SV Europeiska unionens officiella tidning C 51/22

Yttrande från Europeiska regionkommittén – Normer för avlöning av arbete i EU

(2016/C 051/04)

Föredragande: Mick ANTONIW (UK-PES), ledamot av Wales nationalförsamling för Pontypridd

POLITISKA REKOMMENDATIONER

EUROPEISKA REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

Legitimiteten i debatten

1. Europeiska regionkommittén påpekar att ansvaret för sysselsättnings- och socialpolitiken främst ligger hos nationella eller regionala regeringar, att EU endast har en samordnande befogenhet på området och att eventuella EU-initiativ om europeiska lönenormer måste respektera subsidiaritetsprincipen.

2. Enligt en Eurobarometerundersökning om medborgarnas inställning till fattigdom ansåg det stora flertalet (73 procent) att fattigdom är ett stort problem i deras land och krävde akuta insatser på nationell nivå (89 procent) och på EU-nivå (74 procent) för att bekämpa problemet (1).

3. Arbetstagarnas rätt till skälig ersättning som är tillräcklig för att bereda dem och deras familjer en godtagbar levnadsstandard fastställs i den europeiska sociala stadgan, som har antagits av nästan alla EU-medlemsstater.

4. Europeiska unionens demokratiska legitimitet kommer att stärkas om medborgarna inser att EU även arbetar för sociala framsteg när sysselsättningsaspekterna och de sociala aspekterna är fullständigt integrerade i den årliga cykeln för samordning av den ekonomiska politiken (den europeiska planeringsterminen), vid sidan av främjandet av tillväxt.

5. Kommittén påminner om att EU har förbundit sig att uppfylla Förenta nationernas millennieutvecklingsmål och resolutionen om Förenta nationernas andra årtionde för att utrota fattigdomen (2008–2017).

6. ReK konstaterar att ILO:s konvention C94 om arbetsklausuler i offentlig upphandling för närvarande är bindande i nio EU-medlemsstater, medan den i andra tillämpas på frivillig basis. Eventuella rättsliga inkonsekvenser mellan ILO:s konvention C94 och EU-fördraget måste emellertid klargöras.

7. Vi noterar Europaparlamentets uppmaningar avseende frågan om minimilön (2), inbegripet dess senaste uppmaning till Europeiska kommissionen att ”undersöka alla alternativ för att stärka EMU och göra den mer motståndskraftig och se till att den bättre bidrar till tillväxt, sysselsättning och stabilitet, med en social dimension som syftar till att skydda den europeiska sociala marknadsekonomin, respekterar den kollektiva förhandlingsrätten, inom vilken samordningen av medlemsstaternas socialpolitik skulle säkras, inbegripet ett instrument för minimilöner eller minimiinkomst som är anpassat till och som besluts av varje enskild medlemsstat” (3).

Minimilöner och skäliga löner

8. ReK konstaterar att fattigdom och social utestängning hindrar en värdig tillvaro, vilket undergräver människors grundläggande rättigheter, och föreslår att samtliga medlemsstater bör trygga en värdig tillvaro för medborgarna – till exempel genom att tillhandahålla tjänster som behövs för att säkerställa ett drägligt liv för dem – och bedriva en politik, i synnerhet arbetsmarknads- och socialpolitik, som säkerställer rättvisa löner under hela deras tid i arbetslivet.

9. Kommittén betonar att detta är en akut fråga på grund av att fattigdomen och de sociala ojämlikheterna har ökat sedan den ekonomiska krisen började i EU, och att de därpå följande ensidiga ekonomiska åtstramningsåtgärderna har förvärrat problemet. Antalet personer som riskerar att drabbas av fattigdom har ökat, och kvinnor och barn drabbas särskilt hårt.

10. ReK betonar att Europa 2020-målet om minskad fattigdom tycks stå på spel och bör ses över i samband med den kommande översynen av Europa 2020-strategin, med tanke på att antalet människor som riskerar att drabbas av fattigdom har ökat från 114 miljoner år 2009 till 124 miljoner år 2012 (4).

11. ReK välkomnar att de flesta EU-medlemsstaterna har ett minimilönesystem som antingen fastställts genom lagstiftning eller genom kollektivavtal. Det är medlemsstaterna och/eller de nationella arbetsmarknadsparterna som har befogenhet och ansvar för frågor gällande lönebildning. Respekten för arbetsmarknadsparternas autonomi och rätten att teckna kollektivavtal måste därför värnas.

