RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET Finansieringsinstrumentet -"European Community Investment Partners" (ECIP) - Lägesrapport 1998

SAMMANFATTNING

ECIP - "European Community Investment Partners" - var EU:s första ekonomiska samarbetsverktyg. Det infördes 1988 på kommissionens initiativ och med Europaparlamentets stöd till ömsesidigt intresse och förmån för utvecklingsländerna i Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet och för den europeiska industri som planerar att investera i dessa länder. ECIP utvidgades sedan till att omfatta Sydafrika och det bidrog även till att skapa JOP-projektet för Phare- och Tacis-länderna.

ECIP syftar till att främja samriskföretag mellan europeiska och lokala aktörer i utvecklingsländerna. Samriskföretag är

- starkt efterfrågade av utvecklingsländerna, eftersom de medför ett inflöde av kapital, teknik och kunskaper och en integrering i internationella produktions- och handelsstrukturer.

- mycket riskabla, eftersom de förenar två typer av problem: de som uppstår i samband med att ett nytt företag bildas och de som följer av en etablering i en kulturell, ekonomisk och politisk miljö som är osäkrare och mindre förutsebar än den europeiska.

Denna dubbla karaktär motiverar att EU vidtar finansiella interventionsåtgärder i nära samarbete med medlemsstaternas utvecklingsbanker, som arbetar med samma uppgifter (EDFI - European Development Finance Institutions).

ECIP-programmet kännetecknas främst av att

- det grundar sig uteslutande på initiativ från företag (efterfrågestyrt),

- det är tillgängligt för dessa företag - på lokal eller europeisk nivå - genom ett nät av mer än hundra finansiella institut - på lokal eller europeisk nivå - varav omkring 20 är mycket aktiva. Programmet är i hög grad decentraliserat på två nivåer. Kommissionen betalar ut förskott till ECIP:s finansiella institut som i sin tur, efter klartecken från kommissionen, tilldelar dessa medel i form av bidrag, finansiell medverkan (riskkapital) eller räntefria förskott som mottagaren antingen betalar tillbaka om verksamheten är framgångsrik eller får omvandlat till ett bidrag (se nedan),

- ECIP omfattar samtliga skeden i etableringen av ett samriskföretag:

* Att hitta en affärspartner (bidrag).

* Företagets genomförbarhetsstudier (räntefria förskott som företaget antingen betalar tillbaka om verksamheten är framgångsrik eller annars får omvandlade till ett bidrag).

* Kapitaltillskott till samriskföretagets aktiekapital.

* Bidrag till små och medelstora företag och räntefria förskott med återbetalningskrav till större företag för att finansiera utbildning i tekniköverföring.

Från 1988 till slutet av 1998 har kommissionen mottagit 3 711 formella ansökningar om ECIP-finansiering varav 2 534 har godkänts för en ECIP-finansiering på sammanlagt 286,3 miljoner euro. Under 1998 minskade antalet ansökningar om ECIP-finansiering med 39 % till 396 och det samlade värdet i euro minskade med 25 % till 53,9 miljoner euro. Under 1998 godkände ECIP 264 projekt på sammanlagt 29,8 miljoner euro och förbrukade 57 % (28,4 miljoner euro) av de totala beviljade budgetanslagen för 1998 på 52,6 miljoner euro. 1998 var första året som ECIP inte förbrukade hela det beviljade anslagsbeloppet.

Enligt de slutliga stödmottagare och finansiella institut som har erhållit medel har ECIP haft ett betydande positivt inflytande. Kommissionen har på grundval av en noggrann utredning av åtta länderinspektioner "på fältet" och 1 312 av de enskilda utförliga slutrapporterna från ECIP-stödmottagarna beräknat att varje euro i ECIP-stöd kan relateras till investeringar på över 16 euro i utvecklingsländerna. Det ECIP-stöd på 240 miljoner euro som avser redan genomförda åtgärder har enligt mottagarna gett upphov till privata investeringsprojekt på omkring 3,5 miljarder euro (=3 561 miljoner euro) i utvecklingsländerna i Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet samt Sydafrika. De slutliga mottagarna meddelar också att mer än 34 000 EU-företag och lokala företag har deltagit som partner i dessa åtgärder, att omkring 1 362 samriskföretag har bildats och att dessa samriskföretag enligt uppgift har gett direkt upphov till fler än 42 000 arbetstillfällen. Enligt rapporterna från de slutliga stödmottagarna och de finansiella instituten har ECIP sedan 1988 visat sig vara ett effektivt instrument för att skapa samriskföretag och främja investeringar och utveckling. Dessutom bidrog ECIP till att förbättra kommissionens utvecklingspolitik och rykte både inom och utanför EU:s gränser.

Kommissionen har fortfarande vissa reservationer angående ovannämnda rapporter och ingick i december 1998 ett avtal med Deloitte and Touche (efter ett öppet internationellt anbudsförfarande) enligt vilket företaget gavs i uppgift att genomföra en tredje "oberoende utvärdering av ECIP" enligt artikel 10.2 i ECIP-förordningen, som syftar till att utvärdera resultaten. Rapporten från den oberoende utvärderingen skall lämnas in i början av år 2000 varpå den kommer att överlämnas till rådet och Europaparlamentet.

ECIP var ursprungligen avsett som ett pilotprojekt och efter ett flertal oberoende utvärderingar av instrumentet har två på varandra följande rådsförordningar, antagna av rådet och Europaparlamentet i enlighet med samarbetsförfarandet, fastslagits och offentliggjorts:

- Det rör sig om följande förordningar:

* Förordning (EEG) nr 319/92 av den 3 februari 1992, och

* förordning (EEG) nr 213/96 av den 29 januari 1996.

- Oberoende utvärderingar (överlämnade till rådet och Europaparlamentet och tillgängliga på begäran):

* 1990 Touche Ross.

* 1994 SEMA Group.

* 1999/2000 Deloitte & Touche (håller på att sammanställas).

- Revisioner:

a) Revisionsrätten: 1993.

b) Extern revision: 1996 Coopers & Lybrand.

1997 Price Waterhouse Coopers.

Förvaltningen av ECIP var från början tänkt att vara så "företagarvänlig" som möjligt: snabba beslut, öppenhet och insyn, flexibilitet, snabba betalningar. Denna ECIP-specifika hållning gav programmet gott rykte hos de finansiella instituten och rådde fram till 1996. Sedan dess har förvaltningen av ECIP av tre skäl blivit mer och mer byråkratisk och tungrodd:

- Eftersom ECIP först och främst riktar sig till små och medelstora företag är det väldigt "arbetsintensivt" och det snabbt ökande antalet projekt stod i tydlig kontrast till den begränsade mängd personal inom kommissionen som skulle förvalta projekten. Denna personalbrist åtgärdades gradvis, men endast delvis, genom en enhet för tekniskt bistånd (1997) och senare en enhet för finansiellt bistånd (1999) inrättades.

- Förstärkningen av kommissionens finansiella förfaranden efter revisionsrättens iakttagelser, ledde dels till att förfarandena försenades (beslut fattade av den samlade kommissionen genom ett skriftligt förfarande i kommissionen i stället för ett bemyndigande) dels till att de tekniska funktionerna (GD IB) skildes från de finansiella funktionerna (gemensamma tjänsten för yttre förbindelser), främst på grund av SEM 2000 (1996). Det rådde dock brist på kvalificerad personal, särskilt inom den finansiella sektorn.

- När den tidsfrist som fastställts i ECIP-förordningen (5 år) för återbetalningspliktiga förskott (finansieringsförmån 2) går ut är det finansiella institutet enligt avtalet med kommissionen skyldigt att återkräva medlen för kommissionens räkning. Detta utgör således en rutinmässig del av ECIP:s finansiella verksamhet. Ekonomiska avslut och återbetalningar av medel kräver dock mycket omfattande och ingående administrativa arbetsinsatser, något som krävde mer personal än vad som fanns tillgänglig. I slutet av 1999 hade dock 1 398 enskilda ärenden reviderats.

Problemen fick två konsekvenser:

a) En ökande mängd eftersläpande betalningar som kommissionen beslutade att prioritera och som till stor del borde ha reglerats vid slutet av 1999. Trots en fortsatt efterfrågan på finansiering har ECIP:s verksamhet dock lagts på is vad gäller nya åtgärder under 1999. Kommissionen har beslutat att man när det gäller finansiella tjänster under 1999 helt och hållet skall prioritera ekonomiska avslut av befintliga ECIP-avtal och återkrävande av outnyttjade och återbetalda ECIP-medel.

b) Ett ökande missnöje bland de finansiella instituten och företagen på grund av försenade beslut, avtal och betalningar.

ECIP-förordningen upphörde att gälla den 31 december 1999. I följande frågor har kommissionen hittills inte fattat några beslut på lång sikt:

- Huruvida instrumentet skall fortsätta att finnas.

- Möjligheten att göra en genomgående omvandling av instrumentet, vilket skulle kunna inbegripa "outsourcing".

I slutet av december 1999 fick kommissionen från Deloitte & Touche det slutliga utkastet av företagets oberoende utvärderingsrapport om ECIP, som de blev utsedda att genomföra efter ett öppet internationellt anbudsförfarande. Den slutliga versionen av rapporten kommer att överlämnas till kommissionen varpå den kommer att vidarebefordras till Europaparlamentet, rådet och allmänheten samtidigt med denna rapport.

För närvarande anser de tjänstegrenar som förvaltar ECIP att

1. ECIP svarar mot verkliga behov.

2. ECIP måste

* bli mindre kostnadskrävande i fråga om intern förvaltning,

* bli snabbare när det gäller besluts-, betalnings- och återbetalningsförfaranden,

* göras mer förenligt med andra kompletterande program för ekonomiskt samarbete (t.ex. Al-Invest, Asia-Invest, Meda och andra),

* om möjligt utvidgas till att även omfatta mer storskaliga verksamheter,

* lägga ut verksamheten på entreprenad och att formerna för detta måste fastställas.

Under 2000 kommer kommissionen att ha som högsta prioritet att lösa problemet med förseningar vad gäller avtal, betalningar och återbetalningar av förskott som härrör från ECIP:s tidigare finansiella transaktioner.

Kommissionen lägger härmed fram sin lägesrapport om ECIP för 1998. Rapporten omfattar fem utförliga avsnitt. I del ett redogörs inledningsvis för bakgrunden till ECIP-instrument, hur programmet fungerar och vilka allmänna riktlinjer kommissionen antagit för att genomföra det. I del två beskrivs programmets viktigaste utvecklingstendenser under 1998 och analyseras ECIP-åtgärderna under 1998 (och i perioden 1988-1998) efter sektor, geografiskt område, förmån och finansiellt institut. Del tre innehåller en rad uppskattningar och analyser av ECIP:s ekonomiska effekter. I del fyra beskrivs de löpande åtgärder som kommissionen inledde under 1998 för att stärka ECIP:s finansiella förvaltning. Del fem innehåller detaljerade statistiska bilagor och övriga uppgifter.

