EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 14.11.1996 
KOM(96) 573 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN 
om reaktionerna på en resolution antagen av rådet och av mötet mellan 
medlemsstaternas ministrar för hälsofrågor inom rådet 
om förbud mot rökning på offentliga platser 

1. INLEDNING 
1.1 Allmän översikt 
Det finns för närvarande uppskattningsvis 1,1 miljarder rökare i världen. Världshälso­
organisationen (WHO) har offentliggjort siffror som visar att 41 % av männen och 21 
% av kvinnorna i industriländerna röker1 regelbundet. 
I motsats till dessa siffror visar den Eurobarometer-enkät, som genomfördes inom 
ramen för programmet Europa mot cancer, att antalet rökare i medlemsstaterna under 
perioden 1987-1994 minskade från 37 % år 1987 till 34 % år 1994. Den största 
minskningen skedde bland männen. Vad gäller rökarnas ålder visar samma 
undersökning att inom ålderskategorin 15-39 röker fler kvinnor än män, medan det i 
ålderskategorin äldre än denna är fler män än kvinnor som röker. 
En omfattande undersökning2 om mortalitet som beror på tubaksrökning har visat att 
ungefär hälften av alla vanerökare så småningom kommer att dö på grund av sin vana. 
De senaste fullständiga statistiska uppgifterna är från 1990 och de visar att ungefär 510 
000 dödsfall i de tolv första länderna i EG ansågs bero på tobak3. 
1 industriländerna kommer 1995 uppskattningsvis tre miljoner dödsfall per år att bero 
på tobaksrelaterade orsaker. Av dessa kommer personer i åldern 35-69 år att dö i 
genomsnitt 22 år för tidigt3. På grundval av detta kommer tobak att orsaka ungefär 30 
% av alla dödsfall bland personer i åldern 35-69 år, vilket gör den till den största 
enskilda dödsorsaken som skulle kunna förhindras. Om det nuvarande mönstret vad 
gäller rökning fortsätter, kommer siffran att stiga till 10 miljoner i hela världen år 2025, 
trots att beräkningen är inexakt4. 
Det finns starka och konsekventa bevis för att passiv rökning ökar den relativa risken 
för såväl lungcancer som kroniska respiratoriska sjukdomar hos vuxna (25 %) och för 
akuta respiratoriska sjukdomar hos barn (mellan 50 % och 100 %). Vidare är det 
sannolikt att passiv rökning ökar risken för hjärtsjukdomar, men det finns 
motsättningar mellan olika uppskattningar av dess storlek5. Den generella risken är 
emellertid tillräcklig för att motivera åtgärder som begränsar rökning på offentliga 
platser och arbetsplatser. 
WHO Tobacco and Health: The facts 1995 
Doll, Peto et al, "Mortality in relation to smoking: 40 years observation on male British doctors." 
5M/8.10.94, s. 901. 
Peto, Lopez et al, "Mortality from smoking in developed countries 1950-2000." Oxford Medical 
Publications 1994, s. A7. 
Peto et al, "Mortality from smoking worldwide." British Medical Bulletin, vol. 52, 1996. 
Law, M.R. and Hackshaw, A.K., "Environmental tobacco smoke". British Medical Journal, vol. 
52, 1996. 
1.2 Gemenskapsåtgärder 
Rådet och medlemsstaternas ministrar med ansvar för hälsofrågor, som sammanträdde i 
rådet, antog den 18 juli 1989 en resolution om förbud mot rökning på offentliga 
platser6. De uppmanade medlemsstaterna att vidta följande åtgärder genom att införa 
lagstiftning eller genom andra metoder i överensstämmelse med nationell praxis och 
nationella förhållanden: 
1. Förbjuda rökning i slutna lokaler som är öppna för allmänheten och som utgör en del 
av de offentliga eller privata inrättningar som räknas upp i bilagan till resolutionen. 
Medlemsstaterna får göra tillägg till sagda förteckning. 
2. Utvidga rökförbudet till att gälla alla former av kollektivtrafik. 
3. Vid behov reservera tydligt utmärkta områden för rökare vid de ovanstående 
inrättningarna och om möjligt även inom kollektivtrafiken, särskilt för långa resor. 
4. I konfliktsituationer och ifråga om områden som inte reserverats för rökare, säkerställa 
att rätten till icke-rökarnas hälsa segrar över rökarnas rätt att röka, samt meddela 
kommissionen vartannat år om vilka åtgärder som vidtagits till följd av denna 
resolution. 
