SV Europeiska unionens officiella tidning C 303/64

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Mer hållbara livsmedelssystem

(förberedande yttrande)

(2016/C 303/08)

Föredragande: Mindaugas MACIULEVIČIUS

Den 16 december 2015 beslutade det kommande nederländska ordförandeskapet i Europeiska unionens råd att i enlighet med artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

Mer hållbara livsmedelssystem

(förberedande yttrande).

Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 11 maj 2016.

Vid sin 517:e plenarsession den 25 och 26 maj 2016 (sammanträdet den 26 maj 2016) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 152 röster för, 1 röst emot och 1 nedlagd röst.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK inser det brådskande behovet av att komma till rätta med de många ekonomiska, miljömässiga och sociala följderna av produktionen och konsumtionen av livsmedel, och uppmanar Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att utveckla en tydlig EU-politik och genomförandeplan för att bygga ett hållbart, motståndskraftigt, hälsosamt, rättvist och klimatvänligt livsmedelssystem som uppmuntrar samarbete och ömsesidig förståelse mellan alla intressenter längs livsmedelskedjan. Bättre samstämmighet och integrering av livsmedelsrelaterade politiska mål och instrument (t.ex. jordbruk, miljö, hälsa, klimat, sysselsättning osv.) måste garanteras med hänsyn till den hållbara utvecklingens tre pelare.

1.2 Det finns ett stort behov av att gå över till mer hållbara livsmedelssystem som omfattar alla led från produktion till konsumtion. Producenter måste odla mer livsmedel samtidigt som miljöpåverkan måste minska och konsumenter måste uppmuntras att ställa om till nyttig och hälsosam kost med lägre koldioxidavtryck. EU bör öka sina insatser för att genomföra FN:s mål för hållbar utveckling eftersom de utgör en viktig ram för gemensamma åtgärder för att föda världen på ett hållbart sätt till år 2030.

1.3 EESK inser att inget livsmedelsproduktionssystem ensamt kan föda vår planet på ett säkert sätt, men en kombination av olika konventionella, innovativa och agroekologiska metoder skulle kunna bidra till en bättre hantering av de konsekvenser för miljön och klimatet som de nuvarande livsmedelsproduktionssystemen har gett upphov till. En blandning av precisionsjordbruk, som innebär en vidareutveckling av IKT- och satellitsystem, och agroekologi skulle kunna komplettera konventionella jordbruk genom att tillhandahålla en uppsättning principer och metoder som syftar till att stärka hållbar utveckling i jordbrukssystem, t.ex. bättre användning av biomassa, bättre lagring och mobilisering av biomassa, säkrande av gynnsamma jordmånsförhållanden, främjande av diversifiering av grödor och minskad användning av bekämpningsmedel. Ett fortsatt främjande av slutna jordbruksmodeller kan leda till ett jordbruk som är fritt från fossila bränslen. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken har infört en kombination av åtgärder (miljöanpassning, miljö- och klimatprogram för jordbruket osv.) som kan ses som ett steg i rätt riktning.

1.4 Stabila och rimliga inkomster för alla aktörer längs livsmedelskedjan krävs för att säkerställa hållbara och stabila fortsatta investeringar i jordbruks- och miljöteknik samt klimatvänlig teknik.

1.5 Förebyggande och minskning av livsmedelsavfall är ett gemensamt ansvar för alla aktörer i livsmedelskedjan. EESK välkomnar kommissionens plan inom ramen för paketet om cirkulär ekonomi för att skapa en plattform för intressenter som ska hjälpa till att utforma nödvändiga åtgärder och sprida bästa praxis om förebyggande och minskning av livsmedelsavfall. EESK uppmanar kommissionen att undersöka hur hierarkin för livsmedelsanvändning tillämpas i praktiken i medlemsstaterna, bland annat när det gäller ekonomiska incitament som kan ge blandade signaler till näringslivet. EESK stöder en effektiv tillämpning av avfallshierarkin och efterlyser dessutom en översyn av förordning (EG) nr 1069/2009 så att produkter som inte är tjänliga som livsmedel kan användas som djurfoder, där det är säkert att göra så.

1.6 Hållbara kostval måste främjas genom att öka deras tillgänglighet och åtkomst för konsumenterna. Konsumtion av hållbara livsmedel bör uppmuntras genom att man skapar större marknadsefterfrågan via miljöanpassad offentlig upphandling eller andra metoder. EESK uppmanar medlemsstaterna att revidera sina nationella kostråd för att beakta den hållbara utvecklingen och stödja livsmedelsundervisning i läroplanerna. EU bör också främja utvecklingen av ursprungsmärkning, märkningar som tydligt stöder hållbarhetsaspekten för livsmedel och visuella reklamkampanjer för hälsosammare livsmedel och en hälsosammare kost i hela EU.

1.7 EU:s politik bör, i kombination med särskilda forsknings- och innovationsprogram och ekonomiska incitament till livsmedelsproducenter, ha följande syften: — Främja en gradvis övergång till jordbruksmodeller som är fria från fossila bränslen. — Stödja en effektivare användning av resurser, däribland mark, vatten och näringsämnen genom hela produktionssystemet.

