SV Europeiska unionens officiella tidning C 138/34

Tillkännagivande enligt artikel 27.4 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 i ärendet COMP/39.398 – Visa MIF

(Text av betydelse för EES)

2010/C 138/10

1. INLEDNING

(1) I de fall där kommissionen avser att anta ett beslut om att en överträdelse måste upphöra och de berörda parterna erbjuder åtaganden för att undanröja de betänkligheter som kommissionen har delgivit dem i sin preliminära bedömning, får kommissionen – i enlighet med artikel 9 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget (1) – genom beslut göra dessa åtaganden bindande för företagen. Ett sådant beslut får antas för en bestämd period och ska fastställa att det inte längre finns skäl för kommissionen att ingripa. Enligt artikel 27.4 i samma förordning ska kommissionen offentliggöra en kort sammanfattning av ärendet samt huvuddragen i åtagandena. Berörda tredje parter får inkomma med synpunkter inom den tidsfrist som kommissionen fastställer.

2. SAMMANFATTNING AV ÄRENDET

(2) Kommissionen antog den 3 april 2009 ett meddelande om invändningar mot Visa Europe Limited (nedan kallat Visa Europe), Visa Inc. och Visa International Services Association.

(3) I meddelandet om invändningar, som är en preliminär bedömning enligt artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003, sammanfattas kommissionens preliminära uppfattning att Visa Europe, som är en sammanslutning av europeiska banker, har överträtt artikel 101 i EUF-fördraget och artikel 53 i EES-avtalet genom att fastställa multilaterala förmedlingsavgifter (multilaterally agreed interchange fees, MIF, nedan kallade förmedlingsavgifter) för gränsöverskridande och vissa inhemska (2) transaktioner via försäljningsställen med VISA-, VISA Electron- och V PAY-betalkort inom EES.

(4) Förmedlingsavgifter betalas i praktiken av affärsidkarens bank (den inlösande banken) till kortinnehavarens bank (den utfärdande banken) för alla transaktioner som genomförs med ett betalkort på ett försäljningsställe. När en kortinnehavare använder ett betalkort för att köpa varor eller tjänster av en affärsidkare betalar denne i praktiken en serviceavgift till den inlösande banken. Den inlösande banken behåller en del av denna avgift (den inlösande bankens marginal) och skickar en del (förmedlingsavgiften) till den utfärdande banken), medan en liten del går till systemoperatören (i det här fallet VISA). I praktiken bestäms således en stor del av serviceavgiften för affärsidkaren på grundval av förmedlingsavgiften.

(5) I meddelandet om invändningar uttrycks farhågor för att förmedlingsavgifter har till syfte och effekt att begränsa konkurrensen avsevärt på marknaden för inlösen till skada för affärsidkare och indirekt deras kunder. Förmedlingsavgifterna förefaller höja den grundval på vilken de inlösande bankerna fastställer serviceavgifter för affärsidkare genom att skapa ett betydande kostnadselement som är gemensamt för samtliga inlösande banker. Enligt kommissionens preliminära uppfattning är Visa Europes förmedlingsavgifter inte nödvändiga objektivt sett. Den konkurrensbegränsande effekten på marknaden för inlösen förstärks ytterligare av förmedlingsavgifternas inverkan på nätverket och marknaderna för inlösen och av andra nätregler och annan nätpraxis (regeln om att alla kort måste godtas (Honour All Cards Rule (HACR)), förbudet mot extraavgifter (No Discrimination Rule (NDR)) samt blandning och tillämpning av olika förmedlingsavgifter på gränsöverskridande inlösande banker till skillnad från inhemska inlösande banker). Enligt meddelandet om invändningar uppfyller förmedlingsavgifterna dessutom inte heller villkoren för ett undantag enligt artikel 101.3 i EUF-fördraget, eftersom de inte medför effektivitetsvinster som tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås.

(6) Meddelandet om invändningar riktades också till Visa Inc. och Visa International Service Association den 29 maj 2009, särskilt vad avser den eventuella tillämpningen av deras interregionala förmedlingsavgifter (dvs. i den mån dessa avgifter skulle kunna tillämpas på gränsöverskridande eller inhemska transaktioner med VISA- och V PAY-konsumentkort inom EES) och deras roll när det gäller att fastställa HACR- och NDR-reglerna.

