änsningar kan ha positiva effekter särskilt 
genom att de främjar konkurrens i andra avs eenden än priskonkurrens  samt i form av 
högre kvalitet på tjänsterna. Om ett företag saknar marknadsmakt kan det försöka öka sin vinst endast genom att optimera sina produktions- eller 
distributionsprocesser. I vissa  lägen kan vertikala begränsn ingar vara till hjälp i detta 
avseende, eftersom de vanliga affärsmässi ga transaktionerna mellan leverantör och 
köpare, där endast pris och kvantitet i en vi ss transaktion avgörs, kan leda till alltför 
låga investerings- och försäljningsnivåer. 
107) Dessa riktlinjer gör inte anspråk på att vara fullständiga eller uttömmande, utan 
avsikten är att ge en översikt över olika skäl so m kan motivera vertikala 
begränsningar. Följande orsaker kan be rättiga tillämpning av vissa vertikala 
begränsningar: 
a) Att lösa ett ”snålskjutsproblem”. En återförsäljare kan åka snålskjuts på en 
annan återförsäljares säljfrämjande åtgärd er. Denna typ av problem är vanligast 
på grossist- och detaljistnivå. Ensa måterförsäljaravtal eller motsvarande 
begränsningar kan vara till hjälp för att undvika snålskjuts av det slaget. 
Snålskjuts kan också förekomma mellan o lika leverantörer, exempelvis om en 
av dem investerar i sådana säljfrämja nde åtgärder i köpa rens lokaler, i 
allmänhet på detaljistnivå, som ev entuellt också lockar kunder till 
konkurrenterna. Begränsningar av typen konkurrensklausuler kan vara ett sätt 
att lösa detta snålskjutsproblem
40. 
 För att ett problem ska anses föreligga måste det verkligen handla om 
snålskjuts. Snålskjuts mellan köpare kan endast förekomma i samband med 
service före försäljning och andra marknadsföringsåtgärder, men inte i 
samband med service efter försäljningen fö r vilken återförsälja ren kan ta betalt 
av kunderna var och en för sig. Produkten måste i allmänhet vara relativt ny eller tekniskt komplicerad eller också måste produktens anseende vara av stor 
betydelse för efterfrågan, eftersom kunde n annars mycket väl vet vad den vill 
ha sedan tidigare inköp. Produkten måst e ha ett förhållandevis högt värde, 
eftersom det annars inte är attraktivt fö r en kund att gå till en butik för att få 
information om produkten och till en a nnan butik för att köpa den. Slutligen 
måste det vara opraktiskt för leverantör en att ingå avtal med köparna med krav 
på marknadsföring eller service före försäljningen. 
 Snålskjuts mellan leverantörer är också begränsad till vissa situationer, närmare 
bestämt om de säljfrämjande åtgärder na vidtas i köparens  lokaler och är 
allmänna, inte varumärkesspecifika. 
b) Att ”öppna eller gå in på nya marknader”. Om en tillverkare vill gå in på en ny 
geografisk marknad, exempelvis genom att exportera till ett annat land för 
första gången, kan det innebära särs kilda ”förstagångsi nvesteringar” för 
                                                
 
40 Om extra säljfrämjande åtgärder faktiskt är till fördel för konsumenterna totalt sett beror på om de extra 
åtgärderna lyckas övertyga många nya kunder, som dä rmed drar nytta av dem, eller främst når kunder 
som redan vet vad de vill köpa och för vilka de extra säljfrämjande åtgärderna endast innebär ett högre 
pris. 
 
SV 39   SV återförsäljaren för att etablera varumä rket på marknaden. För att övertala en 
lokal återförsäljare att göra dessa investeringar ka n det vara nödvändigt att 
bevilja återförsäljaren områdesskydd så att denne kan erhålla avkastning på 
investeringarna genom att tillfälligt ta ut  ett högre pris. Återförsäljare som är 
etablerade på andra marknader bör i de t fallet hindras att sälja på den nya 
marknaden under en viss period (se även  punkt 61 i avsnitt III.4). Detta är en 
särskild form av det snålskjuts problem som beskrivs i led a. 
c) ”Snålskjuts på vetskapen om att varan är av hög kvalitet”. Inom vissa sektorer 
har vissa återförsäljare et t rykte om sig att enbart sälja ”kvalitetsprodukter”. I 
ett sådant fall kan en försäljning via de ssa återförsäljare vara avgörande för 
introduktionen av en ny produkt. Om tillverkaren inte i inledningsskedet kan begränsa försäljningen till de bästa butik erna, finns det risk för att produkten 
stryks från listan och att marknadsin troduktionen misslyckas. Det kan därför 
finnas orsak att för en viss tid tillåta en begränsning såsom ensamåterförsäljaravtal eller selektiv distribution. Begränsningen måste vara 
tillräckligt långtgående för att garanter a introduktionen av den nya produkten, 
men inte av sådan varaktighet att en  omfattande spridning av produkten 
hindras. Det är mer troligt att sådana  fördelar uppnås i fråga om produkter 
vilkas egenskaper är svåra att bedöma innan de konsumeras eller komplicerade produkter som utgör ett relativt  stort inköp för slutkonsumenten. 
d) Det s.k. ”hold-up-problemet”. Ibland måste leverantören eller köparen göra 
kundspecifika investeringar, exempelvis i form av särskild utrustning eller 
utbildning. Det kan t.ex. hända att en  komponenttillverkare måste bygga nya 
maskiner och verktyg för att uppfylla e tt särskilt krav som ställs av en kund. 
Investeraren kanske inte gör de nödvändi ga investeringarna förrän ett särskilt 
leveransavtal har ingåtts. 
 Såsom i fråga om övriga snålskjutsproblem måste emellertid ett antal villkor 
uppfyllas innan risken för underinvesteringa r blir verklig elle r betydande. För 
det första måste investeringen vara avtal sspecifik. En investering som gjorts av 
leverantören anses vara av talsspecifik om leverantör en inte kan använda den 
till att leverera till an dra kunder och om den kan säljas endast med en 
betydande förlust när avtale t löper ut. En investeri ng som gjorts av köparen 
anses vara avtalsspecifik om köparen inte kan använda den till att köpa 
och/eller använda produkter som leverera ts av andra leverantörer och som kan 
säljas endast med en betydande förlust när avtalet löpt ut. En investering är 
således avtalsspecifik därför att den t. ex. endast kan användas till att tillverka 
en varumärkesspecifik komponent eller ti ll att ha ett särskilt varumärke på 
lager, och således inte på ett lönsamt sätt kan användas till att tillverka eller 
återförsälja alternativa produkter. För de t andra måste det vara en långsiktig 
investering som inte genererar avkastni ng på kort sikt. För det tredje måste 
investeringen vara asymmetrisk, vilket in nebär att en avtalspart investerar mer 
än den andra parten. Om dessa villkor uppf ylls, finns det i allmänhet goda skäl 
för att ha en vertikal  begränsning under den tid  det tar att avskriva 
investeringen. En i sammanhanget lämplig  typ av vertikala begränsningar är 
konkurrensklausuler eller kvantitetsbegrä nsningar om investeringen görs av 
leverantören och ensamåterförsäljaravta l, exklusiv tilldelning av kunder eller 
exklusiva leveransavtal om investeringen görs av köparen. 
 
SV 40   SV e) ”Särskilda hold-up-problem som ka n uppstå vid överföring av betydande 
know-how”. När know-how väl överförts kan den inte återtas, och den som 
tillhandahållit denna know-how  vill kanske inte att den används för eller av 
konkurrenterna. Om denna know-how inte var direkt tillgänglig för köparen 
samt om den är väsentlig och nödvändi g för avtalets funk tion, kan en sådan 
överföring berättiga till en begränsn ing av typen konkurrensklausuler som i 
regel skulle falla utanför artikel 101.1. 
f) ”Frågan om vertikal externalitet”. En  detaljist kanske inte får behålla hela 
vinsten av de åtgärder som denne vidtag it för att öka försäljningen: en del av 
den kan gå till tillverkaren. Varje extra enhet som en detaljist säljer genom att sänka sitt återförsäljningspris eller genom att öka sina säljinsatser är till fördel 
för tillverkaren om dennes grossistpris är högre än marginalproduktionskostnaderna. Det kan därmed finnas en positiv externalitet som kommer tillverkaren till del genom sådana åtgärder från detaljhandlarnas sida och ur tillverkarens perspektiv kan detaljisten ta ut för höga priser eller 
göra för få säljinsatser. Den negativa exte rnalitet som för höga detaljistpriser 
utgör kallas ibland ”problemet med dubbel marginalisering” och det kan 
undvikas genom att ålägga detaljisten ett högsta återförsäljningspris. Selektiv 
distribution, ensamåterförsäljaravtal elle r liknande begränsningar kan vara till 
hjälp för att öka detaljistens säljinsatser
41. 
g) ”Stordriftsfördelar vid åt erförsäljning”. För att dra nyt ta av stordriftsfördelar 
och därmed fastställa ett lägre återfö rsäljningspris för sin produkt kan det 
hända att tillverkaren vill koncentrera åt erförsäljningen av sin produkt till ett 
fåtal återförsäljare. I detta syfte kan tillverkaren använda sig av ensamåterförsäljaravtal, kvantitetsbegrä nsningar i form av krav på köp av en 
minimikvantitet, selektiv distribution so m innehåller ett sådant krav eller 
exklusiva inköpsavtal. 
h) ”Imperfektioner på kapitalmarknade n”. Det kan hända att de sedvanliga 
kapitalkällorna (bankerna, aktiemarknade n) tillhandahåller otillräckligt med 
kapital om de inte har fullständig inform ation om låntagarens situation eller om 
säkerheten för lånet är otillräcklig. Köpa ren eller leverantören kan vara bättre 
informerad och ha möjlighet att få extra säkerhet för sin in vestering genom ett 
exklusivt förhållande. Om leverantören lå nar till köparen kan det förutsätta att 
köparen åläggs konkurrensklausuler eller kvantitetsbegränsningar. Om köparen 
lånar till leverantören ka n det utgöra ett skäl till  att leverantören åläggs 
exklusiv leverans eller kvantitetsbegränsningar. 
i) ”Likformighet och kvalitetsstandardiser ing”. En vertikal begränsning kan bidra 
till att skapa en märkesimage genom att återförsäljarna åläggs förpliktelser i 
form av en viss grad av likformighet och kvalitetsstandard isering, vilket gör 
produkten attraktivare för slutkonsumente n och ökar försäljningen. Detta kan 
förekomma exempelvis vid selek tiv distribution och franchising. 
108) De nio olika situationer som förteckna s i punkt 107 visar att vertikala avtal under 
vissa omständigheter sannolikt bidrar till e ffektivitetsvinster och utvecklingen av nya 
                                                
 
41 Se dock den föregående fotnoten. 
 
SV 41   SV marknader och att detta kan uppväga eventue lla negativa effekter. Möjligheterna är i 
allmänhet störst vid vertikala begränsni ngar med begränsad varaktighet som bidrar 
till introduktionen av nya komplicerade pr odukter eller skydda r avtalsspecifika 
investeringar. En vertikal begränsning är  ibland nödvändig så länge som leverantören 
säljer sin produkt till köparen (se särskilt de situationer som beskrivs i punkt 107a, 
107.e, 107.f, 107.g och 107.i). 
109) Det finns en hög grad av utbytbarhet mella n de olika vertikala begränsningarna. Det 
innebär att samma ineffektivitetsprobl em kan lösas genom olika vertikala 
begränsningar. Exempelvis kan stordriftsfördelar vid återförsäljning eventuellt uppnås genom tillämpning av ensamåterförsä ljaravtal, selektiv distribution, 
kvantitetsbegränsningar eller exklusiva inköpsavtal. Däremot kan de negativa 
effekterna på konkurrensen variera mellan de olika vertikala begränsningarna och 
detta är av betydelse när begränsningarnas nödvändighet diskuteras mot bakgrund av artikel 101.3. 
1.3. Analysmetoder 
110) Bedömningen av en vertikal begränsn ing omfattar i allmänhet följande fyra steg
42: 
a) För det första måste de berörda företa gen fastställa leverantörens och köparens 
marknadsandelar på den marknad där de säljer respektive köper 
avtalsprodukterna. 
b) Om varken leverantörens eller köparens andel av den relevanta marknaden 
överstiger tröskelvärdet på 30 %, omfattas det vertikala avtalet av 
gruppundantagsförordningen, förutsatt att in ga särskilt allvarliga begränsningar 
eller uteslutna begränsningar enligt  gruppundantagsförordningen föreligger. 
c) Om leverantörens och/eller köparens  andel av den relevanta marknaden 
överstiger tröskelvärdet på 30 % är det nödvändigt att bedöma om det vertikala 
avtalet omfattas av artikel 101.1. 
d) Om det vertikala avtalet omfatta s av artikel 101.1, är det nödvändigt att 
undersöka om det uppfyller villkoren för undantag enligt artikel 101.3. 
1.3.1. Relevanta faktorer för be dömning enligt artikel 101.1 
111) I fall där tröskelvärdet på 30 % fö r marknadsandelar överskrids genomför 
kommissionen en fullständig unders ökning från konkurrenssynpunkt. Följande 
faktorer är särskilt viktiga för att fastställa om ett vertikalt avtal förorsakar en betydande konkurrensbegränsning enligt artikel 101.1: 
a) Avtalets art. b) Parternas marknadsställning. c) Konkurrenternas marknadsställning. 
                                                
 
42 Dessa steg är inte något juridiskt resonemang som kommissionen bör följa i denna ordning när den 
fattar beslut. 
 
SV 42   SV d) Den marknadsställning som inneha s av köparna av avtalsprodukterna. 
e) Inträdeshinder. f) Marknadens mognadsgrad. g) Handelsledet. h) Produktens art. i) Övriga faktorer. 
112) Enskilda faktorers betydelse kan variera fr ån fall till fall och beror på alla andra 
faktorer. Om parterna till exempel har en stor marknadsandel är det i allmänhet ett tecken på marknadsmakt, men om inträdeshi ndren är låga behöver det inte innebära 
marknadsmakt. Det är därför omöjligt att ge bestämda regler om betydelsen av enskilda faktorer.  
113) Vertikala avtal kan vara utformade på må nga olika sätt. Det är därför viktigt att 
analysera avtalets art genom att faststä lla vilka begränsningar det innehåller, 
begränsningarnas varaktighet och hur stor procentandel av den totala försäljningen 
på marknaden som påverkas av begränsn ingarna. Det kan vara nödvändigt att gå 
djupare än till de villkor som uttrycklig en fastställs i avtalet. Att det finns 
underförstådda begränsningar kan framgå av det sätt på vilket parterna tillämpar 
avtalet och de incitament de ställs inför. 
114) Parternas marknadsställning ger en uppfa ttning om leverantören s, köparens eller 
båda parternas eventuella marknadsmakt. Ju  större marknadsandel desto större är 
sannolikt marknadsmakten. Detta gäller framför allt om marknadsandelen återspeglar kostnadsfördelar eller andr a konkurrensfördelar jämfört med konkurrenterna. Sådana 
konkurrensfördelar kan vara resultatet av  att vara först på marknaden (bästa 
affärsläget osv.), inneha viktiga pa tent, ha en överl ägsen teknik, vara 
varumärkesledare eller ha  en överlägsen portfölj. 
115) Sådana indikatorer, det vill säga mar knadsandel och eventuella konkurrensfördelar, 
används för att bedöma konkurrenternas ställnin g på marknaden. Ju starkare och fler 
konkurrenterna är, desto mindre är risken fö r att parterna indivi duellt kommer att 
kunna utnyttja sin marknadsmakt och ut estänga konkurrenter eller mjuka upp 
konkurrensen. Man måste också bedöma om det finns effektiva och lägliga motstrategier som konkurrenterna sannolikt skulle använda. Om antalet konkurrenter 
är tämligen litet och deras marknadsställningar (i fråga om storlek, kostnader, FoU-potential osv.) är ungefär jämförbara kan en sådan marknadsstruktur emellertid 
öka risken för samverkan. Att marknadsandela r fluktuerar eller snabbt förändras är i 
allmänhet ett tecken på stark konkurrens. 
116) Den marknadsställning som innehas av parternas kunder ger en fingervisning om 
huruvida en eller flera kunder har någon köparmakt. Det är kundens andel av 
köpmarknaden som är det primära tecknet på  ett sådan makt. Denna andel återspeglar 
hur viktig kundens efterfrågan är för de eventuella leverantör erna. Andra faktorer 
utgörs närmast av kundens marknadsställn ing på återförsäljningsmarknaden samt 
faktorer som att försäljningsställena har en stor geografisk spridning, egna 
varumärken och den image kundens varumärke har hos slutkonsumenterna. Under 
 