LÄGESRAPPORT FÖR ECIP 1998

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

DEL 1: UTLÄNDSKA DIREKTINVESTERINGARS OCH ECIP:s ROLL I UTVECKLINGSPROCESSEN

1.1 Utvecklingsfinansiering och utländska direktinvesteringar: den privata sektorns roll i utvecklingsprocessen

1.2 ECIP - Europeiska unionens svar på privatinvesterarnas behov

1.3 Förfaranden och riktlinjer: hur ECIP fungerar

1.3.1 Förfaranden

1.3.2 Policy

DEL 2: ECIP:S VERKSAMHETSRAPPORT FÖR 1998

2.1 ECIP-förordning (EG) nr 213/96 av den 29 januari 1996

2.2 Finansieringsansökningar, godkännanden och avtal

2.3 Geografisk fördelning

2.4 Uppdelning per typ av finansieringsförmån

2.5 Analys per verksamhetssektor

2.6 ECIP:s nät av finansiella institut och deras verksamhet

2.7 Informationsförmedling, upplysningskampanjer och marknadsföring

2.8 Bidrag till privatiseringar och privata infrastrukturer (förmån 1B )

2.9 Förbindelser med EIB och samordning med andra EU-instrument

DEL 3: EKONOMISKA EFFEKTER AV ECIP-FINANSIERINGEN

3.1 Rapporter om ECIP-åtgärder

3.2 Bildande av samriskföretag

3.3 Nyinvesteringar

3.4 Analys av åtgärder som omfattas av förmån nr 3

3.5 Sysselsättning och utbildning

3.6 Andra utvecklingseffekter (miljökonsekvenser, tekniköverföring)

3.7 Bedömning och uppföljning av ECIP-åtgärder

3.8 Projektkontroller i åtta förmånsberättigade länder

3.9 Den oberoende utvärderingen

Del 4: FINANSIELL FÖRVALTNING

4.1 God och effektiv finansiell förvaltning

4.2 Extern revision

4.3 Åtgärder för att motverka bedrägerier

4.4 Enheterna för tekniskt och finansiellt bistånd

4.5 Budgetanslag

Del 1

1. UTLÄNDSKA DIREKTINVESTERINGARS OCH ECIP:s ROLL I UTVECKLINGSPROCESSEN

1.1. UTVECKLINGSFINANSIERING OCH UTLÄNDSKA DIREKTINVESTERINGAR: DEN PRIVATA SEKTORNS ROLL I UTVECKLINGSPROCESSEN

Under 1990-talet har nettokapitalutflödet till utvecklingsländerna ökat kraftigt från 101 miljarder USD 1990 till 275 miljarder USD 1998. Ökningen består helt och hållet av privatkapital. Medan industriländernas utvecklingsbistånd från offentliga medel sjönk från en nivå kring 60 miljarder USD om året under perioden 1990-1998 till cirka 50 miljarder USD 1998, har exporten av privatkapital mer än femdubblats under samma period för att uppgå till drygt 227 miljarder USD 1998. Av dessa 227 miljarder USD privata kapitalströmmar utgörs 155 miljarder USD av utländska direktinvesteringar och 72 miljarder USD av kapitalmarknadsströmmar. År 1990 var utflödet av privatkapital mindre stort än det offentliga utvecklingsbiståndet, men 1998 var det fem gånger så stort. (Källa: Världsbanken. Global Development Finance 1999).

Nettoflöde av långfristigt kapital till utvecklingsländerna, 1990-1998

>Plats för tabell>

Anm.: Nettoflöde av långfristigt kapital definieras som nettofordringar med en ursprunglig löptid på över ett år (se diagram 2.1).

1. Preliminära siffror

(Källa: World Bank Debtor Reporting System. World Bank, Global Development Finance, 1999.)

Under samma period har även sammansättningen av privatkapitalflöden till utvecklingsländerna breddats betydligt. Medan affärsbanklån tidigare stod för mer än 65 % av det totala privata kapitalutflödet, har utländska direktinvesteringar numera blivit den största, mest konstanta och minst instabila posten. Portföljinvesteringar, såväl i obligationer som i aktier, steg kraftigt under perioden 1990-1997 då de utgjorde drygt en tredjedel av det totala privata kapitalutflödet, men har blivit mindre stabila och föll kraftigt under 1998 i samband med kriserna i Asien och Brasilien.

En av de faktorer som har främjat denna ökning och breddning av utländska direktinvesteringar är de allt gynnsammare inhemska ekonomiska grundförutsättningar som råder i många utvecklingsländer som utvecklats mot en friare marknadsekonomi och en mer liberal ekonomisk politik. Detta har medfört ett ökat behov av kapital för att finansiera privatiseringsåtgärder, privata investeringar och privata infrastrukturer som inte har kunnat tillgodoses med offentlig utvecklingsfinansiering. Därför har den privata kapitalmarknaden försökt tillfredsställa dessa behov. De privata kapitalströmmarna går i spetsen för den allmänna trenden mot globalisering av handel och produktion.

Privata kapitalströmmar inklusive utländska direktinvesteringar är starkt koncentrerade till ett fåtal större utvecklingsländer. I början av 1990-talet (1990-1995) svarade endast tolv länder (Kina, Mexiko, Brasilien, Sydkorea, Malaysia, Argentina, Thailand, Indonesien, Ryssland, Indien, Turkiet och Ungern) för drygt 75 % av nettoflödet av privatkapital, medan det stora flertalet (140) av de 166 utvecklingsländerna stod för mindre än 5 % av nettoflödet av privatkapital till utvecklingsländerna.

De privata kapitalflödena till utvecklingsländerna har också ändrat bestämmelse och förskjutits från den offentliga till den privata sektorn. Större delen av kapitalflödet till utvecklingsländerna går via marknadskanalerna till privata investeringar, som utgör en alltmer dominerande del av nettoinvesteringarna i utvecklingsländerna, eftersom såväl staten som det offentliga utvecklingsbiståndet spelar en allt blygsammare roll både i absoluta och relativa tal. I detta sammanhang har ECIP en mycket viktig roll att spela för att höja utvecklingsvärdet av dessa privata kapitalströmmar.

1.2. ECIP - EUROPEISKA UNIONENS SVAR PÅ PRIVATINVESTERARNAS BEHOV

ECIP tillhandahåller medfinansiering för att främja utveckling av ömsesidigt fördelaktiga privata investeringar där Europeiska unionen och lokala aktörer samarbetar främst genom bildande av samriskföretag i utvecklingsländer. ECIP fungerar som en katalysator för att förbättra de utländska direktinvesteringarna både kvalitets- och volymmässigt i utvecklingsländerna i Asien, Latinamerika, Medelhavsområdet och Sydafrika (de s.k. Alamedsa-länderna).

ECIP har utformats för att på alla utvecklingsstadier ge stöd till samriskföretag som bildats mellan EU och Alamedsa-länder genom fem slag av finansieringsförmåner som var och en är inriktade på olika faser av samriskföretagets tillkomst och tidiga utveckling (se nästa avsnitt för utförligare detaljer om dessa förmåner).

Två särskilda egenskaper hos ECIP gör att detta instrument är synnerligen lämpat för privata investerare. Det är ett decentraliserat instrument som erbjuds som en finansiell produkt genom ett nät av finansiella institut. Det är också ett instrument som styrs av marknadsefterfrågan, eftersom det inte finns några i förväg öronmärkta särskilda prioriterade sektorer eller regioner. Medelstilldelningen bestäms med hänsyn till de sökandes kvalitet och de positiva utvecklingseffekter som de föreslagna investeringarna bedöms medföra. Det finns inga i förväg fastlagda kvoter varken per finansieringsförmån eller per land.

Kommissionen började genomföra ECIP 1988. Avsikten i början var att ECIP-programmet skulle pågå under en försöksperiod på tre år (1988-1991). Instrumentets geografiska räckvidd var i början begränsad till 28 länder i Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet och budgeten för hela treårsperioden uppgick till 30 miljoner euro. På grund av framgångarna under den första försöksperioden fick programmet en formell rättslig och budgetmässig grund genom rådets förordning (EEG) nr 319/92 av den 3 februari 1992. Försöksperioden förlängdes med tre år (1992-1994). Budgetmyndigheten ökade budgetanslagen från 31,4 miljoner euro för 1992 till 39 miljoner euro för såväl 1993 som 1994. Förordningen upphörde att gälla i december 1994. Från december 1994 till januari 1996 fortsatte ECIP sin verksamhet på grundval av en förlängning av 1992 års förordning. Rådet antog slutligen den andra ECIP-förordningen den 29 januari 1996. Den nya förordningen gäller i fem år och omfattar ett finansiellt referensbelopp på 250 miljoner euro för hela femårsperioden (från 1995 till slutet av 1999). För närvarande är 57 Alamedsa-länder förmånstagare, dvs. de länder i Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet som för närvarande gynnas av åtgärder inom ramen för gemenskapens utvecklingssamarbete (se förteckningen i bilaga). Därtill kommer Sydafrika som ingår i ECIP sedan 1994.

1.3. Förfaranden och policy: hur ECIP fungerar

1.3.1. Förfaranden

ECIP erbjuder fem slags finansieringsförmåner som var och en är inriktad på olika stadier av samriskföretagets tillkomst och tidiga utveckling. Finansieringsvillkoren varierar från en förmån till en annan, vilket framgår av nedanstående tabell över ECIP-förmåner 1998. Det samlade beloppet som ställs till förfogande genom förmånerna 2, 3 och 4 får inte överstiga 1 miljon euro per projekt.

Tabell över ECIP:s finansieringsförmåner

(se nästa sida)

>Plats för tabell>

1 EUR = cirka 1,28 $, april 1996.

Förvaltningen av förmånerna sker på ett decentraliserat sätt genom ett nät av finansiella institut och investeringsfrämjande organ. Vad beträffar förmånerna 2, 3 och 4 måste ansökan om finansiering uteslutande lämnas genom ett finansiellt institut som ingår i ECIP-nätet (se senaste förteckning i bilaga). Finansiella institut är handels-, affärs- eller utvecklingsbanker. Samtliga EU-medlemsstaters utvecklingsbanker t.ex. deltar i ECIP-nätet och spelar en nyckelroll i systemet. Medlemskapet står dock öppet för alla banker under förutsättning att ECIP-kommittén i Bryssel har avgivit sitt yttrande. Nätet av finansiella institut utgör ett särdrag för ECIP-systemet, eftersom det decentraliserade arbetssättet innebär att tonvikten läggs på subsidiaritet. De finansiella instituten verkar inom programmet enligt sitt normala förfarandesätt. Övergripande kontrollåtgärder vidtas i enlighet med de ramavtal som ingåtts mellan varje finansiellt institut och kommissionen. Systemet ger kommissionen möjlighet att se till att förmånssystemet tillämpas på ett enhetligt sätt samtidigt som den kan dra nytta av institutens finansiella expertis och kännedom om lokala förhållanden. En annan fördel av de finansiella institutens lokala närvaro i de stödberättigade Alamedsa-länderna är att lokala företag som försöker dra till sig utländskt investeringskapital kan få tillträde till ECIP genom en finansiell inrättning som ligger nära deras verksamhetsort.

När det gäller förmån nr 1 kan den stödberättigade sökande lämna sin finansieringsansökan antingen direkt till kommissionen eller genom ett finansiellt institut på samma sätt som för förmånerna nr 2, 3 och 4.

När det gäller den nya finansieringsförmånen 1B för åtgärder i samband med förberedandet av en privatisering eller ett privat ägande av infrastrukturer måste ansökan lämnas in till kommissionen av regeringen eller en offentlig myndighet i det stödberättigade landet (Alamedsa).

Kommissionen fattar det slutgiltiga beslutet om varje finansieringsåtgärd. Alla förslag som lämnats in till kommissionen tas upp till diskussion vid ECIP-styrkommitténs månatliga sammanträde i Bryssel. Styrkommittén är en intern arbetskommitté som består av tjänstemän från de berörda enheterna inom kommissionen. Varje månad avger styrkommittén ett yttrande som kommissionen använder som underlag för att fatta beslut om varje finansieringsansökan och informerar förmånstagarna om det.

När ett finansieringsbeslut väl har fattats varierar förfarandet därefter beroende på fallet:

i) När ansökan framställts direkt till kommissionen av ett stödberättigat organ, t.ex. en handelskammare eller ett investeringsfrämjande organ när det gäller förmån nr 1, eller regeringen eller ett offentligt organ i ett Alamedsa-land när det gäller förmån nr 1B, ingår kommissionen ett finansieringsavtal direkt med den sökande. I avtalet fastställs de belopp som kommissionen kommer att betala ut i olika omgångar.

ii) När ansökan har lämnats in via ett finansiellt institut, dvs. i alla andra fall, ingår kommissionen ett finansieringsavtal med det aktuella institutet. I avtalet fastställer kommissionen på vilka villkor institutet får utbetala kapitalet till den slutliga mottagaren (i regel i olika omgångar). Därefter överför kommissionen det totala ECIP-bidraget till det finansiella institutet. Detta ingår sedan ett avtal med motsvarande villkor med den slutliga förmånstagaren och betalar ut ECIP-bidraget till slutmottagaren enligt villkor och tidsramar i avtalet.

