EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 17.03.1999 
KOM(1999)127 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
OM TILLÄMPNINGEN AV DIREKTIVEN 
90/364, 90/365 och 93/96 
(RÄTT TILL BOSÄTTNING) 
SAMMANFATTNING 
Rätten till fri rörlighet var ursprungligen förbehållen personer som utövade en ekonomisk 
verksamhet, men efter en lång process utvidgades denna rätt till alla medborgare i 
medlemsstaterna, även om de inte utövade en ekonomisk verksamhet. Detta är vad de tre 
direktiven av den 28 juni 1990 åstadkommit för rätten till bosättning för studerande, 
pensionärer och andra icke-yrkesverksamma. Denna utvidgning av bosättningsrätten på vissa 
villkor bekräftades högtidligen i Maastrichtfördraget, där artikel 8 a i EG-fördraget ger alla 
medborgare grundläggande rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas 
territorier. Villkoren för och detaljerna kring denna rätt, såsom den framgår av den sekundära 
EG-rätten, fortsätter emellertid att vara tillämplig. 
Den här rapporten är ett försök att utvärdera tillämpningen av de tre direktiven om 
bosättningsrätt för studerande, pensionärer och andra icke-yrkesverksamma. 
Införlivandet av direktiven är det första som granskas. 
Man kan till att börja med konstatera att själva arbetet med införlivandet har varit mödosamt. 
Det var bara tre medlemsstater som i rätt tid hade införlivat direktiven vid den angivna 
tidsfristen den 30 juni 1992. Överträdelseförfarandena för icke-införlivande, som 
kommissionen inledde mot de övriga medlemsstaterna, har därefter avskrivits ett efter ett, 
allteftersom staterna vidtagit åtgärder för att införliva direktiven. Mot en medlemsstat gick 
förfarandet hela vägen till EG-domstolen och avslutades med att en dom 1997 gick emot den 
staten. 
Vad sedan avser innehållet i införlivandeåtgärderna har kommissionen tvingats inleda 
överträdelseförfaranden för felaktigt införlivande mot 14 medlemsstater, vilket är en onormalt 
hög andel för de berörda bestämmelserna. De flesta av förfarandena har efterhand avslutats, 
allt eftersom medlemsstaterna har ändrat sina lagstiftningar. Gentemot två medlemsstater var 
kommissionen dock tvungen att gå hela vägen till EG-domstolen under 1998. 
Den andra faktorn som granskas vad gäller tillämpningen av direktiven är vilka erfarenheter 
de som omfattas av direktivet, det vill säga medborgarna och myndigheterna i 
medlemsstaterna, har haft. 
Klagomålen till kommissionen och framställningarna till Europaparlamentet avslöjar de 
svårigheter som medborgarna har ställts inför vid tillämpningen av direktiven: en osäkerhet 
om vilka förfaranden som gäller, längden och komplexiteten i förfarandena för att erhålla 
uppehållstillstånd, svårigheter att uppfylla villkor för sjukförsäkring samt tillgångar. 
Myndigheterna själva är ibland osäkra över vilka bestämmelser som skall tillämpas och ställs 
inför svårigheter, i synnerhet när det gäller att bedöma villkor för tillgångar och 
sjukförsäkring. 
De första slutsatser som kommissionen kunnat dra om tillämpningen av de tre direktiven går i 
följande fyra riktningar: 
- förbättra informationen till medborgarna, 
- fortsätta att tillse att gällande gemenskapsrätt efterlevs, 
- göra gemenskapsrätten om fri rörlighet för personer lättare att förstå och bygga upp den 
kring begreppet unionsmedborgarskap, 
- inleda diskussioner om grundläggande ändringar av den gällande existerande rätten. 
Inledning 
Den fria rörligheten för personer omfattar rätten att resa in i, runt i, vistas i och, i 
förekommande fall, bosätta sig i en annan medlemsstat än den där personen är 
medborgare. I utövandet av denna rättighet är all diskriminering som grundas på 
nationalitet förbjuden. Ursprungligen var rätten för en medborgare i en medlemsstat att 
bosätta sig inom en annan medlemsstat i Europeiska gemenskapen (huvudsakligen) 
beroende av att personen utövade en ekonomisk verksamhet i den senare staten. 
Bosättningsrätten var på så sätt en följd av rätten att utöva en yrkesverksamhet. 
Detta sakernas tillstånd kunde dock inte vara för evigt, eftersom det inte 
överensstämde med ett av målen i artikel 3 c i Romfördraget ("hindren för fri rörlighet 
för ... personer ...avskaffas") och inte heller med den politiska vilja som kom till uttryck 
vid toppmötet i Paris 1974 om att gå vidare mot ett "Medborgarnas Europa".2 
Som en återspegling av denna nya uppfattning om personers rätt till fri rörlighet 
beslutade kommissionen 19793 att utvidga bosättningsrätten till andra kategorier av 
personer, som inte utövade en ekonomisk verksamhet, eftersom kommissionen ansåg 
att detta utgjorde ett viktigt framsteg i förverkligandet av den inre marknaden. Men det 
skulle bli dynamiken i förberedelsen för och antagandet av Europeiska enhetsakten som 
skapade de nödvändiga förutsättningarna för att slutföra processen något decennium 
senare. Efter att ha dragit tillbaka sitt förslag från 1979 splittrade kommissionen upp 
förslaget genom att 1989 lägga fram tre nya förslag4 om studerande, pensionärer och 
andra icke-yrkesverksamma5, vilket ledde till att rådet den 28 juni 1990 antog direktiv 
90/364 om rätt till bosättning6, 90/365 om rätt till bosättning för anställda och 
egenföretagare som inte längre är yrkesverksamma7 samt 90/366 om rätt till bosättning 
for studerande8. 
Denna utvidgning i den sekundära EG-rätten av personkretsen för bosättningsrätten 
bekräftades senare högtidligt på EG-fördragsnivå genom artikel 8a, som infördes 
genom Maastrichtfördraget: "Varje unionsmedborgare skall ha rätt att fritt röra sig och 
uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de 
begränsningar och villkor som föreskrivs i detta fördrag och i bestämmelserna om 
genomförande av fördraget." 
Artikel 8a bekräftar därigenom bosättningsrätten som en grundläggande och personlig 
rättighet9, utan att därför göra instrumenten i sekundärrätten som antagits senare 
1 Se, till exempel, artikel 48.3 i EEG-fördraget. 
2 Se kommissionens rapport om unionsmedborgarskap, 21.12.1993, KOM(93)702 slutlig, punkt II. 
3 KOM(79)215 slutlig, EGT C 207, 17.8.1979, s. 14. 
4 EGT C 191, 28.7.1989. 
5 Av bekvämlighetsskäl används här begreppet "andra icke-yrkesverksamma" för att beteckna 
personer som omfattas av direktiv 90/364.1 
6EGTL 180, 13.7.1990, s. 26. 
7 EGT L 180, 13.7.1990, s. 28. 
8 EGT L 180, 13.7.1990, s. 30. 
9 Se kommissionens andra rapport om unionsmedborgarskap, 27.5.1997, KOM(97) 230 slutlig, s. 15. 
obsoleta. Detta gällde i synnerhet direktiven 90/364, 90/365 och 93/9610, som kommit 
att ersätta 90/366 efter det att domstolen ogiltigförklarat det direktivet11. 
Utöver uppehållstillståndet i sig finns det skäl att generellt påminna om betydelsen av 
medborgarskapet i unionen som anges i artikel 8.2, tillika infört i EG-fördraget genom 
Maastrichtfbrdraget, enligt vilket "Unionsmedborgarna skall ha de rättigheter och 
skyldigheter som föreskrivs i detta fördrag". En av de grundläggande rättigheterna i 
detta avseende är, vilket nyligen bekräftats av domstolen12, "den i artikel 6 i fördraget 
föreskrivna rättigheten att inte diskrimineras på grund av nationalitet inom ramen för 
fördragets tillämpningsområde i materiellt hänseende". 
Med den föreliggande rapporten uppfyller kommissionen sin skyldighet att rapportera 
till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av de tre direktiven. Direktiven 
syftar till att utvidga bosättningsrätten till att omfatta alla gemenskapsmedborgare, 
även de som inte utövar någon ekonomisk verksamhet, under förutsättning att de har 
en sjukförsäkring och tillräckliga tillgångar för att inte ligga socialbidragssystemet i 
värdmedlemsstaten till last. 
Man kan notera att direktiven även gäller inom Europeiska ekonomiska 
samarbetsområdet och att Eftas tillsynsmyndighet håller på att utarbeta en rapport om 
tillämpningen av direktiven i Norge, Island och Liechtenstein. 
Den här rapporten från kommissionen om tillämpningen av de ovannämnda direktiven 
kan delas in i fyra delar: 
1. En kortfattad redogörelse för innehållet i direktiven. 
2. En genomgång av införlivandet av direktiven i nationell rätt, både vad avser 
tidsramen för detta arbete och innehållet i de nationella åtgärder som vidtagits. 
3. En analys av informationen från direktivens "aktörer", det vill säga unionens 
medborgare och de myndigheter som är behöriga i bosättningsfrågor, om hur 
direktiven fungerar. 
4. En sammanfattning av tillämpningen av direktiven med skissering av hur framtiden 
kan gestalta sig och hur bosättningsrätten kan förbättras i framtiden. 