SV 43   SV vissa förhållanden kan köparmakt hindra part erna från att utnyttja sin marknadsmakt 
på marknaden och därigenom lösa ett konkurrensproblem som annars skulle ha funnits. Detta gäller särskilt när starka kunder har kapacitet och incitament att föra in 
nya leverantörer på marknaden vid en lite n men bestående höjning av relativpriserna. 
Om de starka kunderna bara ser till att själ va få fördelaktiga vi llkor eller bara för 
över alla prishöjningar på kunderna, hindrar de ras ställning inte at t parterna utnyttjar 
sin marknadsmakt. 
117) Inträdeshindren mäts efter hur mycket etab lerade företag kan höja sitt pris över den 
nivå som råder vid normala konkurrensförhålla nden utan att locka till nytt inträde på 
marknaden. Om det inte finns några inträd eshinder skulle möjligheten att lätt och 
snabbt komma in på marknaden göra pris höjningar olönsamma. Om det är sannolikt 
att det inom ett eller två år sker ett faktiskt  inträde, som skulle förhindra eller urholka 
utnyttjandet av marknadsmakt, kan inträd eshindren i allmänhet sägas vara låga. 
Inträdeshinder kan vara följden av en mängd faktorer, såsom stordriftsfördelar, 
offentliga regleringar särskilt avseende  exklusiva rättigheter, statligt stöd, 
importtariffer, immateriella rättigheter, ägande av resurser där tillgången är 
begränsad till exempel på grund av naturliga begränsningar
43, oumbärliga resurser, 
fördelen av att vara först på marknade n samt konsumenternas varumärkeslojalitet 
som skapats genom intensiv reklam under en  längre tid. Vertikala begränsningar och 
vertikal integration kan oc kså utgöra ett inträdeshinder genom att tillträdet till 
marknaden försvåras och (potentiella) konkur renter utestängs. Inträdeshinder kan 
antingen förekomma endast på leverantörs-  eller köparnivå eller på båda nivåerna. 
Frågan om huruvida vissa av dessa omstä ndigheter bör definieras som inträdeshinder 
beror framför allt på om de omfattar icke -återvinningsbara kostn ader. Oåterkalleliga 
kostnader är sådana kostnader som är nödvändiga för att träda in på eller utöva verksamhet på en marknad, men som går förlorade när företaget i fråga lämnar marknaden. Reklamkostnader för att bygga upp konsumentlojalitet är vanligen oåterkalleliga om inte ett företag som lämnar marknaden antingen kan sälja sitt 
varumärke eller använda det någon annanstans utan förlust. Ju mer icke-återvinningsbara kostna derna är, desto mer måste pot entiella nya aktörer väga 
riskerna med att träda in på marknaden och desto mer kan de etablerade företagen hota med att de kommer att möta den nya konkurrensen, eftersom icke-återvinningsbara kostnader gör de t kostsamt för nya aktörer att lämna 
marknaden. Om exempelvis återförsäljare är bundna till en tillverkare genom ett 
avtal med konkurrensklausuler, kommer utestä ngningseffekten att få större betydelse 
om etableringen av egna åt erförsäljare medför oåterkalleliga kostnader för den 
potentiella nya aktören. I allmänhet fö rutsätter ett inträde på marknaden 
icke-återvinningsbara kostna der, ibland mindre och ibland större. Den verkliga 
konkurrensen är därför i allmänhet effektiv are och väger tyngre än den potentiella 
konkurrensen vid bedömningen av ett ärende. 
118) En mogen marknad är en marknad som ex isterat en tid, där de n teknik som används 
är välkänd och allmänt spridd och tämligen  oföränderlig, där det inte förekommer 
några viktiga varumärkesinnovationer och där efterfrågan är rela tivt stabil eller 
minskande. På en sådan marknad är nega tiva effekter mer sannolika än på mer 
dynamiska marknader. 
                                                
 
43 Se kommissionens beslut 97/26/EG (ärende nr IV/M.619 - Gencor/Lonhro ), EGT L 11, 14.1.1997, 
s. 30. 
 
SV 44   SV 119) Handelsledet avser skillnaden mellan me llanprodukter och tjänster i mellanledet samt 
slutprodukter och tjänster i slutledet. Mell anprodukter och tjänste r i mellanledet säljs 
till företag för att användas som insatser för att producera andra varor eller tjänster 
och kan i allmänhet inte kännas igen i slutprodukten eller tjän sten i slutledet. 
Köparna av mellanprodukter är i regel upplysta kunder som kan bedöma kvaliteten 
och som därför är mindre beroende av va rumärkesimagen. Slutprodukter säljs, direkt 
eller indirekt, till slutkonsumenter, som ofta förlitar sig mer på varumärke och image. 
Eftersom återförsäljare måste tillgodose slutkonsumenternas efterfrågan, kan 
konkurrensen bli mer lidande när vissa återförs äljare utestängs från att sälja ett eller 
flera varumärken än när vissa köpare av mellanprodukter hindras från att köpa 
konkurrerande produkter från vissa inköpskällor.  
120) Produktens art spelar en roll i fråga om slutprodukter vid bedömningen av såväl de 
sannolika negativa som de sannolika positiv a effekterna. Vid bedömningen av de 
sannolika negativa effekterna har det stor be tydelse om varorna eller tjänsterna på 
marknaden är mer eller mindre likartade el ler olikartade, om produkten är dyr, om 
den tar en stor del av konsumentens budget i anspråk eller om den är billig och om 
produkten utgör ett engångsinköp eller om den köps upprepade gånger. Allmänt kan 
sägas att ju är mer olikartad och billig produkten är och ju mer den påminner om ett 
engångsinköp desto sannolikare är det at t vertikala begränsningar har negativa 
effekter. 
121) Vid bedömningen av särskilda begränsn ingar måste andra faktorer eventuellt 
beaktas. Dessa faktorer kan vara den kum ulativa effekten, dvs. marknadstäckningen 
för andras liknande avtal, avtalets ”påtvi ngade” karaktär (huvudsakligen en part är 
föremål för begränsningar eller skyldighete r) eller ”överenskomna” karaktär (båda 
parterna godtar begränsningar eller skyldigheter), offentliga regleringar och beteenden som kan tyda på eller underl ätta samverkan såsom prisledarskap, 
förhandsanmälda prisändringar och diskussion er om det ”rätta” priset, prisstelhet vid 
alltför stor kapacitet, prisdiskriminering samt tidigare samverkan. 
1.3.2. Relevanta faktorer för be dömning enligt artikel 101.3 
122) Begränsande vertikala avtal kan också medföra konkurrensfrämjande effekter i form 
av effektivitetsvinster, som kan uppvä ga deras konkurrenshämmande effekter. En 
sådan bedömning görs inom ramen för artikel  101.3, som innehåller ett undantag från 
förbudet i artikel 101.1. För att detta undantag ska vara tillämpligt måste det vertikala 
avtalet medföra ekonomiska fördelar, konkurrensbegränsningarna måste vara 
nödvändiga för att uppnå effektivitetsvinsterna,  konsumenterna måste tillförsäkras en 
skälig andel av effektivitetsvinsterna och avtalet får inte ge parterna möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna i fråga
44. 
123) Bedömningen av begränsande avtal enligt artikel 101.3 görs i det sammanhang där 
de faktiskt förekommer45 och på grundval av sakförhå llandena vid en viss tidpunkt. 
Bedömningen kan ändras om det sker bet ydande förändringar av sakförhållandena. 
Undantaget enligt artikel 101.3 gäller så länge de fyra villkoren är uppfyllda och 
                                                 
44 Meddelande från kommissionen - Tillkännagivande - Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81.3 i 
fördraget, EUT C 101, 27.4.2004, s. 97. 
45 Se domstolens dom i de förenade målen 25/84 och 26/84, Ford , REG 1985, s. 2725. 
 
SV 45   SV upphör att gälla när detta inte längre är fallet46. Vid tillämpningen av artikel 101.3 i 
enlighet med dessa principer måste man ta hänsyn till de investeringar som 
någondera parten gjort och till  den tid det tar och de begr änsningar som krävs för att 
sätta i verket och ta igen en effektivitetsf rämjande investering.  
124) Det första villkoret i artikel 101.3 kr äver en bedömning av vilka de objektiva 
fördelarna är när det gälle r effektivitetsvinster som av talet ger upphov till. I detta 
hänseende kan vertikala avtal ofta hjälpa till att göra effektivitetsvinster, vilket 
förklaras i avsnitt 1.2, genom att parterna kan förbättra sitt sätt att driva kompletterande verksamheter. 
125) Vid bedömningen av om begränsningen är nödvändig enligt artikel 101.3 kommer 
kommissionen framför allt att granska om en enskild begränsning gör det möjligt att producera, köpa och/eller (återför)sälja avtalsprodukterna effektivare än vad som 
skulle varit fallet utan den berörda be gränsningen. Vid bedömningen måste hänsyn 
tas till marknadsvillkoren och den verklighe t som parterna ställs inför. Företag som 
åberopar rätten till undant ag enligt artikel 101.3 behöve r inte överväga hypotetiska 
och teoretiska alternativ. De måste emellertid  förklara och visa varför alternativ som 
förefaller mer realistiska och betydligt mi ndre begränsande skul le vara betydligt 
mindre effektiva. Om ett alternativ som fö refaller vara realistiskt ur kommersiell 
synvinkel och mindre begränsande leder till att avsevärda effek tivitetsvinster går 
förlorade, kommer begränsn ingen i fråga anses nödvändig. 
126) Villkoret att konsumenterna ska tillförsäkras en skälig andel av fördelarna innebär att 
konsumenterna av de produkter som köps och/el ler (återför)säljs enligt det vertikala 
avtalet åtminstone måste kompenser as för avtalets negativa effekter
47. Med andra ord 
måste effektivitetsvinsterna helt uppvä ga den negativa påverkan som avtalet 
sannolikt har på priser, produktion och andra relevanta faktorer. 
127) Det sista villkoret i artikel 101.3, enligt vilk et avtalet inte får ge parterna möjlighet 
att sätta konkurrensen ur spel för en väsent lig del av varorna i fråga, förutsätter en 
analys av den återstående konkurrensen på  marknaden och avtalets påverkan på 
sådan konkurrens. Vid tillämpningen av det sista villkoret i artikel 101.3 ska 
förhållandet mellan artikel 101.3  och artikel 102 beaktas. Enligt fast rättspraxis kan 
tillämpningen av artikel 101.3 inte hindra tillämpning av artikel 10248. Eftersom 
artiklarna 101 och 102 båda syftar till att upprätthålla en effektiv konkurrens på 
marknaden, måste artikel 101.3 i konsekvensen s namn tolkas så att den hindrar att 
undantagsregeln tillämpas på begränsande avtal som utgör missbruk av dominerande 
                                                 
46 Se till exempel kommissionens beslut 1999/242/EG (ärende nr IV/36.237 – TPS), EGT L 90, 2.4.1999, 
s. 6. Förbudet i artikel 101.1 gäller endast så länge  avtalet har till syfte att begränsa konkurrensen eller 
till resultat att konkurrensen begränsas. 
47 Se punkt 85 i Meddelande från kommissionen - Tillkännagivande - Riktlinjer för tillämpningen av 
artikel 81.3 i fördraget, EUT C 101, 27.4.2004, s. 97. 
48 Se domstolens dom i de förenade målen C-395/96 P och C-396/96 P, Compagnie Maritime Belge , 
REG 2000, s. I-1365, punkt 130. På samma sätt hindrar inte tillämpningen av artikel 101.3 
tillämpningen av fördragets regler om fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital. Dessa 
bestämmelser är under vissa omständigheter tillämpliga på avtal, beslut och samordnade förfaranden i 
den mening som avses i artikel 101. Se i detta hänseende domstolens dom av den 19 februari 2002 i 
mål C-309/99, Wouters , REG 1999, s. I-1577, punkt 120. 
 
SV 46   SV ställning49. Ett vertikalt avtal behöver inte sätta  den effektiva konkurrensen ur spel 
genom att undanröja alla eller de flesta  källorna till faktis k eller potentiell 
konkurrens. Konkurrensen mellan företag är en nödvändig drivkraft för att 
åstadkomma ekonomisk effektivitet, däribl and dynamiska effektivitetsvinster i form 
av innovation. Utan konkurrens har det domin erande företaget in te tillräckligt med 
incitament för att fortsätta att skapa och föra effektivitetsvinster vidare. Om det inte finns någon återstående konkurrens eller något  förutsebart inträdeshot väger skyddet 
av konkurrensen och konkurrensutvecklingen tyngre än eventuella effektivitetsvinster. Ett begr änsande avtal som upprätthåller,  skapar eller stärker en 
marknadsställning som börjar närma sig en monopolställning kan i regel inte 
motiveras med att det också leder till effektivitetsvinster. 
2. Analys av särskilda vertikala begränsningar 
128) De vanligaste vertikala begränsni ngarna och kombinationerna av vertikala 
begränsningar analyseras i återstoden av dessa riktlinjer enligt  den analysram som 
beskrivs i punkterna 96–127. Det finns a ndra begränsningar och kombinationer för 
vilka det inte ges någon direkt vägledning i dessa riktlinjer. De kommer dock att 
behandlas enligt samma principer och me d samma betoning på effekterna på 
marknaden. 
2.1. Avtal om försäljning av ett enda varumärke 
129) I gruppen avtal om försäljning av ett enda varumärke ingår sådana avtal vars 
huvudsyfte är att köparen är skyl dig eller förmås att koncentr era sina beställningar av 
en viss produkt till en enda leverantör . Detta inslag finns i bland annat 
konkurrensklausuler och kvantitetsbegränsningar som åläggs köparen. Ett avtal med konkurrensklausuler grundar sig på en skyldigh et eller ett incitament som föranleder 
köparen att göra mer än 80 % av sina inköp på en särskild marknad hos en enda 
leverantör. Det innebär inte att köparen enda st kan köpa direkt av leverantören, utan 
att köparen inte kommer att köpa och återförs älja eller införliva konkurrerande varor 
eller tjänster. Kvantitetsbegr änsningar som åläggs köparen är en lindrigare form av 
konkurrensklausuler där incitament eller skyldigheter som överenskommits mellan 
leverantören och köparen föranleder de n sistnämnda att i stor utsträckning 
koncentrera sina inköp till en enda leverantör. Kvantitetsbegränsningar kan 
exempelvis utgöras av krav på inköp av en  minimikvantitet, krav på lagerhållning, 
icke-linjär prissättning, t.ex. system med v illkorade rabatter eller en tvådelad tariff 
(ett fast pris plus ett pris per enhet). En s.k. engelsk klausul som kräver att köparen 
rapporterar eventuella bättre offerter oc h som tillåter att köparen godtar en sådan 
offert endast om leverantören inte ger et t lika fördelaktigt erbj udande, kan väntas ha 
samma effekt som ett avtal om försäljning av ett enda varumärke, särskilt om köparen måste avslöja vem som a vger den bättre offerten.  
130) De konkurrenshämmande effekter som avta l om försäljning av ett enda varumärke 
kan ge upphov till är utestängning från marknaden av konkurrerande leverantörer och potentiella leverantörer, uppmjukning av konkurrensen, underlättande av samverkan 
                                                
 
49 Se i detta hänseende förstainstansrättens dom av den 10 juli 1990 i mål T-51/89, Tetra Pak (I) , 
Rec. 1990, s. II-309 (ej översatt till svenska). Se även punkt 106 i Meddelande från kommissionen - 
Tillkännagivande - Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget, EUT C 101, 27.4.2004, s. 97. 
 
SV 47   SV på leverantörsnivå i händelse av kumulativ  användning och, i det fallet att köparen är 
en återförsäljare som säljer till sl utkonsumenter, minskad konkurrens inom 
varumärken i butikerna. Sådana begränsand e effekter har en di rekt inverkan på 
konkurrensen mellan varumärken. 
131) Avtal om försäljning av ett e nda varumärke undantas med stöd av 
gruppundantagsförordningen om varken köpare ns eller leverantörens marknadsandel 
överstiger 30 % och en tidsgräns på fem år gäller för konkurrensklausulen. I återstoden av detta avsnitt ges vägledning ges för bedöm ningen av enskilda ärenden 
där tröskelvärdet för marknadsandelar el ler tidsfristen på fem år överskrids. 
132) Avtal om försäljning av ett enda varumärke kan leda till konkurrenshämmande 
avskärmning särskilt när det, utan avtale t, utövas ett betydande konkurrenstryck av 
konkurrenter som antingen ännu inte finns på  marknaden när avtalet ingås eller som 
inte har förmågan att konkurrera om den fullständiga efterfrågan från kunderna. Konkurrenterna kanske inte ka n konkurrera om en enskild kunds hela efterfrågan på 
grund av att leverantören i fråga är en oundviklig handelspartner för åtminstone en 
del av efterfrågan på marknaden, till exem pel för att dess varumärke är ett ”måste” 
som föredras av många slutkonsumenter elle r för att de andra leverantörerna har 
sådana kapacitetsbegränsningar att en stor del av efterfrågan endast kan 
tillhandahållas av leverantören i fråga
50. Leverantörens marknad sställning är av stor 
betydelse för bedömningen av eventuella konkurrenshämmande effekter av avtal om försäljning av ett enda varumärke.  
133) Om konkurrenterna kan konkurrera på lika villkor om varje enskild kunds hela 
efterfrågan är det i regel inte troligt att avtal om försäljning av ett enda varumärke från en viss leverantör hä mmar den effektiva konkurrensen om inte kundernas byte 
av leverantör försvåras på grund av avtale ts giltighetstid och marknadstäckning. Ju 
större bunden marknadsandel, dvs. den de l av leverantörens marknadsandel som 
täcks av ett avtal om försäljning av et t enda varumärke, desto mer betydande 
kommer avskärmningen sannolikt att bli.  Ju längre giltighe tstid avtalet om 
försäljning av ett enda varumärke har, desto mer betydande kommer avskärmningen 
sannolikt att bli. Avtal om försäljning av ett enda varumärke som gäller kortare tid än ett år och som ingåtts av företag som in te har en dominerande ställning anses i 
allmänhet inte ha några betydande konku rrenshämmande effekter eller negativa 
nettoeffekter. Avtal om försäljning av ett enda varumärke på mellan ett och fem år 
som ingåtts av företag som inte har en do minerande ställning kräver i allmänhet en 
lämplig avvägning mellan konkurrensfrämjande och konkurrenshämmande effekter, medan avtal med en längre varaktighet än fem år för de flesta investeringar inte anses 
nödvändiga för att uppnå de påstådda effektiv itetsvinsterna eller så anses de inte 
tillräckliga för att uppväga utestängningse ffekten. Sannolikheten för att avtal om 
försäljning av ett enda varumärke ska leda till konkurrenshä mmande utestängning 
ökar om det är företag med dominerande ställning som ingår avtalen. 
134) Konkurrenternas marknadsställning är viktig vid bedömningen av leverantörens 
marknadsmakt. Så länge konkurrenterna är tillräckligt många och starka kan inga 
betydande konkurrenshämmande effekter vänt as. En utestängning av konkurrenter är 
                                                
 
50 Domstolens dom i mål T-65/98, Van den Bergh Fonds  mot kommissionen , REG 2003, s. II-4653, 
punkterna 104 och 156. 
 
SV 48   SV inte så sannolik, om de har motsvarande marknadsställningar och kan erbjuda lika 
attraktiva produkter. I ett så dant fall kan utestängning doc k förekomma av potentiella 
nya aktörer när ett antal stor a leverantörer ingått avtal om  försäljning av ett enda 
varumärke med ett stort antal köpare på marknaden (en situation med kumulativ 
effekt). Detta är också en situation där avtal om försäljning av ett enda varumärke kan underlätta samverkan mellan konkurrerande  leverantörer. Om dessa leverantörer 
individuellt omfattas av gruppundantagsförordningen, kan det vara nödvändigt att 
återkalla gruppundantaget för att motverka en sådan negativ kumulativ effekt. Om 
den bundna marknadsandelen är mindre än 5 % anses den i allmänhet inte bidra till en sådan kumulativ utestängningsef fekt i någon större utsträckning. 
135) Om den största leverantören har en ma rknadsandel under 30 %, och de fem största 
leverantörerna har en marknadsandel som är  mindre än 50 %, är det osannolikt att ett 
enda företag eller flera företag tillsammans orsakar en konkurrenshämmande situation. Om en potentiell ny aktör inte ka n komma in på marknaden och inleda en 
lönsam verksamhet, beror det sannolikt på a ndra faktorer än avtal om försäljning av 
ett enda varumärke, till exempe l konsumenternas preferenser.  
136) Inträdeshinder är vikt iga när det gäller att fastställa om konkurrenshämmande 
utestängning förekommer. Det är osannolik t att utestängningen utgör ett verkligt 
problem om det är relativt lätt för konkurre rande leverantörer att finna nya köpare 
eller alternativa köpare för sin produkt. Det finns dock of ta inträdeshinder, såväl i 
produktions- som distributionsledet. 
137) Utjämnande marknadsmakt är relevant, eftersom köpare med en stark ställning på 
marknaden inte så lätt låter sig skäras av från tillgången till ko nkurrerande varor eller 
tjänster. Mer generellt, fö r att övertyga kunder att godta av tal om försäljning av ett 
enda varumärke kan leverantören tvingas att helt eller delvis ersätta dem för den 
konkurrensförlust som uppstår på grund av ex klusiviteten. När så dan ersättning ges 
kan det ligga i en kunds enskilda intresse att ingå ett avtal om försäljning av ett enda 
varumärke med leverantören. Det skulle dock vara fel att av detta dra slutsatsen att 
alla avtal om försäljning av ett enda varumärke sammantaget är till fördel för 
kunderna på den marknaden och för slutkonsum enterna. Det är sä rskilt osannolikt att 
konsumenterna överlag skulle få några fördelar om det finns många kunder och 
avtalen om försäljning av ett enda varu märke sammantaget har effekten att hindra 
konkurrerande företag från att gå in på ma rknaden eller utvidga sin verksamhet.  
138) Slutligen är ”handelsledet” relevant . Konkurrenshämmande utestängning är mindre 
sannolik i fråga om en mellanprodukt. Om en  leverantör av en mellanprodukt inte 
har en dominerande ställni ng, har de konkurrerande le verantörerna fortfarande 
tillgång till en betydande de l av efterfrågan som är fri. I en sådan situation kan dock 
konkurrenshämmande utestängning uppstå under nivån för dominerande ställning om 
det finns en kumulativ effekt. Det är osannolikt att en konkurrenshämmande kumulativ effekt uppstår så länge mindr e än 50 % av marknaden är uppbunden.  
139) Om avtalet gäller leverans av en slutprodukt i grossistledet, är det till stor del vilken 
typ av grossistverksamhet det är fråga om  och inträdeshindren i grossistledet som 
avgör om det är sannolikt att det kommer att uppstå konkurrensproblem. Det finns 
ingen verklig risk för konkurrenshämm ande utestängning om konkurrerande 
tillverkare lätt kan etablera sin egen grossi stverksamhet. Huruvida inträdeshindren är 
låga beror delvis på typen av grossistverk samhet, dvs. om grossisterna kan utöva en 
 
SV 49   SV effektiv verksamhet endast med den produkt so m berörs av avtalet (t.ex. glass) eller 
om det är mer effektivt att bedriva handel med ett helt produktsortiment 
(t.ex. djupfrysta livsmedel). I det senare fallet är det inte effektivt för en tillverkare som säljer endast en produkt att etablera en  egen grossistverksamhet. I det fallet kan 
det uppstå konkurrenshämmande effekter. Kumu lativa effekter kan uppstå även om 
flera leverantörer knyter till sig de fl esta till buds ståe nde grossisterna. 
140) I fråga om slutprodukter är det i allmänhet mer sannolikt att utestängning 
förekommer på detaljistnivå, med tanke på de betydande inträdeshi ndren för de flesta 
tillverkare som vill öppna försäljningsst ällen enbart för sina egna produkter. 
Dessutom är det på detaljistnivå som avtal om försäljning av ett enda varumärke kan leda till minskad konkurrens mellan varumä rken i butikerna. Därför kan betydande 
konkurrenshämmande effekter börja uppkom ma i fråga om slutprodukter på 
detaljistnivå, med beaktande av alla övriga relevanta faktorer, om en leverantör som 
inte har en dominerande ställning binde r upp 30 % eller mer av den relevanta 
marknaden. I fråga om ett företag med en dominerande ställning kan redan en ringa 
uppbunden marknadsandel leda till bet ydande konkurrenshämmande effekter. 
141) En kumulativ utestängningseffekt kan uppstå också på detaljistnivå. När alla 
leverantörer har marknadsandelar som är mindre än 30 % är en kumulativ 
konkurrenshämmande utestängningseffekt osannolik, om den uppbundna andelen av 
marknaden är mindre än 40 %, och det är  därför osannolikt att gruppundantaget 
återkallas. Denna siffra kan vara högre när andra faktorer såsom antalet konkurrenter, 
inträdeshinder osv. beaktas. I fall där in te alla företag har marknadsandelar under 
tröskelvärdet enligt gruppundantagsföror dningen men inget företag har en 
dominerande ställning, är en kumulativ  konkurrenshämmande utestängningseffekt 
osannolik om den sammanlagda uppbundna marknadsandelen understiger 30 %. 
142) Om köparen utövar sin verksamhet i lokale r och på mark som ägs av leverantören 
eller som leverantören hyr av en tredje part utan anknytning till köparen, är 
möjligheterna begränsade att vidta effektiva motåtgärder vid en eventuell utestängningseffekt. I det fallet är det osannolikt att kommissi onen ingriper under 
den nivå där en dominerande ställning uppstår. 
143) Inom vissa sektorer kan det vara svårt at t sälja fler än ett varumärke i en och samma 
lokal, varför det är bäst  att lösa ett utestängnings problem genom att begränsa 
avtalens faktiska giltighetstid. 
144) Om man konstaterar att det kommer att uppstå märkbara konkurrenshämmande 
effekter, väcks frågan om ett eventuel lt undantag enlig t artikel 101.3. I fråga om 
avtal med konkurrensklausuler kan särskilt de effektivitetsvinster som beskrivs i 
punkt 107 a (snålskjuts mellan leverantörer ), d och e (hold-up-problem) samt h 
(imperfektioner på kapitalm arknaden) vara relevanta. 
145) I händelse av en effektivitetsvinst såsom denna beskrivs i punkt 107 a, d och h kan en 
kvantitetsbegränsning som åläggs köparen vara  ett mindre begränsande alternativ. En 
konkurrensklausul kan vara det enda möjliga sä ttet att uppnå en effektivitetsvinst 
enligt punkt 107 e (hold-up-problem i sa mband med överföring av know-how). 
146) Om leverantören gör avta lsspecifika investeringar (se punkt 107 d), medför ett avtal 
med konkurrensklausuler eller med kvantitetsb egränsningar som ingås för den period 
 
SV 50   SV under vilken investeringen avskrivs i regel att villkoren i artikel 101.3 uppfylls. I 
händelse av stora avtalsspeci fika investeringar kan det vara motiverat med en 
konkurrensklausul som gäller längre än fem år . En avtalsspecifik investering skulle 
till exempel kunna föreligga nä r leverantören inst allerar eller anpassar utrustning, om 
denna utrustning efteråt kan användas endast till att tillverka ko mponenter för en viss 
köpare. Generella eller marknadsspecifika investeringar i (ext ra) kapacitet är 
vanligen inte avtalsspecifika investeringar.  Om en leverantör skapar ny kapacitet som 
särskilt har ett samband med den verksamh et som en viss köpare utövar, t.ex. ett 
företag som tillverkar konservburkar i meta ll och som skapar ny kapacitet för 
konservburkstillverkning i en livsmedelsproducen ts lokaler eller i närheten av dessa, 
kan den nya kapaciteten vara lönsam endast  om produktionen är inriktad på just den 
kunden, varvid investeringen s kulle anses avtalsspecifik. 
147) Om leverantören ger köparen ett lån elle r förser denne med utrustning som inte är 
avtalsspecifik, är detta i rege l inte tillräckligt för att mo tivera beviljandet av undantag 
för en begränsning som leder till en konkurrenshämmande avskärmning av 
marknaden. Vid imperfektioner på kapitalmar knaden kan det vara effektivare för en 
leverantör av en produkt än för en bank att bevilja ett lån (se punkt 107 h). I ett 
sådant fall bör lånet emellertid tillhandahå llas på det minst begränsande sättet och 
köparen bör således i allmänhet inte hindras från att säga upp avtalet och återbetala 
den utestående delen av lånet när som helst och utan viten.  
148) Överföring av väsentlig know-how ( punkt 107 e) berättigar i allmänhet en 
konkurrensklausul under leveransavtalets he la löptid, exempelvis i samband med 
franchising. 
149) Exempel på konkurrensklausuler 
Marknadsledaren på en nationell mar knad för en impulsköpsprodukt, med en 
marknadsandel på 40 %, säljer största de len av sina produkt er (90 %) via bundna 
återförsäljare (motsvarande en bunden marknadsandel på 36 %). Avtalen ålägger 
återförsäljarna att endast köpa av marknadsledaren under minst fyra år. 
Marknadsledaren är särskilt starkt företrädd inom de mer tätbefolkade områdena, 
exempelvis i huvudstaden. Konkurrenterna, som är  tio till antalet, av vilka några är 
endast lokalt tillgängliga, har alla mycket  mindre marknadsandelar, den största av 
dem innehar 12 %. Dessa tio konkurrenter säljer tillsammans ytterligare 10 % på 
marknaden via försäljningsställen som är  knutna till dem. Det finns en stark 
varumärkes- och produktdifferentiering på  marknaden. Marknadsledaren har de 
starkaste varumärkena och är ensam om  att regelbundet bedriva nationella 
reklamkampanjer. Marknadsledaren förser sina bundna återförsäljare med särskilda 
lagerutrymmen för sin produkt. 
Resultatet är att sammanlagt 46 % (36 % + 10 %) av marknaden är avskärmad från 
potentiella nya aktörer och från etablerade  företag som inte har försäljningsställen 
knutna till sig. Potentiella nya aktöre r möter ännu högre inträdeshinder i de 
tätbefolkade områdena, där utestängningen är ännu effektivare, även om det är där de 
skulle föredra att träda in på marknade n. På grund av en st ark varumärkes- och 
produktdifferentiering och höga sökkostnader i relation till priset på produkten leder 
avsaknaden av konkurrens mellan varumärken i butikerna dessutom till en ytterligare 
ekonomisk förlust för konsumenterna. De eventuella effektivitetsvinsterna av ensamrätten till försäljningsställen, vilka enligt marknadsledaren härrör från lägre 
 
SV 51   SV transportkostnader och ett eventuellt hold- up-problem som gäller lagerutrymmena, är 
begränsade och uppväger inte de  negativa konkurrenseffekterna. 
Effektivitetsvinsterna är begränsade, eftersom transportkostnaderna är relaterade till kvantitet och inte exklusivitet samtidig t som lagerutrymmena inte innehåller någon 
särskild know-how och inte är varumärke sspecifika. I sådana fall är det mycket 
osannolikt att villkoren i artikel 101.3 är uppfyllda. 
150) Exempel på kvantitetsbegränsningar 
Tillverkare X som innehar en marknadsande l på 40 %, säljer 80 % av sina produkter 
genom avtal i vilka det anges att återförsä ljaren måste göra minst 75 % av sina inköp 
av produkttypen hos tillverkare X. X erbjude r i sin tur finansiering och utrustning till 
förmånliga priser. Avtalen har en löptid på fem år under vilken lånet ska återbetalas i 
form av lika stora avbetalningar. Efter de  två första åren har köparna dock möjlighet 
att säga upp avtalet med en uppsägningstid på sex månader om de återbetalar det 
utestående lånet och köper utrustningen ti ll tillgångarnas marknadsvärde. Efter 
femårsperioden blir utrustningen köparens  egendom. De flesta av de tolv 
konkurrerande producenterna är små varav den största av dem har en marknadsandel 
på 20 %. Dessa producenter har ingått liknand e avtal av varierande varaktighet. De 
producenter som har marknadsandelar under 10 % har ofta ingått avtal med längre 
löptider och mindre fördelaktiga uppsägningsvillkor. De avtal som ingåtts av producent X innebär att 25 % av behovet ka n levereras av konkurrenter. Under de 
senaste tre åren har två nya  producenter trätt in på marknaden och erövrat en 
marknadsandel på omkring 8 %, delvis genom att ta över lånen för ett antal 
återförsäljare, som i gengäld ingått avtal med dessa producenter. 
Producent X har en marknadsandel på 24 % (0,75 × 0,80 × 40 %). Övriga 
producenter har en bunden marknadsandel på omkring 25 %. Därför är omkring 49 % av marknaden avskärmad från potenti ella nya aktörer och från etablerade 
aktörer som inte har försäljn ingsställen knutna till sig unde r åtminstone de första två 
åren av leveransavtalens giltighetstid. Ma rknaden visar att återförsäljarna ofta har 
svårigheter att erhålla banklån och att de i allmänhet är alltför små för att uppbringa 
kapital på annat sätt, t.ex. genom att emittera aktier. Dessutom kan producent X visa att en koncentration av försäljningen till e tt litet antal återförsäljare gör det möjligt 
för denne att bättre planer a sin försäljning och spar a transportkostnader. Mot 
bakgrund av effektivitetsvinsterna och de n del på 25 % av producent X:s avtal som 
inte är bunden, att det verkligen är möjligt att säga upp avtalet i förtid, att nya producenter nyligen trätt in på marknaden oc h att omkring hälften av återförsäljarna 
inte är uppbundna är det sa nnolikt att den kvantitetsb egränsning på 75 % som 
tillämpas av producent X uppfyller villkoren i artikel 101.3. 
2.2. Ensamåterförsäljaravtal 
151) Genom ett ensamåterförsäljaravtal samtycke r leverantören till att sälja sina produkter 
till endast en återförsäljare för vidareförsäljning inom ett visst område. Samtidigt är återförsäljarens aktiva försäljning till andr a exklusivt tilldelade områden begränsad. 
De eventuella riskerna för konkurrenshämm ande effekter består i allmänhet i 
minskad konkurrens inom varumärken oc h uppdelning av marknaden, vilket i 
synnerhet kan underlätta prisdiskriminering. Om de flesta eller alla leverantörer 
tillämpar ensamåterförsäljaravtal kan det mjuka upp konkurrensen och underlätta 
samverkan, såväl på leverantörs- som åter försäljarnivå. Ensamåterförsäljning kan 
 
