it -6-
te ir 
tr -ir EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 07.04.1998 
KOM(1998) 212 slutlig 
RAPPORT FRÄN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
om avregleringen av energimarknaderna 

Innehåll 
• Inledning 
• Kommissionens mål 
• Hinder för den inre energimarknaden - skälen till avreglering 
• Kommissionens uppfattning 
• Den första fasen: Direktivet om öppenhet beträffande prissättning och 
transiteringsdirektivet 
• Den andra fasen: Kolvätedirektivet 
• Den tredje fasen: Kommissionens förslag till direktiv om gemensamma regler 
för den inre marknaden för el och naturgas 
• Direktiv 96/92/EG 
• Läget i medlemsstaterna: 
• Sammanfattning 
• Översikt per land 
• Gemensam ståndpunkt om naturgas 
• Slutsats - Är framstegen tillräckliga? 
• Kompletterande och uppföljande åtgärder 
-2-
Kommissionens mål 
Kommissionens viktigaste mål avseende utvecklingen av den inre energimarknaden har 
varit att uppnå en bättre integration av de nationella energimarknaderna för att 
förbättra försörjningstryggheten, sänka kostnaderna och öka konkurrenskraften. En 
gemenskapsomfattande marknad utan inre gränser ger en flexiblare och mer 
diversifierad energiförsörjning och bidrar därför till en högre grad av 
försörjningstrygghet för gemenskapen som helhet. Mer konkurrens inom energisektorn 
leder också till en effektivare energiindustri inom EU och därmed bättre 
konkurrenskraft. Konkurrensen leder också till sänkta priser för energikonsumenterna, 
vilket hjälper dem att få en konkurrensfördel i sin produktion. Den gemensamma 
marknaden har bidragit till tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. För Europeiska 
gemenskapen är frågan därför inte huruvida det är nödvändigt att förverkliga en inre 
energimarknad utan hur den kan förverkligas så effektivt som möjligt. 
Hinder för den inre energimarknaden - skälen till avreglering 
Det finns fortfarande betydande hinder för den gränsöverskridande handeln med el och 
gas, och i vissa M till och med inom de nationella gränserna. Dessa barriärer är 
resultatet av exklusiva rättigheter som har beviljats de nationella statliga företagen 
inom dessa två områden. Det är värt att notera att de europeiska el- och gaspriserna i 
genomsnitt är 40 % högre än i Förenta staterna. För vissa industrigrenar är energipriset 
en avgörande faktor som utgör en mycket hög procentandel av 
produktionskostnaderna. Uppdelningen av energimarknaderna i isolerade områden 
skadar den europeiska industrins konkurrenskraft på världsmarknaderna. När 
handelshindren avlägsnas inom gemenskapen kan el- och gasanvändarna dra nytta av 
fördelarna från en mer konkurrensutsatt marknad inklusive valfrihet och mindre 
prisskillnader mellan medlemsstaterna. Kommissionen har därför fokuserat på de el-
och gassektorer där överföringen och distributionen är beroende av en speciell 
nätinfrastruktur. De viktigaste målen för en inre el- och gasmarknad har varit 
att förbättra försörjningstryggheten genom att progressivt öppna el- och 
gasmarknaderna, 
att garantera fri rörlighet för gas och el inom och mellan medlemsstaterna för 
att möta efterfrågan, 
att förbättra konkurrenskraften genom att ge gas- och elanvändarna 
möjligheten att utnyttja fördelarna med en mer konkurrensutsatt 
energimarknad, vilket är nödvändigt för de energiindustrier som konkurrerar på 
världsmarknaderna, eftersom energin är en betydande del av den ekonomiska 
verksamheten. 
Kommissionens uppfattning 
Kommissionen har baserat sina lagstiftningsförslag för den inre energimarknaden på 
följande principer: 
• För det första att införlivandet måste ske progressivt för att energiindustrin skall få 
tillräckligt med tid för att anpassa sig till den nya miljön på ett flexibelt sätt. 
3-
• För det andra att gemenskapen inte bör påtvinga medlemsstaterna ett stelt system, 
utan ge dem en ram som de kan agera inom på det sätt som bäst passar de nationella 
behoven. 
• För det tredje att man bör undvika att ha för många bestämmelser. 
• För det fjärde att kommissionens uppfattning grundar sig på artikel 100a i fördraget, 
som kräver avtal mellan medlemsstaterna efter att en politisk dialog har förts med 
rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén. 
Den första fasen: Direktiven om öppenhet beträffande prissättning och 
transiteringsdirektivet 
Direktivet om öppenhet beträffande prissättningen (rådets direktiv 90/377/EEG) 
antogs den 29 juni 1990. I direktivet läggs ett gemenskapsförfarande fram för att 
främja öppenheten beträffande prissättningen på gas och el levererad till industriella 
slutanvändare. Enligt direktivet skall de statliga el- och gasföretagen två gånger om 
året lämna in tarifferna för alla konsumentkategorier till gemenskapens statistikkontor. 
De hittills offentliggjorda siffrorna visar stora skillnader i de villkor som gäller för el-
och gasleverans till industriella slutanvändare i de olika medlemsstaterna och till och 
med inom samma land, vilket är resultatet av de stängda marknaderna. 
Direktiven om transitering av elektricitet (rådets direktiv om transitering av elektricitet 
genom kraftledningsnät 90/547/EEG av den 29 oktober 1990) och gas (rådets direktiv 
om transitering av naturgas genom ledningsnät 91/296/EEG av den 31 maj 1991), är 
avsedda att maximera och underlätta överföringen av el och gas mellan länder som inte 
är grannar. Trots dessa framsteg måste dock konstateras att denna handel bara har 
varit möjlig mellan monopotistiska nät och statliga foretag, och inte mellan 
konsumenter i en medlemsstat och producenter i en annan. 