10EGTL317, 18.12.1993, s. 59 
11 Dom den 7.7.1992, Mål C-295/90, Rec. 1992, s. 1-4193. 
12 Dom den 12.5.1998, Mål C-85/96, Rec 1998, s. 1-2691. 
1. Innehållet i direktiven 
1.1. Pensionärer och andra icke-yrkesverksamma 
Genom direktiven 90/365 och 90/364 ges bosättningsätt till pensionärer och andra 
icke-yrkesverksamma på två villkor: de skall ha tillräckliga tillgångar för att undvika att 
ligga socialbidragssystemet i värdmedlemsstaten till last under den tid de bor där och 
de skall omfattas av en heltäckande sjukförsäkring som gäller i värdmedlemsstaten 
(artikel 1.1). Tillgångarna skall anses vara tillräckliga, om de överstiger den nivå under 
vilken värdmedlemsstaten far bevilja sina medborgare socialbidrag (artikel 1.2). 
De personer som får medfölja innehavaren av bosättningsrätten är dennes maka/make 
samt avkomlingar och släktingar i tidigare led som är beroende av dem för sin 
försörjning (artikel 1.2). 
Rätten till bosättning får begränsas till fem år och om medlemsstater anser detta 
nödvändigt, kan de kräva "omprövning" av tillståndet vid utgången av de två första 
årens bosättning (artikel 2). Det framgår av en hänvisning (artikel 2) till olika 
bestämmelser i direktiv 68/360/EEG13 att tillståndet gäller för hela territoriet, att dess 
giltighet inte påverkas av att bosättningen avbryts under kortare sammanhängande 
perioder än sex månader, att tillståndet skall utfärdas gratis eller mot en avgift som inte 
får överstiga den som tas ut för ett identitetskort till medborgarna i värdmedlemsstaten, 
att de visa som i förekommande fall krävs för de familjemedlemmar som inte är 
medborgare i en medlemsstater skall utfärdas gratis och så enkelt som möjligt. 
Make/maka och de barn som är beroende av en medborgare som har rätt till 
uppehållstillstånd inom en medlemsstats territorium skall ha rätt att påbörja vilken 
verksamhet som helst (artikel 2). 
Uppehållstillståndet skall fortsätta att gälla så länge innehavaren uppfyller kraven på 
tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring (artikel 3). 
1.2. Studerande 
Presentationen av bestämmelserna i direktiv 93/66 kräver en kort inledning om det 
bidrag som EG-domstolen gjort till grundvalen för studerandes rätt till bosättning. 
Grundvalen för studerandes rätt till bosättning 
Den formulering som rådet valde i direktiv 90/366 ("...skall medlemsstaterna bevilja 
rätt att bosätta sig för varje studerande") skiljer sig från kommissionens förslag från 
1989 där medlemsstaterna skulle "erkänna" rätten att bosätta sig. Kommissionen ansåg 
sedan Gravier-målet14 att bosättningsrätten kunde härledas ur förbudet mot 
diskriminering av medlemsstaternas medborgare vad avser tillträde till yrkesutbildning 
och hade, för övrigt, ändrat sitt förslag till direktiv efter det domslutet för att utesluta 
13 Rådets direktiv av den 15 oktober 1968 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning 
inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer, EGT L 257, 19.10.1968. 
14 Dom av den 13.2.1985, Mål 293/83, Rec 1985, s. 593. 
studerande från tillämpningsområdet15. När domstolen upphävde direktiv 90/36616, 
upprepade kommissionen sin formulering från 1989 i förslaget till direktiv 199317 (att 
medlemsstaterna skulle "erkänna" bosättningsrätten). Kommissionen fick sin 
formulering bekräftad genom domen den 26 februari 1992 i Raulin-målet18, där 
domstolen fastställde att en medborgare i en medlemsstat som har fått tillträde till en 
yrkesutbildning i en annan medlemsstat, enligt gemenskapsrätten har rätt att bosätta sig 
i denna andra medlemsstat så länge utbildningen varar. Texten i direktiv 93/96, som 
rådet antog, använder just formuleringen att medlemsstaterna "erkänner" rätten till 
bosättning. 
Detalj bestämmelserna om rätten till bosättning enligt direktiv 93/96 
Rätten till bosättning är underkastad villkoret att den studerande skall vara inskriven 
vid en erkänd utbildningsanstalt för att i första hand delta i yrkesutbildning där samt att 
han/hon omfattas av en sjukförsäkring (artikel 1). Vad gäller tillgångarna, kan den 
studerande välja att göra en enkel förklaring (artikel 1). 
Bosättningsrätten gäller även för den studerandes make/maka och, vad avser övriga 
familjemedlemmar, endast deras försörjningsberoende barn (artikel 1). 
Uppehållstillståndet kan begränsas till att endast gälla under den tid studierna i fråga 
pågår eller till ett år, om kursen varar längre (artikel 2.1). Vad gäller kostnaderna för 
uppehållstillståndet och bestämmelserna för utfärdande av visa till familjemedlemmar 
hänvisar direktivet till direktiv 68/360 (artikel 2.2). 
Maken/makan och de barn som är beroende av en medborgare som har rätt till 
uppehållstillstånd skall ha rätt att påbörja vilken verksamhet som helst inom denna 
medlemsstats territorium (artikel 2.2). 
Det anges särskilt, med en underförstådd hänvisning till domstolens praxis, att 
direktivet inte skall medföra någon rätt till bistånd till uppehället från 
värdmedlemsstaten för studerande som innehar uppehållstillstånd (artikel 3). 
Uppehållstillståndet skall gälla så länge som innehavaren uppfyller villkoren enligt 
artikel 1 (artikel 4). 
15 KOM(85)292 slutlig, EGT C 171, 10.7.1985, s. 8. 
16 Domstolen ansåg, som Europaparlamentet hade framhållit i sin talan och kommissionen i sitt 
memorandum, att direktivets skulle ha grundats på artikel 7.2 i fördraget och inte artikel 235, den 
rättsliga grund som rådet hade godkänt, se ovan not 11. 
17 KOM(93) 209 slutlig 
18 Mål. C-357/89, Rec. 1992 1-1207. 
2. Införlivandet av direktiven i nationell rätt 
Kommissionens genomgång av medlemsstaternas införlivandeåtgärder har lett till att 
kommissionen inlett förfaranden om fördragsbrott mot i princip samtliga medlemsstater 
för felaktigt införlivande av en eller flera bestämmelser i direktiven 90/364, 90/365 och 
93/96. 
2.1. Respekterande av direktivens tidsfrist för införlivande 
Enligt artikel 5 i direktiven 90/364, 90/365 och 90/366 skulle medlemsstaterna senast 
den 30 juni 1992 sätta de lagar och andra författningar i kraft som var nödvändiga för 
att följa direktiven. 
Endast tre medlemsstater (Nederländerna, Danmark och Spanien) respekterade den 
tidsfrist som fastställdes i direktiven genom att anta införlivandeåtgärder under juni 
månad 1992. 
Gentemot övriga medlemsstater inledde kommissionen talan om fördragsbrott för 
Underlätelse att införliva direktiven och den formella underrättelsen skickades ut till 
dem under oktober 1992. 
Dessa fördragsbrottsförfaranden inskränktes till direktiven 90/364 och 90/365 eftersom 
Europaparlamentet lade in en ogiltighetstalan mot direktiv 90/366 den 28 september 
1990. 
Efter den formella underrättelsen utvecklades fördragsbrottsförfarandena för 
Underlätelse att införliva direktiven 90/364 och 90/365 olika för olika medlemsstater. 
Allt eftersom medlemsstaterna vidtog åtgärder för att införliva direktiven beslutade 
kommissionen att lägga ned förfarandet19. 
Vad avser Tyskland löpte dock fördragsbrottsförfarandet vidare. Då inget 
tillfredsställande svar givits på det motiverade yttrandet i september 1993, 
anhängiggjorde kommissionen målet inför domstolen den 24 mars 1995. Den tyska 
regeringen ansåg att talan var ogrundad: den hävdade att gemenskapsrätten ägde 
företräde framför nationell rätt, vilket fastställs i artikel 2.2 i Ausländergesetz -
utlänningslagen - och noterade för övrigt att behöriga myndigheter i delstaterna hade 
informerats om att de var tvungna att tillämpa direktiven fullt ut. 
Genom en dom den 20 mars 199720 dömde domstolen Tyskland för att inte inom 
föreskriven tid ha anpassat lagar och andra förordningar för att införliva direktiven 
90/364 och 90/365 i nationell rätt. Den argumentation som kommissionen anförde i 
målet godtogs fullt ut av domstolen. Domstolen konstaterade till exempel att enbart en 
hänvisning till gemenskapsrätten, såsom i artikel 2.2 i Ausländergesetz, inte utgör ett 
införlivande som tillräckligt tydligt och noggrant kan garantera en effektiv tillämpning 
av de två direktiven 90/364 och 90/365, vilka syftar till att skapa rättigheter till förmån 
191 tabellen i bilaga 1 i föreliggande rapport anges infbrlivningsdatumen. 
20 Mål C-96/95, Kommissionen mot Tyskland, REG 1997,1-1653. 
för medborgare från andra medlemsstater (domskäl 36) och vidare att information till 
behöriga nationella myndigheter inte ensamt uppfyller kraven på offentlighet, tydlighet 
och säkerhet vad avser de rättsliga situationer som skapas av direktiven (domskäl 39). 
Vad gäller Finland, Sverige och Österrike var de redan före sin anslutning till 
Europeiska unionen (1 januari 1995) skyldiga att införliva direktiven enligt avtalet om 
Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, som trädde i kraft den 1 januari 1994. 
När det så gäller studerandes rätt till bosättning ledde domstolens dom av den 7 juli 
199221, varigenom domstolen upphävde direktiv 90/366, till att kommissionen såg över 
frågan om huruvida den skulle inleda fördragsbrottsförfaranden för Underlätelse att 
införliva direktivet. 