SV 52   SV leda till utestängning av andra återförsälja re och därmed minska konkurrensen på den 
nivån. 
152) Ensamåterförsäljaravtal undantas me d stöd av gruppundantag sförordningen om 
varken leverantörens elle r köparens marknadsandel öv erstiger 30 %, även i 
kombination med andra vertikala begränsninga r om dessa inte är särskilt allvarliga, 
exempelvis en konkurrensklausul på högst fem år, kvantitetsbegränsningar eller exklusiva inköpsavtal. En kombination av  exklusiv distribution och selektiv 
distribution undantas enligt gruppundantagsf örordningen endast om det inte 
föreligger några begränsningar av en ak tiv försäljning inom andra områden. I 
återstoden av detta avsnitt ge s vägledning för bedömningen av 
ensamåterförsäljaravtal i enskilda fa ll över tröskelvärdet på 30 %. 
153) Leverantörens och de konkurrerande leve rantörernas marknadsställning har stor 
betydelse, eftersom förlusten av konkurre ns inom varumärken endast utgör ett 
problem om konkurrensen mellan varumärken är begränsad. Ju starkare leverantörens marknadsställni ng är desto allvarligare är fö rlusten av konkurrens inom 
varumärken. Ovanför tröskelvärdet på 30 % kan det finnas en risk för en betydande 
minskning av konkurrensen inom varumärken. För att uppfylla villkoren i 
artikel 101.3 kan det bli nödvändigt att uppväga förlusten av konkurrens inom 
varumärken med verkliga effektivitetsvinster. 
154) Konkurrenternas ställning kan ha en dubbe l betydelse. Starka konkurrenter innebär i 
allmänhet att den minskade konkurrensen inom varumärken uppvägs av en tillräcklig konkurrens mellan varumärken. Om antalet kon kurrenter är förhållandevis litet och 
deras marknadsposition är tämligen likarta d i fråga om marknadsandelar, kapacitet 
och distributionsnät, finns det dock en ri sk för samverkan och/eller uppmjukning av 
konkurrensen. Förlusten av konkurrens inom va rumärken kan öka denna risk, särskilt 
om flera leverantörer tillämpar liknande distributionssystem. Om multipla ensamåterförsäljare förekommer, dvs. om olika leverantörer auktoriserar samma 
ensamåterförsäljare inom ett visst område, kan risken för samverkan och uppmjukning av konkurrensen öka ytterligare. Om  en återförsäljare ges ensamrätt att 
återförsälja två eller flera viktiga konku rrerande produkter inom samma område, kan 
konkurrensen mellan varumärken begränsas avse värt för de varumärkena. Ju större 
den kumulativa marknadsandelen är för de varumärken som återförsäljs av de multipla ensamåterförsäljarna, desto större är risken för samverkan och/eller uppmjukning av konkurrensen och dest o mer kommer konkurrensen mellan 
varumärken att minska. Om en detaljist är ensamåterförsäljare för flera varumärken kan detta leda till att om en tillverkare sänker grossistpriset för sitt varumärke, kommer ensamåterförsäljaren inte att va ra angelägen om att låta prissänkningen 
komma slutkonsumenten till godo, eftersom det skulle minska ensamåterförsäljarens försäljning och vinster av andra varumärke n. Jämfört med en situation utan multipla 
ensamåterförsäljare har därför tillverkarna ett minskat intresse av att konkurrera med 
varandra i fråga om priser. Sådana situa tioner med kumulativ verkan kan vara ett 
skäl till att återkalla gruppundantage t, om leverantörernas och köparnas 
marknadsandelar understiger tröske lvärdet i gruppundantagsförordningen. 
155) Inträdeshinder som kan hi ndra leverantörer från att finna nya eller alternativa 
återförsäljare är mindre viktiga vid bedömningen av de eventuella 
konkurrenshämmande effekterna av ensamå terförsäljning. Utestängning av andra 
 
SV 53   SV leverantörer uppstår inte så länge ensamåte rförsäljaravtal inte kombineras med avtal 
om försäljning av ett enda varumärke. 
156) Frågan om utestängning av andra återförs äljare uppstår inte om de leverantörer som 
tillämpar systemet med ensamåterförsäljning auktoriserar ett stort antal ensamåterförsäljare på samma marknad och dessa inte hindra s från att sälja till icke 
auktoriserade återförsäljare . Utestängning av andra åter försäljare kan emellertid 
uppstå om köparen har en stark ställning och marknadsmakt i det efterföljande 
marknadsledet, särskilt i fråga om mycket  stora områden där ensamåterförsäljaren 
blir den ende köparen på hela markna den. Som exempel kan nämnas att en 
stormarknadskedja blir ensam återförsäljare av ett ledand e varumärke på en nationell 
marknad för detaljhandel med livsmedel. Ut estängningen av andra återförsäljare kan 
förvärras om multipla ensamåterförsäljare förekommer.  
157) Köparens starka ställnin g kan också öka risken för sa mverkan i köparledet, om stora 
köpare, som eventuellt är verksamma inom  olika geografiska områden, ålägger en 
eller flera leverantörer att ingå ensamåterförsäljaravtal. 
158) Marknadens mognadsgrad är  viktig, eftersom prisdiskri minering och förlusten av 
konkurrens inom varumärken kan vara ett al lvarligt problem på en mogen marknad, 
men är mindre relevant på en marknad med ökande efterfrågan, tekniska förändringar 
och föränderliga marknadspositioner. 
159) Handelsledet är en viktig faktor, efters om de eventuella negativa effekterna kan 
variera mellan grossist- och detaljistledet. Ensamåterförsäljning tillämpas huvudsakligen vid återförsäljning av slutprodukt er och tjänster i slutledet. Förlorad 
konkurrens inom varumärken är särskilt sannolik i detaljistledet inom stora 
geografiska områden, eftersom slutkonsumente rna kan ställas inför det faktum att de 
har små möjligheter att välja mellan en åter försäljare med höga pr iser och bra service 
och en återförsäljare med låga priser och dålig service i fråga om ett viktigt varumärke. 
160) En tillverkare som auktoriserar en grossi st som ensamåterförsäljare gör det vanligen 
för ett större territorium, såsom en hel me dlemsstat. Så länge grossisten kan sälja 
produkten utan begränsning till  återförsäljare i det efterf öljande marknadsledet är det 
osannolikt att konkurrenshämmande effekter  uppkommer. En eventuell förlust av 
konkurrens inom varumärken på grossistnivå  kan lätt uppvägas av effektivitetsvinster 
inom logistik, säljfrämjande åtgärder osv., särskilt om tillverkaren är etablerad i ett 
annat land. De eventuella riskerna för minskad konkurrens mellan varumärken när multipla ensamåterförsäljare förekommer är dock större i grossist- än i detaljistledet. Om en grossist blir ensamåterförsäljare för ett stort antal leverantörer kan detta inte 
bara minska konkurrensen mellan dessa varumä rken utan också leda till utestängning 
i grossistledet. 
161) Som anges i punkt 155, uppstår utestängning av andra leverantörer inte så länge 
ensamåterförsäljaravtal inte kombineras med avtal om försäljning av ett enda 
varumärke. Men också när ensamåterf örsäljning kombineras med avtal om 
försäljning av ett enda varumärke är det osannolikt att det leder till konkurrenshämmande utestängning av andra leve rantörer, utom eventuellt när avtalet 
om försäljning av ett enda varumärke tillämpas på ett tätt nät av ensamåterförsäljare inom små områden eller om det uppstår en kum ulativ effekt. I ett sådant fall kan det 
 
SV 54   SV bli nödvändigt att tillä mpa de i avsnitt 2.1 angivna pr inciperna gällande avtal om 
försäljning av ett enda varumärke. Om ko mbinationen inte leder till en betydande 
utestängning kan kombinationen av ensamåterf örsäljaravtal och av tal om försäljning 
av ett enda varumärke dock främja konkurrensen genom att öka ensamåterförsäljarens motivation att inrikta sina ansträngningar på just det varumärket. Om en sådan utestängningse ffekt inte föreligger, kan kombinationen 
ensamåterförsäljaravtal och konkurrensklau sul mycket väl uppfylla villkoren i 
artikel 101.3 under hela avtalets vara ktighet, särskilt i grossistledet. 
162) Kombinationen av ensamåterförsäljaravta l och exklusiva inköpsavtal ökar risken för 
eventuella konkurrenshämmande effekter i form av minskad konkurrens inom 
varumärken och uppdelning av marknade n, vilket i synnerhet kan underlätta 
prisdiskriminering. Ensamåterförsäljn ing begränsar reda n i sig kundernas 
arbitragemöjligheter, eftersom den begrän sar antalet återförsäljare och vanligen 
begränsar återförsäljarnas möjligheter till aktiv försäljn ing. Exklusiva inköpsavtal, 
som tvingar ensamåterförsäljarna att gör alla  sina inköp av ett visst varumärke direkt 
hos tillverkaren, eliminerar dessutom eventuellt arbitrage för ensamåterförsäljarnas del, som hindras från att köpa av andr a distributörer i systemet. Detta ökar 
leverantörens möjligheter at t begränsa konkurrensen inom varumärken och tillämpa 
olika försäljningsvillkor till nackdel för konsumenterna, om inte kombinationen gör 
det möjligt att göra effektivitetsvinster som leder till lägre priser för alla slutkonsumenter.  
163) Produktens art är inte särskilt relevant för bedömningen av ensamåterförsäljningens 
eventuella konkurrenshämmande effekter. Produktens art är dock relevant för 
bedömningen av eventuella effektivitetsvinster , det vill säga efter det att en avsevärd 
konkurrenshämmande effekt har påvisats. 
164) Ensamåterförsäljning kan leda till effe ktivitetsvinster särsk ilt om det krävs att 
distributörerna gör investeringar för a tt skydda eller bygga upp varumärkesimagen. I 
allmänhet är möjligheterna till effektivitet svinster störst i fråga om nya produkter, 
komplicerade produkter, produkter vilkas egenskaper är svåra att bedöma innan de 
konsumeras (produkter som köps p.g.a. erfarenh et) eller vilkas egenskaper är svåra 
att bedöma till och med efter det att de  konsumerats (produkter som köps p.g.a. 
trovärdighet). Dessutom kan ensamåterförsäljning leda till inbesparingar av logistikkostnader på grund av  stordriftsfördelar i fråga om transport och distribution. 
165) Exempel på exklusiv di stribution i grossistledet 
A är marknadsledare på marknaden för en  viss kapitalvara. A säljer sin produkt via 
exklusiva grossister. Grossi sternas områden motsvarar he la medlemsstaten för små 
medlemsstater och en region för större medl emsstater. Dessa exkl usiva distributörer 
sköter försäljningen till alla detaljister inom sina områden. De  säljer inte till 
slutkonsumenter. Grossisterna ansvarar för sä ljfrämjande åtgärder på sina marknader. 
Detta inbegriper sponsring av lokala evenemang, men också att förklara och 
marknadsföra de nya produkterna för återförs äljarna inom sina områden samt att göra 
reklam för dem. Den tekniska och produkti nnovativa utvecklingen är  förhållandevis 
snabb på denna marknad, och den service som tillhandahålls återförsäljare och slutkonsumenter före försäljning spelar en vi ktig roll. Det krävs inte att grossisterna 
gör alla sina inköp av leverantör A:s va rumärke hos tillverkaren själv, och det är 
möjligt för grossister eller detaljiste r att tillämpa arbitrage, eftersom 
 
SV 55   SV transportkostnaderna är re lativt låga jämfört med pr oduktens värde. Grossisterna 
omfattas inte av avtal med konkurrensklausuler.  Återförsäljare säljer också ett antal 
varumärken från konkurrerande leverant örer, och det finns  inga avtal om 
ensamåterförsäljning eller selektiv dist ribution på detaljistnivå. A har en 
marknadsandel på omkring 50 % på EU- mar knaden för försäljning till grossister. 
A:s marknadsandel på de olika nationella  detaljistmarknaderna varierar mellan 40 % 
och 60 %. A har mellan sex och tio konkurrent er på varje nationell marknad: B, C 
och D är de största konkurrenterna och oc kså närvarande på varje nationell marknad 
med marknadsandelar som varierar mellan 5 % och 20 %. De åter stående tillverkarna 
är nationella, med mindre marknads andelar. B, C och D har liknande 
distributionsnät, medan de loka la tillverkarna tenderar att sälja sina produkter direkt 
till återförsäljarna. 
På den grossistmarknad som beskrivs i exempl et är risken liten för prisdiskriminering 
och minskad konkurrens inom varumärken. Arbitrage hindras inte, och avsaknaden 
av konkurrens inom varumärken är inte så re levant på grossistni vå. På detaljistnivå 
förhindras varken konkurrens inom e ller mellan varumärken. Dessutom är 
konkurrensen mellan varumärken i stort se tt opåverkad av exklusiva avtal på 
grossistnivån. Det är därför sannolikt att villkoren i artikel 101.3 är uppfyllda, även 
om konkurrenshämmande effekter förekommer. 
166) Exempel på multipla ensamåterförsä ljare på en oligopolistisk marknad 
På en nationell marknad för en slutprodukt fi nns det fyra marknadsledare, var och en 
med en marknadsandel på omkring 20 %. Dessa fyra marknadsledare säljer sin 
produkt via ensamåterförsäljare i detaljistled et. Detaljisterna får ett exklusivt område, 
som motsvarar den stad i vilken de är etable rade eller en stadsdel i fråga om större 
städer. Inom de flesta områdena råka r de fyra marknadsledarna utse samma 
ensamåterförsäljare (multipla ensamåterförsäljare), som ofta har ett centralt läge och som är tämligen specialiserad på produkt en i fråga. Resterande 20 % av den 
nationella marknaden består av små lokala tillverkare, av vilka den största har en 
andel på 5 % av den nationella marknaden. Dessa lokala tillverkare säljer i allmänhet sina produkter via andra återförs äljare, särskilt dä rför att ensamåterförsäljarna för de 
fyra största leverantörerna i allmänhet visar ett svagt intresse för att sälja dessa mindre kända och billigare varumärken. Det finns en stark varumärkes- och 
produktdifferentiering på marknaden. De fyra  marknadsledarna bedriver omfattande 
nationella reklamkampanjer och har en star k varumärkesimage, medan tillverkare av 
marginalprodukter inte gör reklam för sina produkter på natione ll nivå. Marknaden är 
ganska mogen, med en stabil efterfråga n och utan omfattande produktmässig eller 
teknisk innovation. Produkt en är relativt enkel. 
På en sådan oligopolistisk marknad finns de t en risk för samverkan mellan de fyra 
marknadsledarna. Denna risk förstärks om multipla ensamåterförsäljare förekommer. Konkurrensen inom varumärken begränsas av den territoriella exklusiviteten. 
Konkurrensen mellan de fyra ledande va rumärkena minskar på detaljistnivå, 
eftersom en detaljist fastställer priset fö r alla fyra varumärken inom varje område. 
Förekomsten av multipla ensamåterförsäljare innebär att om en tillverkare sänker priset för sitt varumärke, kommer detaljiste n inte att vara angelägen om att låta 
prissänkningen komma slutkonsumenten till godo, eftersom det skulle minska detaljistens försäljning och vinster av a ndra varumärken. Därför har tillverkarna ett 
begränsat intresse av att konkurrera med varandra i fråga om priser. Priskonkurrens 
 
SV 56   SV mellan varumärken förekommer huvudsaklig en i fråga om varor med svag 
varumärkesimage som tillverkas av marginella producenter. De eventuella effektivitetsargumenten för (gemensamma)  ensamåterförsäljare är begränsade, 
eftersom produkten är relativt enkel, återfö rsäljningen inte kräv er några särskilda 
investeringar eller någon särskild utb ildning och reklamen huvudsakligen görs på 
producentnivå. 
Även om var och en av marknadsledarna har en marknadsandel som är mindre än 
tröskelvärdet, är det möjligt att villkore n i artikel 101.3 inte är uppfyllda och det kan 
bli nödvändigt att återkalla gruppundantag et för de avtal som ingåtts med 
återförsäljare som har en marknadsan del under 30 % på upphandlingsmarknaden. 
167) Exempel på ensamåterförsäljaravta l kombinerade med exklusiva inköpsavtal 
Tillverkare A är marknadsledare i Europa i fråga om en skrymmande kapitalvara och 
har en marknadsandel på 40–60 % på de fl esta nationella detaljistmarknaderna. I 
medlemsstater där A har en stor mar knadsandel har A färre konkurrenter med 
mycket mindre marknadsandelar. Konkurrent erna är verksamma på endast en eller 
två nationella marknader. A:s långsiktiga policy är att sälja sin produkt via sina 
nationella dotterbolag till ensamåterförsäljare i detaljistledet, vilka inte tillåts att sälja 
aktivt till andra ensamåterförsäljares om råden. Dessa återförsäljare uppmuntras 
därmed att göra reklam för produkten och ti llhandahålla service före försäljningen. 
Nyligen har återförsäljarna dessutom b livit skyldiga att köpa tillverkare A:s 
produkter endast av det nationella dotterbol aget till tillverkare A i deras land. De 
återförsäljare som säljer tillverkare A:s varu märke är de viktigaste återförsäljarna av 
produkttypen inom sitt område. De säljer konkurrerande varumärken, men med varierande grader av framgång och entusi asm. Sedan exklusiva inköpsavtal införts 
tillämpar A prisskillnader på mellan 10 % och 15 % mellan högprismarknader bland de marknader där A har mindre konkurrens. Marknaderna är relativt stabila på 
efterfråge- och utbudssidan och det fö rekommer inga betydande tekniska 
förändringar. 
På högprismarknaderna är minskad konkurrens in om varumärken inte endast en följd 
av den territoriella exklusiviteten i detal jistledet, utan den fö rvärras av exklusiva 
inköpsavtal som åläggs detaljisterna. Exklus iva inköpsavtal bidrar till att avskilja 
marknader och områden genom att omö jliggöra arbitrage mellan de största 
återförsäljarna av den typen av produkt. Ensa måterförsäljarna i detaljistledet kan inte 
heller sälja aktivt till varandras områ den och tenderar i praktiken att undvika 
leveranser utanför det egna området. Det har gjort prisdiskriminering möjligt, men det har inte lett till någon betydande ökni ng av den totala försäljningen. Arbitrage 
som utövas av konsumenter eller fristående  återförsäljare förekommer endast i 
begränsad utsträckning, eftersom  produkten är skrymmande. 
Argumenten om eventuella effektivitetsvin ster när man utser ensamåterförsäljare kan 
vara övertygande, särskilt på  grund av att det uppmuntra r återförsäljarna, men att 
hänvisa till effektivitetsvinster för att kombinera ensamåterförsäljning och exklusiva inköpsavtal, särskilt eventuella effektivitet svinster vid exklusiva inköpsavtal, som är 
kopplade främst till stordriftsfördelar vid tr ansporter, är inte lika övertygande, 
eftersom effektivitetsvinst erna sannolikt inte komm er att uppväga de negativa 
effekterna av prisdiskriminering och mins kad konkurrens inom varumärken. I sådana 
fall är det osannolikt att villkor en i artikel 101.3 är uppfyllda. 
 