Den andra fasen: Kolvätedirektivet 
Europaparlamentets och rådets direktiv om villkoren för beviljande och utnyttjande av 
tillstånd för prospektering efter samt undersökning och utvinning av kolväten 
(94/22/EG) antogs den 30 maj 1994. Till skillnad från eldirektfvet som avreglerar både 
produktion och leverans är gasförslaget (se nedan) begränsat till verksamhet kring 
lagring, transport och distribution av naturgas. Kolvätedirektivet omfattar den 
kompletterande verksamhet som gäller gas- och oljeproduktion. I direktivet föreskrivs 
att medlemsstaterna måste ge alla EU-företag lika och icke-diskriminerande tillträde till 
prospektering, utvinning och produktion av olja och naturgas inom EU och EES-
området. 
Den tredje fasen: Kommissionens förslag till direktiv om gemensamma regler för 
den inre marknaden för el och naturgas 
Kommissionens ursprungliga förslag angående avregleringen av både gas och el lades 
fram den 21 februari 1992 (KOM(91)0548 slutlig). Direktiv 96/92/EG om 
gemensamma regler för den hire marknaden för el antogs den 19 december 1996 efter 
en lång och intensiv debatt. Ett år efter att eldirektivet hade antagits, den 8 december, 
nådde rådet en överenskommelse om en gemensam ståndpunkt i fråga om 
naturgasförslaget. Dessa händelser avspeglar medlemsstaternas äkta önskan att 
tillsammans upprätta en inre energimarknad. 
Direktiv 96/92/EG 
Ett stort framsteg gjordes när ministerrådet den 19 december 1996 antog direktivet om 
gemensamma regler för den inre marknaden för el. Direktivet trädde i kraft den 19 
februari 1997. Eldirektivet påverkar marknaden inom följande delområden: 
produktion, distribution-överföring, konsumtion och nättillträde. 
Produktion 
När det gäller att erhålla ny produktionskapacitet kan medlemsstaterna välja mellan två 
alternativa förfaringssätt. De kan välja att följa tillståndsförfarandet eller 
anbudsförfarandet. Vilket förfårande de än väljer måste förfarandet grunda sig på 
objektiva, öppna och icke-diskriminerande kriterier och måste resultera i en direkt 
jämförbar öppning av marknaderna. Anbudsförfarandet medger central planering: ett 
centralt organ uppskattar behovet av ny kapacitet och den erforderliga kapaciteten 
fördelas genom ett anbudsförfarande. En helt oberoende myndighet organiserar och 
fattar beslut om anbuden. Enligt tillståndsförfarandet kan vem som helst när som helst 
bygga och driva elproduktionsanläggningar förutsatt att de kriterier som 
medlemsstaterna har definierat för beviljandet av tillstånd uppfylls. I detta fåll 
förekommer ingen central planering eftersom den kapacitet som krävs för att möta 
behovet överlämnas åt marknaden. Dessa två alternativ ger företagen möjlighet att 
bygga och driva ny produktionskapacitet på en ny marknad var som helst inom 
Europeiska unionen. Vissa typer av producenter skall kunna få tillstånd genom båda 
förfarandena (egenproducenter och oberoende producenter). 
Överföring - distribution 
Medlemsstaterna skall utse, eller kräva att företag som äger egna överförings- och 
distributionssystem utser, en systemansvarig med ansvar för driften, för underhåll och 
för utveckling av överförings- och distributionssystemen inom ett visst område. 
Den systemansvarige för överföringssystemet har ansvaret för 
produktionsanläggningarnas inmatningsordning inom sitt område. Kriterierna för 
inmatningsordningen måste vara objektiva, öppna och icke-diskriminerande. I 
direktivet föreskrivs som ett undantag till denna grundregel en mekanism för gynnsam 
behandling av elektricitet från följande källor: 
• Förnybara energikällor: en medlemsstat kan ålägga den systemansvarige att, då 
denne avgör inmatnmgsordningen mellan produktionsanläggningar, prioritera 
anläggningar som använder förnybara energikällor eller avfall eller producerar el i 
anläggningar för kombinerad el- och värmeproduktion. 
• Inhemska energikällor: prioritet vid avgörande av inmatningsordningen kan också 
ges åt elektricitet som produceras med inhemskt bränsle, men endast upp till 15 %. 
Konsumtion 
På konsumentsidan kommer elmarknaden att öppnas för konkurrens gradvis över en 
period på sex år. Det första steget tas i februari 1999, det andra steget i februari år 
2000 och det tredje steget i februari 2003. Vid det första steget skall öppningen 
motsvara i genomsnitt minst 25,37 % av gemenskapens elmarknad, beräknat som den 
andel av totalkonsumtionen som konsumeras av slutförbrukare med en årlig 
konsumtion över 40 GWh. I ett andra steg sänks denna tröskel till 20 GWh, vilket 
representerar en öppning på 28 % i genomsnitt av gemenskapens elmarknad och vid 
-5-
det tredje steget sänks tröskeln till 9 GWh, vilket motsvarar en öppning på i 
genomsnitt 33 % av gemenskapens elmarknad. Samtliga medlemsstater måste öppna 
marknaden till minst denna andel men en mer omfattande öppning är inte utesluten. 
Medlemsstaterna fastställer - under kommissionens överinseende - vilka kunder som 
är berättigade att delta i marknadsöppningen, även om två kategorier kommer att 
inkluderas automatiskt: slutförbrukare med mycket stor konsumtion (över 100 GWh) 
och distributörer för den mängd el som konsumeras, inom deras distributionssystem, 
av dem bland deras kunder som har angivits som berättigade. 
Nättillträde 
Alla producenter och alla berättigade kunder kommer att kunna sluta direkta avtal med 
varandra för leverans av elektricitet och för att få nättillträde under objektiva och icke-
diskriminerande villkor. Medlemsstaterna kan välja mellan tre alternativa förfaranden 
för att uppfylla detta: 
• Förhandlat tredje mans tillträde: elproducenter och elkonsumenter avtalar direkt 
med varandra angående leverans av elektricitet men de förhandlar om nättillträde 
med nätoperatören när det gäller transporttariffer eller andra villkor. 