3. HUVUDDRAGEN I DE ERBJUDNA ÅTAGANDENA

(7) Parterna i förfarandet godtar inte kommissionens preliminära bedömning. Visa Europe har dock erbjudit åtaganden enligt artikel 9 i förordning (EG) nr 1/2003 för att undanröja kommissionens betänkligheter beträffande konkurrensen inom segmentet för betalkort med omedelbar debitering.

(8) Dessa åtaganden sammanfattas nedan och offentliggörs i sin helhet på engelska på generaldirektoratet för konkurrens webbplats: http://ec.europa.eu/competition/index_en.html

(9) Visa Europe gör ett åtagande om att de årliga viktade genomsnittliga gränsöverskridande förmedlingsavgifterna till transaktioner som genomförs med konsumentkort med omedelbar debitering ska begränsas till 20 baspunkter (0,2 %) inom två månader efter att beslutet rörande åtagandet delgivits Visa Europe. Denna begränsning ska också gälla separat i vart och ett av de EES-länder för vilka Visa Europe direkt fastställer särskilda inhemska förmedlingsavgifter för konsumentkort med omedelbar debitering och i de EES-länder där gränsöverskridande förmedlingsavgifter gäller i avsaknad av andra multilaterala förmedlingsavgifter.

(10) På grundval av undersökningar som centralbankerna i flera EES-länder har genomfört för att jämföra kostnaderna för användning av kort respektive kontanter anser kommissionen preliminärt att de förmedlingsavgifter som Visa Europe har åtagit sig att tillämpa på transaktioner som genomförs med konsumentkort med omedelbar debitering är förenliga med den ”merchant indifference”-metod som utvecklats i den ekonomiska litteraturen (det s.k. turisttestet) (3). Den avgift som klarar detta test (även kallad balansavgift, balancing fee) sätts på en sådan nivå att det är oväsentligt för affärsidkarna om de får betalt med kort eller i kontanter. Balanseringen fungerar så att affärsidkare inte betalar avgifter som är högre än deras transaktionsvinst vid kortbetalning. Transaktionsvinster kan uppstå t.ex. när kortbetalningar minskar affärsidkarnas kostnader jämfört med kontantbetalningar (t.ex. därför att transport- och säkerhetskostnader vid användning av kontanter sparas in eller därför att betalningen vid kassan sker snabbare). Under vissa förutsättningar (t.ex. i vilken utsträckning avgiften överförs på kortinnehavarna) garanterar detta att kortinnehavare träffar effektiva val mellan olika betalningsinstrument. I det fallet blir det tack vare förmedlingsavgifterna möjligt att ge korrekta prissignaler till kortinnehavarna, som anpassar sitt beteende i enlighet med det.

(11) Dessutom har Visa Europe åtagit sig att fortsätta att genomföra och vidareutveckla de åtgärder för ökad insyn som infördes av Visa Europes styrelse i mars 2009. Visa Europe gör i synnerhet följande åtaganden: — Visa Europa ska fortsätta tillämpa förbudet mot att ta ut samma serviceavgifter av affärsidkare för mer än ett betalkortsystem eller mer än en typ av Visa Europe-kort, och kräva att de inlösande bankerna fakturerar affärsidkarnas serviceavgifter separat för varje typ av kort. — Visa Europe fortsätter kräva att Visa Europe-medlemmar registrerar samtliga Förmedlingsavgifter och tillämpar dem på både utställande bankers och inlösande bankers gränsöverskridande transaktioner. — Visa Europe fortsätter att offentliggöra alla inomregionala och inhemska Förmedlingsavgifter på sin webbplats så att en tillämplig förmedlingsavgift kan identifieras för alla typer av transaktioner, och kräver att inlösande banker informerar affärsidkarna om detta. — Visa Europe säkerställer att bankkort för tjänstebruk som ges ut i EES är lätt och på ett synligt sätt känns igen och att alla sådana kort kan identifieras elektroniskt i den inlösande bankens eller affärsidkarens kassaterminal om terminalen har de tekniska specifikationer som fordras. — Visa Europa har redan separata regler om att alla kort måste godtas (Honour All Cards Rules, HACR) för Visa-, Visa Electron- och V PAY-kort, dvs. affärsidkarna får själva välja att godta Visa-, Visa Electron- och/eller V Pay-kort. Visa Europe kommer inte att ändra HACR, eftersom det tillämpas på transaktioner med omedelbar debitering. Visa Europe kommer också att kräva att de inlösande bankerna informerar affärsidkarna om att de har rätt att godta Visa-, Visa Electron-, V Pay-kort och/eller kort från konkurrerande system. — Visa Europe bibehåller sin nuvarande policy enligt vilken affärsidkare har rätt att tillåta olika inlösande banker att hantera transaktioner med de olika korttyperna inom Visa Europe-systemet och/eller konkurrerande system.

