Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens meddelande om odeklarerat arbete"

(1999/C 101/09)

Den 17 april 1998 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna som svarat för det förberedande arbetet i ärendet antog sitt yttrande den 7 januari 1999. Föredragande var Daniel Giron.

Vid sin 360:e plenarsession den 27-28 januari 1999 (sammanträdet den 27 januari 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 119 röster för, 4 röster mot och 5 nedlagda röster:

1. Inledning

Kommittén välkomnar med stor tillfredsställelse kommissionens initiativ att inleda en studie om odeklarerat arbete eftersom det kommer att göra det möjligt för Europeiska unionen att utarbeta en strategi mot denna företeelse som drabbar alla medlemsstater.

Kommittén stöder kommissionen när den tar sig an problemet med odeklarerat arbete ur ett sysselsättningsperspektiv. Det är otvivelaktigen omöjligt att förneka att odeklarerat arbete är betungande för finansieringen av offentliga tjänster och social trygghet, och att det försvagar övriga gemensamma socialsystem (utbildningsfonder, pensionsfonder och betald semester osv.) samt snedvrider konkurrensen i sin helhet. Att få denna företeelse att minska skulle likaså göra det möjligt att både få de odeklarerade arbetstagarna att tas upp i den officiella ekonomin och att begränsa det hot som de utgör för befintliga deklarerade arbetstillfällen.

Kommittén anser att denna åtgärd är ännu mer påkallad då odeklarerat arbete främst berör de små och medelstora företagen och hantverksföretagen, vilka är nyckeln till tillväxt och sysselsättning i Europa, något som kommissionen betonade i sitt meddelande av den 26 oktober 1995.

Kommittén noterar kommissionens inbjudan till en kraftsamling hos alla medlemsstater, gemenskapsinstitutioner och arbetsmarknadens parter för att åstadkomma en större medvetenhet om odeklarerat arbetes utbredning och orsakerna till det, samtidigt som man söker efter de bästa metoderna för att bekämpa det och undersöker möjligheterna att åstadkomma samordnade åtgärder på gemenskapsnivå.

Kommittén bifaller vidare inriktningen att undersöka om det är möjligt med åtgärder som varierar från medlemsstat till medlemsstat för att de skall kunna anpassas till de olika situationer som råder där.

2. Allmänna kommentarer

2.1. En definition av odeklarerat arbete

2.1.1. Kommittén anser att definitionen av odeklarerat arbete som "varje betald verksamhet som till sin art inte är lagstridig men som inte anmälts till myndigheterna" är acceptabel mot bakgrund av nödvändigheten att fastställa en gemensam definition för alla medlemsstaterna.

2.1.2. Kommittén är av åsikten att denna definition bör närmas den allmänna definitionen av svartjobb för att undvika tvetydigheter gentemot till exempel frivilligarbete eller välgörande verksamhet, eller arbete som utförs inom privathushållet, främst hushållsuppgifter av tillfällig natur.

2.1.3. Det är å andra sidan självklart att när arbetsgivaren och arbetstagaren inte deklarerar en del av det utförda arbetet detta utgör en sorts odeklarerat arbete.

2.1.4. Kommittén vill emellertid understryka att det kan finnas annan avlönad verksamhet som i princip är laglig men som genom det sätt den utövas på blir olaglig och därigenom inte går att deklarera. Här behövs ett ändamålsenligt förfarande.

2.1.5. Med tanke på diskussionerna inom ILO om barnarbete och utkastet till konvention som skall godkännas under 1999 skulle det vara lämpligt att kommissionen ägnar detta ytterligare uppmärksamhet i den föreslagna studien om odeklarerat arbete ().

2.1.6. I vilket fall som helst kan kommittén inte låta bli att än en gång betona sin motvilja mot alla former av utnyttjande av barn och sitt stöd för att en strikt ram föreskrivs genom nationell lagstiftning och internationella normer.