Systemoperatörerna måste offentliggöra riktpriser för användningen av överförings-
och distributionssystemet. 
• Reglerat tredje mans tillträde: elproducenter och elkonsumenter avtalar direkt med 
varandra angående leverans av elektricitet men de berättigade kunderna har rätt till 
nättillträde på grundval av offentliggjorda tariffer. 
• Ensamköpare: elproducenter och elkonsumenter avtalar direkt med varandra 
angående leverans av elektricitet. Elpriset i ett sådant avtal är strikt konfidentiellt. 
Inom ett system där ensamköparen har återköpsskyldighet är ensamköparen skyldig 
att köpa den elektricitet som avtalats med en berättigad kund från en producent till 
ett pris som är en funktion av det försäljningspris som erbjuds av ensamköparen till 
den berättigade kunden minus en icke-diskriminerande överföringstarifr för 
användningen av nätet. Den ekonomiska fördelen för den berättigade kunden är 
differensen mellan det pris till vilket kunden normalt skulle köpa elektricitet från 
ensamköparen och det elektricitetspris till vilket kunden har avtalat att köpa 
elektricitet från en annan producent, minus överföringskostnaden. Inom ett system 
där ensamköparen inte har återköpsskyldighet fungerar systemet på samma sätt som 
det ovan beskrivna reglerade eller förhandlade tillträdet för tredje man. 
Direktlinjer 
Utöver möjligheten till nättillträde för att kunna leverera den elektricitet som har 
avtalats mellan berättigade kunder och leverantörer har elproducenter och 
elleverantörer rätt att försörja sina egna anläggningar, dotterbolag och berättigade 
kunder genom direktlinjer. Medlemsstaterna fastställer kriterierna för beviljandet av 
tillstånd för konstruktion av direktlinjer och dessa kriterier måste vara objektiva och 
icke-diskriminerande. 
6-
Skyldighet att erbjuda allmännyttiga tjänster 
Varje medlemsstat fastställer själv skyldigheterna i fråga om allmännyttiga tjänster. 
Genom direktivet upprättas en mekanism som ger medlemsstaterna möjlighet att vidta 
lämpliga åtgärder i detta hänseende. Dessa skyldigheter skall fastställas av 
medlemsstaterna individuellt inom en gemenskapsram enligt direktivets bestämmelser. 
Medlemsstaterna skall definiera dessa skyldigheter, som måste vara objektiva, öppna, 
icke-diskriminerande, kontrollerbara och offentliga. De skall ingå i en av de fem 
gemenskapskategorierna: försörjningstrygghet, regelbundenhet, kvalitet och pris på 
leveranser samt miljöskydd. Skyldigheterna måste anmälas till kommissionen för 
kontroll av att de uppfyller gemenskapens lagstiftning. Dessutom är skyldigheterna i 
fråga om allmännyttiga tjänster ingen oinskränkt fullmakt. Enligt artikel 90 i fördraget 
skall företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse 
eller som har karaktären av fiskala monopol vara underkastade reglerna i fördraget, 
särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte hindrar att de 
särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Följaktligen bör medlemsstaterna 
garantera att de skyldigheter som de ålägger elektricitetsföretag står i proportion till de 
aktuella målen. Denna mekanism som direktivet innebär ger medlemsstaterna möjlighet 
att balansera konkurrens med behovet att främja vissa allmännyttiga tjänster där detta 
anses vara nödvändigt med tanke på det allmänna intresset, allt inom gemenskapens 
ram i linje med fördraget och kommissionens meddelande om tjänster i allmänhetens 
intresse i Europa (KOM(96) 443 slutlig). 
Övergångsordningar 
Enligt artikel 24 i eldirektivet hade medlemsstaterna möjlighet att ansöka om en 
övergångsordning till och med den 20 februari 1998. Övergångsordningar är 
begränsade tidsmässigt och gör det möjligt att vidta olika åtgärder till stöd för de 
åtaganden som har gjorts innan direktivet träder i kraft och som inte kunde fullgöras på 
grund av att marknaden öppnas. Som exempel kan man ta ett avtal om minsta 
fakturerad konsumtion ("take-or-pay") mellan en producent och en distributör. 
Producenten investerade i ett kraftverk på grundval av ett försäljningskontrakt med 
distributören. Distributören, å sin sida, förlitade sig på försäljning till sina fasta kunder. 
När konsumenterna kan börja välja leverantör kan det antingen leda till att 
distributören blir trängd genom konkurrens eller att producenten förlorar sina 
investeringar. På vissa villkor och efter noggrann undersökning av varje enskilt fåll kan 
kommissionen därför godkänna stödordningar som medlemsstaterna föreslår. Detta 
innebär en flexibel möjlighet att hantera särskilda problem för en medlemsstats 
elindustri utan att det påverkar tidsplanen för genomförandet av eldirektivet och de 
optimala strukturval som varje medlemsstat måste göra för att förbereda sig för den 
gemensamma elmarknaden. Följande torv medlemsstater har ansökt om en sådan 
övergångsordning: Belgien, Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Grekland, 
Irland, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Spanien, Tyskland och Österrike. 
Kommissionen kommer att behöva samla in en stor mängd ytterligare upplysningar för 
att kunna förbereda beslut i varje fall. Detta förfårande kommer att ta åtskilliga 
månader, men bör vara avslutat före den dag då direktivet träder i kraft i de flesta 
medlemsstaterna; den 20 februari 1999. 
