Yttrande från Regionkommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter"

(1999/C 374/16)

BAKGRUND

Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Framtidens marknad för fiskeprodukter i Europeiska unionen: ansvar, partnerskap, konkurrenskraft (KOM(1997) 719 slutlig).

"Förslag till rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter" (KOM(1999) 55 slutlig - 99/0047 CNS)(1).

FN-konferensen om miljö och utveckling i Rio de Janeiro 1992. I synnerhet kapitel 17 i Agenda 21, där man behandlar frågan om ett hållbart utnyttjande och bevarande av fiskeresurser i de öppna haven.

Kommissionens beslut av den 4 mars 1999 att i enlighet med artikel 198c första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

Presidiets beslut av den 7 maj 1999 att ge utskott 2 - jordbruk, landsbygdsutveckling, fiskeri - ansvaret för att bereda ärendet.

Det utkast till yttrande (CdR 182/99 rév. 1) som antogs av utskott 2 den 16 juni 1999 [Föredragande: Simon Day (UK, PPE) och Siwert Nordwall (S, PSE)].

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 30:e plenarsessionden 15-16 september 1999 (sammanträdet den 16 september) följande yttrande.

1. Inledning

1.1. I kommissionens meddelande(2) angavs riktlinjer för hur marknaderna för fiskeriprodukter skulle kunna förbättras. Omfattande diskussioner fördes därefter med näringslivet, och kommissionen har nu offentliggjort ett formellt förslag på uppdrag av ministerrådet.

1.2. Vissa av de frågor som diskuterades har behandlats i redan publicerade förslag, och dessa har redan kommenterats av Regionkommittén. Man har annonserat att förslag kommer att läggas fram vad beträffar marknadens överskådlighet.

1.3. Det aktuella förslaget om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter syftar till att ersätta bestämmelserna från den 17 december 1992 (förordning (EEG) nr 3759/92(3)) samt att i en förordning konsolidera bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 105/76(4) om godkännande av producentorganisationer inom fiskeindustrin och i rådets förordning nr 1772/82(5) om allmänna bestämmelser för utvidgad tillämpning av vissa regler som antagits av producentorganisationer inom fiskerisektorn.

2. Förslaget till förordning

2.1. I förordningen föreslås en genomgripande omarbetning av den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och vattenbruksprodukter, särskilt vad avser följande:

- Att möjliggöra för den gemensamma organisationen av marknaden för dessa produkter att bidra till en ansvarsfull förvaltning av resurserna.

- Att förbättra överskådligheten och kunskaperna om dessa marknader, bland annat bland konsumenter.

- Att ge aktörerna större ansvar, särskilt producentorganisationer, för att nå bästa möjliga förvaltning och utnyttjande av resurserna.

- Att uppmuntra till partnerskap mellan olika aktörer för att maximera effektiviteten.

- Att uppmuntra producentorganisationer att i större utsträckning använda sig av prognoser för att anpassa utbudet till efterfrågan.

- Att förbättra marknadsstabiliteten genom att uppmuntra till kontrakt med fastställda priser.

- Att revidera interventionsmekanismerna för att förbättra effektiviteten.

- Att stärka konkurrenskraften.

- Att förtydliga och förenkla de befintliga reglerna.

2.2. Artiklarna 1-3 innebär inte några förändringar i förhållande till de aktuella bestämmelserna. Man bör dock göra en tydligare definition av vad som är fiskeriprodukter. Den nuvarande lydelsen kan tolkas så att vattenbruksprodukter uteslutande skulle vara odlade och att de inte är fångstprodukter. Man gör ingen skillnad mellan arter som uteslutande fångas i vilt tillstånd, t.ex. kräftdjur och sjöborrar, och arter som uteslutande odlas, t.ex. ostron. Det finns även arter som både fångas och odlas, t.ex. snäckor och musslor. I förteckningen över fiskeriprodukter i tabellen i artikel 1 hänvisas till olika sätt att bereda kräftdjur och musslor. Man nämner dock inte "rening", en teknik som används i hela EU. Arter som är klart stationära, till exempel vitmussla, knivmussla och hjärtmussla; snäckor (näcköron), kammusslor (kammussla, pilgrimsmussla) och kräftdjur som långhals, måste ges samma uppmärksamhet oavsett om de fångas eller odlas.