1.8 En övergång till hållbara livsmedelssystem kräver en heltäckande livsmedelspolitik, som är integrerad i en bred bioekonomistrategi, inte enbart en jordbrukspolitik. För att tackla de inbördes sammankopplade utmaningar som framhålls i detta yttrande krävs, snarare än ett deltagande i en polariserande diskussion, ett tvärvetenskapligt tänkande som kan föra samman kommissionens olika generaldirektorat, ett flertal ministerier och institutioner i medlemsstaterna, tillsammans med lokala och regionala myndigheter och intressenter i livsmedelssystemen. EESK hoppas att det ömsesidiga beroendet mellan produktionen och konsumtionen av livsmedel ska erkännas och att en lämplig europeisk politisk strategi som inbegriper olika privata initiativ ska tas fram för att hitta vägar mot hållbar utveckling, hälsa och motståndskraft. Den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken kommer emellertid också att spela en viktig roll i EU i framtiden.

2. Inledning

2.1 På begäran av det nederländska EU-ordförandeskapet utarbetar EESK detta yttrande i syfte att belysa det civila samhällets växande oro över de miljömässiga, hälsomässiga, ekonomiska och sociala konsekvenserna av produktionen och konsumtionen av livsmedel samt de utmaningar det innebär att föda jordens växande befolkning i en värld med begränsade resurser. Livsmedel är en central del i alla våra samhällen. Det är både beroende av och har effekter på naturresurserna, påverkar folkhälsan och spelar en betydelsefull roll i den europeiska ekonomin då det utgör unionens största sektor i fråga om sysselsättning och bidrag till BNP.

2.2 Enligt högnivåpanelen bestående av experter på livsmedelssäkerhet och näringslära i kommittén för globalt tryggad livsmedelsförsörjning, definieras ett hållbart livsmedelssystem som ett livsmedelssystem som bidrar till tryggad livsmedelsförsörjning och näring åt alla på ett sådant sätt att man inte äventyrar de ekonomiska, sociala och miljömässiga grunderna för en trygg livsmedelsförsörjning och tillräcklig näring för framtida generationer (1). Övergången till mer motståndskraftiga och hållbara livsmedelssystem berör därför alla sammankopplade och besläktade verksamheter som handlar om att producera, bearbeta, transportera, lagra, marknadsföra och konsumera livsmedel. De globala konsumtionstrendernas roll som en drivande faktor för hur livsmedel produceras och vilka typer av livsmedel som produceras, erkänns också.

2.3 EESK kommer att behandla frågan om hållbara livsmedelssystem på ett övergripande sätt och huvudsakligen fokusera på EU, även om yttre följder också kommer att beaktas eftersom EU är den största exportören och importören av jordbruks- och livsmedelsprodukter globalt sett.

2.4 Ett meddelande om hållbara livsmedel väntades 2014, men drogs senare tillbaka från kommissionens arbetsprogram. I EU-handlingsplanen för den cirkulära ekonomin från december 2015 togs några av dessa frågor upp och en minskning av livsmedelsavfallet ingick som en huvudprioritering, vilket speglar EU:s och medlemsstaternas åtagande med koppling till FN:s mål för hållbar utveckling för år 2030 om att halvera livsmedelsavfallet per capita i detaljist- och konsumentledet och minska livsmedelsförluster längs produktions- och distributionskedjor (FN:s mål för hållbar utveckling, 12.3).

3. Viktiga utmaningar med nuvarande livsmedelssystem

3.1 FN:s internationella resurspanel konstaterar att livsmedelsproduktionen har störst miljöpåverkan av alla sektorer när det gäller resursanvändning på global nivå (2) – i EU är dock påverkan mycket lägre. Livsmedelssystemen använder många naturresurser däribland mark, jord, vatten och fosfor samt energi för produktion av kvävegödsel, bearbetning, förpackning, transport och kylning. Föga förvånande påverkar produktionen därför även miljön på global nivå, bland annat genom en förlust av biologisk mångfald, avskogning, markförstöring, vatten- och luftföroreningar och utsläpp av växthusgaser. Den fortsatta förlusten av biologisk mångfald på jordbruksnivå är fortfarande ett allvarligt bekymmer (3). En majoritet av fisket runtom i världen är antingen fullt utnyttjat eller överutnyttjat. Det är därför nödvändigt att förvalta alla dessa resurser på ett effektivt och hållbart sätt för att säkerställa en fortsatt tillgång till hälsosamma och prisvärda livsmedel.

3.2 Globalt sett går en tredjedel av all mat som produceras för att användas som livsmedel förlorad eller slängs, vilket motsvarar upp till 1,6 miljarder ton mat som ger upphov till 8 % av världens utsläpp av växthusgaser (4). Produktionen av livsmedel som inte äts upp står för mer än 20 % av det globala trycket på den biologiska mångfalden och förbrukar nära 30 % av all jordbruksmark i världen.