Eftersom domstolen i sin dom hade sagt att verkan av direktiv 90/366 upprätthölls 
provisoriskt till dess att det ersatts av ett direktiv som antagits på en lämplig rättslig 
grund, ansåg kommissionen att skyldigheten att införliva direktivet kvarstod, även om 
det formellt hade ogiltigförklarats. I början av april 1993 riktade kommissionen en 
skrivelse med det innehållet till de medlemsstater som ännu inte hade införlivat direktiv 
90/366, och informerade dem om att den tänkte inleda fördragsbrottstalan mot dem. 
När rådet den 29 oktober 1993 antog direktiv 93/96 om rätt till bosättning för 
studerande22, med i princip samma innehåll som direktiv 90/366, som det ersatte, 
skapades en ny situation vad gäller fördragsbrottsförfarandena om Underlätelse att 
införliva direktiv. Kommissionen var därefter tvungen att bygga på det nya direktiv 
93/96, som enligt sin artikel 6 skulle vara införlivat senast den 31 december 1993. 
I februari 1994 skickade kommissionen ut en formell underrättelse till Tyskland, 
Belgien och Frankrike, de enda medlemsstater som ännu inte hade införlivat direktivet 
om rätt till bosättning for studerande. Förfarandena mot Belgien och Frankrike lades 
ned 1994 och 1995. Tyskland å sin sida fick ta emot ett motiverat yttrande i juli 1995 
och ett kompletterande motiverat yttrande i oktober 1996. Ärendet lades inte ned 
förrän 1997, efter det att Verordnung av den 17 juli 1997 hade trätt i kraft. 
Med undantag for Danmark, Nederländerna och Spanien, som fullgjorde sina 
skyldigheter inom de föreskrivna tidsramarna var alla andra medlemsstater23 
mer eller mindre sena med att införliva direktiven 90/364, 90/365 och 90/366-
93/96, trots det begränsade antalet bestämmelser som skulle införlivas och trots 
att det inte fanns några särskilda juridiska svårigheter med att införliva 
bestämmelserna i nationell rätt. Orsaken till denna brist på beredvillighet hos 
medlemsstaterna att införliva direktiven och att därmed utsträcka rätten till 
bosättning till nya personkategorier står troligen att finna i det historiska arvet. I 
30 år har människors fria rörlighet styrts av ekonomiska överväganden, och 
denna funktionella rörlighet har bromsat utvecklingen av en personlig rätt till fri 
rörlighet, oberoende av alla ekonomiska hänsyn. 
21 Se not 11 ovan. 
22 Se not 10 ovan. 
23 De "gamla" medlemsstaterna, de tolv. 
2. 2. Införlivandeåtgärdernas överensstämmelse med direktiven 
2.2.2. Bestämmelser som införlivats felaktigt 
- Typen av och bevisen för pensionärers och icke-yrkesverksammas tillgångar 
I artikel 1.1 i direktiven 90/365 och 90/364 sägs i första stycket att rätten till 
bosättning för de berörda (pensionärer respektive icke-yrkesverksamma) betingas att 
de "har tillräckliga tillgångar för att undvika att ligga socialbidragssystemet i 
värdmedlemsstaten till last under den tid de bor där". Styckena 2 och 3 anger vilken 
mekanism man skall tillämpa för att bestämma den nivå från vilken dessa tillgångar 
skall anses vara tillräckliga. I direktiven sägs inte på något sätt vilken typ av tillgångar 
som kan beaktas och inte heller sägs något om vilka bevis som myndigheterna kan 
kräva. 
Mot bakgrund av lydelsen av artikel 1.1 i direktiv 90/365 och 90/364 och med tanke på 
att det i direktiven finns bestämmelser som gör det möjligt för värdmedlemsstaten att 
effektivt kontrollera att tillgångarna kontinuerligt är disponibla och att reagera om de 
berörda personerna inte längre förfogar över tillräckliga tillgångar, anser kommissionen 
att artikel 1.1 i direktiven inte införlivats på ett korrekt sätt genom de nationella 
bestämmelser som godtyckligt begränsar de kategorier av tillgångar som kan beaktas 
eller som inför överdrivna krav på de bevis som måste företes. 
Kommissionen har inlett fördragsbrottsförfarande mot de medlemsstater som den 
menade på olika sätt hade införlivat artikel 1.1 i direktiven 90/365 och 90/364 på ett 
felaktigt sätt (Frankrike, Italien). 
- Omprövning av uppehållstillståndet för pensionärer och icke-yrkesverksamma 
I artikel 2.1 i direktiven 90/364 och 90/365 sägs att rätten till bosättning skall 
fastställas genom ett uppehållstillstånd, vars giltighet kan begränsas till fem år. Vidare 
sägs att "[m]edlemsstater får..., då de anser detta nödvändigt, kräva omprövning av 
tillståndet vid utgången av de två första årens bosättning". 
Med stöd i förarbetena till direktiven tolkar kommissionen omprövningen så att det rör 
sig om en möjlighet för de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten att, om 
nödvändigt, kontrollera den administrativa situationen för vissa personer, om vilka det 
vid utfärdandet av uppehållstillståndet föreligger tvivel på att de på ett hållbart sätt 
skall kunna uppfylla villkoren på sjukförsäkring och tillgångar som anges i artikel 1 i 
direktiven. Mot den bakgrunden anser kommissionen att en systematiskt omprövning 
efter två år, eller en a priori-begränsning till två år av giltigheten för uppehållstillståndet 
för pensionärer och icke-yrkesverksamma, utgör ett felaktigt införlivande av 
direktiven. Denna begränsning till två år av giltigheten för uppehållstillståndet står i sig 
själv i strid med direktiven och är i några medlemsstaters lagstiftning dessutom av den 
typen att den är en möjlighet som är öppen för de behöriga myndigheterna i de fall där 
sjukförsäkringen är svår att bedöma när den första begäran om uppehållstillstånd 
lämnas in. 
10 
Kommissionen har inlett flera fördragsbrottsförfaranden mot olika medlemsstater 
(Grekland, Italien, Portugal, Spanien, Förenade kungariket) för olika typer av felaktigt 
införlivande av artikel 2.1 i direktiven 90/364 och 90/365. 
- Sjukförsäkring för pensionärer, icke-yrkesverksamma och studerande 
Artikel 1 i samtliga tre direktiv villkorar bosättningsrätten med att man måste 
"omfattas av en heltäckande sjukförsäkring som gäller i värdmedlemsstaten". Med 
tanke på den allmänt hållna bestämmelsen anser kommissionen att det finns flera olika 
möjligheter för berörda personer att uppfylla sjukförsäkringsvillkoret, så länge som det 
relativa kriteriet "heltäckande" är uppfyllt. Sjukförsäkringen kan till exempel vara ett 
resultat av att den berörda personen omfattas av en socialförsäkring, att han har 
tecknat en privat sjukförsäkring i sitt hemland, i värdmedlemsstaten eller i ytterligare 
en annan medlemsstat etc. 
Införlivandet av direktivsbestämmelsen om sjukförsäkring har legat till grund för flera 
inledda fördragsbrottsförfaranden: 
- Mot Frankrike eftersom dess lagstiftning och förvaltningspraxis kräver att studerande 
från andra medlemsstater, som inte omfattas av en socialförsäkring eller har rätt till 
socialförsäkring och som inte kan förete ett bevis enligt förordningarna (EEG) nr 
1408/71 och 574/72 skall tillhöra det franska socialförsäkringssystemet för studerande. 
- Mot Luxemburg, vars lagstiftning föreföll alltför restriktiv vad gäller formerna av 
sjukförsäkring som icke-yrkesverksamma kunde omfattas av. 
- Studerandes försäkran om tillgångar 
Enligt artikel 1 i direktiv 93/96 skall medlemsstaterna erkänna rätten till bosättning för 
"varje studerande som är medborgare i en medlemsstat... [och som] försäkra[r] 
vederbörande myndighet i landet genom en förklaring eller på något annat likvärdigt 
sätt efter eget val att han eller hon har tillräckligt stora tillgångar för att undvika att bli 
en börda för värdmedlemsstatens socialbidragssystem under den tid de bor där."24 Mot 
bakgrund av den helt klara lydelsen av denna bestämmelse och med tanke på hur den 
uppstått, anser kommissionen att nationella införlivandebestämmelser strider mot den 
när de t. ex. fråntar den studerande rätten att göra en försäkran om sina tillgångar, 
tvingar honom att förete bevis på tillgångar eller till och med anger ett visst minsta 
tillgångsbelopp som bevisen skall visa på eller försäkran hänvisa till. 
Kommissionen har inlett fördragsbrottsförfaranden mot medlemsstater (Danmark, 
Finland, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Spanien, Förenade 
kungariket), som enligt kommissionen på olika sätt har införlivat artikel 1 i direktiv 
93/96 på ett felaktigt sätt. 
24 Lydelsen är identisk med den i artikel i direktiv 90/366. 
11 
- Formaliteterna i samband med bosättningen 
Direktiven 90/364, 90/365 och 93/96 hänvisar till artikel 3 i direktiv 68/360, där det 
sägs att inresa skall tillåtas mot uppvisande av enbart giltigt identitetskort eller pass 
och i princip inte skall ge anledning till frågor från myndigheterna om, till exempel, 
målet för eller syftet med resan eller disponibla tillgångar.25 
I Finland gav en forordning från inrikesministeriet myndigheterna ett allmänt tillstånd 
att kontrollera om medborgare i medlemsstater som ville komma in i Finland uppfyllde 
villkoren för bosättning. 