Läget i medlemsstaterna 
Sammanfattning 
Elmarknaden kommer att öppnas för konkurrens genom ett gradvis öppnande av 
marknaden över en sexårsperiod. Öppnandet kommer till en början att täcka cirka en 
fjärdedel av marknaden och skall till slut resultera i att en tredjedel av totalmarknaden 
på 45 miljarder ecu är avreglerad. Det är värt att notera att en klar majoritet av 
medlemsstaterna i själva verket kommer att gå längre än den minsta öppningsgrad som 
bestäms i direktivet. I Nederländerna kommer 32 % av konsumenterna att vara 
berättigade 1998 och alla konsumenter 2008.1 Sverige är alla konsumenter berättigade 
sedan den 1.1.1996.1 Förenade kungariket innebär den nuvarande tröskeln en öppning 
på 42 % av marknaden och enligt planerna skall marknaden ha öppnats helt i slutet av 
1998. I Finland är avsikten att fa en helt öppen marknad under 1998. I Tyskland 
kommer alla slutkunder och distributörer att vara berättigade. I Danmark kommer 
nästan 90 % av marknaden att vara öppen för konkurrens. Spanien kommer att gå 
längre och i snabbare takt än direktivet förutsätter. De flesta av de återstående 
medlemsstaterna kommer att delge sina avsikter inom en snar framtid. Det är därför 
uppenbart, även enligt de mest konservativa uppfattningarna, att minst 60 % av 
efterfrågan på el i EU kommer att vara avreglerad senast i slutet av 1999. Detta 
understryker det faktum att behovet av en avreglerad hire elmarknad erkänns i vida 
kretsar, trots den långa debatt som har förts sedan kommissionen först kom ut med sitt 
förslag till direktiv. 
Översikt per land 
Österrike 
Elsystemets struktur: Vart och ett av landets nio Länder har ett eget elföretag. Dessa 
regionala företag äger distributionsnätet för låg- och medelspänning och har monopol 
på elförsörjningen i sin region. Största delen av elproduktionen ombesörjs av åtta 
produktionsföretag som till minst 50 % ägs av Verbundgesellschaft (det nationella 
nätföretaget). Företaget äger också högspänningsnätet på 380 kV och största delen av 
högspänningsnätet på 220 kV med undantag av TIWAG- och VKW-näten (de 
regionala företag som erkänns som nätoperatörer enligt transiteringsdirektivet). 
Aktuell avregleringssituation: Det första lagförslaget har lagts fram av ministeriet och 
skall enligt planerna överlämnas till parlamentet i mars 1998. Produktion: 
Tillståndsförfarandet. Nättillträde: Ensamköpare med återköpsskyldighet med 
begränsade undantag. Berättigade konsumenter: Tröskel som för närvarande 
diskuteras: 40 GWh, som representerar 27 %. Dessutom planerar man att inbegripa 
även distributörerna, vilket skulle innebära att marknaden öppnas i väsentligt större 
utsträckning. 
Belgien 
Elsystemets struktur: 94 % av den inhemska elektriciteten produceras av Electrabel, ett 
privat företag, och SPE, ett offentligt företag. Dessa två företag sköter överföringen 
genom ett gemensamt nät (CPTE-GECOLI). Distributionen sköts i regel av 
kommunerna och Electrabel. 
Aktuell avregleringssituation: Lagstiftningsförfarandet har ännu inte inletts. Belgien 
åtnjuter en extra införlivandefrist på ett år. På finansministerns begäran har 
styrkommittén för el och gas avgivit sitt yttrande om genomförandet av direktivet. 
Danmark 
Elsektorns struktur: Den danska elförsörjningsbranschen består av två vertikalt 
integrerade system som separeras av Stora Balt. De två systemen är inte 
sammanlänkade. Den västra delen är länkad till Norge, Sverige och Tyskland medan 
den östra delen är länkad till Sverige och Tyskland. Det finns cirka 100 
distributionsföretag som äger de 8 produktionsföretagen. Det finns två 
huvudnätsoperatörer, Eltra i västra Danmark och Elkraft i östra Danmark. 
Aktuell avregleringssituation: Ett ändringsförslag till rättsakten om elförsörjning 
antogs i maj 1996 och trädde i kraft den 1.1.1998. Enligt prognoserna skall man hösten 
1998 lägga fram ett förslag till den nödvändiga lagstiftning som ännu saknas för att 
direktivet skall kunna införlivas. Produktion: Tillståndsförfarandet. 
Kärnkraftsanläggningar och kolbaserade anläggningar får inte tillstånd av miljöskäl 
Nättillträde: Förhandlat tredje mans tillträde. Berättigade kunder: Industriella 
konsumenter med en årskonsumtion över 100 GWh och distributionsföretag med en 
årsförsäljning som överskrider 100 GWh. Detta motsvarar en öppning på 90% av 
marknaden. 
Finland 
Elsystemets struktur: Det finländska systemet domineras av det statligt ägda företaget 
rVO och det privatägda PVO. Dessa står för totalt 80% av produktionen. Det 
nationella överföringsnätet ägs av FinGrid. Det finns omkring 115 distributörer (lokala 
och regionala). 
Aktuell avregleringssituation: Från och med den 1 juni 1995 är elsektorn i Finland 
avreglerad. Produktion: Tillståndsförfarandet. Det finns ingen central 
inmatningsordning och balansen mellan tillgång och efterfrågan garanteras genom avtal 
mellan producenter och distributörer. Nättillträde: Reglerat tredje mans tillträde. 
Tarifferna följer frimärkessystemet och är offentliga. Berättigade kunder: Alla kunder 
är berättigade. Separation: Huvudnätet ägs av FinGrid som är helt separerat från de 
övriga verksamheterna och som även har särredovisning. Förnybara källor: Det finns 
stödprogram för investeringar i vindturbiner och biomassadrivna små anläggningar för 
kombinerad kraftvärmeproduktion samt skattelättnader. Största delen av eldirektivets 
bestämmelser har redan inlemmats i de finländska förordningarna. 
Frankrike 
Elsystemets struktur: Elsektorn domineras av EDF som står för 95 % av produktions-
och distributionsverksamheten och all överföring. 
Aktuell avregleringssituation: Har inte ännu fastställts. En omfattande debatt har inletts 
med en "vitbok" om organisationen av elsystemet, där alla berörda parter kan lämna 
sina synpunkter om de huvudalternativ direktivet innehåller. 
Tyskland 
Elsystemets struktur: Den tyska elbranschen består av nästan 1000 företag. 
Högspänningsnätet innefattar 9 överregionala överföringsföretag som även 
kontrollerar största delen av produktionen inom sina områden. Efter den tyska 
återföreningen skapades VEAG, ett integrerat produktions- och överföringsföretag för 
östra Tyskland. Varje regional och kommunal distributionssystemoperatör har ansvaret 
för att leda och övervaka poolerna och belastningen inom sitt område. 
-9 
Aktuell avregleringssituation: Energilagen har redan antagits av Bundestag 
(parlamentet) och diskuteras för närvarande i Bundesrat (senaten). Produktion: 
Tillståndsförfarandet. Nättillträde: Förhandlat tredje mans tillträde på överföringsnivå. 
På distributionsnivån (kommunal nivå) kan distributionsföretagen välja mellan tredje 
mans tillträde eller ensamköparsystemet med inköpsskyldighet till införlrvandefristens 
slut (2005). Berättigade kunder: Ingen tröskel. Alla slutkonsumenter och 
distributörer är berättigade. Förnybara källor: Inmatningsgaranti till ett garanterat 
rninimipris. Inhemska källor: Skydd av östtyskt brunkol för alla östtyska Länder till 
och med 2003. Separation: Man har förutsett särredovisning, separerad ledning och 
övervakning av överföringssystemoperatörerna och separerad information för 
potentiella ensamköpare. 
Grekland 
Elsystemets struktur: Det offentliga energiföretaget Public Power Corporation (PPC) 
fungerar som ett statsmonopol och kontrollerar praktiskt taget all produktion, 
överföring och distribution av energi i Grekland. Det enda undantaget gäller 
kraftproduktion i mindre anläggningar av oberoende kraftproducenter och produktion 
för eget bruk med utnyttjande av förnyelsebara energikällor (och bara i undantagsfall 
traditionella bränslen). Emellertid skall all kraft som är producerad av de enbart 
kraftproducerande bolagen och överskottet från egenproducenterna överlämnas 
exklusivt till PPC. 
Aktuell avregleringssituation: Grekland har redan anmält en extra införlivandefrist och 
planen för avreglering av elsektorn har inte ännu fastställts. 
Italien 
Elsystemets struktur: ENEL har monopol på produktion, överföring och distribution 
av el samt på import och export, med några få undantag: lokala företag deltar i 
eldistributionen, egenproducenter av el (Edison mfl.) producerar el för egen 
konsumtion eller för försäljning till företag inom samma grupp. Produktionen från 
förnybara källor och kombinerad kraftvärmeproduktion är avreglerad men den 
producerade elektriciteten måste säljas till ENEL. 
Aktuell avregleringssituation: Italien har inte ännu fastslagit planerna för direktivets 
införlivande. 
Irland 
Elsystemets struktur: Elsektorn domineras av Electricity Supply Board (ESB) som är 
ett vertikalt integrerat företag som bedriver verksamhet inom produktion, överföring 
och distribution av el. Sedan 1994 har regeringen initierat ett antal upphandlingar för 
alternativa energikällor omfattande 263 MW och för torv till en storlek av 120 MW, 
vilket motsvarar ca 10% av den installerade kapaciteten. Dock är huvuddelen av dessa 
ännu inte byggda. 
Aktuell avregleringssituation: Irland har redan anmält en extra införlivandefrist på ett 
år. Det formella lagstiftningsförfårandet skall enligt planerna inledas i slutet av 1998 
och har ännu inte fastställts. 
Luxemburg 
10-
Elsystemets struktur: I Luxemburg är elsystemet nästan helt beroende av importerad 
el. Systemet har två separata nät som opereras av Cegelec, ett offentligt företag, och 
Sotel, ett privat företag som bara levererar till stora industriella konsumenter. 
Aktuell avregleringssituation: Förslaget till lagstiftningsram omfattats ännu inte av ett 
politiskt beslut. De relevanta lagarna och förordningarna träder i kraft i början av 1999. 
Det förväntas att följande grundläggande synsätt kommer att användas: Produktion: 
Anbudsförfarandet parallellt med tillståndsförfårandet för mindre producenter. 
Nättillträde: Har ännu inte fastställts. Marknadsöppning: Kunder som förbrukar 100 
GWh, vilket utgör 40 % av den totala elkonsumtionen. 
Nederländerna 
Elsystemets struktur: Det finns för närvarande 33 distributionsföretag som äger de fyra 
företag som producerar el i Nederländerna. Dessa fyra företag äger SEP, ägare och 
operatör av överföringsnätet. 
Aktuell avregleringssituation: Parlamentet röstar om lagen den 18 mars och den träder 
i kraft den 1 januari 1999. Huvudlinjerna är följande: 
Produktion: Inga specifika tillstånd. Alla har tillstånd att bygga en 
elproduktionsanläggning så länge som miljö- och säkerhetskraven uppfylls. 
Överföring: De företag som sysslar med överföring och distribution av el är juridiskt 
separerade från produktions- och försörjningsverksamhet. Nättillträde: Reglerat 
tredje mans tillträde. Marknadsöppning: 32 % år 1998, alla konsumenter år 2008. 
Förnybara källor: Minst 5 % av den elektricitet som konsumenterna köper måste 
härröra från förnybara källor. Myndigheterna ger ut gröna certifikat för producenter 
som använder förnybara källor (även utländska). Dessa gröna certifikat säljs till 
konsumenterna för att dessa skall kunna visa att de uppfyller köpkravet på 5 %. 