3.3 Varje år slängs omkring 100 miljoner ton livsmedel (5) i EU, ett svinn som beräknas öka med 20 % fram till 2020 om inga förebyggande åtgärder vidtas. Livsmedelsavfall i Europa genereras i hela kedjan, med en koncentration i hushållen där det uppskattas till 46 % (6). Det bör noteras att detaljhandels- och tillverkningssektorn har gjort betydande insatser för att förbättra förebyggandet och minskningen av livsmedelsavfall under de senaste åren. Insatser för att öka hållbarheten i produktions- och distributionskedjan ter sig meningslösa om inte kraftfulla åtgärder vidtas för att minska svinnet.

3.4 Väldigt lite är i dagsläget känt om livsmedelsförluster och livsmedelsavfallsgenerering på jordbruksnivå (7). Livsmedelsförluster och livsmedelsavfall kan till exempel uppstå till följd av bristande modernisering på vissa gårdar, avbeställningar och svängningar i råvarupriser, vilket resulterar i att skördar plöjs ner när det inte är ekonomiskt lönsamt att skörda (men detta har åtminstone en positiv miljöpåverkan eftersom det bidrar till att öka halten av organiskt material i jorden) eller dumpning och kompostering av livsmedel som inte kan säljas. En annan betydande utmaning som kommer att bli allt viktigare är klimatförändringarnas stora påverkan på vädret, samt eventuella sjukdomsutbrott. Om vi tar med denna påverkan i beräkningen finns det en hel del som kan betraktas som livsmedelsavfall varje år. Jämfört med resten av världen har EU arbetat mycket aktivt med att lösa problemet och bör därför stödja spridningen av exempel på god praxis och know-how på området.

3.5 Livsmedelssystemen är en av orsakerna till klimatförändringarna, och de kommer i sin tur att påverkas avsevärt av dem (8). Klimatförändringarna kommer att påverka tillgången på grundläggande naturresurser (vatten, jord) vilket leder till kraftigt förändrade förutsättningar för livsmedelsproduktionen och industriproduktionen i vissa områden (9). Extrema klimatförhållanden såsom översvämningar, torka, bränder och hård vind, och även den fortsatta klimatrelaterade spridningen av växt- och djursjukdomar, påverkar redan livsmedelsproduktionen och kommer att göra det ännu mer i framtiden.

3.6 Näringsbrist existerar idag parallellt med följderna av ett överflöd av livsmedel i vissa delar av världen. Runt 795 miljoner människor svälter medan antalet människor med övervikt eller fetma uppgår till drygt 1,4 miljard vuxna i hela världen, motsvarande cirka 30 % av den totala vuxna befolkningen. Samtidigt ökar fetmarelaterade hälsotillstånd snabbt i både utvecklingsländer och utvecklade länder (10). Siffrorna pekar på en djup obalans i hur livsmedel produceras, distribueras och konsumeras. Befolkningstillväxten och en förväntad ökning av den globala köttkonsumtionen med 82 % fram till 2050, kommer att förvärra båda problemen (11). I takt med att länder runtom i världen genomgått urbanisering och ekonomisk tillväxt under de senaste 20 åren har en näringsmässig övergång skett, som förändrar förutsättningarna för produktionen och konsumtionen av livsmedel. Över hela världen består folks matvanor allt mer av sammansatta produkter, mer kött och mejeriprodukter, mer socker och drycker som innehåller socker (12). Samtidigt lever allt fler människor stillasittande liv vilket bidrar till en brist på fysisk aktivitet.

3.7 Boskap utgör en viktig och oundgänglig del i livsmedelssystemen som källa till högvärdigt protein och andra näringsämnen som vitaminer och mineraler. Boskap spelar också en betydande roll i näringscyklerna både på gårdar och på regional nivå och för skyddet av ett öppet och diversifierat landskap, permanent gräsmark, delvis naturliga livsmiljöer samt bevarandet av den biologiska mångfalden. De ger också människor inkomster, tillgångar och möjligheter att försörja sig. Samtidigt har EU också mycket jordbruksmark som i praktiken endast är lämplig för bete. Under de senaste 50 åren har vi dock sett en mer än fyrfaldig ökning av den globala kött- och äggproduktionen, samtidigt som mjölkproduktionen mer än fördubblats. Under samma period har jordens befolkning globalt sett bara blivit två gånger större (13). Det bör noteras att efterfrågans natur också har ändrats och att ökningen i kött, mjölk- och äggproduktion är kopplad till ökade inkomster, medan priserna har förblivit låga.

3.8 Om man beaktar växtbaserade livsmedel som odlats för människor, växtbaserat djurfoder som odlats för boskap och växtbaserade livsmedelsgrödor som används som utsäde och för industriella ändamål såsom biobränslen, producerar världen för närvarande en och en halv gånger mer mat än vad som behövs för att föda dagens befolkning, vilket sannolikt är tillräckligt för att föda befolkningen år 2050. Dagens nivåer av globalt livsmedelsavfall och produktionen av djurfoder för att upprätthålla den växande köttkonsumtionen leder dock till att livsmedelsproduktionen måste öka markant. För att kunna föda världen på ett hållbart sätt även efter 2050 krävs en kombination av produktivitets- och optimeringsvinster på befintlig jordbruksmark och i fiskerinäringen, som är förenlig med miljömässig stabilitet och kvalitet, säkerhet och hälsa på arbetsplatsen samt social rättvisa, utöver en omställning till en hållbar kosthållning och en varaktig minskning av livsmedelsförluster och livsmedelsavfall.