2.1.7. Vidare vill kommittén lyfta fram problemet med legotillverkning (), som i praktiken kan ge upphov till en företeelse som legotillverkning, som om den missbrukas i praktiken kan ge upphov till skatteflykt och undandragande av sociala avgifter, liksom till svart arbetskraft som är organiserad eller självständig.

2.1.8. Härvidlag föreslår kommittén kommissionen att undersöka detta problem som inte tidigare behandlats särskilt.

2.2. Orsaker till odeklarerat arbete

Kommittén gläder sig först och främst över att kommissionen tar upp odeklarerat arbete både på företags- och individnivå. Det är i själva verket nödvändigt att betona odeklarerat arbetes två sidor: personen (fysisk eller juridisk) som arbetar illegalt och den som anställer (företag eller enskild).

2.2.1. Vilka är nyckelfaktorerna?

2.2.1.1. Kommittén instämmer helt med kommissionens analys som pekar ut ekonomiska orsaker som det främsta incitamentet till odeklarerat arbete.

2.2.1.2. Ett sådant synsätt bör sannolikt göra det möjligt att påvisa den belastning av skatter och sociala avgifter på arbetskraft som tynger både enskilda och företag och i synnerhet de minsta företagen. Det riktar också uppmärksamheten mot skattebördan på privatpersoner, som ofta är "köpare" av svartarbete.

Härvidlag har kommittén redan erkänt att det är nödvändigt att vända utvecklingen för beskattningsstrukturen för att inte längre lägga huvudbelastningen på arbete utan i stället på andra beskattningsbaser ().

I det här sammanhanget är det uppenbart att även om man erkänner att det rör sig om ett allmänt problem med den svarta arbetsmarknaden, är det så att ju mindre de ekonomiska skillnaderna blir mellan att utföra ett odeklarerat och ett deklarerat arbete, desto mindre attraktivt kommer det att bli att arbeta svart. Under tiden är en av de metoder som man främst bör pröva att lindra den skattemässiga och sociala belastningen på de arbetsintensiva företagen.

2.2.1.3. Även om kommittén anser att ett antal historiska faktorer ofta har eller kan ha inverkan på odeklarerat arbete verkar orsakerna till detta i huvudsak vara:

- omfattningen av sociala avgifter och skatter,

- administrativa avgifter,

- arbetslagstiftningens bristande följsamhet,

- den illegala invandringen.

2.2.1.4. Kommittén vill påminna om att odeklarerat arbete i huvudsak utförs inom de sektorer (hantverk, handel, service, osv.) där man återfinner en stor majoritet av de småföretag för vilka skattesituationen, sociallagstiftningen samt den administrativa och rättsliga miljön innebär en oproportionerlig börda, såsom framhölls i förre kommissionsordföranden Jacques Delors vitbok ().

2.2.1.5. Som kommissionen noterar kan ett antal andra faktorer gynna eller underlätta utvecklingen av odeklarerat arbete (social acceptans, dålig konkurrenskraft och den efterfrågade tjänstens låga anseende).

Kommittén kan emellertid inte hålla med kommissionen när den påstår att "förekomsten av yrkeskårer kan även befrämja odeklarerat arbete" (). Vi vänder oss emot detta särskilt eftersom det i allmänhet rör sig om privata organisationer till vilka det absolut inte är obligatoriskt att höra för att utöva en yrkesaktivitet.

2.2.1.6. Kommittén anser vidare att kommissionen i otillräcklig grad behandlar problemet med tilltagande systematiskt bruk av svartarbete och de konsekvenser som denna företeelse kan ha på hela branscher. Till exempel konfronteras byggbranschen (byggen och offentliga arbeten) åtminstone i vissa medlemsstater regelbundet och i stor skala med dem som kan förmedla illegal arbetskraft, till och med från andra länder.

2.2.2. Vilka är de som utför odeklarerat arbete?

2.2.2.1. Kommittén konstaterar att kommissionen föreslår att man undersöker fyra grupper av odeklarerad arbetskraft:

- Personer med två eller flera arbeten.