Skyldigheten att erbjuda allmännyttiga tjänster: Captivekonsumenter försörjs till 
maximipris som bestäms av den behöriga myndigheten. Lagen innehåller också en 
"jämviktsklausul" (ömsesidighet). 
Portugal 
Elsystemets struktur: Det nationella elsystemet är uppdelat i två undersystem- det 
offentliga systemet (SEP) och det oberoende systemet (SEI). Överföringen sköts av ett 
oberoende företag. 
Aktuell avregleringssituation: I det offentliga systemet är produktion, överföring och 
distribution sammankopplade genom långtidsavtal. Kunderna åtnjuter en enhetlig tariff. 
Det oberoende systemet innefattar en liten produktion (vatten, förnybara källor) och 
oberoende producenter som försörjer berättigade kunder. Produktion: I SEP används 
anbudsförfarandet, i SEI används tillståndsförfårandet. Nättillträde: Reglerat tredje 
mans tillträde. Berättigade kunder: Enligt portugisisk lag är konsumenter med en 
årsförbnikning på 100 GWh redan berättigade samt deras distributörer med en volym 
som motsvarar 8 % av dessa konsumenters förbrukning. Bestämmelserna i anslutning 
till direktivets införlivande kommer att tillåta användningen av tredje mans tillträde. 
Den egentliga marknadsöppningen kommer att ske senast i mitten av 1998. Tröskeln 
för slutkunder sänks till 40 GWh i avsikt att uppnå den nivå som direktivet kräver. 
Spanien 
Elsystemets struktur: Produktionsmarknaden domineras av Endesa, ett statligt ägt 
företag som enligt planerna skall privatiseras senast 1999, och två privata företag, 
il-
Iberdrola och Union Fenosa. Inom överföringssektorn är Redesa det dominerande 
företaget. Inom distributionssektorn står Endesagruppen för 43 % av distributionen, 
Iberdrola för 35 % och Union Fenosa för 14 %. 
Aktuell avregleringssituation: Den lagstiftning som trädde i kraft den 1 januari 1998 
innebär en liberalisering som går längre än minimikraven i eldirektfvet. Den nya 
strukturen baseras på en spotmarknad i kombination med reglerat tredje mans tillträde. 
Överföringssystemets operatör, Red Electrica, är oberoende även vad gäller ägande, 
eftersom ingen enskild aktieägare får äga mer än 10 %. Produktion: 
Tillståndsförfårandet. Inom produktionsmarknaden kommer det att finnas ett 
poolsystem som omfattas av alla producenter. Egenproducenter kan överlåta sin 
tilläggsproduktion till poolen efter att de har försörjt sina dotterbolag. Nättillträde: 
Reglerat tredje mans tillträde. Berättigade kunder: Från och med januari 1998 är 
konsumenter med en årskonsumtion på 15 GWh berättigade. Dessa representerar cirka 
30 % av den totala elkonsumtionen. Den 1 januari år 2000 kommer 
berättigandetröskeln att sänkas till 9 GWh, år 2002 till 5 GWh, år 2004 till 1 GWh, 
och från och med 2007 är alla konsumenter berättigade. Förnybara källor: Det 
kommer att finnas en stödmekanism som innebär krav på köp av el som härrör från 
förnybara källor och kombinerad kraftvärmeproduktion. 
Sverige 
Elsystemets struktur: Det finns omkring 300 produktionsföretag och åtta av dem står 
för 95 % av produktionen. Det största företaget är det statsägda Vattenfåll AB, som 
har en marknadsandel på 50 %. Det näst största företaget är Sydkraft, med en 
marknadsandel på 20 %. Distributionen sköts av kommunalt ägda företag (omkring 
270). Huvudnätet ägs av staten och sköts av Svenska Kraftnät, som är statligt. 
Aktuell avregleringssituation: Från och med den 1 januari 1996 har Sverige en 
avreglerad marknad. Alla konsumenter anses vara berättigade. Idag levereras 75-80 % 
av elektriciteten till kunderna på grundval av direkta avtal med producenterna. Den 
återstående andelen på 20-25% försörjs via spotmarknaden. Produktion: 
Tillståndsförfårandet. Nättillträde: Reglerat tredje mans tillträde. En frimärkesmetod 
tillämpas för beräkning av överföringstarifferna. Sverige har ingen central 
inmatningsordning och balansen mellan tillgång och efterfrågan garanteras av 
spotmarknaden vid Nord Pool. Separation: Svenska Kraftnät, systemoperatören, ingår 
i en separat juridisk enhet och deltar inte i produktionen och distributionen av el. 
Förnybara källor: Förnybara källor stöds genom investeringsstöd och genom 
skattesystemet. Distributörerna är också skyldiga att köpa el från små producenter. 
Huvuddelen av eldirektfvets bestämmelser har redan införts. 
Förenade kungariket 
Elsystemets struktur: Det finns tre stora producenter på produktionsmarknaden 
(National Power, Power Gen och British Energy) med ett stadigt ökande antal 
oberoende energiproducenter. Tolv regionala elföretag äger distributionsnätet. 
Beträffande överföringssystemet sköts överföringsnätet och spotmarknaden av en 
oberoende nätoperatör och ett nationellt nätföretag. 
Aktuell avregleringssituation: Elsystemet i England och Wales omstrukturerades under 
1990 och 1991. Produktion: Tillståndsförfårandet för produktionskapacitet. 
Nättillträde: En elpool med reglerat tredje mans tillträde. Poolen är en spotmarknad 
som samordnar produktionsanbud och den uppskattade efterfrågan på halvtimmesbasis 
en dag i förväg. Alla producenter säljer endast via poolen. Slutkonsumenterna kan bara 
-12 
välja mellan leverantörer på distributionsnivån genom ett system för reglerat tredje 
mans tillträde. Därför konkurrerar de 12 regionala elföretagen som äger 
distributionsnätet med varandra och samtidigt med de övriga försörjningsföretagen. 
Berättigade kunder: Den nuvarande tröskeln ligger på 100 kWh, vilket innebär en 
marknadsöppning på cirka 42 %. Sedan början av 1998 har denna tröskel stegvis 
avvecklats och detta leder till att marknaden kommer att vara helt öppen i slutet av 
året. Separation: Det brittiska systemet har varit juridiskt helt separerat sedan 1990. 
Förnybara källor: Distributörerna är skyldiga att köpa från producenter som 
använder förnybara källor. En avgift på elförbrukningen till förmån för icke-fossila 
bränslen skall finansiera kostnaden. 
Gemensam ståndpunkt om naturgas 
Rådet uppnådde den 12 februari en gemensam ståndpunkt i fråga om den inre 
marknaden för naturgas. I nästa steg yttrar sig Europaparlamentet om den 
gemensamma ståndpunkten och man hoppas att direktivet skall kunna antas under den 
första halvan av detta år. Förslaget till direktiv innehåller gemensamma regler för 
överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Syftet med direktivet är att 
garantera konkurrensen inom naturgassektorn, skapa högre effektivitet, garantera 
större öppenhet, förstärka försörjningstryggheten och tillhandahålla lika tillträde för 
alla berättigade kunder till denna sektor. Den gemensamma ståndpunktens 
huvudsaktiga punkter är följande: 
Öppning av marknaden: 
Naturgasmarknaden kommer att öppnas för konkurrens gradvis över en tioårsperiod 
genom ett system som innehåller en kombination av kvalitativa och kvantitativa 
kriterier. Tillämpningen av kvalitativa kriterier innebär att man fastställer en tröskel for 
att bestämma vilka industriella konsumenter som skall vara berättigade. Denna tröskel 
sätts till en början på 25 miljoner kubikmeter för att sedan sänkas till 15 miljoner efter 
fem år och 5 miljoner efter tio år. Dessutom kommer alla elproducenter att anses vara 
berättigade oavsett årskonsumtion. Medlemsstaterna får dock, för att trygga balansen 
på sina elmarknader, införa en berättigandetröskel för producenter av kombinerad 
värme och kraft, en tröskel som inte får vara högre än den tröskel som gäller för andra 
kunder. 
Kvantitativa kriterier kommer också att tillämpas, med en obligatorisk 
minimiprocentandel för marknadsöppningen i medlemsstaterna. Minimigränsen blir till 
en början 20 % och höjs sedan till 28 % och 33 % efter fem respektive tio år. För att 
kunna ta hänsyn till eventuella obalanser vad gäller graden av marknadsöppning, på 
grund av olika gasmarknadsstrukturer, får medlemsstaterna sänka 
marknadsöppningsandelen förutsatt att denna, efter tillämpning av det kvalitativa 
kriteriet, är högre än 30 %, 38 % och 43 % under det första, andra respektive tredje 
steget. Utöver detta kommer distributörer, om de inte redan anses vara berättigade, att 
vara berättigade till leverans av gas till kunder som är berättigade. 
Konstruktion och drift av naturgasanläggningar: För konstruktion och drift av 
naturgasanläggningar beviljar medlemsstaterna tillstånd enligt objektiva, öppna och 
icke-chskriminerande kriterier som bör vara offentliga. Om en sökande förvägras 
13 
tillstånd skall orsaken meddelas till den sökande och till kommissionen, och sökandena 
bör ha tillgång till förfaranden för lösande av tvister. 
Tillträde till systemet Naturgasföretagen och de berättigade kunderna kommer att ha 
tillträde till systemet för att sluta leveransavtal med varandra under objektiva och icke­
diskriminerande villkor. Här kan medlemsstaterna välja antingen förhandlat eller 
reglerat tredje mans tillträde eller båda. 
• När förhandlat tredje mans tillträde används förhandlar naturgasforetagen och de 
berättigade kunderna om tillträde till systemet med de relevanta naturgasföretagen 
för att sluta leveransavtal. Naturgasföretagen bör årligen offentliggöra de 
grundläggande kommersiella villkoren som gäller för användningen av nätet. 
• Medlemsstater som väljer reglerat tredje mans tillträde skall vidta de nödvändiga 
åtgärderna för att ge naturgasföretagen och de berättigade kunderna rätt till tillträde 
till systemet på grundval av offentliggjorda tariffer. 
Medlemsstaterna skall se till att inget överförings-, lagrings- eller distributionsföretag 
eller LNG-företag (flytande naturgas) dislaiminerar systemanvändare eller missbrukar 
information som erhållits från tredje man när det gäller förhandling om tillträde till 
systemet. 
Särredovisning samt insyn och öppenhet i bokföringen: 
Integrerade företag är skyldiga att separera den interna redovisningen gällande 
verksamheten kring överföring, distribution och lagring. 
Skyldigheten att erbjuda allmännyttiga tjänster: Medlemsstaterna får, med hänvisning 
till det allmänna ekonomiska intresset, ålägga naturgasföretagen skyldigheten att 
erbjuda allmännyttiga tjänster. Dessa tjänster skall vara objektiva, öppna och icke-
diskrirninerande, kontrollerbara och offentliga och skall fålla inom en av de fem 
kategorierna trygghet, regelbundenhet, kvalitet och pris på leveranser samt miljöskydd. 
Dessa skyldigheter skall anmälas till kommissionen och skall alltid uppfylla kraven i 
artikel 90 i fördraget, enligt vilka företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av 
allmänt ekonomiskt intresse eller som har karaktären av fiskala monopol skall vara 
underkastade reglerna i fördraget, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen 
av dessa regler inte hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. 