3.9 Stigande priser på jordbruksprodukter och insatsvaror i jordbruket och prisvolatilitet under det senaste årtiondet har inneburit en utmaning för livsmedelsförsörjningen och livsmedelssystemets tålighet och samtidigt väckt allvarliga farhågor hos både konsumenter och producenter. Å ena sidan har höga slutpriser inte resulterat i högre inkomster för livsmedelsproducenter – tvärtom har dessa minskat eller stagnerat, vilket innebär att arbetsfaktorn pressas neråt och att inkomststabiliteten äventyras för alla aktörer. Å andra sidan har den ekonomiska krisen urholkat konsumenternas köpkraft. Stabila och rimliga inkomster för alla aktörer längs livsmedelskedjan krävs för att säkerställa hållbara och stabila fortsatta investeringar i jordbruks- och miljöteknik samt klimatvänlig teknik.

3.10 Den senaste tidens utveckling på jordbruksmarknaderna, särskilt inom mejerisektorn, visar tydligt att sådana obalanser kan finnas, där orsaken inte bara är ett överskott på marknaden utan också politiskt genomdrivna förbud på tidigare exportmarknader. Stabilitet i framtiden kommer till stor del att bero på försörjningsbasens motståndskraft mot chocker, varav klimatförändringar är den mest framträdande. Diversifiering av jordbruk, innovativ finansiering, inkomstförsäkringssystem och andra innovativa marknadsförvaltningsverktyg som ger skydd från klimat- och marknadsstörningar bör starkt främjas av EU:s politik.

3.11 De sociala effekterna och omfördelningseffekterna av livsmedelspriserna behöver granskas ur både ett producent- och kundperspektiv. Många konsumenter har i dag inte råd att betala för livsmedel av högsta kvalitet. Under de senaste åren har maktförhållandena i livsmedelskedjan förändrats vilket har lett till en progressiv koncentration av livsmedelstillverkare och återförsäljare på marknaden och därmed till en förändrad förhandlingsstyrka, mestadels till fördel för detaljhandeln och till nackdel för primärproducenterna. EESK kommer att behandla denna fråga i ett separat yttrande om en rättvisare livsmedelskedja.

3.12 Medan tyngdpunkten för världshandeln alltmer förskjuts mot bilaterala och storregionala förhandlingar, på grund av att WTO:s Doharunda inte har kunnat slutföras, är det mycket viktigt att konsekvenserna för miljön och klimatet, kvaliteten på livsmedel och hälsonormerna, de bredare sanitära och fytosanitära standarderna och även produktionsprocessen (det ”industriella ekosystem” där produktionen, arbetsförhållandena och den kulturella kontexten med avseende på produktionen och arbetsmarknadsrelationerna kommer till praktiskt uttryck) beaktas fullt ut. För EU är det avgörande att alla eventuella omlokaliseringar av livsmedelsproduktionen till tredjeländer undviks där den enda eller huvudsakliga orsaken är att den rättsliga grunden för livsmedelsproduktion inte ställer lika höga krav som den i EU. EU-politiken har en viktig roll att spela i världen när det gäller att främja en säker och hälsosam produktion av livsmedel och förbjuda all import av livsmedel som inte uppfyller sanitära och fytosanitära standarder eller EU:s normer för livsmedelssäkerhet.

3.13 I 140 år har producentkooperativ tydligt visat att de är mer motståndskraftiga mot störningar på jordbruksmarknaderna och bidrar till att motverka utlokalisering av livsmedelsproduktion. Det är därför avgörande att fortsättningsvis, med ännu större kraft, främja ett sektors- och regionsinriktat samarbete mellan producenter och kooperativ, särskilt små sådana. Framför allt bör särskilt fokus ligga på sektorer och regioner där samarbete förekommer i mindre omfattning.

4. Viktiga insatsområden för en övergång till mer hållbara livsmedelssystem

Främja en mer resurseffektiv och klimatsäker livsmedelsproduktion

4.1 En minskning av miljöpåverkan från jordbruk, vattenbruk och fiske, inklusive växthusgasutsläpp, kräver förändringar i sättet som livsmedel produceras. Mer hållbara metoder måste tas i bruk för att stoppa utarmningen av naturresurser, anpassa produktionen till klimatförändringarna och lindra effekterna av dessa. Åtskilliga åtgärder kan gynna produktiviteten och samtidigt öka miljöhållbarheten och motståndskraften mot klimatförändringar, såsom en ökning av mångfalden av växtsorter och djurarter, förbättring av nötkreatursstammen genom avel, växtförädling, en förbättring av jordbruksekosystemens och vattenvårdens funktionalitet, främjande och utnyttjande av forskning och innovation, optimerade markfunktioner, underlättad kunskapsöverföring och utbildning samt främjande av tekniska förändringar genom investeringsstöd. Ytterligare utveckling av EU:s satellitsystem och stora databaser bör främjas i syfte att möjliggöra tidig upptäckt och förebyggande eller beredskap för extrema väderförhållanden och olika sjukdomar. Precisionsjordbruk bör också främjas.