När det gäller finansieringsförmån nr 3 kommer det finansiella institutet att betala ut EU- medlen till samriskföretaget mot att det erhåller aktiebrev eller andra bevis på ägarinnehav i samriskföretagets kapital. Det finansiella institutet kommer i regel att förvärva dessa andelsbevis i eget namn och förvalta dem på EU:s vägnar ("indirekt delägande"). Det kan dock hända att bolagsordningen inte medger denna form av indirekt ägande. Därför antog ECIP-kommittén 1992 riktlinjer som tillåter gemenskapen att i så fall själv gå in som direkt delägare i samriskföretaget (se även nedan).

ECIP har inom kommissionen utvecklats till ett fortlöpande finansiellt instrument. Mellan 1988 och slutet av 1998 har kommissionen tagit emot och handlagt 3 711 enskilda finansieringsansökningar. ECIP:s styrkommitté sammanträder en gång i månaden. Kommissionen godkänner finansieringsansökningarna satsvis varje månad (dock med vissa förseningar under 1997 och 1998, se punkt 2.2 nedan), för att ge de finansiella instituten och således också de slutliga förmånstagarna, dvs. privatinvesterarna, en relativt snabb och fortlöpande service.

1.3.2. Policy

Enligt bestämmelserna i ECIP-förordningen måste två grundläggande kriterier vara uppfyllda för att kommissionen skall kunna godkänna en åtgärd. För det första bör det finnas rimliga förväntningar på att åtgärden skall kunna vara ekonomiskt livskraftig. För det andra bör åtgärden bidra till utvecklingen av den lokala ekonomin. Syftet med dessa villkor är att göra instrumentet så flexibelt och marknadsstyrt som möjligt. De formella begränsningar som därvid gäller återfinns i den bestämmelse i ECIP-förordningen (213/96) som utesluter stora multinationella företag för att ge små och medelstora företag ett visst företräde, och i villkoret att åtgärden måste gälla samriskföretag med minst en europeisk samarbetspartner och en part från mottagarlandet. ECIP utesluter inte storföretag, eftersom deras större managementkapacitet och finansiella resurser innebär att de kan investera i svårare projekt med positiva utvecklingseffekter i de minst utvecklade områdena. Projekt som godkänns av kommissionen skall dessutom vara förenliga med gemenskapens allmänna politik och med de utvecklingskriterier som fastställs i förordningen.

Kommissionen har hållit sig till den linje som beskrivits i de tidigare lägesrapporterna och som går ut på att underlätta tillämpningen av systemet genom att undvika att ställa onödiga krav. Man har t.ex. inte fastställt några prioriterade sektorer eller geografiska kvoter och inte heller kvoterat antalet åtgärder per finansieringsförmån. Varje projekt bedöms på sina egna meriter i förhållande till de krav som ställs i förordningen.

Under 1998 har kommissionen i praktiken tillämpat följande handlingslinje:

i) Kommissionen har inte fortsatt sitt tidigare program för aktivt främjande av ECIP-instrumentet, eftersom den var tveksam om sin egen förmåga att ta hand om större avtalsvolymer och fler finansiella transaktioner. Kommissionens enheter har därför begränsat sitt informationsprogram till att lämna basinformation till alla finansiella institut och företag som begärde det, men har inte aktivt främjat efterfrågan på ECIP-instrumentet.

ii) Vidare försöker kommissionen, enligt rådets önskemål, att åstadkomma en bred och välbalanserad territoriell spridning på de finansiella institut som aktivt deltar i nätet, dock utan att därmed göra avkall på instrumentets huvudsakligen marknadsstyrda karaktär. Detta bidrar till att säkerställa att företagens tillgång till ECIP inte försvåras på grund av att lokal ECIP-representation saknas eller inte är riktigt anpassad i en viss region. Utan att därför kräva att vissa banker ansluter sig till nätet prioriterar kommissionen dock handläggningen av ansökningar från nya finansiella institut i länder eller regioner, såväl i medlemsstater som i mottagarländer, med hittills begränsad ECIP-representation. Dessutom gör kommissionen fortlöpande kvalitets- och resultatbedömningar av alla anslutna finansiella institut för att säkerställa att dessa erbjuder de lokala företagen en effektiv service när det gäller ECIP. Under 1998 togs 54 nya finansiella institut in i nätet, medan 24 inaktiva institut ombads lämna det.

iii) Kommissionen har förstärkt systemets inriktning på små och medelstora företag. Alla finansieringsförmåner av typ 1 är till sin natur orienterade mot små och medelstora företag. Drygt 80 % av alla finansieringsförmåner av typ 2, 3 och 4 som godkänts sedan 1988 har också gällt små och medelstora företag. Detta kan hänföras till bestämmelserna i förordningen, som fastställer att små och medelstora företag skall få företräde, dock utan att därmed utesluta storföretag, särskilt vad gäller särskilda utvecklingsfördelar, exempelvis överföring av teknologi, som storföretag är bättre utrustade för att tillhandahålla. Förordningen utesluter dock uttryckligen stora multinationella företag.

Därtill kommer att små och medelstora företag sedan januari 1996, i enlighet med rådets nya förordning (EG) nr 213/96, gynnas av ytterligare två särskilda finansiella fördelar i samband med ECIP. För det första, vad gäller förmån nr 2, kan enligt artikel 4.3, gemenskapens bidrag för genomförbarhetsundersökningar och pilotåtgärder överstiga 50 % av kostnaderna, dock endast om det gäller små och medelstora företag. För det andra, vad gäller finansieringsförmån nr 4, är små och medelstora företag, enligt artikel 4.5, berättigade till finansieringsbidrag, medan större företag endast kan få räntefria förskott.

iv) Liksom under tidigare år har kommissionen även under 1998 inriktat ECIP:s verksamhet på förmånerna nr 1, 2 och 4. Detta innebär inte att man under 1998 skulle ha övergivit finansieringsförmån nr 3. Den höga andelen framgångsrika projekt och den höga ekonomiska multiplikatoreffekt som konstaterats för de åtgärder enligt förmån nr 3 som genomförts under perioden 1988-1998 talar i själva verket för att ökad tonvikt borde läggas på förmån nr 3 i framtiden. Ett särskilt avsnitt längre fram i rapporten handlar om åtgärder enligt förmån nr 3. Kommissionens huvudsyfte är att använda ECIP-medlen på bästa möjliga sätt för att i de fall det inte finns tillgång till andra finansieringskällor uppmuntra bildandet av samriskföretag med största möjliga multiplikatoreffekt. Resultaten hittills tyder på att instrumentet i framtiden skulle bli effektivare och få större utvecklingseffekter på fältet om det satsades mer på förmån nr 3.

v) En ny finansieringsförmån 1B infördes 1996 för att hjälpa regeringar och offentliga organ i utvecklingsländer i Asien, Latinamerika, Medelhavsområdet och i Sydafrika med förberedandet av privatiserings- och privata infrastrukturprojekt (PPI-projekt) och för att förstärka de lokala utvecklingseffekterna av dessa projekt. Genom att lämna bidragsfinansiering i början av förberedelsefasen vill EU öka PPI-projektens chanser att lyckas, minska kostsamma dupliceringar av förberedande åtgärder och öka de europeiska företagens möjligheter att delta i PPI-processen.

Under 1997 godkändes ett bidrag på 1 miljon euro för att stödja privatiseringen av lokala vattenförsörjningsföretag i Filippinerna, samtidigt som åtaganden gjordes för en rad åtgärder (1 miljon euro) för att förbereda privatiseringar och privata infrastrukturer i Vietnam. Dessutom gavs ett principgodkännande för ett bidrag på 200 000 euro till två mindre undersökningar rörande en eventuell privatisering i Brasilien. Förhandlingarna kring åtgärderna i Filippinerna och Vietnam fortsatte under 1998, medan åtgärderna i Brasilien annulerades.

Det finns en rad orsaker till att finansieringsförmån nr 1 B har svårt att komma i gång: i) I regel genomförs denna typ av projekt av stora multinationella företag, men dessa är uteslutna från ECIP. ii) Ett bidrag på 200 000 euro är ett för litet belopp jämfört med kapitalbehovet för de flesta större privatiseringsprojekt. iii) Kommissionen har varit särskilt noga med att kontrollera att förmånslandets lokala politik och institutionella struktur berättigar till ett hundraprocentigt bidrag, men dessa kontroller och policydiskussioner har medfört förseningar och komplikationer i projektgenomförandet. Kommissionen undersöker för närvarande dessa problem och söker lösningar. Om det inte går att finna någon lösning kanske kommissionen måste överväga att överge denna finansieringsförmån.

På det hela taget är och förblir ECIP ett allsidigt och komplett system som numera även omfattar privatisering och privata infrastrukturer. Det omfattar alla faser för igångsättning av ett samriskföretag, från projektavgränsning genom genomförbarhetsundersökningar till finansiering av aktiekapital och fortbildning. Detta är ett viktigt och unikt särdrag för ECIP som bevarats och t.o.m. förstärkts genom rådets förordning från 1996 om förlängning av finansieringsinstrumentet till slutet av 1999. Under 1998 har kommissionens enheter dock ställts inför allvarliga procedurproblem när det gäller att upprätthålla ECIP:s finansiella tjänster (se nästa avsnitt).

Del 2

2. ECIP:s VERKSAMHETSRAPPORT FÖR 1998

2.1. ECIP-förordning (EG) nr 213/96 av den 29 januari 1996

Efter rådets godkännande av den nya ECIP-förordningen (EG) nr 213/96 av den 29 januari 1996 (EGT L 28, 6.2.1996, s. 2, se bilaga) kunde kommissionen börja genomföra ytterligare förbättringar av ECIP-systemet under 1996 och konsolidera dessa under 1997 och 1998. Den nya förordningen uppvisar samma grunddrag som den tidigare och innehåller dessutom:

a) ett antal förbättringar vad gäller villkoren för rätten att omfattas av de befintliga finansieringsförmånerna,

b) en ny finansieringsförmån 1B som gäller ett bidrag på 200 000 euro för att förbereda privatiseringar och privata infrastrukturprojekt,

c) bestämmelser om viktiga åtgärder för att förstärka förvaltningen av ECIP (enhet för tekniskt bistånd), om extern revision (oberoende utvärdering) samt skärpta bestämmelser för att motverka bedrägerier,

d) bestämmelser för att förbättra informationsförmedling och samordning med andra investeringsfrämjande EU-instrument, såsom gemensamma operativa program, Alinvest, Meda, Asia-Invest, Sydafrikas affärsråd (The South Africa Business Council), de system som förvaltas av GD XXIII (BCNET, BRE, Euro Info Centra, osv.), och Europeiska investeringsbankens operationer med riskvilligt kapital.

Sedan den nya ECIP-förordningen godkändes i början av 1996 (29.1.1996) har de nya finansieringsvillkoren (och andra ändringar) i förordning (EG) nr 213/96 tillämpats på alla nya finansieringsåtgärder som godkänts 1996 och därefter under 1997 och 1998.

På rådets initiativ har ett finansiellt referensbelopp om 250 miljoner euro för hela femårsperioden 1995-1999 införts i den nya ECIP-förordningen.

Eftersom den nya förordningen gäller i fyra år, dvs. till slutet av 1999, har kommissionen möjlighet att grundligt genomföra de föreskrivna förbättringarna av instrumentets finansiella förvaltning, vilka beskrivs närmare nedan (särskilt i del 4).

2.2. Finansieringsansökningar, godkännanden och avtal

I följande avsnitt ges några viktiga kommentarer till de statistiktabeller som bifogas i bilagorna till denna rapport (se del 5).

Finansieringsansökningar

Kommissionen har under 1998 inte aktivt främjat efterfrågan på ECIP, utan inskränkt sig till att svara på informationsförfrågningar från finansiella institut och potentiella förmånstagare.

Under 1998 har kommissionens enheter ännu mer än tidigare inriktat sig på att bygga ut den existerande förvaltningskapaciteten för att förbättra den finansiella förvaltningen, granskningsverksamheten, rapporteringen och bekämpningen av bedrägerier när det gäller ECIP-medlen. Sedan kapaciteten att handlägga större volymer förstärkts genom tillkomsten av enheten för tekniskt bistånd rekryterade kommissionen endast 54 nya finansiella institut till ECIP-nätet 1998, trots mer än 200 intresseanmälningar från nya finansiella institut, medan omkring 150 ansökningar från finansiella institut utanför ECIP avslogs och 24 inaktiva institut ombads lämna nätet. I slutet av 1998 omfattade ECIP-nätet 142 finansiella institut.