- Ekonomiskt inaktiva personer.

- Arbetslösa.

- Medborgare från tredje land.

2.2.2.2. Kommittén anser emellertid att det är nödvändigt att upprätta en annan indelning som syftar till att skilja de som borde vara anställda från dem som har beslutat att inte deklarera sin verksamhet.

En sådan fördelning skulle göra det möjligt att ta fram svar på de frågor man ställer.

2.2.3. Vilka är de mest drabbade branscherna?

2.2.3.1. Kommissionen visar att det är de traditionella sektorer som karaktäriseras av en produktion som är mycket arbetsintensiv och som återfinns i den lokala ekonomiska miljön som är en av de verksamhetsgrupper som är hårdast drabbade av odeklarerat arbete, speciellt i produktion och/eller verksamhet som utförs i hushållen.

2.2.3.2. Kommittén anser att man också måste föra yrkesmässiga personorienterade tjänster (vård, barnomsorg, äldreomsorg osv.) till dessa traditionella verksamheter, eftersom dessa tjänster inte utgör en reellt strukturerad sektor vad gäller utbud.

2.2.3.3. Vidare anser kommittén att man bör vara uppmärksam på distansarbete vars villkor kan underlätta att arbetet inte deklareras.

2.2.3.4. Kommittén uppmanar kommissionen att uttala sig klarare över det som den kallar moderna innovativa sektorer.

2.2.4. Illegala invandrare

Kommittén gör bedömningen att även om illegala invandrares arbete bör åtgärdas på medlemsstatsnivå inom ramen för den övergripande strategin för kamp mot illegal invandring, ingår detta arbete inte desto mindre i odeklarerat arbete.

Kommittén anser därför att även denna fråga bör höra hemma på gemenskapsnivå, för att man skall kunna undersöka möjligheten till en bättre samordning i ärendet.

2.3. Effekten av odeklarerat arbete

2.3.1. Social trygghet och effekten på statsfinanserna

Kommittén vill särskilt betona odeklarerat arbetes verkligt negativa konsekvenser för statsfinanserna både vad gäller uteblivna skatteintäkter och sociala avgifter.

Den negativa cirkel som detta ger upphov till är oacceptabel eftersom den flyttar över bördan till de arbetstagare som utför deklarerat arbete och till företagen. Dessutom kan man på grund av att dessa tjänster är offentliga ofta inte utesluta de som fuskar från dem.

2.3.2. Effekten för enskilda personer

2.3.2.1. Att arbete odeklarerat placerar de berörda personerna i en mer utsatt social situation än de som utför deklarerat arbete. Emellertid kan denna svaga ställning vad gäller socialskydd eller arbetsvillkor ha begränsad effekt för de olika grupper av odeklarerad arbetskraft som fastställts av kommissionen.

2.3.2.2. Vidare verkar det som om den odeklarerade arbetstagaren i viss omfattning inte uppfattar sin individuella situation som i grunden annorlunda än den som en deklarerad arbetstagare åtnjuter vad gäller socialskydd. Dessutom bör det påpekas att odeklarerade arbetstagare som är "mycket kvalificerade" inte verkar lida av diskriminering i detta avseende, eftersom personer med sådana egenskaper som frivilligt ägnar sig åt odeklarerat arbete ofta verkar åtnjuta relativt goda arbetsvillkor.

2.3.2.3. Likaså vill kommittén understryka att odeklarerat arbete kan framstå som ett verkligt tillfälle ekonomiskt sett för vissa personer samtidigt som det kan vara en "livsnödvändighet" för andra, som till exempel illegala invandrare.

Detta kan förklara det faktum att det finns många fall där personer har två arbeten varav det ena deklareras.