4.2 Det är även viktigt att bevara modellen med familjejordbruk i Europa, vilket innebär att generationsskiften på gårdarna måste främjas för att hantera situationen i fråga om den åldrande befolkningen. Detta skulle få positiva effekter på skapandet av sysselsättning på landsbygden. Det är också viktigt att kunna upprätthålla en diversifierad jordbruksproduktion i alla regioner i EU. Missgynnade jordbruksregioner bör ägnas särskild uppmärksamhet. Olika typer av gårdar bör erkännas och särskilda målinriktade verktyg bör inrättas för detta ändamål.

4.3 Under de senaste åren har omorganisationer i livsmedelskedjan genomförts med målet att på nytt sammanföra producenter och konsumenter och omlokalisera jordbruks- och livsmedelsproduktionen. Bland dessa ingår jordbruk med stöd från lokalsamhället, korta leveranskedjor, alternativa livsmedelsnätverk, lokala jordbrukssystem och direktförsäljning. Även om sektorn är relativt liten bör den främjas ytterligare eftersom den har mycket positiva effekter på försäljningen av färska, hälsosamma, lokalproducerade livsmedel av hög kvalitet med både sociala och ekonomiska positiva effekter. Små och medelstora företag är också viktiga aktörer på området. Tätortskommunernas specifika roll bör betonas, eftersom man bör införa nödvändig infrastruktur och göra lämpliga investeringar i städerna för att underlätta producenternas direktförsäljning. Bästa praxis inom den privata sektorn bör också uppmuntras, t.ex. när sådan infrastruktur skapas på privat initiativ av lokala köpcentrum.

4.4 För att stimulera en mer resurseffektiv livsmedelsproduktion infördes i samband med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken en kombination av åtgärder, däribland obligatorisk miljöanpassning, miljöprogram för jordbruket och ett brett stöd från systemet för jordbruksrådgivning och tillämpad forskning, för att ta itu med utmaningarna i fråga om trygg livsmedelsförsörjning, klimatförändringar och hållbar förvaltning av naturresurser samtidigt som man ser efter landsbygden och håller landsbygdsekonomin levande. Detta kan betraktas som ett stort steg i rätt riktning, men likväl kan dess genomförande förbättras ytterligare både i fråga om onödig byråkrati och möjliga vinster.

4.5 När det gäller fiskerikedjan är det viktigt att se till att det finns en balans mellan hälsa och hållbarhet då det är hälsosamt att konsumera fisk men alltför stora påfrestningar på fisket ofta strider helt mot ekologisk hållbarhet. Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, som genomfördes 2013, bör bidra till en mer effektiv användning av fiskresurserna, särskilt genom det obligatoriska målet om maximal hållbar avkastning för alla europeiska fiskbestånd. Det är också viktigt med en hållbar utveckling av vattenbruksmodeller till havs och i inlandet.

Främja förebyggande och minskning av livsmedelsavfall längs livsmedelskedjan

4.6 I paketet för cirkulär ekonomi fastställs EU:s och dess medlemsstaters åtagande att uppfylla mål 12.3 i FN:s mål för hållbar utveckling om att halvera livsmedelsavfallet till 2030. För att stödja genomförandet av detta mål bör livsmedelshierarkin vara en vägledande princip i förvaltningen av livsmedelsresurserna, och ekonomiska incitament bör stödja detta i all relevant EU-politik. Den nuvarande situationen, där det ofta är billigare att deponera ätbara livsmedel än det är att tillaga och leverera livsmedel till livsmedelsbanker, skulle därmed undvikas.

4.7 Hållbar förvaltning av resurser kräver också ökade insatser för att återanvända avfallsflöden med ett så högt värde som möjligt. Ny jämförande forskning om kostnaderna för att tillaga livsmedel för omfördelning, för djurfoder, för anaerob nedbrytning och för deponering i EU:s 28 medlemsstater, skulle vara till hjälp för att fastställa de ekonomiska incitamentens roll i en korrekt tillämpning av EU:s avfallshierarki. Det är fortfarande svårt för hotell- och restaurangbranschen att donera livsmedel, och förståelsen av lagstiftningen kring att donera mat är dålig. Detta är ett nyckelområde där europeisk vägledning, spridd i stor omfattning till hotell- och restaurangföretag, skulle göra särskild nytta.

4.8 I paketet om cirkulär ekonomi fastställs också behovet av att tydliggöra nuvarande vägledning kring hur produkter som inte är tjänliga som livsmedel kan användas som djurfoder. Robust lagstiftning som reglerar nya tekniker för att sterilisera livsmedelsavfall på en centraliserad industriell nivå skulle kunna garantera mikrobiologisk säkerhet för djurfoder och samtidigt skapa nya arbetstillfällen och investeringsmöjligheter samt dra nytta av de miljömässiga fördelarna med en effektivare tillämpning av avfallshierarkin.