SV 57   SV 2.3. Exklusiv tilldelning av kunder 
168) I ett avtal om exklusiv tilldelning av kunde r samtycker leverantören  till att sälja sina 
produkter till endast en åter försäljare för distribution till en viss kundkategori. 
Samtidigt är återförsäljaren vanligen begränsad i sin aktiva försäljning till andra (exklusivt tilldelade) kundkategorier. Gr uppundantagsförordningen begränsar inte 
möjligheterna att avgränsa en exklusiv kundka tegori. Det kan till exempel vara fråga 
om en viss typ av kunder som avgränsas på grundval av sitt yrke men också en 
förteckning över vissa kunder som väljs på grundval av ett eller flera objektiva 
kriterier. De eventuella riskerna för k onkurrenshämmande effekter består i allmänhet 
i minskad konkurrens inom varumärken och uppdelning av marknaden, vilket i 
synnerhet kan underlätta prisdiskriminering. När de flesta eller alla leverantörer 
tillämpar avtal om exklusiv tilldelni ng av kunder kan det mjuka upp konkurrensen 
och underlätta samverkan, såväl på leverant örs- som återförsäljarnivå. Exklusiv 
tilldelning av kunder kan leda till utestängni ng av andra återförs äljare och därmed 
minska konkurrensen i det handelsledet. 
169) Avtal om exklusiv tilldelning av kunder undantas med stöd av 
gruppundantagsförordningen om varken levera ntörens eller köparens marknadsandel 
överstiger tröskelvärdet på 30 % för markna dsandelar, även i kombination med andra 
vertikala begränsningar om dessa inte är särskilt allvarliga, såsom konkurrensklausuler, kvantitetsbegränsni ngar eller exklusiva inköpsavtal. En 
kombination av exklusiv tilldelning av kunde r och selektiv distri bution är i regel en 
särskilt allvarlig begränsning, eftersom de auktoriserade återförsäljarna vanligen inte 
har full frihet att aktivt sälja till slutanvändare. Över tröskelvärdet på 30 % för marknadsandelar gäller den vägledni ng som ges i punkterna 151–167 också för 
bedömningen av exklusiv tilldelning av kunde r, dock med förbehål l för de särskilda 
anmärkningarna i återstoden av detta avsnitt. 
170) Tilldelningen av kunder försvårar i allmä nhet kundernas möjligheter till arbitrage. 
Med tanke på att varje auktoriserad återfö rsäljare har tilldelats en egen kundkategori 
kan dessutom icke auktoriserade återförsälja re som inte hör till en sådan kategori ha 
svårt att få tag i produkten. Detta mins kar möjligheterna till arbitrage för icke 
auktoriserade återförsäljare.  
171) Avtal om exklusiv tilldelning av kunde r tillämpas huvudsakligen på mellanprodukter 
och på grossistnivå när det gäller sl utprodukter, där kundkategorier med olika 
specialönskemål beträffande produkten kan särskiljas. 
172) Avtal om exklusiv tilldelning av kunder kan medföra effektivite tsvinster särskilt om 
det krävs att återförsäljarna ska göra invest eringar exempelvis i särskild utrustning, 
färdigheter eller know-how som en a npassning till deras kundkategoris önskemål. 
Avskrivningsperioden för dessa investeringar anger den berättigade varaktigheten för ett system med exklusiv tilldelning av kunder.  I allmänhet är argumenten starkast för 
nya eller komplicerade produkter och för pr odukter som kräver anpassning till den 
enskilde kundens behov. Identifierbara differe ntierade behov är me r sannolika i fråga 
om mellanprodukter, det vill säga produkter  som säljs till olika typer av 
professionella köpare. Det är osannolikt att tilldelning av slutkonsumenter leder till 
effektivitetsvinster. 
 
SV 58   SV 173) Exempel på exklusiv tilldelning av kunder 
Ett företag har utvecklat en sofistiker ad sprinkleranläggni ng. Företaget har för 
närvarande en andel på 40 % av marknade n för sprinkleranläggningar. När företaget 
började sälja den sofistikerade sprinklern ha de det en marknadsandel på 20 % med en 
äldre produkt. Installeringen av den nya sprinklertypen beror på vilken typ av 
byggnad den installeras i och på byggnade ns användningsändamål (kontor, kemisk 
anläggning, sjukhus osv.). Företaget utsåg ett an tal återförsäljare som skulle sälja och 
installera sprinkleranläggningen. Varje återförsäljare måste utbilda sina anställda för de allmänna och särskilda krav som installeringen av sprinkleranläggningen för en särskild kundkategori ställer. För att säkerställa att återfö rsäljare specialiserade sig, 
tilldelade företaget varje återförsäljare en exklusiv kundkategor i och förbjöd aktiv 
försäljning till andra åter försäljares exklusiva kundkate gorier. Efter fem år kommer 
alla ensamåterförsäljare att tillåtas att aktivt sälja till alla kundkategorier. Därmed 
upphör systemet med exklusiv tilldelning av  kunder. Leverantören kan då också 
börja sälja till nya återförsäljare. Mar knaden är ganska dynamisk, med två nya 
aktörer och ett antal teknis ka innovationer. Konkurrenter na, med marknadsandelar på 
mellan 5 % och 25 %, uppgraderar också sina produkter. 
Eftersom exklusiviteten har en begränsad va raktighet och bidrar till att säkerställa att 
återförsäljarna kan få avkast ning på sina investeringar och initialt koncentrera sina 
försäljningssatsningar till en viss kundka tegori för att lära sig branschen, och 
eftersom de eventuella konkurrenshämmande effekterna ter sig begränsade på en 
dynamisk marknad, är det sannolikt a tt villkoren i artikel 101.3 uppfylls. 
2.4. Selektiv distribution 
174) Avtal om selektiv distribution begränsar, i likhet med ensamåterförsäljaravtal, dels 
antalet auktoriserade återförsäljare, dels mö jligheterna till återförsäljning. Skillnaden 
mot ett ensamåterförsäljaravtal är att ett selektivt distributionsavtal begränsar antalet detaljister inte enligt antalet områden utan enligt urvalskriterier som i första hand har samband med produkternas natur. En annan skil lnad är att ensamåterförsäljaravtalens 
begränsning av återförsäljningen inte är en  begränsning av den aktiva försäljningen 
till ett område utan en begränsning av all försäljning till icke auktoriserade 
återförsäljare, vilket innebär att endast a uktoriserade återförsäljare och slutkunder är 
möjliga köpare. Selektiv distribution används nästan alltid för att distribuera märkesprodukter. 
175) De eventuella riskerna för konkurrens hämmande effekter är minskad konkurrens 
inom varumärken och, särskilt i fall av kum ulativ effekt, utestängning av vissa typer 
av återförsäljare samt underlättande av samverkan mellan leverantörer eller köpare 
och svagare konkurrens. För att bedöma even tuella konkurrenshämmande effekter av 
selektiv distribution enligt artikel 101.1 måste en distin ktion göras mellan selektiv 
distribution som är rent kvalitativ och sele ktiv distribution som är kvantitativ. Vid 
rent kvalitativ selektiv distribution väljs  återförsäljarna endast på grundval av 
objektiva kriterier som bestäms av varans natur, såsom utbildning av 
försäljningspersonal, den serv ice som ges vid försäljningsst ället, att ett visst urval 
 
SV 59   SV produkter säljs osv.51. Tillämpningen av sådana kriterier  begränsar inte direkt antalet 
detaljister. Selektiv distribution som är re nt kvalitativ anses i allmänhet falla utanför 
artikel 101.1 på grund av att den saknar konkurrenshämmande effekter, förutsatt att 
tre villkor uppfylls. För det första måste pr oduktens art kräva ett system med selektiv 
distribution, i den meningen at t ett sådant system är ett berättigat krav, med hänsyn 
till produktens art, för att bevara produkten s kvalitet och säkerställa att den används 
på rätt sätt. För det andra måste återfö rsäljarna väljas på  grundval av objektiva 
kvalitativa kriterier som är desamma och gäller för alla pot entiella återförsäljare och 
som inte får tillämpas på ett diskriminerande  sätt. För det tredje får de fastställda 
kriterierna inte gå längre än nödvändigt52. En kvantitativ selek tiv distribution medför 
ytterligare urvalskriterier som mer direkt begränsar det möjliga antalet återförsäljare exempelvis genom att kräva en minimi- elle r maximiförsäljning, genom att fastställa 
antalet återförsäljare osv. 
176) Kvalitativ och kvantitativ selektiv distribution undantas enligt 
gruppundantagsförordningen så länge va rken leverantörens eller köparens 
marknadsandel överstiger 30 %, även i kombination med andra vertikala 
begränsningar om dessa inte är särs kilt allvarliga begränsningar, såsom 
konkurrensklausuler eller ensamåterförsä ljaravtal, under förutsättning att 
återförsäljarnas frihet att bedriva aktiv fö rsäljning till andra återförsäljare och till 
slutanvändare inte begränsas. Se lektiv distribution omfattas av 
gruppundantagsförordningen oavsett den berörda produktens art och oavsett 
urvalskriteriernas art. Om produktens karaktär
53 inte kräver selektiv distribution eller 
de tillämpade kriterierna, till exempel kravet  på att återförsäljarna måste ha en eller 
flera vanliga butiker eller måste tillhandahålla särskild service, medför ett sådant distributionssystem i regel dock inte tillräck liga effektivitetsfrämjande effekter för att 
uppväga en betydande minskning av konkurrens en inom varumärken. Om betydande 
konkurrenshämmande effekter uppstår, är det sannolikt att gruppundantaget 
återkallas. Dessutom ges i återstoden av detta avsnitt vägledning för bedömningen av selektiv distribution i enskilda fall som inte omfattas av gr uppundantagsförordningen 
eller om en kumulativ effekt uppstår till följd av parallella nätverk av selektiv 
distribution. 
177) Marknadspositionen för leverantören oc h dennes konkurrenter har stor betydelse för 
bedömningen av eventuella konkurrenshämman de effekter, eftersom förlusten av 
konkurrens inom varumärken kan vara problematisk endast om konkurrensen mellan varumärken är begränsad. Ju starkare position leverantören har, desto mer 
problematisk är förlusten av konkurrens inom varumärken. En annan viktig faktor är 
antalet selektiva distributionsnät på sa mma marknad. Om sele ktiv distribution 
tillämpas av endast en leverantör på mar knaden har kvantitativ selektiv distribution i 
                                                
 
51 Se t.ex. förstainstansrättens dom i mål T-88/92, Groupement d'achat Édouard Leclerc  mot 
kommissionen , REG 1996, s. II-1961. 
52 Se domstolens domar i mål 31/80, L'Oréal  mot PVBA , REG 1980, s. 3775, punkterna 15 och 16, 
mål 26/76, Metro I , REG 1977, s. 1875, punkterna 20 och 21, mål 107/82, AEG , REG 1983, s. 3151, 
punkt 35 och förstainstansrättens dom av den 27 februari 1992 i mål T-19/91 Vichy  mot kommissionen , 
REG 1992, s. II-415, punkt 65. 
53 Se t.ex. förstainstansrättens domar i mål T-19/92, Groupement d'achat Edouard Leclerc  mot 
kommissionen , REG 1996, s. II-1851, punkterna 112–123, mål T-88/92, Groupement d'achat Édouard 
Leclerc  mot kommissionen , REG 1996, s. II-1961, punkterna 106–117, och den rättspraxis som det 
hänvisas till i föregående fotnot. 
 
SV 60   SV regel inga negativa nettoeffekter om avtalsva rorna, med hänsyn till deras art, kräver 
att ett selektivt distributionssystem tillämpas  och förutsatt att de urvalskriterier som 
tillämpas är nödvändiga för att säkerställa en effektiv distribution av varorna i fråga. 
Verkligheten ser dock ut att va ra den att selektiv distribution ofta tillämpas av ett 
antal leverantörer på en viss marknad. 
178) Konkurrenternas ställning kan ha en dubbel betydelse och spelar en roll särskilt i 
händelse av en kumulativ effekt. Starka  konkurrenter innebär i allmänhet att den 
minskade konkurrensen inom varumärken med lätthet uppvägs av en tillräcklig konkurrens mellan varumärken. När flertale t av de viktigaste leverantörerna 
tillämpar selektiv distribution leder det dock till en betydande förlust av konkurrens 
inom varumärken samt till en eventuell utes tängning av vissa typer av återförsäljare 
och en ökad risk för samverkan mellan dessa stora leverantörer. Risken för att effektivare återförsäljare utestängs från mar knaden har alltid varit större vid selektiv 
distribution än vid ensamåterförsäljni ng, på grund av att försäljning till icke 
auktoriserade återförsäljare begränsas vid selektiv distribution. Denna begränsning är 
ägnad att ge selektiva dist ributionssystem en avskär mad karaktär, som gör det 
omöjligt för icke auktoriserade återförsäljare att få leveranser. Följaktligen är selektiv 
distribution särskilt väl ä gnad att användas för att undvi ka att lågprisdetaljister 
(oavsett om dessa säljer i vanliga butiker eller enbart på nätet)  utövar prispress på 
såväl tillverkarens som de auktoriserade åt erförsäljarnas marginaler. Utestängning av 
sådana distributionsformat, oavsett om den beror på kumulativ tillämpning av 
selektiv distribution eller praktiseras av en leverantör som ensam har en 
marknadsandel som överstiger 30 %, försämrar konsumenternas möjligheter att utnyttja de specifika fördelar som dessa form at erbjuder, till exempel i form av lägre 
priser, större insyn och lätta re tillgång till produkterna.  
179) Om gruppundantagsförordningen är tillämplig på enskilda nät av se lektiv distribution 
kan det bli aktuellt att återkalla grupp undantaget eller att inte tillämpa 
gruppundantagsförordningen om kumulativa effekter uppkommer. Det är dock osannolikt att det uppstår pr oblem med kumulativa effekt er om den marknadsandel 
som omfattas av selektiv dist ribution är mindre än 50 %. Det är inte heller sannolikt 
att problem uppstår om den andel av marknaden som omfattas av selektiv distribution överstiger 50 % och de fem största leverant örerna tillsammans har en 
marknadsandel som understiger 50 %. Om  både de fem stör sta leverantörernas 
marknadsandel och den andel av marknade n som omfattas av selektiv distribution 
överstiger 50 %, kan bedömningen variera beroende på om alla de fem största leverantörerna tillämpar selektiv distribut ion eller inte. Ju starkare ställning de 
konkurrenter har som inte tillämpar selektiv  distribution, desto mindre sannolikt är 
det att andra återförsäljare utestängs. Om a lla de fem största leverantörerna tillämpar 
selektiv distribution, kan konkurrensfarhågor  uppstå särskilt med avseende på de 
avtal som innehåller kvantitativa urvalskrite rier genom direkt begränsning av antalet 
auktoriserade återförsäljare eller som inne håller kvalitativa kriterier, t.ex. kravet på 
att ha en eller flera vanliga butiker eller att tillhandahålla särskild service, som utestänger vissa distributionsformat. Det är  i allmänhet osannolikt att villkoren i 
artikel 101.3 uppfylls om de ifrågavarande sy stemen för selektiv distribution hindrar 
nya återförsäljare som kan sä lja produkterna i fråga, särski lt lågprisdetaljister eller 
återförsäljare som erbjuder konsumenterna lägre priser genom att enbart sälja på 
nätet, från att komma in på marknaden. Dett a begränsar återförsäljningen till förmån 
för vissa befintliga kanaler och till skada för slutkonsumenterna. Mer indirekta 
 
SV 61   SV former av kvantitativ selektiv distribution, till exempel i form av en kombination av 
rent kvalitativa urvalskriterier och en förp liktelse för återförsäljarna att nå upp till en 
viss mängd inköp per år, orsakar sannolikt mindre negativa nettoeffekter om en 
sådan mängd inte utgör en betydande del av återförsäljarens tota la omsättning av den 
ifrågavarande typen av produkt er och begränsningarna inte  går utöver det som är 
nödvändigt för att leverantören ska kunna få  avkastning på sin avtalsspecifika 
investering och/eller uppnå stordriftsfördel ar i distributionen. Va d gäller bidraget 
från enskilda leverantörer anses en leve rantör med en marknadsandel som inte 
överstiger 5 % i allmänhet inte bidra väsentligt till en kumulativ effekt. 
180) Inträdeshinder är av intresse främst nä r icke auktoriserade åt erförsäljare utestängs 
från marknaden. I allmänhet är inträdes hindren betydande, eftersom selektiv 
distribution vanligen tillämpas av tillverkare av märkesvaror. Det krävs i allmänhet mycket tid och betydande investeringar inna n utestängda återförsäljare kan etablera 
egna varumärken eller hitta a ndra konkurrerande leveranskällor. 
181) Köparmakt kan öka risken för samverkan mellan återförsäljare och därmed avsevärt 
inverka på analysen av eventuella konkurrens hämmande effekter till följd av selektiv 
distribution. Mer effektiva återförsäljare kan utestängas från marknaden särskilt om 
en stark detaljistorganisation ålägger levera ntören urvalskriterier i syfte att begränsa 
distributionen till de egna medlemmarnas fördel. 
182) Artikel 5.1 c i gruppundantagsförordningen före skriver att leverantör en varken direkt 
eller indirekt får ålägga de auktoriserade åt erförsäljarna en skyldighet att inte sälja 
varumärken från särskilda konkurrerande leve rantörer. Syftet med detta villkor är 
särskilt att undvika hor isontell samverkan för att uteslu ta vissa varumärken genom att 
skapa en selektiv klubb av varumärken från  ledande leverantörer. Det är osannolikt 
att denna typ av skyldighe t beviljas undantag, om marknadstäckningen för de fem 
största leverantörerna överstiger 50 %, så vida det inte är så  att ingen av de 
leverantörer som ålägger en sådan skyldighet hör till de fem största leverantörerna på 
marknaden. 
183) Utestängningen av andra leverantörer är i regel inget problem så länge andra 
leverantörer kan anlita samma återförsäljare, det vill säga så länge det selektiva distributionssystemet inte kombineras me d avtal om försäljning av ett enda 
varumärke. I fall av ett tätt nätverk av aukt oriserade återförsäljare eller i händelse av 
en kumulativ effekt kan kombinati onen av selektiv distribution och 
konkurrensklausuler innebära en risk för att an dra leverantörer utestängs. I det fallet 
gäller de principer som anges i avsnitt 2.1 av seende avtal om försäljning av ett enda 
varumärke. Om selektiv distribution inte  kombineras med en konkurrensklausul, kan 
avskärmningen av marknaden för konkurrerand e leverantörer fortfarande vara ett 
problem om de fem ledande leverantörerna  inte endast tillämpar rent kvalitativa 
urvalskriterier, utan ålägger sina återförs äljare vissa ytterligare skyldigheter, såsom 
skyldigheten att förbehålla sina produkter ett visst minimiutrymme på hyllorna eller 
säkerställa att återförsäljaren genom förs äljningen av deras produkter uppnår en viss 
minimiandel av återförsäljarens totala omsättning. Det är osannolikt att ett sådant problem uppstår om den marknadsandel so m omfattas av selektiv distribution 
understiger 50 %, eller, om denna marknads täckning överskrids, om de fem största 
leverantörerna har en marknadsandel som inte överstiger 50 %. 
 