Förvaltningen av ECIP var från början tänkt att vara så "företagarvänlig" som möjligt: snabba beslut, öppenhet och insyn, flexibilitet, snabba betalningar. Denna ECIP-specifika hållning gav programmet gott rykte hos de finansiella instituten och rådde fram till 1996. Sedan dess har förvaltningen av ECIP av tre skäl blivit mer och mer byråkratisk och tungrodd:

- Eftersom ECIP först och främst riktar sig till små och medelstora företag är det väldigt "arbetsintensivt" och det snabbt ökande antalet projekt stod i tydlig kontrast till den begränsade mängd personal inom kommissionen som skulle förvalta projekten. Denna personalbrist åtgärdades gradvis, men endast delvis, genom att en enhet för tekniskt bistånd (1997) och senare en enhet för finansiellt bistånd (1999) inrättades.

- Förstärkningen av kommissionens finansiella förfaranden efter revisionsrättens iakttagelser, ledde dels till att förfarandena försenades (beslut fattade av den samlade kommissionen genom ett skriftligt förfarande i kommissionen i stället för ett bemyndigande) dels till att de tekniska funktionerna (GD IB) skildes från de finansiella funktionerna (gemensamma tjänsten för yttre förbindelser), främst på grund av SEM 2000 (1996). Det rådde dock brist på kvalificerad personal, särskilt inom den finansiella sektorn.

- När den tidsfrist som fastställts i ECIP-förordningen (5 år) för återbetalningspliktiga förskott (finansieringsförmån 2) går ut är det finansiella institutet enligt avtalet med kommissionen skyldigt att återkräva medlen för kommissionens räkning. Detta utgör således en rutinmässig del av ECIP:s finansiella verksamhet. Ekonomiska avslut och återbetalningar av medel kräver dock mycket omfattande och ingående administrativa arbetsinsatser, något som krävde mer personal än vad som fanns tillgänglig. I slutet av 1999 hade dock 1 398 enskilda ärenden reviderats.

Problemen fick två konsekvenser:

a) En ökande mängd eftersläpande betalningar som kommissionen beslutade att prioritera och som till stor del borde ha reglerats vid slutet av 1999. Trots en fortsatt efterfrågan på finansiering har ECIP:s verksamhet dock lagts på is vad gäller nya åtgärder under 1999. Kommissionen har beslutat att man när det gäller finansiella tjänster under 1999 helt och hållet skall prioritera ekonomiska avslut av befintliga ECIP-avtal och återkrävande av outnyttjade och återbetalda ECIP-medel.

b) Ett ökande missnöje bland de finansiella instituten och företagen på grund av försenade beslut, avtal och betalningar.

Mellan början av 1988 till slutet av 1998 mottog kommissionen 3 711 formella ansökningar om ECIP-finansiering varav 2 534 godkändes för ECIP-finansiering till ett belopp på sammanlagt 286,3 miljoner euro. Jämfört med 1997 minskade antalet ansökningar om ECIP-finansiering under 1998 med 39 % till 396 och det ansökta beloppet med 25 % till 53,9 miljoner euro. Under 1998 förbrukades 57 % (eller 28,4 miljoner euro) av ECIP:s totalt tillgängliga budgetmedel på 52,6 miljoner euro och godkändes 264 nya finansieringsåtgärder till ett sammanlagt belopp av 29,8 miljoner euro. Därmed var 1998 det första året som ECIP inte lyckades helt förbruka sin budget.

Jämfört med 1997 minskade under 1998 antalet finansieringsansökningar enligt förmån nr 1 med 34 %, enligt förmån nr 2 med 45 %, enligt förmån nr 3 med 31 % och enligt förmån nr 4 med 14 %.

Antal ansökningar om ECIP-finansiering

>Plats för tabell>

Godkännanden

Under 1998 godkändes 264 nya ECIP-finansieringsåtgärder. Därmed uppgår det totala antalet godkända åtgärder för perioden 1988-1997 till 2 534. Jämfört med 1997 innebär 1998 års siffror en betydande nedgång, eftersom antalet godkännanden minskat med 32 % och finansieringsvolymen med 20 %.

GODKÄNDA ECIP-ÅTGÄRDER (samtliga regioner)

>Plats för tabell>

Procentuellt sett har hittills antalet godkända ansökningar varit lägst för finansieringsförmån nr 1 (55 % i perioden 1988-1997), vilket förmodligen beror på att de flesta ansökningar inte passerar genom ett finansiellt institut som kan bistå den sökande med granskning och vägledning, att det är fråga om bidrag och att kommissionen är noga med att försöka undvika överlappningar med liknande åtgärder inom ramen för Alinvest-, Asia-Invest- och Meda-programmen. Godkännandegraden för finansieringsförmån nr 2 som sjunkit från 74 % (1994) till 68 % (1995) och 63 % (1997) har under 1998 stigit igen till 73 %. När det gäller finansieringsförmån nr 3 var godkännandegraden fortfarande låg under 1998 (56 %), vilket beror på att kommissionen hanterar denna förmån med stor försiktighet samt eftersträvar en strikt tillämpning av additionalitetsprincipen och av kravet på att det finansiella institutet skall tillskjuta ett finansiellt bidrag motsvarande gemenskapens innan förmån nr 3 beviljas.

Det bör påpekas att efterfrågan på finansieringsförmån nr 4 fyrdubblades mellan 1995 och 1998, vilket troligen beror på att möjligheten till bidragsfinansiering infördes 1995.

Ingångna avtal

Vid alla "ECIP-godkännanden" som utfärdas av kommissionen krävs att det finansiella institutet och den slutliga förmånstagaren accepterar strikta finansiella, ekonomiska, tekniska och utvecklingsfrämjande villkor samt undertecknar särskilda avtalsklausuler där de åtar sig att respektera dessa villkor. Att 11 % av slutmottagarna (motsvarande 20 % av den godkända finansieringsvolymen) inte godkänner dessa villkor eller efter avtalsteckning anser sig inte kunna uppfylla villkoren och därför hellre avstår från finansiering, är ett tecken på att alla parter vill genomföra avtalet med "vederbörlig omsorg". I detta sammanhang bör påminnas om att slutmottagarnas medfinansiering måste uppgå till minst 50 % av åtgärdens kostnader vad beträffar förmånerna nr 1, 2 och 4 och minst 60 % vad gäller finansieringsförmån nr 3. Vad gäller förmånerna nr 3 och 4 måste dessutom det finansiella institutet tillhandahålla finansiering till ett belopp som motsvarar ECIP-finansieringen.

Mot denna bakgrund och med tanke på de praktiska problem som slutmottagarna möter när det gäller att genomföra ECIP-åtgärder och investera i utvecklingsländerna är det normalt att inte alla ECIP-avtal genomförs till 100 %.

I slutet av 1998 hade 87 % av de godkända åtgärderna resulterat i konkreta påskrivna kontrakt. De återstående 13 % godkända men ännu ej påskrivna åtgärderna består till stor del av drygt 200 kontrakt som per den 31.12.1998 var på väg att undertecknas.

>Plats för tabell>

Finansieringsförmån nr 3 skiljer sig markant från de andra förmånerna i det att endast omkring hälften av de godkända åtgärderna så småningom leder till avtalad utbetalning. Att en av två åtgärder skrivs på och konkret leder till utbetalning är normalt när det handlar om utvecklingsåtgärder med inslag av riskkapital. (För utförligare uppgifter om förmån nr 3 hänvisas till avsnitt 3 nedan.)

2.3. Geografisk fördelning

I bilagorna i del 5 ges mer detaljerade uppgifter om ECIP-åtgärderna per region och land. I detta avsnitt ges några viktiga kommentarer om tendenserna.

>Plats för tabell>

Liksom under tidigare år var Asien även under 1998 huvudregionen för ECIP-åtgärder, även om marginalerna krympt något. Asien svarade under 1998 för 44 % av antalet godkända projekt och för 42 % av de godkända beloppen. Resultaten för 1998 visar en ökning för Asien jämfört med 1997 då Asien stod för 38 % av de godkända projekten och 44 % av de anslagna beloppen. Asien står för drygt 75 % av folkmängden och ungefär 40 % av bruttonationalprodukten i Alamedsa-länderna.

>Plats för tabell>

Under 1998 svarade Latinamerika för 35 % av antalet godkända projekt och 32 % av ECIP-finansieringen. Ackumulerat för perioden 1988-1998 svarade Latinamerika för 32 % av antalet godkända projekt och 30 % av finansieringsvolymen. Latinamerika står för 12 % av folkmängden och för cirka 37 % av BNP i Alamedsa-länderna.

Länderna i Medelhavsområdet svarade i slutet av 1998 (ackumulerat för hela perioden 1988-1998) för hela 20 % av antalet godkända ECIP-projekt och för 19 % av finansieringsvolymen, trots att regionen endast har 8 % av Alamedsa-ländernas folkmängd och knappt 20 % av deras BNP. ECIP-verksamheten där kompletteras också med åtgärder från Europeiska investeringsbanken (EIB).

Trots att Sydafrika blev berättigat till ECIP-stöd först i mitten av 1994 hade den 31.12.1998 ECIP redan gjort finansiella åtaganden för 10 miljoner euro för 61 godkända åtgärder och tre större lokala banker redan anslutit sig till ECIP-nätet.

Även om utländska direktinvesteringar i huvudsak har en tendens att koncentrera sig till ett fåtal större utvecklingsländer (se del 1 ovan) har ECIP för sin del bidragit till att öka den geografiska spridningen av dessa investeringar. ECIP:s finansiella medel har fått en vidsträckt geografisk fördelning och har inte koncentrerats i lika hög grad till de större länderna. Under perioden 1988-1998 gick endast 55 % av ECIP:s samlade budget till de största sju Alamedsa-länderna (Argentina, Brasilien, Kina, Indien, Indonesien, Mexiko och Turkiet), trots att under samma period 75 % av alla utländska direktinvesteringar gick till dessa sju länder. Det står därför klart att ECIP har bidragit till att öka den geografiska spridningen av utländska direktinvesteringar i riktning mot små och mindre utvecklade länder.

2.4. Uppdelning per typ av finansieringsförmån

>Plats för tabell>

Att kommissionen lägger tonvikten på finansieringsförmånerna nr 1, 2 och 4 och inte på finansieringsförmån nr 3 (vilket redan påpekades i punkt 1.2) bekräftas 1998 liksom tidigare år av siffrorna i ovanstående tabell och i bilagorna (del 5). Så mycket som 96 % av alla projekt som godkändes under 1998 gällde finansieringsförmånerna nr 1, 2 och 4, vilket är en ökning jämfört med 1997 (95 %).

I följande tabell visas det genomsnittliga finansieringsbeloppet i euro per godkänt projekt och förmån under 1998.

Genomsnittlig ECIP-finansiering per projekt 1998

// 1998

// euro

Förmån 1 // 73 050

Förmån 2 // 104 187

Förmån 3 // 416 275

Förmån 4 // 130 266

Totalt genomsnitt // 112 960

Tendensen att öka utnyttjandet av förmån nr 4, som redan noterades i 1996 och 1997 års lägesrapport, fortsatte under 1998. Antalet projekt som godkänts inom ramen för finansieringsförmån nr 4 steg från mindre än 3 % av det totala antalet godkända projekt under 1995 till 9 % år 1997 och 14 % år 1998. Ökningen beror antagligen på att den nya ECIP-förordningen sedan 1996 infört möjligheten för små och medelstora företag att söka bidrag för att finansiera utveckling av mänskliga resurser. I euro räknat betyder ökningen att finansieringen av godkända projekt inom ramen för förmån nr 4 steg från endast 3,6 % av ECIP:s totala budgetanslag 1995 till 15 % år 1998.

2.5. Analys per verksamhetssektor

Uppdelningen av ECIP-godkännanden enligt den internationella näringsgrensstandarden (International Standard Industrial Classification, ISIC) visas i bilagorna.