Kommissionen ansåg att denna bestämmelse, när den tillämpades på personer som 
omfattades av bestämmelser i de tre direktiven, stod i strid med gemenskapsrätten. 
- Uppehållstillstånd: 
I artikel 2 i de tre direktiven sägs att rätten till bosättning fastställs med ett dokument 
kallat uppehållstillstånd. Det handlar alltså om ett separat dokument och inte en 
stämpel i passet. 
Ett fördragsbrottsförfarande inleddes mot Sverige, vars lagstiftning tillät användandet 
av en stämpel i passet för att fastslå rätten till bosättning. 
2.2.3. Fördragsbrottsförfarandena för felaktigt införlivande och resultatet av dem: 
När kommissionen har inlett ett fördragsbrottsförfarande mot en medlemsstat görs det 
i princip efter ett entydigt förfarande, inriktat på ett eller flera klagomål avseende ett 
eller flera av direktiven 90/364, 90/365 och 93/96. 
Förfarandena anges i kronologisk ordning, medlemsstat för medlemsstat, i tabellen i 
bilaga 2 till föreliggande rapport. De har gett följande resultat: 
- Nederländerna: fördragsbrottsförfarandet kunde avslutas. Enligt den nya 
utlänningsfbrordningen av den 30 december 1993 och ändringen 1996 i cirkuläret om 
utlänningar, kan studerande nu välja att göra en försäkran om sina tillgångar. 
- Grekland: På grundval av de klarlägganden som inkom som svar på den formella 
underrättelsen, kunde förfarandet avslutas. De grekiska myndigheterna bekräftade att 
det uppehållstillstånd med fem års giltighet som utfärdades till pensionärer och icke­
yrkesverksamma endast i undantagsfall är föremål för en omprövning och att detta är 
innehållet i de anvisningar som ges till de behöriga myndigheterna. 
- Danmark: Förfarandet avslutades efter ändringarna av kungörelse nr 761 av den 22 
augusti 1994 genom kungörelse nr 684 av den 12 juli 1996. Dessa ändringar ledde till 
att uppehållstillståndet utfärdas på fem år till pensionärer och icke-yrkesverksamma 
och att en omprövning bara sker när så krävs. 
25 Dom av den 30.5.1991, Mål C-68/89, kommissionen mot Nederländerna, Rec.19911-2637. 
12 
- Spanien: Förfarandet kunde avslutas efter det kungliga dekretet nr 1710/1997 av den 
14 november 1997, som ändrar det kungliga dekretet nr 766/1992 på två punkter: dels 
utfärdas uppehållstillstånd till pensionärer och icke-yrkesverksamma på fem år, dels 
kan studerande välja att göra en försäkran om sina tillgångar. 
- Italien: Då inget tillfredsställande svar på den formella underrättelsen och det 
motiverade yttrandet inkommit, beslutade kommissionen att väcka talan inför 
domstolen. 
- Frankrike: Då inget tillfredsställande svar på de formella underrättelserna och det 
motiverade yttrandet inkommit, beslutade kommissionen att väcka talan inför 
domstolen26. Det särskilda förfarandet om studerandes sjukförsäkring27 ligger nu på 
stadiet för ett motiverat yttrande. 
- Irland: Fördragsbrottsförfarandet kunde avslutas tack vare att European 
Communities (Right of Residence for Non-Economically Active Persons) Regulations 
1997 trädde i kraft. Enligt den nya lagstiftningen behöver studerande inte längre förete 
bevis på sina tillgångar. 
- Förenade kungariket: Förfarandet avslutades efter de ändringar som infördes genom 
Immigration (European Economic Area) (Amendment) Order 1997. Av ändringarna 
följer för studerande att de kan välja mellan att lämna in en försäkran om sina tillgångar 
och för pensionärer och icke-yrkesverksamma att omprövningen av 
uppehållstillståndet, som begränsas till nödvändiga fall, inte påverkar den ursprungliga 
giltighetstiden för uppehållstillståndet, som är fem år. 
- Portugal; Förfarandet kunde avslutas efter behörighetslag nr 8/98 av den 13 februari 
1998 och förordningen nr 250/98. Av dessa följer att de ändringar som dessa akter 
innebär för förordning nr 60/93 av den 3 mars 1993 att uppehållstillståndet som 
utfärdas till pensionärer och icke-yrkesverksamma gäller i fem år. 
- Luxemburg : Fördragsbrottsförfarandet kunde avslutas tack vare de ändringar av 
förordningen av den 28 mars 1972 som infördes genom en förordning av den 3 juni 
1996. Ändringarna innebär dels att studerande kan välja att göra en försäkran avseende 
sina tillgångar och inte längre, som krävdes enligt den tidigare lagstiftningen, förete 
bevis på dem, dels att möjligheterna för icke-yrkesverksamma att teckna en 
sjukförsäkring har utökats. 
- Finland: Fördragsbrottsförfarandet kunde avslutas tack vare ändringar i lagstiftningen 
om kontroller av inresa i landet samt av studerandes tillgångar. 
26 Under förfarandet inför domstol fick kommissionen kännedom om en regeringsrättsdom (Conseil 
d'Etat) av den 3 oktober 1997 - GISTI - som upphävde vissa bestämmelser i förordningen av den 6 
april 1995, vilken också omfattades av kommissionens talan. 
27 Se punkt 2.2.2. 
13 
- Sverige: Förfarandet om fördragsbrott kunde avslutas tack vare ändringar i 
utlänningsförordningen. I den ändrade texten görs inte längre åtskillnad mellan 
familjemedlemmar beroende på om de är medborgare i en EES-stat eller ej, och det 
preciseras att uppehållstillståndet utfärdas i form av ett separat dokument. 
- Tyskland och Österrike: Två fördragsbrottsförfaranden inleddes mot de två 
medlemsstaterna för felaktigt införlivande av direktiven 90/364, 90/365 och 93/96. 
Förfarandet befinner sig på stadiet för formell underrättelse. 
Vad gäller Belgien avslöjade granskningen av införlivandeåtgärderna inga problem 
avseende själva förenligheten med bestämmelserna i direktiven 90/364, 90/365 och 
93/96. Dock fick ett annat förfarande, rörande den belgiska lagstiftningens förenlighet 
med direktiv 68/360, om arbetstagares bosättningsrätt28, även betydelse för studerande, 
pensionärer och andra icke-yrkesverksamma så tillvida att förfarandet bland annat 
avsåg artikel 4 i direktiv 68/360 (detaljer kring och giltighetstid för utfärdande av 
uppehållstillstånd för arbetstagare), vars innehåll ligger nära artikel 2.1 i direktiven 
90/364, 90/365 och 93/96 samt artikel 9 i direktiv 68/360 (kostnad för 
uppehållstillstånd), som direktiven 90/364, 90/365 och 93/96 hänvisar direkt till. 
Detta fördragsbrottsförfarande utmynnade i att Belgien fälldes genom domstolens dom 
av den 20 februari 199729. Domstolens slutsatser om överträdelsen av direktiv 68/360 
vad gäller detaljerna kring utfärdande av uppehållstillstånd (system med kontinuerliga 
registreringar) och kostnaden för tillståndet bör anses analogt tillämpligt på studerande, 
pensionärer och andra. 
För att rätta sig efter domslutet ändrade Belgien sin lagstiftning30. Granskningen av 
denna nya lagstiftnings överensstämmelse med direktiv 68/360 och även direktiven 
90/364, 90/365 och 90/366 pågår. 
Införlivandet av direktiven 90/364, 90/365 och 90/366-93/96 har lett till 
fördragsbrottsförfaranden mot i princip samtliga medlemsstater. Kommissionen 
konstaterar dock med tillfredsställelse att dessa förfaranden i de allra flesta fall 
har gett positiva resultat. Medlemsstaterna har erkänt det välgrundade i 
kommissionens argumentering och har "korrigerat" sina införlivandeåtgärder, 
om än i olika takt. Fördragsbrottsförfarandena för felaktigt införande har 
således kunnat avslutas i tio fall, två förfaranden pågår ännu, på stadiet för 
formella underrättelser, och bara i två fall har kommissionen väckt talan inför 
domstolen. 
28 Se not 13 ovan. 
29 Mål C-344/95, kommissionen mot Belgien. 
30 Kungligt dekret av den 8 maj 1998 om ändring av kungligt dekret av den 8 oktober 1981 om 
tillträde till territoriet, bosättning, etablering och avlägsnande av utlänningar. 
14 
Dock anser kommissionen att de nämnda förfarandena har varit relativt 
långsamma och den är medveten om nackdelarna med denna långsamhet. Alltför 
länge har unionens medborgare, på grund av felaktiga införlivanden av 
direktiven, varit förvägrade vissa av sina rättigheter eller ställts inför 
oberättigade administrativa svårigheter. Kommissionens beslut att påskynda 
sina interna förfaranden bör i framtiden leda till ett snabbare slut på 
överträdelser av gemenskapsrätten. 
15 
3. Utvärdering av den konkreta tillämpningen av direktiven 
3.1. Medborgarnas erfarenheter 
Genom skrivelser, klagomål och framställningar till Europaparlamentet, som 
vidarebefordrats till kommissionen, förfogar denna över visserligen ofullständig men 
ändå avslöjande information om den praktiska tillämpningen av direktiven31. 