12. Vi understryker att minimilönesystemen varierar kraftigt och noterar att man i vissa länder har fastställt en nivå som ligger under 50 procent av medianlönen (5). Kommittén noterar också att fattigdom bland förvärvsarbetande är ett växande problem.

13. Kommittén erkänner den centrala roll som kollektivförhandlingar spelar när det gäller att fastställa minimilöner, men påpekar att inom många sektorer och små och medelstora företag finns det inga branschavtal. Detta leder till att vissa arbetstagare står utanför systemet. ReK uppmanar de nationella arbetsmarknadsparterna till stärkt social dialog på nationell, regional och lokal nivå.

14. Medlemsstaterna bör uppmuntras att införa en indikativ rättvis lön med 60 % av medianlönen som riktmärke och med utgångspunkt i referensbudgetar (6), som omfattar ett paket med varor och tjänster som en person behöver för att leva på en anständig nivå, samt rättvisa anställningsvillkor. Enligt en av de senaste undersökningarna från Eurofound (7) skulle ett hypotetiskt scenario med en minimilön på 60 % av den nationella medianlönen på grundval av 2010 års siffror ha kommit i genomsnitt 16 % av alla EU-arbetstagare till godo.

15. Kommittén vill uppmärksamma det arbete som European Reference Budgets Network har utfört när det gäller att ta fram en gemensam metod för referensbudgetar i Europa så att innehållet i dessa, t.ex. livsmedelskorgen, är jämförbart mellan medlemsstaterna.

16. Kommittén understryker att den privata skuldsättningen, som i euroområdet uppgick till 126 % av BNP under 2014, vilket kan jämföras med en offentlig skuld på 92 %, är en faktor som förvärrar läget med en låg konsumtion och minskade investeringar. Rättvisa lönestrukturer är i detta sammanhang viktiga ekonomiska stabilisatorer och ett avgörande verktyg för att stimulera den konkurrenskraft som inte är prisrelaterad. De fungerar därmed som en viktig drivkraft för ekonomisk tillväxt och bidrar till att motverka stagnation. För att säkra hushållens inkomster bör man dessutom överväga att inrätta ett förfarande för hantering av överskuldsättning på EU-nivå, där man särskilt fastställer villkoren för expropriation av hushållens fastigheter.

17. Rättvisa löner innebär att den offentliga sektorn kan behöva tillhandahålla ett begränsat stöd eller inget stöd alls till människor med heltidsarbete i form av tilläggsbidrag eller skatteavdrag, vilket eventuellt skulle kunna underlätta för medlemsstaterna att fullgöra sina finanspolitiska skyldigheter.

18. Kommittén föreslår att man ska överväga ordningar för minimilöner i samband med arbets- och anställningsvillkor, i synnerhet när det gäller specifika flexibla arbetsformer.

19. En rättvis lön, tillsammans med rättvisa anställningsvillkor och ett tillräckligt socialt skyddssystem, är några av förutsättningarna för rättvis konkurrens mellan EU-medlemsstaterna, så att de inte bjuder under varandra genom en ”kapplöpning mot botten” och social dumpning.

20. Denna fråga är särskilt viktig mot bakgrund av direktivet om utstationerade arbetstagare och efterföljande domar i EU-domstolen, som har inneburit att företag inte behöver följa sektorsspecifika avtal om minimilön, som inte har förklarats äga allmän giltighet (8).

21. Vi uppmanar de nationella och regionala myndigheterna att fullt ut tillämpa genomförandedirektivet om utstationering av arbetstagare och ser fram emot kommissionens aviserade översyn av befintlig lagstiftning för utstationerade arbetstagare i syfte att bekämpa social dumpning och verka för att samma arbete på samma plats avlönas på samma sätt.

22. Ytterligare diskussioner på detta område skulle framför allt kunna bygga på artiklarna 9 och 156 i EUF-fördraget. För att se till att subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna respekteras bör diskussionerna föras inom ramen för mjuka förfaranden som den öppna samordningsmetoden och som en del av den europeiska planeringsterminen, där man redan har tagit upp lönefrågor.