SV 62   SV 184) Marknadens mognadsgrad är viktig eftersom förlusten av konkurrens inom 
varumärken och en eventuell utestängning av leverantörer eller återförsäljare kan bli 
ett allvarligt problem på en mogen markna d, men är mindre relevant på en marknad 
med ökande efterfrågan, tekniska förändringar och föränderliga marknadspositioner. 
185) Selektiv distribution kan vara effe ktiv, om den leder till inbesparade 
logistikkostnader tack vare st ordriftsfördelar i fråga om tr ansporter, vilket kan vara 
fallet oberoende av produkternas art (punkt 107 g). En sådan effektivitetsvinst är 
dock ofta endast marginell i system med selektiv distribution. Produktens art är 
mycket relevant när det gäller att lösa ett snålskjutsproblem mellan återförsäljarna 
(punkt 107 a) eller att bidra till att bygga upp en varumärkesimage (punkt 107 i). I 
allmänhet gäller detta i synnerhet nya produkter, komplicerade produkter, produkter 
vilkas egenskaper är svåra att bedöma  innan de konsumerats (produkter som köps 
p.g.a. erfarenhet) eller vilkas egenskaper är svåra att bedöm a till och med efter att de 
konsumerats (produkter som köps p.g.a. tr ovärdighet). Selektiv distribution 
kombinerad med en lokaliseringsklausul so m skyddar en auktoriser ad återförsäljare 
mot att andra auktoriserade återförsäljare öppnar en butik i närheten, kan uppfylla 
villkoren i artikel 101.3 framför allt om ko mbinationen är nödvändig för att skydda 
betydande och avtalsspecifik a investeringar som den aukt oriserade återförsäljaren 
gjort (punkt 107 d). 
186) För att säkerställa att den minst konkurrenshämmande begränsningen väljs är det av 
betydelse att se om samma effektivitetsv inster kan uppnås till en jämförbar kostnad 
exempelvis genom enbart servicekrav. 
187) Exempel på kvantitativ selektiv distribution 
På en marknad för kapitalvaror säljer ma rknadsledaren (varumärke A), som innehar 
en marknadsandel på 35 %, sin produkt t ill slutkonsumenterna genom ett selektivt 
distributionsnät. Det finns flera villkor för tillträde till nätet: Butiken måste anställa 
utbildad personal och tillhandahålla servic e före försäljningen, det måste finnas en 
särskild avdelning i butiken för försäljn ing av ifrågavarande produkt och liknande 
högteknologiprodukter, och det kr ävs att butiken tillhandahåll er ett brett sortiment av 
leverantörens produkter och st äller ut dem på e tt tilltalande sätt. Dessutom begränsas 
antalet återförsäljare som kan beviljas tillträde  till nätet direkt av fastställandet av ett 
högsta antal återförsäljare per antal invånare  i varje region eller tätort. Tillverkare A 
har sex konkurrenter på denna marknad. De största konkurrenterna, B, C och D, har 
marknadsandelar på 25, 15 respektive 10 %, medan övriga tillverkare har mindre 
marknadsandelar. A är den enda tillverkar en som tillämpar selektiv distribution. De 
selektiva distributörerna av varumärke A tillh andahåller alltid ett fåtal konkurrerande 
varumärken. Konkurrerande varumärken säljs dock också allmänt i butiker som inte är medlemmar i A:s selektiva distributionsnä t. Det finns olika distributionskanaler. 
Varumärkena B och C säljs t.ex. i de flesta  av de butiker som A valt ut, men också i 
andra butiker som tillhandahåller service av hög kvalitet samt i stormarknader. Varumärke D säljs i huvudsak i butiker med en hög servicegrad. Den tekniska utvecklingen är förhållandevis snabb på  denna marknad, och de viktigaste 
leverantörerna upprätthåller en hög kvalitet simage för sina produkter genom reklam. 
På denna marknad är täckningsgraden för selektiv distribution 35 %. Konkurrensen 
mellan varumärken påverkas inte direkt  av A:s selektiva distributionssystem. 
Konkurrensen inom varumärken om varu märke A kan minska, men konsumenterna 
 
SV 63   SV kan vända sig till återförsäljare som håller  en låg servicenivå eller låga priser och 
köpa varumärkena B och C, som har en kva litetsimage motsvarande A:s. Dessutom 
har de tillgång till återförsäljare av a ndra märken som håller en hög servicenivå, 
eftersom det inte finns någon begränsning av de auktoriserade återförsäljarnas rätt att 
sälja konkurrerande varumärken, och den kv antitativa begränsningen för antalet 
återförsäljare av varumärke A hindrar in te andra återförsäljare som håller en hög 
servicenivå från att sälja konkurrerande varu märken. I detta fall är det sannolikt att 
villkoren i artikel 101.3 är uppfyllda, dels med tanke på servicekraven och de effektivitetsvinster dessa sannolikt medför, dels med tanke på den begränsade 
effekten på konkurrensen inom varumärken. 
188) Exempel på selektiv distri bution med kumulativa effekter 
På marknaden för en viss sportartikel fi nns det sju tillverkare, vars respektive 
marknadsandelar är 25 %, 20 %, 15 %, 15 %, 10 %, 8 % och 7 %. De fem största 
tillverkarna distribuerar sina produkter genom kvantitativ selektiv distribution, medan de två minsta tillämpar olika typer av distributionssystem , som leder till en 
täckningsgrad i fråga om selek tiv distribution på 85 %. Krit erierna för tillträde till det 
selektiva distributionsnätet är anmärkningsvärt lika hos alla tillverkare: det krävs att 
återförsäljarna har en eller flera vanliga butiker, dessa butiker måste ha utbildad 
personal och tillhandahålla se rvice före försäljning, de  måste ha en särskild 
avdelning för försäljning av artikeln oc h minimiytan för denna avdelning är 
specificerad. Det krävs vidare att butiken saluför ett brett sortiment av varumärket i fråga och ställer ut produkten på ett tillt alande sätt, butiken måste ligga vid ett 
affärsstråk, och försäljningen av denna t yp av artikel måste utgöra minst 30 % av 
butikens totala omsättning. I allmänhet ut ses samma återförsäljare till selektiv 
distributör för alla fem varu märken. De två varumärken som inte använder selektiv 
distribution säljs vanligen via mindre sp ecialiserade återförsäljare med lägre 
servicegrad. Marknaden är  stabil, såväl på utbuds- som efterfrågesidan, och 
varumärkesimagen är stark och pr oduktdifferentieringen stor. De fem 
marknadsledarna har stark varumärkesimag e, som förvärvats genom reklam och 
sponsring, medan de två mindre tillverkarna tillämpar en strategi med billigare 
produkter, utan stark varumärkesimage. 
På denna marknad förvägras allmänna lågpris detaljister och återfö rsäljare som enbart 
säljer på nätet tillträde till de fem ledande  varumärkena. Kravet på att denna typ av 
artikel ska utgöra minst 30 % av  återförsäljarnas verksamhet och kriterierna om hur 
produkten ska ställas ut och regeln om serv ice före försäljning utesluter de flesta 
lågprisdetaljister från nätverket av auktoriserade återförsäljare. Kravet på att återförsäljare ska ha en eller flera van liga butiker innebär att återförsäljare som 
enbart säljer på nätet utestängs från nätv erket. Därför har konsumenterna inget annat 
val än att köpa de fem ledande varumärk ena i butiker med hög servicenivå och höga 
priser. Detta leder till minskad konkurre ns mellan varumärken mellan de fem 
ledande varumärkena. Att de två minsta varumärkena kan köpas i butiker med låg servicenivå och låga priser kompenserar  inte detta, eftersom de fem ledande 
marknadsledarna har en mycket starkare  varumärkesimage. Konkurrensen mellan 
varumärken begränsas också av förekomsten av multipla ensamåterförsäljare. Även om det förekommer en viss grad av konkur rens inom varumärken och antalet 
återförsäljare inte är direkt begränsat, är tillträdeskriterierna tillräckligt stränga för att 
antalet återförsäljare av de fem ledande varumärkena ska förbli litet inom de olika 
områdena. 
 
SV 64   SV Effektivitetsvinsterna med dessa kvantitativa  selektiva distributi onssystem är små. 
Produkten är inte särskilt komplicerad och kräver inte någon särskilt hög servicenivå. 
Om tillverkarna inte kan visa att deras selektiva distributionsnät är förknippat med tydliga effektivitetsvinster, är det trolig t att gruppundantaget må ste återkallas därför 
att dess kumulativa effekter leder till fä rre valmöjligheter och högre priser för 
konsumenten. 
2.5. Franchising 
189) Franchiseavtal innehåller licenser avs eende immateriella rättigheter, särskilt 
varumärkes- och märkesrättigheter och know -how för användning och distribution av 
varor eller tjänster. Förutom licensen avseende immateriella rättigheter tillhandahåller franchisegivaren normalt kommersiellt och tekniskt stöd till franchisetagaren under avtalets löptid. Licen sen och stödet utgör in tegrerade delar av 
den affärsidén som omfattas av franchiseavtalet. Franchisegivaren erhåller normalt ersättning i form av en franchiseavgift  för användningen av affärsidén i fråga. 
Franchising kan möjliggöra för franchisegiv aren att med begränsade investeringar 
etablera ett enhetligt distributionsnät fö r sina produkter. Förutom tillhandahållandet 
av affärsidén innehåller franchiseavtal normalt en kombination av olika vertikala 
begränsningar avseende de distribuerade produkterna, särskilt selektiv distribution 
och/eller konkurrensklausule r och/eller ensamåterförsäljaravtal eller lindrigare 
former av dessa. 
190) Gruppundantagsförordningens tillämplighe t på licensiering av immateriella 
rättigheter som ingår i franchiseavtal behandlas i punkterna 24–46. Vad beträffar 
vertikala begränsningar avseende köp, förs äljning och återförsäljning av varor och 
tjänster enligt ett franchiseavtal, såso m selektiv distribution, konkurrensklausuler 
eller ensamåterförsäljning, är gruppunda ntagsförordningen tillämplig upp till 
tröskelvärdet på 30 % för marknadsandelar
54. Den vägledning som givits i fråga om 
dessa typer av begränsninga r gäller även franchising, me d förbehåll för följande två 
särskilda anmärkningar: 
a) Ju viktigare överföringen av know- how är, desto mer sannolikt är det att 
begränsningarna leder till effektivitetsvinster och/eller är nödvändiga för att skydda berörd know-how och att de ve rtikala begränsningarna uppfyller 
villkoren i artikel 101.3. 
b) En konkurrensklausul som gäller varor eller tjäns ter som köps av 
franchisetagaren faller utanför tillä mpningsområdet för artikel 101.1, om 
klausulen är nödvändig för att upprätth ålla franchisenätets gemensamma 
identitet och rykte. I sådana fall är  konkurrensklausulens varaktighet också 
irrelevant enligt artikel 101.1, så länge den inte har längre varaktighet än själva 
franchiseavtalet. 
191) Exempel på franchising 
En tillverkare har utvecklat ett nytt format fö r försäljning av sötsaker i så kallade fun 
shops där sötsakerna kan färgas på konsumentens begäran. Sötsakstillverkaren har 
                                                
 
54 Se även punkterna 86–95, särskilt punkt 92. 
 
SV 65   SV också utvecklat maskinerna för att färga sötsakerna. Tillverkaren producerar också 
färgvätskorna. Vätskans kva litet och färskhet har avgörande betydelse för 
framställningen av goda sötsaker. Tillverkaren hade framgång med sina sötsaker genom ett antal egna försäljningsställen som alla drevs under samma handelsnamn 
och med likartad image (butikernas utform ning, gemensam reklam osv.). För att öka 
försäljningen lanserade tillverkaren ett fran chisesystem. Franchisetagarna åläggs att 
köpa sötsakerna, vätskorna och färgningsma skinen av tillverka ren, upprätthålla 
samma image och bedriva verksamhet under samma handelsnamn, betala en franchiseavgift, bidra till den gemensam ma reklamen och säkerställa att den 
bruksanvisning som utarbetats av franchi segivaren förblir konfidentiell. Dessutom 
tillåts franchisetagarna att sälja endast i överenskomna lokaler, och endast till 
slutanvändare eller andra franchisetagare och de får inte sälja andra sötsaker. Franchisegivaren är skyldig att inte utse  någon annan franchisetagare och att inte 
själv driva ett försäljningsställe inom  ett visst område som omfattas av ett 
franchiseavtal. Franchisegiv aren är också skyldig att uppdatera och vidareutveckla 
sina produkter, utformningen av butikerna  och bruksanvisningen samt göra dessa 
förbättringar tillgängliga för alla franchis etagare på detaljistnivå. Franchiseavtalen 
ingås för en tioårsperiod. 
Återförsäljare av sötsaker köper in sina sötsaker på en nationell marknad antingen 
hos nationella tillverkare som tillgodoser den nationella smaken eller hos grossister som importerar sötsaker från utländska tillverkare, förutom att de säljer nationella tillverkares produkter. På denna marknad konkurrerar franchisegivarens produkter 
med andra sötsaksvarumärken. Franchisegivar en har en andel på 30 % av marknaden 
för sötsaker som säljs till de taljister. Konkurrens föreko mmer i form av ett antal 
nationella och internationella varumärken, som ibland tillverkas av stora diversifierade livsmedelsföretag. Det finns  många potentiella försäljningsställen för 
sötsaker såsom tobakshandlare, livsmed elsbutiker, cafeterior och särskilda 
sötsaksbutiker. Franchisegivarens andel av marknaden för maskiner för färgning av 
livsmedel understiger 10 %. 
De flesta skyldigheter som ingår i fran chiseavtalen kan anses nödvändiga för att 
skydda immateriella rättigheter eller uppr ätthålla franchisenätets gemensamma 
identitet och rykte och fa ller därför utanför artikel 101.1. Begränsningarna av 
försäljningen (område som omfattas av avta l samt selektiv distribution) utgör ett 
incitament för franchisetagarna a tt investera i färgningsmaskinen och 
franchisekonceptet och bidrar åtminstone  till att upprätthålla den gemensamma 
identiteten även om de inte  är nödvändiga för detta, vilket uppväger förlusten av 
konkurrens inom varumärken. Konkurre nsklausulen som utesluter andra 
sötsaksvarumärken från butikerna under avtalets hela löptid ger franchisegivaren en möjlighet att hålla butikerna likformiga och hindrar konkurrenter från  att dra nytta av 
franchisegivarens handelsnamn. Den leder inte till någon allvarlig utestängning med 
tanke på det stora antalet pot entiella försäljningsställen som står till förfogande för 
andra sötsakstillverkare. Det är sannolikt att de franchiseavtal som denna franchisegivare ingått uppfy ller villkoren för undantag en ligt artikel 101.3 i den mån 
skyldigheterna i avtalen omfattas av artikel 101.1. 
2.6. Exklusiva leverantörsavtal 
192) Till exklusiva leverantörsavtal hör begränsningar som har till huvudsyfte att 
leverantören är skyldig eller uppmuntras att sälja avtalsprodukterna endast eller 
 