Uppdelningen på huvudsektorerna är följande:

Sektorsvis uppdelning av ECIP-godkännanden 1988-1998

SEKTOR // %

Tillverkning // 63

Jordbruk och livsmedelsindustri // 17

Tjänster // 7

Flera sektorer // 5

Gruvor och energi // 3

Transport och kommunikationer // 2

Byggnads- och verkstadsindustri // 3

TOTALT // 100

Med 63 % av det godkända finansiella stödet under perioden 1998-1998 är tillverkningssektorn den största mottagaren av ECIP-finansiering. Maskintillverkning, elektronik och kemi är de viktigaste delsektorerna inom tillverkningssektorn. I Asien är ECIP-finansieringen i högre utsträckning koncentrerad till tillverkningssektorn som får hela 71 % av det totala stödet till Asien. I Medelhavsområdet däremot gick i genomsnitt endast 41% av det totala stödet för perioden 1998-1998 till åtgärder som berör tillverkningssektorn.

Jordbrukets och livsmedelsindustrins (inklusive fiske) andel i ECIP-anslagen uppgick till i genomsnitt 17 % för perioden 1998-1998. I jordbrukssektorn har sedan 1996 tyngdpunkten för projektinnehållet börjat förflytta sig från produktion av jordbruksprodukter mot verksamheter med anknytning till bearbetnings- och livsmedelsindustrin och denna tendens fortsatte under 1998. Generellt sett har ECIP:s inblandning i jordbruksprojekt ständigt sjunkit under åren.

Tjänsteindustrins (inklusive finansiella tjänster) andel i ECIP-finansieringen har minskat sakta från i genomsnitt 15 % under perioden 1988-1994 till 13 % 1995, 9 % 1997 och endast 7 % 1998.

Stödåtgärder inom gruv-, energi-, transport- och byggsektorn svarade för endast 8 % av de belopp som godkänts fram till slutet av 1998.

2.6. ECIP:s nät av finansiella institut och deras verksamhet

Ett av ECIP-instrumentets viktigaste kännetecken är att förvaltningen är decentraliserad och att en stor del av arbetet görs inom nätet av finansiella institut. Alla finansiella institut skall ingå ett standardiserat ramavtal med Europeiska gemenskapen, som fastställer de rättsliga förhållanden som skall gälla mellan institutet och kommissionen och de förfaranden som skall tillämpas. Kommissionen har under årens lopp sett till att de finansiella instituten spelar en allt större roll vad gäller ECIP:s förvaltning.

Eftersom alla ansökningar som gäller förmånerna nr 2, 3 och 4 måste gå genom ett finansiellt institut är det viktigt att nätet täcker alla EU-medlemsstater och så många förmånsländer som möjligt. Därför togs österrikiska, finska och svenska banker redan under 1995 upp i nätet efter positivt yttrande från ECIP-kommittén, vilket innebär att det nu i samtliga medlemsstater finns finansiella institut som aktivt arbetar med ECIP. Likaså togs tre sydafrikanska banker upp i nätet i början av 1995, medan Österrikes nationella utvecklingsbank FGG anslöt sig 1996.

I artikel 3.1 i ECIP-förordningen (EG) nr 213/96 föreskrivs att "de finansiella institutionerna skall utses av kommissionen, efter det att kommittén enligt artikel 9 har avgivit sitt yttrande, bland följande organ: utvecklingsbanker, affärsbanker, handelsbanker och investeringsfrämjande organ" och i artikel 9.3 första stycket och första strecksatsen att "följande beslut skall fattas ... : - Valet av finansiella institutioner mot bakgrund av deras erfarenhet och lämplighet för att göra ett första urval av projekten i enlighet med de kriterier som anges i artikel 6".

Den 20 maj 1998 beslutade kommissionen genom skriftligt förfarande att anta en ändring av ECIP-nätet av finansiella institut. I kommissionens beslut fastställs bl.a. att finansiella institut som inte arbetat aktivt i nätet eller inte kunnat generera ECIP-åtgärder under de senaste två åren inte skall hållas kvar i ECIP-nätet. Detta innebär att ECIP-nätet av finansiella institut har ändrats genom att 54 nya finansiella institut har tagits in och 24 har ombetts lämna nätet, så att uppdelningen efter typ av bank och region numera är följande

ECIP-nätet av finansiella institut i slutet av 1998

>Plats för tabell>

LA = Latinamerika En förteckning över dessa institut bifogas som bilaga 9 i del 5

MED = Medelhavsområdet

Under 1998 förmedlades 86 % (motsvarande 25,7 miljoner euro) av de godkända ECIP-åtgärderna genom finansiella institut inom EU. Lokala finansiella institut i Alamedsa-länderna vidarebefordrade godkända ECIP-medel för 2,8 miljoner euro (9 %), medan 1,3 miljoner euro (5 %) slussades vidare genom handelskammare och branschorganisationer (förmån nr 1). Dessa siffror måste tolkas med viss försiktighet. Man kan t.ex. inte anta att alla godkända belopp som skickas ut till finansiella institut från en viss medlemsstat är belopp som enbart flyter till företag från denna medlemsstat. Enligt bestämmelserna i ECIP-förordningen är det möjligt att endast en av de olika parterna i ett samriskföretag lämnar in en finansieringsansökan. Den sökande kan dessutom lämna in sin ansökan genom vilket finansiellt institut som helst i nätet, utan att behöva gå via ett finansiellt institut i sitt hemland. Detta innebär att ett godkännande som meddelas ett finansiellt institut i ett visst land mycket väl kan komma en eller flera förmånsmottagare i ett annat land till godo. Ovanstående siffror visar således inte storleken på den ECIP-finansiering som kommer företagen i ett visst land till godo. De finansiella medel som förmedlas av finansiella institut i Luxemburg t.ex. går till största delen till en tysk bank (EUROPA-Bank, som ingår i Dresdner Bank-gruppen), som är etablerad i Luxemburg, men som övervägande har tyska företag som kunder.

Medelsfördelningen mellan finansiella institut och länder påverkas av olika faktorer som bl.a. hur stort intresse ett visst lands finansiella institut har för att bli medlemmar i ECIP-nätet, vilken typ av bank det är frågan om och hur de ECIP-anslutna instituten marknadsför instrumentet. Mer generella faktorer som kan påverka fördelningen mellan olika länder är bl.a. om det finns starka branschorganisationer i landet som kan sprida information om ECIP, om det finns andra lokala investeringsfrämjande program som finansieras med offentliga medel och vilka villkor dessa erbjuder jämfört med ECIP, hur utländska direktinvesteringar fördelas mellan små och stora företag samt vilka historiska och kommersiella förbindelser som finns med förmånsländerna i Alamedsa-regionen.

Kommissionens mål är att se till att så många affärsidkare som möjligt, som står i begrepp att genomföra lönsamma och utvecklingsfrämjande investeringar i ett samriskföretag i ett förmånsland, skall känna till vilket stöd ECIP kan erbjuda och skall ha tillgång till ECIP-programmet. För att uppnå detta mål och minska effekterna av nyss nämnda faktorer vidtar kommissionen informations- och marknadsföringsåtgärder och har infört stimulansåtgärder för att uppmuntra alla finansiella institut i samtliga EU-medlemsstater och relevanta Alamedsa-länder till att effektivt främja instrumentet.

2.7. Informationsförmedling, upplysningskampanjer och marknadsföring

Kommissionen har under 1998 inte aktivt satsat på att öka efterfrågan på finansiering från ECIP, men i stället inriktat sig på att förvalta redan ingångna avtal samt det löpande flödet av ansökningar och nya avtal. Informationsförmedlingen begränsades därvid till att svara på förfrågningar från finansiella institut och potentiella förmånstagare.

2.8. Bidrag till privatiseringar och privata infrastrukturer (förmån 1B)

Under senare år har bidragen till privatiseringar eller privat delägande av infrastrukturer (PPI) ökat snabbt på grund av att vissa utvecklingsländer öppnat sina infrastrukturer för privat finansiering och förvaltning. PPI kan för ett utvecklingsland vara det enda sättet att tillgodose sitt ofta enormt växande behov av infrastrukturer för att hålla jämna steg med utvecklingen. PPI kan leda till ökad effektivitet i både byggande och drift. PPI kan också minska belastningen på den offentliga sektorn vad gäller finansiering och förvaltning. PPI kan dessutom medföra andra indirekta fördelar för värdlandet. Ett framgångsrikt PPI-projekt kan stärka den lokala finansiella sektorn, tjäna som en värdefull referens för andra PPI-initiativ i landet eller regionen och skapa ett lokalt stöd för ytterligare liberalisering.

Finansieringsförmån 1B, som infördes i den nya ECIP-förordningen, är avsedd att hjälpa regeringar och offentliga organ i utvecklingsländer i Asien, Latinamerika, Medelhavsområdet och Sydafrika att förbereda PPI-projekt och förbättra den effekt dessa har på den lokala utvecklingen. Att finansieringsförmån 1B har utvecklats beror dels på PPI-projektens komplicerade karaktär, dels på de offentliga organens ofta begränsade erfarenhet av denna nya och snabbt framväxande teknik. Syftet med finansieringsförmån 1B är att medelst gåvobistånd under den förberedande etappen öka PPI-projektens chanser att lyckas, minska kostsamma dupliceringar av förberedande åtgärder och öka de europeiska företagens möjligheter att delta i PPI-processen. Bidraget enligt finansieringsförmån 1B kan ökas till 100 % av de bidragsberättigande kostnaderna, dock högst 200 000 euro per åtgärd. Efter samråd med entreprenörer, konsulter, finansiella institut och regeringar tog kommissionen under 1996 fram allmänna riktlinjer för finansieringsförmån 1B. (Dessa riktlinjer återges i detalj i del 5 i bilaga 11).

På grund av PPI-åtgärdernas komplicerade karaktär och stora politiska och ekonomiska betydelse, och eftersom det handlar om ett bidrag på upp till 100 %, har kommissionen varit särskilt selektiv när det gäller att godkänna och förvalta förmån 1b-projekt. Under 1996 beviljades ett principgodkännande för en rad PPI-åtgärder i Vietnam (på sammanlagt 1 miljon euro). Åtagandena gjordes dock inte förrän under 1997, eftersom genomförandet av åtgärden skall stödjas och övervakas på heltid av en enhet för tekniskt bistånd som är specialiserad i bygg-förvalta-och-äga och bygg-förvalta-och-avyttra projekt och som skall upprättas i Vietnam (med medel från EU:s budgetpost för ekonomiskt samarbete med projektet Eurotapviet i Asien). Under 1997 har ett bidrag på 1 miljon euro godkänts för privatisering av lokala vattenförsörjningsföretag på Filippinerna. Dessutom gavs ett principgodkännande på 200 000 euro för två små utredningar om privatiseringar i Brasilien, som dock sedermera dragits in.

Hittills har inga av dessa åtgärder lett till konkreta avtal och betalningar. Det finns en rad orsaker till att finansieringsförmån nr 1 B har svårt att komma i gång: i) I regel genomförs denna typ av projekt av stora multinationella företag, men dessa är uteslutna från ECIP. ii) Ett bidrag på 200 000 euro är ett för litet belopp jämfört med kapitalbehovet för de flesta större privatiseringsprojekt. iii) Kommissionen har varit särskilt noga med att kontrollera att förmånslandets lokala politik och institutionella struktur berättigar till ett hundraprocentigt bidrag och dessa kontroller och policydiskussioner har medfört förseningar och komplikationer i projektgenomförandet.

2.9. Förbindelser med EIB och samordning med andra EU-instrument

Kommissionen fortsatte den operativa samordningen mellan ECIP och andra investeringsfrämjande instrument som förvaltas på EU-nivå. Beträffande åtgärder i Medelhavsområdet underlättades samarbetet och samordningen med Europeiska investeringsbanken (EIB) av den fortsatta tillämpningen av det "gentleman's agreement" som sedan 1992 existerat mellan EIB och ECIP. EIB meddelade kommissionen i en skrivelse att "...det för närvarande finns tillfredsställande komplementaritet och jämvikt mellan de åtgärder som vidtas av ECIP och EIB".

