A4-0016/97

Resolution om meddelandet från kommissionen om den sociala trygghetens framtid - en ram för en europeisk debatt och rapporten från kommissionen om social trygghet i Europa 1995 (KOM(95)0466 - C4-0524/95 och KOM(95)0457 - C4-0518/95)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 2, 3, 117 och 118 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

- med beaktande av avtalet om socialpolitik som ingicks mellan medlemsstaterna och Europeiska gemenskapen, med undantag av Förenade kungariket, särskilt dess artikel 1 och 2,

- med beaktande av kommissionens meddelande om den sociala trygghetens framtid - en ram för en europeisk debatt (KOM(95)0466 - C4-0524/95) och kommissionens rapport om den sociala tryggheten i Europa 1995 (KOM(95)0457 - C4-0518/95),

- med beaktande av resolutionsförslaget från Ferri om socialförsäkringssystem i gemenskapen (B4-0458/94),

- med beaktande av rådets rekommendation 92/441/EEG av den 24 juni 1992 om gemensamma kriterier för tillräckliga resurser och tillräckliga sociala förmåner i sociala trygghetssystemet och rådets rekommendation 92/442/EEG av den 27 juli 1992 om tillnärmning av målsättningar och åtgärder avseende social trygghet ((EGT L 245, 26.8.1992, s. 46 och s. 49.)),

- med beaktande av sina resolutioner av den 13 juli 1995 om en sammanhängande sysselsättningsstrategi för Europeiska unionen ((EGT C 249, 25.9.1995, s. 143.)), av den 29 november 1995 om årsrapporten om sysselsättningen i Europa 1995 ((EGT C 339, 18.12.1995, s. 28.)) och av den 16 januari 1996 om det sociala handlingsprogrammet på medellång sikt 1995-1997 ((EGT C 32, 5.2.1996, s. 24.)),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor och yttrandena från budgetutskottet och utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik (A4-0016/97), och med beaktande av följande:

A. Den europeiska modellen för social trygghet, som grundar sig på solidaritet, är av avgörande betydelse för att det sociala lugnet skall kunna bevaras. Systemen behöver reformeras, men reformen får inte underminera de grundläggande principer de vilar på, framför allt inte principen om social solidaritet.

B. De sociala trygghetssystemen uppfattas alltför ofta som en börda för de europeiska ekonomierna istället för ovärderliga tillgångar och viktiga hörnstenar i den europeiska sociala modellen.

C. De sociala trygghetssystemen bidrar till att upprätta ett socialt samförstånd, vilket är en viktig förutsättning för en hållbar ekonomisk utveckling.

D. De sociala trygghetssystemen stödjer principen om ett socialt medborgarskap, som garanterar att såväl avlönad arbetskraft och yrkesverksamma med egen verksamhet erkänns och integreras och bidrar till att bekämpa social utslagning, vilket är den negativen motsatsen till denna princip.

E. De sociala trygghetssystemen på europeisk nivå är summan av alla kollektiva system för överföring av förmåner, som syftar till solidarisk försäkring mot sociala risker.

F. Det viktigaste vid reformen av de sociala trygghetssystemen måste vara att göra dem så sysselsättningsfrämjande som möjligt, inte minst med tanke på att den höga arbetslösheten är den huvudsakliga orsaken till att de sociala trygghetssystemen befinner sig i ett så svårt ekonomiskt läge.

G. Artikel 117 i EG-fördraget föreskriver en harmonisering av arbetstagarnas arbetsvillkor och levnadsstandard «samtidigt som förbättringarna bibehålls».

H. Den europeiska modellen för social trygghet utgör en del av en lång rad politiska strategier som bör granskas mot bakgrund av de nya förhållandena på den internationella ekonomiska och politiska scenen, i synnerhet de frestelser som internationaliseringen av världsmarknaden för med sig samt kravet på hög konkurrenskraft.

I. Den befintliga krisen vad gäller systemen för social trygghet beror i hög grad på bristande ekonomiska resurser och på strukturella problem inom systemen för social trygghet i medlemsstaterna.