4.9 Eftersom konsumenternas medvetenhet och acceptans är avgörande syftar införandet av undervisningsmaterial kring livsmedel, hållbar livsmedelsförsörjning och livsmedelsavfall till att öka värdet av livsmedel och stödja systematiska beteendeförändringar. Moduler för grundskola och gymnasium, universitet och specialiserade program inom jordbruk, tillverkningsindustrin och hotell- och restaurangbranschen, baserade på ett brett utbud av bästa praxis, finns redan tillgängliga.

4.10 EU har under ett antal år arbetat aktivt med att främja insatser för att minska livsmedelsavfallet. EU:s goda exempel när det gäller genomförandet av mål 12.3 kommer att ha en viktig roll i målens framgång globalt sett, exempelvis genom spridning av bästa europeiska praxis och know-how.

Stärka kopplingen mellan livsmedelssystem och klimatförändringsstrategier

4.11 Klimatförändringarnas effekter märks på samtliga aspekter av livsmedelssäkerheten – inte bara på avkastningen och skördarna, utan även när det gäller lantbrukarnas hälsa, spridningen av skadedjur och sjukdomar, förlusten av biologisk mångfald, instabila inkomster, vattenkvaliteten etc. Förlusten av åkermark på grund av markförsämring och urbanisering av jordbruksmark är också oroväckande. Det är därför mycket viktigt att användning av mark för livsmedelsproduktion fortsätter att prioriteras. Institutioner och den privata sektorn spelar en viktig roll för att säkerställa livsmedelssystemens motståndskraft, bl.a. genom att förbättra de sociala skyddsnäten för att minska chockerna för hushållen och säkerställa fortsatta investeringar i koldioxidsnål teknik på jordbruks- och livsmedelsområdet, förbättra diversifieringen av grödor och utvecklingen av genetiska resurser, investera i motståndskraftig jordbruksutveckling, både på gårdarna och utanför, och inrätta system för att bättre hantera risker som är knutna till klimatförändringar.

4.12 Med tanke på den hållbara utvecklingens ekonomiska pelare måste kommissionen och medlemsstaterna ta hänsyn till både en möjlig begränsning och upptagning, samtidigt som de tillhandahåller alla former av finansiellt stöd till genomförandet och främjar innovativa samarbetsmekanismer för partnerskap mellan offentliga och privata aktörer. Ytterligare indikatorer om produktivitetsvinster inom jordbruk, befintlig mark, kost, livsmedelsförluster och livsmedelsavfall skulle komplettera bilden av livsmedelssystemens påverkan på klimatförändringarna.

Främja en hälsosammare och mer hållbar kosthållning

4.13 Ett hälsosamt livsmedelsval är ofta ett hållbart val (14), särskilt i en balanserad kost. Att äta mer enligt säsong och mer lokalproducerade och växtbaserade livsmedel av olika slag gynnar exempelvis både hälsan och miljön. Hälsosammare kostvanor minskar dessutom risken för kroniska sjukdomar, kostnaderna för hälso- och sjukvård och förlusten av arbetsproduktivitet i ekonomin. Det behövs principer för att ta fram hälsosamma och hållbara kostråd, vilka kan övervägas av medlemsstaterna. Kostråd och riktlinjer för upphandling har en direkt inverkan på konsumtionen när de antas av offentliga institutioner som t.ex. skolor och sjukhus. Det är också på sin plats att uppmärksamma den övergång avseende näringsinnehåll som pågår världen över, och EU:s roll vad gäller att tillhandahålla en positiv modell för hållbar kost. En ”flexitariansk” modell med minskad köttkonsumtion minst en gång i veckan främjas bl.a. i Nederländerna och kan betraktas som ett gott exempel i detta avseende.

4.14 Initiativ såsom EU:s skolmatsprogram, som omfattar rådgivning om näringsinnehåll och utdelning av näringsrika produkter, medverkar till att skapa mer balanserade kostvanor. Kommissionen bör uppmana medlemsstaterna att stimulera hälsosam och hållbar konsumtion. Visuella reklamkampanjer för hälsosamma livsmedel i hela EU bör främjas. Detta kan också vara ett bra sätt att öka lokal konsumtion i tider av oro på de globala marknaderna.

4.15 Eftersom konsumenterna har blivit mer och mer vana att köpa livsmedel billigt bör matens verkliga värde lyftas fram. Lågprisprodukter tar inte hänsyn till yttre faktorer som kostnader för vattenrening. Som nämnts ovan behövs livsmedelsutbildning i skolan tillsammans med en förståelse för sunda matvanor och grundläggande kunskaper i matlagning som kan stödja god hälsa genom hemlagad mat i enlighet med kostrekommendationer, och till en minskning av livsmedelsavfall.