SV 66   SV huvudsakligen till en köpare, i allmänhet för ett visst användningsområde. Sådana 
begränsningar kan ha formen av exklusiva leverantörsavtal, som ålägger leverantören 
att sälja endast till en köpare för återfö rsäljning eller ett visst användningsområde, 
men det kan också ske i form av kvantite tsbegränsningar för leverantören, då 
leverantören och köparen kommer överens om incitament som leder till att 
leverantören huvudsakligen koncentrerar sin försäljning till en köpare. Med exklusiv 
leverans av mellanprodukter och tjänster i mellanledet avses ofta leveranser för 
industriella ändamål. 
193) Exklusiva leverantörsavtal undantas med stöd av gruppundantagsförordningen om 
varken leverantörens eller köparens markna dsandel överstiger tröskelvärdet på 30 % 
för marknadsandelar, även i kombination med andra vertikala begränsningar om 
dessa inte är särskilt allvarliga, t.ex. konku rrensklausuler. I återstoden av detta avsnitt 
ges vägledning för bedömningen av exklusiv a leverantörsavtal i enskilda fall där 
tröskelvärdet för marknadsandelar överskrids. 
194) Den största risken för en snedvridni ng av konkurrensen när det gäller exklusiva 
leverantörsavtal består i konkurrenshämma nde avskärmning av andra köpare. Det 
finns en likhet med de eventuella effekt erna av ensamåterförsäljning, särskilt när 
ensamåterförsäljaren blir ensam köpare fö r en hel marknad (se avsnitt 2.2, särskilt 
punkt 156). Köparens marknadsandel på  inköpsmarknaden i det föregående 
marknadsledet är naturligtvis viktig för att bedöma vilka möjligheter köparen har att ålägga leverantören skyldi gheter till exklusiva levera nser som utestänger andra 
köpare från tillgången till leveranser. K öparens betydelse i det efterföljande 
marknadsledet är dock den faktor som avgör om ett konkurrensproblem kan uppstå. 
Om köparen inte har något marknadsinflyta nde i det efterföljande marknadsledet kan 
man inte vänta sig några betydande negativ a effekter för konsumenterna. Negativa 
effekter kan dock uppstå när köparens marknadsandel i det efterföljande 
marknadsledet och i det föregående mar knadsledet på inköpsmarknaden överstiger 
30 %. Om köparens marknadsandel i det fö regående marknadsledet inte överstiger 
30 % kan betydande utestängningseffekter fortfarande uppstå, särskilt om köparens 
marknadsandel i det efterföljande markna dsledet överstiger 30 % och det exklusiva 
leverantörsavtalet gäller e tt visst användningsområde för avtalsprodukterna. Om ett 
företag har en dominerande ställning i de t efterföljande marknadsledet, kan en 
eventuell skyldighet att e ndast eller huvudsakligen leve rera produkterna till den 
dominerande köparen lätt få betyda nde konkurrenshämmande effekter. 
195) Det är inte endast köparens marknadsst ällning i det föregåe nde och efterföljande 
marknadsledet som är viktig utan också i vilken omfattning och hur länge köparen tillämpar skyldigheten till exklusiva leverans er. Ju större andel av leveranserna som 
är bunden och ju längre tid den exklusiva leveransskyldigheten varar, desto mer 
betydande blir sannolikt utestängningen. E xklusiva leverantörsa vtal med kortare 
varaktighet än fem år som ingåtts av före tag som inte har en dominerande ställning, 
förutsätter i allmänhet en avvä gning mellan konkurrensfrämjande och 
konkurrenshämmande effekter, medan avtal med lä ngre löptid än fem år för de flesta 
typer av investeringar inte anses nödvändiga för att uppnå de påstådda effektivitetsvinsterna eller så är effektivit etsvinsterna inte till räckliga för att uppväga 
utestängningseffekterna av sådana långfristiga exkl usiva leverantörsavtal. 
196) De konkurrerande köparnas marknadsställn ing i det föregående marknadsledet är 
viktig, eftersom det är sannolikt att konku rrerande köpare kommer att avskärmas av 
 
SV 67   SV konkurrenshämmande orsaker, dvs. på grund av  ökade kostnader, endast om de är 
betydligt mindre än den avskärmande köparen. Utestängning av konkurrerande 
köpare är inte så sannolik om kon kurrenterna har ett motsvarande 
marknadsinflytande och kan erbj uda leverantören motsvarande 
försäljningsmöjligheter. I ett sådant fall kan avskärmning drabba endast sådana 
potentiella nya aktörer som kanske inte kan säkra leveranser när ett antal stora köpare 
samtliga ingår exklusiva leverantörsavtal med de flesta leverantörerna på marknaden. En sådan kumulativ effekt kan leda  till att gruppundantaget återkallas. 
197) Inträdeshindren på leverantörsnivå är  relevanta för att avgöra om en verklig 
avskärmning föreligger. I den mån det är effektivt för konkurrerande köpare att 
tillhandahålla varorna eller tjänsterna själ va via vertikal integration i föregående 
marknadsled, är det osannolikt att avsk ärmningen är ett verkligt problem. 
Inträdeshindren är do ck ofta betydande. 
198) Leverantörernas utjämnande marknadsmakt är relevant, eftersom stora leverantörer 
inte så lätt låter sig avskärmas från alte rnativa köpare. Utestängning utgör därför en 
risk främst i det fallet att leverantörerna är sv aga och köparna starka. Om 
leverantörerna är starka kan exklusiva le verantörsavtal påträ ffas i kombination med 
avtal med konkurrensklausuler. Kombinationen med konkurrensklausuler 
aktualiserar de regler som utvecklats av seende avtal om försäljning av ett enda 
varumärke. Om avtalsspecifika invester ingar förekommer på båda sidor (hold-up-
problem) kan kombinationen av exklusiv a leverantörsavtal och avtal med 
konkurrensklausuler, dvs. ömsesidig ensamrä tt i avtal om leveranser till industrin, 
ofta vara berättigad, särskilt under den ni vå där en dominerande ställning uppstår. 
199) Slutligen är handelsledet och pro duktens natur relevanta vad utestängningen 
beträffar. Konkurrenshämmande utestängni ng är mindre sannolik i fråga om 
mellanprodukter eller om produkten är homog en. För det första har en utestängd 
tillverkare som använder en viss insatsvara vanligen större flexibilitet när det gäller att tillgodose kundernas efterfrågan än grossi sten eller återförsäljaren har när det 
gäller att tillgodose slutkonsum enternas efterfrågan, för vilka varumärkena kan spela 
en viktig roll. För det andra betyder förlusten av en möjlig leveranskälla mindre för de utestängda köparna i fråga om homogena  produkter än i fråga om en heterogen 
produkt som förekommer i olika sorter och kval iteter. I fråga om slutprodukter i form 
av märkesvaror eller differentierade mellanprodukter och då  inträdeshinder 
förekommer kan exklusiva leverantörsa vtal ge betydande konkurrenshämmande 
effekter, om de konkurrerande köparna är re lativt små jämfört med den utestängande 
köparen i fråga, även om den sistnämnde inte har en dominerande ställning i det efterföljande marknadsledet. 
200) Effektivitetsvinster kan förväntas om  ett hold-up-problem föreligger (punkt 107 d 
och e), och sådana effektivitetsvinster är mer sannolika i fråga om mellanprodukter 
än för slutprodukter. Andra effektivitetsvinst er är mindre sannolika. Det verkar inte 
sannolikt att eventuella stordriftsfördelar inom distributionen (punkt 107 g) motiverar 
exklusiva leverantörsavtal. 
201) Om ett hold-up-problem föreligger oc h framför allt om det förekommer 
stordriftsfördelar inom distributionen, skulle kvantitetsbegränsningar som åläggs leverantören, såsom krav på minimileve ranser, mycket väl kunna utgöra ett mindre 
begränsande alternativ. 
 
SV 68   SV 202) Exempel på exklusiv leverans 
På en marknad för en viss typ av komponenter (marknad för mellanprodukter) 
kommer leverantör A överens med köpare B om att med hjälp av egen know-how 
och betydande investeringar i nya maskiner  och med hjälp av specifikationer som 
tillhandahållits av köpare B utveckla en annan version av komponenten i fråga. 
B måste göra betydande investeringar för att införliva den nya komponenten. Det avtalas att A ska leverera den nya produkten endast till köpare B under en 
femårsperiod från och med den dag då ma rknadsintroduktionen äger rum. B åläggs 
att köpa den nya produkten endast av A under samma femårsperiod. Både A och B 
kan fortsätta att sälja respek tive köpa andra versioner av komponenten på annat håll. 
Köpare B:s marknadsandel i det föregående marknadsledet för komponenter och i det efterföljande marknadsledet för slutpr odukter är 40 %. Komponentleverantörens 
marknadsandel är 35 %. Det finns tv å andra komponentleverantörer med en 
marknadsandel på omkring 20–25 % samt ett antal små leverantörer. 
Med tanke på de betydande investeringarn a är det sannolikt att avtalet uppfyller 
villkoren i artikel 101.3 med hänsyn till e ffektivitetsvinsterna och den begränsade 
utestängningseffekten. Andra köpa re är utestängda från en viss version av en produkt 
som tillhandahålls av en leverantör med en marknadsandel på 35 % och det finns 
andra komponentleverantörer som skulle  kunna utveckla liknande nya produkter. 
Avskärmningen av en del av köpare B:s ef terfrågan från andr a leverantörer är 
begränsad till högst 40 % av marknaden. 
2.7. Förskottsbetalning för tillträde 
203) Förskottsbetalning för tillträde är fast a avgifter som leverantörer betalar till 
återförsäljare inom ramen för en vertikal fö rbindelse i början på en viss period för att 
få tillträde till deras distributionsnät oc h betala för tjänster som detaljisterna 
tillhandahåller leverantör erna. I denna kategori ingår flera metoder, t.ex. 
hyllavgifter
55, s.k. pay-to-stay-avgifter56, betalningar för att få tillgång till en 
distributörs reklamkampanjer osv. Fö rskottsbetalningar undantas enligt 
gruppundantagsförordningen när varken levera ntörens eller köparens marknadsandel 
överstiger 30 %. I återstode n av detta avsnitt ges vägl edning för bedömningen av 
förskottsbetalning för tillträde i enskilda fa ll där tröskelvärdet för marknadsandelar 
överskrids. 
204) Förskottsbetalningar för tillträde kan ibland leda till konkurrenshämmande 
utestängning av andra återförsäljare om så dana betalningar uppmuntrar leverantören 
att sälja sin produkt endast genom en eller ett begränsat antal återförsäljare. En hög 
avgift kan leda till att en leverantör  vill kanalisera en stor del av sin 
försäljningsvolym via denna återförsäljare fö r att täcka kostnaderna för avgiften. I ett 
sådant fall kan förskottsbetalning för tillträde ha samma utestängningseffekt i efterföljande led som ett exklusivt levera ntörsavtal. Bedömningen av denna negativa 
effekt görs i analogi med be dömningen av exklusiva le verantörsavtal (särskilt 
punkterna 194–199).  
                                                
 
55 Fasta avgifter som tillverkare betalar till detaljister för att få tillgång till deras hyllutrymme. 
56 En klumpsumma betalas för att garantera att en befintlig produkt finns på hyllan under ytterligare en 
viss tid. 
 
SV 69   SV 205) I undantagsfall kan förskottsbetaln ing för tillträde också leda till 
konkurrenshämmande utestängning av andra le verantörer om en utbredd användning 
av sådana betalningar höjer inträdeshindren  för små aktörer. Bedömningen av denna 
eventuella negativa effekt görs i analogi med bedömningen av avtal om försäljning 
av ett enda varumärke (s ärskilt punkterna 132–141).  
206) Förutom eventuella utestängningseffekter  kan förskottsbetalning för tillträde också 
minska konkurrensen och underlätta samverkan mellan återförsäljare. 
Förskottsbetalning för tillträde leder sannolikt till en höjning av leverantörens pris för avtalsprodukterna eftersom leverantören måste täcka kostnaderna för förskottsbetalningarna. Högre leverantörspri ser kan minska detal jisternas incitament 
att konkurrera med priset på marknaden i ef terföljande led, medan återförsäljarnas 
vinster ökar till fö ljd av förskottsbetalningarna. En  sådan minskning av konkurrensen 
mellan återförsäljare genom kumulativ användning av förskottsbetalningar för 
tillträde förutsätter i regel att återförsäljningsmar knaden är starkt koncentrerad.  
207) Användning av förskottsbetalningar för till träde kan dock i många fall bidra till en 
effektiv tilldelning av hyllutrymme för nya  produkter. Återförsäljare har ofta mindre 
information än leverantörer om framgångspotentialen för nya produkter som ska 
introduceras på marknaden och därför kan mängden produkter som hålls i lager vara 
lägre än vad som skulle vara optimalt. Fö rskottsbetalning för tillträde kan användas 
för att minska denna asymmetri i informati on mellan leverantörer och återförsäljare 
genom att uttryckligen ge leverantörerna möjlighet att konkurrera om hyllutrymme. Återförsäljaren kan då få en signal om  vilka produkter som kan förväntas bli 
framgångsrika, eftersom en leverantör normalt skulle gå med att på en förskottsbetalning för tillträde om de nne uppskattar att sannolikheten för att 
marknadsintroduktionen av produkten  ska misslyckas är liten. 
208) På grund av den asymmetri i informa tion som nämns i punkt 207 kan leverantörer 
dessutom ha incitament att åka snålskjuts på  återförsäljarens marknadsföringsinsatser 
för att introducera produkter  som ligger under det optimala. Om en produkt inte blir 
framgångsrik kommer återförsäljarna att betala en del av kostnaderna för misslyckandet. Användningen av förskottsbe talning för tillträde kan hindra sådan 
snålskjuts genom att flytta risken för e tt misslyckande tillbaka till leverantörerna, 
vilket skulle bidra till en optimal gr ad av nya produkter som introduceras på 
marknaden. 
2.8. Kategoriförvaltningsavtal 
209) Kategoriförvaltningsavtal är avtal genom vilka återförsäljaren, inom ramen för ett 
återförsäljaravtal, anförtror leverantör en (”kategorikaptenen”) uppgiften att 
marknadsföra en kategori produkter som i a llmänhet inte bara omfattar leverantörens 
produkter utan också konkurrenternas produk ter. Kategorikaptenen kan således 
påverka exempelvis var produkten placeras,  hur den marknadsförs i butiken och 
vilka produkter som väljs till butiken. Ka tegoriförvaltningsavtal undantas enligt 
gruppundantagsförordningen när varken levera ntörens eller köparens marknadsandel 
överstiger 30 %. I återstoden av detta avsnitt ges vägledning för bedömningen av 
kategoriförvaltningsavtal i enskilda fall där tröskelvärdet för marknadsandelar 
överskrids. 
 
SV 70   SV 210) Även om kategoriförvaltni ngsavtal i regel inte är problematiska kan de ibland 
snedvrida konkurrensen mellan levera ntörer och till sist leda till 
konkurrenshämmande utestängning av andra le verantörer, om kategorikaptenen på 
grund av sitt inflytande över återförsäljare ns marknadsföringsbeslut kan begränsa 
eller skada distributionen av konkurrerande leverantörer s produkter. Det kan ofta 
vara så att en återförsäljare saknar intr esse av att begränsa sitt produktutbud, men när 
återförsäljaren också säljer konkurrerande produkter under sitt eget varumärke kan 
det också finnas en drivkraft att utesluta  vissa leverantörer, särskilt sådana som 
levererar mellanprisprodukter. Bedömninge n av en sådan utestängningseffekt i 
föregående led görs i analogi med bedömninge n av avtal om försäljning av ett enda 
varumärke (särskilt punkter na 132–141), och man tar u pp frågor som avtalens 
marknadstäckning, konkurrerande leverantör ers marknadsställning och eventuell 
kumulativ användning av sådana avtal.  
211) Kategoriförvaltningsavtal kan också underl ätta samverkan mellan återförsäljare om 
samma leverantör fungerar som kategorikapte n för alla eller de flesta konkurrerande 
återförsäljarna på en marknad och ge r dessa återförsäljare en gemensam 
referenspunkt för deras marknadsföringsbeslut.  
212) Kategoriförvaltningsavtal kan också unde rlätta samverkan mellan leverantörer 
genom ökade möjligheter att genom deta ljister utbyta käns liga uppgifter om 
marknaden, t.ex. uppgifter om framtida pris sättning, säljfrämjande åtgärder eller 
reklamkampanjer57.  
213) Användning av kategoriförvaltningsavtal ka n dock också leda till effektivitetsvinster. 
Kategoriförvaltningsavtal kan ge återfö rsäljare tillgång till leverantörens 
marknadsexpertis för en viss produktkategori och möjlighet att uppnå stordriftsfördelar eftersom de garanterar att en optimal kvantitet av produkter finns i 
tid direkt på hyllorna. Eftersom kategor iförvaltningsavtal bygge r på kundernas vanor 
kan de leda till nöjdare kunder eftersom efte rfrågan tillgodoses på ett bättre sätt tack 
vare dem. I allmänhet gäller att ju hård are konkurrens mellan varumärken och ju 
lägre byteskostnader för konsumenterna, de sto större är de ekonomiska fördelarna 
med ett kategoriförvaltningsavtal. 
2.9. Kopplingsförbehåll 
214) Kopplingsförbehåll avser situatione r där kunder som köpe r en produkt (den 
”kopplande produkten”) också måste köpa en  annan separat produkt (den ”kopplade 
produkten”) från samma leverantör eller från någon som leverantören har utsett. 
Kopplingsförbehåll kan utgöra ett missbr uk i den mening som avses i artikel 102
58. 
Kopplingsförbehåll kan också utgöra en vertikal begränsning som omfattas av 
artikel 101, om det leder till en skyldighet av  typen avtal om förs äljning av ett enda 
varumärke (se punkterna 129–150) för den kopplade produkten. Endast den 
sistnämnda situationen beha ndlas i dessa riktlinjer. 
                                                 
57 Direkt utbyte av information mellan konkurrenter omfattas inte av gruppundantagsförordningen, se 
artikel 2.4 i den förordningen och punkterna 27 och 28 i dessa riktlinjer. 
58 domstolens dom i mål C-333/94 P, Tetrapak  mot kommissionen , REG 1996, s. I-5951, punkt 37. 
Meddelande från kommissionen – Vägledning om kommissionens prioriteringar vid tillämpningen av 
artikel 82 i EG-fördraget på företags missbruk av dominerande ställning genom utestängande åtgärder, 
EUT C 45, 24.2.2009, s. 7. 
 
SV 71   SV 215) Huruvida produkterna betraktas som sepa rata beror på kundern as efterfrågan. Två 
produkter är separata om ett betydande an tal kunder utan kopplingsförbehåll skulle 
köpa eller skulle ha köpt den kopplande produkten utan att även köpa den kopplade 
produkten från samma leverantör och det därmed vore möjligt att producera båda produkterna var för sig
59. Bevis på att två produkter är separata kan innefatta direkta 
bevis på att kunderna, om de får vä lja, köper den kopplande produkten och den 
kopplade produkten var för sig från olika levera ntörer, eller indirekt a bevis, t.ex. att 
det finns företag på marknaden som är specialiserade på att tillverka eller sälja den kopplade produkten utan den kopplande produkten
60, eller bevis på att företag med 
liten marknadsmakt, särskilt på konkurre nsutsatta marknader, tenderar att inte 
använda sig av kopplingsförbehåll elle r kombinationserbjudanden för sådana 
produkter. Eftersom kunderna t.ex. vill köpa  skor med snören och det inte är 
genomförbart för återförsäljarna att snöra nya  skor med snören som de själva valt, 
har det blivit handelsbruk att skotillverkarn a levererar skor med snören. Att sälja skor 
med skosnören utgör därför inte ett kopplingsförbehåll. 
216) Kopplingsförbehåll kan få konkurrenshämm ande utestängande effekter på den 
kopplade marknaden, den kopplande marknaden eller båda marknaderna samtidigt. 
Utestängningseffekten beror på vilken pro centandel av den totala marknaden för den 
kopplade produkten som omfattas av kopplings förbehåll. I fråga om vad som kan 
betraktas som en betydande avskärmning en ligt artikel 101.1, kan analysen avseende 
avtal om försäljning av ett enda varumärke tillämpas. Kopplingsförbehåll innebär att det finns åtminstone en form av kvantitets begränsningar för köparen i förhållande till 
den kopplade produkten. Om en konkurrenskl ausul dessutom avtalas avseende den 
kopplade produkten ökar det den möjliga utestängningseffekten på marknaden för denna produkt. Kopplingsförbehållet kan le da till mindre konku rrens för kunder som 
är intresserade av att köpa den koppl ade produkten men inte den kopplande 
produkten. Om det inte finns tillräckligt många kunder som enbart köper den kopplade produkten för att försörja leve rantörens konkurrenter på den kopplade 
marknaden kan kopplingsförbehållet leda ti ll att de kunderna får betala högre priser. 
Om den kopplade produkten utgör ett viktigt komplement för köpare av den 
kopplande produkten kan en minskning av anta let alternativa leverantörer av den 
kopplade produkten och därmed en minska d tillgång på den produkten försvåra 
inträdet på den kopplande marknaden. 
217) Kopplingsförbehåll kan också direkt le da till högre priser än  de som råder vid 
normala konkurrensförhållanden, särskilt i följand e tre situationer. För det första, om 
den kopplande och den kopplade produkten i olika delar kan användas som insatsprodukter i en produktionsprocess kan kunderna reagera på en höjning av priset 
på den kopplande produkten genom att öka  efterfrågan på den kopplade produkten 
men minska efterfrågan på den kopplande  produkten. Genom att koppla samman de 
två produkterna kan leverantören försöka undvika att detta sker och kan därmed 
lyckas höja sina priser. För det andra, när kopplingsförbehållet möjliggör prisdiskriminering beroende på hur kunde n använder den kopplande produkten, t.ex. 
koppling av försäljningen av bläckpatroner ti ll försäljningen av kopieringsapparater 
(mätning). För det tredje, när det vid långf ristiga avtal eller vid eftermarknader där 
                                                
 
59 Förstainstansrättens dom i mål T-201/04, Microsoft  mot kommissionen , REG 2007, s. II-3601, 
punkterna 917, 921 och 922. 
60 Förstainstansrättens dom i mål T-30/89, Hilti mot kommissionen , REG 1991, s. II-1439, punkt 67. 
 
SV 72   SV den ursprungliga utrustningen har en lång ersä ttningstid blir sv årt för kunderna att 
bedöma konsekvenserna av kopplingsförbehållet.  
218) Kopplingsförbehåll undantas enligt  gruppundantagsföror dningen när varken 
leverantörens marknadsandel på markna den för den kopplade produkten eller på 
marknaden för den kopplande produkten el ler köparens marknadsandel på de 
relevanta marknaderna i efterföljande le d överstiger 30 %. Det kan kombineras med 
andra vertikala begränsn ingar som inte är särskilt allv arliga begränsningar enligt den 
förordningen, t.ex. konkurrensklausuler, kvant itetsbegränsningar i förhållande till 
den kopplande produkten eller exklusiva inköpsa vtal. I återstoden av detta avsnitt ges 
vägledning för bedömningen av kopplingsfö rbehåll i enskilda fall där tröskelvärdet 
för marknadsandelar överskrids. 
219) Leverantörens marknadsställning på marknaden för den kopplande produkten är 
naturligtvis av central betydels e vid bedömningen av eventuella 
konkurrenshämmande effekter. I allmänhe t åläggs denna typ av avtal av 
leverantören. Leverantörens betydelse på  marknaden för den kopplande produkten är 
det främsta skälet till att det kan vara svårt för en köpare att motsätta sig ett 
kopplingsförbehåll. 
220) Vid bedömningen av leverantörens ma rknadsmakt är det av vikt vilken 
marknadsställning leverantörens konkurrent er har på marknaden för den kopplande 
produkten. Så länge det finns tillräckligt må nga och starka konkurrenter kan det inte 
förväntas uppstå några konkurrenshämma nde effekter, eftersom köparna har 
tillräckligt många alternativ  för att köpa den kopplande produkten utan att köpa den 
kopplade produkten, förutsatt att andra le verantörer inte tillämpar liknande 
kopplingsförbehåll. Förekomsten av inträd eshinder på marknaden för den kopplande 
produkten är dessutom relevant när det gäller  att fastställa vilk en marknadsställning 
leverantören har. Om kopplingsförbehål let kombineras med en konkurrensklausul 
avseende den kopplande produkten förstärker detta leverantörens ställning avsevärt. 
221) Köparmakt är av betydelse eftersom de t inte är lätt att tv inga stora köpare att 
acceptera kopplingsförbehåll utan att ge dem åtminstone en del av eventuella 
effektivitetsvinster. Kopplingsförbehåll so m inte grundar sig på effektivitetsvinster 
utgör därför främst en risk om köpa rna inte har någon betydande köparmakt. 
222) Om det konstateras at t det uppstår märkbara konkurre nshämmande effekter, väcks 
frågan om huruvida villkoren i artikel 101.3 är uppfyllda. Kopplingsförbehåll kan 
bidra till att ge effek tivitetsvinster som uppkommer genom gemensam produktion 
eller distribution. Om den kopplade produkten in te tillverkas av leverantören kan en 
effektivitetsvinst också uppstå genom att le verantören köper in stora kvantiteter av 
denna produkt. För att kopplingsförbehåll ska omfattas av artikel 101.3 måste det 
dock visas att åtminstone delar av kostnadsminskningarna förs över till konsumenterna, vilket normalt inte är falle t när detaljisten regelbundet kan erhålla 
leveranser av samma eller motsvarande produkt er på samma eller bättre villkor än de 
som erbjuds av den leverantör som tillämpar kopplingsförbehållet. En annan effektivitetsvinst kan uppkomma om kopplingsfö rbehållet bidrar till att säkerställa en 
viss enhetlighet och standardisering av kvaliteten (se punkt 107 i). Det måste dock 
visas att de positiva effekterna inte kan uppnås lika effektivt genom att leverantören 
kräver att köparen använder eller återfö rsäljer produkter som har en viss 
minimikvalitet utan att kräva att köparen köper dessa från levera ntören eller någon 
 
SV 73   SV som denne har utsett. De krav som gäller en  viss minimikvalitet skulle normalt inte 
omfattas av artikel 101.1. Om leverantören  av den kopplande produkten ålägger 
köparen att köpa den kopplade produkten av vi ssa leverantörer, till exempel därför 
att det inte möjligt att utarbeta minimikrav vad gäller kvalitet, kan detta falla utanför artikel 101.1, särskilt om leverantören av den koppla nde produkten inte har någon 
direkt (ekonomisk) nytta av att utse le verantörerna av den kopplade produkten. 
2.10. Begränsning av åt erförsäljningspriset 
223) Som förklaras i avsnitt III.3 betrakta s prisbindning, dvs. avta l eller samordnade 
förfaranden som direkt eller i ndirekt syftar till att fastställa ett fast eller lägsta 
återförsäljningspris eller en fast eller lägsta prisnivå som köparen ska iaktta, som en särskilt allvarlig begränsning. Om ett avta l innehåller prisbindning presumeras det att 
avtalet begränsar konkurrensen och därmed omfattas av artikel 101.1. Det ger också 
upphov till en presumtion om att avtalet sannolikt inte uppfyller villkoren i artikel 101.3 och att gruppundantaget därför inte är tillämpligt. Företagen har dock 
möjlighet att i ett enskilt ärende göra gälland e att det rör sig om effektivitetsvinster i 
enlighet med artikel 101.3. Det åligger parterna  att visa att det är sannolikt att det 
leder till effektivitetsvinster om prisbindning införs i deras avtal och att villkoren i 
artikel 101.3 är uppfyllda. Därefter ankommer det på kommissionen att konkret 
bedöma de sannolika negativa effekterna för konkurrensen och konsumenterna innan den beslutar om huruvida villkor en i artikel 101.3 är uppfyllda. 
224) Prisbindning kan begränsa konkurrensen  på många sätt. För det första kan 
prisbindning underlätta samverkan me llan leverantörer genom att öka 
pristransparensen på marknaden, vilket gör det lättare att upptäcka om en leverantör 
genom att sänka sitt pris avviker från den jämvikt som uppnåtts genom samverkan. Prisbindning minskar också leverantören s drivkraft att sänka  sitt pris till 
återförsäljarna, eftersom det fasta åt erförsäljningspriset kommer att hindra 
leverantören från att dra nytta av ökad försä ljning. En sådan negativ effekt är särskilt 
sannolik om det finns en tendens till samordning på marknaden, till exempel om 
tillverkarna bildar ett starkt oligopol och om en betydande del av marknaden 
omfattas av prisbindningsavtal För det andra kan prisbindning också underlätta 
samverkan mellan köparna, dvs. i återförsäl jarledet, genom att sätta priskonkurrensen 
inom varumärken ur spel. Starka eller vä lorganiserade återförsäljare skulle kunna 
tvinga eller övertyga en eller flera leverantörer att fastställa sina 
återförsäljningspriser över den nivå som råder vid normala konkurrensförhållanden 
och på så sätt hjälpa dem att nå eller stabilisera den jämv ikt som uppnåtts genom 
samverkan. Denna förlust av priskonkurre ns är särskilt problematisk om 
prisbindningen har initierats av köparna, vars kollektiva horisontella intressen kan 
förväntas ha negativa följder för konsument erna. För det tredje kan prisbindning mer 
i allmänhet mjuka upp konkurrensen mellan till verkare och/eller me llan detaljister, 
särskilt när tillverkarna använder samma åt erförsäljare för att distribuera sina 
produkter och alla eller många av dem tillämp ar prisbindning. För det fjärde kommer 
den omedelbara effekten av prisbindning att vara att alla eller vissa återförsäljare 
hindras från att sänka sina försäljningspr iser för det varumärket. Med andra ord, den 
direkta följden av prisbindning är en pr ishöjning. För det femte kan prisbindning 
minska marginalpressen för tillverkar en, särskilt när tillverkaren har ett 
åtagandeproblem, dvs. när det ligger i tillver karens intresse att sänka priset till 
efterföljande återförsäljare. I en sådan situation kan tillverkaren föredra att gå med på prisbindning för att få hjälp att åta sig att inte sänka priset till efterföljande 
 
SV 74   SV återförsäljare och för att minska sin egen  marginalpress. För det sjätte kan en 
tillverkare med marknadsmakt använda  prisbindning för att utestänga mindre 
konkurrenter från marknaden. Den ökade marginal som prisbindning kan ge 
återförsäljare kan föranleda dem att gynna ett visst varumärke framför konkurrerande 
varumärken när de ger rådgivning till kundern a, även om det inte ligger i kundernas 
intresse, eller föranleda dem att inte  sälja dessa konkurrerande varumärken 
överhuvudtaget. Slutligen kan prisbindning minska dynamiken och innovationen i 
återförsäljarledet.  Genom att hindra priskonkurrens me llan olika återförsäljare kan 
prisbindning hindra effektivare detaljister fr ån att gå in på marknaden eller uppnå 
tillräcklig försäljningsvolym med hjälp av låga priser. Prisbindning kan också hindra 
distributionsformat som bygger på låga priser , såsom lågpriskedjor, från att gå in på 
marknaden och utvidga sin verksamhet. 
225) Förutom att begränsa konkurrensen kan prisbindning också, särskilt om den är 
leverantörsstyrd, leda till effektivitet svinster som kommer att bedömas enligt 
artikel 101.3. Framför allt gäller att om en tillverkare introducerar en ny produkt kan 
prisbindning vara till hjälp under intr oduktionsperioden då efterfrågan ska ökas 
genom att uppmuntra återförsäljarna att bätt re beakta tillverkarens intresse av att 
främja försäljningen av sin produkt. Pris bindning kan ge återförsäljarna de medel 
som krävs för att öka säljinsatserna, och om återförsäljarna på denna marknad utsätts för konkurrens kan det få dem att öka den totala efterfrågan på produkten och göra lanseringen av produkten till en fram gång, till fördel även  för konsumenterna
61. På 
samma sätt kan fasta återförsäljningspriser oc h inte bara högsta återförsäljningspriser 
vara nödvändiga för att i ett fran chisingsystem eller annat liknande 
distributionssystem som bygger på ett enhet ligt distributionsformat organisera en 
samordnad kortvarig lågpriskampanj (oftas t 2–6 veckor) som också kommer att vara 
till fördel för konsumenterna. I vissa s ituationer kan den extra marginal som 
prisbindningen ger göra det möjligt för detaljister att tillhandahålla (kompletterande) service före försäljning, särskilt i frå ga om komplicerade produkter och produkter 
som man har erfarenhet av. Om tillräckligt  många kunder utnyttjar sådana tjänster 
när de väljer produkt men sedan köper produkten  till ett lägre pris hos detaljister som 
inte tillhandahåller sådana tjänster (och dä rför inte har dessa kostnader) är det möjligt 
att detaljister som håller en hög servicenivå inskrä nker eller upphör med dessa 
tjänster, som främjar efterfrågan på levera ntörens produkt. Prisbindn ing kan bidra till 
att hindra sådan snålskjuts i återförsäljarledet. När parterna visar att samtliga villkor i artikel 101.3 är uppfyllda måste de ocks å på ett övertygande sätt visa att 
prisbindningsavtalet inte bara kan förväntas vara ett sätt utan också en sporre att 
övervinna eventuell snålskjuts mellan deta ljister avseende dessa tjänster och att 
service före försäljning på det hela taget är till fördel för konsumenterna. 
226) Rekommendationer om ett återförsäljningspris  till en återförsäljare eller krav på att 
återförsäljaren iakttar ett högsta återförsäljningspris omfattas av 
gruppundantagsförordningen om varken levera ntörens eller köparens marknadsandel 
överstiger tröskelvärdet på 30 %, under förutsät tning att det inte är fråga om ett fast 
eller lägsta försäljningspris som har si n grund i att någon av pa rterna utövar press 
eller erbjuder förmåner. I återstoden av de tta avsnitt ges vägledning för bedömningen 
                                                
 
61 Under förutsättning att det inte är praktiskt för leve rantören att genom avtal ålägga alla köpare krav på 
marknadsföring före försäljningen (se även punkt 107 a). 
 
SV 75   SV av högsta eller rekommenderade priser i fa ll där tröskelvärdet för marknadsandelar 
överskrids. 
227) De konkurrenshämmande e ffekter som högsta och rekom menderade priser kan ge 
upphov till är att de kommer att fungera som ri ktmärke för återförsäljarna så att de 
flesta eller alla tillämpar det priset och/eller att högsta  eller rekommenderade priser 
kan minska konkurrensen eller underlät ta samverkan mellan leverantörer. 
228) En viktig faktor vid be dömningen av eventuella konkur renshämmande effekter av 
högsta eller rekommenderade återförs äljningspriser är  leverantörens 
marknadsställning. Ju starkare marknadsstä llning, desto större är risken för att ett 
högsta eller rekommenderat åter försäljningspris leder till att återförsäljarna tillämpar 
den prisnivån mer eller mindre enhetlig t eftersom de kan använda den som 
riktmärke. De kan ha svårt att avvika från det pris som de uppfattar som det 
återförsäljningspris som föredras av en  så viktig leverantör på marknaden.  
229) Om det konstateras att högsta eller re kommenderade återförsäljningspriser har 
märkbara konkurrenshämmande effekter, väck s frågan om ett eventuellt undantag 
enligt artikel 101.3. För högsta återförsäljnings priser kan den effektivitetsvinst som 
beskrivs i punkt 107 f (att undv ika dubbel marginalisering) va ra särskilt relevant. Ett 
högsta återförsäljningspris kan också bidra till att garantera att varumärket i fråga 
konkurrerar mer effektivt med andra varumärken, även egna varumärken, som återförsäljs av samma återförsäljare.