J. De problem som de sociala trygghetssystemen ställs inför är utmaningar som berör både medlemsstaterna och Europeiska unionen, och de bör därför lösas gemensamt av medlemsstaterna och gemenskapen i syfte att undvika problem för arbetstagare som vill utnyttja sin rätt till fri rörlighet inom den inre marknaden. Europeiska unionen besitter redan betydande befogenheter inom detta område, eftersom den ansvarar för säkerställandet av fri rörlighet och fritt tillhandahållande av tjänster.

1. Parlamentet välkomnar kommissionens meddelande och uppfattar det som ett konstruktivt bidrag till debatten om reformen av de europeiska sociala trygghetssystemen, och eftersom dessa system behöver analyseras grundligt, stödjer parlamentet helhjärtat kommissionens förslag om att debatten bör hållas på en europeisk nivå,

2. anser att termen «social trygghet» skall omfatta inte bara lagstadgade kollektiva försäkringar, som inte är statligt finansierade, utan också statliga trygghetsförsäkringar och system som grundar sig på kollektivavtal eller privata inbetalningar.

3. anser dock att Europeiska unionen bör spela en mer aktiv roll inom området social trygghet genom att ta hänsyn till skillnaderna i de olika sociala trygghetssystemen i de enskilda medlemsstaterna och även vidta åtgärder inom detta område i samarbete med medlemsstaterna och icke-statliga organisationer och välgörenhetsorganisationer i medlemsstaterna, till exempel i form av en undersökningskommitté, en tillfällig kommitté eller en styrkommitté; anser att rådets ovannämnda rekommendationer från 1992 om konvergens av målen beträffande den sociala tryggheten och om gemensamma kriterier i fråga om lämpliga intäkter till och förmåner inom de sociala trygghetssystemen bör införlivas med medlemsstaternas politik och utvecklas ytterligare genom gemenskapsinstrument,

4. anser därför, med respekt för medlemsstaternas företrädesrätt i fråga om organisation och fördelning av sociala bidrag, ersättningar och understöd, att Europeiska unionen bör sträva efter att säkerställa att medlemsstaterna respekterar åtagandet att nå upp till «en hög nivå i fråga om ... socialt skydd» i enlighet med artikel 2 i fördraget, bistå vid den gradvisa harmoniseringen av medlemsstaternas sociala trygghetssystem genom att utarbeta ett antal minimikonvergenskriterier, inte minst i syfte att förhindra skadlig konkurrens inom den gemensamma marknaden till följd av försämringar inom det sociala skyddet, medverka till att samförstånd uppnås vid reformen av de sociala trygghetssystemen så att dessa system blir bättre anpassade till dagens ekonomiska och sociala verklighet samt förbättra samordningen mellan de nationella sociala trygghetssystemen i syfte att undanröja nuvarande hinder för den fria rörligheten,

5. anser därför att Europeiska unionens roll beträffande det sociala skyddet består i en inbördes anpassning av grundvalarna för ersättning,

6. anser att unionen bör få lämpliga instrument för att kunna utföra ovanstående uppgifter och betonar att det är nödvändigt att utan dröjsmål införliva det sociala protokollet i fördraget i samband med regeringskonferensen och att tillämpa förfarandet för röstning med kvalificerad majoritet i frågor som rör detta protokoll,

7. anser att det är nödvändigt att ge EMU en dimension och att kontrollera de negativa följder som drabbar den sociala tryggheten på grund av de åtstramningsåtgärder som framtvingas av konvergenskriterierna och de åtstramningar som görs beträffande finansieringen av det sociala trygghetssystemet, för att i framtiden kunna garantera den europeiska modellen för social trygghet,

8. är övertygat om att de sociala trygghetssystemen måste skräddarsys och utvidgas i enlighet med de nya behoven på arbetsmarknaden, eftersom de personer som berörs av dem eljest inte kommer att vara beredda att byta ut den trygghet som förmånerna i samband med arbetsförhållanden enligt traditionella normer för med sig mot osäkerheten och det mindre omfattande skyddet som ett «atypiskt» arbete innebär; påpekar att atypisk sysselsättning med tillhörande brist på social trygghet för närvarande framför allt berör kvinnor och väntar sig att utfärdandet av ett direktiv om atypiska arbetsförhållanden, något som man redan fått vänta alltför länge på, skall föra med sig nödvändig social trygghet och ändamålsenlig flexibilitet på arbetsmarknaden; uppmanar kommissionen att framlägga förslag om hur arbetstagarnas sociala trygghet och sociala skydd kan säkerställas i samband med «atypiska» anställningsavtal,

9. anser att vissa delar av den sociala tryggheten kan göras mer sysselsättningsfrämjande, om de genomförs tillsammans med en aktiv arbetsmarknadspolitik där transfereringarna inte endast betraktas som en möjlig inkomstkälla för mottagaren utan också som en social investering för att främja individens kapacitet att skaffa sig arbete och utbildning; vidare genom att bättre samordna de organ som sysslar med understöd, arbetsförmedling och fortbildning; göra det mer attraktivt för arbetsgivare att medverka till fortbildning, omskolning och praktik; samt genom att ta bort den skam som arbetslöshet innebär genom att göra dessa möjligheter tillgängliga även för dem som redan har ett arbete (tjänstledighet för studier, studiemedel vid omskolning, prova på nytt arbete),

10. påminner om att det är viktigt med incitament till fortbildning och livslångt lärande under den tid bidrag erhålles istället för endast arbetslöshetsunderstöd utan fortbildning,

11. glädjer sig över tendensen till minskning av arbetsgivar- och egenavgifterna, särskilt vad gäller lågavlönad arbetskraft, men anser att medlemsstaterna på allvar måste undersöka hur de kan diversifiera finansieringsmöjligheterna för att säkert kunna finansiera den sociala tryggheten, inte minst genom att flytta skattebördorna från faktorn arbete till andra faktorer såsom miljöskadlig förbrukning av energi; detta kan ske exempelvis genom en koldioxidskatt; en annan möjlighet vore en mervärdesskatt på realkapitalintensiv produktion; erinrar om vitboken «Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning» som innehåller förslag om utveckling av en europeisk ram för detta ändamål,

12. påpekar att en ökande sysselsättningsnivå i väsentlig grad skulle bidra till att finansiellt stabilisera de sociala trygghetssystemen,

13. anser att om medlemsstaterna uppmuntrar medborgarna till att själva vidta ytterligare åtgärder för att försäkra sig mot sociala risker bör man samtidigt undersöka följderna av detta för nivån på det sociala skyddet; detta får inte leda till att det skapas olika nivåer i det sociala skyddet och att det rådande solidariska systemet försvagas; anser vidare att solidaritet även i fortsättningen ska vara grundval för det sociala trygghetssystemet samt att det allmänna systemet måste bevaras och - när så nödvändigt - även förbättras; anser vidare i detta sammanhang att det är en central angelägenhet att bibehålla - och när så är nödvändigt - utöka det allmänna pensionssystemet och att utformningen av system för tilläggspensioner inte får användas som motiv för nedskärning i och en urholkning av det allmänna pensionssystemet; varnar också för privatisering av socialförsäkringssystemet, särskilt vad gäller hälso- och sjukvård; ser fram emot att åtgärder vidtas på europeisk och nationell nivå för att öka unga människors medvetenhet om värdet av att ha system som grundar sig på solidaritet, särskilt social trygghet för de äldre,

14. anser att en minskad arbetslöshet och en ökad sysselsättning kommer att innebära större intäkter för de sociala trygghetssystemen och lätta de nuvarande ekonomiska bördorna för de statliga pensionssystem som med intäkter idag finansierar pesioner för dagens pensionärer och uppmärksammar att det finns en tendens i medlemsstaterna att uppmuntra till ytterligare åtgärder, som grundar sig på att kapital avsätts i förväg; denna utveckling kan stödjas, men inte om detta system används som förevändning för nedskärningar och försämringar av de statliga pensionssystemen eller för att ersätta det nuvarande systemet med ett system som grundar sig på ett förfarande med kapitaltäckning, eftersom detta skulle innebära en dubbel belastning för den förvärvsarbetande befolkningen, då denna ju skulle bli tvungen att betala både sina egna pensioner och för att uppfylla generationsfördraget; begär att de sociala trygghetssystemen skall ta hänsyn till nya former av sociala risker som uppstår till följd av den demografiska utvecklingen, särskilt den långsiktiga vården av äldre personer; påpekar att samhället måste erkänna möjligheten av att utnyttja äldre personers kunskaper och färdigheter och säkerställa nödvändiga förutsättningar för detta,