4.16 Det konstateras att det nederländska ministeriet för hälsovård, välfärd och idrott har tagit initiativ till ett avtal för förbättring av livsmedlens sammansättning med producenter, detaljhandeln samt sammanslutningar inom catering och hotell- och restaurangbranschen för att skapa mer hälsosamma produkter och se till att det hälsosamma valet också blir det enklaste valet. Avtalet omfattar ambitiösa mål om salt, mättat fett och kaloriminskningar i livsmedel successivt fram till 2020 samtidigt som märkbara förändringar i smakprofiler ska minimeras (15). Detta yttrande efterlyser ett genomförande av EU:s regelverk för nationella initiativ om utvalda näringsämnen, nämligen av den nyligen antagna bilagan om tillsatt socker.

4.17 Produktutveckling, marknadsutveckling och skapande av viktiga partnerskap kan bidra till att göra hälsosamma och hållbara val både lätta och tilltalande. Näringslivet och det civila samhället bör undersöka möjligheterna att öka konsumtionen av säsongens frukter och grönsaker som odlas lokalt och andra naturligt fiberrika livsmedel som fullkornsprodukter och baljväxter. FN:s utnämning av 2016 som det internationella året för baljväxter noteras som en utgångspunkt.

4.18 Genomförandet av ett tydligt märkningssystem med information om livsmedlens ursprung, produktionsmetoder och näringsvärde skulle underlätta konsumenternas val. Spårbarhet är också mycket viktigt både för livsmedelsproducenter och för konsumenter, för att garantera livsmedelssäkerhet. En gemensam märkning av ”hållbara livsmedel” som är lätt att förstå bör övervägas och dess genomförbarhet bör undersökas av kommissionen. Ett ökat fokus på teknik som mobilappar och tydlig konsumentinformation i detaljhandeln med alla nödvändiga uppgifter och fullständig spårbarhet bör främjas ytterligare.

Utveckla kunskapsbasen och mobilisera forskning och innovation

4.19 Många av utmaningarna med att ta upp global livsmedels- och näringssäkerhet kräver deltagande av forskarvärlden för att generera kunskap, främja innovation, engagera allmänheten och bidra till att utforma ett mer hållbart livsmedelssystem. Betydande finansiering har gjorts tillgänglig för detta ändamål inom ramen för EU:s forsknings- och innovationsprogram Horisont 2020 och det tidigare sjunde ramprogrammet. Emellertid har forskning om kosthållning, livsmedelsförluster och livsmedelsavfall inte behandlats tillräckligt och kräver därför ökade insatser. EESK stöder kommissionens initiativ till en långsiktig strategi för forskning och innovation inom det europeiska jordbruket och det senaste ambitiösa beslut som fattats av GD Forskning och innovation om att utveckla en heltäckande strategi för ett europeiskt forskningsområde för livsmedel. Europa kan dessutom främja hållbara näringsmässiga övergångar och minskade livsmedelsförluster och livsmedelsavfall i andra delar av världen genom kommissionens Switch-program (16).

4.20 EU:s vetenskapliga styrkommitté vid Expo 2015 i Milano identifierade forskningsutmaningar på sju huvudområden och betonade vikten av att främja närmanden mellan system och investeringar i ämnesövergripande och tvärvetenskaplig forskning. Inrättandet av en internationell panel för tryggad livsmedels- och näringsförsörjning rekommenderades också och skulle vara ett tydligt steg för att uppmuntra en tvärvetenskaplig och tvärsektoriell strategi.

4.21 Forskning, innovation och utveckling är de huvudsakliga drivkrafterna för en övergång till ett hållbart livsmedelssystem som ligger i linje med de klimatpolitiska målsättningarna. EESK uppmanar EU-institutionerna och medlemsstaterna att öka finansieringen till projekt på detta område och efterlyser en gemensam insats där resultaten delas mellan forskningssamfunden, fackmän och andra intressenter. Det europeiska innovationspartnerskapet för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket (EIP-AGRI) som stöds av Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) har en avgörande roll när det gäller att främja samarbete och samverkan mellan olika intressenter och säkerställa en starkare koppling mellan fackmän och forskare. Strategin med flera deltagande aktörer inom ramen för Horisont 2020 är dessutom ett viktigt verktyg för att se till att jordbrukarna är centrala aktörer i processen. Nyckeln till att lyckas med att genomföra innovationer är att rådgivande organ och utbildningsorgan aktivt sprider dem till slutanvändare i hela livsmedelssystemet och aktivt involverar slutanvändare i forsknings- och innovationsverksamheten.

4.22 EESK betonar att ny informations- och kommunikationsteknik (IKT) och kommissionens befintliga program för jordbrukssektorn, t.ex. Galileo och Copernicus, bidrar till att förbättra metoderna för hållbar produktion av råvaror inom EU. EESK efterlyser ytterligare forskning och utveckling i tillämpningen av IKT på alla områden när det gäller livsmedelsproduktionen. Dessa tekniker är avgörande för att främja ytterligare exakta och mer resurseffektiva tekniker för livsmedelsproduktion, samt tidig upptäckt av sjukdomar, klimatstörningar och extrema väderförhållanden. Detta kan i sin tur leda till mindre livsmedelsförluster i primärproduktionen. Mer forskning bör även inriktas på att bedöma potentialen hos innovativa jordbrukstyper (t.ex. jordbruk i städer) och förbättra djurfoder.