(12) Visa Europe ska utse en förvaltare som ska övervaka att Visa Europe uppfyller sina åtaganden. Kommissionen ska ha befogenhet att godkänna eller avvisa den föreslagna förvaltaren innan denna utses.

(13) Åtagandena kommer att gälla under en fyraårsperiod från och med dagen då Visa Europe underrättades om beslutet om åtaganden och inkludera en granskningsmekanism.

(14) Åtagandena omfattar inte Visa Europes nuvarande Förmedlingsavgifter för konsumentkredits- och betalkortstransaktioner, som kommer att ingå i kommissionens pågående antitrustundersökning som omfattar Visa Europes tidigare Förmedlingsavgifter för konsumentkredits- och betalkortstransaktioner. De föreslagna åtagandena påverkar inte kommissionens rätt att inleda eller fortsätta förfaranden mot andra Visa-nätverksregler, såsom HACR, Visa Europes Förmedlingsavgifter för transaktioner med bankkort för tjänstebruk eller interregionala Förmedlingsavgifter.

(15) Dessa åtaganden gäller endast Visa Europe. Följaktligen kommer den pågående antitrustundersökningen (se punkt 6 ovan) mot Visa Inc. och Visa International Service Association, inklusive Förmedlingsavgifter för konsumentkort med omedelbar debitering, att fortsätta fram till dess att kommissionen har gjort en ytterligare bedömning, som kan komma att rymma eventuella synpunkter som blir resultatet av detta tillkännagivande.

4. UPPMANING ATT LÄMNA SYNPUNKTER

(16) Om inte annat följer av eventuella synpunkter som blir resultatet av detta tillkännagivande avser kommissionen, med förbehåll för sitt samråd med marknadsaktörerna, att fatta ett beslut enligt artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003, i vilket de åtaganden som sammanfattas ovan och offentliggörs i sin helhet på webbplatsen för generaldirektoratet för konkurrens, förklaras vara bindande. Om åtagandena ändras väsentligt kommer ett nytt marknadstest att genomföras.

(17) I enlighet med artikel 27.4 i förordning (EG) nr 1/2003 uppmanar kommissionen berörda tredje parter att lämna synpunkter på de föreslagna åtagandena. Dessa synpunkter måste ha inkommit till kommissionen senast en månad efter dagen för offentliggörandet av detta tillkännagivande. Berörda tredje parter ombeds också inkomma med en icke-konfidentiell version av sina synpunkter, där affärshemligheter och andra konfidentiella delar har strukits och ersatts med en icke-konfidentiell sammanfattning eller av orden ”affärshemligheter”” eller ””konfidentiella uppgifter”. Hänsyn kommer att tas till legitima krav på konfidentiell behandling. Om ingen icke-konfidentiell version av synpunkterna skickas in, kommer kommissionen att ha rätt att anse att synpunkterna inte innehåller konfidentiella uppgifter.

(18) Synpunkterna kan sändas till kommissionens generaldirektorat för konkurrens med e-post (COMP-GREFFE-ANTITRUST@ec.europa.eu), med fax (+32 22950128) eller per post, med angivande av referens ”COMP/B-39.398 – Visa MIF”, till följande adress: Europeiska kommissionen Generaldirektoratet för konkurrens Registreringsenheten för antitrustärenden 1049 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË

(1) EGT L 1, 4.1.2003, s. 1. Med verkan från och med den 1 december 2009 har artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget ersatts av respektive artikel 101 och 102 i EUF-fördraget. Innehållet i bestämmelserna är dock i sak oförändrat. I detta tillkännagivande bör hänvisningar till artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget när så är lämpligt förstås som hänvisningar till artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget.

(2) För närvarande fastställs de inhemska MIF-avgifterna för nio länder av Visa Europe. I övriga EES-länder fastställs de inhemska MIF-avgifterna av medlemmarna i Visa Europe.

(3) Se Jean-Charles Rochet och Jean Tirole, ”Must Take Cards and the Tourist Test”, nr 496, IDEI Working Papers från Institut d'Économie Industrielle (IDEI), Toulouse, http://idei.fr/doc/wp/2008/must_take_cards.pdf