2.3.2.4. Vidare gläder sig kommittén åt att kommissionen har noterat odeklarerat arbetes påverkan på konsumenterna som i det här sammanhanget inte åtnjuter samma skydd och garantier vad gäller kvalitet och service. Emellertid bör man notera att odeklarerat arbete ofta tillgrips av konsumenten som en följd av en beräkning eller till och med en tvingande nödvändighet: Hade konsumenten haft råd med varan eller tjänsten under normala marknadsvillkor? Denna fråga betonar återigen problemet med kostnaderna för arbete.

2.3.2.5. Slutligen vill kommittén betona den oerhörda orättvisa som drabbar de skattskyldiga som uppfyller alla skattemässiga och sociala åligganden.

2.3.3. Effekter på konkurrensen

2.3.3.1. Kommittén delar kommissionens uppfattning att odeklarerat arbete bara spelar en relativt liten roll på det internationella planet. Det är i själva verket tämligen otympligt att upprätthålla handelskontakter baserade på odeklarerat arbete. Dessutom är det troligt att det är enklare att genomföra kontroller på internationell nivå än på lokal nivå. På så sätt verkar odeklarerat arbete i huvudsak utföras inom ramen för lokala tjänster.

2.3.3.2. Kommittén är av uppfattningen att de företag som tillgriper odeklarerat arbete bara gör det på marginalen av sin verksamhet, vilken kan variera i storlek från fall till fall. Det är även nödvändigt att lyfta fram fallet med enskilda eller grupper av enskilda som inte deklarerar vars verksamhet direkt kommer att konkurrera med registrerade företags. Under alla omständigheter betonar kommittén den omfattande snedvridning av konkurrensen, särskilt mätt i kostnader som det innebär att producera en vara eller en tjänst deklarerat jämfört med att göra det odeklarerat.

2.3.3.3. Även om det är kommitténs uppfattning att det är de offentliga finanserna som drabbas av svartarbetet, går det inte att komma ifrån att odeklarerat arbete verkligen skulle kunna snedvrida konkurrensen till nackdel för de företag som deklarerar intäkter. Det är uppenbart att ett stort antal företag förlorar marknadsandelar efterhand som svartarbetet utvecklas och att det därmed hotas av nedläggning.

2.4. Kommissionens förslag till möjliga åtgärder

Kommissionen anser att det finns två typer av insatser beroende på hur man vill angripa odeklarerat arbete: påföljder och förebyggande åtgärder.

2.4.1. Insatser grundade på påföljder

Åtgärder i form av påföljder avser de personer eller företag som drar fördel av systemet. Man önskar uppnå följande mål:

- Säkerställa en bättre tillämpning av bestämmelserna.

- Förorda system där rätt till förmåner från det sociala trygghetssystemet är kopplat till att avgifter verkligen betalas.

- Genomföra medvetandehöjande kampanjer.

2.4.2. Insatser grundade på förebyggande åtgärder

Förebyggande åtgärder avser en anpassning av nuvarande lagstiftning till de nya arbetsformerna. Inom denna ram räknar kommissionen upp:

- liberalisering av marknader för varor och tjänster och förenklade förfaranden för att starta små företag,

- strävan efter att strukturera tillgången för vissa sektorer (t.ex. vård och städning) och att erkänna nya typer av yrken och kompetenser,

- större engagemang från arbetsmarknadens parter vad gäller att informera, verkställa och kontrollera,

- anpassning av arbetslagstiftning som inte är ändamålsenlig i enlighet med utvecklingen av nya typer av arbeten,

- reform av de sociala trygghetssystemen så att de täcker korta arbetsperioder, oregelbundet arbete, personer som tidvis har eller inte har arbete, omsorg m.m.,

- sänkta skatter på arbete både för arbetsgivaren och för de anställda,

- minskade momssatser på arbetsintensiva tjänster ().

2.4.3. Kommissionen belyser två aspekter av odeklarerat arbete, vilka kräver två olika typer av åtgärder som kompletterar varandra:

- I fallet med enskilda som utnyttjar systemet och undergräver solidariteten bör insatser inriktas på påföljder och medvetandehöjande kampanjer.

- I de fall då odeklarerat arbete är resultatet av att större flexibilitet på arbetsmarknaden inte åtföljs av en lika snabb anpassning av gällande lagstiftning, bör politiken inriktas dels på förebyggande åtgärder genom att otillräcklig lagstiftning anpassas till nya arbetsmarknadsrealiteter, dels på att minska bördor och hinder.

2.4.4. Kommittén anser att det finns en motsägelse mellan de två tillvägagångssätten som kommissionen har utarbetat:

2.4.4.1. I punkt 4.1 åberopar kommissionen å ena sidan "en bättre tillämpning av bestämmelserna", och å andra sidan uttrycker den sitt stöd för en motsatt inställning, dvs. för en anpassning av arbetslagstiftningen som inte är ändamålsenlig i enlighet med utvecklingen av nya typer av arbeten.

2.4.4.2. Kan kommissionen vid ett och samma tillfälle understryka och underminera nödvändigheten av en grundlagstiftning? Enligt vilka kriterier bedömer kommissionen att den gällande arbetslagstiftningen inte är ändamålsenlig för nya arbeten och arbetsformer?

2.4.4.3. Kan man vidare, då alla länder har förstärkt sin kontroll de senaste åren, helt enkelt nöja sig med åtgärder i form av påföljder gentemot de som utnyttjar systemet? Kan man fortsätta med att betrakta dessa som de enda ansvariga för odeklarerat arbete?

2.4.5. Kommittén delar inte kommissionens uppfattning enligt vilken anpassningsåtgärder och förebyggande åtgärder endast avser nya arbeten och arbetsformer.

Är det inte att väl snabbt komma ifrån problemet med att anpassningar nu är nödvändiga generellt sett? Kommissionen definierar dessutom inte vad den avser med "nya arbeten".

2.4.6. Kommittén föreslår att kommissionen presenterar alla de åtgärder som föreslås i kapitel 4 på ett mer strukturerat sätt, genom att tydligare precisera de olika insatserna och på vilka nivåer dessa skall tillämpas, därmed även inbegripet insatser eller verksamheter på europeisk nivå.

2.4.6.1. Exempel på Europeiska gemenskapernas kompetensområden i ärendet och de rättsliga grunder som man skulle kunna åberopa:

- Artikel 100a (inre marknadens funktionssätt) för att undvika de snedvridningar i den lojala konkurrensen som orsakas av odeklarerat arbete

- och/eller artiklarna 118 och 118a (arbetsförhållanden, arbetstagarnas säkerhet och hälsa) för att främja adekvata arbetsförhållanden.

3. Särskilda kommentarer

Kommittén kan generellt sett instämma i kommissionens analys av den odeklarerade arbetsmarknaden.

Kommittén ser också det odeklarerade arbetet som en följd av otillräckliga administrativa bestämmelser och kostnaderna för arbetskraft. Kommittén har vid flera tillfällen betonat denna ståndpunkt i sina tidigare yttranden.

Det odeklarerade arbetet utvecklas nästan uteslutande av ekonomiska skäl, och uppmuntras än av dem som står för efterfrågan, än av dem som står för tillgången.

Det är därför väsentligt att man utarbetar en strategi som bidrar till att de ekonomiska fördelarna som följer av odeklarerat arbete minskar.

Det är också viktigt att samtidigt tänka på struktureringen av verksamheten vad gäller personorienterade tjänster genom att stimulera företagarandan och på att anpassa vissa bestämmelser.

I det avseendet bedömer kommittén att det skulle vara mer logiskt att man vidtar förebyggande åtgärder innan man tar till åtgärder i form av påföljder. Kommissionens analys av odeklarerat arbete belyser nödvändigheten av att anpassa lagstiftningen till den ekonomiska och sociala verkligheten. Det är först i ett senare skede som åtgärder i form av påföljder kan spela en effektiv roll i bekämpningen av odeklarerat arbete.

3.1. Förebyggande åtgärder

3.1.1. Liberalisering av marknader för varor och tjänster och förenklade förfaranden för att starta små företag

Kommittén har också vid flera tillfällen uttryckt sitt stöd för företagaranda och investering i små och medelstora företag som skapar arbetstillfällen. Den välkomnar Europeiska investeringsbankens "Amsterdam Special Action Programme" som främjar detta.

Kommittén är även positiv till en förenkling av förfarandena för att starta små företag, men man bör dock förbättra hela den juridiska och administrativa miljön för dessa företag i enlighet med vitboken.

Kommittén har också föreslagit utbildningsåtgärder som riktar sig till små och medelstora företag för att hjälpa dessa att bättre förstå, och att bättre anpassa sig till de gemenskapsdirektiv som de berörs av.

3.1.2. Strävan efter att strukturera tillgången för vissa sektorer (t.ex. vård och städning) och att erkänna nya typer av yrken och kompetenser

Kommittén har redan uttryckt sitt stöd för förslaget som syftar till en bättre strukturering av de ännu ofta informella sektorer som skapar arbetstillfällen, t.ex. vård, hushållstjänster och kulturell verksamhet.

Det framstår som nödvändigt att inte tillåta att en parallell ekonomi och en svart marknad växer fram.

3.1.3. Större engagemang från arbetsmarknadens parter vad gäller att informera, verkställa och kontrollera

Kommittén anser att man måste uppmuntra arbetsmarknadens alla representativa parter att i större utsträckning delta i åtgärder som syftar till att informera om och förebygga odeklarerat arbete.

Kommittén är däremot tveksam till om arbetsmarknadens representativa parter alltid kan delta i kontrollverksamhet. Likväl kan arbetsmarknadens parter bidra till att illegal yrkesverksamhet upptäcks och genom samarbete med ansvariga myndigheter verka för att lagar och löneavtal följs. De kan ta eget ansvar genom att till exempel skapa ett internt skilje- och disciplinråd, samt genom att tillsammans med de offentliga myndigheterna utarbeta nya förebyggande åtgärder eller nya övervakningsmekanismer.

Som nämnts ovan skulle kommissionen alltså kunna uttrycka sig mer precist när det gäller de förfaranden som den förordar när det gäller verkställande och kontroll på branschinriktad, lokal eller europeisk nivå. Den borde även ta hänsyn till den roll som andra socioekonomiska aktörer och intressenter kan spela när det gäller främjandet av åtgärder.

3.1.4. Anpassning av arbetslagstiftning som inte är ändamålsenlig i enlighet med utvecklingen av nya typer av arbeten

Kommittén uppmanar kommissionen att uttrycka sig på ett försiktigare, eller mer precist sätt, när det gäller arbetslagstiftning som inte är ändamålsenlig.

På vilket sätt är arbetslagstiftningen mindre ändamålsenlig för de nya arbetsformerna jämfört med de traditionella verksamheterna? Bör detta endast avse de nya arbetsformerna?

Kommissionen skulle i större utsträckning kunna uppmuntra arbetsmarknadens parter i medlemsländerna till överväganden på statsnivå när det gäller arbetslagstiftningens utveckling, särskilt i förhållande till småföretagen.

Som fastställt i kommissionens meddelande är det småföretagen som i första hand berörs av odeklarerat arbete, och följaktligen är det på denna nivå som man bör mana till eftertanke. Det är idag uppenbart att ett antal småföretag är tveksamma till att anställa.

Generellt sett bör man fråga sig huruvida helheten av förhållandena när det gäller lagstiftning, skattefrågor, administration och bestämmelser är anpassade till småföretagens verklighet.

3.1.5. Reform av de sociala trygghetssystemen så att de täcker korta arbetsperioder, oregelbundet arbete, personer som tidvis har eller inte har arbete, omsorg m.m.

Ordförande Jacques Delors har redan i sin vitbok introducerat idén om en bättre anpassning av de sociala trygghetssystemen till oregelbundna och korta arbetsperioder. Vitboken har särskilt förordat "en omstrukturering av det statliga inkomststödet så att det blir möjligt att fylla på arbetsinkomst med socialbidrag. Detta kräver skapandet av ett integrerat skatte- och socialbidragssystem med lämpliga säkerhetsspärrar () Vitboken om "Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning: utmaningarna och vägarna in i 2000-talet", KOM(93) 700 slutlig, punkt 8, stycke c, 3:e strecksatsen.". Deklarationen om sysselsättningen från toppmötet i Dublin har också uppmanat medlemsländerna att "utveckla sociala trygghetssystem som kan anpassas till nya arbetsmönster och ge tillräckligt socialt skydd för personer i sådant arbete".

Ekonomiska och sociala kommittén har också uttalat sig i detta ärende. Den har särskilt föreslagit att man främjar och erkänner deklarerat arbete grundat på partnerskap mellan privat och offentlig sektor inom områden som vård, transporter, energi och miljö, med hjälp av inkomststöd vid sidan av lönen och olika skyddsåtgärder, samt med ett engagemang från arbetsmarknadens parter, rörelser inom den sociala ekonomin, lämpliga icke-statliga organisationer samt lokala och regionala myndigheter ().

En sådan inriktning kan i alla händelser inte leda till konkurrens med företag på den fria marknaden. Samma sak gäller för företag vars verksamhet syftar till människors återinträde på arbetsmarknaden, och för andra förmedlingsorganisationer.

3.1.6. Sänkta skatter på arbete både för arbetsgivaren och för de anställda

Kommittén anser att detta förslag till stora delar täcker in huvudorsakerna till varför odeklarerat arbete förekommer.

I vitboken föreslogs dessutom att arbetsgivarnas sociala avgifter sänks eller tas bort för lågutbildad arbetskraft med låga löner. Bortfallet skulle kompenseras genom miljöskatter, punktskatter på konsumtion av produkter som är skadliga för hälsan samt skatter avsedda att göra produktiva investeringar attraktivare ().

Kommitténs yttrande från november 1996 om den sociala trygghetens framtid () och kommitténs yttrande av den 9 juli 1997 om beskattningen inom EU () stödde också sådana alternativa finansieringskällor.

Kommittén belyser även en annan utväg som består i att undersöka huruvida en ändring av beräkningsunderlaget för socialförsäkringsavgifterna vore lämpligare.

Det är självklart att en sådan inriktning inte bör leda till att säkert arbete ersätts med osäkert arbete eller få som resultat försvagade rättigheter för socialförsäkringens förmånstagare ().

3.1.7. Minskade momssatser på arbetsintensiva tjänster

Kommittén har redan vid flera tillfällen uttryckt sitt stöd för en sänkning av momssatserna på arbetsintensiva varor, verksamheter och tjänster, vilket kan leda till nya arbetstillfällen.

Kommittén stöder liksom tidigare detta initiativ som syftar till att utveckla sysselsättningen och att minska det odeklarerade arbetets attraktionskraft.

I slutsatserna från toppmötet i Wien den 12 december 1998 uppmanas för övrigt kommissionen "att låta de medlemsstater som så önskar experimentera med sänkt mervärdesskatt på arbetsintensiva tjänster som inte är utsatta för gränsöverskridande konkurrens" ().

3.2. Påföljder

3.2.1. Säkerställa en bättre tillämpning av bestämmelserna

Kommittén anser att det utan tvekan är viktigt att fortsätta med och stärka kontrollen exempelvis genom att utnyttja tullmyndigheterna.

Kommittén förväntas värna om "de huvudsakliga värdena i samhället" som kommissionen betonar. Frågan förblir på vilken nivå man bör säkerställa en bättre tillämpning av bestämmelserna. Vilken är Europeiska unionens roll?

Det är väsentligt att uppmuntra enskilda och företag att förbjuda odeklarerat arbete, men det är lika viktigt att bibehålla och stärka sanktionerna. Dessa åtgärder bör dessutom i lika stor utsträckning avse den som erbjuder odeklarerat arbete som den som söker eller använder odeklarerat arbete.

Odeklarerat arbete medför inte bara en snedvridning av konkurrensen, men får också konsekvenser på den lagliga arbetsmarknaden samt på de ärliga företagens och arbetstagarnas situation. Representanter för företag och arbetstagare försöker få till en lösning genom att å ena sidan upprätta uppföranderegler, och å andra sidan åberopa strängare sanktioner.

ILO-konventionerna utgör referensramen för de gemensamma avtalen. Ur sanktionssynpunkt tänker sig kommittén en uteslutning av de företag som inte respekterar de sociala förpliktelserna när det gäller anbud i samband med offentlig upphandling och åtgärder som avser det sociala ansvaret (i alla produktionsled).

Kommittén är dock mån om att varna kommissionen för en eventuell administrativ envishet som skulle vara skadlig. Härvidlag konstaterar man alltför ofta att omfattande resurser uppbådas till att kontrollera företag med deklarerad verksamhet medan den odeklarerade verksamheten inte undersöks ordentligt.

3.2.2. Förorda system där rätt till förmåner från det sociala trygghetssystemet är kopplat till att avgifter verkligen betalas

Kommittén kan anse att kopplingen mellan avgifter och förmåner, även om den är partiell, är väsentlig.

Men kan man återvända till ett system av denna typ i de länder där en allmän socialförsäkring har införts?

Kommittén noterar för övrigt att odeklarerat arbete kan avse personer som i vissa fall redan täcks av socialförsäkringssystemet: dubbelarbetande, bidragstagare, arbetslösa som uppbär ersättning.

Slutligen bör man bättre analysera problemet med overksamma personer som ekonomiskt sett är uteslutna ur samhället.

3.2.3. Medvetandehöjande kampanjer

Kommittén skulle kunna stödja detta förslag, även på det politiska planet, genom de "levande krafter" som är representerade inom denna. Kommissionen borde fastställa en specifik roll för arbetsmarknadens parter och för andra ekonomiska aktörer när det gäller främjandet av samordnade kampanjer och likaså sponsra eller bidra till finansieringen av sådana kampanjer. Kommissionen borde även introducera begreppet medvetandehöjning och förebyggande av odeklarerat arbete i form av en "standardiseringsprocedur" (benchmarking) när det gäller "riktlinjer" för sysselsättning. Varför behandlas inte denna punkt i kommissionens nyligen utarbetade meddelande ()?

Bryssel den 27 januari 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

() EGT C 284, 14.9.1998.

() EGT C 126, 23.5.1989; EGT C 159, 17.6.1991; EGT C 49, 24.2.1992; EGT C 133, 31.5.1995; EGT C 157, 25.5.1998.

() EGT C 73, 9.3.1998, punkt 2.2.5.1.

() Vitboken om tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning: utmaningar och lösningar för det 21:a århundradet, KOM(93) 700 slutlig, punkt 8.8, stycke d, 4:e strecksatsen.

() KOM(1998) 219 slutlig, punkt 2.2, andra strecksatsen.

() Redan föreslaget av kommissionsledamoten Mario Monti.

() EGT C 73, 9.3.1998, s. 85, punkt 2.2.2.

() Vitboken, punkterna 9.4 och 9.5.

() EGT C 66, 3.3.1997, s. 58, punkt 5.

() EGT C 296, 29.9.1997, s. 37, punkt 2.2.3, 4:e strecksatsen.

() EGT C 73, 9.3.1998, s. 85, punkt 2.2.5.

() Ordförandeskapets slutsatser, SN 300/98, punkt 35.

() Meddelande från kommissionen "Riktlinjer omsätts i praktisk handling: De nationella handlingsplanerna för sysselsättning".