Undantag: 
Kapitel VII innehåller ett antal specifika bestämmelser gällande undantag för 
direktivets tillämpning. Avsikten med dessa undantag är att i vissa fall garantera ett 
specifikt skydd, t.ex. för naturgasföretag med specifika ekonomiska och finansiella 
svårigheter som härrör från "take-or-pay"-åtaganden eller i medlemsstater där gas 
nyligen har börjat användas och det finns behov att återbetala stora investeringar (nya 
marknader). I det första fallet beviljas undantagen från fåll till fall, och kommissionen 
kommer att ha en avgörande roll, medan undantagen i det andra fallet automatiskt 
löper ut tio år efter den första leveransen av naturgas. 
Slutsatser 
Är framstegen tillräckliga? 
Avregleringen av el- och gasmarknaderna har startat en process som inbegriper 
strukturell förändring. I fråga om eldirektfvet avreglerade en del medlemsstater sina 
14-
marknader redan innan direktivet antogs, t.ex. Förenade kungariket, Sverige och 
Finland. Andra medlemsstater inledde diskussionen om de nödvändiga förändringarna 
först efter det att direktivet hade antagits. Till dem hör vissa medlemsstater som avser 
att öppna sina marknader tämligen snabbt och som redan har infört lagstiftning, t. ex. 
Nederländerna, Spanien och Tyskland, och andra som inte har kommit så långt i 
lagstiftningsprocessen. Det är dock klart, trots skillnaderna i de framsteg som 
medlemsstaterna hittills har gjort när det gäller lagstiftningsförfarandet för eldirektivets 
införlivande, att en omstrukturering av elsektorn i avsikt att uppfylla direktivets 
bestämmelser finns på dagordningen i alla medlemsstater. Eftersom det i direktivet 
finns flera alternativ för hur marknaden kan organiseras krävs en översyn för att 
garantera ett nöjaktigt resultat. Kommissionen har därför nära följt direktivets 
införlivande i nationell kgstiftning, både genom bilaterala möten med medlemsstaterna 
och inom ramen för den uppföljningsgrupp som möts två gånger per år med målet att 
förebygga inkonsekvenser och garantera ett sammanhängande införlivande av 
direktivet. Det bör därför i detta sammanhang understrykas att det, trots 
medlemsstatemas svårigheter under införlivandefristen, inte finns några som helst 
indikationer på att ett sammanhängande införlivande av direktivet inte kan garanteras 
inom den tidsrymd som anges i direktivet. Samma tillvägagångssätt kommer att 
användas för gas när direktivet antas. 
Kompletterande och uppföljande åtgärder 
Antagandet av eldirektivet och den gemensamma ståndpunkten om gasförslaget är inte 
det yttersta syftet. I eldirektivet finns därför en klausul som ålägger kommissionen att i 
sinom tid utvärdera direktivet mot bakgrund av erfarenheterna så att ytterligare 
åtgärder kan träda i kraft år 2006. Detsamma förväntas gälla för gas om tio år, efter 
det att direktivet har antagits slutgiltigt. Kommissionen kommer därför att överväga 
nya förslag för öppnande av marknaderna. Under tiden är det viktigt att övervaka 
tillämpningen av eldirektivet i syfte att garantera att den inre marknaden fungerar på 
rätt sätt, för att kontrollera att olika system för nättillträde resulterar i ett jämförbart 
öppnande av marknaderna, att de planerade förfarandena för ny produktionskapacitet 
garanterar etablermgsfriheten, för att garantera sund konkurrens och för att kontrollera 
att de gällande lagstiftnings- och skiljedomsförfarandena effektivt garanterar likvärdiga 
fönitsättningar. Av denna anledning måste både medlemsstaterna och kommissionen 
göra betydande insatser för att se till att konkurrensen är rättvis. Kommissionen 
kommer att se till att konkurrensregler införs för att undvika att tillgången till 
marknader blockeras och att stark marknadsställning missbrukas. Politiken vad gäller 
sammanslagningar måste också föras med uppmärksamhet på dynamiken i den 
liberalisering som nu genomförs. Dessutom måste åtgärder vidtas mot otillåtet stöd. 
Samtidigt måste öppnandet av de nationella energimarknaderna kompletteras med 
åtgärder för att garantera en sund konkurrens: dessa inbegriper harmonisering inom 
området tekniska standarder och trygghetsstandarder och harmonisering i fråga om 
miljöskydd. Öppnandet av marknaderna kommer dock att ske progressivt, och därför 
kan också harmoniseringen vara progressiv och genomföras parallellt. Eldirektivet 
innehåller i alla händelser bestämmelser om en årlig rapport om harmoniseringskraven. 
Den första rapporten koncentrerar sig på behandlingen av förnybara energikällor inom 
den inre elmarknaden. En undersökning av befintliga och planerade stödprogram för 
15 
föraybara källor bör genomföras i alla medlemsstater innan man fastställer vilka 
bestämmelser som eventuellt skall tas med i ett direktiv för harmonisering inom detta 
område. 
Dessutom är utvecklingen av de transeuropeiska näten en absolut förutsättning för att 
den gemensamma marknaden skall fungera på ett balanserat sätt. En tillräcklig 
infrastruktur är en nödvändig förutsättning för överföring av energi inom en integrerad 
inre marknad och ökar också försörjningstryggheten. 
Slutligen är det mycket viktigt att man gör en ingående undersökning av de sociala 
följderna av de nya marknadsreglerna och den ökade konkurrensen. Kommissionen är 
bekymrad med tanke på vilka följder avregleringen av el- och gassektorerna har för 
sysselsättningen i Europeiska unionen. Kommissionen planerar därför att påbörja en 
studie om avregleringens följder för sysselsättningen och noggrant undersöka vilka 
kompletterande åtgärder och program som kan behövas som stöd för att 
återanstälming skall kunna ske. 
-16 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 212 slutlig 
DOKUMENT 
SV 12 10 15 
Katalognummer : CB-CO-98-227-SV-C 
ISBN 92-78-33058-2 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
i?