På grundval av information som erhållits från varje medlemsstat lade kommissionen 
fram en interimsrapport år 19927, vilken följdes av rådets ståndpunkt den 27 maj 
19938. Rådet ansåg särskilt att en systematisk utvärdering på gemenskapsnivå av de 
åtgärder som vidtagits skulle göra det möjligt att till fullo beakta den erfarenhet som 
krävs och att utarbeta lämpliga lärdomar och riktlinjer för framtiden. 
I enlighet med den begäran som framfördes i ovan nämnda ståndpunkt från rådet har 
kommissionen nu utarbetat denna rapport om den nuvarande situationen. Rapporten 
bygger på information som berörda myndigheter i medlemsstaterna har lämnat till 
kommissionen på grundval av ett frågeformulär som beaktade unionens utvidgning 
under 1995. 
I bilaga I ges en kort översikt över de nationella bestämmelserna. En tabell som 
beskriver situationen i de olika medlemsstaterna presenteras i bilaga II, som 
sammanfattar tillämpningen av resolutionen. 
I denna rapport presenteras alla de olika alternativ som godkänts av medlemsstaterna 
som svar på det initiativ som efterlystes i resolutionen av den 18 juli 1989. 
EGT nr C 189, 26.7.1989, s. 1 
SEC (92) 1979 slutlig 
EGT nr C 174, 25.6.1993, s.4 
ANALYS AV SITUATIONEN I MEDLEMSSTATERNA 
I samtliga medlemsstater pågår för närvarande åtgärder av varierande rättsligt slag med 
mål att begränsa rökning på offentliga platser. Med få undantag verkar de gällande 
bestämmelserna vara mer homogena än de som beskrivs i kommissionens senaste 
rapport från 1992, både vad gäller deras tillämpningsområde och metod, som i så gott 
som alla fall är skydd av icke-rökares hälsa. 
I rapporten från 1992 framkom att bestämmelser som förbjuder rökning på offentliga 
platser antogs i majoriteten av de dåvarande tolv medlemsstaterna kort före resolution 
C 189/01 antogs. I få fall, såsom i Förenade kungariket, finns ingen bestämmelse som 
har laga kraft och alla initiativ på detta område säkerställs på frivillig grund 
(rekommendation). De tre nya medlemsstaterna, nämligen Österrike, Finland och 
Sverige, utarbetade och tillämpade under perioden 1993 till 1995 nya bestämmelser i 
syfte att genomföra rådets resolution. 
2.1. Rättsliga medel 
a) Nationell lagstiftning (i vissa fall kompletterad av bestämmelser): Österrike, 
Danmark, Finland, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Portugal, Sverige. 
b) Nationella bestämmelser: Spanien och Belgien. 
c) Bestämmelser av annat slag, t.ex förordningar, föreskrifter eller cirkulär: 
Tyskland, Grekland, Nederländerna. 
d) Inga rättsliga medel: Förenade kungariket. 
2.2. Tillämpningsområde 
Till betydande del återspeglar de nationella medlen de åtgärder som fastställs i 
resolutionen och gäller de lokaler som nämns i dess bilaga. 
2.3. Kampanjer för att öka medvetenheten samt frivilliga avtal 
I samtliga medlemsstater har den ökade medvetenheten om de hälsoskador 
som tobaken orsakar gett upphov till information och kampanjer för att öka 
medvetenheten som antingen grundar sig på iakttagande av befintliga 
bestämmelser, på innehållet i rekommendationer eller på frivilliga avtal. Initiativ 
av detta slag har genomförts i samtliga länder, särskilt i Förenade kungariket 
(rekommendation), Tyskland (informationskampanjer riktade till allmänheten, 
barn och ungdomar samt till sjukhus), Grekl&nd (kampanjer mot rökning 
riktade till hälso- och sjukvårdspersonal, elever, lärare, arbetstagare, armén), 
Belgien, Irland, Italien (kampanjer riktade till allmänheten samt tillsättandet av 
en teknisk rådgivande kommitté för samordning av all verksamhet som gäller 
hindrande av rökning), Nederländerna (kampanj riktad till skolor och andra 
institutioner) och Spanien (kampanj för ungdomar år 1993). 