Kommissionen har bland annat vänt sig till institutioner som genom uppdrag är särskilt 
lämpade för att samla in information bland studerande32 och pensionärer . En 
enkätundersökning har också genomförts bland tidigare tjänstemän vid kommissionen, 
som vid pensioneringen bosatt sig i en annan medlemsstat än ursprungsstaten eller den 
stat där de hade sin tjänstgöring vid pensioneringen. Dessa olika informationskällor, 
som kompletteras av uppgifter från nätverket av Eurojus-rådgivare samt informationen 
från avdelningen för service till medborgarna, har gjort det möjligt att identifiera 
följande problemområden: 
- Pensionärers och icke-yrkesverksammas tillgångar 
Pensionärer och icke-yrkesverksamma ställs inför en första svårighet som består i att 
veta hur stora tillgångar som de måste förfoga över. 
I direktiven 90/364 och 90/365 anges inget minimibelopp utan bara vilken princip som 
skall tillämpas för att bestämma om tillgångarna är tillräckliga eller ej. Det är upp till 
medlemsstaterna att konkret utforma en sådan regel. Det verkar dock som om de flesta 
lagar om införlivande bara upprepar direktivens formulering utan att precisera dem 
ytterligare, alternativt hänvisar de till bestämmelser i sociallagstiftningen som anger ett 
lägsta belopp för tillgångar eller bidrag, som syftar till att bestämma om pensionärerna 
eller de icke-yrkesverksamma uppfyller villkoren för tillgångar. 
Ett annat problem är de bevis på tillgångar som pensionärer och icke-yrkesverksamma 
måste kunna förete. 
Förutom fall av alltför stränga beviskrav, som har sitt ursprung i ett felaktigt 
införlivande av direktiven34, visar uppgifterna från medborgare till kommissionen att 
behöriga myndigheter relativt ofta kräver bevis på tillgångar (kontoutdrag för de 
senaste månaderna, bankintyg om kontobehållning, skatteintyg etc), som oftast måste 
betraktas som alltför stränga i förhållande till direktiven. 
Med hänvisning till att rätten till bosättning är beroende av att man har tillräckliga 
tillgångar för att undvika att ligga socialbidragssystemet i värdmedlemsstaten till last 
och med tanke på att bedömningen av begreppet "tillräckliga" görs utifrån en objektiv 
nivå, anser kommissionen att de nationella myndigheterna skall begränsa sig till att 
kräva in bevis på tillgångar som motsvarar den nivån. Mot denna bakgrund förefaller 
det alltför strängt av de myndigheter som har ansvar för bosättningsfrågor att utföra en 
31 Nätverket av Eurojus-rådgivare har också lämnat information till kommissionen. 
32 Nationella Erasmus-kontor. 
33 Eurolink Age. 
34 Se de förfaranden om fördragsbrott som inletts i detta avseende, punkt 2.2 ovan. 
16 
undersökning om hela den ekonomiska eller förmögenhetsmässiga situationen (t. ex. 
kontoutdrag för de senaste månaderna) för pensionärer och icke-yrkesverksamma som 
ansöker om uppehållstillstånd. Kommissionen noterar också att vissa bevis (t.ex. 
bankintyg på ett visst tillgodohavande) bara är en ögonblicksbild och knappast bevisar 
något om framtiden. 
När det gäller specialfallet med personer som omfattas av direktiv 90/365 noterar 
kommissionen att pensioner är inkomstkällor som kännetecknas av sin stabilitet. 
Kommissionen anser därför att kravet på flera olika bevis på tillgångar är särskilt 
omotiverat när det gäller pensionärer. 
- Varaktigheten av pensionärers och icke-yrkesverksammas vistelse 
Vissa pensionärer och icke-yrkesverksamma brukar uppehålla sig i en medlemsstat 
under ett visst antal månader varje år (till exempel under vintern). Det förefaller som 
om många av dem, även när de stannar i mer än tre månader, underlåter att ansöka om 
uppehållstillstånd. Ett sådant beteende beror oftast på att man vill undvika besvärliga 
myndighetsförfaranden och "pappersexercis". Det verkar för övrigt som om de 
myndigheter som far en begäran om uppehållstillstånd från personer i ovannämnda 
situation utfärdar uppehållstillstånd som är begränsade till den beräknade 
uppehållstiden, trots att det framgår av artikel 2 i direktiven 90/364 och 90/365 att 
giltighetsperioden för ett sådant uppehållstillstånd inte far vara mindre än fem år. 
- Sjukförsäkringsvillkor 
Det verkar som om pensionärer och icke-yrkesverksamma ofta ställs inför svårigheter 
med att få sin sjukförsäkring erkänd i värdmedlemsstaten. De som oftast ställts inför 
dessa problem har varit offentligt anställda35 eller personer som omfattats av en privat 
sjukförsäkring. 
Enligt information som nyligen inkommit till kommissionen har pensionärer och icke­
yrkesverksamma i två medlemsstater till och med har varit tvungna att betala in 
avgifter till värdmedlemsstatens sjukförsäkringssystem, trots att de redan omfattas av 
en annan sjukförsäkring. Detta är samma typ av problem som studerande i Frankrike 
ställs inför36. 
- Omfattningen av sjukförsäkringen 
Kommissionens uppmärksamhet har riktats mot de svårigheter som vissa pensionärer 
ställts inför när de, sedan de väl bosatt sig i en medlemsstat, upptäcker att 
vårdförmånerna vid sjukdom där är mindre än de som de hade rätt till i sin ursprungliga 
medlemsstat. Detta är en avspegling av den allmänna regeln att vårdförmåner vid 
sjukdom utgår enligt lagstiftningen i bosättningslandet. Till detta skall läggas att det 
ofta är omöjligt att behålla en tilläggsförsäkring som tidigare tecknats i 
ursprungsmedlemsstaten (försäkringsgivarens fruktan rörande "riskens" omfattning på 
35 Problemet med offentligt anställda bör numera betraktas som regel eftersom rådets förordning (EG) 
nr 1606/98 av den 29 juni 1998 ändrade förordningarna (EEG) nr 1408/71 och (EEG) nr 574/72 för 
att utvidga deras tillämpning till att omfatta särskilda system för offentligt anställda. 
36 Se ovan, punkt 2.2.2. 
17 
grund av okunskap om förmånernas omfattning i den andra medlemsstaten) och att 
teckna en sådan försäkring i den medlemsstat som han eller hon bosätter sig i (för 
gammal för att teckna en sådan tilläggsförsäkring). 
- Beskattningen: 
En del pensionärer och andra icke-yrkesverksamma personer har svårigheter med att 
förstå hur en bosättning I en annan medlemsstat påverkar dem ekonomiskt och hur 
beskattningssystemet i den mottagande medlemsstaten fungerar. Ett antal klagomål 
gällande dessa frågor har skickats till komissionens avdelningar. 
- Oönskade effekter av direktiven 90/364 och 90/365 
Kommissionen har fått kännedom om ett antal fall där de myndigheter som behandlar 
ansökningar om uppehållstillstånd har krävt bevis på tillgångar av personer som vare 
sig varit pensionärer eller icke-yrkesverksamma, utan utövat en verksamhet, antingen 
som anställd eller som egenföretagare eller som till och med fortsatt att vara bosatta i 
den medlemsstat som de tidigare varit verksamma i. Det framgår dock av de 
instrument som är tillämpliga på sådana personer37, att dessa inte behöver visa att de 
har vissa tillgångar. I de fall som kommit till dess kännedom har kommissionen gjort 
medlemsstaterna uppmärksamma på denna "smitta" från direktiven 90/364 och 90/365. 
En annan oavsedd effekt gäller särskilt direktiv 90/364. Förr, det vill säga före direktiv 
90/364, omfattades inte gemenskapsmedborgare gifta med en person i 
värdmedlemsstaten av gemenskapsrätten om de inte utövade en ekonomisk 
verksamhet, utan deras uppehållsrätt grundades på nationell utlänningslagstiftning. I 
vissa fall innehöll den lagstiftningen särskilda bestämmelser för utlänningar som gift sig 
med inhemska medborgare. Sedan direktiv 90/364 införlivats i den nationella 
lagstiftningen har dock en gemenskapsmedborgare, som gift sig med en medborgare i 
värdmedlemsstaten och som inte utövar en ekonomisk verksamhet, en självständig 
bosättningsrätt på grundval av detta direktiv. I praktiken tillämpar de behöriga 
myndigheterna bestämmelserna i direktivet på dessa personer och tillämpar samma 
förfarande för att kontrollera tillgångar som i "standardfallet" för en ansökan om 
uppehållstillstånd från en enskild person som inte utövar en ekonomisk verksamhet. 
Kommissionen har fått kännedom om fall där den behöriga myndigheten insisterat på 
att den sökande personen skall förete bevis på egna tillgångar och vägrat ta hänsyn till 
att tillgångarna kom från maken/makan. I andra fall krävde myndigheten att den 
sökande ställde säkerhet eller uppvisade ett försörjningsintyg från sin make/maka. Ett 
sådant sätt att kontrollera tillgångar, illustrerat av dessa två fall, kan svårligen 
motiveras av bestämmelserna i direktiv 90/364 och förefaller knappast förenligt med 
medlemsstaternas allmänna skyldighet enligt artikel 9 i direktiv 68/36038 att så långt 
som möjligt förenkla formaliteterna och tillvägagångssättet för att få uppehållstillstånd. 
37 Direktiven 68/360 och 73/148 för arbetstagare och egna företagare, förordning nr 1251/70 och 
direktiv 75/34 för personer som stannar kvar i den stat där de tidigare har bedrivit ekonomisk 
verksamhet. 
38 Till vilken artikel 2.2 i direktiv 90/364 hänvisar. 
18 
- Vissa studerandes rätt till bosättning 
Studerande som deltar i program som Erasmus, Sokrates och Leonardo stannar i 
värdlandet några månader, oftast mellan tre månader (om uppehållet är avsett att vara 
längre än tre månader måste unionsmedborgarna ansöka om uppehållstillstånd) och ett 
år. Erfarenheten visar att formaliteterna ofta drar ut på tiden. Det är inte ovanligt att 
studerande aldrig får sitt uppehållstillstånd eller får det först strax innan det är dags att 
återvända till hemlandet. Även om rätten till bosättning inte är betingat av utfärdandet 
av ett uppehållstillstånd, som bara fyller ett anmälningssyfte, är det icke desto mindre 
ett missförhållande. Den information som studerande får från sina lärare eller 
föregångare i programmen innebär knappast att de uppmuntras att genomföra en 
åtgärd som de inte förstår syftet med. Och vad avser myndigheterna, förefaller de 
knappast inse varför utfärdandet av uppehållstillstånd till studerande måste påskyndas. 
- Uppehållstillstånd för studerande 
I vissa medlemsstater klagar studerande över att de måste betala en avgift varje gång 
som de förnyar uppehållstillståndet. 
3.2. Förvaltningspraxis i medlemsstaterna 
För att få en helhetsbild av den faktiska tillämpningen av direktiven, måste man 
dessutom få in information från de som verkligen tillämpar direktiven 90/364, 90/365 
och 93/96, nämligen de berörda myndigheterna i medlemsstaterna. Därför skickade 
kommissionen ut ett frågeformulär till medlemsstaterna, där man bad om information i 
samband med tillämpningen av direktiven. Nedan följer de viktigaste frågeställningarna 
med en kort sammanfattning av svaren från medlemsstaterna (Grekland, Irland och 
Luxemburg har inte svarat på frågeformuläret). 
3.2.1. Pensionärers och icke-yrkesverksammas tillgångar 
- Vilka typer av egna tillgångar beaktas av behöriga myndigheter: kapitalinkomster, 
hyresintäkter, upphovsrätter, annat? Påverkar tillgångarnas ursprung 
(bosättningsland, ursprungsland, andra medlemsstater, tredje land) bedömningen? 
En genomgång av svaren på frågeformuläret visar att nästan alla medlemsstater beaktar 
olika typer av tillgångar och att deras ursprung i sig inte inverkar på bedömning av 
huruvida de är tillräckliga eller ej. För flera av medlemsstaterna är den avgörande 
faktorn om den berörda personen kan förfoga fritt över tillgångarna eller ej. 
- Vilka andra typer av tillgångar än egna tillgångar beaktas: ekonomiskt stöd från 
föräldrar, ekonomiskt bistånd från make/maka, ekonomiskt stöd från tredje man, 
andra? 
Medlemsstaterna lämnar olika svar när det gäller att beakta andra tillgångar än egna 
tillgångar. 
Belgien beaktar inte tillgångar inom ramen för direktiv 90/364. Sverige intar samma 
principiella ståndpunkt och beaktar bara stöd från föräldrar till den berörda personen 
19 
om stödet sätts in på ett konto som den enskilde förfogar fritt över. I Spanien tar man 
endast hänsyn till ekonomiskt stöd från föräldrar. Man kan notera att Nederländerna 
inte betraktar ett åtagande från make/maka som tillräckliga tillgångar. 
För att beakta tillgångar som kommer från föräldrar eller tredje man kräver 
medlemsstaterna olika former av bevis. 
- Beaktar de behöriga myndigheterna olika faktorer som inte är direkta tillgångar 
(t. ex. att man äger sin bostad eller har rätt till gratis bostad) utan snarare materiella 
förmåner som bidrar till den berörda personens förmåga att klara sin försörjning, när 
det gäller att bedöma om tillgångarna är tillräckliga? Om ja, på vilket sätt? 
Frankrike, Österrike, Portugal, Finland, Sverige och Förenade kungariket samt, i viss 
utsträckning, Danmark tar i bedömningen av om tillgångarna är tillräckliga hänsyn till 
om personen i fråga äger eller fritt kan disponera sin bostad. Spanien beaktar inte de 
materiella faktorer som nämns i frågeformuläret. 
3.2.2. Studerandes tillgångar 
/ hur många fall har studerande sedan åtgärderna för införlivande av direktiven 
90/366-93/96 trätt i kraft, vänt sig till det allmänna för stöd och vilka åtgärder har 
vidtagits? 
Ingen medlemsstat har lämnat information om antalet studerande som under sin vistelse 
i landet har fått stöd från det allmänna. 
3.2.3. Kostnaden för studerande att förnya sitt uppehållstillstånd 
Vad kostar det att utfärda ett uppehållstillstånd? Tas denna avgift ut varje gång 
tillståndet förnyas? 
Danmark, Tyskland, Frankrike, Italien och Förenade kungariket utfärdar 
uppehållstillståndet gratis. Bland övriga medlemsstater tar vissa av dem ut samma 
avgift första gången som vid förnyelse av tillståndet (Belgien, Spanien, Portugal, 
Finland), medan Österrike tar ut en något reducerad förnyelseavgift och Nederländerna 
endast tar ut en avgift första gången. 
20 
4. Slutsatser 
De anmärkningar om tillämpningen av direktiven som gjorts ovan bör dock inte 
skymma det faktum att den fria rörligheten har en mycket stor betydelse för dessa nya 
grupper, dvs. studerande, pensionärer och icke-yrkesverksamma. Även om de flesta 
medlemsstater inte kan uppvisa statistik om detta är det icke desto mindre en faktisk 
företeelse, som, om än bara delvis, påvisas av ett antal indikatorer. 
Med stöd av den konkreta tillämpningen av direktiven 90/364, 90/365 och 90/366-
93/96, såsom denna framgår av såväl medborgarnas som de behöriga myndigheternas 
erfarenheter, och med inriktning på att främja den fria rörligheten för studerande, 
pensionärer och icke-yrkesverksamma drar kommissionen följande slutsatser. 
4.1. Förbättra informationen riktad till medborgarna 
De skrivelser och klagomål som riktats till kommissionen visar att det föreligger en 
brist på information till medborgarna om den faktiska omfattningen av deras rättigheter 
till fri rörlighet. Denna okunskap kan fungera på två sätt: dels kan medborgarna vara 
okunniga om sina faktiska rättigheter, men de kan omvänt också tro sig ha rättigheter 
som i realiteten är begränsade eller till och med inte existerar. 
En väl fungerande marknad inom området för fri rörlighet för enskilda personer är 
bland annat beroende av kvaliteten på informationen till medborgarna. Kommissionen 
är medveten om den roll som den måste spela i det avseendet och har redan tidigare 
tagit vissa initiativ. 
Inom ramen för initiativet "Medborgarnas Europa", som presenterades i samarbete 
med Europaparlamentet i november 1996, med syfte att informera medborgarna om 
deras rättigheter i Europa och i synnerhet i förbindelse med den inre marknaden, 
utarbetade kommissionen en informationsskrift om att bo i ett annat land i Europeiska 
unionen, där medborgarna i unionen gavs en översikt över sina rättigheter när det 
gäller bosättning. Uppgifter om uppehållstillstånd för studerande finns också i 
informationsskriften "Att studera, yrkesutbilda sig och forska i ett annat land i 
Europeiska unionen" 
I samarbete med medlemsstaterna har kommissionen utarbetat länderspecifika 
faktablad som kompletterar informationsskrifterna. De och faktabladen har fått en bred 
spridning39 och är ett medel att förbättra informationen till medborgarna. I faktabladen 
om varje specifikt land anges sålunda det minimibelopp som gäller för tillgångar där40. 
Kommissionens informationsarbete omfattar bland annat inrättandet av en 
serviceavdelning41, där medborgarna kan vända sig till experter för att få svar på frågor 
om sina rättigheter, särskilt vad gäller rätten till bosättning. 
39 Informationsskrifterna och faktabladen finns på unionens elva officiella språk och kan erhållas utan 
kostnad i varje medlemsstat genom att man ringer motsv. ett 020-nummer. De finns även utlagda på 
Internet (http://europa.eu.int/citizens). 
40 Se ovan, punkt 3.1. 
41 Via 020-nummer och Internet, se not 39 ovan. 
21 
En av fem som har vänt sig till serviceavdelningen har tagit upp bosättningsfrågor och 
praktiska svårigheter som de stött på hos nationella myndigheter. Vid Europeiska rådet 
i Cardiff startades ett nytt program som skulle ersätta initiativet "Medborgarnas 
Europa", detta för att skapa ett permanent verktyg för dialog med medborgarna och 
företagen. Denna dialog inbegriper allt det som man har uppnått genom 
"Medborgarnas Europa" i ett permanent informationsverktyg. 
Målet är att skapa en direkt och smidig tillgång till information om de rättigheter som 
följer av den inre marknaden och att samtidigt erbjuda var och en möjligheten att ställa 
frågor och att bidra med erfarenhet och förslag. 
Vid sidan av särskilda informationskampanjer bör man även fortsättningsvis söka andra 
vägar. Exempelvis har kommissionens svar på frågor från parlamentet knappast nått 
allmänheten, även om de offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. 
Man skulle kunna överväga att snabbt sprida svaren på frågor från parlamentet till 
relevanta målgrupper (medlemsstater, föreningar etc.) . 
4.2. Fortsätta att tillse att gällande gemenskapsrätt efterlevs: 
Som ett led i förfarandena för fördragsbrott på grund av felaktig tillämpning av 
direktiven följer kommissionen noga förvaltningspraxis som, i förekommande fall, kan 
leda till nya fördragsbrottsförfaranden. 