23. Rättvisa löner som en ekonomisk faktor kan också tas upp i de landsspecifika rekommendationerna, som redan omfattar lönesättning på arbetsmarknaden och även tar upp återhållsam löneutveckling.

24. Minimilönerna varierar kraftigt mellan de medlemsstater som tillämpar dem. Rättvisa löner för varje enskild medlemsstat, som fastställts av denna medlemsstat, antingen genom lagstiftning eller genom kollektivförhandlingar, och under alla omständigheter med full respekt för dess traditioner och praxis, skulle kunna bidra till att man uppnår Europa 2020-strategins mål att lyfta 20 miljoner människor ur fattigdom och social utestängning.

25. Rättvisa löner skulle kunna bidra till att bekämpa oacceptabla nivåer av ojämlikhet i Europa, som skapar problem vad gäller den sociala sammanhållningen och utgör en politisk fråga och en risk för EU:s framtida tillväxtpotential.

26. ReK vill peka på att det finns goda exempel i medlemsstater där lågavlönade utgör en liten del av antalet anställda. I tre av dem, Sverige, Danmark och Italien, saknas lagstadgade minimilöner eller allmängiltigförklaring av kollektivavtal men lönebildningen fungerar ändå väl i dessa länder utifrån traditioner och praxis (9).

Den regionala dimensionen

27. Kommittén uppmanar EU:s lokala och regionala myndigheter att i egenskap av arbetsgivare ta ledningen och arbeta för att garantera rättvisa löner till sina anställda, och vi efterlyser utbyte av bästa praxis på EU-nivå.

28. Kommittén välkomnar det faktum att vissa offentliga myndigheter på lokal och regional nivå har använt sin upphandlingspolitik för att uppmuntra och ålägga avtalsparter att betala rättvisa löner till sina anställda. I detta avseende är det glädjande att Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/24/EU av den 26 februari 2014 om offentlig upphandling, som kommer att träda i kraft i april 2016, uttryckligen nämner att tillämpning av arbets- och anställningsvillkor som är förmånligare för arbetstagarna inte bör hindras (skäl 37) och föreskriver att de upphandlande myndigheterna inte får använda enbart priset eller kostnaden som det enda tilldelningskriteriet vid offentlig upphandling (artikel 67). Dessutom välkomnas EU-domstolens dom i mål C-115/14 (av den 17 november 2015), där det fastställs att EU-rätten inte utgör ett hinder för att en anbudsgivare, som vägrar att åta sig att betala minimilön till den berörda personalen, utesluts från ett upphandlingsförfarande (10).

Bryssel den 3 december 2015. Europeiska regionkommitténs ordförande Markku MARKKULA

(1) Särskild Eurobarometerundersökning om fattigdom och social integration (2010).

(2) Europaparlamentets resolutioner om 1. Minimiinkomstens roll när det gäller att bekämpa fattigdom och främja ett samhälle som är öppet för alla i Europa, antagen den 20 oktober 2010 (2010/2039(INI)), och 2. Den europeiska plattformen mot fattigdom och social utestängning, antagen den 15 november 2011 (2011/2052(INI)).

(3) Europaparlamentets resolution om kommissionens arbetsprogram 2016 (2015/2729(RSP)), punkt 16.

(4) COM(2014) 130 ”En genomgång av strategin Europa 2020 för smart, hållbar tillväxt för alla”.

(5) ”Contours of a European Minimum Wage Policy”: Studie av Thorsten Schulten, Friedrich Ebert Stiftung, oktober 2014 (http://epsu.org/IMG/pdf/Contours_of_a_Minimum_Wage_Policy_Schulten.pdf).

(6) COM(2013) 83, Paketet om sociala investeringar.

(7) ”Pay in Europe in the 21st century”: Rapport av Christine Aumayr-Pintar et als, Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Eurofound), april 2014.

(8) Mål C-346/06 Dirk Rüffert mot Land Niedersachsen.

(9) Eurostat, Structure of earnings survey 2010, exkluderar företag med mindre än 10 anställda, se särskilt diagram 5.34.

(10) Lagstiftningen i en regional enhet i en medlemsstat, som kräver att anbudsgivare och deras underentreprenörer åtar sig att betala minimilön till personal som utför de tjänster som omfattas av det offentliga kontraktet, befanns vara förenlig med EU-rätten.