3. PROGRAMMET EUROPA MOT CANCER 
Under den första och andra handlingsplanen för kampen mot cancer har flera anti­
rökprojekt startats som ett led i programmet Europa mot cancer, särskilt i 
sjukhusmiljöer, skolor och företag. Kampanjer mot tobaksrökning har däremot 
anordnats i syfte att informera allmänheten. I handlingsplanen för kampen mot cancer 
(1996-2000) hänvisas till utformningen av strategier som strävar till att skydda de mest 
utsatta grupperna, särskilt gravida kvinnor och barn, från de risker som passiv rökning 
medför9. Handlingsplanen bereder också möjlighet att starta ett projekt som ett 
pilotprojekt i media för att bekämpa passiv rökning. Dessa olika åtgärder skall 
behandlas under handlingsplanens gång. Dessutom kommer upplysningsprogram i 
skolor och för särskilda befolkningsgrupper (arbetsplatser, åldringar, sjukhus) att 
understödjas. 
4. SLUTKOMMENTARER 
Den information som lämnats av medlemsstaterna ger en generell bild av hur rådets 
resolution tillämpats. Den visar också att medlemsstaterna tydligt föresatt sig att 
tillämpa den. I denna rapport behandlas emellertid inte frågan om tillämpningen av 
bestämmelser på nationell nivå, eftersom medlemsstaterna inte tillhandhöll någon 
information om detta. Denna fråga hör till de nationella myndigheternas ansvarsområde 
och kan vara avgörande för hur effektivt skyddet av icke-rökarnas hälsa blir i 
praktiken. 
Detta oaktat skall kommissionen arbeta för att fastställa den faktiska tillämpningen av 
medlemsstaternas bestämmelser med beaktande av insatser från samtliga berörda 
parter, vilket även tillkännages i den tredje handlingsplanen i programmet Europa mot 
cancer. 
EGT nr L 95, 16.4.1996, s. 9 
BILAGA I 
Kort översikt över de nationella bestämmelserna 
(på grundval av uppgifter lämnade av myndigheterna i medlemsstaterna) 
ÖSTERRIKE 
Källa: Tobakslag, BGB1 431/1995, Lag om moderskapsskydd, BGB1 221/1979 och BGB1 
257/1993, Lag om skydd av arbetstagare, BGB1 45/1994. 
Tobakslagen säkerställer skyddet av icke-rökare genom att den inför särskilda rökbud både i 
rum avsedda för särskilda ändamål (mötesrum, klassrum, sports* lar i skolor och allrum) och i 
allmänt tillgängliga rum i vissa institutioner (offentliga byggnader, skolor och liknande där barn 
och ungdomar vistas, övervakas eller bor, institutioner iör högre utbildning, 
yrkesutbildningsinstitutioner, teatrar och andra byggnader som utnyttjas för föreställningar och 
utställningar). Särskilda åtgärder för att skydda icke-rökare har vidtagits genom en ändring av 
skollagen 1995, vid sidan om tobakslagen, som inför rökbud på hela skolområdet. På övriga 
platser tillåts rökning under vissa villkor. 
Tobakslagen kräver också att det skall finnas rökfria utrymmen i byggnader som tillhör 
offentliga eller privata buss-, tåg-, flyg- och vattenleds -/sjötransportsystem. 
Övriga bestämmelser om rökning återfinns i lagen om moderskapsskydd (BGB1 221/1979 och 
BGB1 257/1993) och i lagen om skydd av arbetstagare. Rökförbud träder i kraft då rökare och 
icke-rökare av arbetsskäl måste dela arbetsrum och icke-rökarna inte kan skyddas tillräckligt 
genom ökad ventilation. 
Icke-rökare måste även skyddas i rekreationsrum och tjänsterum. Lagen som skyddar 
arbetstagare förbjuder uttryckligen rökning på läkarmottagningar och i omklädningsrum. För 
rökning på sjukhus gäller särskild lagstiftning (BGB1 1/1957, BGB1 801/1993). 
Bestämmelserna i tobakslagen går dock före i fråga om byggnader i vilka lagen helt förbjuder 
rökning. 
Några bestämmelser ingår i transportlagen (t. ex. kupéer för icke-rökare i tåg, rökförbud i den 
kommunala kollektivtrafiken) och i bestämmelserna om skydd av ungdomar som införts av 
delstaterna. 
BELGIEN 
Källa: Kunglig förordning av den 15 maj 1990 följd av ministerförordning av den 9 januari 
1991 samt kunglig förordning av den 31 mars 1993. 
Den kungliga förordningen från 1990 fastställer, på grundval av bilagan till rådets resolution, 
de olika offentliga platser där rökförbud gäller. 
I de flesta fall (institutioner som erbjuder tjänster till allmänheten, ger hälso- och sjukvård, 
undervisar eller sköter barn eller där det arrangeras föreställning ar eller utställningar eller 
utövas sport) gäller ett allmänt rökförbud. Tydligt avgränsade utrymmen som reserverats för 
rökare får anordnas. Från och med den 1 januari 1993 far dessa utrymmen inte överskrida 
hälften av lokalens yta. Vad arbetsplatser beträffar, konstateras i den kungliga förordningen 
från 1993 att arbetsgivaren skall vidta åtgärder för att fastställa villkoren för rökning på 
arbetsplatsen med hänsyn till både rökarnas och icke-rökarnas förväntningar. Om en 
överenskommelse inte kan nås, skall icke-rökarna skyddas. 
DANMARK 
En ny lag har nyligen antagits av de danska myndigheterna. Den gäller rökfria miljöer i 
offentliga byggnader, inom kollektivtrafiken, på arbetsplatser, i skolor, på daghem och dygnet-
runt-vårdinrättningar och sjukhus både på lokal och statlig nivå. Särskilt alla myndigheter på 
lokal nivå och länsnivå, Köpenhamns sjukhusorganisation samt den statliga myndigheten måste 
genomföra denna lag senast den 1 januari 1996. I alla dessa miljöer är rökning förbjuden med 
undantag av rum som är särskilt avsedda för rökare och, när det gäller statliga arbetsplatser, 
rum som innehas av personer som vill röka. Rökning är förbjuden vid möten om inte alla 
deltagare är överens om att det skall vara tillåtet att röka. 
FINLAND 
Källa: Tobakslagen 1995. 
Den nya tobakslagen som trädde i kraft förra året förbjuder rökning på följande platser: på 
daghem och alla skolor (inbegripet universitet) och områden som hör till dessa och där i 
huvudsak personer under 18 år vistas, i offenliga myndigheters eller motsvarande offentliga 
tjänsteinrättningars slutna lokaler som besöks av kunder och allmänheten, vid inomhus-
evenemang för allmänheten, i kollektivtrafiksystemets slutna utrymmen, i utrymmen på 
arbetsplatsen vilka används för andra ändamål än arbete eller av kunder, i samtliga 
arbetsutrymmen utom restauranger, hotellrestauranger och hotellrum. 
Rökning tillåts dock endast i särskilda rökrum under förutsättning att röken inte sprider sig från 
dessa rum och att dessa rum inte inrättas i utrymmen som är avsedda för personer under 18 år. 
FRANKRIKE 
Källa: Lag 91-32 av den 10 januari 1991 och förordning 478 av den 29 maj 1992. 
I den franska lagen föreskrivs ett allmänt rökförbud på offentliga platser, särskilt i skolor och i 
kollektivtrafiken, med undantag av utrymmen reserverade för rökare. 
Förordningen från 1992 fastställer villkoren för att förbjuda rökning. Det viktigaste målet är 
att skydda icke-rökamas hälsa och förordningen fastställer var rökning är förbjuden. 
Rökförbudet gäller 1) allmänna kommunikationsmedel, med möjligheten att på fj ärrtåg 
reservera vissa utrymmen för rökare 2) arbetsplatser med undantag av egna arbetsrum 3) 
skolor, med rätt att reservera vissa rökutrymmen för rökare bland lärare och annan personal 4) 
barer och restauranger far ha särskilda områden för rökare. Dessa områden eller utrymmen för 
rökare fastställs av den person eller organisation som ansvarar för lokalen. 
I samtliga fall skall man försäkra sig om att ventilationen är god. 
TYSKLAND 
I de tyska bestämmelserna beaktas ansvarsfördelningen mellan olika förvaltningsorgan (den 
federala regeringen och delstaterna). 
På federal nivå skyddas icke-rökare genom civillagen. Särskilt vad gäller arbete, har 
arbetstagarna rätt till ett arbete som inte skadar deras hälsa och både arbetsgivaren och 
företagsrådet kan ta initiativ till avtal som skall skydda icke-rökare. Det tyska inrikesministeriet 
bidrog genom ett avgörande från 1975 till att lösa några av de problem som finns mellan rökare 
och icke-rökare inom den federala förvaltningen. Man försöker faktiskt i mån av möjlighet 
placera rökare och icke-rökare i skilda utrymmen. Även i armén åtnjuter icke-rökare ett 
tillfredställande skydd tack vare ett beslut av den federala förvaltningsdomstolen från 1993. 
Tyskland statsjärnväg har förbjudit rökning på slutna platser som biljettcentrum och små 
stationer. I fjärrtrafiken har vagnarna delats in i olika vagnar för rökare och icke-rökare och på 
de internationella tågen har rökfria utrymmen ställts i ordning. De tyska statsjärnvägarna 
ålägger också cateringföretagen vid järnvägsstationerna att anordna separata utrymmen för 
icke-rökare och rökare. 
Samma sak sker på serviceställen längs motorvägarna och det tyska flygbolaget har infört 
rökförbud på alla inrikesflyg och på vissa utvalda interkontinentala linjer. 
På delstatsnivå har den 66 :e konferensen för delstatsministrarna med ansvar för hälsofrågor 
framfört krav på begränsningar av reklam för tobak och på tobakens tillgänglighet, särskilt för 
att skydda barn och ungdomar. För närvarande pågår diskussioner om att begränsa 
utplaceringen av cigarettautomater på offentliga platser. 
En ökad offentlig diskussion om fördelarna och nackdelarna med att med hjälp av statliga 
medel skydda icke-rökare har lett till många ytterligare åtgärder. Följaktligen har hotell- och 
restaurangföreningen lovat att vidta åtgärder för att förbättra skyddet av icke-rökare på hotell 
och pensionat och den har även betonat att den föredrar särskilda arrangemang för vissa 
utrymmen och situationer. 
I enlighet med rådets resolution föredrog de tyska myndigheterna att fästa vikten vid 
information och kampanjer för att medvetandegöra människor. Det federala centrumet för 
sjuk- och hälsovårdsutbildning driver faktiskt sedan 1987 en kampanj för barn och ungdomar. 
Samma centrum har från 1994 lett en omfattande informationskampanj för allmänheten, med 
inriktning på skydd av icke-rökare. Ett projekt inom olika sjukhus har också planerats av det 
federala centrumet för hälso- och sjukvårdsutbildning. 
Trots att den undersökning som utfördes i de 16 delstaterna endast uppvisade några få nya 
bestämmelser om skyddet av icke-rökare på offentliga platser efter kommissionens förra 
rapport (1992), har det visat sig att de befintliga bestämmelserna säkerställer det skydd som 
behövs för icke-rökare och att dessa bestämmelser tillämpas. 
GREKLAND 
Sedan 1952 är rökning förbjuden på alla former av transport. Från 1980 är rökning förbjuden 
på slutna platser som tillhör statliga organ, offentliga och privata bolag samt andra inrättningar 
som t.ex. det grekiska telefonbolaget, elektricitetsföreningen, posttjänsten osv. Undantag kan 
ibland förekomma på platser där personer väntar lång tid, förutsatt att det finns särskilda 
rökområden. Rökning är sedan 1990 förbjuden på inrikesflyg. Dessutom är rökning förbjuden i 
alla utrymmen för hälso- och sjukvårdstjänster (från 1993). 
Det grekiska ministeriet för hälsa, socialvård och social trygghet genomför regelbundna 
kampanjer mot rökning på offentliga platser, med särskild tyngdpunkt på hälso- och 
sjukvårdspersonal, elever på högstadienivå, lärare, arbetstagare på arbetsplatser, armén. 
Kampanjerna drivs också genom många andra klubbar, föreningar och grupper. 
IRLAND 
Källa: Förordning om främjande och skydd av hälsan 1990. 
Rökning förbjuds enligt 1990 års förordning i alla allmänna utrymmen (korridorer, hissar, rum 
osv), i den offentliga förvaltningens byggnader och i offentliga kontor, på låg- och högstadier, 
universitet, sjukhus, hälsovårdscentraler, i livsmedelsaffärer, sportscentrum, på biografer och 
teatrar, i kök och bussar. 
Rökningen är begränsad i alla lokaler där man handhar hälso- och sjukvård, på restauranger, 
kaféer, barer, stationer och hamnar samt på tåg och flygplan. De personer som ansvarar för 
lokalen eller området i fråga är också ansvariga för alla överträdelser av dessa förordningar. 
Förslaget till förordning från 1995 skulle begränsa möjligheterna till rökning genom att 
inskränka eller förbjuda rökning i vissa utrymmen som inte redan omfattas av 1990 års 
förordning. Detta gäller banker, hypotek, försäkringsbolag, apotek, förskolor, daghem, 
taxiblar, frisörsalonger, bowlinghallar och bingohallar. Ett avtal har träffats angående 
genoiviförandet av rekommendationerna om rökning på arbetsplatsen. Avtalet skall börja 
genomföras fullt ut den 21 augusti 1996 och innebär totalförbud mot rökning i delade 
arbetsrum medan rökning fortfarande kommer att tillåtas i arbetsrum för en person om 
innehavaren så önskar. Rökning kommer inte att tillåtas under möten, inte ens i enskilda 
personers arbetsrum. Vidare kommer särskilda rökavdelningar att inrymmas i byggnader med 
stora serveringar medan byggnader med mindre serveringar bör ta till lokala lösningar för att 
göra det möjligt för både rökare och icke-rökare att använda inrättningen. 
Antitobakskampanjer och hälsofrämjande program kommer att vara ett permanent inslag under 
de närmast följande åren. 
ITALIEN 
Källa: Lag 584 av den 11 november 1975, lagdekret nr 1580. 
Denna lag föreskriver rökförbud på de flesta offentliga platser, såsom sjukhus, skolor, 
bibliotek, museer men även i konsertsalar, biografer, teatrar och slutna balsalar. I vissa fall kan 
den lokala förvaltningen bevilja dispens förutsatt att ett luftkonditioneringssystem installeras. 
Rökning är också förbjuden i kollektivtrafiken utom på platser som har avdelats för rökare. För 
att mer detaljerat och fullständigt kunna genomföra rådets resolution har ett antal förslag om 
regler förts fram av de olika ministerierna under senare år. Bland dessa strävar förslag nr 1580 
till att omfatta alla de aspekter som godkänts på gemenskapsnivå och det inbegriper nya 
byggnadstyper i vilka rökning skall förbjudas. Eftersom det handlar om ett förslag måste det 
slutligen godkännas av det italienska parlamentet och till dags dato har detta inte skett. 
Förslaget innehåller förbud mot rökning i: 
offentliga och privata hälso- och sjukvårdsinrättningar, skolor av alla slag och på alla nivåer 
samt i andra utbildningsinrättningar inbegripet universiteten, byggnader som erbjuder tjänster åt 
åldringar och ungdomar, sport, fritidsverksamhet, möten, osv., offentliga och privata 
byggnader som erbjuder tjänster för allmänheten, kommersiella lokaler inbegripet restauranger, 
inomhusarbetsplatser (offentliga och privata) där flera personer vistas. I vissa andra 
byggnadstyper (t.ex. offentliga och privata hälso- och sjukvårdsinrättningar) är det 
obligatoriskt att ha rum för rökare, medan det i andra (t. ex. byggnader för sport) får upplåtas 
sådana rum så att rökare har möjlighet att röka samtidigt som icke-rökarnas rättigheter 
respekteras. Detta åtgärdsförslag kräver att luftkonditionering eller ventilation installeras i de 
rum som reserveras för rökare så att gränsvärdena för temperatur, relativ luftfuktighet och 
luftomsättningshastighet efterföljs. 
Som ett led i åtgärderna för att bekämpa rökning och hindra hälsoskador har ministeriet för 
hälsofrågor främjat 1) ett möte i anknytning till Världsdagen mot tobak 1995 för att planera 
initiativ som är avsedda att öka allmänhetens medvetenhet om riskerna med rökning och 2) en 
teknisk rådgivande kommitté för att samordna all verksamhet som gäller hindrande av rökning 
och skydd av hälsa och icke-rökare. 
LUXEMBURG 
Källa: Lag av den 24 mars 1989, lag av den 6 januari 1995. 
Lagen gäller allmänt lokaler som är öppna för allmänheten (sjukhus, skolor, logi för ungdomar 
under 16 år, sportsalar, biografer, teatrar, museer liksom apotek, väntrum vid lakar- och 
tandläkarmottagningar samt väntrum på stationer). Lagen inför totalförbud mot rökning på 
reguljära bussturer. En nyare lag från 1995 föreskriver förbud mot rökning även på 
institutioner för åldringar. 
Fortfarande finns inga bestämmelser som gäller privata inrättningar som är öppna för 
allmänheten såsom barer, restauranger, hotell osv. 
NEDERLÄNDERNA 
Källa: Förordning av den 29 december 1989 som genomför artiklarna 9-12 i lag 342 från 1988. 
Förordningen trädde i kraft den 1 januari 1990 och nämner ungefär 50 000 offentliga 
byggnader som ålagts att införa rökförbud. Dessa är alla institutioner, tjänster och bolag som 
drivs av staten, offentliga organ eller myndigheter på länsnivå eller på lokal nivå. Rökning är 
även förbjuden i hälso- och sjukvårdsinrättningar, skolor, institutioner för socialvård och kultur 
och slutna statligt drivna sportinrättningar. Utrymmen kan vid behov reserveras för rökare. 
Förordningen för övervakning av tobakslagens genomförande föreskriver bland annat kontroll 
av hur detta rökförbud efterlevs. 
Den nederländska stiftelsen för rökning och hälsa genomförde en informationskampanj i 
december 1995 som inbegrep 75 000 skolor och andra institutioner med målet att utvärdera 
och administrera politik som syftar till att skydda icke-rökare. Det finns en vilja hos regeringen 
att propagera för och utvidga rökförbuden så att icke-rökare skyddas. 
PORTUGAL10 
Portugal har mångåriga lagar som förbjuder rökning på offentliga platser. De förordningar som 
trädde i kraft 1978 ändrades genom en lag om hindrande av rökning 1982 och efter detta 
genom förordningar eller lagdekret 1983, 1988 och 1989. 
Lagstiftningen omfattar de olika platser som är till för allmänheten: sjukhus och hälso- och 
sjukvårdsinrättningar samt hälsoutbildningsinstitutioner, utrymmen för minderåriga, 
konsertsalar, slutna sportsalar osv. med bestämmelser om att utrymmen skall avdelas för 
rökare. Rökning är förbjuden i kollektiv stadstrafik och i allmänhet på alla transportmedel (tåg, 
buss, båt osv.) vid resor som varar högst en timme. På längre resor måste en avdelning 
reserveras för rökare. 
Lagstiftningen föreskriver också införande av rökfria avdelningar på restauranger, hotell och 
liknande som kontrolleras av myndigheterna. Rökförbudet gäller dock inte om det inte är 
möjligt att avdela ett område för rökare. 
SPANIEN 
Källa: Kunglig förordning nr 192 från 1988, kunglig förordning nr 510 från 1992 och kunglig 
förordning nr 1185 från 1994. 
De spanska bestämmelserna om rökförbud på offentliga platser grundar sig på de kungliga 
förordningarna nr 192 och 510 av den 4 mars 1988 respektive den 14 maj 1992. I för­
ordningarna införs den allmänna principen att icke-rökares rätt till hälsa vid konfliktsituationer 
måste gå före rökarnas rättigheter. Totalförbud råder mot rökning på arbetsplatser, där 
hanteringen av skadliga ämnen höjer hälsoriskerna, på områden där gravida kvinnor arbetar 
och i hissar. 
Är 1994 offentliggjordes en ny kunglig förordning (nr 1185 av den 3 juni 1994) om märkning 
av andra tobaksvaror än cigaretter och denna förbjuder vissa varor avsedda för oralt bruk samt 
uppdaterar det sanktionssystem som hänför sig till tobak. I denna förordning förbjuds rökning 
"på kommersiella flyg på inrikes flygsträckor som varar högst 90 minuter". Vidare har 
informationskampanjer och utbildningar ordnats. År 1993 anordnades en nationell kampanj 
riktad till elever i 12-16-årsåldern. Samtidigt har de autonoma regeringarna i Spanien deltagit i 
Den situation som beskrivs motsvarar läget 1992 eftersom inga nyare uppgifter lämnats. 
10 
åtgärder på detta område genom att de infört egen lagstiftning som utvidgat eller kompletterat 
den nationella lagstiftningen. I Madrid har man haft en överenskommelse med 
restaurangägarna om att särskilda områden skall iordningställas för rökare. 