Som exempel kan nämnas att kommissionen för närvarande noggrant granskar olika 
typer av krav på bevis på tillgångar42 samt ett antal klagomål från studerande, varur 
framgår att rätten att lämna en förklaring om tillgångar inte respekteras i praktiken, 
även om det uttryckligen anges i den nationella lagstiftningen43. 
Kommissionen kommer även fortsättningsvis att arbeta för att tillse att 
gemenskapsrätten respekteras, inte bara vad gäller lagar och andra bestämmelser utan 
även daglig förvaltningspraxis, som medborgarna ställs inför. 
Utöver förfaranden och formaliteter kring uppehållstillstånd i egentlig bemärkelse, skall 
kommissionen bevaka att unionsmedborgarskapets44 rättigheter när det gäller 
studerande, pensionerade och andra som inte är aktivt verksamma, respekteras fullt ut. 
Här är viktigt att se till att den i artikel 6 i fördraget föreskrivna rättigheten att inte 
diskrimineras på grund av nationalitet tillämpas för dessa medborgarkategorier, 
naturligtvis med förbehåll för undantag fastlagda i de direktiv som täcker 
sjukförsäkring och tillgångar. 
42 Se ovan, punkt 3.1. 
431 vissa fall har denna möjlighet till och med inforts i den nationella lagstiftningen efter det att 
kommissionen inlett ett fördragsbrottsförfarande. 
44 Se ovan, not 12 
22 
4.3. Att göra gemenskapsrätten om personers fria rörlighet lättare att förstå och 
att bygga upp den kring begreppet medborgarskap: 
Genom att de tre direktiven gäller för nya personkategorier har den sekundära 
gemenskapsrätten utvidgats och antalet instrument rörande fri rörlighet för personer 
blivit fler. Detta har i sin tur inneburit att gemenskapsrätten blivit mera ogenomskinlig, 
inte bara för medborgarna utan även för myndigheterna. 
Kommissionen har redan noterat45 att det större antalet instrument, bortsett från att det 
lett till praktiska olägenheter, bör granskas igen mot bakgrund av att artikel 8a i EG-
fördraget inför begreppet unionsmedborgarskap och bör leda till en genomgång av 
rätten till fri rörlighet och bosättning inom ramen för bestämmelser om 
medborgarskap46. Detta granskningsarbete, som Europaparlamentet har uttryckt sitt 
fulla stöd47 för, bör omfatta djupgående förändringar. Vissa av dessa ändringar, 
avseende de tre granskade direktiven, beskrivs kortfattat nedan. 
4.4. Inleda diskussioner om grundläggande ändringar av den gällande rätten: 
- Pensionärers och andra icke-yrkesverksammas tillgångar: 
Tillgångsvillkoret i direktiven 90/364 och 90/365 leder till en praxis och en kontroll 
(krav på att förete olika former av bevis) som vid första påseendet ofta verkar 
överdrivet, särskilt om man beaktar omprövningsmekanismen i artikel 1.2 och den 
tydliga kopplingen som görs i artikel 3 mellan bosättningsrätten och uppfyllandet av 
villkoren om tillgångar och sjukförsäkring. Denna kontroll riskerar till och med i vissa 
fall att inkräkta på skydd för privatlivet. 
Vidare framgår av den undersökning som kommissionen genomförde att 
förvaltningspraxisen i flera medlemsstater uppvisar svårigheter vad gäller bedömningen 
av vad som skall anses vara tillräckliga tillgångar. 
Mot bakgrund av dessa olika faktorer har kommissionen för avsikt att undersöka om 
principen med en förklaring om tillgångar, som den som gäller för studerande, inte 
också skulle kunna utvidgas till att gälla även för pensionärer och icke­
yrkesverksamma48 . 
- Pensionärers och icke-yrkesverksammas uppehållstillstånd 
I praktiken har det visat sig att många pensionärer (och i mindre omfattning även andra 
icke-yrkesverksamma) bor omväxlande i sin ursprungliga medlemsstat och i en annan 
45 Kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om uppföljningen av 
rekommendationerna från expertgruppen på hög nivå för fri rörlighet för personer, 1.7.1998, 
KOM(1998)403 slutlig. 
46 Se meddelandet ovan, s. 2. 
47 Se punkterna 3 och 4 i resolutionen av den 2.7.1998 om kommissionens andra rapport om 
unionsmedborgarskap. 
48 Rapporten från expertgruppen på hög nivå (Veil-rapporten) om fri rörlighet för personer, som lades 
fram för kommissionen den 18.3.1997, föreslår den lösningen (s. 26, punkt d). 
23 
medlemsstat. Det framgår dock av gemenskapsrätten49 att om man är frånvarande från 
värdmedlemsstaten i mer än sex månader, påverkar det giltigheten av 
uppehållstillståndet. 
Med beaktande av de svårigheter som pensionärer och icke-yrkesverksamma har ställts 
inför kommer kommissionen åter att granska frågan om hur dessa perioder av frånvaro 
påverkar giltigheten av uppehållstillståndet. 
- Kostnaden för studerandes uppehållstillstånd 
Enligt den nuvarande lydelsen av direktiv 93/96 kan en studerande i en medlemsstat, 
som genomför alla sina universitetsstudier i en annan medlemsstat av denna senare 
avkrävas att vid varje årlig förnyelse av uppehållstillståndet betala samma avgift som 
vid det första utfärdandet. I gengäld måste varje studerande, som bara stannar en 
kortare period men längre än tre månader ansöka om uppehållstillstånd och kan då 
avkrävas samma avgift som för ett vanligt uppehållstillstånd som gäller i fem år. 
Kommissionen är medveten om att studerandes rörlighet är beroende av de kostnader 
som denna rörlighet medför och kommer att granska möjligheterna till att göra 
uppehållstillstånd och förnyelsen av dem gratis för studerande. 
- Tillämpningsområdet för direktiv 93/96: 
Den nuvarande lydelsen av artikel 1, som hänvisar till erkända utbildningsanstalter, 
leder till att personer som utbildar sig vid andra utbildningsanstalter än de erkända 
utesluts från direktivets tillämpningsområde. 
Kommissionen är angelägen om att undvika att rörligheten för personer som genomgår 
målinriktad utbildning ställs inför hinder avseende bosättningsrätten och kommer 
därför att undersöka möjligheten att närmare definiera tillämpningsområdet för 
studerandes rätt till bosättning, med särskild hänsyn tagen till de administrativa 
svårigheter som praktikanter och personer som deltar i frivilligprojekt nu möter. 
49 Se punkt 1.1. 
24 
Bilaga 1 
NATIONELLA ÅTGÄRDER FÖR INFÖRLIVANDE AV DIREKTIVEN 90/364, 90/365 OCH 
90/366-93/96 
Medlemsstat Införlivandeåtgärd 
Belgien Införlivande av direktiven 90/364 och 90/365: 
- Arrété royal du 7 décembre 1992 modifiant la loi du 15 décembre 1980 
sur 1'accés au territoire, le séjour, l'établissement et 1'éloignement des 
étrangers, Moniteur beige, 22.1.1993, s. 1052; 
- Koninklijk besluit van 7 december 1992 tot wijziging van de wet van 15 
december 1980 betreffende de toegang to het grondgebied, het verblijf, de 
vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch Staatsblad 
22.1.1993, s.1052. 
- Arrété royal du 22 décembre 1992 modifiant 1'Arrété royal du 8 octobre 
1981 sur Paccés au territoire, le séjour, 1'établissement et Péloignement 
des étrangers, Moniteur beige du 22.1.1993, s. 1053; 
- Koninklijk besluit van 22 december 1992 tot wijziging van het Koninklijk 
besluit van 8 oktober 1981 betreffende de toegang to het grondgebied, het 
verblijf, de vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch 
Staatsblad 22.1.1993, s. 1053. 
Införlivande av direktiv 93/96: 
- Arrété royal du 22 février 1995 modifiant la loi du 15 décembre 1980 sur 
l'accés au territoire, le séjour, l'établissement et l'éloignement des 
étrangers, Moniteur beige du 15.3.1995, s. 5784; 
- Koninklijk besluit van 22 februari 1995 tot wijziging van de wet van 15 
december 1980 betreffende de toegang to het grondgebied, het verblijf, de 
vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch Staatsblad 
15.3.1995, s. 5784; 
- Arrété royal du 22 février 1995 modifiant 1'Arrété royal du 8 octobre 
1981 sur l'accés au territoire, le séjour, l'établissement et l'éloignement 
des étrangers, Moniteur beige du 15.3.1995, s. 5784; 
- Koninklijk besluit van 22 februari 1995 tot wijziging van het Koninklijk 
besluit van 8 oktober 1981 betreffende de toegang to het grondgebied, het 
verblijf, de vestiging en de verwijdering van vreemdelingen, Belgisch 
Staatsblad 15.3.1995, s. 5785. 
Danmark Justitsministeriets bekendtgorelse nr. 575 af 26. Juni 1992; 
Indenrigsministeriets bekendtgorelse nr. 761 af 22. August 1994; 
Indenrigsministeriets bekendtgorelse nr. 684 af 12. Juli 1996 (*). 