15. påpekar att förändringar i familjestrukturen och befolkningens ökande ålder är två nästan lika viktiga tendenser och upprepar ännu en gång sin åsikt att det sociala skyddet behöver ändras till två oberoende system för män och kvinnor om tillräcklig hänsyn skall kunna tas till denna utveckling, men att också skyddet av familjen skall beaktas,

16. erkänner att fri rörlighet för personer är en av de grundläggande ekonomiska och sociala målsättningarna för Europeiska unionen; tror att de europeiska medborgarna verkligen vill kunna utöva sin rätt till fri rörlighet, men att denna önskan inte kan uppfyllas, inte minst på grund av hinder till följd av otillräcklig samordning och konvergens av de nationella sociala trygghetssystemen, vilket kan bidra till att vissa områden av arbetsmarknaden skyddas från europeisk konkurrens, till exempel de offentliganställdas rättsliga ställning; anmodar kommissionen att utarbeta en handlingsplan med åtgärder som behöver vidtas inom området socialt skydd för att underlätta fri rörlighet som även omfattar arbetstagare från tredje land med uppehållstillstånd,

17. anser att det, för att balans mellan tillgång och efterfrågan på arbetsmarknaden skall uppnås behövs en längre tidsfrist än 3 månader under vilken arbetslösa kan söka arbete i andra medlemsstater samtidigt som de erhåller arbetslöshetsunderstöd från den egna medlemsstaten,

18. anser att utbetalandet av arbetslöshetsunderstöd till arbetslösa som söker arbete i en annan medlemsstat bör vara förknippat med att de arbetslösa får så mycket hjälp som möjligt att skaffa sig nödvändig information,

19. konstaterar att gränsarbetare diskrimineras på grund av dålig samordning mellan grannländers nationella skatte- och bidragssystem och anmodar kommissionen att utnyttja alla tillgängliga medel för att komma till rätta med alla former av diskriminering i detta avseende; påminner kommissionen om dess avsikt att offentliggöra en undersökning om tillämpningen av sin rekommendation 94/79/EG av den 21 december 1993 om beskattning av vissa inköp i en medlemsstat av personer bosatta i annan medlemsstat ((EGT nr L 39, 10.2.1994, s. 22.)); anser att de ändringar som kommissionen föreslagit måste anpassas till gränsarbetarnas problem till följd av den skattemässiga behandlingen av vissa sociala bidrag; begär att varje ändring av mekanismerna för finansiering av de sociala trygghetssystemen på förhand måste undersökas med hänsyn till deras möjliga effekter på migrerande arbetstagares och i synnerhet gränsarbetares rättigheter,

20. är oroat över att ett stort antal människor inom Europeiska unionen fortfarande drabbas av social utslagning och att detta drabbar vissa grupper mycket hårt, till exempel barn under 16 år, och uppmanar därför kommissionen att lägga fram förslag om hur varje medborgare kan garanteras en acceptabel levnadsstandard,

21. anser att kommissionen måste spela en ledande roll inom Världshandelsorganisationen, i syfte att garantera att stödåtgärderna för den europeiska modellen för social trygghet verkligen blir effektiva i en globaliserad ekonomi, och där verka för att klausulen om mest gynnad nation skall genomföras och att miljöklausuler och sociala klausuler enligt ILO:s modell skall ingå i multilaterala avtal,

22. understödjer tanken på att förklaring 23 i EG-fördraget skall tas med i fördraget i samband med regeringskonferensen,

23. uppmanar kommissionen att så fort som möjligt undersöka den demografiska utvecklingen och dess inverkan på det sociala trygghetssystemet i syfte att förebygga de sociala och ekonomiska konsekvenserna av det faktum att andelen äldre blir allt större i Europeiska unionen,

24. anser att det omedelbart behövs en undersökning om hur produktionen kommer att utvecklas under de kommande åren, hur sysselsättningen och arbetstiden kommer att utvecklas och hur fritiden, som förr eller senare kommer att öka, skall kunna omvandlas till en ekonomisk tillgång,

25. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, Ekonomiska och sociala kommittén och de europeiska arbetsmarknadsparterna.