Hantera djur- och växtsjukdomar för att öka livsmedelssystemens stabilitet

4.23 Spridningen av skadedjur och sjukdomar hos djur och växter, vilken förvärras av en globaliserad handel och klimatförändringar, har en negativ inverkan på livsmedelssystemen. Den senaste tidens utbrott av afrikansk svinpest eller Xylella fastidiosa som angriper olivträd i södra Italien är bara ett exempel på hur växt- och djursjukdomar kan störa livsmedelssystemen och orsaka livsmedelsförluster. Även om EU:s politik och rättsliga ramverk om djurs och växters hälsa har ett av världens bästa system för tidig upptäckt och förebyggande kan det utvecklas ytterligare och förbättras med ett starkare fokus på förebyggande av kriser, bättre övervakning och tidig upptäckt, beredskap och hantering samt identifiering och utvärdering av växande eller nya risker både inom och utanför EU. Ett nätverk av referenslaboratorier finns redan för djursjukdomar, men inte för växtsjukdomar. Kunskap och forskning är a och o för att förebygga problem. EESK uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att bli ännu mer ambitiösa i arbetet med att utan dröjsmål finansiera forskningscentrum för djursjukdomar och inrätta referenslaboratorier för växtsjukdomar. System för tidig upptäckt och förebyggande bör också stärkas, samtidigt som det ska garanteras att livsmedelsproducenter och andra aktörer (t.ex. jordbruksarbetare) vederbörligen kompenseras för eventuella förluster, bl.a. för de ekonomiska förluster som drabbar jordbrukare om handelshinder införs i allmänhetens intresse vid utbrott av sjukdomar. Dessutom måste fokus ligga på att inrätta mer olikartade jordbruksmetoder som är stabilare i fråga om att tåla biotisk stress.

4.24 Investeringar i forskning bör inriktas på förebyggande och tidig upptäckt eftersom behandling och utrotning av en pågående sjukdom både kan vara dyr och ha störande effekter. Kapacitetsuppbyggnad och medvetandehöjning är centrala faktorer, liksom kunskapsöverföring från forskare till jordbrukare och andra aktörer. Kunskapsöverföring och samarbete med tredjeländer är mycket viktigt. EU bör tillhandahålla icke-bindande lagstiftning, vägledning och verktyg för bättre övervakning, samtidigt som strängare importkontroller också är avgörande. Att hantera antibiotikaresistens är också mycket viktigt, och en integrerad strategi som kombinerar hälso- och sjukvård för människor och djur bör antas (”One health-modellen”).

Bryssel den 26 maj 2016. Georges DASSIS Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) Högnivåpanelen bestående av experter på livsmedelssäkerhet och näringslära (HLPE), 2014: Food losses and waste in the context of sustainable food systems (livsmedelsförluster och livsmedelsavfall med avseende på hållbara livsmedelssystem), HLPE-rapport, Rom: HLPE.

(2) http://www.unep.org/resourcepanel/Portals/24102/PDFs/PriorityProductsAndMaterials_Summary_EN.pdf

(3) COM(2013) 838 final, http://ec.europa.eu/agriculture/genetic-resources/pdf/com-2013-838_sv.pdf

(4) FAO (2011): Global food losses and food waste (globala livsmedelsförluster och livsmedelsavfall).

(5) FN:s definition av livsmedelsförluster och livsmedelsavfall finns att läsa på: http://thinkeatsave.org/index.php/be-informed/definition-of-food-loss-and-waste

(6) FUSIONS (2016) Estimates of European food waste levels (uppskattningar av livsmedelsavfallsnivåer i Europa) http://eu-fusions.org/phocadownload/Publications/Estimates%20of%20European%20food%20waste%20levels.pdf

(7) FUSIONS EU data set 2015; EC Preparatory Study on Food Waste (EU dataset 2015; Kommissionens förberedande studie om livsmedelsavfall), 2011 http://eu-fusions.org/index.php/publications, http://ec.europa.eu/environment/eussd/pdf/bio_foodwaste_report.pdf

(8) EEA (2015): http://www.eea.europa.eu/sv/miljosignaler/miljosignaler-2015/artiklar/jordbruket-och-klimatforandringen

(9) Se En EU-strategi för klimatanpassning (COM(2013) 216 final).

(10) WHO (2015): uppgifter från Global Health Observatory (GHO). Tillgängliga på http://www.who.int/gho/ncd/risk_factors/obesity_text/en/

(11) WRR (2015): Towards a food policy (i riktning mot en livsmedelspolitik).

(12) Den nederländska regeringen (2015) Food agenda: for safe, healthy and sustainable food (livsmedelsdagordning: för säkra, hälsosamma och hållbara livsmedel).

(13) FAOSTAT, 2015.

(14) Nederländernas hälso- och sjukvårdsråd, Guidelines for a healthy diet: the ecological perspective (riktlinjer för en sund kosthållning utifrån ett ekologiskt perspektiv), publikation nr 2011/08, Haag: Nederländernas hälso- och sjukvårdsråd (Gezondheidsraad).

(15) Nederländernas andra kammare 2014–2015, 32793 nr 162.

(16) http://www.switch-asia.eu