Utöver den interna och operativa samordningen inom kommissionen mellan enskilda åtgärder som finansieras av ECIP respektive andra gemenskapsprogram för ekonomiskt samarbete undersöker kommissionen möjligheten att införa särskilda arrangemang för att sprida och utnyttja de uppgifter, förteckningar över samarbetspartner och utredningar som finansieras under ECIP-förmånerna nr 1 och 2 genom kontaktnät, kanaler och informationssystem med anknytning till AL-Invest-centra, affärscentra för EU/Medelhavsområdet, affärsinformationscentra för Asien/EU (EBIC) och de nät och system som förvaltas av GD XXIII och GD III inom och utanför EU, som t.ex. rådgivningsnätet för företagssamarbete (BCNET) och centrum för företagssamarbete (BRE), allt i syfte att ytterligare underlätta tillgången till ECIP-förmånerna, särskilt för små och medelstora företag.

En grundläggande översyn av dessa olika instrument är nödvändig för att öka deras inbördes samstämmighet och komplementaritet. De flesta nyare program har en "mjukare" linje när det gäller att bevilja bidrag och tillämpar mindre stränga urvalskriterier än ECIP, som intar en strikt och försiktig bankmässig hållning. Det behövs en grundlig översyn och en jämförande analys av alla dessa instrument för att undvika överlappningar och förbättra samordningen mellan dem. En stimulerande utveckling är den tendens som finns hos andra bidragsgivare och på andra politikområden inom EU att kopiera ECIP-instrumentet, och anpassa det till lokala behov och förhållanden. Ett exempel är det nya ACIP-programmet (Asian Community Investment Programme) som stöder fyra finansieringsförmåner för att uppmuntra asiatiska investerare att investera i Indien. Ett annat är det europeiska programmet för samriskföretag (Joint European Venture Programme), som syftar till att med EU-medel främja gränsöverskridande samriskföretag mellan små och medelstora företag i EU-medlemsstaterna.

Del 3

3. EKONOMISKA EFFEKTER AV ECIP-FINANSIERING

3.1. Rapporter om ECIP-åtgärder

Jämfört med det totala privatkapitalflödet till utvecklingsländerna under 1998, som är på drygt 227 miljarder euro, är den årliga ECIP-finansieringen på 39,75 miljoner euro (1998) givetvis ett blygsamt belopp. Genom att ECIP är inriktat på undersökning av lämpliga projekt och samarbetspartner (förmån nr 1), genomförbarhetsstudier (förmån nr 2) samt utbildning och förvaltningsstöd (förmån nr 4) höjs dock programmets ekonomiska multiplikatoreffekt och ECIP orienteras mot att förstärka utvecklingsvärdet och de ekonomiska effekterna av privatkapitalflödet till utvecklingsländerna.

På grund av begränsade personalresurser är kommissionen tvungen att lita på de åtgärdsrapporter som lämnas av finansiella institut och slutliga förmånstagare. Nedanstående generella uppskattningar grundar sig på ett detaljerat ekonomiskt rapporteringssystem där resultaten av varje ECIP-åtgärd analyseras utifrån förmånstagarnas skriftliga rapporter. Kommissionen gör en uppskattning av ECIP:s ekonomiska effekter efter att ha bedömt de detaljerade skriftliga slutrapporter som skall lämnas in för varje enskild åtgärd. Fram till slutet av 1998 hade 2 534 åtgärder godkänts, som resulterat i 2 193 konkreta avtal. Sammanlagt mottog kommissionen 1 353 slutrapporter; av dessa hade man gjort en teknisk bedömning av 1 312 och 1 398 hade reviderats när denna rapport skrevs.

Efter detaljerad granskning av dessa 1 312 utförliga slutrapporter om lika många enskilda ECIP-åtgärder uppskattar kommissionen att varje euro ECIP-finansiering har motsvarats av drygt 16 euro investeringar i utvecklingsländerna. De 240 miljoner euro som ECIP investerat i åtgärder som fullbordats motsvaras enligt rapporterna av privata investeringsprojekt till ett värde av ungefär 3,5 miljarder euro (dvs. 3 561 miljoner euro). Drygt 34 000 EU-företag och lokala företag deltog i de 2 193 åtgärder som kontrakterats per den 31.12.1998. Enligt rapporterna bildades 1 362 nya samriskföretag varvid drygt 42 000 arbetstillfällen skapades.

>Plats för tabell>

Intervallen mellan tidpunkten för godkännande av en åtgärd, kontraktsteckning, genomförande och rapportering är långa. Den tid som åtgår för genomförandet av de olika åtgärderna fram till presentationen av slutrapporten varierar mellan i genomsnitt 18 månader (finansieringsförmån nr 1), 24-36 månader (finansieringsförmån nr 4), 3 år (finansieringsförmån nr 2) och upp till 10 år (finansieringsförmån nr 3). När denna rapport skrevs pågick därför fortfarande 1 181 av de 2 534 åtgärder som godkänts t.o.m. den 31.12.1998 och för dessa hade således inga slutrapporter kommit in.

Kommissionen har varit försiktig vid sammanställningen av rapporterade slutresultat. Vid redovisningen av ECIP-åtgärdernas sammanlagda effekter har kommissionen endast tagit hänsyn till investeringar, sysselsättningseffekter och andra utvecklingsresultat som avser åtgärder för vilka en slutrapport avlämnats och som enligt rapporterna resulterat i etablering av ett samriskföretag. Åtgärder för vilka slutresultatet ännu inte finns tillgängligt har därvid lämnats utan hänsyn.

De ekonomiska effekter av ECIP-programmet som redovisas i denna rapport grundar sig på en ingående granskning av dessa 1 312 rapporter och har sammanställts per finansieringsförmån. Varje tabell i detta kapitel innehåller en kolumn som anger resultatet av de 1 312 granskade åtgärderna ("1 312 utvärderade slutrapporter") och en kolumn som anger det förväntade resultatet av de 2 193 ingångna avtalen ("Beräknat utfall för 2 193 kontrakterade åtgärder").

Bilaga 5.2 innehåller ytterligare uppgifter för varje finansieringsförmån och en utförlig beskrivning av de metoder och analyser som använts vid framtagning av dessa uppgifter.

3.2. Bildande av samriskföretag

Enligt de slutrapporter som inkommit för de 1 312 fullbordade åtgärderna skall ECIP ha bidragit till att etablera 893 nya samriskföretag. Om samma förhållanden per finansieringsförmån skulle gälla för de 2 534 åtgärder som godkändes under perioden 1988-1998 skulle dessa leda till 1 362 nya samriskföretag. Uppdelningen av dessa siffror per finansieringsförmån framgår av följande tabell.

>Plats för tabell>

Skillnaderna mellan utfallet för varje finansieringsförmån beror på följande:

Finansieringsförmån nr 1 är avsedd att hjälpa handelskammare, branschorganisationer och finansiella institut att finna lämpliga samarbetspartner. De 513 slutrapporter som utvärderats visar att ungefär 624 samriskföretag har bildats till följd av dessa 513 åtgärder under finansieringsförmån nr 1. Utifrån dessa siffror kan de 675 kontrakterade åtgärder som faller under finansieringsförmån nr 1 för hela perioden 1988-1998 sammanlagt beräknas leda till att omkring 821 nya samriskföretag skapas. De siffror som anges för finansieringsförmån nr 1 uttrycker det antal samriskföretag som man enligt rapporterna har för avsikt att bilda och inte antalet verkligen bildade företag. Det kommer i många fall att dröja flera år innan dessa företag skapas. De investerings- och sysselsättningsprognoser som gjorts med avseende på dessa företag har därför inte tagits med i kommissionens bedömning av ECIP:s sammanlagda ekonomiska effekter (investeringar och nya arbetstillfällen) och samtidigt har därmed dubbelräkningar med effekter från andra finansieringsförmåner undvikits.

>Plats för tabell>

Enligt de 513 slutrapporter som avser finansieringsförmån nr 1 skall drygt 17 400 företag ha berörts av åtgärderna. Om samma förhållanden gäller för de 675 ECIP-åtgärder som godkänts under finansieringsförmån nr 1 kan antalet företag som kommer att gynnas av ECIP-stöd uppskattas till 22 900. I genomsnitt berörs 34 företag av varje åtgärd under finansieringsförmån nr 1, vilket innebär att genomsnittskostnaden för ECIP-förmånen kan beräknas till 1 680 euro per berört företag.

Enligt de 710 slutrapporter som avser finansieringsförmån nr 2 leder var fjärde åtgärd till bildandet av ett samriskföretag, eftersom 710 åtgärder totalt sett lett till 183 nya samriskföretag. Om förhållandet extrapoleras till de 1 310 kontrakterade åtgärderna för perioden 1988-1998 skulle sammanlagt 338 samriskföretag kunna skapas.

>Plats för tabell>

Finansieringsförmån nr 3 skiljer sig avsevärt från förmån nr 2 i avtalshänseende, eftersom ECIP-medlen skall användas för att etablera själva det samriskföretag som skall skriva på avtalet. Därav följer givetvis att det praktiskt taget bildas ett samriskföretag per kontrakterad åtgärd, vilket också är meningen. I 91 % av fallen handlar det om fullt intecknade och inbetalda kapitalaktier och andelslån, medan de övriga 9 % gäller avtal som är påskrivna, men där det finansiella institutet ännu inte har avslutat den genomgång av företagets finansiella och juridiska situation som krävs för att ECIP-medel skall kunna sättas in som aktier eller andelslån.

Vad gäller finansieringsförmån nr 3 är antalet avtal som skrivits på till följd av att kommissionen givit sitt principgodkännande procentuellt sett ganska lågt (54 %). Detta är normalt, eftersom samriskföretagets blivande delägare och de finansiella instituten först skall enas om att skriva på komplicerade kontrakt och dessutom skall teckna för likvid till samriskföretaget innan avtalet om ECIP-förmån nr 3 kan undertecknas och utbetalning kan ske. Detta 50/50-förhållande mellan antalet påskrivna avtal och antalet utbetalningar är normalt när det gäller att finansiera utveckling med riskvilligt kapital och är ett uttryck för den konservativa och försiktiga finansiella politik som kommissionen (och de finansiella instituten) för med avseende på finansieringsförmån nr 3 innan ECIP-medel utbetalas.

>Plats för tabell>

Av de 157 åtgärder under finansieringsförmån nr 3 som godkänts under perioden 1988-1998 har 85 blivit föremål för slutgiltigt påskrivna avtal. I 80 fall av dessa har åtgärden "verkställts" i sin helhet och ECIP-medel utbetalats till det aktuella samriskföretaget.

En synnerligen intressant statistisk uppgift är att en tredjedel av åtgärderna under finansieringsförmån nr 3 följer efter genomförbarhetsundersökningar som finansierats under finansieringsförmån nr 2.

Genom finansieringsförmån nr 4 ges stöd till yrkesutbildning, tekniskt stöd och stöd till ledningen för ett befintligt samriskföretag. Samriskföretaget måste först bildas innan det kan ansöka om och erhålla ECIP-medel. Antalet nybildade samriskföretag uppgår således till 100 %, eftersom avtalen inte kan skrivas på och leda till utbetalning innan samriskföretaget faktiskt existerar.

>Plats för tabell>

Ett riktigt mått på effekten av finansieringsförmån nr 4 är antalet personer som genomgått utbildning samt det kvalitativa stödet till varje samriskföretags personalresurser och ledning (jfr avsnitt 3.5 nedan).

3.3. Nyinvesteringar

Enligt kommissionens försiktiga bedömning av de skriftliga rapporterna kommer de 2 193 ECIP-åtgärder som kontrakterats under perioden 1988-1998 att leda till 3,5 miljarder (eller 3 561 miljoner) euro nyinvesteringar i samriskföretag.

>Plats för tabell>

* (Anm.: kommissionen bortser från investeringsplaner inom ramen för finansieringsförmån nr 1)

Eftersom de samriskföretag som förmån nr 1 ger upphov till alltid bildas en viss tid efter det att åtgärden fullbordats och slutrapporten avlämnats, förfogar kommissionen enbart över rapporter med uppgifter om planerade framtida investeringar. Av försiktighetsskäl bortser kommissionen därför från de investeringseffekter som förmån nr 1 kan medföra. Det kan dock förutsättas att många av de 624 samriskföretag som enligt rapporterna kommer att bildas inom ramen för finansieringsförmån nr 1 så småningom kommer att ha betydande investeringseffekter, som skall läggas till de ovan angivna totalbeloppen.

Diskussionen begränsas här till de investeringseffekter som finansieringsförmånerna nr 2, 3 och 4 medfört. Av de 1 312 granskade slutrapporterna framgår att 269 samriskföretag har bildats och att nyinvesteringarna uppgår till 1 851 miljoner euro. Sammanlagt beräknas de 1 518 åtgärder som kontrakterats under förmånerna nr 2, 3 och 4 leda till 3 561 miljoner euro i investeringar och 541 nya samriskföretag.

I genomsnitt uppgår den totala investeringen per samriskföretag till 6,5 miljoner euro. För 95 % av alla lyckade samriskföretagsprojekt som får ECIP-stöd handlar det om en totalinvestering på mindre än 27 miljoner euro per företag, vilket innebär att dessa samriskföretag enligt gängse definitioner kan betraktas som små och medelstora företag.

>Plats för tabell>

Utifrån de rapporterade uppgifterna har multiplikatoreffekten av ECIP-investeringar beräknats till 16. Multiplikatorn uttrycker förhållandet mellan summan av ECIP-medel som godkänts och kontrakterats för varje förmån och summan av de investeringar som gjorts av samriskföretag som nybildats med stöd av dessa förmåner (exklusive återbetalningar).

Med stöd av rapportuppgifterna har multiplikatorn för finansieringsförmån nr 2 beräknats till 19. Denna siffra är resultatet av följande faktorer: en av fyra åtgärder leder till ett nytt samriskföretag, det genomsnittliga ECIP-stödet per åtgärd är 115 000 euro (1988-1998) och varje samriskföretag som bildas inom ramen för förmån nr 2 investerar i genomsnitt 8,2 miljoner euro. Vid beräkningen av denna multiplikator har bortsetts från återbetalningar till EG-budgeten. Om man skulle ta hänsyn till återbetalningar och dra dessa belopp från nettofinansieringen från ECIP skulle multiplikatorn för finansieringsförmån nr 2 öka från 19 till 27.

För finansieringsförmån nr 3 uppgår ECIP-finansieringen under perioden 1988-1998 till i genomsnitt 330 000 euro per åtgärd och multiplikatoreffekten är 14. För denna finansieringsförmån krävs i regel ett större finansiellt stöd per åtgärd. Å andra sidan höjs multiplikatoreffekten genom att alla kontrakterade åtgärder leder till nybildning av samriskföretag. Multiplikatorn skulle dock vara mer rättvisande om hänsyn togs till återbetalningarna. De 13 åtgärder som hittills har fullföljts och medfört återbetalningar har lett till 101 % återbetalningar. Därmed är multiplikatorn efter återbetalningar avsevärt positiv på lång sikt, eftersom förmån nr 3 hittills medfört en smärre vinst för EU-budgeten (se nästa punkt).

När det gäller finansieringsförmån nr 4 är den genomsnittliga ECIP-kostnaden per åtgärd 131 000 euro (1988-1998). Den totala investeringen per samriskföretag är lägre (2,8 miljoner euro), eftersom förmånen i enlighet med villkoren i ECIP-förordningen främst riktar sig till små och medelstora företag.

3.4. Analys av åtgärder som omfattas av förmån nr 3

Det aktiekapital och de andelslån som tillhandahålls inom ramen för förmån nr 3 är särskilt talande för ECIP-programmets resultat, eftersom varje utbetalning gäller ett verkligen nybildat samriskföretag. Därför ges här närmare detaljer om dessa åtgärder.

Kommissionens försiktiga inställning när det gäller den finansiella förvaltningen innebär att i stort sett endast var tredje ansökan i praktiken leder till avtal och utbetalning. Av de 230 ansökningar som lämnats in har 157 (68 %) godkänts och av dessa har endast 80 (dvs. ungefär hälften) utmynnat i avtal och utbetalningar. Denna låga resultatnivå kan anses vara normal av följande tre skäl: (i) Det krävs att samtliga medfinansiärer (EU, lokala samarbetspartner och finansiella institut) skall bevisa att de verkligen engagerar sig finansiellt; (ii) de juridiska materialet är kostsamt och parterna har ofta svårt att enas om det; (iii) när det gäller åtgärder under förmån 3 är både kommissionen och de finansiella instituten särskilt uppmärksamma på att alla tekniska, rättsliga och finansiella villkor uppfylls. Att så få ansökningar konkret leder till avtal och utbetalning är ett normalt förhållande för utvecklingsåtgärder som finansieras med riskvilligt kapital.

De flesta (80 %) utbetalningar enligt ECIP-förmån nr 3 verkställs av medlemsstaternas statliga bolag för utvecklingsfinansiering som är grupperade inom EDFI (European Development Finance Institutions). Nitton finansiella institut i ECIP-nätet har gjort utbetalningar inom ramen för förmån nr 3. Av dessa var 8 medlemmar i EDFI, 5 biståndsinstitutioner utanför EU och 6 europeiska handelsbanker.

Den geografiska spridningen av dessa åtgärder är följande:

Förmån nr 3: projektfördelning per land

Land // Antal projekt

Kina // 13

Mexiko // 11

Sydafrika // 10

Argentina // 7

Marocko // 6

Thailand // 5

Turkiet // 5

Indien // 4

Brasilien // 3

Sri Lanka // 3

Egypten // 2

Indonesien // 2

Tunisien // 2

Uruguay // 2

Bangladesh // 1

Bolivia // 1

Kambodja // 1

Chile // 1

El Salvador // 1

Maldiverna // 1

Malta // 1

Peru // 1

Venezuela // 1

Algeriet // 1

Summa // 85

När en åtgärd är helt avslutad har det i genomsnitt gått sju och ett halvt år mellan tidpunkten för avtalsteckning och utbetalning och tidpunkten för avslutning och återbetalning. Således hade den 31.12.1998 endast 13 finansieringsåtgärder enligt förmån nr 3 genomförts, avslutats och återbetalats enligt följande:

Förmån nr 3: återbetalningar i slutet av 1998

>Plats för tabell>

Av tabellen framgår hur skiftande projekten är vad gäller art, läge och finansiella resultat. Provkartan är statistiskt sett för liten för att göra generaliseringar. Återbetalningsprofilen vittnar dock om den stora spridningen på de finansiella resultaten, som kan variera från 80 till 90 % vinst till 100 % förlust.

Projekten har också mycket skiftande konsekvenser vad gäller marginalinvesteringar. Flera projekt har avslutats med förlust, medan andra har utvecklats till stora framgångar där investeringarna vida överskrider de ursprungliga planerna. Globalt sett har de 5,2 miljoner euro i ECIP-medel som tilldelats denna mindre grupp av 13 projekt helt återbetalats, genererat en vinst på 1 % och givit upphov till bekräftade och fortgående investeringsprojekt på drygt 150 miljoner euro. Dessa få exempel skall visserligen inte extrapoleras till hela ECIP-programmet, men är ändå betecknande och positiva.

3.5. Sysselsättning och utbildning

Enligt de enskilda slutrapporter som hittills lämnats in för de 269 samriskföretag som skall ha bildats under finansieringsförmånerna nr 2, 3 och 4 har 21 400 arbetstillfällen skapats. Utgående från dessa siffror kan de 541 samriskföretag som förväntas bildas genom samtliga hittills kontrakterade åtgärder under förmånerna nr 2, 3 och 4 beräknas skapa ungefär 42 400 arbetstillfällen.

>Plats för tabell>

* De arbetstillfällen som skapas genom finansieringsförmån nr 1 har inte uppskattats.

De samriskföretag som bildats med stöd av ECIP har i genomsnitt cirka 80 anställda. Av de nybildade samriskföretagen har 92 % färre än 250 anställda och kan därför betraktas som små och medelstora företag.

>Plats för tabell>

Vad gäller finansieringsförmån nr 4 beräknas, utöver tekniskt bistånd och bistånd till förvaltningen, omkring 2 200 anställda genomgå eller ha genomgått yrkesutbildning med ECIP-stöd.

3.6. ANDRA UTVECKLINGSEFFEKTER (MILJÖKONSEKVENSER, ÖVERFÖRING AV TEKNOLOGI)

Kommissionen gör en bedömning av miljöeffekterna och miljöriskerna för varje åtgärd innan den godkänns. För 8 % av de ansökningar som godkändes under finansieringsförmån nr 2 krävdes att genomförbarhetsstudien skulle inbegripa en miljökonsekvensanalys i syfte att förtydliga, hantera och mildra miljöriskerna. I 12 % av fallen ansågs åtgärderna ha en potentiellt betydande positiv inverkan på miljön (som t.ex. produktionsenheter med renare dieselmotorer, vindenergiprojekt, osv.). 80 % av åtgärderna ansågs ha en godtagbar miljöeffekt och miljörisknivå.

95 % av de ECIP-stödda åtgärder som resulterade i skapande av ett samriskföretag visar positiva effekter i fråga om överföring av kunnande som gagnar båda parter i samriskföretaget. Samtliga ECIP-åtgärder innebär någon form av utbyte av teknologi och kunnande. 5 % av de godkända ansökningarna avser projekt av lämplig teknisk karaktär, som t.ex. hantverksmässiga eller hantverksliknande lokala produktionsenheter.

3.7. Bedömning och uppföljning av ECIP-åtgärder

ECIP är ett decentraliserat program där det inte förekommer några direkta, i avtal reglerade kontakter mellan slutliga förmånstagare och kommissionens enheter och där det finns standardiserade skriftliga rapporteringsrutiner för de projekt som genomförs via finansiella institut. För bedömningen av programmets effekter grundar sig kommissionen på skriftliga rapporter, s.k. slutrapporter, som skall upprättas vid åtgärdens slut och lämnas in av förmånstagarna till deras respektive finansiella institut, som gör egna bedömningar och kommentarer innan de verkställer den sista utbetalningen till förmånstagaren. Eftersom ECIP-instrumentet kom in i en mognadsfas och allt fler slutrapporter lämnades in 1997 och 1998 inledde kommissionen ett program för projektkontroll på plats genom oberoende konsulter (se punkt 3.8 nedan). Därtill kommer att den oberoende utvärdering som föreskrivs i artikel 10.2 i ECIP-förordningen innebär att alla projektresultat skall göras till föremål för extern kontroll och rapportering. När denna rapport skrevs (september 1999) hade denna utvärdering, som tilldelats genom avtal till Deloitte S.A., ännu inte inkommit (se punkt 3.9 nedan).

3.8. Projektkontroller i åtta förmånsberättigade länder

Kommissionen fullföljde under 1998 sitt program med strikta platskontroller av ECIP-projekt i åtta förmånsberättigade länder. De åtta länder som valdes ut är representativa för de fyra berörda världsdelarna samt för olika former och nivåer av utveckling. Dessa länder (Chile, Kina, Indonesien, Indien, Marocko, Mexiko, Tunisien och Sydafrika) svarar för mer än hälften av samtliga ECIP-åtgärder för vilka finansieringsförmåner har sökts, godkänts och genomförts, och utgör därför ett omfattande och representativt urval. Dessa åtta särskilda studier utfördes enligt identiska riktlinjer för att möjliggöra jämförelser mellan länderna, resultatsammanställningar och resultatjämförelser med målsättningen för ECIP-förordningen (se bilaga 5.3).

I enlighet med EG:s standardförfarande för upphandling av tjänster genom ramavtal ingicks avtal med åtta olika konsultföretag för dessa studier till en totalkostnad av 355 100 euro (i genomsnitt 44 875 euro per avtal/studie). Dessa avtal har finansierats med medel från ECIP-budgeten i enlighet med artikel 10 i ECIP-förordningen. Konsulterna granskade sammanlagt 1 132 enskilda godkända åtgärder och konsultarvodet kan således beräknas till 312 euro per åtgärd, vilket är mycket lågt. Konsulterna har även besökt och intervjuat en rad ECIP-förmånstagare, finansiella institut, regeringstjänstemän och handelskammare. Sammanlagt besöktes 93 samriskföretag som bildats med stöd från ECIP-programmet och konsulternas projektrapporter bekräftade de skriftliga slutrapporter som kommissionen redan förfogade över. Kommissionens tjänstemän har utfört stickprovskontroller av konsulternas verksamhet genom att bevista 20 av dessa projekt.

De besök som utförts i dessa åtta länder har tjänat till att kontrollera och bekräfta de konkreta förhållandena på fältet för mer än hälften av de ekonomiska effekter av ECIP som omnämns i denna rapport. Resultaten av dessa platskontroller har lämnats till den oberoende utvärderare som förväntas bli klar med sina rekommendationer för ECIP:s framtida verksamhet före slutet av 1999. Dessa ländervisa och projektspecifika kontroller skall inte ersätta den formella oberoende utvärdering av ECIP-instrumentet som föreskrivs i artikel 10.2 i förordningen och som påbörjats 1998 (se nedan).

3.9. Den oberoende utvärderingen

I artikel 10.2 i rådets förordning (EG) nr 213/96 av den 6.2.1996 om ECIP föreskrivs att kommissionen skall förelägga Europaparlamentet och rådet resultatet av en oberoende utvärdering av instrumentet och att denna rapport måste möjliggöra en bedömning av huruvida principen om god finansiell förvaltning och ekonomi har följts samt en kostnads-intäktsanalys av instrumentet.

Kommissionens enheter inledde därför i maj 1998 ett internationellt anbudsförfarande för att genomföra denna utvärdering. Anbudsinfordran offentliggjordes i september 1998, avgjordes i december och avtalet med Deloitte S.A. undertecknades i februari 1999.

Den fullständiga kravspecifikationen för utvärderingen bifogas i bilaga 5.4 till denna rapport. Det handlar i korthet om att göra en beskrivning och en utvärdering av huruvida varje finansieringsförmån för sig samt instrumentet som helhet sedan 1998 har uppfyllt ECIP-förordningens mål, särskilt vad gäller totalt främjad investeringsvolym, antal skapade samriskföretag och arbetstillfällen samt de olika bidrag till utvecklingen i Alamedsa-länderna som anges i artikel 6.2 i ECIP-förordningen.

Vidare skall konsultföretaget också utföra följande uppgifter:

- Göra en uppskattning av ECIP-stödets multiplikatoreffekt vad gäller nyinvesteringar samt av genomsnittskostnaden för dessa investeringar per samriskföretag och nytt arbetstillfälle.

- Bedöma instrumentets sätt att fungera, särskilt en analys av kriterierna och förfarandena vad gäller förhandsgranskning och berättigande till ECIP-stöd samt uppföljning, rapportering och efterhandsgranskning av dessa åtgärder.

- Lämna rekommendationer för att förbättra systemen, däribland förslag rörande kriterierna och förfarandena samt nödvändig tid för uppföljning och rapportering.

- Göra en beskrivning och en bedömning av huruvida ECIP-förfarandena och kommissionens finansiering- och avtalsrutiner uppfyller kraven för användarvänliga, investeringsfrämjande instrument som riktar sig till aktörer i den privata sektorn.

- Beskriva på vilket sätt ovanstående punkter har påverkats av kommissionens rutiner för sund och effektiv förvaltning (SEM 2000) som införts från och med 1996.

- Beskriva och bedöma vilken roll ECIP-instrument spelar jämfört med andra EU-instrument med liknande syften och hur det samordnas med dessa instrument.

- Lämna förslag för att lösa alla problem som konstaterats.

Deloittes utredning förväntas vara klar i början av 2000 och kommer att vidarebefordras till Europaparlamentet och rådet efter kommissionens godkännande.

Del 4

4. FINANSIELL FÖRVALTNING

4.1. God och effektiv finansiell förvaltning

Inom ramen för kommissionens program för god och effektiv förvaltning (SEM 2000) fortsatte kommissionen under 1998 genomförandet av de viktiga åtgärder för att förstärka kommissionens finansiella förvaltnings- och granskningskapacitet som föreslagits rådet och Europaparlamentet 1994 och som godkänts inom ramen för rådets nya ECIP-förordning (EG) nr 213/96 av den 29 januari 1996. Det handlar om följande åtgärder:

- Extern revision

- Åtgärder för att motverka bedrägerier

- En enhet för tekniskt bistånd.

Dessa åtgärder föreskrivs i artikel 10.3 och 10.4 i ECIP-förordningen (se bilaga 11).

Förvaltningen av ECIP var från början tänkt att vara så "företagarvänlig" som möjligt: snabba beslut, öppenhet och insyn, flexibilitet, snabba betalningar. Denna ECIP-specifika hållning gav programmet gott rykte hos de finansiella instituten och rådde fram till 1996. Sedan dess har förvaltningen av ECIP av tre skäl blivit mer och mer byråkratisk och tungrodd:

- Eftersom ECIP först och främst riktar sig till små och medelstora företag är det väldigt "arbetsintensivt" och det snabbt ökande antalet projekt stod i tydlig kontrast till den begränsade mängd personal inom kommissionen som skulle förvalta projekten. Denna personalbrist åtgärdades gradvis, men endast delvis, genom en enhet för tekniskt bistånd (1997) och senare en enhet för finansiellt bistånd (1999) inrättades.

- Förstärkningen av kommissionens finansiella förfaranden efter revisionsrättens iakttagelser, ledde dels till att förfarandena försenades (beslut fattade av den samlade kommissionen genom ett skriftligt förfarande i kommissionen i stället för ett bemyndigande) dels till att de tekniska funktionerna (GD IB) skildes från de finansiella funktionerna (gemensamma tjänsten för yttre förbindelser), främst på grund av SEM 2000 (1996). Det rådde dock brist på kvalificerad personal, särskilt inom den finansiella sektorn.

- När den tidsfrist som fastställts i ECIP-förordningen (5 år) för återbetalningspliktiga förskott (finansieringsförmån 2) går ut är det finansiella institutet enligt avtalet med kommissionen skyldigt att återkräva medlen för kommissionens räkning. Detta utgör således en rutinmässig del av ECIP:s finansiella verksamhet. Ekonomiska avslut och återbetalningar av medel kräver dock mycket omfattande och ingående administrativa arbetsinsatser, något som krävde mer personal än vad som fanns tillgänglig. I slutet av 1999 hade dock 1 398 enskilda ärenden reviderats.

Problemen fick två konsekvenser:

a) En ökande mängd eftersläpande betalningar som kommissionen beslutade att prioritera och som till stor del borde ha reglerats vid slutet av 1999. Trots en fortsatt efterfrågan på finansiering har ECIP:s verksamhet dock lagts på is vad gäller nya åtgärder under 1999. Kommissionen har beslutat att man när det gäller finansiella tjänster under 1999 helt och hållet skall prioritera ekonomiska avslut av befintliga ECIP-avtal och återkrävande av outnyttjade och återbetalda ECIP-medel.

b) Ett ökande missnöje bland de finansiella instituten och företagen på grund av försenade beslut, avtal och betalningar.

4.2. Extern revision

Under 1998 upprättade företagsrevisorerna Coopers & Lybrand (Belgien) en "extern revisionsrapport om de ECIP-medel som de finansiella institutionerna och mottagarna av förmånen nr 1 erhållit" (artikel 10.3 i förordning (EG) nr 213/96) med avseende på situationen per den 31.12.1996. Nästa revisionsrapport, som avser situationen för ECIP-räkenskaperna per den 31.12.1997, upprättades av Price Waterhouse Coopers (som efterträder Coopers & Lybrand) under 1998 och en bit in på 1999. Avtalet med Coopers & Lybrand (som övertogs av Price Waterhouse Coopers) ingicks efter ett öppet internationellt anbudsförfarande enligt rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster. Revisorerna genomförde och överlämnade rapporter om de platsbesök och särskilda granskningar av ECIP-räkenskaperna som de enligt avtalet skulle utföra hos anslutna finansiella institut och mottagare av förmån nr 1 i EU och i Alamedsa-länder, och upprättade en allmän revisionsrapport. Hittills har således två oberoende revisioner gjorts av räkenskaper och avtalsenligt bokföringsmaterial rörande ECIP-transaktioner och 1 398 enskilda ärenden har reviderats.

4.3. Åtgärder för att motverka bedrägerier

I enlighet med artikel 10.3 i den nya ECIP-förordningen som föreskriver att kommissionen skall fastställa särskilda bestämmelser i ramavtalen och i de särskilda finansieringsavtalen för att motverka bedrägerier, särskilt ett system för återvinning av förskott som efter granskning inte visar sig vara berättigade, har kommissionen infört stränga kontraktsvillkor i alla ECIP-avtal (den fullständiga texten återges i bilaga 5.10).

4.4. Enheterna för tekniskt och finansiellt bistånd

Med stöd av artikel 10.4 i ECIP-förordningen (EG) nr 213/96 utlyste kommissionen under 1996 internationella anbudsförfaranden enligt rådets direktiv 92/50/EG och efter ytterligare en anbudsinfordran enligt artikel 11.3 i rådets direktiv 92/50/EEG tecknades i juli 1997 ett avtal med GOPA-Consultants (Tyskland) om tillhandahållande av tekniskt bistånd under en tolvmånadersperiod (1.8.1997-1.8.1998) för ett totalt belopp på 1 167 920 euro. För att säkerställa kontinuitet i erbjudandet av ECIP-tjänster förlängdes avtalet med GOPA, efter ännu ett öppet internationellt anbudsförfarande, under en sexmånadersperiod (1.8.1998-31.1.1999) för en totalkostnad av 787 434 euro. När denna rapport skrevs verkade den tekniska enheten fortfarande i GOPA:s regi och bidrog på ett betydande sätt till att förbättra förvaltningen av ECIP-programmet.

Den tekniska biståndsenhetens uppgifter kan sammanfattas, utan att detta är uttömmande, på följande sätt:

- - Att svara på allmänhetens frågor angående ECIP, i första hand genom att skicka ut informationsmaterial om ECIP.

- - Att bedöma och handlägga ansökningar om ECIP-finansiering.

- - Att fortlöpande följa upp och förvalta alla projekthandlingar.

- - Att upprätthålla korrekta och aktuella register över alla ECIP-transaktioner såväl tidigare som nuvarande och framtida.

- - Att upprätthålla en fullständig översikt över alla åtaganden, kontrakt, utbetalningar, återbetalningar och förfallodagar samt var sjätte månad upprätta en balans- och resultaträkning och en kostnadsöversikt som är avstämda mot kommissionens bokföring i SINCOM eller motsvarande.

- - Att upprätthålla och uppdatera dataregister över ECIP-transaktioner för att se till att korrekt och aktuell administrativ information finns tillgänglig.

I januari 1999 beslutade kommissionen i syfte att följa riktlinjerna i SEM 2000 (sund och effektiv förvaltning) att dela upp enheterna för tekniskt bistånd i a) en teknisk enhet (som fortfarande drivs av GOPA i enlighet med deras ursprungliga anbud) och b) en enhet för finansiellt bistånd som från och med den 1 februari 1999 drivs av PB Auditores (ES), också det efter ett internationellt anbudsförfarande. Följaktligen tog PB Auditores den 1 februari 1999 över den finansiella förvaltningen. I enlighet med 1999 års budgetkommentar för budgetpost B7-872 tilldelades för 1999 enligt kommissionens beslut av den 29 januari 1999 1 590 000 euro för dessa kostnader.

De två biståndsenheterna tillhandahåller dessa tjänster under kommissionens överinseende. Kommissionen behåller kontrollen över och teckningsbefogenhet för alla finansieringsbeslut, avtal, åtaganden och betalningar.

4.5. Budgetanslag

1998 års budgetanslag för ECIP under budgetrubrik B7-8720 var följande:

Förbrukning av ECIP B7-8720

Budgetanslag 1998

>Plats för tabell>

Under de sista dagarna av 1998 gav kommissionen sitt principgodkännande för ett belopp på 4,2 miljoner euro sammanlagt, men dessa åtaganden överfördes till 1999 för formellt godkännande och åtagande inom ramen för 1999 års ECIP-anslag under budgetpost B7-8720.