2.3. I artikel 4 införs en ny bestämmelse som för detaljhandeln innebär höga krav på tydlig märkning som visar artens handelsbeteckning, produktionsmetod (fångst eller vattenbruk) och fångstzon, med hänvisning till det hav där fångsten ägt rum. Vi kan välkomna detta som ett minimikrav men ser fram emot en utvidgad lokal märkning av fiskeri- och vattenbruksprodukter. För att underlätta marknadsföringen av fiskeriprodukter, inbegripet "teleauktioner", är det viktigt att det finns kvalitetskriterier. Dessa anges nu i förordning (EEG) nr 103/76(6) och genomdrivs av medlemsstaterna.

2.4. Artiklarna 5-12 innehåller regler för producentorganisationer. Dessa organisationer är i själva verket producentkooperativ som etablerats för att bistå havsfiskeindustrin så att det finns ett regelbundet utbud av fisk på marknaden, i förekommande fall inom vissa kvoter. Organisationerna kan föra en interventionspolitik för att stabilisera fiskpriserna.

2.5. I artikel 5 anges därför regler för producentorganisationernas verksamhet och deras medlemmars skyldigheter. En ny bestämmelse föreslås i artikel 5.1 b 4. Trots att bestämmelsen inte direkt faller inom saluföringsorganisationernas ansvarsområde, uppmuntras producenterna här att ta hänsyn till den mycket ömtåliga marina miljön. Dessutom främjas fiskemetoder som ligger i linje med en hållbar utveckling.

2.6. Det är medlemsstaterna som avgör om producentorganisationerna skall beviljas erkännande. I artikel 6 anges vilka förfaranden som medlemsstaterna därvid skall följa och även vilka villkor som gäller för återkallande av erkännande. I artikel 38 anges att tvistefrågor skall hänskjutas till och avgöras av en förvaltningskommitté för fiskeriprodukter med företrädare för alla medlemsstater.

2.7. Förutom de producentorganisationer som anges i artikel 6 får medlemsstaterna genom artikel 7 möjlighet att bevilja erkännande till producentorganisationer som lägger fram en plan för förbättring av kvaliteten och saluföringen av vissa fiskeriprodukter i enlighet med förordning (EG) nr 2406/96(7). Här bör uppmärksamhet ägnas åt ytterligare utveckling av den vertikala samordningen, särskilt mellan familjeföretag eller grupper av familjeföretag och detaljhandeln och stormarknaderna. Som vi framhållit i tidigare yttranden anser vi att stöd till fiskeindustrin bör ges på ett mindre diskriminerande sätt och att stödet inte skall vara underkastat geografiska begränsningar som beror på de skilda medlemsstaternas nycker.

2.8. Artikel 8 ger medlemsstaterna möjlighet att under vissa förutsättningar och i stora drag ålägga producenter som inte är medlemmar i producentorganisationer att inte undergräva producentorganisationernas prisstabilitetsmål, och i artikel 9 anges vilka typer av kompensation som i vissa fall kan beviljas. Artikel 8 motsvarar artikel 5 i förordning (EEG) nr 3759/92, men det finns en viktig skillnad, nämligen att de bestämmelser som rör producenter som inte är medlemmar i en producentorganisation endast är tillämpliga under en period som inte får överstiga 12 månader. Det framgår inte om anledningen är att man regelbundet skall göra en översyn av bestämmelserna, men den nuvarande lydelsen kan tolkas så att det är fråga om en absolut tidsgräns.

2.9. I artikel 10 ställs kravet att alla producentorganisationer innan fiskesäsongen inleds skall upprätta operativa program som återger den preliminära saluföringsplanen och hur de avser att förvalta medlemmarnas utbud. Stöd som beviljats en producentorganisation skall återkallas om dessa planer inte lämnas in eller om organisationen inte genomför de planerade åtgärderna. Om en producentorganisation bestraffas två gånger, skall den tredje förseelsen leda till ett återkallande av erkännandet.

2.10. Artikel 10 är i sin nuvarande lydelse oanvändbar. Det är visserligen rimligt att en saluföringsplan skall upprättas innan fiskesäsongen inleds, men det är inte möjligt att utforma en fångstplan innan kvoternas slutliga storlek avgjorts. I praktiken kan detta äga rum så sent som 6 månader in i den aktuella fiskesäsongen. Att kvotsystemet inte nödvändigtvis gäller alla arter förhindrar inte att fångstplanen måste upprättas senare, eftersom kvoternas storlek påverkar storleken på fångsten av icke-kvoterad fisk.

2.11. Kommissionen inser emellertid att artikel 10 medför en extra börda på producentorganisationerna, och i enlighet med artikel 11 är medlemsstaterna därför skyldiga att ge särskilt stöd under de fem år som följer på det år då de beviljats erkännande. Detta välkomnas.

2.12. Enligt artikel 12 skall kompletterande stöd ges till producentorganisationer som kan bevisa att minst 10 % av deras produktion skall avsättas inom ramen för i förväg uppgjorda försäljningskontrakt. Syftet med denna bestämmelse är att framhålla att sådana kontrakt kan bidra till att planera utbudet. Man föreslår att stöd skall kunna bevilja under fem år från och med den 1 januari 2000, det datum den nya förordningen enligt kommissionens förslag skall träda i kraft. Under år 1998 offentliggjorde emellertid Europeiska kommissionen förslag om att ändra förordning (EEG) nr 2847/93(8) om ett kontrollsystem. Bland annat föreslås en bestämmelse som innebär att en medlemsstat kan kräva att den första saluföringen skall ske genom försäljning vid en auktionsinrättning. Om denna bestämmelse antas skulle den strida mot den föreslagna artikel 12 och skulle åtminstone vara diskriminerande.

2.13. I artiklarna 13-16 behandlas branschorganisationer och -avtal. Producentorganisationerna omfattar havsfiskeindustrin, men erkännande kan också beviljas sådana organisationer eller sammanslutningar som står för en väsentlig andel av produktionen, saluföringen eller bearbetningen av fiskeriprodukter; detta gäller under vissa förutsättningar och vissa typer av verksamhet. Lämplig verksamhet är till exempel studier kring och utveckling av teknik som främjar en väl fungerande marknad, inklusive informations- och kommunikationsteknik, regional märkning av fiskeriprodukter och utbildning för att förbättra produktkvaliteten. Ingenting får emellertid göras som kan skapa konkurrenshinder. Om dessa villkor inte uppfylls återkallas erkännandet. Producenter som inte är medlemmar lyder under liknande bestämmelser som de som gäller för producentorganisationer. Till skillnad från producentorganisationer ges inget speciellt stöd till branschorganisationer, men vi anser att det för att förbättra marknadens effektivitet borde finnas ett initialt stöd under en treårsperiod för att underlätta dessa organisationers etablering. Det inslag av handlingsfrihet som rör erkännande bör inte bli obligatoriskt, givetvis under förutsättning att villkoren är uppfyllda.

2.14. I artiklarna 17-24 behandlas interventionsprinciperna. Den första rör prispolitiken. I enlighet med artikel 17 ges producentorganisationerna rätt att fastställa ett återtagspris, i själva verket ett limitpris, under vilket de inte säljer. Omhändertagandet av produkter som sålunda återtagits från marknaden skall ombesörjas på ett sådant sätt att detta inte påverkar den normala avsättningen av den berörda produkten. För att producenterna skall kunna kompenseras för osåld fångst får producentorganisationerna utnyttja finansiering från en interventionsfond. Denna fond finansieras delvis genom avgifter på saluförda kvantiteter. En förteckning över berörda produkter, den tidsperiod under vilken återtagspriserna gäller och de prisnivåer som föreslagits och tillämpats för återtagna produkter skall meddelas den berörda medlemsstaten.

2.15. Enligt artikel 18 skall förvaltningskommittén för fiskeriprodukter fastställa ett riktpris för varje fiskeriprodukt. Detta riktpris skall gälla för hela EU under ifrågavarande fiskesäsong eller del av fiskesäsong. Riktpriset skall fastställas på grundval av genomsnittspriset under de föregående tre åren, utvecklingsutsikterna för produktion och efterfrågan, samt behovet av att stabilisera priserna, undvika produktionsöverskott och balansera av producenternas och konsumenternas intressen.

2.16. I artikel 20 definieras gemenskapens återtagspris som ett pris mellan 70 % och 90 % av riktpriset, med förbehåll för eventuella justeringar, men gemenskapens återtagspris får aldrig överstiga 90 % av riktpriset.

2.17. I artikel 21 behandlas ekonomisk ersättning till producentorganisationer som genomför en prisintervention. Producentorganisationerna måste tillämpa gemenskapens återtagspris som norm, men en toleransmarginal på +/- 10 % tillåts för att ta hänsyn särskilt till säsongsbundna variationer i marknadspriset. Sådan ersättning kan endast utbetalas om de produkter som återtagits från marknaden avsatts för andra ändamål än för livsmedelsbruk eller på ett sådant sätt att detta inte hindrar normal saluföring.

2.18. Storleken på den ekonomiska ersättningen och de kvantiteter som berättigar till ersättning kommer gradvis att minskas under fiskesäsongerna 2001-2003, men man förväntar sig att producentorganisationerna kommer att kompensera detta genom sina egna interventionsfonder. Den ersättning som föreslås i artikel 21.3 a är emellertid betydligt lägre än inom det nuvarande systemet, och även om vi kan inse behovet av att minska stödberoendet, är omfattningen av de föreslagna minskningarna oskälig.

2.19. Enligt artikel 23 kan ett "förädlingsstöd" betalas ut om produkterna återtas från marknaden till det återtagspris som fastställts eller, vad gäller vissa produkter, om de inte kunnat säljas till gemenskapens försäljningspris (med den 10-procentiga toleransmarginalen), och om produkterna sedan lagras eller konserveras. Det finns begränsningar på vilka ersättningsanspråk som kan göras, och under inga förutsättningar kan stödet överstiga kostnaderna för konservering eller lagring. Bland de tillåtna beredningsmetoderna återfinns nu marinering. Inslaget av handlingsfrihet i denna artikel bör göras obligatoriskt, i enlighet med vad som anges i den ursprungliga förordning (EEG) nr 3759/92.

2.20. Syftet med denna bestämmelse är att uppmuntra producentorganisationerna att använda denna möjlighet som ett tillfälligt återtag från marknaden snarare än som ett definitivt återtag, och det reviderade stödsystemet är avsett att ge incitament till detta. När det gäller fiskeresurser är det förnuftigt att välja denna inriktning.

2.21. För de producentorganisationer som fastställt sina egna återtagspriser i enlighet med artikel 17, kan ett fast stöd betalas ut. Vi ställer oss positiva till att detta är obligatoriskt. I artikel 24.5 tycks dock finnas en motsägelse. Under alla förutsättningar bör de kvantiteter som är berättigade till fast stöd bibehållas oförändrade i jämförelse med vad som anges i den ursprungliga förordning (EEG) nr 3759/92.

2.22. I artikel 25 anges bestämmelser för stöd till privat lagring av produkter som frysts ombord på fartyg. Reglerna för detta påminner om dem som gäller förädlingsstöd enligt artikel 23, men av de skäl som nämns i föregående punkt bör inslaget av handlingsfrihet avlägsnas.

2.23. Artiklarna 26-27 behandlar kompensationsersättning för tonfisk avsedd för beredningsindustrin. Även om ersättningsprinciperna i stort är oförändrade, anser Europeiska kommissionen att det utlösande tröskelvärdet är alltför högt, vilket kan leda till utbetalningar på otillräcklig grund. Därför föreslår man att tröskeln sänks från 91 % till 85 % av gemenskapens produktionspriser. Regionkommittén ställer sig inte bakom kommissionens kriterium utan anser att det utlösande tröskelvärdet på 91 % bör bibehållas.

2.24. Artiklarna 28-30 behandlar handel med tredje land. För att säkerställa en konkurrenskraftigare och stabilare råvaruförsörjning för beredningsindustrin, särskilt med arter som inte alls eller endast i små mängder kan tillhandahållas inom gemenskapen, föreslås att tullarna på dessa varor upphävs, men endast om importvärdet är lika stort eller högre än EU:s interventionspriser.

Regionkommittén anser dock att vissa "känsliga produkter" som tonfisklappar även i fortsättningen bör omfattas av nuvarande kvotsystem och att man i dessa fall bör behålla en tullsats på 24 %.

2.25. Artiklarna 31-43 tar upp vissa allmänna bestämmelser. Viktigast är att en förvaltningskommitté för fiskeriprodukter skall inrättas i enlighet med artikel 37 och att denna skall avgöra i tvister och kunna vidta nya åtgärder i enlighet med artikel 38.

2.26. Bilagans tabell över finansieringen visar följande:

- Den årliga kostnaden för gemenskapens återtag och förädlingsstöd kommer att minska från 12 miljoner euro år 2000 till 7 miljoner euro från och med år 2003.

- Den årliga kostnaden för autonomt återtag och förädlingsstöd kommer att förbli oförändrad, det vill säga 3,5 miljoner euro.

- Den årliga kostnaden för stöd till privat lagring kommer att ökas från 0,5 miljoner euro år 2000 till 2 miljoner euro från och med år 2002.

- Den årliga kostnaden för kompensation för tonfisk kommer att minska från 4 miljoner till 2,5 miljoner euro från och med år 2001.

- Den årliga kostnaden för den nya ersättningen till producentorganisationerna kommer under de tre första åren att uppgå till i genomsnitt 5,25 miljoner euro och under de två sista åren till 3 miljoner euro. Efter år 2005 kommer endast nyligen startade organisationer att kunna omfattas av åtgärden, och kostnaden beräknas då till 0,5 miljoner euro per år.

- Den årliga kostnaden för den nya ersättningen till producentorganisationerna för ingående av kontrakt beräknas uppgå till 1,7 miljoner euro år 2001, 2,7 miljoner euro år 2002 och 4,7 miljoner euro fram till år 2005.

- Den kompletterande ersättningen i anslutning till reformen av den gemensamma organisationen av marknaden beräknas uppgå till 3 miljoner euro år 2001, och öka till 5 miljoner euro år 2003 och till 2,7 miljoner euro år 2004 och 2005. Tabellen visar ett anslag på 4,5 miljoner euro år 2006 utan förklaring. Om beloppet stryks stämmer tabellen.

2.27. Enligt dessa siffror, och mot bakgrund av att de motsvarar maximala beräkningar, kommer stödet till den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeriprodukter att öka från 20 miljoner euro år 2000 till 25 miljoner euro år 2003, minska till 22,7 miljoner euro år 2004-2005 och sedan ytterligare minska till 15,5 miljoner euro år 2006, med reservation för att anslaget på 4,5 miljoner euro stryks (se föregående stycke).

3. Slutsatser

3.1. (f.d. 3.2)Förslaget stöder i hög grad befintliga förordningar, men tyngdpunkten ligger på ökad effektivitet och man ger producenternas roll när det gäller att uppnå detta ett erkännande, vilket är positivt. Det är emellertid väsentligt att förordningen avspeglar praktiska problem, i synnerhet i fråga om tidsramen för utarbetandet av avsättnings- och fångstplaner.

3.2. (f.d. 3.3)Medlemsstaternas strategier måste stämma överens och därför bör godtyckligheter strykas.

3.3. (f.d. 3.4)Ökad effektivitet kan bland annat uppnås genom att man främjar samarbetet och dialogen mellan de ansvariga för fiskeauktionerna och fiskarna i de olika EU-regionerna, samt genom bruk av elektroniska auktioner. Ekonomiskt stöd för att främja bruket av elektroniska auktioner skulle bidra till att utveckla detta initiativ.

3.4. (f.d. 3.5)Förslaget om bättre märkning som anger ursprung välkomnas. Detta kunde utsträckas till att omfatta regional märkning och avsättning men är acceptabelt som minimikrav.

3.5. (f.d. 3.6)En minskning av interventionsstödet kan ge EU-producenterna en ofördelaktig ställning i förhållande till producenter i tredje land. Det är viktigt att garantera att detta inte leder till ökad import av fiskeriprodukter från tredje land på bekostnad av EU:s fiskeindustri.

4. Rekommendationer

Vi förordar följande ändringar i förslaget till förordning:

(i) Artikel 4.2: Lägg efter "anger följande" till "som ett minimikrav, och under förutsättning att det inte skadar lokal märkning av fiskeri- och vattenbruksprodukter, främst då det ökar medborgarnas medvetenhet och tillit".

(ii) Artikel 5.1 b 4: Ändra enligt följande: "uppmuntra användning av fiskemetoder som i högre grad tar hänsyn till jämvikten och hållbarheten när det gäller denna resurs".

(iii) Artikel 7.1: Ersätt "får" med "skall".

(iv) Artikel 8: Ersätt "under en period som inte får överskrida tolv månader" med "under en period som inte får överskrida tolv månader utan årlig granskning".

(v) Artikel 10.1: Ändra enligt följande: "Varje producentorganisation skall upprätta..." och lägg efter "medlemmarnas landningar" i punkt 1 b till "Planen skall lämnas in senast två månader efter det datum då de berörda producentorganisationerna formellt informeras om den slutliga kvoten för alla arter under den aktuella fiskesäsongen".

(vi) Artikel 12.1: Ändra första meningen enligt följande: "Oaktat motstridande bestämmelse skall medlemsstaterna bevilja".

(vii) Artikel 13.1: Ersätt "får" efter "medlemsstaterna" med "skall".

(viii) Artikel 13: Inför en ny punkt 8: "Medlemsstaterna skall ge finansiellt stöd till etableringen av branschorganisationer under en treårsperiod i enlighet med bestämmelserna i artikel 11".

(ix) Artikel 21.3 a i: Ersätt "2 %" med "5 %"; 21.3 a ii: ersätt "5 %" med "8 %"; 21.3 a iii: ersätt "8 %" med "10 %"; 21.3 b: ersätt "8 %" med "10 %".

(x) Artikel 23.3: Ersätt "får" med "skall" i första och andra stycket.

(xi) Artikel 24.5: Stryk hela första meningen, och ersätt i andra stycket "av de årliga kvantiteter som avses i föregående stycke" med "av de årliga kvantiteterna av de produkter som bjuds ut till försäljning i enlighet med artikel 5.1".

(xii) Artikel 25.2: ersätt "får" med "skall".

(xiii) Tröskelvärdet för att aktivera stödutbetalningar för tonfisk för förädlingsindustrin bör bibehållas på 91 %.

(xiv) Det bör ges möjlighet till ekonomiskt stöd för att främja samarbetet och dialogen mellan de ansvariga för fiskeauktionerna och fiskarna i de olika EU-regionerna, i synnerhet med tanke på användningen av elektroniska auktioner.

(xv) Lägg till svärdfisk i förteckningarna i bilagorna I och II över färska och frysta produkter som kan få gemenskapsstöd för privat lagring.

(xvi) Man bör överväga att ta med vissa känsliga produkter som tonfisklappar i bilaga V.

Bryssel den 16 september 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER

(1) EGT C 78, 20.3.1999, s. 1.

(2) KOM(1997) 719 slutlig, 16.12.1997.

(3) EGT L 388, 31.12.1992, s. 1-36.

(4) EGT L 20, 28.1.1976, s. 39-41.

(5) EGT L 197, 6.7.1982. s. 1-2.

(6) EGT L 20, 28.1.1976, s. 29-34.

(7) EGT L 334, 23.12.1996, s. 1-15.

(8) EGT L 261, 20.10.1993, s. 1-16.