SVERIGE 
Källa: Lag nr 581 från 1993 och lag nr 98 från 1994 
Rökning är förbjuden på följande platser: i skolor, under fritidsverksamhet och på liknande 
platser, daghem inbegripna, på platser där läkarvård ges och i andra hälso- och sjukvårds­
inrättningar, i allmänna utrymmen på åldringshem och andra platser som erbjuder samma 
tjänster och vård, i allmänna utrymmen (mötesrum, kultur- och sport inrättningar), på övriga 
allmänna platser som affärer och nationella kommunikationsmedel. Särskilda utrymmen kan 
reserveras för rökare. I hotell och liknande etablissemang samt i restauranger bör vissa 
områden avdelas för rökare och om detta inte är möjligt är regeln att rökförbud gäller. På 
arbetsplatsen är arbetsgivaren ansvarig för sina anställdas hälsa, särskilt med beaktande av 
riskerna med passiv rökning. 
FÖRENADE KUNGARIKET 
Källa: Rekommendation om rökning på offentliga platser 
Det finns bestämmelser om offentliga platser som kontrolleras av statliga eller lokala 
myndigheter. Den policy som gäller är att alla byggnader där allmänheten vistas bör vara 
rökfria, med undantag av särskilda områden eller rum som ställs till förfogande för rökare. I 
december 1991 utgavs en rekommendation om rökning på offentliga platser med målsättningen 
att med hjälp av frivilliga insatser genomföra lämpliga riktlinjer för rökning. 
Totalförbud mot rökning gäller på tunnelbanan, en stor del av tågen och bussarna, på färjornas 
bildäck och på vissa inrikes och internationella flyglinjer. Alla andra former av kollektivtrafik, 
med undantag av taxibilar, har särskilda rökfria avdelningar. Ett växande antal skolor antingen 
förbjuder rökning på skolområdet eller begränsar rökningen till ett särskilt område för lärare, 
övrig personal och besökare. 
Den nationella hälsovårdsorganisationen är numera rökfri, men om det är absolut nödvändigt 
kan särskilda rökrum i viss mån ställas till förfogande. 
11 
r^ Platser som anges i res. C189/01 
1. Inrättningar i vilka allmänheten tillhandahålls 
tjänster, antingen mot betalning eller gratis, 
inklusive sädana där det säljs varor. 
2. Sjukhus, hälsovårdsinrättningar och alla andra 
medicinska inrättningar. 
3. Inrättningar där pensionärer tas emot. 
4. Skolor och andra fastigheter där barn elier 
ungdomar tas emot eller är inhysta. 
5. Inrättningar i vilka högre utbildning eller 
yrkesutbildning ges. 
6. Slutna utrymmen som används i 
underhållningssyfte (biografer, teatrar osv.); radio 
och TV-studior som är öppna för allmänheten. 
7. Inrättningar och slutna utrymmen där det 
anordnas utställningar. 
8. Inrättningar och slutna utrymmen där det 
utövas sport. 
9. Tunnelbane- och järnvägsstationers, hamnars 
och flygfälts slutna fastigheter. 
10. Allmänna transportmedel: 
* Flygplan 
* Transportmedel i tätorter (buss, tunnelbana) 
•Teg Situationen i de olika medlemsstaterna vad gäller BILAGA IV 
genomförandet av resolution 89 C189/01 
A 
b 
O 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
0 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
o B 
b 
0 
o 
o 
0 
0 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o D 
b 
O 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o FIN 
b 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o F 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
G 
O 
0 
o D 
b 
O 
O 
O 
o 
0 
o 
o sa 
O 
O 
o 
o 
0 
0 GR 
b 
O 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
0 
0 sa 
O 
0 
0 
o 
0 
o 
o 
o 
0 
0 IRL 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o h 
b 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o L 
b 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
o 
0 sa 
O 
o 
o 
0 
o NL 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o p 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
0 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o E 
b 
O 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o sw 
b 
O 
0 
0 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
o 
o sa 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
o 
0 UK2 
b 
O 
o 
o 
o 
o 
0 
o 
o 
o 
o 
o 
0 sa 
O 
O 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
o 
0 
o 
o 
Gällande åtgärder; b: förbjudet; sa: platser för rökning; 1: på grundval av den föreslagna lagen som behandlas i parlamentet; 2: Rekommendation 1991. 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 573 slutlig 
DOKUMENT 
SV 05 06 
Katalognummer : CB-CO-96-572-SV-C 
ISBN 92-78-11463-4 
Byrän för europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
I ,-2985 Luxemburg 
'Ib