25 
Tyskland 
Grekland 
Spanien 
Irland 
Italien - Verordnung vom 17/07/1997 uber die allgemeine Freizusigkeit von 
Staatsangehörigen der Mitgliedstaaten der Europäischen Union 
(Freiziigigkeitsverordnung/EG - FreiziigV/EG), Bundesgesetzblatt Teil I 
vom 22/07/1997 Seite 1810. 
ripoe5piK6 8idxaY(xa 278/92, Eicoöoc; Kai 5ianovf| cTrjv EXXd6a 
\)7inK6©v Kpatcbv u.eM>v xr\q EOK, 7cou 8ev é%ouv TO SiKaia>u.a aoxö 
pdaei dXlcov Siaxd^ecov xou KOIVOTIKOU SIKOUOU r\ CTtovbåC,ovv r\ k%ovv 
navaei xnv S7tayYe>4iaxiKf| xovq Spaaxnpioxnxa (oq p-iaOcoxoi r\ [ir\ 
p-iaOcoxoi spyaConevoi, ae <iup.p.öp(p(j0cjn 7ipo<; xiq 05r\y\Bq TOD 
S\)npouX.iou E\)pco7taiLKév KOIVOTTITOJV vn'apiQ[i. 90/364/EOK, 
90/366/EOK Kai 90/365/EOK (OEK A' 144 Tnq 28r\q Auyouaxou 1992, 
oeX,. 5). 
- Real Decreto 766/92. de 26 de junio. sobre entrada v 
permanencia en Espana de nacionales de Estados miembros de las 
Comunidades Europeas, BOE Num. 156, 30.6.1992, Pågina 22275. 
- Real Decreto numero 737/95 de 05/05/1995, por el que se modifica el 
Real Decreto 766/92, de 26 de junio, sobre entrada y 
permanencia en Espana de nacionales de Estados miembros de las 
Comunidades Europeas, Boletin Oficial del Estado numero 133 de 
05/06/1995 Pågina 16547 (Marginal 13536) (*) 
- European Communities (Right of Residence for Non-Economically 
Active Persons^) Reeulations 1993. S.I. 109 of 1993: 
- European Communities (Right of Residence for Non-Economically 
Active Persons) Reeulations 1997. S.I. 57 of 1997 (*). 
- Legge 19 febbraio 1992, n. 142, Disposizioni per 1'adempimento di 
obblighi derivanti daU'appartenenza delHtalia alle Comunitå europee 
(legge comunitaria per il 1991). 
- Decreto legislativo 26 novembre 1992. n. 470 . Attuazione delle direttive 
90/364/CEE, 90/365/CEE e 90/366/CEE in materia di diritto di soggiorno 
dei cittadini comunitari, dei lavorati salariati e non salariati che hanno 
cessato la propria attivitå professionale e degli studenti, Gazzetta Ufficiale 
n. 286, 4 Dicembre 1992, Pag. 12. 
- Legge 24 aprile 1998, n. 128, Disposizioni per l'adempimento di obblighi 
derivanti dall'appartenenza dell'Italia alle Comunitå europee (Legge 
comunitaria per 1995-1997), Gazzetta Ufficiale n. 104, 7 maggio 1998. 
26 
Luxemburg 
Neder­
länderna 
Österrike 
Frankrike 
Portugal - Réglement grand-ducal du 12 février 1993 portant modification du 
réglement grand-ducal modifié du 28 mars 1972 relatif aux conditions 
d'entrée et de séjour de certaines catégories d'étrangers faisant 1'objet de 
conventions internationales, Memorial Grand-Ducal ANuméro 21 
du 24 mars 1993, s.382; 
- Réglement grand-ducal du 03 iuin 1996 portant modification du 
réglement grand-ducal du 28 mars 1972 relatif aux conditions d'entrée et 
de séjour de certaines catégories d'étrangers faisant 1'objet de conventions 
internationales, Memorial Grand-Ducal A Numéro 39 du 
14juin 1996 Page 1268 (*). 
- Besluit van 23/06/1992 tot wijziging van het vreemdelingenbesluit, 
Staatsblad nummer 329 van 29/06/1992 
- Besluit van 30/12/1993 houdende wijziging van de vreemdelingenwet, 
Staatsblad nummer 8 van 06/01/1994 
- Besluit van 07/07/1994. houdende wijziging van het 
Vreemdelingenbesluit (gewijzigde indiening aanvragen om toelating als 
vluchteling), 
Staatsblad nummer 526 van 19/07/1994 
- Bundesgesetz iiber die Einreise und den Aufenthalt von Fremden 
(Fremdengesetz - FrG), Bundesgesetzblatt fur die Republik Österreich, 
Nr. 286/1992; 
- Fremdengesetz 1992, Bundesgesetzblatt fur die Republik Österreich, Nr. 
838/1992; 
- Fremdengesetz 1997, Bundesgesetzblatt fur die Republik Österreich, Nr. 
75/1997; 
- Décret n° 94-211 du 11 mars 1994 réglementant les conditions d'entrée 
et de séjour en France des ressortissants des Etats membres de la 
Communauté européenne bénéficiaires de la libre circulation des 
personnes, J.O. du 13 mars 1994, s. 3989. 
- Arrété du 6 avril 1995 fixant les modalités d'application du décret n° 94-
211 du 11 mars 1994 transposant les directives du Conseil des 
Communautés européennes des 28 juin 1990 et 29 octobre 1993 relatives 
au droit de séjour en France, J.O. du 15 avril 1995, s. 5993. 
- Décret n° 98-864 du 23 septembre 1998 modifiant le décret n° 94-211 
du 11 mars 1994 réglementant les conditions d'entrée et de séjour en 
France des ressortissants des Etats membres de la Communauté 
européenne bénéficiaires de la libre circulation des personnes, J.O. du 27 
septembre 1998, p. 14743 (*). 
- Decreto-Lei n.° 60/93 de 3 de Marco. Diårio da Republica I Serie A N° 
52 de 03/03/1993 Pågina 943; 
- Lei n° 8/98 de 13 de Fevereiro, que concede ao Governo autorizacäo 
para alterar o regime legal de entrada, permanéncia, saida e expulsäo de 
estrangeiros do territörio nacional, Diårio da Republica I Serie A N° 37 de 
13.2.1998 Pågina 570 (**); 
- Decreto-Lei n° 250/98 de 11 de Agosto, Diårio da Republica I Serie A 
N° 184 de 11.8.1998 Pågina 3891 (*); 
27 
Finland 
Sverige 
Förenade 
kungariket - Ulkomaalaislaki/Utlänningslagen (378/91) 22/02/1991 
- Laki ulkomaalaislain muuttamisesta/Lag om ändring av utlänningslagen 
(640/93) 28/06/1993 
- Asetus ulkomaalaislain muuttamisesta annetun lain 
voimaanpanosta/Förordning om ikraftträdande av lagen om ändring av 
utlänningslagen (1393/93) 22/12/1993 
- Ulkomaalaisasetus/Utlänningsförordningen (142/94) 18/2/1994 
- Sisäasiainministeriön määräys/Inrikesministeriets föreskrift 30.12.1993 
Dno. 8/010/93 (*) 
- Sisäasiainministeriön ohje/Inrikesministeriets föreskrift 18.5.1994 Dno. 
10/010/94 (*) 
- Utlänningslagen (1989:529) 
- Lagen (1992:1165) om ändring i utlänningslagen (1989:547) 
- Utlänningsförordningen (1989:547). De viktigaste ändringarna: SFS 
1992:1166, 1993:1369 och 1994:1698 
- Förordning (1998:153) om ändring i utlänningsförordningen (1989:547) 
(*) 
- The Immigration (European Economic Area) Order 1994. S.I. 
1994/1895; 
- The Immigration fEuropean Economic Area) Amendment Order 1997. 
S.I. 1997/2981 (*). 
(*) Ändring av införlivandåtgärden efter det överträdelseförfarande som inleddes av 
kommissionen. 
(**) En fullmaktslag som ger regeringen rätt att ändra lagstiftningen om 
utlänningar. 
28 
OS 
W) 
ja 
M VO 
o 
o in vo JO 
o 
C?V 
vo JO 
o 
e 
> 
eu 
u 
4» •c e 
« 
£ 
Ml s 
jg 
!53 
e 
s 
•O 
C « k. 
« 
en 
"cB "O :«S 
la "C eu 
> 
:0 
E 
o <U 
CS 
•a c « 
c2 e « 
E 
E 
05 
C/3 
Änhängig-
görande av 
domstolen 
1 
'o Motiverat 
yttrande i 
1 Kompletterande 
underrättelse i 
en 
"ö3 
C 
o 
fe 
tö 
s 
JU 'o 
<D 00 
OV 
Ov 
T3 
CA 
H r-
Os 
ö 
'E 
CD 
-4-> 
C/i 
o Ov 
vd 
Ov 
cö 
cö 
Q 00 
Ov 
vd 
VO 
Ov 
ö 
00 
Ov 
vd 
Ov 
c tu 
o. c/} 00 
Ov 
vd 1.97 (saml. av 
de två 
förfarandena) 
1.99 3.96 (93/96) 
5.98 9.95 (dir. 93/96) 
2.96 (dir. 90/364,365) 
8.97 (dir. 93/96, 
sjukförsäkring 
2 
fe Ov 
vd 
in 
Ov 
*0 
I—t VO 
o> 
in 
OV 
c--' 
1 
h-1 00 
OV 
ov 
13 
C 
cd 
"c 
fe 00 
OV 
«N 
Ov 
Ö 
<u 
00 
°C 
> 00 
Ov 
vd 
vo 
Ov 
ö Förenade 
kungariket VO 
Ov 
iri 
»n 
Ov 
"O 
<D VO 
Ov 
iri 
ir> 
OV 
ö 
T—t 
CÖ 
e 
<D 
T3 
<U 00 
Ov 
VO 
Ov 
r-H 
.—1 
IT) 
Ov 
vd 
c .2 
"c3 
*•-» 00 
Ov 
OV 
tN 
ir> 
Ov 
13 
o OV 
^e 
ISSN 1024-4506 
KOM(99) 127 slutlig 
DOKUMENT 
SV 06 16 11 17 
Katalognummer : CB-CO-99-127-SV-C 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg