RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om genomförandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1445/2007 av den 11 december 2007 om fastställande av gemensamma regler för rapporteringen av grunduppgifter om köpkraftspariteter och för beräkningen och spridningen av dessa /* COM/2013/0420 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om genomförandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1445/2007 av den 11 december 2007 om fastställande av gemensamma regler för rapporteringen av grunduppgifter om köpkraftspariteter och för beräkningen och spridningen av dessa (Text av betydelse för EES) 1. Inledning I denna rapport görs en översyn av bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1445/2007 av den 11 december 2007 om fastställande av gemensamma regler för rapporteringen av grunduppgifter om köpkraftspariteter och för beräkningen och spridningen av dessa (nedan kallad förordningen) i enlighet med artikel 14 i den förordningen. I rapporten redogörs för läget beträffande genomförandet av förordningen och utvecklingen sedan den antogs. I rapporten föreslås att regelverket för köpkraftspariteter ska ses över i ljuset av denna utveckling, samt att det ska anpassas till Lissabonfördraget. 2. Bakgrund Köpkraftspariteter är indikatorer för prisnivåskillnader mellan länder. De anger hur många valutaenheter man får betala för en viss mängd varor och tjänster i olika länder. Köpkraftspariteter kan användas som omräkningstal för olika valutor för att omvandla priser som uttrycks i nationella valutor till en gemensam artificiell valuta (köpkraftsstandard) och undanröjer på så sätt effekterna av prisnivåskillnader mellan länder. Köpkraftspariteter används huvudsakligen till att · omvandla nationalräkenskapsaggregat till jämförbara volymaggregat; framför allt kan köpkraftspariteter användas till att jämföra olika länders bruttonationalprodukt (BNP) utan att siffrorna påverkas av att länderna har olika prisnivåer, · analysera relativa prisnivåer i olika länder; för detta ändamål divideras köpkraftspariteterna med den aktuella nominella växelkursen för att räkna ut ett prisnivåindex som visar ett visst lands prisnivå i förhållande till andra. Köpkraftspariteter fyller också viktiga administrativa funktioner. De påverkar fastställandet av stödvillkoren för strukturfonderna och Sammanhållningsfonden. Den viktigaste indikatorn när det gäller att fastställa stödvillkor för strukturfonderna är bruttoregionprodukten per capita deflaterad med köpkraftsparitetstal, medan man för Sammanhållningsfonden utgår från bruttonationalinkomsten (BNI) deflaterad med köpkraftsparitetstal. Internationella valutafonden (IMF) använder sig av köpkraftspariteter när den bestämmer medlemsländernas kvoter. Genom kvoterna fastställs bland annat hur stor kapitalinsats varje land måste betala in till IMF. Bruttonationalprodukten deflaterad med köpkraftsparitetstal utgör 20 % av kvotformeln. Eurostat beräknar årligen köpkraftspariteter för 37 länder: EU:s 27 medlemsländer, tre medlemsländer i Europeiska frihandelssammanslutningen (Efta), ett anslutande land, fyra kandidatländer och två potentiella kandidatländer[1]. Beräkningen av köpkraftspariteter sker genom ett multilateralt samarbete som innefattar de deltagande ländernas nationella statistikbyråer, Eurostat och Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD). Samarbetet kallas programmet för köpkraftspariteter. Eurostat har beräknat köpkraftspariteter sedan 1970-talet, men först 2007 antogs en förordning som gav programmet för köpkraftspariteter en solid rättslig grund. I början innehöll den framför allt metoder som skulle sörja för en kontinuerlig insamling av grunduppgifter om köpkraftspariteter samt för en kontinuerlig beräkning och spridning av dessa. Det viktigaste nya inslaget var upprättandet av ett formaliserat system för kvalitetskontroll. Sedan 2007 har programmet för köpkraftspariteter utvecklats. Nya metoder har införts eller kommer att införas inom kort på ett antal viktiga områden som utbildning, hälso- och sjukvård, energi samt byggnads- och anläggningsarbeten (se avsnitt 4.2). Programmet för köpkraftspariteter är nära kopplat till Eurostats arbete med nationalräkenskaper eftersom det baseras på Europeiska nationalräkenskapssystemet (ENS). Antagandet av 2010 års version av Europeiska nationalräkenskapssystemet och dess genomförande år 2014 kommer därför att få effekter också på programmet för köpkraftspariteter. Enligt artikel 14 i förordningen ska bestämmelserna i förordningen ses över fem år efter det att den har trätt i kraft. I artikeln anges också att förordningen vid behov ska revideras mot bakgrund av en kommissionsrapport och ett förslag som framläggs för Europaparlamentet och rådet. I denna rapport föreslås att förordningen ska revideras och ett antal förslag läggs fram på hur detta ska ske. 3. Genomförande av förordningen 3.1. Överföring av grunduppgifter Samtliga EU-länder och Eftaländer uppfyller till fullo kraven på överföring av uppgifter som föreskrivs i förordningen. Med detta avses frekvensen och punktligheten i överföringen samt uppgifternas fullständighet och uppfyllande av de minimikvalitetsstandarder som anges i bilaga I till förordningen. Alla anslutande länder och kandidatländer (utom Montenegro) uppfyller också redan kraven till fullo. Montenegro och de två potentiella kandidatländerna på västra Balkan uppfyller kraven i medelhög eller hög grad. De huvudsakliga svagheter som fastställts i dessa länders rapportering gäller överföringen av detaljerade nationalräkenskapsuppgifter. 3.2. Beräkning och spridning av köpkraftspariteter Eurostat beräknar och sprider köpkraftspariteter varje år, vilket är oftare än vad minimikraven i förordningen föreskriver. De första skattningarna av köpkraftspariteter för år t offentliggörs i juni t + 1, med efterföljande revideringar i december t + 1, december t + 2 och december t + 3 (slutliga skattningar). I enlighet med förordningen görs inga ytterligare revideringar av dessa slutliga köpkraftspariteter. Eurostat publicerar köpkraftspariteter, prisnivåindex, volymindex per capita och ett antal andra indikatorer för 60 kategorier. 3.3. Metodhandbok Enligt förordningen ska Eurostat utarbeta och underhålla en metodhandbok. Den första versionen av Eurostat och OECD:s metodhandbok om köpkraftspariteter publicerades i slutet av 2006. Under 2012 sågs den över och uppdaterades i sin helhet för att återspegla de senaste metoderna. Den finns tillgänglig på Eurostats webbplats[2]. 3.4. Kvalitetskontroll Genom förordningen (artikel 7) infördes ett formellt förfarande för kvalitetskontroll i programmet för köpkraftspariteter. Alla länder lämnade in strukturerad dokumentation om sina datakällor och metoder för insamling och rapportering av grunduppgifter. Dokumentationen består av en rapport om varje prisundersökning av konsumentvaror (se avsnitt 5 i bilaga I till förordningen) samt en förteckning av datakällor och metoder. Därigenom ges en utförlig beskrivning av hur förordningen har genomförts (se punkt 5.3.1 i bilaga I till förordningen). Strukturen för både rapporten och förteckningen fastställs i kommissionens förordning (EU) nr 193/2011 av den 28 februari 2011 om tillämpning av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1445/2007 vad gäller systemet för kvalitetskontroll för köpkraftspariteter. Denna kommissionsförordning föreskrevs genom artikel 7.4 i förordningen. Eurostat började göra formella bedömningar av medlemsstaternas praxis under 2011 (se punkt 5.3.2 i bilaga I till förordningen), en tid efter att länderna sammanställt sina förteckningar. I slutet av 2012 hade man besökt och bedömt tio länder. Bedömningsrapporterna finns tillgängliga på Eurostats webbplats. De innehåller en utförlig analys av varje lands datakällor och metoder samt en bekräftelse på deras förenlighet med förordningen och metodhandboken. 3.5. Finansiering Då köpkraftspariteter är internationell statistik fyller de begränsade funktioner på nationell nivå. Därför föreskriver artikel 13 i förordningen att medlemsstaterna ska få ett ekonomiskt bidrag från kommissionen. Detta bidrag uppgår till högst 70 % av de kostnader som är stödberättigade enligt kommissionens bidragsbestämmelser. Kommissionen föreslår att man bibehåller detta ekonomiska bidrag som är nödvändigt för att säkra varaktigheten i programmet för köpkraftspariteter. 4. Utveckling sedan förordningen antogs 4.1. Löpande översyn Under 2010 genomfördes en löpande översyn av programmet för köpkraftspariteter inom ramen för Eurostats kvalitetssäkringsprogram. Den löpande översynen bestod av en undersökning bland användare, en undersökning bland samarbetspartners (framför allt de nationella statistikbyråerna) och en självutvärdering av Eurostat. En sammanfattning av slutrapporten finns tillgänglig på Eurostats webbplats[3]. I översynsrapporten drogs slutsatsen att användare och samarbetspartners bedömde kvaliteten på den publicerade statistiken över köpkraftspariteter som hög. I rapporten sägs: “Beräkningen av europeiska köpkraftspariteter baseras på förordningen om köpkraftspariteter, vilket garanterar en hög harmoniseringsnivå för statistiken. Dessutom vilar uppgiftsinsamlingen på en solid metodologisk grund och är utformad med hjälp av väletablerade europeiska och internationella definitioner och nomenklaturer. Arbetet inom programmet för köpkraftspariteter organiseras, samordnas och leds på ett effektivt sätt av Eurostat och Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD). Belastningen på grund av uppgiftsinlämning är mycket låg för privatpersoner och företag. Användandet av gemensamma programvaruverktyg för hantering av förteckningar över poster och registrering och granskning av uppgifter samt av standarder för överföring av uppgifter underlättar i hög grad arbetet för Eurostat och dess samarbetspartners.” I översynsrapporten gavs ett antal rekommendationer som Eurostat följer upp. 4.2. Nya metoder för särskilda områden Metoderna för att jämföra priser för och volymer av olika varor och tjänster mellan länder utvecklas hela tiden. · För utbildning införde Eurostat en ny metod under 2008. Den mäter produktionsvolymen direkt i stället för att basera köpkraftspariteterna på kostnader för insatsvaror (t.ex. lärarlöner). Denna metod används för köpkraftspariteter för referensåren 2005 och framåt. · För hälso- och sjukvård ska en ny metod som utvecklats i samarbete med OECD införas 2013 för referensåren 2010 och framåt. Den nya metoden grundar sig på en analys av konstruerade priser för ett antal vanliga medicinska behandlingar. · För byggnads- och anläggningsarbeten förändrade man genomförandet av undersökningen 2010 genom att sprida ut uppgiftsinsamlingen över en period av två år och samtidigt minska antalet byggnadsprojekt som ska ingå i undersökningen. · För energi (närmare bestämt gas- och elförbrukning) utnyttjar Eurostat synergieffekter med energiprisstatistik[4]. Arbetet med att förbättra metoderna pågår och kommer att fortsätta. Varje gång en ny metod införs uppstår dock ett brott i köpkraftspariteternas tidsserier, eftersom uppgifter från perioden innan införandet av den nya metoden inte längre kan jämföras direkt med uppgifter som sammanställts efter det[5]. Enligt artikel 9.4 i förordningen revideras offentliggjorda slutliga köpkraftspariteter i regel inte. Om den nya metoden istället fick användas så långt tillbaka i tidsserierna som möjligt skulle Eurostat kunna erbjuda användarna en bättre service. Detta förhindras dock genom bestämmelserna i artikel 9.4. I denna rapport föreslås därför att man ska undersöka om förordningens bestämmelser om revidering skulle kunna mildras. Antagandet av de nya metoderna för varje område kräver en anpassning av klassificeringen av basgrupperna i bilaga II till förordningen. 4.3. Ändamålsklassificering av individuell konsumtion (COICOP) För att beräkna köpkraftspariteter delas hushållens konsumtionsutgifter upp i kategorier som grundar sig på ändamålsklassificeringen av individuell konsumtion (COICOP). Den internationellt fastlagda versionen av denna klassificering stannar på den fyrsiffriga nivån eller undergruppsnivån. Då detta inte är tillräckligt detaljerat för vissa statistiska tillämpningar har olika versioner av klassificeringen uppstått på den femsiffriga nivån eller detaljgruppsnivån. Inom EU har tre femsiffriga versioner av klassificeringen utarbetats: En för hushållsbudgetundersökningar (HBS), en för harmoniserat index för konsumentpriser (HIKP) och en för köpkraftspariteter. De tre versionerna skiljer sig åt, vilket äventyrar jämförbarheten mellan de tre statistikområdena. För programmet för köpkraftspariteter är det av särskild betydelse att harmonisera COICOP-klassificeringen för köpkraftspariteter med den för HIKP. Därigenom kommer kvaliteten att höjas på de extrapoleringar som görs av köpkraftspariteter på basis av HIKP från undersökningsår till år utan undersökningar. Under 2010 inledde Eurostat arbetet med att skapa en femsiffrig version av COICOP-klassificeringen som skulle kunna användas i all statistik från Eurostat. Arbetet begränsades till den femsiffriga nivån. Förändringar på den fyrsiffriga nivån skulle kräva samråd inom ramen för en större omarbetning som skulle inbegripa FN:s statistikavdelning, som ursprungligen utarbetade klassificeringen. Målet på den femsiffriga nivån är att skapa en huvudklassificering med detaljgrupper som kan tillgodose behoven hos programmet för köpkraftspariteter, programmet för det harmoniserade indexet för konsumentpriser och hushållsbudgetundersökningarna. Arbetet slutfördes 2012. Klassificeringen ska införas i HIKP, köpkraftspariteter och HBS under 2014–2015. Harmoniseringen av COICOP-klassificeringen för köpkraftspariteter och HIKP bör leda till en bättre överensstämmelse mellan köpkraftspariteter för basgrupper och deras framskrivningar som grundas på harmoniserade index för konsumentpriser. Harmoniseringen förväntas också leda till en större samstämmighet i presentationen av resultat för köpkraftspariteter och för HIKP. Eventuellt kommer också själva resultaten att bli mer samstämmiga. Slutligen kommer det, till skillnad från idag, inte längre att vara nödvändigt att samla in uppgifter om konsumentprisindex separat för användning i beräkningarna av köpkraftspariteter. Därmed kommer belastningen på länderna på grund av uppgiftsinlämning att minska. Genom införandet av den harmoniserade femsiffriga ändamålsklassificeringen av individuell konsumtion i beräkningen av köpkraftspariteter blir en anpassning nödvändig av klassificeringen av basgrupperna i bilaga II till förordningen. 4.4. Europeiska nationalräkenskapssystemet 2010 Genom artikel 2.2 i förordningen garanteras att de definitioner som används i programmet för köpkraftspariteter är helt i linje med definitionerna i Europeiska nationalräkenskapssystemet 1995 (ENS 95)[6]. ENS 95 genomgår för närvarande en uppdatering och en ny ENS-förordning (ENS 2010) kommer att tillämpas av medlemsstaterna från och med september 2014. ENS 2010 har samma teoretiska ram som systemet det kommer att ersätta. Det uppvisar inga stora avvikelser från det tidigare systemet. Trots det kommer förändringar att uppstå under fasta bruttoinvesteringar som en följd av förändringar som har införts i klassificeringen av fasta tillgångar. De viktigaste förändringarna i detta avseende är att utgifter för forskning och utveckling (FoU) och för militära vapensystem omklassificeras till utgifter för fasta tillgångar som ska föras in under bruttoinvesteringar. Tidigare räknades dessa utgifter som insatsförbrukning. Utvidgningen av gränsen för vad som räknas som fasta tillgångar så att denna kategori omfattar utgifter för forskning och utveckling kommer att öka både nivån på fasta bruttoinvesteringar och på bruttonationalprodukten. Inkluderingen av utgifter för militära vapensystem kommer att öka nivån på bruttoinvesteringar och, i mindre utsträckning, på bruttonationalprodukten, men kommer också att sänka nivån på kollektiva tjänster eftersom dessa beräknas som summan av sina produktionskostnader, dit bland annat insatsförbrukning räknas. Genom inkluderingen av forskning och utveckling samt militära vapensystem i de fasta bruttoinvesteringarna blir en anpassning nödvändig av klassificeringen av basgrupperna i bilaga II till förordningen. 4.5. Indelning av produkter efter näringsgren (CPA) CPA 2008 är den senaste versionen av indelningen av produkter efter näringsgren. Den består av en reviderad version av CPA 2002, som i sig är en reviderad version av CPA 96. CPA 96 är den version som användes för att ange undergrupperna för utgifter under fasta bruttoinvesteringar i bilaga II till förordningen. CPA 2008 infördes i medlemsstaternas nationalräkenskaper 2011. En revidering av bilaga II till förordningen är därmed nödvändig för att anpassa klassificeringen för köpkraftspariteter till CPA 2008. 4.6. Lissabonfördraget Förordningen måste också anpassas med hänsyn till att Lissabonfördraget trädde i kraft 2009. I synnerhet behöver artiklarna om kommittéförfarandet (artiklarna 11 och 12) ses över för att få dem att överensstämma med de nya förfarandena. 5. Slutsats Genom förordningen om köpkraftspariteter har tillförlitligheten och kvaliteten säkrats hos köpkraftspariteterna som offentliggörs av Eurostat. Emellertid visar den ovanstående sammanfattningen av utvecklingen sedan förordningen antogs 2007 att en allmän uppdatering krävs för att återspegla aktuella förfaranden och rättsliga krav. Kommissionen har därför för avsikt att under 2013 föreslå en översyn av regelverket för köpkraftspariteter, inklusive klassificeringen i bilaga II, för att få det att överensstämma med bestämmelserna i Lissabonfördraget och för att ta hänsyn till den utveckling som skett under de senaste fem åren. [1] Förordningen är naturligtvis bara tillämplig i EU-länderna och Eftaländerna. De återstående länderna deltar som ett led i anslutningen eller förberedelserna för en eventuell anslutning. [2] Läs mer på http://epp.eurostat.ec.europa.eu/cache/ITY_OFFPUB/KS-RA-12-023/EN/KS-RA-12-023-EN.PDF (på engelska). [3] Läs mer på http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/quality/documents/ppp%20final%20report_executive%20summary_0.pdf (på engelska). [4] Närmare uppgifter om de nya metoderna finns tillgängliga i den reviderade versionen av metodhandboken om köpkraftspariteter. [5] Därför läggs tecknet ”b” för ”tidsseriebrott” till i uppgifterna från 2005 i Eurostats databas för alla variabler som påverkas av införandet av den nya metoden för utbildning. [6] Rådets förordning (EG) nr 2223/96 av den 25 juni 1996 om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenskapen.