EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 16.04.1997 
KOM(97) 149 slutlig 
MEDDELANDE FRAN KOMMISSIONEN 
EU:s VERKSAMHETER INOM FORSKNING OCH 
1 iyvniJ&J&t UI ViSCJ&JUUNv*: 
KOMMISSIONENS SVAR PA 
REKOMMENDATIONERNA FRÅN DE 
t/IJJEJK\/lii>fJJfci U.A1 JiKfNA U1 V AKl/lvKlXNvrAK 
AV TOP drisiAcnr nt?AJi ABinxrc ingorc AiMnpwriro AV Viii oHsViAaliL, rliiVl AKJBjINa VliKJv!»AlVlrlC/ltt,K 
INOM DE OMRÅDEN SOM OMFATTAS 
AV 
DE SÄRSKILDA PROGRAMMEN OCH GFC-INSTITUTEN 
UNDER DET FJÄRDE RAMPROGRAMMET 
OCH 
EURATOMS RAMPROGRAM 

INLEDNING 
Kommissionen tackar för rapporterna från femårsutvärderingarna som utförts av oberoende expertpaneler 
på hög nivå och sätter stort värde på panelernas ansträngningar för att komma fram till väl avvägda 
slutsatser och värdefulla rekommendationer. 
I rådets beslut beträffande varje enskilt delprogram föreskrivs att kommissionen skall låta "oberoende 
kvalificerade experter genomföra en extern utvärdering av de verksamheter som genomförts på de 
områden som omfattas av detta program och förvaltningen av dessa under de fem år som föregår 
utvärderingen". För detta ändamål har en ny, förenklad utvärderingsmetod tillämpats som uppfyller de 
rättsliga kraven, beaktar rådgivning från CREST och följer rekommendationerna från kommissionens 
initiativ (SEM2000) till konkreta åtgärder för att genomföra bästa tillgängliga utvärderingsmetoder i alla 
kommissionens enheter . 
Under den andra hälften av 1996 har 18 expertpaneler utvärderat FoTU-verksamheter som understötts av 
EU under de olika delprogrammen under de fem föregående åren. Dessutom inrättades sju oberoende 
inspektionsgrupper för att utvärdera verksamheten vid det gemensamma forskningscentret, GFC (dvs. 
GFC:s deltagande i delprogrammen och dess egna forskningsprogram), och en annan expertgrupp på hög 
nivå för att avge en övergripande utvärdering och syntes av inspektionsgruppernas rapporter. Ytterligare en 
grupp gavs i uppdrag att göra en utvärdering av gemenskapens alla FoTU-verksamheter under de fem senaste 
åren (EG:s och Euratoms ramprogram). Sammanlagt har omkring 170 oberoende kvalificerade experter varit 
engagerade i utvärderingsarbetet, som inkluderar de slutliga utvärderingarna av programmen under det tredje 
ramprogrammet, och producerat 18 rapporter om delprogrammen, sju rapporter om GFC-instituten och en 
övergripande rapport om GFC, samt en samlad rapport om ramprogrammet. 
I detta meddelande presenteras kommissionens svar på de viktigaste rekommendationer som ges i 
rapporterna om delprogrammen. Dessa rekommendationer ingår i de sammanfattningar som återges i detta 
dokument för fullständighetens skull. De uppfattningar som kommer till uttryck i sammanfattningarna 
härrör från de externa expertpanelerna och lämnas på deras eget ansvar. (Varje delprogram presenteras i 
ett séparai avsnitt som beslår av tre delar: 1. Sammanfattning, II. Kommissionens svar och 111. 
Utvärderingspanel. Avsnittet om GFC består av en övergripande utvärdering och en sammanfattning', 
samt en förteckning över de experter som utfört utvärderingarna av de sju instituten.) 
Kommissionen uppmärksammar särskilt expertpanelens kommentarer om FoTU-programmens förfaranden 
och kommer att föreslå åtgärder vid behov. 
De fullständiga expertrapporterna om de olika delprogrammen kommer att offentliggöras separat. 
Resultaten av utvärderingarna av GFC respektive ramprogrammen kommer att meddelas separat. 
En övergripande utvärdering av ramprogrammet samt kommissionens svar kommer även att meddelas 
separat. 
' Rådets heslut: 04/XOI/l-G ;iv den _M novemher 1994, 94/572/HG :iv ilen 27 juli 1994, 94/X()2/liG ;iv den H novemher 1994, «M/.S7l/li(î ;iv den 
27 |iili I9«M. «)4/SOWIi(l av den 2\ novemher 1994. 9l/9||/H(i ;iv den 15 deeemher 1994. 94/X04/I-G ;iv den 23 novemher 1994. 94/»>l2/l;.(i av 
den 15 december I99.|. 94/913/HG ;iv den 11 deeemher 1994. 94/XO.S/KG ;iv ilen 23 novemher 1994. «M/XOo/lvC ;iv den 23 novemher 1994. 
94/914/1'G :\\ den IS december 1994, 94/91 S/I-G av den 15 december 1994. 94/X07/I-G av den 2S novemher ll)l)4. 94/917/l-Xi av den IS 
december l')'M. 94/9|<i/HG av den I.S deeemher 1994. 94/920/litira(om av den IS decemhei 1994. 94/799/1 imatom av den X deeemher ll)')4. och, 
ràdels heslnl som jienonilorls av del jîeinensamiiu loiskiiinuscenlrel: «M/^IX/liCî av den I.S deeemher 1W4. •M/WVluinilom av den 15 deeemher 
1W4. 
* KOM(%)()220 slutlig. 22 maj 1WA. 
('REST^ rådgivning ull rådet och kommissionen om tortaranden tor övervakning och utvärdering av gemenskapens forskningsprogram. 
4 
Meddelande från kommissionens ledamöter, Liikanen och Gradin, enligt överenskommelse med ordföranden. SEK(96)()659/5, 29 april 1996. 
Vad helrålfar GFC kräver de relevanta artiklarna i besluten inte alt kommissionen ger svar pä expertrapporterna. 
3 

INNEHALL 
sida 
1. Telematiktillämpningar 7 
2. Kommunikationstenik och kommunikationstjänster 19 
3. Informationsteknik 27 
4. Industri- och materialteknik 43 
5. Standardisering, mätning och provning 55 
6. Miljö och klimat 61 
7. Havsforskning och havsteknik 73 
8. Bioteknik 81 
9. Biomedicin och hälsa 91 
10. Jordbruk och fiske, inklusive jordbruksindustri 101 
11. Icke-nukleär energi 109 
12. Transport 117 
13. Målinriktad socioekonomisk forskning 123 
14. Samarbete med tredje land 133 
15. Spridning och optimering av resultat (Innovation) 145 
16. Främjande av utbildning och fri rörlighet för forskare 153 
17. Kärnkraftsäkerhet 159 
IX. Kontrollerad lermisk kärnmsion 167 
19. Gemensamma Ibrskningscenlrel (GFC) 175 
Bilagor: Referensramar för lemärsutvärderingen 189 
• Bilaga 1: Delprogram 
• Bihma 2: GFC-institut 

FEMARSUTVARDERING 1996 
TELEMATIKTILLAMPNINGAR 

I. SAMMANFATTNING 
Slutsatser 
1. IKT-programmets struktur. Ett enda program för informations- och kommunikationsteknologi 
rekommenderas, där en stor programdel skall gälla tillämpningar. Programmet skulle bygga på 
programmet Telematiktillämpningar och innefatta de bästa inslagen i det programmet, framförallt 
användarnas stora delaktighet i utveckling och utvärdering av verkliga system. 
2. Vision och strategi. Det krävs ökad framsynthet och strategisk planering i programmet så att de 
begränsade resurserna används på de områden där de ger störst effekt. Förbindelserna med 
kommissionens politiska programavdelning måste öka. 
3. Struktur i tillämpningssektorn. Det har skett en avsevärd utveckling på området multimediatelematik 
och nätverk sedan Telematikprogrammet antogs i juni 1991 och dessa sektorer fortsätter att utvecklas 
mycket snabbt. Övergången från det fjärde till det femte ramprogrammet ger en möjlighet att på nytt 
överväga den sektorsvisa indelningen av tillämpningarna mot bakgrund av denna teknologiska, 
marknadsmässiga och sociopolitiska utveckling. Telematiktillämpningarna bör koncentreras pä de 
nya sektorerna för telematikanvändning som utvecklas och på de områden där det finns ett 
särskilt starkt ekonomiskt och socialt behov, exempelvis där nyutveckling sker och sektorer för 
informationsförsörjning i "informationssamhället". 
4. Innehåll i tillämpningssektorn. Förutom ansökningsomgången om tillämpningsprojekt 
organiserade sektorsvis bör en särskild ansökningsomgång gälla integrerade system med 
gemensam användning av två eller flera olika tillämpningar och därigenom bryta ner den 
sektorsvisa indelningen. För att öka programmets effekt bör en mycket viktig del av arbetet inom 
alla sektorer av tillämpningsprogrammet gälla att bygga upp den fysiska och intellektuella 
infrastrukturen, innefattande definition av standarder, och att skapa plattformar som kan 
utnyttjas för att kopiera enskilda tillämpningar. Dessa aktiviteter bör prioriteras i hela 
programmet. 
5. Administration, m.iii. Byråkratin i detta och andra ramprogram har stadigt ökat upp till en punkt dä 
nyckelföretag och offentliga användargrupper vägrar att delta och då det är oansvarigt att uppmuntra ett 
deltagande av den potentiellt växande marknaden, små företag, och de nya deltagare som vi allra helst 
önskar skall delta i programmet. Åtgärder måste vidtas för att sprida arbetsuppgifter och minska 
gagnlös pappersexercis. Deltagarna i programmet hindras i sitt projektarbete på grund av att de 
oupphörligen måste stå till förfogande. Exempelvis anser deltagarna att åtgärder och projekt både på 
program- och sektorsnivå, som är avsedda att främja programmet och projekten som helhet, har ökat 
avsevärt i det fjärde ramprogrammet, vilket tar tid i anspråk f rån och skapar mer arbete för 
projektgrupperna och uppvägs troligtvis inte av några fördelar. Dessa övergripande projekt bör 
rensas bort och generellt införas endast på begäran av deltagarna i tillämpningsprojekten. 
Inledning 
1. Rapport frän panelen för femärsutvärdcring av programmet Telematiktillämpningar 
Panelen för utvärdering av Telematikprogrammet bildades i början av 1996 för att granska de genomförda 
FoTlI-aktiviteterna pä "telematikomrädet" (dvs. datorstödda tillämpningar eller kommunikationsteknologi) 
under perioden mellan 1991 och början av 1996. Således sammanfattas i panelens femårsrapport den 
slutliga utvärderingen av Telematikprogrammet under tredje ramprogrammet och utvärderingen efter halva 
tiden under det fjärde ramprogrammet. På grund av komplexiteten och omfattningen av 
Telematiktillämpningsprogrammen bestod utvärderingspanelen av 13 medlemmar. Panelen intervjuade 
medarbetare på hög nivå och övrig personal som arbetade med genomförandet av programmet samt olika 
enskilda projektdeltagare. Panelens medlemmar undersökte gruppvis verksamheten inom de enskilda 
sektorerna. Frågeformulär sändes ut till alla större deltagare i projekt under det tredje ramprogrammet 
(1860) och till samordnarna för de projekt i det fjärde ramprogrammet som hade godkänts vid den 
tidpunkten (370). 
2. Programmet Telematiktillämpningar: Bakgrund 
Programmet Telematiktillämpningar föregicks av tre försöksprogram och antogs 1989 som en del av det 
andra ramprogrammet. Programmet antogs som en del av det tredje ramprogrammet och omfattade sju 
sektorer med en budget som uppgick till 430 miljoner ecu. Ytterligare fyra sektorer inrättades under det 
fjärde ramprogrammet med en total programbudget på 912 miljoner ecu. Under det tredje ramprogrammet 
finansierades 312 projekt och under det fjärde ramprogrammet har hitintills 422 projekt finansierats. 
3. Utformning av slutrapporten 
Panelens slutrapport består av slutsatser, enligt ovan i denna förkortade version, en inledning, en 
sammanfattning i form av en diskussion om panelens resultat, ett avsnitt i vilket panelens viktigaste 
slutsatser och rekommendationer presenteras och förklaras samt slutsatser och rekommendationer avseende 
vart och ett av programmets tolv sektorer tillsammans med fullständiga rapporter om varje sektor i 
bilagorna. Övriga bilagor innehåller analyser av frågeformulären, finansiell statistik samt projektstatislik. 
Denna förkortade rapport baseras på diskussionsavsnittet i den fullständiga rapporten och läsaren 
uppmanas absolut att läsa den fullständiga rapporten för att kunna värdera slutsatserna och de 
rekommendationer som grundas på dessa, vilka av utrymmesskäl inte kan presenteras i denna förkortade 
version. 
Diskussion om de viktigaste resultaten 
1. Resultat 
Det centrala inslaget i Telematiktillämpningsprogrammet är tillämpningarna, användning av informations-
och kommunikationsteknologi för att lösa problem hos specifika kategorier av användare, tillämpning av 
system som utnyttjar ny teknik med datanät och multimedia för att lösa problem. Det har skett ett 
betydande ökning mellan det tredje och fjärde ramprogrammet, när det gäller omfattningen och karaktären 
av användaiengagemanget i programmet. Verkliga slutanvändare kan bedöma systemets konstruktion och 
användargränssnitt och mellanliggande användare eller kundgrupper kan kontrollera eller åtminstone 
påverka den vidare spridningen av resultaten av FoTU-arbetel. Panelen fann att de flesta projekten i 
programmet är starkt inriktade på att lösa uppfattade problem. Särskilt i det fjärde ramprogrammet är 
användarna starkt involverade för att upprätta arbetsprogram, utvärdera tillämpningar och att leda 
godkända projekt. Detta är glädjande. De så kallade "Tio budorden" i programmet har visat sig vara en 
utmärkt metod för att uppmuntra till önskvärda tendenser inom hela programmet, särskilt när det gäller att 
få användarna att deltaga. Det är för tidigt att säga att detta ökar sannolikheten för att ett projekt skall bli 
framgångsrikt. Det är dock en rimlig förhoppning att ett verkligt deltagande av användare i programmet 
ökar spridningen av telematiktillämpningar. 
Ft t viktigt resultat i tidigare generationer av kommissionens program, exempelvis Esprit och Race, är att 
akademiker och anställda inom industriforskning i Europa har lärt sig att samarbeta till följd av sina 
kontakter under arbetet med programmet. Nu blir programmet Telematiktillämpningar banbrytande genom 
att fora tillsammans Europas användare. Detta kan bli programmets viktigaste resultat. Större 
sammanhållning mellan användarna, Europas lKT-kunder, kommer att skapa marknader som reagerar 
snabbare och ger bättre information, vilket blir till nytta för alla berörda. 
2. Den förändrade miljön 
Telematiktillänipningsprograminet har pågått under cirka fem är. Under de senaste åren har förhållandena 
lör telematiktillämpningar förändrats dramatiskt genom att användningen av Internet har ökat starkt och 
medvetenheten om de möjliga fördelarna med telematik har fått en bred spridning. Användningen av 
multimedia har blivit en vardaglig företeelse. Priserna för datorer och kostnaderna för bandbredden har 
10 
sjunkit dramatiskt och förutspås fortsätta sjunka. Genombrottet för telematiktillämpningar med multimedia 
kommer dock inte att ske inom en snar framtid. Utmaningen nu är både att öka en effektiv användning av 
sådana system, i synnerhet på de områden där de inte används i dag, och att främja framtagning av 
integrerade tillämpningar. 
3. Tidpunkt för nya överväganden 
Mot bakgrund av de dramatiska förändringarna på marknaden uppvisar programmet 
Telematiktillämpningar en viss avmattning. Samtidigt som utmärkande och fördelaktiga inslag i ett 
program som är inriktat på att skapa verkliga tillämpningar med stort användardeltagande inte skall 
förkastas, måste de begränsade resurserna användas på ett sätt som ger maximal positiv effekt och 
inriktas pä de områden där de mest behövs och ett genombrott snabbast kan förväntas ske. Pä vad 
som nu är en global marknad kan endast kvalitetstänkande leda till framgång och därför måste sådana 
europeiska organ som skapar resultat med högsta kvalitet involveras i projekten. En viss 
omstrukturering och nyordning i programmet kommer att krävas med tillskottet till nuvarande 
huvudinsats, användning av tillämpningsprojekt, nya tillvägagångssätt som syftar till att påskynda 
framtagning och integrering av telematik samt programmets inlemmande av multimedia. 
3.1 Europas möjlighet. Den multimediaindustri som växer fram kommer att skapa några av de största 
affärsmöjligheterna under de kommande två decennierna. Men det finns ingen klar idé om hur denna 
framtidsindustri kommer att utvecklas. Med en sådan osäkerhet kommer de aktörer som visar en 
konsekvent strategi för att utnyttja möjligheterna och möta riskerna att forma industrins strukturella 
utveckling. Eftersom Europa för närvarande ligger långt efter Förenta staterna i fråga om 
marknadsandelar har vi en unik möjlighet att utveckla en stark och framskjuten marknadsposition för dessa 
nya tillämpningar, som kan ge stora framgångar på världsmarknaderna. Tillämpningsprogrammen måste 
omprövas för att ta hänsyn till denna möjlighet. 
3.2 Infrastruktur, standarder och plattformar. Det är viktigt att säkerställa att den nödvändiga 
infrastrukturen finns för att den nuvarande marknadstillväxten skall kunna fortsätta på ett effektivt och 
obundet sätt. Infrastruktur karakteriseras av ett behov av standarder i vidaste mening, resultatmässiga och 
kvalitetsmässiga standarder liksom standarder för specifikationer. En utveckling av öppna standarder 
måste främjas för att förhindra att de facto standarder skapas som är framtagna av en minoritet. 
Åtgärder måste vidtas på programmets alla områden för att främja utvecklingen av nödvändiga 
fysiska och intellektuella infrastrukturer. Det stora deltagandet av användare i programmet skapar en 
unik möjlighet att genomföra detta på ett effektivt sätt, om det i projekten skapas den rätta balansen mellan 
standarder, infrastruktur och pilottillämpningar. Det finns en tydlig trend bort från kundanpassade system 
mot en användning av generella plattformar för olika typer av tillämpningar. Man måste skapa 
möjligheter i programmet att uppmuntra utveckling och tillämpning av sådana plattformar. Behovet 
av att stimulera till insatser inom standardisering, infrastruktur och framtagning av plattformar som 
gör det möjligt att mångdubbla de enskilda projektens effekt är så stort att man bör överväga att 
införa krav om att varje projekttillämpning skall innehålla några av dessa element. 
3.3 Nya system för slutanvändare. Företag runt hela världen arbetar med nya. enkla anordningar som 
skall göra del enkelt att använda inultimediasystem. Med ett sådant "inlörmationshjälpmedel" kominer det 
att bli möjligt att föra "den breda massan" in i informationsåldern. Nya typer av informationssystem 
kominer att öppna vägen för nya tjänster och fritidsaktiviteter. Ett framgångsrikt informationssystem 
kommer att utvecklas i många former, men vilken form den än får kommer programvaran att vara 
nyckelkomponenten. Man måste finna möjligheter att främja utvecklingen och användningen av 
sådana system i det nya programmet. 
3.4 Inriktning och integrering av tillämpningar. Programmet har visat sig ha en flexibilitet att testa och 
seilan införa nya sektorer för nya användargrupper. Detta har medfört att programmet utvidgats till for 
närvarande 12 sektorer. Det ökade antalet sektorer har medfört en snabb ökning av rådgivande utskott, 
arbetsplaneringsgrupper och ansökningsomgångar. Även om det är lämpligt att fortsätta organisera en 
stor del av tillämpningarna i programmet sektorsvis för egna användargrupper, har tiden kommit 
11 
att inrikta de begränsade resurserna på: 1) tillämpningar inom sektorer där den nuvarande låga 
utvecklingsnivån måste stödjas och i de fä övriga sektorer där det är särskilt fördelaktigt i 
ekonomiskt eller socialt hänseende. 2) integrering av tillämpningar som skapats för inånga 
användargrupper till gemensamma system med många användningsområden för inånga olika 
användarkategorier. Detta kommer troligtvis att kräva särskilda ansökningsomgångar, såsom den som 
planeras för "Integrerade tillämpningar", annonserad i december 1996. Men framförallt: 3) utveckling 
av standarder, infrastrukturer och plattformar för att främja ökad användning genom framtagning 
av gemensamma metoder. 
3.5 Vision and strategi. På alla programmets områden är det nödvändigt att hela tiden anpassa 
visioner och strategier för att ta hänsyn till den snabbt föränderliga världen, sä att de begränsade 
resurserna kan användas pä de områden och de sätt där de gör mest nytta. Delta kommer att kräva 
ett nära samarbete med kommissionens politiska instanser. 
4. IKT-programmet som helhet 
4.1 Ett enda program för informations- och kommunikationsteknik. I åratal har det förekommit vissa 
motsättningar mellan de tre IKT-programmen. Detta har dock inte varit ett stort problem genom att dessa 
lösts genom bra samarbete. I synnerhet tycks samarbetet mellan programmen Telematik och Esprit ha 
förbättrats under senare år, men för att skapa ett enda IKT-program kvarstår: 1) Det är oundvikligt att det 
krävs betydande samverkan mellan den basteknologin och arbetet med systemen eller tillämpningarna och 
att klyftor mellan dessa områden måste undvikas. Betydande grundläggande arbete måste göras inom vissa 
delområden. Det måste finnas ett stort samspel och gränserna kommer att flyttas hela tiden. 2) Det är inte 
bra om ansökande och framförallt nya deltagare skall bli osäkra om vilket program de bör delta i och ännu 
mindre önskvärt är att de skall skapa konkurrens mellan personalen i de olika programgrupperna. För att 
skapa sammanhang, klar målsättning och drivkraft kommer ett sådant program att behöva en dynamisk, 
karismatisk och kunnig chef. 
4.2 En enda ledningsstruktur. En enda ledningsstruktur bör inrättas för det femte ramprogrammet. 
De otaliga kommittéerna av statliga tjänstemän eller representanter spelar en värdefull roll genom att hålla 
berörda delar av de nationella regeringarna väl informerade. Detta är särskilt viktigt på området som rör 
tillämpningar. Genom en ökad samverkan mellan underavdelningarna kan de administrativa förfarandena 
förbättras. Man bör undvika frestelsen att införa gemensamma förfaranden som inte behövs. Vid 
fastställandet av programmets struktur är en bra metod att fastställa den primära användargrupp som 
kommer att skapa tillämpningar för den delen av programmet. Således kan programmets 
underavdelningar vara: 
1) Långsiktig forskning. I huvudsak den gamla kategorin "grundforskning" men innefattande vissa 
ytterligare områden som krävs för tillämpningarna. Detta skulle vara gruppen av kvalificerade 
grundforskare inom IKT på det akademiska och industriella området. Behovet av långsiktig forskning är 
lika starkt som någonsin på grund av minskat stöd inom delar av både den offentliga och privata sektorn i 
Europa. 
2) Möjliggöra arbetsinsatser inom teknologi (eller tillämplig teknologi). Huvudsakligen Esprit- och 
Aets-programmen där användargrupperna huvudsakligen består av industrier inom informations- och 
kommunikationsteknik men utan deras mer användarorienterade arbete där användarna först och främst 
kommer frän andra sektorer än IKT-industrin. Denna underavdelning kan anses gälla komponent- eller 
delsystemarbele. 
3) Utveckling av tillämpningssystem. Denna del täcker användarorienterat arbete för klart definierade 
användargrupper utanför IKT-industrierna, telematikflöden med användarorienterade flöden från andra 
program. Arbetet inom denna underavdelning kan gälla systemintegrering och provning. 
12 
5. Struktur i programmets tillämpningssystem. 
5.1 Behov av understrukturer. Den underliggande strukturen för tillämpningssystemdelen bör bestå 
av naturligt formade användargrupper. Skapandet av tillämpningar för flera sektorer och integrerade 
tillämpningar måste främjas. Det är inte önskvärt att dela upp offentliga och privata tillämpningar under 
förhållanden där offentliga organ kan omvandlas till privata.; skillnaden är inte avsevärt större än den 
mellan vissa grupper av privata användare inom en sektor. 
5.2 Minskat antal sektorer. Alltför många sektorer skapar villrådighet hos en oerfaren projektansökare. 
Det är mindre sannolikt att ett projekt som omfattar flera sektorer väljs av panelerna än en som är passar 
direkt in i en sektors arbetsprogram. Det finns dock skäl att förmoda att ett projekt som täcker mer än ett 
tillämpningsområde kan vara speciellt lämpligt att stödja. Följaktligen finns det många anledningar till att 
minska antalet sektorer. Men i sista hand är det bättre att behålla sektorer där det finns användare med ett 
stort gemensamt intresse än att bryta upp gränserna och skapa en sammanhängande enhet utan några 
särskiljande inslag. Ansökningsomgångar som överbryggar sektorsgränser bör dock främjas. Panelen 
rekommenderar att nuvarande sektorer slås samman, om detta verkar förnuftigt vad gäller att 
närma användargrupperna, men att denna process inte skall drivas alltför långt. Man måste först 
och främst ta hänsyn till hur användarna uppfattar sig själva. Ett snävt arbetsprogram är bästa sättet 
att minska problem med överteckning, under förutsättning att den instans som utarbetar ett arbetsprogram 
känner väl (ill den användargruppens prioriteringar. 1 programmet bör även ingå strategiska 
marknadsundersökningar för att upptäcka nya användargrupper som borde få möjlighet att delta i 
programmet. 
5.3 Samarbete över sektorsgränser. Åtgärder, som särskilda ansökningsomgångar, måste vidtas för att 
stimulera framtagning av tillämpningar för flera sektorer och sammanslagna eller integrerade 
tillämpningar. På detta sätt kan delprogrammet för tillämpningar anses bestå av ett antal sektorer vid en 
tidpunkt eller ansökningsomgång men som en sammanhängande enhet utan gränser vid en annan tidpunkt 
eller ansökningsomgång. Den största delen av tillgängliga resurser måste fortfarande anslås till de 
normala tillämpningsprojekten inom sektorn, men exempelvis 10-20 % borde reserveras för 
projektförslag över sektorsgränser. 
6. Utmaningar 
Utmaningarna för IKT-programmets tillämpningssektor under det femte ramprogrammet består av en 
blandning av de problem som programförvaltarna alltid har stått inför (t.ex. prioriterings- och 
kriteriefrågor, utvärderingsprocess i ett multinationell miljö, projektuppföljning på ett konstruktivt och 
kreativt sätt och ökad utnyttjandegrad och samtidigt ökade insatser för exempelvis standardiseringsarbete) 
och de nya utmaningar som de nu står inför. Några av dessa är följande: 
6.1 Användardeltagande. Att involvera användare är ett utmärkande och framgångsrikt inslag i 
Telematiktillämpningsprogrammet. Användares deltagande i projekt kan dock skapa exempelvis följande 
problem: 
1) Användarna är ofta inte vana att delta i EoTU-projekt och okunniga om vedertagen praxis för 
kvalitetsgranskning. Vissa är mer vana vid politiska metoder än vid vetenskapliga tillvägagångssätt. Detta 
kan ge problem när politisk press tillämpas vid val av lämpliga tillämpningar. 
2) Det finns även en risk for att användarna uppmuntras till att själva arbeta med forskningsarbetet, vilket 
kan leda till ett dåligt projektrepultat. 
3) Om användarna får påverka arbetsprogrammet och projekturvalet alltför mycket, kan de bli mindre 
benägna att använda innovativa nya teknologier och framsynta grepp. 
13 
4) De flesta användarna i pilotprojekt är stora organisationer som eventuellt vill anpassa tillämpningen 
alltför mycket till sina egna specifika behov, vilket ger stor risk att tillämpningen specificeras alltför snävt 
och därför inte lätt kan tillämpas på andra områden. 
Några metoder för att minska dessa problem ges i huvudrapporten. 
6.2 Administrativa bördor 
1) Inom programmet. Det är oundvikligt att program som stöds med allmänna medel omgärdas av 
bestämmelser för att skydda dessa medel. Dessa bestämmelser har dock vuxit under senare år till en punkt 
då programmet knappt kan existera. Många företag inom den privata sektorn önskar inte längre delta. 
Kostnaderna för att utarbeta projektförslag, förseningar vid val av projektförslag och vid kontraktslutande i 
kombination med relativt få antal ansökningar som kan tilldelas resurser gör att man föredrar att avstå från 
eventuella fördelar med ett deltagande. Här måste en bättre spridning av arbetsuppgifter införas. 
2) Inom projektet. Så snart som ett projektförslag har godkänts och ett kontrakt undertecknats så att 
arbetet kan fortsätta ges forskaren allt mer arbetsuppgifter i form av projektrapporter och planeringsarbete, 
m.m. Kommissionens högre tjänstemän påstår att vissa av dessa arbetsuppgifter har minskat i det fjärde 
ramprogrammet, men deltagarna tycks märka en generell ökning, kanske till följd av ökade övergripande 
projekt. Dessa faktorer utgör en allvarlig och distraherande extra arbetsbörda, som nödvändigtvis måste ta 
tid i anspråk från projektmedarbetare på ledningsnivå. Åtgärder måste vidtas för att minska denna 
extra arbetsbörda. 
Små högteknologiska företag eller sökanden som är nya i programmet kommer troligtvis att anse att extra 
arbetsuppgifter och förseningar ej kan accepteras. Små företag har inte råd att binda upp sina små resurser 
av högkval ificerade medarbetare med de extra arbetsuppgifter som krävs av en deltagare i 
ramprogrammets projekt såsom de nu är organiserade. Det är inte godtagbart att uppmuntra ett sådant 
företag att delta. Några förslag för att lösa detta stora problem med en minskad byråkrati i programmet 
lämnas i huvudrapporten. Detta är naturligtvis inte ett problem som endast gäller programmet 
Telematiktillämpningar. 
7. Förbindelser med policy ansvariga generaldirektorat 
Det är högst önskvärt att berörda politiskt ansvariga generaldirektorat aktivt skall intressera sig för och 
vara nära knutna till det arbete som utförs inom ett tillämpningsprogram. Särskilda mekanismer har 
inrättats for vissa sektorer. Dessa åtgärder välkomnas varmt och sådana mekanismer bör införas i alla 
sektorer där det finns politiskt ansvariga generaldirektorat som intresserar sig för verksamheten i f 
råga. 
14 
11. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för denna oberoende utvärdering av FoTU-aktiviteter vad gäller tillämpningar inom 
informations- och kommunikationsteknologi på områden av allmänt intresse. Rekommendationerna 
kommer att beaktas vid fastställandet av riktlinjer för vidare utveckling av teknologier inom ramen för det 
tredje och fjärde ramprogrammet och därtill hörande initiativ för standardiseringsarbete och spridning av 
forskningsresultat. 
Alltsedan FoTU-verksamheten inom telematik inleddes på EU-nivå i det tredje ramprogrammet har en 
betydande utveckling inom informations- och kommunikationsteknologier skett (t.ex. Internet, cd-rom) och 
deras allt större sammankoppling tyder pä att utvecklingen stadigt kommer alt oka. Följaktligen utgör 
övergängen frän det fjärde till det femte ramprogrammet en möjlighet att ta nya ställningstaganden pik 
området tillämpningar i varje framtida program som avser forskning inom ramen för 
informationssamhället mot bakgrund av denna utveckling inom teknologi, socioekonomi och regleringar. 
Utvärderingspanelens femårsrapport innehåller mycket värdefulla synpunkter på hur man skall kunna 
inrikta den framtida verksamheten på de områden som skapar störst europeiskt mervärde och där det finns 
ett verkligt ekonomiskt och socialt behov. 
Som det klart framgår i rapporten var FoTU-aktiviteterna under tredje ramprogrammet huvudsakligen 
inriktade på att utveckla lösningar för att modernisera tjänster av allmänt intresse i Europa. Det fjärde 
ramprogrammet innehåller ytterligare viktiga mål, framförallt för att bereda väg för spridning genom 
partnerskap mellan offentliga och privata respektive mellan enbart offentliga organ eller företag och att 
främja insatser för att öppna nya marknader och bildandet av nya företag, i synnerhet innovativa små och 
medelstora företag. 
I rapporten konstateras klart att övergången från det tredje till det fjärde ramprogrammet innefattade tre 
stora forändringar: frän den linjära modellen till feed-hackmodellen inom forskning samt teknologisk 
utveckling och demonstration, från dalatelematik till multimedia telematik. frän ren teknologiutveckling till 
användarstyrd utveckling. Pä det sistnämnda området betonas i rapporten de viktiga FoTU-insatserna pä 
telematikområdet för formering av skilda, områdesspecifika användargrupper. Dessa insatser skulle kanske 
ha betonats starkare i rapporten, eftersom de resulterade i dramatiska förändringar för verksamhetens 
innehåll och förvaltningen av programmet och projekten. De bör förstärkas i varje framtida aktivitet i det 
femte ramprogrammet tillsammans med andra förändringar, t.ex. ökad fokusering av FoTU-insatserna. 
större insatser för att uppnå EU:s viktiga politiska mål, fullständigt införande av den "kontextuella" 
forskningsmodellen (interaktiv versus linjär), konsekvent användardeltagande i projekt för att få 
fortlöpande socioekonomiskt gensvar, mer omfattande bevakning av alla större tekniska och ekonomiska 
utvecklingssteg (analys av användarbehov, funktionsbeskrivningar, demonstrationsutveckling, 
laboratorietester, demonstration genom fältförsök, plan för utnyttjande av forskningsresultat som 
innehåller kvantifierbara ekonomiska kriterier för en framtida resultatvärdering). 
Kommissionen uppskattar panelens åsikt att enskilda ansökningsomgångar bör syfta till att skapa 
integrerade system med gemensamt utnyttjande av två eller flera olika tillämpningar för att avlägsna 
sektorsgränserna. Redan under det fjärde ramprogrammet bör ansökningsomgången om integrerade 
tillämpningar, som skall lanseras i december 1996, ge programmet nyttiga lärdomar om intresset, 
relevansen och genomförbarheten av en sådan metod, innan nästa ramprogram genomförs. Dessa 
integrerade tillämpningar förväntas ge användarvänliga gränssnitt för olika tillämpningar från existerande 
plattformar (PC. nätverksdatorer, "kiosker", handdatorer, osv.), ge en lämplig spridning av 
demonstrationer pä digitala medier, som exempelvis "websighter", för att möjliggöra betydelsefulla 
slutsatser i socioekonomiska termer och en snabbare utveckling mot informationssamhället. Resultatet av 
denna ansökningsomgång och en fortgående utvärdering av projektgenomförandet skall utgöra viktig 
information vid utarbetandet av en större operation för integrerade tillämpningar i det femte 
ramprogrammet. 
Kommissionen noterar panelens rekommendationer att fokusera arbetet i hela programmet på att bygga 
upp den fysiska och intellektuella infrastrukturen, innefattande standardiseringsarbete inom industrin och 
15 
"plattformar" som kan anpassas till den enskilde användarens krav samtidigt som tillämpningar kan 
kopieras över sektorsgränser. Användningen av sådana specifika industriella plattformar kommer att 
uppmuntras i flera FoTU-aktiviteter och nyttig lärdom dras från både pågående sektorsinriktade projekt 
och de framtida integrerade tillämpningsprojekten. Denna metod bör säkerligen bidra till ett ökat 
samarbete över sektorsgränserna och medverka till att varje ytterligare programfunktion utgörs av en serie 
av sammanhängande aktiviteter utan sektorsgränser i stället för aktiviteter för avgränsade sektorer. 
Panelens rekommendation om att förberedande projekt- och stödåtgärder liksom övergripande FoTU-
insatser inom projekt, exempelvis de inom sektorn för telematikteknik, måste studeras noga, kommer att 
beaktas. Kommissionen anser att dessa är viktiga åtgärder för att stödja FoTU-projekten och för att 
stimulera standardiseringsarbete, resultatspridning och innovationsarbete. För att undvika att dessa skall 
bli, vad som i rapporten anges som "överbelastade projekt", bör en utvärdering göras av hur stor denna 
extra börda får vara, innefattande samråd med konsortier som ingår i FoTU-projekt och urvalet ske genom 
en klarare strategi och öppenhet om de förväntade fördelarna. 
Kommissionen delar åsikten att större samordning mellan FoTU-program, i synnerhet med hjälp av 
konceptet för arbetsgrupper inom forskning och industri, och större flexibilitet i programförvaltningen 
skulle vara fördelaktigt. Byråkratin, såsom den identifieras både inom förvaltningen av programmet 
(förseningar i förbindelse ined projektgodkännande och kontraktsskrivning, betydande överteckning, 
mallbaserade avtal grundade pä kostnadsuppgifter, m.m.) och inom projektförvallningen (rapportering, 
planering, m.m.), har verkligen känts i allt större grad av deltagare i alla delprogrammen som orosskapare 
och även ibland oövervinneliga svårigheter för konsortiernas ledning. De första riktlinjerna för det femte 
ramprogrammet, enligt kommissionens förslag med titeln "Utforma framtiden", innefattar en enklare 
struktur och förslag om en mer flexibel förvaltning i linje med rekommendationerna i 
femårsutvärderingen. 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Knud Christensen 
Chef för FoTU och produktion, Scandinavian Mobility International A/S. Vice ordförande för FoTU-
centret för rehabilitering (1988-1990). Managementkonsult och expert inom strategisk planering, 
lönsamhet och logistik (1988-1990). 
Dr Max Herry 
Ägare och verkställande direktör för trafikplaneringsbyrån Herry i Wien och Invoplan i Miinchen. Tjugo 
års erfarenhet av projekt inom nationell och internationell transport och telematik. Utvärderare av 
transportprogrammet inom fjärde ramprogrammet (GD VII). Ordförande i Danube (Utbyte mellan 
universitet och industrin inom EU). Projektledare och konsortiemedlem i sju avslutade EU-projekt och 
fyra pågående EU-projekt. 
Prof Hannu Jaakkola 
Professor i informationsteknologi vid Tammerfors universitet, Finland. Chef för forskningsinstitutet för 
informationsteknologi (1986-1992). Författare till omkring 80 publikationer om informationsteknologi och 
teknikstyrning. 
Prof Dr (liinter Kroës 
Professor i nationalekonomi vid fakulteten för stads- och regionplanering vid universitetet i Dortmund. 
Chef lör institutionen för nationalekonomi. Expert pä regional utveckling i landsbygdsområden. 
Ordförande i Tcleinatiktillämpningsprogrammets externa bedömningspanel I9l)5. 
Dr Philippe Larédo 
Biträdande forskningschef för Centre de Sociologie de l'Innovation (CSI) vid Ecole des Mines i Paris 
(sedan 1987). Ansvarig för forskningsprogram inom transportekonomi, Ministry of Transport, Frankrike 
(1979-1982). Ansvarig för nationella program om marin teknologi och sedan chef för utvärderingsenheten. 
Ministry of Research and Technologies (1983-1989). Utvärderare av många EU-program och Eureka-
program. Expert och publicerat otaliga skrifter om utvärdering av FoTU-program. 
Dr Louis Lee 
Chef för informationstjänsten vid University of Westminster (sedan 1989) och ansvarig för 
strategiplanering, teknologi och utveckling av teoretisk datorberäkning, audiovisuella hjälpmedel, bibliotek 
samt informationssystem för universitetsledningen. Icke arbetande direktör för ett mindre företag som 
levererar bibliotekssystem och -tjänster. Expert på telematiktillämpning för förvaltningen i 
universitetsmiljöer. 
Dr Jim M omit joy 
Verkställande direktor lör Euristix Ltd. Medlem i ledningskommittén för Irish National Inlörmation 
Society Steering Committee. Ed. ledamot av Esprit-programmets ledningskoininillc, ledamot av 
Telecommunications Senior Officials Committee samt Europeiska rymdorganisationen. 
Dr Brian Oakley (vice ordförande och sekreterare i panelen) 
Pensionerad. Styrelseordförande i Logica, Cambridge, (1987-1993). Chef för Alvey- programmet (1983-
1987). Sekreterare i Science & Engineering Research Council (1979-1983). Ledamot i 
förvaltningskommittén för Esprit-programmet (1983-1987). Ledamot i den rådgivande kommittén för 
Esprit-programmet (1987-1992). Ordförande i panelen för utvärdering efter halva tiden av 
Telematikprogrammet (1993). 
17 
Prof Torleif Olhede 
Enhetschef för hälso- och sjukvårdsinformatik i Spri, Hälso- och sjukvårdens utvecklingsinstitut. 
Forskningsassistent vid institutionen för data och systemvetenskap vid Stockholms universitet och Kungliga 
tekniska högskolan. Expert inom säkerhetsinformatik. Svensk representant i arbetsgruppen för 
hälsovårdssektorn. Ledare för ledningsgruppen för försvarets strategi inom IT, kommunikation and 
datasäkerhet (1984-1989). 
Dr Hans-Detlef Schulz 
Verkställande direktör för Media Transfer GmbH i Darmstadt, Tyskland. Medlem i panelen för 
utvärdering efter halva tiden av Telematikprogrammet (1993). Föredragande i panelen lör 
ansökningsomgången under fjärde ramprogrammet. Expert inom telekommunikation och standarder för 
telekommunikation. Föredragande om multimediastandardarder för ITU-T, medlem av ETSI, ISO och 
Davic. 
Prof Vincenzo Tagliasco 
Professor i medicinsk informatik vid universitetet i Genua, Italien. Tjänstgjorde som kommissionens 
expert i undersökningarna om effekten av EU:s FoTU-program, utvärdering efter halva tiden av 
programmet för humankapital och rörlighet. Expert på och författare inom frågor som gäller den framtida 
socioekonomiska effekten av demografisk förändring och nya teknologier. 
Dr Georges Wanet 
Ledamot i ledningskommittén för Belgacom sedan 1992. Chef för företagsstrategi och utveckling. 
Ansvarig för strategisk planering, databehandling och Fast-projektet för att öka effektiviteten i 
telebastjänster. Även direktör för F.N.A. en gruppering av 12 telekommunikationsaktörer för 
tillhandahällande av bandbreddstjänster till finansmarknaden. Medlem i ulvärderingspanelen efter halva 
tiden av Telematikprogrammet (1993). 
Nils Wilhjelm (vice ordförande i panelen) 
Koncernchef för Industriens Realkreditfond (sedan 1990). Industri- och handelsminister i den danska 
regeringen (1986-1989). Ordförande i danska industriförbundet (1983-1986). Vice ordförande i styrelsen 
för Tele Danmark A/S. 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
KOMMUNIKATIONSTEKNIK OCH 
KOMMUNIKATIONSTJÄNSTER 
19 
20 
I. SAMMANFATTNING 
/ Europa finns 
utmärkta första-
generationens 
digitala 
kommunikations­
system och en 
europeisk 
informationsteknisk 
infrastruktur är 
snarast nödvändig. Med Euro-ISDN och GSM-standarder innehar Europa en utmärkt 
uppsättning av infrastrukturer för första generationens digitala 
kommunikationssystem. När det gäller användbara teknologier är dessa 
bland de främsta i världen. Det är dock oerhört viktigt att Europa 
fortsätter utveckla kommunikationsteknologier, standardisera för 
interaktivitet och införa en europeisk informationsteknisk 
infrastruktur för kombinerade system för telekommunikation, datanät 
och radioförbindelser så snart som möjligt. 
Digitala videotjänster Framförallt digitala videotjänster bör införas så snart som möjligt. 
bör införas som Teknologin för digitalvideo och digital TV existerar redan och ett 
snabbt som möjligt... program för att påskynda genombrottet för digitala tjänster skulle 
frigöra värdefulla spektrum för andra tjänster. 
Speciella inslag i en europeisk informationsteknisk infrastruktur måste 
även behandlas på europeisk nivå med hänsyn till den ökande 
betydelsen av de växande marknaderna i Östeuropa och 
Medelhavsländerna. 
med ett samordnat 
program och en 
tidsplan för 
införandet av en 
europeisk 
informationsteknisk 
infrastruktur. 
De viktigaste målen 
för europeisk FoTU 
har redan uppnåtts 
men en samordnad 
spridning av 
multimediatjänster 
går långsamt. 
\ 1er forsk n ing och 
teknologiutveckling 
är nödvändig Kostnaderna för att tillhandahålla bredbandstjänster till varje hushåll 
inom enbart EU kommer att bli betydande. Ett del arbete har redan 
åstadkommits för att bygga ett kärnnät, men det behövs fortfarande 
stora insatser lör att utvidga detta till alla medborgare och småföretag. 
Europa behöver snarast ett samordnat program och en tidsplan för 
att införa en europeisk informationsteknisk infrastruktur. 
De viktigaste målen för de europeiska FoTU-programmen för 
telekommunikation (Race I och II) har uppnåtts. De uppställda målen i 
programmet på detta område har uppnåtts, men arbetet med att utveckla 
teknologier är lång ifrån slutfört. Acts-programmet har skapat en 
medvetenhet om digitalteknikens oändliga möjligheter. Spridningen av 
avancerade telekommunikationstjänster med multimedia har dock inte 
nått den omfattning som kunde förväntas. EU:s insatser inom FoTU-
området har skapat möjlighet till sammankoppling av och 
driftskompatibilitet mellan näten men lagstiftning kan bli nödvändig i 
vissa fall för att säkerställa en samordnad spridning. Det är även 
nödvändigt alt öka tillgången till riskvilligt kapital för innovativa 
högteknikföretag och nystartade företag. 
Mer forskning och teknologiutveckling är nödvändig: Del är inte 
möjligt all realisera ett informationssamhälle i Europa med enbart 
dagens teknologier och utvecklingen av nya teknologier måste därför 
vara av högsta prioritet inom EU:s framtida FoTU-verksamhet. Projekt 
som leder till en bättre europeisk informationsinfrastruktur eller till 
konkreta kommersiella tillämpningar bör prioriteras och bör 
huvudsakligen vara sådana projekt som kan vara till stor nytta för 
unionen och dess befolkning. 
21 
men fokuseringen 
måste nu vändas 
från enbart tekniska 
standarder till 
pilotförsök och ökad 
spridning Den ursprungliga grunden för europeiskt stöd till FoTU på detta 
område gäller fortfarande, men inriktningen måste nu vändas från 
enbart definiering av tekniska standarder till en ökad spridning av 
tillämpningar och ökad användning på basis av enhetliga och allmänt 
godkända standarder. Införandet av europeiska standarder är en strategi 
för att bibehålla det teknologiska initiativet i Europa och att skapa en 
bättre position för industrin på den globala marknaden. Det är även 
viktigt att tidsperspektivet mellan själva idén om och realiseringen av 
en ny teknologi minskas. Mekanismer för att uppnå en verklig 
marknadseffekt måste hittas. 
EV:s förvaltning 
inom FoTU måste 
förbättras avseende 
kontrakts­
förhandlingar. .. EU:s förvaltning på FoTU-området måste bli bättre i fråga om 
kontraktsförfaranden och fördelarna med att använda ett resultatbaserat 
kontrakt bör ses över för att ge större vikt vid tekniska framsteg än 
vinstredovisning. Kontraktsförhandlingarna bör ske snabbare och vara 
mer öppna. 
god program­
integrering. .. Oberoende rådgivning om integrering och förvaltning av program bör 
fortsättningsvis användas och en ökad användning av videokonferenser. 
tvärs över olika 
delprogram.. Starkare kopplingar bör införas mellan EU:s särskilda program för 
forskares utbildning och rörlighet, Esprit (informationsteknologi) och 
Telematiktillämpningsprogrammet. Insynen i och samarbetet mellan 
dessa program måste öka, innefattande möjligheter till gemensamma 
projekt. 
och med ökade 
nationella initiativ. Konceptet för nationella kontaktpunkter måste ses över för att öka deras 
användning. 
Det femte 
ramprogrammet bör 
fokuseras på 
kommunikations-
och 
informationssamhäll 
et och en samordnad 
strategi och större 
flexibilitet. Det femte ramprogrammet bör inriktas runt temat FoTU för 
kommunikations- och informationssamhället. Det måste göras en 
samordnad översyn av hela utvecklingen inom informations- och 
kommunikationsteknologier för att få en enda konsekvent EU-strategi, 
en enda strategisk rådgivande grupp och flexibilitet att flytta resurser 
inom hela området, allteftersom förhållandena förändras. En lösning 
kan vara ett kärnteknologiprogram och specialinriktade program inom 
specifika tillämpningsområden, i enlighet med avsnitt 6.3. 
Huvudmålet bör vara att övervinna nuvarande hinder i form av 
teknologier och infrastrukturer, som begränsar användarnas uttryckta 
och dolda behov, och att främja pilotprojekt för att "på fältet" 
demonstrera för användarna effektiviteten i de föreslagna lösningarna. 
Ökad användning av testinfrastrukturer rekommenderas i varje 
medlemsstat. 
Viktiga krav pä 
kommunikations­
området skall gälla 
kontinuerlig 
åtkomst, 
lättillgänglighet, 
kvalitet i tjänster, 
allmän tillgängligh et For att skapa en större marknad och möta användarnas krav krävs 
framförallt kontinuerlig åtkomst, lättillgänglighet, kvalitetsmässiga 
tjänster, allmän tillgänglighet samt kundanpassade tjänster. Särskilda 
åtgärder bör vidtas för bättre tillträdes- och inkopplingsmöjligheter och 
för optimal kompatibilitet mellan användargränssnitt och 
kommunikationsnät. Standardisering - först för delområden och sedan 
lör alla delar - bör vara den högst prioriterade uppgiften. ATM-system 
måste även bli fullständigt och slutgiltigt standardiserade och standarder 
22 
samt kundanpassade för multimedia måste införas gemensamt av olika 
tjänster. standardiseringsgrupper. 
Utveckling av Andra nyckelområden är optoelektronik och fotonik, 
teknologier och mikrovågsutbredning, mjukvara, interaktivitet, underhållsteknik, 
visionära koncept intelligenta nätverk, intelligenta hjälpmedel, rörlig kommunikation och 
måste stödjas. informationssäkerhet. 
Framtidskoncept måste även stödjas och några exempel på dessa ges i 
avsnitt 6.5. 
Rekommendationer 
1. Europa behöver en sammanhängande europeisk informationsteknisk infrastruktur som läcker alla 
nya krav inom telekommunikation, datanät och radiosändning och det är kommissionens ansvar att 
vidta de nödvändiga åtgärderna för detta. 
2. För att uppnå detta mål krävs att avregleringen av infrastrukturer och kommunikationstjänster inom 
telekommunikation och radiosändning genomförs snabbare. 
3. På motsvarande sätt är det även nödvändigt att förstärka och påskynda standardiseringsarbetet. 
Endast unika europeiska standarder kan skydda investeringar av industrin och konsumenter. 
4. Man måste finna vägar för att öka spridningen av digitala TV-system och interaktiva 
multimediatjänster. Dessutom måste möjligheter skapas för att exploatera globala marknadsnischer 
för utveckling av tjänster till värdefulla marknader. 
5. Tillgång till finansiering av innovationer måste förbättras. Kommissionen bör vidta åtgärder lör all 
skapa bättre möjligheter till riskkapitalfinansiering; några möjligheter anges i avsnitt I i rapporten. 
6. Eli flexibelt och effektivt tillvägagångssätt vad gäller unionens FoTU-verksamhet krävs av alla 
europeiska institutioner. Kommissionen måste säkerställa en samordning, samarbete och öppenhet i 
deras förvaltning av programmen. På området avancerad kommunikation bör integrationen av 
program fortsätta och med ökat samarbete med övriga program. 
7. Vi måste nu förbereda det femte ramprogrammet med lämpliga och flexibla FoTU-möjligheter i 
fråga om informations- och kommunikationsteknologier; några av de viktigaste områdena behandlas 
i denna rapport och pilotarbete på dessa områden bör redan inledas. 
8. Det är absolut nödvändigt att inlemma framtidskoncept i arbetet för att höja målsättningen och som 
en sporre för europeisk konkurrenskraft i framtiden. 
23 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för denna oberoende rapport om unionens FoTU-verksamhet i det bredare 
perspektivet av utvecklingen inom avancerad kommunikation i Europa. Panelens rekommendationer 
kommer att beaktas, då riktlinjerna för vidareutveckling av teknologier inom ramen för det fjärde och 
femte ramprogrammet skall fastläggas och i initiativ för därtill hörande standardisering och 
investeringsfrämjande åtgärder. 
Kommissionen accepterar sitt ansvar för att påskynda utvecklingen av en samordnad europeisk 
informationsteknisk infrastruktur som skall täcka alla nya kommunikationskrav och särskilt inriktas på 
speciella inslag på de europeiska marknaderna och marknader i Östeuropa och i Medelhavsländerna. 
Utvecklingen av teknologier inom Race-programmet (1988-1994) och Acts-programmet (1994-1998) syftar 
till att stödja driftskompatibilitet för en närmare sammankoppling av telekommunikation, datanätverk och 
radiosändningar. Dessutom är harmonisering och driftskompatibilitet nyckelfaktorer i det nya regelramen 
för telekommunikation i informationssamhället. 
Avreglering och konkurrens inom infrastrukturer och kommunikationstjänster har varit en viktig 
målsättning i gemenskapens telekommunikationspolitik under senare år. Kommissionen skall sträva efter 
att säkerställa att avregleringen på telekommunikationsområdet genomförs av medlemsstaterna enligt 
fastställd tidsplan. 
Det stora antalet aktörer som tillhandahåller infrastrukturer och kommunikationstjänster pä en 
konkurrenskraftig marknad och mångfalden teknologier inom denna sektor kommer att öka behovet av en 
effektiv standardisering och samstämmighet. Gemenskapens FoTU-program, både Race och Acts, har i 
hög grad medverkat till att utveckla tekniska standarder - något som framhålls i femårsutvärderingen. 
Ytterligare insatser kommer att göras via de kvarvarande Acts-programmen i form att riktlinjer och 
insatser för en industristyrd standardisering. Behovet av ett betydande EU-stöd till standardiseringsarbetet 
kommer att övervägas vid utarbetandet av kommissionens förslag om FoTU-insatser för 
informationssamhället i det femte ramprogrammet. 
Den privata sektorn är primärt ansvarig för en ökad spridning av digital TV och interaktiv multimedia. 
Likväl kommer kommissionen att använda det nya regelverket för ökat investeringsstöd till transeuropeiska 
nät för att påskynda ett samordnat och samtidigt införande av nya bastjänster inom unionen. 
Exploateringen av globala marknadsnischer för tjänster på värdefulla företagsmarknader kommer att 
underlättas genom nya "elektroniska affärssystem". Kommission skall genomföra ett nytt samordnat 
initiativ för elektroniska affärssystem under 1997, baserat på Acts-programmets FoTU-verksamhet och den 
skriftliga överenskommelse som nyligen undertecknades av ledande industrigrupper och sammanslutningar 
av små och medelstora företag. 
Kommissionen offentliggjorde 1996 en grönbok om innovation och har antagit ett handlingsprogram pä 
grundval av industrins och medlemsstaternas reaktion på denna. Grönboken omfattade åtgärder for en 
ökad finansiering av innovationer, särskilt för nya teknikbaserade förelag. Alternativen i den strategiska 
granskningsrapporten skall noga övervägas. 
Kommissionen delar uppfattningen att en ökad samordning mellan FoTU-programmen och större 
flexibilitet i programförvaltningen skulle vara fördelaktigt. I det första utkastet till det femte 
ramprogrammet, enligt kommissionens förslag med titeln "Utforma framtiden"'1, infors en enklare struktur 
och mer flexibla idéer för programmens förvaltning i linje med rekommendationerna i denna "strategiska 
granskning". Okade möjligheter till framtidsforskning på europeisk nivå skall möjliggöra en utveckling av 
mänga nya idéer frän denna rapport. 
k(>M('X00.v>2 slulliii 10.07 0(>. 
24 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Stelios Argyros, parlamentsledamot 
Som ledamot av Europaparlamentet ingår Stelios Argyros i utskottet för forskning, teknologisk utveckling 
och energi och utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik. Han har arbetat i styrelsen för 
otaliga företag i Grekland och varit styrelseordförande och ordförande i det grekiska industriförbundet och 
är för närvarande vice ordförande i UNICE. 
Max Artigalas 
Direktör för programavdelningen i företaget Thomson multimedia. Efter att förut innehaft posten som 
teknisk direktör för Thomson Broadcast anställdes han hos THOMSON multimedia där han är 
programchef för företagets forskningsavdelning. 
Dr Hans Baur 
V.i\. verkställande direktör för Siemens AG och för närvarande rådgivare till liera nationella och 
internationella organ och till Bangemann om frågor rörande informationssamhället. Under sin karriär inom 
Siemens AG ingick Dr Baur i företagsledningen och ansvarade för affärsområdena telekommunikation och 
elektroniska komponenter. Han tjänstgjorde även som ordförande i ledningsgruppen för Siemens Nixdorf 
Informationssystems AG. 
Umberto de Julio 
Direktör för STET med ansvar för strategisk planering, teknologi och utveckling av nya tjänster. Innan de 
Julio började arbete för STET 1995 var han direktör för Network of Telecom Italia 1994. Hans tidigare 
karriär i SIP började 1972 och 1986 utnämndes han till direktör för Network. Han är styrelseledamot i 
Telecom Italia, Telecom Italia Mobile, CSELT, STREAM, STET International och även ordförande för 
generalförsamlingen för Europeiska institutet för forskning och strategisk planering (Eurescom) samt vice 
verkställande direktör för AEI. Umberto de Julio biträddes av Giovanni Perucca, chef för STET:s 
forskningsavdelning. 
Aimo Eloholma 
Vice VD för Telecom Finland Ltd sedan 1995 inom försäljning och marknadsföring. Eloholma var 
tidigare vice VD för Telecom Finland, företagstjänster, och har innehaft ett antal poster inom PTT i 
Finland. Han är styrelseordförande för Tele Yritysviestintä Oy (tillhandahäller PBX) och Yritysverkot Oy 
(Corporate Networks Ltd.) och är ledamot i ett antal kommittéer i Finland. Han är även ledamot av 
Information Society Forum (Europeiska kommissionen). Eloholma biträddes av Timo Rajamaki, chef för 
forskningscentret vid Telecom Finland. 
Dr Francisco Pinto Balsemåo 
Ordförande och största aktieägare i MPRESA, S.G.P.S., ett förvaltningsbolag med stora investeringar i 
tidningar, tryckerier, reklam och i en portugisisk privat TV-kanal. Han är professor i 
kommunikationsteknik vid New University of Lisbon, ordförande i European Institute for the Media, 
ordförande i "Fondation Journalistes en Europe" och ledamot i styrelsen för Media Business School. Han 
var en av grundarna (1974) av Popular Democratic Party (PPD) som nu heter Social Democratic Party 
(PSD) och frän 1981 till 1983 var han Portugals premiärminister. Dr Pinto Balsemåo biträddes av Antonio 
Trigo de Sousa, Teknisk chef för SIC. 
Dr (ieorge T. Waters 
Chef tor tekniska avdelningen vid European Broadcasting Union sedan 1986 och har arbetat inom 
radiosändningsseklorn under mer än 35 är. lian var under sju är generaldirektör lör RTF, Irlands 
radioorganisalion och var chef for International Council of the Academy oi Television Arts and Sciences 
(Förenta staterna) och vice ordförande lör European Broadcasting Union. Àr IW3 utnämndes han till 
ordförande i International Academy of Broadcasting (IAB). 
25 
26 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
INFORMATIONSTEKNIK 
27 
28 
ï. SAMMANFATTNING 
1.0 Utvärderingens omfattning: Lärdomar inför det femte ramprogrammet 
Panelens femårsutvärdering av det europeiska strategiska programmet för forskning och utveckling på 
området informationsteknologi (Esprit) är uppbyggt på den undersökning av skriftligt material som 
kommissionen tillhandahållit, innefattande rapport 1996 av utvärderingspanelen av Esprit-programmet, 
upprättat under ordförandeskap av professor Umberto Colombo. Panelen har även intervjuat tjänstemän på 
hög nivå hos kommissionen, som ansvarar för politiska beslut som rör informations- och 
kommunikationsteknologi (IKT). Därutöver erhöll panelen synpunkter från nationella representanter som 
deltog i Esprit-programmet. 
Utvärderingen har inriktats på de aktiviteter som genomfördes under europeiska gemenskapens tredje 
ramprogram som genomfördes mellan 1991 och 1994 och under inledningen av det fjärde ramprogrammet 
fram till början av 1996. Utvärderingen innefattar den slutliga utvärderingen under det tredje 
ramprogrammet. 
Panelen har i synnerhet utvärderat vissa specifika inslag i det nuvarande Esprit-programmet och, i 
samförstånd med kommissionen, strategiska frågor som påverkar forskning och teknologiutveckling på 
IKT-området i det femte ramprogrammet. Den har lämnat ett betydande antal konstruktiva 
rekommendationer som återspeglar panelens synpunkter på informations- och kommunikationsteknikens 
viktiga roll och informationssamhällets betydelse. Den hoppas att kommissionen skall godkänna dess 
bedömning och anslå en budget för det kommande IKT-programmet i det femte ramprogrammet som 
åtminstone är lika stor som den nuvarande, dvs. omkring en tredjedel av ramprogrammets sammanlagda 
budget. 
2.0 Kort historik om Esprit-programmet: Stadigt vidgad målsättning 
Gemenskapens finansiering av verksamheter inom IT och FoTU började I9847. Under de första tio åren 
har målsättningen för programmet huvudsakligen varit att minska klyftan mellan Europas IT-induslrier och 
dem i Förenta staterna och Japan. 
Strategin ändrades radikalt vid lanseringen av det fjärde ramprogrammet 1994, då man insåg den ökande 
kritiska roll som IT spelade för konkurrensmöjligheterna inom alla industrisektorer. I det nya IT-
programmet 
• främjas vertikalt samarbete mellan IKT-användare och -leverantörer, 
• tas mycket större hänsyn till att resultaten skall fylla marknadsbehov, 
• underlättas åtkomst till nya teknologier och deras utnyttjande, 
• uppmuntras till okad insikt om utvecklingen inom FoTU, 
• används ett antal nya hjälpmedel lör att genomföra programmet, som till exempel avancerade nätverk 
och "klustersysiem" (aktiviteter som täcker olika teknikområden med ett enda väldefinierat mål). 
Rådets beslut 84/30 (2S.02.S4) införde llsprit-programmct som en del av det lorsla ramprogrammet (l()S4 - !<)KK) med en budget pä I 500 
miljoner ecu. Rådets bcslul SS/271) (I 1.04.SS) öveiiördc Hsprit till det andra ramprogrammet med en budget pä 3 200 miljoner ecu och rädcls beslut 
l)l/232S (15.07.01) förnyade I sprit som en del av del tredje ramprogrammet med en budget pä 2 035 miljoner ecu. Rädcls beslut <)4/K02 (23.1 l.<>4) 
inrättade ett n> II program, kallat IT-programmcl. som en «.Ici av del Ijiirde ramprogrammet med en budget pä I Ml I milljoncr ecu. 
29 
3.0 Kontext: Europas utveckling mot informationssamhället 
Panelens rapport är utarbetad mot bakgrund av en snabb förändring i fråga om betydelsen, utvecklingen 
och användningen av informations- och kommunikationsteknik. Tidpunkten är lämplig att presentera några 
nya idéer som skall göra det möjligt att anpassa Europa på åtminstone fyra viktiga områden : 
• Europas utveckling mot informationssamhället har börjat och är en kritisk faktor för Europas framtida 
ekonomi och samhälle. 
• Avregleringen av europeisk telekommunikation, som bör bli en viktig faktor som stöd för denna 
utveckling, skall starta efter ungefär ett år. 
• En snabb ökning av användningen av Internet skapar nya möjligheter för företag och medborgare. 
• En ökad användning av multimediateknik inom affärsvärlden, media, offentliga tjänster och 
utbildning. 
I denna rapport uppmanas till radikala förändringar av organisationen och utformningen av IKT-
programmen för att unionen skall ges bättre möjlighet att möta dessa utmaningar. 
4.0 Prioriterade frågor: Ett enda IKT-program som skapar fler produkter på marknaden 
Två prioriterade åtgärder har identifierats och behandlats i panelens rekommendationer: 
4.1 Sammanslagning av Acts-, Telematik- och Esprit-programmet 
Panelen slutsats är att målen för dessa enskilda program skulle uppnås lättare, om de slogs samman (ill ett 
enda program som skulle täcka alla de aspekter av IKT-området som krävs i informationssamhället. 
Panelen anser att på grund av att Esprit-programmet drivs på basis av årsvisa arbetsprogram, kan många 
av förändringarna för att uppnå detta mål genomföras stegvis under den återstående delen av det fjärde 
ramprogrammet. Detta kommer att underlätta övergången till det femte ramprogrammet som startar 1999. 
Ett försök att definiera en tidsplan för programmens sammanslagning vore att överskrida vårt mandat. 
Men vi anser att det skulle var till hjälp, om en gemensam samordningskommitté för de tre programmen 
inrättades för att förbereda denna sammanslagning. Vi inser att vi förespråkar en stor förändring som 
kräver noggrann planering och som framförallt skall göra det möjligt att undvika administrativa hinder mot 
något som skulle bli en avsevärd förbättring av de europeiska programmen för informations- och 
kommunikationsteknik. 
4.2 Behov av att snabbare ta fram kommersiella tillämpningar från forskningsresultat 
Panelens slutsats är att Esprit-programmets mål har uppfyllts på ett tillfredsställande sätt. Bland annat har 
del kraftfullt bidragit till alt främja gränsöverskridande samarbete mellan små och stora företag, universitet 
och forskningsinstitut. 
Programmet kunde dock bli ännu mer effektivt om man - förutom aktiviteter som bästa praxis, hjälp till 
förstagängsanvändare och utvärderingar - införde bättre mekanismer för att säkerställa ett kommersiellt 
utnyttjande av resultaten. Eli antal åtgärder kan förordas, exempelvis: 
• inrikta resultaten mycket kraftfullare på de arbetsuppgifter som måste slutföras för att skapa det 
europeiska informationssamhället, 
• initiativ för alt främja ett kommersiellt utnyttjande av forskningsresultat, 
30 
• utveckla hjälpmedel för att mäta och övervaka utvecklingen, utnyttjandet och marknadsandelar på 
IKT-området, 
• uppmuntra små och medelstora företag med innovationskapacitet att stärka och öka sin 
marknadsföring av nya produkter av mervärde, 
• öka effektiviteten och redovisningsskyldigheten i programförvaltningen, delvis genom att göra det 
mer resultatinriktat, 
• definiera en långtidsstrategi för utveckling av europeisk forskning och teknologier på IKT-området. 
5.0 Panelens viktigaste resultat 
Panelens resultat omfattar femårsutvärderingen av programmet och programmets framtida behov. 
5.1 Utvärderingsperiod 1991-1996 
5.1.1 Programmets mål: Tid att beakta behoven i samhället som helhet 
Panelen var överens om målen for I {sprit-programmet varit relevanta och stödde helt den nya tanken att 
svara mot kraven frän affärsvärlden och industrin för att öka konkurrenskraften och sysselsättningen. Det 
finns dock nu ytterligare ett behov av all vidga målsättningen och där innefatta behoven i samhället som 
helhet, vilket skall motsvaras av utveckling av infrastrukturer, kommunikationstjänster och tillämpningar i 
informationssamhället. 
Efter utvärderingen av programmets resultat mot bakgrund av de uppställda målen vill vi särskilt påpeka 
följande: 
• Den positiva förändringen i fråga om dynamisk utveckling och perspektiv i Esprit-programmet från 
det tredje till det fjärde ramprogrammet. 
• Fokuseringen på viktiga områden har blivit möjlig genom en bred definition av forskningsuppgifter 
och ett kontinuerligt uppdaterat arbetsprogram. 
• En obalans mellan användarbehov, marknadsstyrda prioriteringar och krav pä långsiktig forskning. 
Den nya inriktningen välkomnas men vi oroas över att den nödvändiga balansen med långsiktig 
forskning är i fara. 
5.1.2 Programmets effektivitet: Relevanta insatser men fortfarande vissa brister 
Panelen anser alt programmets ledning som helhet har gjort stora insatser för att höja programmets resultat 
och effektivitet. Dessutom har värdefulla förändringar genomförts för att göra programmet mer flexibelt -
ett drag som måste karakterisera det femte ramprogrammet. 
Försök för att skapa större flexibilitet har emellertid bytts ut mot försök att uppfylla specifika behov hos 
förslagsgivare och detta har paradoxalt gjort vissa delar av programmet mycket komplexa (t.ex. en mängd 
olika åtgärds- och informationspaket, olika typer av förslagsgivning). 
Panelen önskar även påpeka det mer allmänna problemet med förseningar med den administrativ 
handläggningen, något som karakteriserar ramprogrammet som helhet, i synnerhet när det gäller 
kontraktsförhandlingar och utbetalning. 
5.2 Det framtida Ksprit-prograiiimet: Fem utmaningar för det femte ramprogrammet 
Panelen har identifierai lem problemområden som måste åtgärdas i det femte ramprogrammet: 
31 
(i) Programstrategi och -utformning 
(ii) Programförvaltning och -utvärdering 
( i ii) I nformationssamhäl let 
(iv) Konkurrenskraft och utnyttjande av forskningsresultat 
(v) Små och medelstora företag och nystartade företag 
5.2.1 Programstrategi och -utformning: Tre program blir ett 
For närvarande överlappar Esprit-, Acts- och Telematikprogrammet varandra, något som måste vändas lill 
synergieffekter. Detta kan bäst uppnås genom att slå samman dessa tre IKT-program till ett. Inom detta 
enda program måste en lämplig balans uppnås mellan utveckling av marknadsanpassade innovaliva 
applikationer och långfristig forskning. 
I panelens närmare rekommendationer förordas system av tillämpningar och teknologier inom ett IKT 
program. Detta skulle ha två klara syften: att stimulera skapandet av innovativa tillämpningar med nya 
teknologier och att uppfylla kraven för en strategisk och långfristig forskning. 
5.2.2 Programförvaltning och -utvärdering: Behov av översyn 
Alla utvärderingar av ramprogrammet och dess ingående element liksom en opinionsundersökning 
genomförd av panelen bekräftar att programförvaltningen har blivit mer effektiv. Likväl stöder panelen 
den allmänt utbredda åsikten att det fortfarande finns stort utrymme för förbättringar. 
Överteckning är ett vanligt problem när det gäller gemenskapsstödda initiativ och det skapar stora 
kostnader och bördor lör förslagsgivarna. Det är viktigt att lösa problemet därför att det skapar irritation 
och missnöje och kan fä framåtsträvande företag att ge upp sina planer. Den begränsade användningen av 
Ivästegsförfarandet i Esprit-programmet har visat sig vara en ytterst användbart metod för alt kisa 
problemet. Panelen rekommenderar att förfarandet skall utvidgas till att gälla hela programmet. 
Genom sina detaljerade rekommendationer strävar panelen efter att göra det framtida IKT-programnict till 
ett effektivt instrument för I inropas informationssamhälle, i vilket förseningar skulle halveras och 
projekten granskas mycket noggrannare. 
5.2.3 Informationssamhället: IKT som ett redskap för ekonomisk tillväxt, social sanmianhållning 
och personlig utveckling 
Allteftersom informationssamhället utvecklas kommer användningen av IKT och dess tillämpningar att öka 
alltmer på viktiga politiska, ekonomiska och sociala områden. Om Europa genomför övergången i rätt tid. 
kommer den att stärka sin konkurrenskraft avsevärt på de globala marknaderna och dra fördel av en 
snabbare ekonomisk lillväxl, ökad sysselsättning och högre livskvalitet. 
Om den däremot fortsätter all agera långsammare än vissa av sina konkurrenter, kommer våra länder alt 
ha svårighet att bibehålla och än mindre öka sin konkurrenskraft över hela skalan av olika ekonomier. 
Ett mycket allvarligt hinder för att kunna realisera informationssamhället är alt europeiskt näringsliv och 
enskilda medborgare ligger långt efter Förenta staterna och vissa andra länder i fråga om att utnyttja IKT-
systein och de möjligheter dessa skapar både för företagens tillväxt och den personliga utvecklingen. Del 
är absolut nödvändigt att integrera IKT-lillämpningar pä utbildningsområdet, både för att sprida kunskap 
om datoranvändning och som ett utbildningsverktyg. 
Med sina noggranna rekommendationer strävar panelen efter att säkerställa att det framtida IKT-
programmet blir en viktig stöttepelare i skapandet av informationssamhället. Det bör stödja projekt som 
32 
har som mål att leverera allmänna system som medborgarna behöver, som fungerar som katalysator för 
användarvänliga tillämpningar och som gynnar en tillväxt av marknaden för de nya teknologierna. 
5.2.4 Konkurrenskraft och utnyttjande av forskningsresultat: Den förra växer om det sistnämnda 
är framgångsrikt 
Innovativ utveckling och användning av IKT måste vara både visionär och fokuserad om Europa skall 
kunna bibehålla och öka sin konkurrenskraft på de globala marknaderna. Konkurrenskraft skapar 
sysselsättning och båda kan garanteras om Europa främjar utvecklingen och efterfrågan när det gäller IKT-
system av världsklass, som både skapar och tillämpar IKT för att erbjuda ständigt förbättrade 
tillämpningar och tjänster. 
En ständig förbättring skulle kunna ske med hjälp av ett bättre kommersiellt utnyttjande av Esprit-
projektens resultat. 1 de fall försök gjorts har man ofta gått miste om möjligheter pä grund av att processen 
varit alltför långsam och inte i fas med de snabba förändringarna på marknaden. Panelen anser att de 
nuvarande urvalskriterierna i kombination med olika praxis ibland har lett till att något artificiella grupper 
skapats, som saknar klara kommersiella mål. Situationen skulle säkerligen förbättras om man lättade på 
vissa kriterier och krävde gemensamma kommersiella mål. 
Panelens utförliga rekommendationer syftar till mer kvalitetstester av konkurrensutsatt verksamhet baserad 
på IKT i de framtida programmen, åtgärder för att garantera en snabbare introduktion på marknaden, 
främjande av entreprenörsprojekt samt stöd till åtgärder för att kommersiellt utnyttja forskningsresultat. 
5.2.5 Små och medelstora och nystartade företag: Att finna rätta svar på speciella behov. 
Små och medelstora företag (SMF) står för cirka 80 % av sysselsättningen i Europa. Esprit-programmet är 
mycket lämpat för att tillhandahålla speciellt stöd till små och medelstora företag och nystartade företag, 
men programmets alla möjligheter utnyttjas inte i full skala. 
Även om små och medelstora företag utgör 30 % av deltagarna i programmen, skulle det vara positivt om 
programmet förenklades för att uppmuntra de företag som har gjort stora insatser för att utveckla 
kommersiella IKT-tillämpningar. Alltför få kontrakt har tilldelats små och medelstora företag för att 
sektorn skall kunna utnyttja de kommersiella möjligheter som ligger öppna för den. 
Genom sina utförliga rekommendationer strävar panelen efter att i det framtida IKT-programmet infora 
förfaranden som är mer användarvänliga för små och medelstora företag, strukturer som ger större stöd, 
finansieringsregler som är flexiblare och speciella åtgärder för att främja risktagande och stödja nystartade 
företag. 
Rekommendationer 
Alla följande rekommendationer har utformats för att tillämpas på det framtida enda IKT-programmet, 
förutom grupp A som gäller ramprogrammet som helhet. 
A. Förbättrat ramprogram 
A.l Minskade förseningar 
a) Kommissionen bör göra en översyn av sina nuvarande administrativa rutiner och omarbeta 
viktiga förfaranden för att minska förseningar med hälften. Betalningsförfaranden i synnerhet 
måste effektiviseras för att minska tiden mellan mottagande och betalning av fakturor från 
nuvarande 3 månader till 1 månad. 
33 
b) De viktigaste administrativa förfarandena bör ses över för att snabba upp beslutsfattandet 
genom delegering av behörighet till lämpliga organisationsnivåer och genom att minska 
antalet beslutsnivåer. 
c) Projektets partner bör kunna debitera utgifter från den dag projektet godkändes för att täcka 
sina kostnader under kontraktsförhandlingarna. En handpenning bör utbetalas omedelbart 
efter det att kontraktet har undertecknats. 
d) Det nuvarande betalningssystemet baserat på kostnadsuppgifter bör överges till förmån för ett 
betalningssystem baserat på resultat. Detta skall inte endast förenkla förfarandena utan även 
främja effektivare och produktivare projekt. 
e) För att öka effektivitet, punktlighet och effekt bör vissa icke strategiska förvaltningsuppgifter 
för kommissionens personal helt eller delvis läggas ut på kompetenta externa organisationer. 
A.2 Effektiv utvärdering av avslutade projekt. 
En enkel metod måste utvecklas för att utvärdera avslutade projekt och en användarhandbok mäsle 
beskriva hur och när denna metod skall användas för olika typer av projekt. Kontraklsinnehavare skall var 
skyldiga att tillhandahålla kommissionen den inlörmation som behövs lör att pä ett effektivt sätt utvärdera 
ett avslutat projekt. 
B. Strategi för och utformning av program 
B.l Sammanslagna program 
a) Den nuvarande uppdelningen i enskilda Telematik-, Acts- och Espritprogram måste ersättas 
med grupperingar av tillämpningar och teknologier under ett integrerat IKT-program. Detta är 
vad som krävs för att samla alla de teknologier som behövs för att bygga 
informationssamhället. 
b) Panelen rekommenderar starkt att det vid tilldelning av medel inom det femte ramprogrammet 
skall anslås en budget i överensstämmelse med den för samtliga IKT-program i det fjärde 
ramprogrammet och som inte understiger en tredjedel av det femte ramprogrammets totala 
budget. 
B.2 Underlätta nya idéer 
a) I det nya IKT-programmet måste betonas att det krävs mer nytänkande i Europa och 
stimuleringar för att utveckla innovativa tillämpningar med hjälp av nya och lämpliga 
teknologier. 
b) Utbyten mellan forskare, industriingenjörer och fackfolk från sjukhus, skolor, offentlig 
verksamhet, m.m. bör uppmuntras för att skapa en större förståelse mellan dem som skapar, 
utvecklar och använder ny teknologi. Detta skulle underlätta ett snabbare införande av nya 
IKT-system. 
B.3 Strategisk vision. 
a) En strategisk vision av hur Europas informationssamhälle skall organiseras och fungera i 
framtiden måste hela tiden utvecklas och ses över. 
b) En "framtidspanel för IKT" bör inrättas för att utveckla en gemensam europeisk vision lör 
läuusiktiu lörskninu och marknadslrender. 
34 
c) Långsiktig forskning spelar en viktig roll vid skapandet av Europas framtid och måste 
säkerställas inom europeisk forskning och teknologiutveckling inom informations- och 
kommunikationsteknik. Omkring 15 % av programmets budget bör anslås till långsiktig 
grundforskning, strategisk forskning och genomgripande innovation. 
d) Eftersom det framtida ramprogrammet utvidgas för att möta behoven i hela samhället bör 
Europaparlamentet och ministerrådet spela en mer aktiv roll när det gäller att definiera 
strategiska mål, kriterier och metoder för utvärdering, bedöma resultaten från 
programutvärderingarna och ange riktlinjer för programmet. 
C. Förvaltning och utvärdering av programmet 
Cl Kundanpassning 
a) Det framtida IKT-programmet måste bli ett effektivare instrument för det europeiska 
samhället av användare och leverantörer av informations- och kommunikationsteknik. 
b) For att minska den stora mängden tillämpningar bör tvåstegsmetoden som införts pä ett fätal 
programområden bli normgivande pä samtliga områden. Metoden skulle innefatta och baseras 
pä ett kortfattat förhandsförslag på 2-4 sidor som skulle följas av ett fullständigt förslag om 
förhandsförslagel blev godkänt. 
c) Fokuserade "klustersystem", som infördes för första gången i Esprit-programmet under det 
fjärde ramprogrammet, bör användas mer i nästa IKT-program. 
C.2 Ökad redovisningsskyldighet 
a) I det framtida ramprogrammet bör det fastställas specifika mål för utveckling, efterfrågan och 
marknadsandelar på IKT-området i Europa och för ett tillväxtmål för sysselsättningen. 
b) Indikativa mätmetoder för hur programmet lyckas införa informationssamhället bör fastläggas 
för att visa dem som stöder programmet hur effektivt det är, dvs. medlemsstaterna, 
regionerna och deras medborgare. 
I). Informationssamhället 
D.l. Införandet av informationssamhället 
a) En kontaktgrupp för frågor som rör informationssamhället bör organiseras inom det framtida 
IKT-programmet som skall främja utveckling av och efterfrågan på informationsteknik på 
sädana områden som idéskapande, informationsbehandling, tillämpningar för medborgare, 
samhällen och företag. Kontaktgruppen bör fortlöpande kunna ta emot idéer och 
projektförslag. 
b) De förslag bör prioriteras som sammanför leverantörer och användare av informations- och 
kommunikationsteknik för att gemensamt definiera, utveckla, leverera och börja tillämpa 
informationsteknik och -tjänster. 
c) En enda kontaktpunkt för projekt som gäller informationssamhället bör inrättas vid 
kommissionen och som särskilt skall ansvara för samordningen av fördelning av finansiella 
medel till IKT-program via strukturfonderna. 
35 
D.2. Nätverk av medborgare och samhällen 
a) Pilotprojekt bör tas fram för att främja kunskap och acceptans av informationssamhället och 
uppmuntra till användning av informations- och kommunikationsteknik i det dagliga livet. 
Särskild uppmärksamhet skall ägnas dem som kan ha speciella svårigheter att få tillgång till 
ny teknik eller att använda den, exempelvis äldre människor, arbetslösa och handikappade. 
b) Närmare kontakter för att främja användning av och kunskap om IKT måste skapas mellan 
programansvariga och ansvariga myndigheter för utbildning och yrkesutbildning i Europa, 
vanligtvis på regional nivå. 
c) Nationella och regionala myndigheter tillsammans med icke statliga och yrkesorganisationer 
(t.ex. lärare och doktorer) bör uppmanas att lämna projektförslag, helst bestående av vertikalt 
integrerade grupper, där alla aktörer i IKT-kedjan från leverantörer till användare ingår. 
D. 3 Förbereda medborgaren inför informationssamhället 
a) Stort stöd bör ges de speciella projekt som gäller sysselsättningsfrågor, som yrkesutbildning, 
omskolning och teknologier och tillämpningar för livslångt lärande. Dessutom bör den 
förmodade effekten av ett projektförslag om sysselsättning ingå i utvärderingskriterierna. 
b) Det framtida IKT-programmet bör främja fastställandet av lämpliga tekniska standarder inte 
endast för en ökad affärsverksamhet och marknadsutveckling utan även för att skydda 
medborgarnas rättigheter, i synnerhet inom multimediaindustri och elektronisk handel. 
c) Programmet skall främja och stödja projekt som specifikt rör frågor om billig tillgäng till 
offentlig information. 
d) Det framtida IKT-programmet skall främja och stödja projekt som syftar till att förbättra 
användargränssnitt i IKT-tillämpningar i allmänhet och utbildningssystem i synnerhet. 
E. Konkurrensförmåga och utnyttjande av IKT 
E.l. Införa kontrollstationer 
a) En långsiktig strategi för att uppnå och bibehålla europeisk konkurrensförmåga genom 
utveckling och användning av informations- och kommunikationsteknik måste fastläggas av 
kommissionen i samarbete med industrin. Strategin måste innefatta klara målsättningar, mål 
för marknadsandelar samt förväntat bidrag från FoTU-verksamheten. En enhet bör inrättas 
som skall övervaka hur Europa utvecklas mot dessa mål. 
F.2 Kortare tid för att nå globala marknader 
a) Programmet skall stödja industrin för utveckling och snabbare lansering av IKT-tillämpningar 
pä marknaderna. 
b) Programmet skall stödja gemensamma insatser tor kommersiellt utnyttjande av resultat och 
underlätta en marknadsstyrd inriktning genom att göra projekten kortare, sä all perioden fram 
till marknadsintroduktion blir mellan ett och två år. 
36 
E.3 Val av lämpligaste partner 
a) Programmet skall stödja dem som kan och vill utnyttja resultaten frän europeiskt finansierad 
FoTU-verksamhet och avråda dem som inte har ett verkligt intresse eller kapacitet för detta. 
b) Effektivare samarbetsmodeller bör tas fram med mindre antal partner och grundat på verkligt 
intresse. Varje partner i en grupp skall ges en särskild och nödvändig roll. Vid bedömning av 
projektförslag skall gruppens effektivitet och potential för kommersiellt utnyttjande av 
projektresultat prioriteras högre. 
E.4 Utnyttjande av resultat överst på dagordningen 
a) Kommissionen bör inrätta en servicediskfunktion som till sitt förlögande har ett nätverk av 
experter på kommersiella tillämpningar, marknadsföring, närings- och handelsrätt, 
bankverksamhet och riskkapital för att tillhandahålla ett samlat stöd till kommersiellt 
utnyttjande och för att främja "benchmarking". 
b) En servicedisk för finansiering av innovationer bör inrättas och kopplas till ramprogrammet, 
såsom föreslaget i kommissionens åtgärdsprogram för innovationer. 
c) Kommission bör sträva efter att inrätta en rådgivande panel som består av större aktörer med 
avgörande inflytande på utvecklingen av en enda effektiv europeisk IKT-marknad 
(hjälpsystem, PTT, regleringsverktyg m.m.). 
d) Kommissionen bör inrätta och finansiera referensanläggningar, där europeiska tillämpningar 
kan demonstreras. Dessa demonstrationer måste ges stor publicitet och vara åtkomliga via 
WWW. Anläggningar för att underlätta lokal tillgång till dessa demonstrationstillämpningar 
bör inrättas på stora potentiella marknader i Förenta staterna. Japan och Fjärran östern. 
e) lin snabbare genomslag pä världsmarknaderna måste prioriteras genom att hjälpa förelag all 
starta dotterbolag och samriskprojekt på utvecklingsmarknader. Dessa bör behandlas som 
nystartade företag med tanke på FoTU-målet i det nya ramprogrammet, under förutsättning 
att de skapar sysselsättning i Europa. 
F. Små och medelstora företag och nystartade företag 
F.l Underlätta för företag 
a) Kommissionen bör inrätta en servicedisk för små och medelstora företag som enda 
kontaktpunkt mellan dessa och programmet. Syftet med servicedisken skulle vara att 
tillhandahålla fullt stöd och att undanröja nuvarande svårigheter förelag har att hitta rätt i 
programmen. Denna servicedisk skulle bedöma förslag och ge all nödvändig information om 
vad som krävs av en förslagsställare och vid vilken tidpunkt. 
b) Skapa en ny kategori av små och medelstora projekt (SMP) som huvudsakligen men inte 
enbart skall riktas mot små och medelstora förelag och projekten skall pågå under mindre än 
ett är och med en budget frän kommissionen som inte överstiger 500 000 ecu per projekt. 
c) Snabbt stöd bör kunna ges till små och medelstora projekt varigenom förslag som inte är 
kopplade till en särskild ansökningsomgång kan godkännas. Servicedisken för små och 
medelstora företag skall kunna användas av de företag som önskar genomföra små projekt. 
d) Vissa av fördelade medel för kommande IKT-program - omkring 5 % - bör öronmärkas för 
speciella ansökningsomgångar som syftar till att stimulera partnerskap små och medelstora 
företag har en ledande roll i utvecklingen och utnyttjandet av forskningsresultat. Den lämpliga 
37 
finansieringen bör bedömas mot bakgrund av hur framgångsrikt programmet har varit med att 
skapa dessa högst önskvärda partnerskap. 
e) Ansträngningar bör göras för att göra små och medelstora företag helt informerade om det 
framtida IKT-programmet och dess mål genom att involvera dem mer i samrådsförfarandet 
och genom att i stor utsträckning använda externa bedömare och projektutvärderare små och 
medelstora företag. 
F.2 Anpassat marknadsstöd 
a) Finansieringen inom programmet måste göras flexiblare för att kunna tillhandahålla särskilda 
stöd till små och medelstora företag med kommersiellt utnyttjbara idéer. 
b) Finansieringen bör ökas till 60 % då ett exploaterbart projekts potentiella kommersiella värde 
har godkänts och uppbackats med riskkapital eller av ett stort företag som täcker åtminstone 
10 % av projektkostnaderna utan att själv delta. 
F.3 Stimulans till nya företag 
a) Ett stöd med maximalt 75 % bör kunna lämnas till projekt med goda chanser till kommersiellt 
utnyttjande i vilka nya företag är engagerade som inte är dotterbolag till andra företag. 
b) Bidrag bör ges (ill nya företag som deltar i framgångsrika projekt för att täcka kostnader lör 
att söka och säkra investeringskapital för en kommersiella exploateringen. Dessa kan uppgå 
till 10-15 % av det belopp som EU bidrog med för att starta projekt. 
38 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Den oberoende femårsutvärderingen av programmet gjordes av en grupp experter på hög nivå med 
Professor Roberto Cameiro som ordförande. Utvärderingen grundades på det skriftliga material som 
kommissionen tillhandahållit, inklusive den slutrapport som framtagits under Professor Umberto Colombo 
ordförandeskap och som innehöll en utvärdering av programmets aktiviteter under det föregående 
ramprogrammet. Kommissionen tackar för panelens rekommendationer som väsentligen gäller 
programmets framtida inriktning. 
Kommissionen finner de viktigaste resultaten och rekommendationerna generellt tillämpliga för den 
återstående perioden av det nuvarande ramprogrammet och som riktlinjer för de pågående diskussionerna i 
samband med förberedelsen av det femte ramprogrammet. Kommissionen är positiv till rekommendationen 
att ett antal nya inslag som införts i det nuvarande programmet (t.ex. rullande arbetsprogram, regelbundna 
ansökningsomgångar, tvåstegsbedömning) i förekommande fall införas som generella åtgärder i det femte 
ramprogrammet. 
Nödvändigheten att kombinera olika teknologier och åtgärder för att införa ett "användarvänligt 
informationssamhälle" har understrukits i meddelandet "Utforma framtiden". Kommissionen tackar för 
panelens åsikter om denna fråga och delar dess övertygelse om att en ökad samstämmighet mellan 
insatserna behövs och att ett enskilt och integrerat program för informations och kommunikationsteknik 
behövs. Såsom föreslås i sammanfattningen skall programmet dra nytta av sitt rullande arbetsprogram för 
att börja införa förändringar under det fjärde ramprogrammet och göra övergången till det femte 
ramprogrammet smidigare. 
Kommissionen stöder framförallt åsikten att teknikanvändning bör betonas ytterligare i det kommande 
programmet för att öka konkurrenskraften och för att skapa sysselsättning genom en mera utbredd 
användning av informations- och kommunikationsteknik. Kommissionen uppskattar panelens betoning på 
den roll som medborgare och samhälle spelar. Teknisk utveckling inom informations- och 
kommunikationsteknik beror alltmer på dynamiska marknader för nya produkter och tjänster, och därmed 
på medborgarnas och arbetstagarnas möjligheter och vilja att använda ny informations- och 
kommunikationsteknik. Balansen mellan långfristig forskning och utnyttjande av forskningsresultat måste 
definieras med hänsyn till den industrimässiga och socio-ekonomiska målsättningen i det kommande 
programmet. En strategisk och framsynt vision för forskning och social utveckling krävs förvisso, såsom 
angivet i "åtgärdsprogrammet för innovation" för att kunna identifiera lovande teknologier och 
marknader. 
Kommissionen tackar för rekommendationerna om att förbättra små och medelstora företags tillgång till 
programmet. Panelens förslag stöder förslaget i "Utforma framtiden" om att hjälpa 1 små och medelstora 
företag få tillgång till programmet genom att utveckla mekanismer för teknologiöverföring och upprätta 
kopplingar till riskkapital samt finansieringssystem. 
Slutligen stöder kommission panelens åsikt att det på ramprogrammets nivå krävs ytterligare insatser för 
all öka flexibiliteten och effektiviteten i de administrativa förfarandena för att minska tidsfrister och 
administrativa kostnader sä att dynamiska företag, i synnerhet små och medelstora företag, ytterligare 
uppmuntras att delta i det framlida programmet. 
39 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Prof Roberto Carneiro (ordförande), Ordförande för TVI, Televisäo Independent S.A. (bolagsstyrelsen) 
Group Forum, SGPS. 
F.d. Portugals minister för utbildning och idrott (1987-91), konsult för Världsbanken (IBRD och IDA), 
konsult inom projekt i Latinamerika och Afrika (1975-87); sedan 1978 konsult för OECD inom 
utbildningspolitik, arbetsmarknadsplanering och offentlig förvaltning; konsult för UNESC och expert inom 
utbildningspolitik. Carneiro har nyligen haft internationella uppdrag bl.a. som samordningskonsult för 
SIGMA, samriskprojekt mellan EEG och OECD för att genomföra statliga reformer i central- och 
östeuropeiska länder (1992-93); uppdrag för OECD som granskare av den franska utbildningspolitiken 
(1993); Ledamot av International Commission lör Education in the 21st Century (UNESCO, 93/95); 
Ordförande för Information Society Forum och ledamot av byrån för samordning av europeiska 
kommissionens granskningsgrupp av utbildning och yrkesutbildning under ledning av kommissionär E. 
Cresson. 
Andrew Boswell, VD för Enterprise Technology och teknisk chef för ICL. 
Ordförande för LIK National Information Infrastructure Task Force som arbetar tillsammans med 
industridepartementet med frågor som rör IKT. Utnämnd i G7-kommittén som ansvarig för att påskynda 
standardiseringen pä IKT-området, baserat på ett initiativ från G7-toppmötet 1995. 
Jean-Michel Chassériaux, VD för ERCIM och chef för International Relations för INRIA. 
Teknisk attaché vid franska ambassaden i London (1973-77), rådgivare till utrikesdepartementet och 
industridepartementet (1977-84). Vice chef för utbildning, forskning och regionala frågor för 1KT-
industrienheten i industridepartementet (1984-87). Chef för utrikesfrågor vid departementet för forskning 
och rymdforskning (1988-93). Professor vid Paris 7-universitetet sedan 1983. 
Bernt Ericson, Vice VD, forskning och teknisk utveckling, Telefonaktiebolaget LM Ericsson. 
Började arbeta för Ericsson 1969 som teknisk chef och medlem av Business Strategy Group; 
Avdelningschef för särskilda projekt inom Strategic Product Planning division; chef för tillämpad 
forskning och slutligen, vice VD. Utnämnd till ledamot av Kungliga svenska vetenskapsakademin och 
Europeiska förbundet för forskning och vetenskap (ESTA) vid Europeiska kommissionen. 
Roberto Galimberti, Chairman och CEO för Etnoteam. 
Från 1968 till 1973 chef för Digital Computing Division för Laben. Chef för forsknings- och 
utvecklingsavdelningen vid Italtel och senare chef för Toll Switching Division. Sedan 1982 Ordförande 
och VD för Etnoteam. Sedan 1994 ordförande och VD för I.NET, ett ledande företag på området Internet 
för företag. Även vice VD för CED Borsa (Italian Stock Exchange Information System Company) och för 
Intercai Etnoteam. Styrelseledamot i Anasin (Italian Computer Services Association). 
Ilartmut Raffler, Chef för Siemens Corporate Technology Division. 
Började arbeta för Siemens AG 1979. Ansvarig för Innovation Project Communications. Frän 1993 till 
1996 chef för Software and Engineering Department. Sedan april 1996 chef för Information and 
Communications Department. Huvudområden: Informations- och mediateknik, nätverks- och 
videokommunikation, systemsäkerhet, kunskapsbearbetning och samverkan mellan människa och maskin. 
Josep Maria Vila Solanes, VI) för INDRA Croup, chef för INDRA SSI och chef för INDRA SCA. 
Verkställande direktör för ERITEL, VD för Olympic Games Organising Committee i Barcelona 1992. 
Vice VD för ENHER och avdelningschef inom UNISYS. Chef för DATAMATION magazine (spansk 
utgåva). Professor för Nuclear Technology Department, Universidad Politecnica de Barcelona och tidigare 
professor vid andra universitet och forskningscentra i Barcelona. 
40 
Herbert Wotke, VD för Austrian Industrial Research Promotion Fund (FFF). 
Arbetade under mer än tjugo år för FFF (Forschungs Förderungs Fonds fur die gewerbliche Wirtschaft) 
med nationella och internationella finansieringsfrågor, inklusive policyfragor på teknologiområdet, 
EUREKA och den statliga "Innovation and Technology Fund". 
41 
42 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
INDUSTRI- OCH MATERIALTEKNIK 
43 
44 
I. SAMMANFATTNING 
1.0 Utveckling av programmen för industri- och materialteknik 
Europeiska beslutsfattare är eniga om att utvecklingen av industri- och materialteknologier är ytterst viktig 
för att den europeiska tillverkningsindustrin skall lyckas i framtiden. Det nuvarande lMT-programmet, 
även kallat 'Brite-Euram'. utvecklades från de två FoTU-programmen 'Brite' och 'EuranV, som 
genomfördes under det första ramprogrammet. Brite-programmet gällde ett stort antal olika 
tillverkningsteknologier för industrin medan Euram-programmet var inriktat på avancerade material. I det 
andra ramprogrammet sammanfördes de två ämnesområdena under Brite-Euram-programmet och området 
flygvetenskap tillkom. Denna ordning har fortsatt med ett ytterligare tillägg för teknologier för 
marktransporter under det pågående fjärde ramprogrammet. 
Den centrala inriktningen i verksamheten under dessa program har varit generisk forskning på 
utvecklingsstadiet som genomförts i ett samarbete över nationella gränser involverande industri, 
forskningsinstitutioner och universitet. Målet har hela tiden varit att stärka den vetenskapliga och 
teknologiska basen i europeisk industri och stimulera till ökad konkurrenskraft på internationell nivå. 
Framförallt har stödet fokuserats på små och medelstora företag och ökad ekonomisk och social 
sammanhållning i Europa. 
Efterföljande IMT-program har utvidgats i fråga om finansiering och omfattning. IM T -programmet under 
det fjärde ramprogrammet är betydligt mer omfattande än under det tredje ramprogrammet och innehåller 
lier målsättningar, innefattande att förbättra livskvalitet och samtidigt stimulera till en hållbar ekonomisk 
utveckling. En sammanfattning av IMT-programmets finansiering under de olika ramprogrammen (RP) 
ges nedan. 
RP1 RP2 RP3 RP4 
220 miljoner ecu 500 miljoner ecu 748 miljoner ecu 1617 miljoner ecu 
(Brite + Euram) (Brite-Euram) (Brite-Euram II) (Brite-Euram III) 
2.0 Femårsutvärderingens omfattning 
Denna utvärdering omfattar de industri- och materialteknikprogram som genomförts under det tredje 
ramprogrammet (1991-1994) och under det första året av fjärde ramprogrammet (1994-1998). 
I enlighet med uppdragets referensramar gäller utvärderingen tre huvudområden, nämligen: 
programjnäkns relevans, den effektivitet med vilken programmet har genomförts samt programmets 
effekt. Pä grundval av dessa bedömningar ges rekommendationer för kommande program. 
Denna sammanfattning utgör första delen av 'dokument 1' som även innehåller kommissionens svar på 
panelens rekommendationer. Panelens fullständiga rapport presenteras i 'dokument 2'. 
Denna utvärdering innefattar den slutliga utvärderingen av tredje ramprogrammet. 
Samtidigt önskar dock panelen att de två rapporter om efterutvärderingen av områdena 1 och 2 
(EUR 17457) och område 3 (EUR 16948) i detta program uppmärksammas. Dessa utvärderingar 
genomfördes grundligt av enskilda personer med god kunskap och kännedom om områdena i fråga och de 
resulterade i en rad specifika slutsatser och rekommendationer som bör uppmärksammas. I sin egen 
sammanfattning ämnar panelen framföra ett generellt perspektiv som kan vara till hjälp, men detta skall 
inte uppfattas som att den vill förringa de viktiga resultaten i efterutvärderingen. 
45 
3.0 Panelens kommentarer och resultat 
3.1 Relevans i förhållande till programmål 
Ett stort antal mål har fastlagts för IMT-programmen, på bredare basis än för normala industriprogram 
eller nationellt genomförda program. Panelen godkänner målens allmänna giltighet och fortsatta 
relevans, men anser att det blir svårigheter med att samtidigt uppfylla dem alla på projektnivå. Mot 
bakgrund av den allt snabbare globaliseringen inom handel, tjänster och tillverkning och behovet av att 
stärka en europeisk sammanhållning krävs prioriterade mål för att kunna styra programmen på bästa sätt 
och följaktligen prioritering av kriterier vid projekturval för att undvika att de alltför små resurserna sprids 
på för många projekt med minskad målfokusering som följd. 
En lämpligare utformning av IMT-programmet under det femte ramprogrammet skulle vara att kombinera 
'övergripande' grundforskning med ett antal utvalda områden, där ett mer fokuserat 'vertikalt' 
tillvägagångssätt används. Dessa områden skulle kunde gälla arbetsgruppens områden, men även andra 
områden som är lämpliga bör övervägas. Möjligheterna med detta programkoncept, inklusive införandet 
av ytterligare FoTU-verktyg, måste undersökas. 
Kriterier för val av projekt, som hög vetenskaplig och teknisk nivå, ekonomisk och social 
sammanhållning, hållbar utveckling och livskvalitet, generisk forskning och forskning pä 
utvecklingsstadiet, transnationelll deltagande, verkningsfullt dellagande av små och medelstora företag 
samt resurser för utnyttjande av forskningsresultat har generellt uppfyllts. 
3.2 Bedömning av effektivitet 
Frågan avseende kostnadseffektivitet som mått för den effektivitet med vilken resurser har använts för att 
uppnå programmets mål avser både resurser från kommissionen och programdeltagarnas egna resurser. 
De finansiella bidragen från kommissionen har generellt använts på ett kostnadseffektivt sätt. 
Finansieringsbestämmelserna har utgjort ett lämpligt incitament för deltagande och samtidigt krävt 
tillräckliga investeringar av deltagarna för att garantera ett seriöst engagemang. 
Kostnadseffektivitet i fråga om deltagarnas resurser är beroende av en balans mellan fördelarna med att 
samarbeta, med ett finansieringsbidrag från kommissionen, och de extra administrativa insatser som krävs. 
Generellt är denna balans god, men att utarbeta förslag kräver betydande resurser, i genomsnitt cirka 5 % 
av projektkostnaden för varje förslag. Det förekommer även en stor andel ej utvalda förslag, även om det 
finns indikationer på att nästan hälften av dessa forskningsinsatser skulle genomföras ändå. För att minska 
de totala förslagskostnaderna och undvika att avskräcka dugliga potentiella deltagare från att svara pä en 
ansökningsinbjudan bör målet vara att öka antalet framgångsrika projekt till mer än 50 %. Man bör 
överväga tillämpning av ett tvastegsförfarande i vilket lockande förslag förkastas efter en bedömning av ett 
mindre detaljerat förslag i en första projekturvalsomgång. 
Effektivitet i programförvaltningen avser aktiviteter innan projektarbetet startar liksom förvaltningen 
under tiden arbetet fortskrider. Ett ständigt återkommande bekymmer, som uttryckts av både 
programdellagare och tidigare oberoende utvärderiugspaneler. är den länga tidsperioden mellan sista dag 
för utlysningen av ansökningsomgången och uppstart av projektarbetet. For IMT-programmen både under 
tlel tredje och fjärde ramprogrammet varierade denna period mellan 9 och 15 månader. Detta är mycket 
dåligt i jämförelse med nationella program, inklusive program i viktiga konkurrensländer som Förenta 
staterna. Denna lidsfrist bör minskas till högst sex månader. Mekanismer för att starta upp ett projekt 
redan lore del slutgiltiga kontraktsundertecknandet bör undersökas. 
Förvaltning och kontroll av kontraktsprojekt har vanligtvis varit tillfredsställande, både när det gäller 
kommissionens arbete och inom projektkonsortierna. Positiva kommentarer har lämnats med avseende på 
kvalitet, vetenskaplig kompetens och engagemang hos kommissionens tjänstemän. Mycket lyder dock pä 
att med en utvidgning av IMT-programmet, det ökade antalet medlemsstater och en ökad komplexitet i 
46 
många förslag ökar även arbetsbelastningen hos kommissionens personal. Detta medför att effektiviteten i 
programmet är i fara och en översyn av organisation och förfaranden krävs. 
Användningen av externa experter som ger råd och bistår kommissionens personal kan öka effektiviteten 
och verkningsgraden inom projektlörvallningen - exempelvis genom oberoende synpunkter och välgörande 
stimulans vid kritiska projektutvärderingar. Panelen önskar dock understryka att det är mycket viktigt att 
en tillräcklig kärna av tekniskt kompetent personal finns kvar inom kommissionen för att bibehålla 
effektivitet och kontinuitet i arbetet. 
Programkommittéerna, som utgör en länk på programnivå mellan kommissionen och medlemsstaterna, har 
spelat en nyckelroll i planeringen, utformningen och genomförandet av arbetet. Då specifika medel 
fördelas till speciella områden, t.ex. luftfart, är det lämpligt att engagera en panel av enskilda personer 
med specialistkunskaper för att säkerställa att programmet utvecklas i linje med marknadens behov. 
Arbetsgrupperna har hitintills haft liten inverkan på IMT-programmet. De inrättades först i mars 1995 och 
vid den tidpunkten var tredje ramprogrammet under avslutning, fjärde ramprogrammet färdigformulerat 
och utlysningen av den första ansökningsomgången gjord. 
Vad avser extern bedömning, ger det väl inarbetade förfarandet med 'efterutvärdering' ett samlat och 
grundligt perspektiv på programmet under dess hela förlopp, grundat på dokumentation, intervjuer, besök 
och frågeformulär. Denna process ger värdefulla kommentarer och rekommendationer för framtiden och 
bör fortsätta. 
Ett användbart komplement till efterutvärderingen är den nyligen införda processen 'Mig extern 
bedömning', som beslår av en ärlig bedömning av programmets genomförande, utgörande en bas lör 
beslut om anpassning av programmets inriktning, förfaranden, m.m. Processens värde skulle dock öka om 
bedömningspanelen hade tillgång till synpunkter från involverade personer, kanske med hjälp av ett 
endagsseminarium för nationella representanter och projektdeltagare. 
Beträffande former för åtgärder och instrument och medan det fortfarande förvisso är viktigt med 
generisk forskning på utvecklingsstadiet anser panelen mot bakgrund av den ökande globala konkurrensen, 
snabbare marknadsintroduktioner, m.m. att kommissionen nu bör överväga att komplettera detta med 
FoTU-tillämpningar för bättre marknadsbedömning men fortfarande inte innefatta produktutveckling. 
Dessutom bör man överväga FoTU med åberopande av artikel 130 k-130 m i fördraget och i vissa fall 
införa en bestämd del riktad forskning, strategiskt planerad av eller för kommission och som ett 
komplement till den etablerade metoden med forskningsinbjudan. 
Grundforskningsprojekt av industriell vikt som engagerar forskningsinstitutioner och universitet i 
samarbete med industriföretag har visat sig vara en mycket värdefull utgångspunkt för FoTU under IMT-
programmet och bör fortsätta. 
Små och medelstora företags betydelse för Europas industri är väl fastslagen av kommissionen och stöds 
helt av panelen. I IMT-programmen har stöd och uppmuntran till små och medelstora företag visat sig 
genom det omfattande engagemanget av redan tekniskt kunniga små och medelstora företag i FoTU-
projekt inom industrin och genom införandet och utvecklingen av Craft-projektet som stöder 'samarbete' 
inom forskning pä uppdrag av grupper av små och medelstora företag som för närvarande saknar interna 
FoTU -resurser. 
Deltagandet av tekniskt kunniga små och medelstora företag i FoTU-projekt inom industrin har ökat under 
senare är. Samarbetet med större företag och med den akademiska världen över nationsgränser har givit 
dessa företag tillgäng till nya teknologiska och kommersiella möjligheter. A andra sidan är det tydligt att 
små och medelstora företag avskräcks från att involveras i projekt på grund av de långfristiga tidsplanerna 
och fåtalet projekt med framgång eller pä grund av att de fruktar en eventuell begränsning av sina 
alternativmöjligheter under ett projekt. Små och medelstora företag utsätts ofta för kraftigare och snabbt 
föränderliga förhållanden än stora organisationer. 
47 
4. 
Craft-prqjektet har visat sig vara ett utmärkt instrument för att skapa en relativt låg teknologisk bas för 
små och medelstora företag för att öka deras tekniska utvecklingsmöjligheter. Tvåstegsbedömningen av 
projektförslag är mycket framgångsrik. Panelen anser att Craft är ett högt prioriterat projekt och 
välkomnar en större finansiering från det fjärde ramprogrammet. Craft-projektet kräver dock resurser i 
fråga om kommissionens förvaltning och personalfrågor måste lösas, om Craft skall kunna utvecklas 
vidare. Man bör överväga att delvis decentralisera stimulansinsatser till medlemsstaterna och 'bottom-up'-
metoden bör bibehållas. 
Panelen önskar även understryka att små och medelstora företags intressen och behov måste balanseras 
mot dem hos större industriföretag, eftersom både stora företag och små och medelstora företag kan ge 
viktiga bidrag till EU.s utveckling. 
Vad avser samordningsmekanismer befinner sig både 'temanätverken' och 'klusterkonceptet' i det fjärde 
ramprogrammet på ett relativt tidigt stadium. För att kunna utnyttja deras möjligheter ytterligare krävs mer 
än samordning av FoTU-frågor, vilka uppstår separat och fristående i kommissionens olika 
programområden. En mer aktiv, strategisk metod kommer att behövas för att inrätta integrerade, grupper 
av framsynta projekt inom olika discipliner för att säkerställa att alla aspekter som är avgörande för ett 
kommersiellt utnyttjande inom en konkurrensutsatt tidsplan beaktas. 
^.} Bedömning av effektivitet 
Eflerulvärderingsrapporterna om IMT-programmet under tredje ramprogrammet visar att utgängsmälcn 
att främja teknisk forskning i alla medlemsstater, stödja och stimulera små och medelstora företag och 
utveckla samarbete mellan industri, forskningsinstitut och universitet över nationella gränser i hög grad 
hade uppnåtts. Rapportens bedömning är även positiv när det gäller uppnådda projekt- och programmål, 
inklusive programmets medverkan till europeisk sammanhållning och ekonomisk utveckling. Antalet 
registrerade patent var i genomsnitt mindre än ett per projekt, men patent är inte ett universellt malt på 
resultat. En stor del innovationer på IMT-området går inte att patentera, t.ex. upptäckter inom 
vetenskapliga discipliner som strukturanalys, hydromekanik, m.m. Det avsevärt större fjärde 
ramprogrammet är fortfarande i sitt inledningsskede och därför svårt att bedöma, men kraftigt gensvar på 
de flesta programområden är uppenbart. 
De generella målen för IMT-programmet för de fem senaste åren har uppnåtts med hänsyn till 
vetenskapliga och tekniska resultat. En öppen fråga är huruvida dessa resultat har bidragit i tillräcklig grad 
till att öka den europeiska konkurrenskraften, mot bakgrund av den allt större FoTU-verksamheten i 
konkurrensländerna. 
Stärkandet av den vetenskapliga och teknologiska basen har varit till fordel för små och medelstora 
företag, stora företag, universitet och forskningsinstitutioner inom hela unionen. Detta bidrar, förutom 
ökat antal forskningsresultat, till att skapa kontakter för fortsatt samarbete efter avslutade projekt och i 
synnerhet att ge små och medelstora företag en ökad självsäkerhet för att våga driva verksamheten pä en 
högre teknisk nivå. I detta avseende har deltagandet i Craft varit till speciell fördel för små och medelstora 
toretag genom att de saknar interna FoTU-resurser. 
Det är möjligt alt identifiera betydande bidrag till relevant gemenskapspolitik genom stödet till 
transnalionelll samarbete och samarbete mellan små och medelstora företag, forskningsinstitutioner och 
universitet. Den ekonomiska och sociala sammanhållningen har stärkts. Ett litet bidrag till ökad 
sysselsättning har sketl genom anställning av enskilda personer i projekten och skapats en möjlighet till 
ökad sysselsättning genom industriellt utnyttjande av forskningsresultat i framtiden. Betydande 
vetenskapliga och tekniska resultat har även skapats på miljörelaterade områden (återvinning, tillverkning 
med mindre avfallsprodukter, mer miljövänliga material, flygbuller och avgasutsläpp, m.m.) 
Pä områdena spridning och utnyttjande av resultat, krävs en balans mellan kommersiellt utnyttjande enbart 
av de projeklparlner som har investerat i verksamheten och en spridning av resultat sä att hela EU kan dra 
48 
4. 
nytta av resultaten. Forskningsresultaten från IMT-programmen under det tredje ramprogrammet spreds 
genom otaliga informationsdagar, seminarier och konferenser. Trots dessa betydande insatser finns det 
dock farhågor för att många potentiella företag i Europa som skulle kunna dra nytta av IMS-programmens 
resultat ännu är ovetande om denna möjlighet och kommissionen behöver vidta flera åtgärder på dessa 
områden. 
Kvantitativa uppskattningar av möjlig utnyttjandegrad i rapporter framställda på beställning av 
kommissionen har visat mycket goda ekonomiska vinster från investeringar i programmen. Jämförelser 
bör göras mellan dessa uppskattningar och de verkliga vinsterna genom en förnyad undersökning av en 
grupp utvalda projekt tre till fem år efter det att projektet avslutats. 
3.4 IMT-programmets betydelse 
IMT-programmet är ett viktigt och utmärkt program. Även om dess budget under del fjärde 
ramprogrammet är avsevärt större än under det tredje ramprogrammet utgör den fortfarande en liten andel 
av det totala behovet för FoTU-kostnaderna på detta område i Europa. Den utbredda användningen av 
högkvalitativa industriforskningsprojekt visar den europeiska industrins och forskningsvärldens starka 
önskan att delta och visar på behovet av ytterligare finansiering på IMT-området för att kommissionen 
skall kunna svara med tillräckliga resurser på denna beredvillighet och på utmaningen att stärka den 
europeiska industrins konkurrensmöjligheter i fråga om teknologi. 
4.0 Rekommendationer 
1. IMT-programmet anses vara ett viktigt och utmärkt program. Det bör förstärkas betydligt inom 
ramprogrammet och en mycket stor vikt bör läggas vid målsättningen att öka den europeiska industrins 
konkurrenskraft på teknikområdet. De finansiella medel och den personal som tilldelats IMT-
programmet är blygsamma lör dess uppgift och bör ökas avsevärt. 
2. IMT programmet bör i framliden innehålla en kombination av en bas av övergripande grundforskning 
och ell antal utvalda områden där ett mer fokuserat 'vertikalt' tillvägagångssätt används. 
3. Åtgärder bör vidtas för att öka andelen framgångsrika projekt till över 50 %. 
Den nuvarande låga andelen sådana projekt anses avskräcka eventuella deltagare från att inge förslag 
som kan vara viktiga för de framtida europeiska konkurrensmöjligheterna. 
4. För att minska kostnader och personalinsatser i samband med utarbetandet av förslag och den långa 
behandlingstiden av förslag rekommenderas ett förslagsförfarande i två steg. 
5. För att göra IMT-programmet mer effektivt och verkningsfullt bör tidsintervallen mellan 
förslagsinlämning och utbetalning av medel för verksamheten inte överstiga sex månader 
6. Små och medelstora företag som uppfyller kraven för att delta i IMT-program bör uppmuntras att 
ansöka. Mer information och bättre kommunikation med små och medelstora företag genom vidgade 
nätverk och andra möjligheter behövs. 
7. Craft är ett utmärkt projekt inom IMT och bor fortsättningsvis tillmätas stor betydelse. Kommissionens 
personalresurser inom Cralt-projektel bör förstärkas. En viss överföring till medlemsstaterna att 
ansvara lör stimulerande insatser lör Craft-projektet bör även övervägas. 
8. Bättre metoder för spridning av resultat från IMT-projekt bör införas tillsammans med ökade insatser 
för att uppmuntra till utnyttjande av resultat. 
49 
4. 
9. Utvalda grupper av IMT-projekt bör utvärderas på nytt, tre till fem år efter projektet har avslutats, för 
att jämföra de verkliga ekonomiska vinsterna med den bedömning av utnyttjandepotential som 
genomförts tidigare. 
10.För att sprida de värdefulla sidoeffekterna av resultat från IMT-projekt som först och främst gäller 
tillämpningar på luftfartsområdet till andra industrisektorer rekommenderas att en speciell enhet för 
information och rådgivning inrättas för att sprida kunskap om dessa resultat. 
IL Panelen rekommenderar att man fortsätter att använda sig av experter från universitet och 
forskningsinstitutioner, framförallt inom grundforskning. Grundforskning som stöd för 
industriteknologier anses mycket viktigt inom ramen för IMT-programmet. 
12. Kommission bör tillsammans med medlemsstaterna, industri- och forskningsvärlden överväga att på en 
selektiv bas införa ett större urval instrument för FoTU-aktiviteter på IMT-området. 
13. I projekt där förslagsställare och kommissionen kommit överens om att patent är en relevant mätmetod 
för innovation bör patentförvärv ingå i projektmålen. 
14. Panelen rekommenderar att det två efterutvärderingsrapporterna (EUR 17457 och EUR 16948) samt 
den externa utvärderingsrapporten 1995 beaktas. 
50 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar panelen för femårsutvärderingen för deras grundliga och detaljerade undersökning 
av aktiviteterna inom IMT-programmen under perioden 1991-1995. Den välkomnar rapporten och anser 
den rättvis och balanserad. Panelens positiva kommentarer om det nuvarande programmet uppskattas. 
Ständiga förbättringar genomförs för en effektivare förvaltning genom modern informatikteknik och 
effektivisering av projektrapportering, finanskontroll och externt tekniskt stöd. Dessa åtgärder skall svara 
på den oro som uttryckts om de begränsade resurserna både inom Craft-projektet och tor förvaltningen av 
konventionella FoTU-projekt för konsortier. 
För en effektiv förvaltning av programmet krävs inte endast full insyn i förfaranden och utfästelser om 
offentliga medel, utan även att realistiska tidsplaner skall hållas. Panelen har med rätta identifierat dessa 
som viktiga faktorer. Förfarandet för bedömning av förslag ses ständigt över. För att uppnå tidsvinster 
krävs i huvudsak att de konsultativa och administrativa förfarandena påskyndas efter ett förslags 
bedömning och rekommendation, både inom kommissionen och i medlemsstaterna genom 
tillsynskommittén. Panelen har identifierat det redan erkända behovet av att öka små och medelstora 
företags deltagande. Stimulerande åtgärder för detta vidtas ständigt och varje ytterligare steg mot ett mer 
effektivt decentraliserat nätverk för att stimulera dessa företag kommer att säkerställa en ökad "europeisk 
dimension". 
Åtgärder för att öka utnyttjandet av resultat ingick som projekt under IMT-programmet och dess 
föregångare och genomtänkta åtgärder för detta var mycket viktiga inslag för programmets effektivitet. 
Den ökade fokuseringen genom kompletterande åtgärder (och under aktivitet 3 i det fjärde 
ramprogrammet) säkerställer en betydande ökad kunskap om resultatutnyttjande. 
1 detta sammanhang ger "Åtgärdsprogrammet för innovation i Europa" (KOM(96)0589) viktigt budskap 
för anammande av resultat. Överföring av immateriell egendom, know-how och erfarenhet mellan olika 
industrisektorer är av väsentlig betydelse. Patent och licensiering, ytterligare finansieringsinstrument, 
effektiva åtgärder för avtal om teknologiöverföring och ökade möjligheter för små och medelstora företag 
inom en bredare europeisk ram kommer samtliga att bli avgörande allteftersom tusenårsskiftet närmar sig. 
Styrkan i program som IMT ligger i att uppnå en lämplig balans mellan grundforskning och målforskning 
å ena sidan och allmänt tekniskt innehåll och utvalda vertikala grupperingar på strategiska områden å 
andra sidan. Den ständigt ökande erfarenheten genom val och förvaltning av projekt tillsammans med 
återföring av information från projektindikatorer och -utvärderingar som denna just avslutade 
femårsutvärdering bör säkerställa ett fortsatt värdefullt bidrag till den europeiska industrins FoTU-bas i 
framtiden. 
51 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Professor Colin Seabrook 
Efter en omfattande karriär inom ingenjörsvetenskap och mottagare av flera utmärkelser arbetar professor 
Seabrook för närvarande som gästprofessor i konstruktionsteknik vid universitet i Bath. Han är ledamot i ett 
antal kommittéer i Förenade kungariket och i kommittéer vid Institution of Mechanical Engineering och har 
medverkat i rådgivande nämnder inom Department of Trade and Industry och på andra håll i Förenade 
kungariket. Han var tidigare chef för Group Research & Development för J. H. Fenner & Co. Ltd. För 
närvarande är han chef för CSMA Ltd. och driver även ingenjörskonsultverksamhet. 
Frits Klostermaim 
Utbildad inom fysik och maskinkonstruktion arbetade Klostermann de flesta av de senaste 32 åren av sin 
yrkeskarriär vid Philips Research Laboratories, Eindhoven och blev slutligen före sin pensionering ansvarig 
för policyfragor för Philips International Research avseende de europeiska samarbetsprogrammen inom 
FoTU. Han driver för närvarande ett litet konsultföretag som specialiserar sig på frågor som rör elektroniska 
enheters fysik, förvaltningsstudier och forskningsutvärdering. 
Professor Luis Oro 
För närvarande professor i kemi vid universitetet i Zaragoza. Professor Oro har stor kunskap på många 
FoTU-områden genom sitt arbete som generalsekreterare för National plan for Scientific Research and 
Technological Development i Spanien. Han har bred kunskap om OECD:s vetenskapliga policy och om 
program och krav avseende små och medelstora företag. Professor Oro är vice ordförande för European 
Science Foundation. Hans forskningsområden innefattar organometallisk kemi och homogen katalys. Han har 
publicerat mycket på detta område. 
Dr Jacques Lukasik 
Som vetenskaplig chef för Lafarge Group (ett stort byggnadsföretag med verksamhet i 45 länder) har Lukasik 
betydande erfarenhet av att bedöma forskningsprojekt och har kontakter med den stora vetenskapliga och 
tekniska världen utanför sitt eget företag. Hans tidigare erfarenhet innefattar en post inom Research 
Directorships i CNRS, i synnerhet för internationella och industriella förbindelser. Han har innehaft en rad 
poster som gästprofessor i Förenta staterna, Brasilien och Egypten. Hans tekniska bakgrund inom forskning 
gällde ursprungligen grundforskning inom atom- och molekulärfysik, kvantoptik, optoelektronik och laser. 
Dr Hans Jörgen Pedersen 
För närvarande vice VD för Corporate Technology and Research vid Danfoss i Nordborg, Danmark. 
Dr Pedersen var medlem av utvärderingspanelen för industri- och materialteknikprogrammet under Brite-
Euram II (1991-1994). Hans deltagande i femårsutvärderingspanelen för IMT-programmet skapar en bra 
återkoppling till denna tidigare utvärdering. Dr Pedersen har en omfattande erfarenhet av forskning på 
ledningsnivå genom sin roll som ordförande för National Committee for the Danish Materials Science 
Programme och som nationell representant i Europeiska provnings- och certifieringsorganisationen (EOTC). 
Dr Pedersens speciella intresse inom forskning är ytbeläggningsteknik, mikrosystem och Total Quality 
Management (TQM). 
Dr Ing. Heinrich Bergmann 
Tidigare chef för Institute for Structural Mechanics vid DLR (German Aerospace Research Establishment). 
Dr Bergmann har kombinerat sin erfarenhet av rymdmaterial och -strukturer och allmän aeroteknik med 
omfattande kommilterädgivning för nationella och internationella FoTU-program. Han har fungerat som 
konsult till Europeiska rymdorganisationen (ESA) i Hermes-programmets kommitté för säkerhetsfrågor. 
Dr Bergmann är professor i mekanik vid universitet i Hannover, gästprofessor i aeroteknik vid California 
Institute of Technology och gästprofessor i maskinteknik vid Virginia Polytech, Förenta staterna. 
52 
4. 
Frank Armstrong (föredragande) 
Armstrong var f.d. chef för Aerospace Vehicles RAE Farnborough och är nu konsult. Han har innehaft 
poster på hög nivå inom U.K. Government Aeronautical Research Establishments, som innefattade att 
målformulera, leda och samordna nationella forsknings- och demonstrationsprogram inom luftfarkostteknik. 
Han var medlem av utvärderingspanelen av IMT-programmet 1990-1994 område 3 "luftfart" och arbetade 
som föredragande i panelen för IMT-programmets femårsutvärdering. 
53 
54 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
STANDARDISERING, MÄTNING OCH PROVNING 
55 
56 
I. SAMMANFATTNING 
De särskilda programmen för standardisering, mätning och provning under EU:s tredje och fjärde 
ramprogram har genomgått stora förändringar. BCR-programmet under det andra ramprogrammet var i 
grund och botten ett program som man måste teckna sig för och som sedan blev programmet för mätning 
och provning med öppna ansökningssomgångar på särskilda temaområden under det tredje 
ramprogrammet. Slutligen blev programmet för standardisering, mätning och provning (SMP) under det 
fjärde ramprogrammet ett program med öppna förfaranden för ansökningsomgångar med många 
temaområden och en liten del för specifika ansökningssomgångar som gällde brådskande behov hos de 
europeiska standardiseringsorganen och kommissionen. 
De gemensamma målen i dessa tre särskilda program är att stärka den europeiska inre marknaden och 
konkurrenskraften i den europeiska industrin och även att möta behoven i samhället. Programmens teman 
har utvidgats från att gälla framtagning av godkända referensmalerial (CRM) och stod till 
gemenskapspolitiken i BCR-programmet till framtagning av mätmetoder för europeiska kvaliletsprodukler, 
forskning om standarder och tekniskt stöd för handeln samt mätningar av samhällsbehov. Detta större 
programområde återspeglas även i budgetanslagen som har ökat från 59,2 miljoner ecu för BCR-
programmet till 184 miljoner ecu för SMT-programmet. Budgetanslaget för Gemensamma 
forskningscentret (GFC) ingår inte i dessa belopp eftersom GFC inte ingår i denna utvärdering. 
Det europeiska mervärdet är mycket högt i BCR-, M&T- och SMT-programmen, eftersom de täcker 
områden som är av stor betydelse för EU:s utveckling. Denna betydelse har ökat oavbrutet och är i dag 
mycket större än under BCR-programmet. I dag används de direktiv och standarder som har utvecklats 
och dessa måste genomdrivas. Den bedömning av typöverensstämmelse som behövs är beroende av 
harmoniserade och påvisbara mätmetoder och en enhetlig och tillförlitlig infrastruktur för mätning och 
provning. Dessutom finns det en stor eftersläpning i arbetet med att ta fram standarder. Alla dessa 
områden måste stödjas starkt i de särskilda programmen för standardisering, mätning och provning. 
Panelen har grundat sin femårsutvärdering av BCR-, M&T- och SMT-programmet på omfattande 
intervjuer, tidigare utvärderingar av delar av programmen samt material från programmens personal. 
Vissa av de lämnade rekommendationerna kan genomföras nästan omedelbart av programförvaltningen, 
andra kräver beslut av kommissionen men kan fortfarande genomföras under del nuvarande SMT-
programmet och de återstående rekommendationerna är avsedda att användas för det femte 
ramprogrammet. 
Programpersonalens roll har förändrats avsevärt under utvärderingsperioden. Rollen för tjänstemän med 
vetenskaplig kompetens har ändrats från en vetenskaplig roll till en mer administrativ, rådgivande och 
övervakande roll. Detta har ökat effektiviteten och fler projekt förvaltas nu per tjänsteman. Denna 
förändring har ibland varit svår och programförvaltningen har inte alltid kunnat ta tag i de förändrade 
behoven. Projektgrupperna och medlemmarna i tillsynskommittén anser att förvaltningen av SMT-
programmet nu är god och att personalen är hjälpsam och engagerad. Panelen rekommenderar att 
förvaltningen av programmet ändras till att bli mer gruppindelad med bred arbetsfördelning och 
där hela personalen involveras. 
Problemen finns i de långsamma och komplicerade förfarandena för ramprogrammet när kommissionen 
skall godkänna projektförslag och tilldela kontrakt. Problemet är störst i fråga om temainriktade 
ansökningssomgångar där handläggningstiden frän projektförslag fram till kontraklsunderlecknande är 
minst tvä är. Man anser att dessa förfaranden som är utformade för att garantera en opartisk och 
oberoende bedömning kan skapa en falsk känsla av säkerhet. Panelen rekommenderar att tidsfristen 
frän en avslutad ansökningsomgång fram till undertecknande av kontrakt för godkända projekt 
skall vara högst sex månader och att ett särskilt förfarande för projektgodkännande på högst tre månader 
skall införas och gälla små och korta projekt för att lösa brådskande europeiska behov. 
57 
Spridning och användning av resultat i enskilda projekt var inget bekymmer under BCR-programmet 
eftersom resultaten, liksom framtagna referensmaterial och inbördes jämförelser, gällde en bestämd 
användargrupp som lätt kunde informeras om resultaten. I de följande programmen behöver denna fråga 
uppmärksammas mer, eftersom resultaten kan användas på många områden och är utvecklade från mer 
olikartade forskningssektorer. Trots att endast 36 av 173 projekt i M&T-programmet har avslutats är 
antalet projekt redan imponerande. Panelen rekommenderar att den uppmuntrande starten av spridningen 
och utnyttjandet av resultat från M&T-programmet och i det framtida SMT-programmet skall 
fortsätta på ett effektivt och mer systematiskt sätt och följas upp så att man drar maximal nytta av 
projektresultaten. 
Konceptet för temainriktade ansökningssomgångar i SMT-programmet anses som mycket bra. Panelen 
anser att det är rätt koncept för att få fram lösningar på specifika europeiska behov för standardisering, 
mätning och provning. Panelen rekommenderar att konceptet för temainriktade 
ansökningssomgångar skall fortsätta och utvecklas vidare genom ökade finansiella resurser för detta 
ändamål, ökat antal europeiska grupperingar som föreslår ämnesområden för dessa ansökningssomgångar 
samt snabbare förfaranden för att godkänna ifrågavarande projektförslag. 
Som nämnts tidigare har alla BCR-, M&T- och SMT-programmen haft en avgörande betydelse för 
genomförandet av Europeiska unionens politik. Panelen bedömer att det finns ett starkt behov, som har 
uttryckts frän mänga häll, att bibehålla och förstärka SMT-programmet i det femte ramprogrammet 
som ett enskilt program eller pä något annat sätt organisera och säkra att det förblir en stark enhet med 
egen identitet och egna resurser. De generella målen i det nuvarande programmet kan utgöra en bas för 
det nästa programmet, men några ändringar av inriktning och målsättningar liksom ytterligare 
specificerade, mätbara mål mot vilka programmets framsteg kan mätas rekommenderas. 
Panelen rekommenderar att det framtida programmet för standardisering, mätning och provning 
skall innefatta temainriktade, specialtjänstinriktade och öppna ansökningsomgångar. Med denna 
kombination kan alla typer av europeiska behov på detta område hanteras. Tilldelningen av finansiella 
medel till olika ansökningsomgångar och temaområden måste senare kunna anpassas, exempelvis av den 
reglerande kommittén, grundat på erfarenheter från avslutade ansökningsomgångar och uppkomna nya 
behov. På grund av de ökande stora behoven på programområdena rekommenderas att de totala 
finansieringsresurserna för det framtida programmet höjs till 300 miljoner ecu utan hänsyn till 
budgetanslaget till GFC. Den andel av budgeten som avser programmet för standardisering, mätning och 
provning i det femte ramprogrammet bör helt klart vara större än den nuvarande. 
Framtagningen av godkända referensmaterial har utgjort ett värdefullt bidrag till europeisk mätningslära i 
de utvärderade programmen. Panelen anser att dessa aktiviteter måste stödjas även i det framtida 
programmet. Detta bör organiseras inom den föreslagna ramen så att de viktiga europeiska behoven på 
området uppfylls och referensmaterialens höga kvalitet kan säkerställas och bibehållas. 
Panelen var tvungen att genomföra denna utvärdering med en mycket snäv tidsplan på endast tre månader. 
Hjälpen frän SMT-programmets personal var mycket värdefull och utan denna medverkan hade arbetet 
inte kunnat slutföras enligt den fastställda tidsplanen. Panelens medlemmar har alla aktivt bidragit till 
sammanställningen av rapporten och panelen är enig i fråga om slutsatserna och rekommendationerna. 
58 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen är mycket tacksam för panelens femårsutvärdering och dess grundliga och utförliga 
undersökning av aktiviteterna i programmet för standardisering, mätning och provning (SMT) under 
perioden 1991-1995. De konstruktiva rekommendationerna från utvärderingspanelen välkomnas och 
kommer att beaktas under det fjärde ramprogrammet såväl som under utformningen av aktiviteter inom 
standardisering, mätning och provning i det femte ramprogrammet. 
Som panelen påpekar har det skett väsentliga förändringar i SMT-programmet i fråga om dess omfattning 
och förvaltning under de fem senaste åren. Dessa förändringar var nödvändiga för att säkerställa att 
programmet förvaltas på samma sätt som övriga särskilda industrirelaterade forskningsprogram under det 
fjärde ramprogrammet. Denna utveckling fortsätter nu mot en förvaltningsform med ökad delegering av 
arbetsuppgifter och lagarbete. 
Vad avser andra rekommendationer som skall genomföras på kort sikt inser kommissionen hur viktigt det 
är att se till att ansökningsomgångar inte övertecknas, att snabba upp projeklbedöinningar och 
urvalsförfaranden och säkerställa spridning och utnyttjande av projektresultat. Lämpliga åtgärder vidtas 
och skall fortsättningsvis vidtas på dessa områden. En viktig faktor som skall öka möjligheten att utnyttja 
och sprida resultat är att projektens utveckling nu kontrolleras mot bestämda kvalitetsindikatorer. 
Kommissionens preliminära riktlinjer för det femte ramprogrammet (kommissionens dokument 
KOM(96)0332 och KOM(96)0595) överensstämmer med panelens rekommendationer om att det är 
nödvändigt att fokusera gemenskapens forskningsinsatser och att öka flexibiliteten i forskningsprogrammen 
för att kunna svara på behov allteftersom de uppstår samt att minska tidsramen för bedömning och val av 
projekt. 
Det är speciellt tillfredsställande att panelen har insett förtjänsterna med temainriktade 
ansökningsomgångar i SMT-programmet. Detta system som till stor del var ett experiment när det först 
infördes har redan utvecklats avsevärt och kommer att vidareutvecklas under det fjärde ramprogrammet. 
Med hjälp av detta system kan gemenskapens verksamhet på FoTU-området kopplad till standardisering på 
ett exakt och smidigt sätt fokuseras på de områden där det finns ett verkligt brådskande behov och det kan 
användas som en modell för liknande system som skall införas under det femte ramprogrammet. 
Kommissionen instämmer fullständigt med panelen om att standardisering, mätning och provning är av 
yttersta vikt för den europeiska industrins framtida konkurrensmöjligheter i den globala ekonomin och för 
samhällets välfärd. 
59 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Professor Freddy Adams (föredragande) 
Han är för närvarande professor i kemi vid universitetet i Antwerpen där han fram till i oktober 1995 var 
rektor och ordförande i universitetets forskningsråd. Han är medlem i ett antal belgiska 
forskningsinstitutioner. Hans huvudforskningsområden är miljökemi och materialteknik. 
Michael Brock 
Utbildad inom elektroteknik och akustisk vetenskap; Broek är chef för Transducer Products Division i 
företaget Bruél och Kjaer. Dessutom arbetar han som konsult inom förvaltning och strategisk planering i 
företag med invecklad teknologi. 
Pierre Croon 
Croon är för närvarande VD för Belgium Institute for Standardization. Han medverkar aktivt i Europeiska 
standardiseringskommittén (CEN-CENELEC). 
Göran Lindholm (ordförande) 
Lindholm är för närvarande chef för NORDTEST, en organisation för provning i de nordiska länderna. 
Han har tidigare ledningserfarenhet på internationell nivå på områdena elektronik och 
informationsteknologi. 
Dr Walter Rauls 
For närvarande chef lör slandardiseringskommissionen för materialprovning vid DIN (tyska 
standardiseringsinstitulet). lian deltar även aktivt i olika arbetsgrupper inom europeiska 
standard iseringskommitlLMi. 
Michel Rousseau 
Utbildad inom maskinkonstruktion; Rousseau är revisor för den franska ackrediteringskommittén 
(COFRAC). 
Dr James Tweed 
Dr Tweed är för närvarande teknisk chef för program för test- och konstruktionsmetoder vid AEA 
Technology Harwell (UK). Hans tekniska bakgrund inom forskning är på områdena poly merer och 
metallkompositer. 
60 
FEMÅRSOTVÄKDERING1996 
MILJÖ OCH KLIMAT 
61 
62 
L SAMMANFATTNING 
1.0 Inledning 
Femårsutvärderingen 
Detta är sammanfattningen av femårsutvärderingen 1996 av särskilda program på FoTU-området för 
miljö och klimat. Den täcker alla forskningsaktiviteter inom ramprogrammet som kommissionen stöder på 
dessa områden under perioden 1991 till mitten av 1996, inklusive aktiviteter med stöd från det tredje 
ramprogrammet (1990-94) samt alla aktiviteter fram till dagens datum under det fjärde ramprogrammet 
(1994-98). I enlighet med KOM(96)0220 slutlig (22 maj 1996) utgör denna femårsutvärdering den slutliga 
utvärderingen av det program som lanserades på miljöområdet inom ramen för det tredje ramprogrammet. 
Utvärderingspanelen med uppgift att genomföra femårsutvärderingen möttes vid flera tillfallen för atl 
diskutera den bakgrundsdokumentation som kommissionens enheter tillhandahållit, för att intervjua 
kommissionens personal och representanter för organisationer som sysslade med miljöforskning samt lör 
att utarbeta utvärderingsrapporten. Enskilda medlemmar av panelen hade separata diskussioner med högt 
meriterade medlemmar av den vetenskapliga världen i hela Europa. Ett frågeformulär sändes även ut av 
Technopolis Ltd. till alla projektsamordnare för miljöprogrammet (1990-94) och miljö- och 
klimatprogrammet (1994-98). Sammanlagt delades det ut 805 frågeformulär och 402 samordnare svarade 
fram till brytdatumet i mitten av september (50 % svarsprocent). 
Miljö- och klimatprogrammet 
Det särskilda FoTU-programmet för miljö (1990-94) syftade till att utveckla en vetenskaplig och teknisk 
bas för genomförandet av EU:s politik. Programmet var indelat i följande områden: 
Medverka i program om global miljöförändring. 
Teknologier och forskning för miljön. 
Forskning om ekonomiska och sociala aspekter på miljöfrågor. 
Tekniska och naturliga risker. 
Cirka 554 projekt har finansierats inom programmet, som hade en projektbudget på 300 miljoner ecu och 
en sammanlagd budget på 315 miljoner ecu. 
Det särskilda FoTU-programmet lör miljö och klimat (1994-98) har likvärdiga mål som dess föregångare. 
Bland annat är dess målsättning att 
medverka i program i hela världen för forskning om global miljöförändring, 
uppfylla subsidiaritetskrav och medverka till sammanhållning via främjande av samarbete inom 
forskning och teknik och integrering mellan europeiska universitet, forskningsinstitutioner och 
industri, 
agera i överensstämmelse med medlemsstaternas aktiviteter, 
vara av hög kvalitet och stärka den vetenskapliga basen i Europa, 
utveckla den vetenskapliga kunskap och tekniska kompetens som krävs för att uppfylla 
miljöpolitiska mandat, 
göra betydande insatser för ökad tillväxt, konkurrensmöjlighet och sysselsättning och ökat 
deltagande av små och medelstora företag. 
Programmet har ett budgetanslag pä 567 miljoner ecu och är uppdelat i fyra huvudområden, nämligen 
Naturlig miljö, miljökvalitet och global förändring (47 % av budgeten) 
Miljöteknik"(25 %) 
Rymdleknik för miljöövervakning och -forskning (20,5 %) 
Mänskliga dimensioner vid miljöförändring (7,5 %) 
63 
I halvårsskiftet 1996 hade 313 projekt beviljats med en gemenskapsfinansiering som uppgick till 246 
miljoner ecu. Ytterligare 22 samordnade åtgärder (EU:s bidrag uppgick till 5,3 miljoner ecu) hade även 
godkänts. 
Högre utbildningsinstitut och organisationer för forskning och teknologi dominerar i programmet. För 
projekt med delad finansiering godkändes 2 125 institutioner. Dessa består av 1 040 högre 
utbildningsinstitut, 863 organisationer för forskning och teknologi, 123 företag och 99 andra 
organisationer. Det låga deltagandet av industrin är inte berömvärt. 
2.0 Utvärderingspanelens resultat 
De särskilda FoTU-programmen på miljöområdet (1990-1994) och för miljö och klimat (1994-1998) har 
bidragit i hög grad till utvecklingen inom miljöforskning. De fastställda programmålen var högst relevanta 
för miljöforskningens program både i Europa och globalt och verksamheten hade möjlighet att bidra till 
utvecklingen av miljöpolitiken. Programmet genomfördes till stor del på ett tillfredsställande sätt och 
måluppfyllelsen i vetenskaplig mening var fullgod på de flesta områden och imponerande på andra. 
Effekten på den politiska utvecklingen var emellertid mer begränsad och ett lågt deltagande från industrin 
innebar att ökningen av den europeiska konkurrenskraften var marginell. 
Programmålens relevans 
Behovel av elt FoTU-program på miljö- och klimatområdet kvarstår. För en ökad tonvikt på hållbar 
utveckling krävs ett mycket synligt program till stöd för miljöforskningen i Europa som föregående och 
nuvarande forskningsprogram har medverkat till att skapa.. 
Den centrala delen i detta stödprogram bör vara en särskilt ramprogram som kombinerar det nuvarande 
miljö- och klimatprogrammet och Mastprogrammen. Effektiva mekanismer behövs för att koppla samman 
detta program med behov och aktiviteter inom miljöforskning hos kommissionens generaldirektorat, 
ansvarigt för miljöfrågor (GD XI) och med forskningsbehov hos andra berörda generaldirektorat. Det bör 
även ha en koppling till verksamheter i andra grupper och organ, som Europeiska miljöbyrån (EEA), 
Europeiska rymdorganisationen (ESA) och Europeiska meteorologiska satellitorganisationen 
(EUMETSAT). Bättre förbindelser med Gemensamma forskningsinstitutets miljöinstitut är även 
nödvändiga för att göra dem som arbetar inom europeisk miljöforskning medvetna om GFC:s arbete. 
Programmets mål är fortfarande tillämpliga. Framförallt är det fortfarande nödvändigt att stärka och 
bibehålla den europeiska forskningsbasen och att bedriva en forskning som är politiskt relevant. Det är 
även viktigt att säkerställa industrins medverkan för att främja spridningen av god praxis i miljöhänseende, 
eftersom detta blir en alltmer viktig faktor för konkurrensmöjlighet. 
Programmets sammansättning var i huvudsak i linje med programmets mål. Miljö och klimatprojekt 
innefattade en blandning av grundforskning och målforskning som var relevant för okad förståelse och till 
viss del lör policyulveckling. Dellagarna säg projekten som ett säll alt utveckla den nuvarande 
sakkunskapen, att skapa nya europeiska nätverk och utveckla nya verktyg och ny teknik via tillgäng till 
kompletterande expertis i andra europeiska organisationer. Inriktningen i de flesta projekten var dock inte 
att främja industrins konkurrenskraft.. 
Effektivitet 
Verksamheten inom miljöprogrammet var till största delen fullgott finansierad och programmen förvaltade 
på effektivt sätt. Programmet tycks ha förvaltats på ett kostnadseffektivt sätt. 
Ledningen och förvaltningen av programmet var till mesta delen god. Vissa ledningsproblem bör lösas 
genom att tillsätta en ny programchef, den allmänna administrationen var tillfredsställande och 
förvaltningen pä projektledningsnivå lovvärd. Deltagarna i programmet uppskattade den hjälp som 
projektledarna lämnade under hela programcykeln. De Hosta ansåg att kommissionens 
64 
ansökningsförfaranden var tydliga och lätta att följa, även om många fortfarande ansåg dem vara alltför 
långsamma. Alltför långsamma betalningsrutiner var även ett allmänt klagomål i hela forskningsvärlden. 
Allvarliga problem visade sig i förhållandet mellan kommissionens enheter och 
programförvaltningskommittén (Copec). Övergången från ett rådgivande organ till en 
förvaltningskommitté skedde inte på ett smidigt och bra sätt och insatser kommer att behövas i framtiden 
för att skapa produktiva arbetsrelationer. 
Flera andra administrativa problem var även uppenbara. Som enstaka företeelser verkade ingen av dem 
vara särskilt allvarlig, men en översyn vid lämplig tidpunkt av administrativa funktioner, förfaranden och 
resurser, i synnerhet personalpolitik och -praxis, skulle hjälpa till att avvärja problem och att bibehålla 
nuvarande nivå på verksamheten. 
Raden av stödverktyg som kommissionens enheter hade till förfogande (insatser med koslnadsdelning, 
samordnade åtgärder och kompletterande åtgärder) var tillfredsställande, dock inte vissa aspekter pä deras 
användning. Brist pä stöd till projekt där mänga institutioner var involverade var ett klagomål. Även om 
dessa har höga kostnader för samordning och kommunikation uppväger fördelarna att delta ofta 
kostnaderna och en smidig metod för att innefatta dessa projekt i programmet rekommenderas. Det fanns 
även en tydlig tendens att minska finansieringsnivån för projekten utan motsvarande sänkning av målen 
och ambitionen för projektet. Detta bör undvikas. Nya öppna förfaranden för bedömning av projektförslag 
välkomnades emellertid. 
Programmets resultat 
Det är ingen tvekan om att deltagarna var nöjda med projektets resultat. Målen för byggandet av nätverk 
och ekonomisk säkerhet uppfylldes omedelbart medan ökad kunskapsnivå sågs som ett medellångsiktigt 
mål. 
Projektsamordnare var övertygade om att projekten hade utnyttjat alla sina vetenskapliga resurser och att 
den europeiska basen för miljöforskning till följd av detta hade stärkts. Formering av nätverk hade bidragit 
till att smida samman ett dynamiskt europeiskt forskningssamhälle, som var integrerat med nationella och 
internationella forskningsprogram och associerade samhällen. 
Vissa forskningsresultat hade gett upphov till politiska diskussioner, även om den totala politiska elfeklen 
varit begränsad. Detta beror till stor del på arbetets beskaffenhet och det komplexa, långvariga och icke 
linjära sätt på vilket vetenskapliga resultat förs in i och påverkar politiska miljöer och beslut. Den 
begränsade politiska effekten hade dock förvärrats genom de dåliga förbindelserna mellan GD XII 
(vetenskap, forskning och teknisk utveckling), forskningsvärlden och politiska beslutsfattande organ som 
GD XI (miljö) samt övriga generaldirektorat som berörs av miljöfrågor. 
Nätverksverksamheten i programmet hade bidragit på ett betydande sätt till ökad sammanhållning i 
enlighet med gemenskapens politik, även om mindre gynnade regioner fortfarande tilldelades en 
oproportionerligt liten andel projekt. 
Industriföretagens låga deltagande i programmet innebar att de samlade insatserna för ökad 
konkurrenskraft varit små. I framtiden kommer det att behövas kraftfullare insatser för att stimulera 
industriidkare att delta i projekt och nätverk och att inse de industriella möjligheterna i projekten. 
Överlappningen mellan de olika målområdena i de särskilda programmen och de nationella programmen är 
tillräcklig för alt garantera all de siirskilda programmen förblir aktuella i fråga om nationella behov men 
inte sä omfattande att de kan anses ersätta nationella insatser. 
Alla tillgängliga bevis pekar på genuin supplementaritet och subsidiaritet, där ett deltagande i EU:s 
särskilda program tillför en internationell dimension via tillgängligheten av komplementära resurser som 
inte kan nås inom de nationella gränserna. Många av de projekt som gällde globala och regionala frågor 
kunde inte ha genomförts utan kommissionens stöd. 
65 
6. 
Spridning av projektresultat till andra deltagare i programmen och till hela den vetenskapliga världen hade 
skett. Spridningen till politiska beslutsfattare i rollen som slutanvändare och till industrivärlden hade varit 
mer nedslående. Nya mekanismer för att se till att detta sker måste tas fram. En metod för detta kunde 
vara att använda externa konsulter för att ge strategiska råd på detta område och genom att omstrukturera 
vissa kommande aktiviteter till användarinriktade områden som delvis definierats av relevanta 
användargrupper. 
3.0 Utvärderingspanelens rekommendationer 
Fortsatt verksamhet 
Det särskilda FoTU-programmet för miljö och forskning bör fortsätta under det femte ramprogrammet. 
Att sprida miljörelaterade FoTU-aktiviteter till andra program är inte genomförbart eller önskvärt. En 
kritisk mängd mycket framgångsrik miljörelaterad forskning krävs, om en hållbar utveckling skall vara ett 
huvudinslag i det femte ramprogrammet. Detta innebär dock inte att alla miljörelaterad FoTU-aktiviteter 
bör koncentreras till GD XII (vetenskap, forskning och teknisk utveckling). Andra generaldirektorat, 
framförallt GD XI (miljö), GD VI (jordbruk), GD VII (transport) och GD XVII (energi) bör uppmuntras 
till att fortsätta utöka sin miljörelaterade FoTU-verksamhet med förbättrade mekanismer för att skapa 
synergieffekt snarare än dubblerad effekt. 
Integration 
Det särskilda FoTU-programmet för havsforskning och havsteknik (Mast) bör integreras i ett utvidgat 
FoTU-program för miljö och klimat. Argumenten för en integrering överväger dem för ett fortsatt, 
separat program. Framförallt behöver miljörelaterad forskning och teknisk utveckling inom programmet 
förstärkas för att säkerställa att hållbar utveckling är en central faktor i det femte ramprogrammet och 
detta kan bäst ske genom att ha en kritisk mängd framgångsrika FoTU-aktiviteter i ett högst synligt särskilt 
program. 
Arbete i nätverk 
Tyngdpunkten på ett utnyttjande av nätverk inom det särskilda FoTU-programmet för miljö och klimat 
bör bibehållas och ökas. Fördelarna med ett utnyttjande av nätverk tvärs över hela Europa värderades 
högt, var lätt att genomföra och mycket uppskattat av alla grupperingar som arbetar inom miljöforskning. 
Detta blir dock troligtvis kortlivat då det saknas kontinuerliga ansträngningar för att skapa en kultur av 
samarbete, medverkan och arbete i nätverk. Panelen rekommenderar således en fortsatt inriktning på 
utbyggnad och underhåll av nätverk mellan: 
deltagare i enskilda projekt, 
deltagare i olika projekt, 
alla berörda grupper på speciella ämnesområden, särskilt de områden som kräver arrangemang 
mellan discipliner. 
Speciella stimulansåtgärder bör vidtas för att få industrin att delta i nätverk och projekt på miljö- och 
klimatområdet. 
wSegnientering 
Programmets struktur bör uppdelas och differentieras mellan användarinriktade och andra typer av 
forskningsområden. Införandet av politiskt styrda, kundorienterade och användarinriktade 
forskningsområden skulle ge en mer fokuserade programverksamhet och öka sannolikheten för att politiskt 
relevant arbete får riktiga politiska effekter. Antalet användarinriktade områden bör begränsas och uppgå 
till högst 20 % av den totala budgeten, bestå av identifierbara användargrupperingar inom politiskt 
beslutsfattande kretsar på miljö- och industriområdet och en hög politisk relevans på kort och medellång 
sikt. Alla andra förslag bör gälla på medellång till lång sikt Möjliga användarinriktade områden skulle 
kunna omfatta aktiviteter inriktade på: 
66 
globala frågor och problem, såsom osäkerhet i fråga om klimatförändringsprogrammet, 
behovet av multinationella regionala system och regionalpolitiska beslut, till exempel regionala 
sjöfrågor, 
vissa behov inom industrin och den industripolitiska världen, som forskning om renare 
produktionsteknik, 
några av de specifika behoven inom GD XI (miljö) avseende genomförandet av Förenta 
nationernas ramkonvention om klimatförändring, teknologier för avfallsbearbetning och 
avfallshantering samt allmänhetens insikt om miljöfrågor. 
Urval 
Urvalsförfaranden bör återspegla skillnaden mellan användarinriktade och andra forskningsprojekt, 
med extra kriterier för de användarinriktade projekten. Förutom att uppfylla kriterier för hög kvalitet bör 
projektförslag på användarinriktade områden innehålla en specificering av den politiska relevansen, 
möjliga användargrupper och hur projektresultat skulle kunna användas för en utveckling av politiken och 
denna information bör tas hänsyn till vid projekturvalet. Projektförslag som inte är avsedda for 
användarinriktade områden bör inte förväntas innehålla sådan ingående information om möjliga 
användningsområden, även om sådan information skulle välkomnas med tanke pä att alla projekt som stöds 
inom det särskilda programmet bör ha någon slags relevans - direkt eller indirekt - för miljöpolitiska 
beslut. 
Utformning 
Enskilda kundgrupper på specifika användarinriktade områden (t.ex. GD XI (miljö), andra 
generaldirektorat, nationella politiska beslutsfattare, industrin m.m.) bör rådfrågas och involveras i 
högre grad i formuleringen och specificeringen av forskningsprogram och arbetsprogram. Detta skulle 
ge mer kundbehovsinriktade program och skulle göra dessa användargrupper mer medvetna om 
forskningsresultatens existens och möjliga användningsområden. För den återstående programtiden bör 
kommissionens enheter definiera programmets räckvidd genom att specificera breda intresse- och 
problemområden för många användargrupper - inklusive det vetenskapliga samhället. 
Förbindelser 
Förbindelserna mellan GD XII (vetenskap, forskning och teknisk utveckling) och GD XI (miljö) måste 
bli bättre, framförallt på de politiskt relevanta användarinriktade områdena. För närvarande har GD XI 
(miljö) inte möjlighet att 'se' resultatet av det arbete som stöds av GD XII (vetenskap, forskning och 
teknisk utveckling) eller att bedöma dess politiska relevans. Till en del kan detta rättas till genom en bättre 
presentation av resultaten och bättre kanaler och mekanismer för kommunikation mellan de tvä 
generaldirektoraten. Avgörande är dock att GD XI måste visa mer intresse och spela en större roll vid 
fastställandet av forskningsprogrammet och arbetsprogrammet för ett specifikt användarinriktat område 
anpassat till dessa kortsiktiga och medellångsiktiga behov, i dess egenskap av kund med behov av politiskt 
relevanta forskningsresultat. I synnerhet GD XI bör offentliggöra sitt arbetsprogram på medellång sikt och 
dess effekter på forskningen. På samma sätt bör andra generaldirektorat berörda av miljöfrågor (t.ex. 
jordbruk, energi och transport) uppmuntras till att spela en större roll vid fastställandet av 
forskningsprogram inom GD XII. 
Spridning av resultat 
Metoderna för spridning av forskningsresultat bör förbättras genom en bättre presentation och 
målinriktning och kundanpassad spridning av resultat till användargrupper. En specificering av 
användarinriktade områden och engagemang av relevanta användargrupper vid utarbetandet av program 
kommer otvetydigt att förbättra förutsättningarna för att politiskt relevanta forskningsresultat kommer att 
kunna utnyttjas. Det finns dock fortfarande behov av att förbättra mekanismerna för att sprida 
forskningsresultat. Användargrupper är intresserade av problemlösning och sålunda av information som 
kan hjälpa dem lösa problem - oavsett varifrån den kommer. Politiskt relevanta resultat av 
miljöforskningen med stöd av GD XII (vetenskap, forskning och teknisk utveckling) måste därför 
presenteras tillsammans med annan information som är relevant för att lösa specifika problem. Detta paket 
måste sedan levereras till väl definierade målgrupper på olika sätt, t.ex.. via publikationer, broschyrer, 
seminarier, studiegrupper, m.m. GD XII bör fortsätta att undersöka hur detta bäst skall ske, möjligtvis 
67 
genom att använda sig av externa konsulter för att definiera en effektiv strategi för spridning av 
forskningsresultat. 
Industri 
En insats bör göras för att öka industrins medverkan via ett underprogram inriktat på företagens behov. 
Utvecklingen och tillämpningen av teknologier med minskad miljöeffekt är avgörande för konceptet 
hållbar utveckling, ändå är industrins deltagande för närvarande lågt. Man bör söka metoder för att minska 
eventuella hinder för ett deltagande och göra det mer attraktivt. Ett användarområde inriktat på några av 
industrins behov förespråkas. Alternativet, tillkännagivande av sökande från industrin till andra särskilda 
program, t.ex. industri- och materialteknik, rekommenderas inte. 
Copec 
Man bör uppmärksamma förhållandet mellan kommissionens enheter och programkommittén för 
särskilda FoTU-program på miljö- och klimatområdet (Copec). Förändringen i status frän ett rådgivande 
organ till en förvaltningskommitté har lett till formellare och mer ansträngda arbetsförhållanden med 
kommissionens enheter. Åtgärder krävs för att återställa nivåerna för ömsesidig tillit och samarbete. 
Tonvikten bör ligga på att skapa en balans mellan befogenheterna hos kommissionens enheter och 
företrädarna för de nationella regeringarna. 
Finansiering 
Påtryckningar för att minska anslag till enskilda projekt och sprida resurserna alltför tunt till ett stort 
antal projekt bör kraftigt motstås. Deltagare i projekt mottar vanligtvis mindre belopp än vad de begärt i 
sina förslag med liten motsvarande sänkning av projektmålens räckvidd eller omfattning. För många 
innebär detta att de måste söka extra finansiering och får en kraftig minskning av den andel av de totala 
kostnaderna som täcks av kommissionen. Behovet av extra finansiering antyder att de ursprungliga 
finansieringskraven inte är alltför uppskruvade och att den vetenskapliga integriteten i arbetet kan lida 
skada om dessa finansiella krav inte helt uppfylls. För att undvika detta bör kommissionens enheter noga 
undersöka förslag om sänkning av projektanslag och inte ge efter för påtryckningar att sprida resurserna 
alltför tunt. Tillgång till rådgivning av personal som kan göra realistiska bedömningar av krav på 
projektmedel, dvs. personer med erfarenhet av förvaltning av FoTU-projekt bör övervägas genom 
tillsättning av externa 'referensgrupper'. 
Administrativa förfaranden och resurser 
En översyn av administrativa förfaranden och resurser bör göras inom kommissionens alla enheter som 
sysslar med Fo TU-aktiviteter på miljö- och klimatområdet. 
Komplicerade byråkratiska förfaranden ligger till grund för klagomål om långsamma 
ansökningsförfaranden och sena utbetalningar. Utvärderingspanelen fick även uppgift om att ökade 
arbetsbördor inte stod i proportion till de blygsamma personalökningarna inom kommissionens enheter 
under de fem senaste åren och att problem med överbelastning var akuta på vissa programområden Om 
detta verkligen är fallet bör omedelbara åtgärder vidtas för att rätta till situationen. Programförvaltningen 
har hitintills ansetts som god av forskningsvärlden och det är viktigt att inte låta underbemanning förstöra 
detta. 
68 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för denna oberoende utvärdering av Europeiska unionens FoTU-verksamhet på 
miljö- och klimatområdet och skall ta hänsyn till rekommendationerna både vid genomförandet av det 
pågående programmet under det fjärde ramprogrammet och vid utvecklingen av det femte ramprogrammet 
i slutet av århundradet. 
Kommission stöder tanken att forskning om miljöfrågor på EU-nivå är väsentlig för att svara mot 
samhällets behov och förhoppningar, liksom att ta itu med grundläggande problem som uppstår från mark, 
hav och luft, att garantera en säkrare och hälsosammare planet inom konceptet hållbar utveckling och 
tillväxt. Av detta skäl bör ett stort tema i det femte ramprogrammet vara att släppa loss resurserna i den 
levande världen och ekosystemet i vilket stora problem, som våra framtida vattenresurser, miljö och hälsa, 
bättre skydd mot naturkatastrofer, vård av vårt ekosystem samt storstadsmiljöproblem skall lösas. 
Nätverk inom och utanför Europa har varit ett viktigt element för en framgångsrik miljöforskning och 
europeiska grupperingar har hållit sig i förgrunden när det gäller att ta itu med våra globala utmaningar 
genom deras medverkan i internationella initiativ, som till exempel Intergovernmental Panel on Climate 
Change (IPCC), International Geosphere-Biosphere Programme (IGBP), World Climate Research 
Programme (WCRP) och International Human Dimensions of Global Environmental Change Programme 
(HDP). Dessa kopplingar skall fortsättningsvis vara avgörande i sökandet efter lösningar till frågor och 
problem som inte enbart finns i eller är koncentrerade till Europa. 
Nödvändigheten att involvera de bredast möjliga intressegrupperna i utformningen och inriktningen av 
miljöforskningen är en viktig faktor för att säkra öppenhet och svara mot medborgarnas behov. Detta 
kommer att fortsätta att vara ett prioriterat område för kommissionens enheter vid utvecklingen och 
genomförandet av dess forskningsaktiviteter. Förbättringar har redan gjorts för att stärka kopplingarna 
mellan generaldirektorat för operativ forskning och generaldirektorat för policyfragor för att säkerställa en 
större synergieffekt och ett större sammanhang och denna process skall utvecklas vidare. 
Kommissionens enheter inser att det behövs ytterligare insatser för att främja förutsättningarna för 
industrins dellagande - både genom stora och små till medelstora företag - i forskningsaktiviteterna. Dessa 
möjligheter införs pä specifika områden i pågående forskningsaktiviteter, som miljövårdsteknik och 
rymdteknik, men mer arbete kvarstår för att säkra en bättre offentlig och privat sektor och synergieffekter 
mellan industrin och den akademiska världen för att maximalt öka möjligheterna och fördelarna av ett 
samarbete inom miljöforskning. Denna forskning skall aldrig ses uteslutande för organisationer inom den 
offentliga sektorn eller genomföras enbart genom offentlig finansiering. Likväl anser kommissionen att 
inrättandet av ett industriprogram som specifikt riktas mot industrins behov enligt panelens förslag inte är 
den bästa metoden för att säkerställa en sådan synergieffekt eller engagemang av industrin. 
Flera åtgärder vidtas redan för att den EU-finansierade miljöforskningen skall komma till bästa 
användning. Likväl kommer ytterligare insatser att göras av kommissionens enheter för att skapa större 
medvetenhet om och synliggörande av resultaten av EU:s miljöforskning. Lösningar måste hittas tor alt se 
(ill att de omfattande resultaten kan presenteras i en lättsmält form så snart som möjligt för dem som har 
mest användning och största behov av dem. 
Panelen framför några korta slutsatser som rör det arbete som gjorts av miljöinstitutet vid Gemensamma 
lörskningscentret. Samtidigt som panelen korrekt anger att en bedömning av miljöinstitutet inte liggc. 
inom panelens uppdrag och har genomförts av en enskild besöksgrupp under ordförandeskap av professor 
Carlos A. Borrego hänvisas i huvudrapporten likväl till utgifter för miljöinstitutet för miljörelaterat arbete. 
Dessa siffror är missvisande: endast 37 % av institutets huvudfinansiering (som 1995 uppgick lill totalt 
43.5 miljoner ecu och inte 46 miljoner ecu, såsom angivet i rapporten) är för miljöforskning, de 
återstående 63 % är fördelade på vetenskapligt och tekniskt stöd till EU-poIitiska åtgärder, utvecklade och 
genomförda av olika enheter inom kommissionen (dvs. huvudsakligen förberedelse och genomförande av 
EU-direktiv). Det belopp som institutet för forskning spenderade under det fjärde ramprogrammet skall 
69 
6. 
därför utgöra 60-64 miljoner ecu och inte halva budgeten för hela miljö- och klimatprogrammet (566,5 
miljoner ecu), som anges av panelen. 
Slutligen fastslår kommissionen i sina dokument om preliminära riktlinjer för det femte ramprogrammet att 
förändringar av vissa av dess förvaltningsmetoder och arrangemang krävs för att säkerställa en effektivare 
förvaltning. 
Frågor som väckts i utvärderingsrapporten avseende förvaltningen av forskningsaktiviteterna skall tas upp 
till vidare behandling. Kommissionens instanser fäster emellertid stor vikt vid nödvändigheten av en 
konstruktiv och öppen dialog med programkommittéerna, samtidigt som de bibehåller det institutionella 
ansvaret i forskningsprocessen för de olika aktörerna och åtgärder vidtas redan för att skapa ömsesidig 
tillit och samarbete som är nödvändiga för en framgångsrik miljöforskning. 
70 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Dr Lea Kauppi (ordförande) 
Chef för det finska miljöinstitutet sedan 1995 
Prof Niels Busch 
Chef för det dansk-ryska energiforskningsinstitutet i Moskva 
f.d. chef för RISO National Laboratory (Danmark) 
Prof Eloy Garcia Calvo (drog sig tillbaka p.g.a. sjukdom) 
Professor i meteorologi vid universitet i Alcala, Spanien 
Chef lör det spanska FoTU-programmet på klimatområdet 
Prof Mike Chadwick 
Chef (Europa) för Leadership pour l'environnement et le développement (LEAD), Schweiz 
F.d. chef för Stockholms miljöinstitut och ordförande i utvärderingspanelen av FoTU-programmet för 
miljö och klimat 1995 
Prof Wim Harder 
Teknisk chef för TNO Institute of Environmental Sciences, Energy Research and Process Innovation, 
Nederländerna 
Prof André Lebeau 
Ordförande för programmen för rymd och rymdteknik, Conservatoire national des arts et métiers, 
Frankrike 
f.d. ordförande i CNES och chef för Méteo France 
f.d. chef för ES A och teknisk chef för CNES 
Prof Francesco Mauro 
Chef för miljiHlepartementet i National Agency o\' New Technologies, Energy and Environment t FIN FA K 
Italien 
Ledamot i den italienska delegationen för konventioner om biologisk mångfald, ökenutbredning och torka 
Ken Guy (föredragande) 
Chef för Technopolis Limited, en konsultbyrå för innovationspolicy, Förenade kungariket 
F.d. ledamot i Science Policy Research Unit (SPRU) vid Sussex universitet 
71 
72 
FEMÅRSUTVÄRDERING 1996 
HAVSFORSKNING OCH HAVSTEKNIK 
73 
74 
I. SAMMANFATTNING 
BAKGRUND 
I artikel 4.2 i beslut nr 94/804/EG om det särskilda FoTU-programmet inom området havsforskning och 
havsteknik föreskrivs att kommissionen skall låta oberoende experter företa en extern utvärdering av de 
verksamheter som bedrivits inom de områden som omfattas av programmet och av förvaltningen av dem 
under fem år före denna utvärdering. 
Denna femårsutvärdering omfattar de berörda verksamheter som bedrivits under det tredje ramprogrammet 
(1991-1994) och under den första fasen av genomförande av det fjärde ramprogrammet (till början av 1996). 
I mån av möjlighet har även större framsteg som uppnåddes under det andra ramprogrammet (1987-1991) 
rapporterats. I denna utvärdering har även den slutliga utvärderingen av delprogrammet Mast II i det tredje 
ramprogrammet sammanfattats. Den innefattar även en utvärdering av de tidiga faserna av Mast III 
tillsammans med en analys av de viktigaste resultaten av Mast I. 
Utvärderingspanelen har bestått av sex oberoende experter som bedömt programmet med avseende pä dess 
relevans, administrativa effektivitet och verkningsfullhet i fråga om att uppnå sina mål, samt försökt lyfta 
fram exempel på betydelsefulla prestationer. Panelen har även diskuterat kraven på framtida 
gemenskapsforskning inom havsforskning och havsteknik. 
Panelen har genomfört personliga intervjuer med följande: ett urval samordnare av projekt, samtliga 
nationella delegationer i Mast-kommittén (Mast-COM), företrädare för kommissionens generaldirektorat GD 
III, GD XI och GD XIV, personal vid Mast-programmet och sekreteraren för Euromar-programmet. Panelen 
har också gått igenom resultaten av ett standardiserat frågeformulär som sänts till alla projektsamordnare 
inom Mast-programmet, liksom ett brett urval litteratur om Mast-programmet och enskilda projekt. 
Utvärderingspanelens rapport har framställts i två delar. Del 1 (detta dokument) är sammanfattningen som 
innehåller de viktigaste resultaten och rekommendationerna som framgått ur panelens överväganden. Del 2 
(slutrapporten) beskriver utvecklingen av Mast-programmet, diskuterar programmets konsekvenser for ett 
brett utval frågor, ger exempel på de viktigaste resultaten, presenterar detaljerade slutsatser och 
rekommendationer samt inbegriper olika statistiska uppgifter om programmet. 
MAST-PROGRAMMETS UTVECKLING 
Mast-programmet har utvecklats genom Mast I (1989-1991), Mast II (1991-1994) och Mast III (1994-1998). 
Mast I var i grunden ett pilotprogram (med en budget på 50 miljoner ecu) som täckte ett brett område, med 
syftet att utveckla ett efterföljarprogram. Under Mast II utvecklades vissa verksamheter som inletts under 
Mast I, nya ämnen infördes och den geografiska täckningen breddades. Detta sammanfattades i bilaga I till 
rådets beslut av den 7 juni 1991 (91/351/EEG). Mast II hade en slutlig budget på 118 miljoner ecu och 
omfattade fem områden: (I) grundläggande och tillämpad havsforskning, (II) forskning och teknik för 
kustzonerna, (III) marin teknik, (IV) understödjande initiativ och (V) målinriktade projekt. Ett arbetsområde 
som infördes på ett sent stadium var riskvärdering. 
Mast 1 Il-programmet beskrevs i rådets beslut av den 23 november 1994 (94/804/EG) och utvidgar, utvecklar 
och omfokuserar olika verksamheter som bedrevs under de två första Mast-programmen. Dess allmänna 
målsättning är "att främja den vetenskapliga kunskap och tekniska utveckling som är nödvändiga för att första 
hur marina system fungerar i bassängskala, för att förbereda ett hållbart utnyttjande av haven som är förenligt 
med bevarandet av den marina miljöns kvalitet, och för att bestämma deras roll i den globala förändringen." 
Budgeten för Mast III uppgår till 244 miljoner ecu och programmet omfattar a) marin vetenskap, b) strategisk 
havsforskning, c) marin teknik och d) understödjande initiativ. Dessutom görs större insatser för att engagera 
små och medelstora företag i programmet och tonvikt läggs pä parallella initiativ (t.ex. 
spridning/utnyttjande/genomförande). 
75 
SLUTSATSER 
De viktigaste resultaten av panelens utvärdering ges nedan under de respektive allmänna rubrikerna 
verkningsfullhet, administrativ effektivitet och relevans för Mast-programmet: 
Mast-programmets verkningsfullhet 
• Mast-programmet har lyckats mobilisera den europeiska marinvetenskapliga gemenskapen genom 
utveckling av nätverk som förenar ett stort antal laboratorier från olika slags organisationer och olika 
länder. Programmet har stimulerat tvärvetenskapliga forskningsprojekt som krävs för att uppnå 
programmålen, och det har ökat Europas kapacitet för att delta i stora internationella oceanografiska 
program. 
• Viktiga genombrott har gjorts i en lång rad vetenskapliga och (i mindre utsträckning) tekniska frågor. 
Panelen är övertygad om att största delen av dessa betydelsefulla resultat inte skulle ha uppnåtts utan den 
organisatoriska ram och tvärvetenskapliga ansats som möjliggjorts av de finansieringsmöjligheter som 
ingäll i Mast programmet. Mast är ensamt bland olika europeiska och internationella program om att ha 
både uppdraget och budgeten för att uppmuntra europeiskt samarbete i stora forskningsprojekt. 
• Mast-programmets resultat utgör en viktig vetenskaplig och teknologisk tillgång, som på lång sikt 
kommer att användas för framtida teknisk utveckling samt för administrativa och politiska initiativ. Den 
förstärkta kunskapsbasen som utvecklats inom Mast har därigenom ett inneboende lungsiktigt värde. 
• Utvecklingen av reglerna för datahantering har starkt ökat tillgängligheten och värdet av de data som 
insamlats i alla projekt under Mast II- och Mast III-programmen. 
• Mast-programmets målsättningar är relevanta för politiken i många sektorer, inklusive fiskeri, miljö, 
transporter, industri m.fl. Det är svårt att redan nu utpeka några direkta fördelar av Mast-programmet 
för politiken på de marina områdena i medlemsstaterna eller i gemenskapen - faktum är att de flesta 
medlemsstaterna inte har någon integrerad politik för de marina områdena. Mast har emellertid förstärkt 
de grundläggande kunskaperna och den vetenskapliga expertis som krävs för att utveckla en sådan 
politik. Inom kommissionen tycks det finnas tämligen goda förbindelser mellan Mast-byrån och 
direktoraten för fiskeri resp. miljö, men kopplingarna till direktoratet för industrifrågor och 
arbetsgruppen "Framtidens maritima system" måste stärkas. 
• Mast-programmet tycks ha haft en betydande inverkan på samordningen mellan nationell och europeisk 
FoU-politik inom marina vetenskaper. I många fall har den nationella FoU-politiken inom marina 
vetenskaper till stor del baserats på erfarenheter från genomförandet av Mast-programmet. Det tycks 
heller inte råda någon tvekan om att Mast-programmet har förstärkt samarbetet mellan olika nationella 
grupper. 
• Målet att stärka den europeiska konkurrenskraften inom havsteknik har endast uppnåtts i begränsad 
utsträckning, och panelen anser att detta beror på två faktorer: industriföretagens engagemang i 
programmet har varit en besvikelse, och spridningen av resultaten från Mast-programmet till industrin 
har varit otillfredsställande. 
• Panelen välkomnar åtgärderna i Mast III ämnade att utveckla starkare band mellan forskarna och 
avnämarna av deras resultat, vare sig dessa är industriföretag eller politiska beslutsfattare. 
• Inom Mast-programmet har "Teknologiska stimulansåtgärder för små och mellanstora företag" haft en 
relativt blygsam framgång. Det synes som om antingen kunskapen om tillgängligheten av detta 
understödjande initiativ från kommissionen inte har spritts tillräckligt eller sä motsvarar inte 
stimulansåtgärderna de små och medelstora företagens behov med avseende på deras FoU-verksamhet., 
76 
Mast-programmets administrativa effektivitet 
• Panelen fann till sin besvikelse att mycket få av ledamöterna i programkommittén för Mast har en 
industriell bakgrund, och överraskades även av upptäckten att en del ledamöter visset mycket litet om de 
Mast-projekt i vilka deras nationella laboratorier var engagerade och om de viktigaste resultaten av 
programmet. 
• Panelen kan bekräfta att kommissionens programtjänstemän vid Mast-byrån är högt uppskattade inom 
Mast-gemenskapen. 
• Mast-byråns offentliggörande tidigare i år av broschyren "Bedömning av förslag" har varmt välkomnats. 
Förfarandet för godkännande av projekt är dock ännu inte klart för de flesta ansökarna. Panelen har 
också noterat att kontraktsförhandlingarna nästan alltid resulterat i en budgetminskning, vanligtvis utan 
en motsvarande nedskärning av projektens målsättningar. 
• Kommissionen tycks fortfarande underskatta den krävande uppgiften att samordna Mast-projekten, men 
panelen välkomnar förändringarna i Mast III-programmet för att möjliggöra en mer realistisk 
finansiering av projektens samordningskostnader. 
• Panelen välkomnar särskilt den större uppmärksamhet som ägnas spridningen och utnyttjandet av 
resultaten i Mast III, men anser att de understödjande initiativen i detta avseende ännu inte är tillräckligt 
kraftfulla. Panelen anser att experter eller organisationer med ett bredare perspektiv ofta skulle vara mer 
framgångsrika än projektpartnerna i fråga om att ge spridning åt de viktigaste resultaten av olika Mast­
projekt. 
Relevansen hos Mast-programmets målsättningar 
• De flesta av Mast-programmets ursprungliga målsättningar (förstärkt europeisk konkurrenskraft, 
utveckling av medel för att utnyttja havsresurser, upprättande av den vetenskapliga och tekniska grunden 
för förvaltning och skydd av den marina miljön) är fortfarande giltiga på grund av följande faktorer: 
• Europa står inför en ännu hårdare konkurrens i dag än för tio år sedan från Förenta staterna och 
asiatiska länder på området för utnyttjande av marina resurser, 
• oron över alltför stort utnyttjande av livsresurserna i havet är mer akut i dag än för fem år sedan. 
• möjligheterna att utnyttja djuphavsresurser (olja och gas) håller nu på att utvecklas, 
• medvetenheten om nödvändigheten att bättre tillvarata de europeiska kusterna växer och håller på att 
bli en brännande fråga i de flesta länderna. 
REKOMMENDATIONER 
Panelens huvudsakliga rekommendationer är följande: 
• Europeiska unionen måste upprätthålla ett program med starka inslag av marina vetenskaper och teknik 
om Europa vill dra nytta av havens resurser och samtidigt skydda deras miljö. Programmet borde 
omfatta alla ämnen som är relevanta för den marina miljön, såsom kustförvaltning, fiskeri och 
vattenbruk, offshore energi, exploatering av marina resurser, sjötransporter osv. Det finns en betydande 
överlappning mellan dessa ämnen vad gäller deras vetenskapliga och tekniska behov, bl.a. förståelse och 
synteser av naturliga processer och system, system för observation och övervakning, prognossysicr. 
teknologi lör utforskning och exploatering, socioekonomiska modeller och prognoser för 
klimatförändringar. 
• Extra insatser borde göras för att engagera industrin (särskilt små och medelstora företag) i Mast­
programmet. Förfarandena för ansökan om samt bedömning och beviljande av kontrakt för dylika 
industriella projekt måste granskas med syftet att uppnå avsevärda förenklingar och snabbare 
förfaranden samt för att göra finansieringssystemet mer attraktivt. 
77 
• Gränslinjerna mellan Mast och Euromar borde definieras noggrannare och ett närmare samarbete mellan 
de två programmen uppnås. Panelen föreslår att projekt som godkänts av Mast (och de som förkastats 
därför att de ligger alltför nära marknaden) borde vara skyldiga att inlämna en kort projektbeskrivning 
till Euromars sekretariat för eventuellt deltagande i Euromar-programmet. 
Panelen anser även att gränslinjerna till andra europeiska byråer (som t.ex. Europeiska 
vetenskapsstiftelsen och Europeiska rymdbyrån) är i behov av klarare bestämningar för att uppmuntra 
samarbete och synergier, samt att närmare samarbete borde upprättas mellan Mast och andra 
internationella program. 
• Ytterligare specificerade initiativ borde tas för att främja spridningen av Mast-programmets resultat, 
såsom I) framställning av ett regelbundet utkommande Mast-informationsblad, 2) organiserande av 
arbetsseminarier runt särskilda teman med vetenskapsmän, ingenjörer och tekniker från industrin, 3) 
beviljande av kontrakt till tekniska institut eller ingenjörsföretag lör att utföra kritiska granskningar av 
relevansen och den potentiella användningen av de vetenskapliga och tekniska rönen från Mast-
projekten, samt för att sprida dessa i lämpliga former. 
• Mast-programmet borde fortsättningsvis innehålla en blandning av stora, medelstora och små projekt. 
Men för att förena fördelarna med små och stora projekt rekommenderar panelen att kommissionen 
borde använda sig mer av möjligheten att välja ut en rad av närliggande projekt (hellre än ett stort eller 
mycket stort projekt), vars partners skulle uppmuntras till utbyte av idéer och resultat vid seminarier 
som organiseras av kommissionen enligt bestämmelserna om finansiering av 'kompletterande åtgärder'. 
Några rekommendationer ges även för ytterligare förbättringar av förfarandena och förvaltningen av 
programmet: 
• Vid större projekt borde den vetenskapliga samordnaren bistås av en verkställande/administrativ 
samordnare utsedd och finansiellt understödd av programmet. 
• Kommissionen borde uppmuntra samarbete mellan europeiska partners för att samordna konstruktion 
och utnyttjande av större havsforskningsanläggningar (havsforskningsfartyg, undervatlenssystem, 
datorer, hydrodynamiska tunnlar osv.). 
• Processen för utväljande av projekt som skall finansieras borde göras mer öppen, med en komplett 
beskrivning av tillämpade kriterier och den relativa viktningen av dem. 
• Kommissionen borde mycket noga undersöka det exakta syftet med kontraktförhandlingsfasen och. då 
detta fastställts, klargöra det fullständigt för deltagarna i projekten. Kontraktförhandlingsfasen borde 
även göras så kort som möjligt. 
• Förfaranden för 'efterhandsgranskningar' av Mast-kontrakten borde utvecklas, offentliggöras och 
genomforas. 
• Kommissionen borde undersöka om det vore genomförbart att införa metoder tor att uppmuntra 
deltagare som tillför "nytt blod" till Mast-programmet. 
Ytterligare en rekommendation gäller behovet att uppnå ett mycket närmare samarbete mellan Mast och 
I lavsarbetsgruppen. 
78 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för den oberoende utvärderingen av programmet för havsforskning och havsteknik och 
kommer att beakta rekommendationerna då den andra utbetalningen till FoTU-projekt i det pågående 
programmet skall genomföras 1997-98. 
Kommissionen uppmärksammar noggrant argumentet att ett starkt inslag av forskning i marina vetenskaper 
och teknik måste upprätthållas "om Europa vill dra nytta av havens resurser och samtidigt skydda deras 
miljö". Fastän förslaget till det femte ramprogrammet inte innehåller ett särskilt program för de europeiska 
haven, kommer de olika frågor som lyfts fram i utvärderingsrapporten sannolikt att tas upp på ett effektivt 
sätt, särskilt genom två av de prioriterade områden som förs fram i kommissionens dokument "Utforma 
framtiden", i vilket de preliminära riktlinjerna för det femte ramprogrammet beskrivs: "Frigörande av 
biologiska resurser och ekosystemet" och "Främjande av konkurrenskraftig och hållbar tillväxt". 
Att öka antalet deltagare frän industrin har sedan länge varit en viktig uppgift för kommissionens enheter. I 
den andra allmänna ansökningsomgången lör Mast III (fristen utlöpte 15 oktober 1996) franikoniiner en 
tydlig överflyttning av tyngdpunkten till tekniska frågor, och följaktligen förväntas en ökning av antalet 
deltagare från industrin. I framtiden kommer ytterligare insatser att ägnas denna fråga, genom fokusering på 
forskningsprioriteringar, mer systematisk spridning av projektresultat, förstärkande av ad hoc-arrangemang 
till förmån för små och medelstora företag och fortsatt deltagande i arbetsgruppen "Framtidens maritima 
system". Man måste dock inse att själva idén med Mast-programmet sedan dess inrättande 1989, med ett 
viktigt inslag av studier av processer som äger rum i havet, utesluter en stark inedverkan från industrin 
genom hela programmet. Å andra sidan ser kommissionen ett stort utrymme för att öka programmets 
socioekonomiska relevans och synlighet, särskilt på känsliga områden som förvaltningen av kustzoner eller 
övervakning av och operationella prognoser för kusthav. 
Ett speciellt drag i Mast-programmet är förekomsten av projekt i regional skala, med bidrag från EU i 
storleksordningen 8-12 miljoner ecu. Genom dessa verksamheter har kommissionen fått erfarenheter både av 
övervakning av stora enskilda projekt som samordnas centralt av en huvudavtalspart och av att samla 
normalstora kontrakt runt gemensamma mål. Kommissionen omfattar panelens rekommendation alt i högre 
grad förlita sig till det senare systemet. 
Kopplingar till internationella program och organisationer är mycket viktiga. Mast har redan bidragit till 
målen för bl.a. IGBP:s kärnprojekt och avser att vidareutveckla detta. Mast-byrån deltar även aktivt i 
Euromar och har påbörjat ett inbringande samarbete med EMaPS, sekretariatet för den europeiska marin- och 
polarstyrelsen som nyligen inrättats under beskydd av Europeiska vetenskapsstiftelsen. 
Genom att genomföra en rad understödjande initiativ har kommissionen börjat knyta samman europeiska 
havsforskare kring gemensamma begrepp och gemensam praxis beträffande datahantering och konstruktion 
av modeller. Kommissionen är även medveten om behovet av att i större skala och genom lämpliga initiativ 
ta upp frågan om samordnat utnyttjande av stora forskningsanläggningar. 
79 
7. 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
< 
Prof. Henk Postma (ordförande) 
Bakgrund: kemi. 'fidigare poster: professor i fysisk och kemisk oceanografi vid University of Groningen 
(1963-86), direktör (1965-88) för Netherlands Institute for Sea Research (NIOZ), ordförande i 10 år för 
Nederländernas Committee for Sea Research, ordförande 1973-75 för Scientific Committee on 
Océanographie Research (SCOR). Ledamot och tidigare ordförande för den nederländska SCOPE-IGBP-
kommissionen. ledamot av den nederländska klimatkominissionen. Funktionär i »den Orange-Nassau. 
Michael W. Owen (föredragande) 
Bakgrund: ingenjörsvetenskap. Diplomingenjör. Ordförande 1991-95 för programkommittén, 
forskningsprogrammet för kustingenjörsvetenskap, Engineering and Physical Sciences Research Council. 
Ledamot (1992- ) av Coastal Engineering Advisory Committee, Institution of Civil Engineers. Ordförande 
för den styrande gruppen i forskningsprojektet MAFF gemensamma sannolikheter för vågor, svall, 
svallvågor och tidvatten. 
Dr. Josefina Castellvi 
Bakgrund: biologiska vetenskaper. Forskningsprofessor vid "Consejo Superior de Investigaciones 
Cientificas" (CSIC). Viktigare tidigare poster: vice generalsekretare för nationell samordning av FoTU-
program i "Comision Interministerial de Ciencia y Tecnologia" (1995), direktör för "Instituto de Ciencias del 
Mar", CSIC (1994), representant för Spanien i Antarktisfördraget (1988), direktör för det nationella 
programmet för forskning i Antarktis (1989-1994). 
Dr. Kari Kveseth 
Bakgrund: miljökemi. Efter 1993: direktör för avdelningen för vetenskap och teknologi, norska 
forskningsrådet. Ordförande för rådet, Norwegian Space Centre. Styrelseledamot, Norwegian Academy for 
Technical Sciences. Ledamot av Armed Forces Council för forskningspolitik. Viktigare tidigare hedersposter: 
Styrelseordförande, Institute of marine research, ledamot av National Committee for environmental research. 
Prof. Pierre Papon 
Bakgrund: fysik, tillämpad matematik. Professor i fysik vid Ecole Supérieure de Physique et Chimie 
Industrielles (ESPCI), Paris. Styrelseordförande vid Observatoire des Sciences et Techniques (OST) sedan 
1990. Ledamot av verkställande rådet (sedan 1992) och av byrån (sedan 1995) för Europeiska 
vetenskapsstiftelsen. 1989-95: ordförande och generaldirektör för IFREMER. 1982-86: generaldirektör för 
CNRS. Tidigare styrelseledamot av Agence Française pour la Maîtrise de l'Energie. Commissariat à 
l'Energie Atomique, Compagnie Générale d'Electricité. 
Johannes Post 
Bakgrund: oceanografi, samt även geofysik meteorologi, teoretisk fysik, tillämpad matematik. Erfarenhet av 
kustvattens- och djuphavskartläggning, datasimuleringsmodeller och programvara för marina tillämpningar. 
Grundande medlem av och verkställande direktör for llydromod Service GmbH, Hannover, sedan \lWK 
Grundande medlem av OSAT GmbH, Heist (1989). Styrelseledamot i GEOMAR I interprise Association. 
80 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
BIOTEKNIK 
si 
82 
I. SAMMANFATTNING 
Inledning 
Utvärderingen gäller femårsperioden från mitten av 1991 till mitten av 1996. Bridge-programmet under det 
andra ramprogrammet omfattade perioden från 1990 till 1993 med utgifter på 100 miljoner ecu. Biotek I-
programmet under det tredje ramprogrammet sträckte sig från 1992 till 1994 med en budget på 186 
miljoner ecu. Biotek Il-programmet under det fjärde ramprogrammet sträcker sig från 1994 till 1998 med 
en budget på 588 miljoner ecu. Den granskade perioden omfattar alltså slutet av Bridge-programmet, hela 
Biotek I-programmet och första delen av Biotek Il-programmet. Bridge-programmet har utvärderats separat 
och en fullständig rapport finns tillgänglig. Bridge-rapporten används som den första referensramen och 
förändringar som genomfördes i Biotek II kommenteras. Det är för tidigt att dra några definitiva slutsatser 
om Biotek Il-programmet. Således koncentrerar sig denna utvärdering huvudsakligen på verksamheterna i 
Biotek I-programmet, men med några kommentarer till förändringar som observerats i Biotek Il-programmet. 
Den innehåller den slutliga utvärderingen under det tredje ramprogrammet. 
Utvärderingens viktigaste resultat 
1. Programmets ursprungliga mål förblir giltiga trots de snabba förändringar som skett inom vetenskap och 
teknik. Programmens relevans måste fortsättningsvis uppmärksammas noga, eftersom molekylär genetik 
och angränsande ämnesområden numera tillhandahåller de grundläggande verktygen för nästan alla 
bioindustrier. Det är viktigt att uppnå rätt avvägning av målen mellan det långsiktiga åtagande som krävs 
för att skörda frukterna och behovet av flexibilitet som svar på grundläggande vetenskapliga och tekniska 
framsteg eller de krav som speciella situationer ställer. 
2. Samtidigt som det hållit fast vid sina ursprungliga mål har programmet uppvisat förmåga till 
förändringar och därigenom utvecklats över tiden. Panelen bifaller denna förmåga till förändringar, men 
nya målsättningar, eller förändrad relativ viktning av existerande målsättningar, måste offentliggöras 
tidigare och bredare bland vetenskapsmännen i forskarsamhället så att de kan vara medvetna om hur deras 
eget fackområde motsvarar de förändrade prioriteringarna av de olika programområdena. 
3. En förändring som panelen noterat är att Biotek I var mer orienterat mot grundforskning än 
programmets föregångare och efterföljare. Beroende på antingen detta eller någon annan faktor, val­
deltagandet från industrins sida lägre i detta program. 
4. Urvalskriterierna följs i stort sett, och fortsätter att bidra till byggandet av ett europeiskt 
forskarsamhälle, även om det verkar som om sammanhållningskriteriet inte kommer till så uppenbar 
användning. Det finns nu föga eller inget alls motstånd mot gränsöverskridande samarbete bland 
vetenskapsmännen. Fortfarande är dock många projekt inte i egentlig mening inbördes sammanhängande, 
utan till stor del snarast en samling oberoende delprojekt. Fastän sådana projekt ofta bidrar till överföring 
av kunnande och teknik mellan partnerna, kan möjligheten att ytterligare fördjupa relationerna mellan 
europeiska laboratorier gå förlorad. 
5. Med de parametrar inom vilka det verkar, är programmet i högsta grad kostnadseffektivt, med effekter 
som vida överskrider vad som kunde förväntas på basen av dess kostnader i jämförelse med de totala 
europeiska insatserna pä detta falt. För att uppnå detta förlitar sig programmet på de nationella 
programmens infrastruktur och stöd till grundforskning. 
6. De forskningsansvarigas arbete får fortsättningsvis positiva omdömen, men det finns ett antal områden 
där förvaltningsprocessen kunde förbättras. Dessa diskuteras och rekommendationer ges. Av särskild 
betydelse är dock fördröjningarna vid igångsättning av projekt efter att de inledande finansieringsbesluten 
tagits, eftersom de kan påverka industrins konkurrenskraft och hämma deltagandet från industrins sida. 
83 
7. Efterhand som programmen blivit större har programkommitténs roll förändrats. Kommitténs 
förhållande till utvärderingspanelerna är mindre klart. Fastän kommittén godkänner policyn, har dess roll i 
genomförandet blivit mer passiv. Även om det inte finns någon anledning för den att blanda sig i 
utvärderingen, finns det ett behov av att säkerställa att kommittén kan övervaka kopplingen mellan policy 
och genomförande. 
8. Programmets resultat på kort sikt tycks att döma av antalet publikationer vara gott, fastän alla 
publikationer kanske ännu inte kommit i tryck. En realtidsanalys av de framsteg som görs i varje enskilt 
projekt i förhållande till dess egna mål vore dock ett värdefullt tillskott för utvärderingen av resultaten och 
för urvalskriterierna för nya projekt. Effekterna på industrins konkurrenskraft och resultat på marknaderna 
kommer inte att märkas förrän en tid efter att programmet avslutats. Dessa aspekter måste utvärderas i en 
mycket längre tidsskala. Det står dock redan klart att antalet patentansökningar från projekten i Biotek I-
programmet är mycket litet. 
9. Panelen har funnit att vissa företag har svårigheter med reglerna om äganderätt till resultaten av 
projekt, vilket kan ha betydelse för utnyttjandet av dem. Eftersom detta eventuellt inte är ett allmänt 
förekommande problem behövs en undersökning för att bedöma dess potentiella konsekvenser och för att 
ge riktlinjer för utvecklingen av förfaranden som kan lösa det. 
10. Panelen har funnit belägg för ett behov av ett mer omfattande samråd med industrin vid formuleringen 
av programmål. Särskilt kan det vara fallet att de råd på hög nivå som ges av IRDAC, SAGB och de stora 
branschorganisationerna inte är tillräckligt representativa för de små företagens erfarenheter eller för den 
vetenskapliga ledningen på mellannivå i storföretagen. 
11. Panelen har observerat skillnader i behov och driftsmetoder mellan småföretag och storföretag. De 
pågående programmens uppläggning tycks motsvara storföretagens behov, eftersom de kan anlägga ett längre 
tidsperspektiv. Småföretagen har ett behov av mekanismer som understödjer deras tillvägagångssätt, som 
ligger närmare marknaden. Särskilda instrument som mer direkt motsvarar deras kunskapsbehov borde 
undersökas. 
12. Av egen erfarenhet är panelen mycket bekymrad över det ineffektiva förfarandet för externa 
utvärderingar. På grund av mycket utdragna administrativa dröjsmål under tidsperioden före utnämnandet 
av panelen, fick denna endast tre månader på sig för att utföra sin uppgift. Det innebar att analysen inte 
kunde grundas på oberoende data insamlade vid tiden för inrättandet av panelen, och i värsta fall kunde 
värdet av hela utvärderingen ifrågasättas. 
13. Panelen har identifierat ett antal viktiga landvinningar i programmet, som t.ex. 
mjölksyrebakterieprojektet, lipas-projektet och projekten för genomsekvensering och genomstruktur, i 
synnerhet projektet för sekvensering av jästgenomet. Det är värt att observera att en del projekt som leder 
till industriella tillämpningar kräver stöd från mer än ett program för att lyckas. Mekanismen för fortsatt 
stöd genom utauktionering av projekt som redan godkänts och haft framgångar, kan behöva ses över. 
Övervakning i realtid av pågående projekt kunde i detta avseende bli av betydelse. 
14. Panelen har lagt märke till det att det förekommer mycket lite samordning mellan EU-program och 
nationella program i bioteknik, och till och med ännu mindre mellan kommissionens olika program. En 
viss dubblering eller överlappning mellan gemenskapens och nationella program kan inte undvikas. Det 
kan till och med ha vissa fördelar och kan vara nödvändigt om gemenskapens program fortsätter att bygga 
på den infrastruktur och de grundläggande vetenskapliga kompetenser som härrör ur de nationella 
programmen. Å andra sidan är bristen på samordning mellan de biotekniska inslagen i olika EU-program 
ineffektiv och resursslösande. Del bästa sättet att övervinna detta är att kombinera de biotekniska 
aspekterna i alla tre pågående program (Fair, Biomed och Biotek II). 
15. EU-programmen stödjer fortsättningsvis den vetenskapliga grunden i den meningen att ett genuint 
forskarsamhälle har framträtt och fortsätter att stärkas. Programmen skapar också mervärde för de 
84 
europeiska forskningsinsatserna genom projekt som nationella program inte skulle kunna samordna effektivt 
på egen hand. 
Viktigaste rekommendationer 
Panelen har lagt fram en serie rekommendationer som grupperats under fem olika rubriker och som 
framläggs i kapitel IV i detta dokument . De tio viktigaste rekommendationerna är följande: 
1. Eftersom det finns belägg för att fördelningen av biotekniska ämnen på tre olika program (Biotek II, 
Jordbruk och fiske, Biomed II) medför synergiförluster, rekommenderar vi att de biotekniska aspekterna i 
de pågående programmen sammanförs i kommande program, men med tydliga kopplingar till de berörda 
användarsektorerna. 
2. För att lösa småföretagens speciella problem och stimulera processer som kan leda till fler nybildade 
företag rekommenderar vi utveckling av finansiella plattformar, motsvarande eller jämsides med de 
nuvarande industriplattformarna, med syftet att kanalisera finansieringskapital från den privata sektorn till 
exploatering av de möjligheter som skapas av EU-programmen. 
3. Panelen anser att förfarandena för samråd med industrin är för snäva och pä för hög ledningsnivå. Vi 
rekommenderar att samrådsprocessen ändras för att ta hänsyn till uppfattningarna hos industrins 
vetenskapsmän på mellannivå, hos användare och företagsledare från småföretag. 
4. Panelen bekräftar sitt instämmande med slutsatsen frän tidigare utvärderingar, alt utbildning är en av de 
viktigaste aspekterna hos programmen. Vi noterar att medan utbildningsinslaget i Biotek 1 inte hade 
förbättrats i jämförelse med Bridge, har det i Biotek II hittills varit bättre. Vi rekommenderar alt 
utbildningsverksamheten i Biotek II övervakas noggrant för att upprätthålla den förbättrade standarden. 
5. Panelen anser att bedömningen och urvalet av projekt är rättvisa och understödjer fasthållandet vid 
metoden med kollegiala granskningar och gradering av projekt enligt vetenskaplig kvalitet. Panelen lägger 
fram ett antal rekommendationer för att förbättra processen som baseras pä kommentarer Iran 
vetenskapsmän som varit direkt inblandade. Den förmodligen viktigaste av dessa rekommendationer är att 
större tonvikt borde läggas vid kvaliteten på feedbacken. Detta är en av de viktigaste kontaktpunkterna 
mellan kommissionens personal och forskarsamhället och kan vara av oerhört stort värde för 
förberedandet av framtida tillämpningar. 
6. Panelen upprepar tidigare panelers observation att kommissionens interna förfaranden för godkännande 
av projektval efter den kollegiala vetenskapliga bedömningen är oacceptabelt tidsödande och väsentligt 
minskar programmets effekt på konkurrenskraften. Vi rekommenderar att en radikal översyn av 
förfarandena genomförs för att avskaffa dröjsmålen och minska den administrativa belastningen på 
kommissionens personal. 
7. Panelen har noterat alt projekt som understödjer infrastrukturverksamheter. såsom databaser och 
bakteriekultursamlingar, har svårigheter på grund av kommissionens rigida kontraktsbestämmelser och 
nödvändigheten att kontinuerligt förnya korttidskontrakt som stödjer långsiktiga funktioner. VI 
rekommenderar att en ny mekanism utformas som tillhandahåller långtidskontrakt för infrastrukturtjänster 
med inbyggda förfaranden för kontroll av deras funktion och därmed berättigande till fortsatt finansiering. 
8. Panelen har fått motta belägg för att programkommittén har fjärmats från projekturvalsprocessen och ai: 
detta kan leda till oavsedda policyförändringar på grund av den breda sammansättningen av valda projekt. 
Vi rekommenderar att programkommittén ges en kvalitetsgaranterande roll i projekturvalsprocessen så att 
kopplingen mellan policy och praxis till fullo kan övervakas av kommittén. 
l'amlcns lullslaiuli.ua nippon kan erhållas separat. 
85 
9. Som följd av sina egna erfarenheter av igångsättningen av denna utvärdering och genom sin kunskap om 
de föregående administrativa förseningarna, hyser panelen allvarlig oro över att den egentliga 
utvärderingen av programmen inte ges den prioritet den borde ha. Vi rekommenderar en oberoende och 
ingående granskning av hur den externa utvärderingsprocessen fungerar jämfört med kommissionens 
målsättningar, som skulle inbegripa de svårigheter som denna panel upplevt i samband med 
genomförandet av den föreliggande utvärderingen och eventuell användning av realtidsövervakning av 
projekt för utvärderingen av program. 
10. Gällande praxis lämnar utvärderingspanelerna, och kanske även andra, i okunskap om utnyttjandet av 
resultaten av deras insatser. Vi rekommenderar kommissionen att lämna ett uttryckligt och offentligt svar 
pä rekommendationer som läggs fram av externa utvärderingspaneler med angivande av skälen till att de 
accepteras eller förkastas. 
86 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar panelen för dess rapport om utvärderingen av verksamheterna i 
bioteknikprogrammen under de senaste fem åren (1991-1995). Kommissionen inser att rapporten utarbetats 
under tidspress, men anser att resultatet är rimligt och omsorgsfullt samt att det innehåller väl avvägda 
slutsatser och viktiga rekommendationer. Kommissionen skall kommentera de viktigaste 
rekommendationerna : 
- Såsom panelen rekommenderar, borde de biotekniska aspekterna i de nuvarande programmen 
sammanföras i kommande program. Det kommande programmet som omfattar biovetenskaper och ekosystem 
kan inrikta sig på de möjligheter som klarlagts tidigare, för att skörda frukterna av en koncentrerad insats 
som förenar alla resurser och medel som kan uppbringas i ett enda, enhetligt program. 
- Ett urval "stimulansåtgärder för små och medelstora företag" har redan införts i samband med 
bemötandet av de särskilda problem som små och medelstora företag ställs inför. Det tycks finnas en 
allmän uppskattning av dessa åtgärder och av det sätt på vilket de genomförs i bioteknikprogrammet. En 
kontinuerlig utvärdering och vidareutveckling av åtgärderna behövs för att optimera dem. 
- Vad gäller industrin, får kommissionen råd från IRDAC (Industrial Research and Development Advisory 
Committee), i synnerhet beträffande förberedelserna för ramprogrammen. Utöver den institutionella och 
strategiska rådgivning som IRDAC erbjuder, får kommissionens enheter särskilda räd från andra grupper 
inom industrin under alla viktiga faser av förberedelse och genomförande av programmen. 
- Vad beträffar utbildningen, skyr kommissionen inga ansträngningar för att upprätthålla den nuvarande 
framgångsrika nivån, som är resultatet av de rekommendationer som gjordes vid utvärderingen av Bridge. 
Dessutom håller kommissionen på att utforma metoder för att övervaka kvaliteten och resultaten av den 
ökade anslagsmängden. 
- Panelen anser att bedömningen och urvalet av projekt är rättvisa. Vidare lägger den stor vikt vid 
kvaliteten pä de sammanfattande konsensusrapporter som tjänar som mekanismer för feedback till 
ansökarna. Kommissionen ser mycket allvarligt på denna anmärkning. Kvaliteten på de sammanfattande 
konsensusrapporter som nu utarbetas har avsevärt förbättrats i jämförelse med rapporterna från tidigare 
ansökningsomgångar. Betydelsen av adekvat feedback till förslagsställarna framhålls för de externa 
bedömare som deltar i de olika panelerna för kollegial granskning. 
- Eftersom ett av de viktigaste målen för ramprogrammet är att förbättra den europeiska industrins 
konkurrenskraft arbetar man för att ta fram säljande produkter med utgångspunkt från 
forskningsresultaten. Att experter från industrin och de industriella plattformarna deltar i utformningen av 
programmet innebär ett led i främjandet av industriell användning av forskningsresultaten. 
- Panelen har noterat att kommissionens interna förfaranden för bedömning och urval av projekt drar 
ganska långt ut pä tiden. Den verkliga tidsåtgången för kommissionens beslutsfattande efter den kollegiala 
granskningen är ca. tvä och en halv månad. Kommissionen lägger ner mycket arbete på att minska den 
ytterligare, men utan att det inkräktar på arbetets kvalitet och opartiskhet. 
- Panelen föreslog en förbättrad samordning mellan gemenskapens program för bioteknik och de nationella 
motsvarigheterna. Kommissionen har redan börjat åtgärda detta i syfte att förbättra programmets 
effektivitet, samverkan och mervärde. Ett exempel pä detta är en pilotundersökning om verksamhet inom 
proteinteknik och strukturell biologi i Europa, vilken görs inom ramen för bioteknikprogrammet. 
- Panelen har fått belägg lör att programkommittén har fjärmat sig frän projekturvalsprocessen. Enligt 
kommissionens uppfattning finns det ingen anledning att anta att kommitténs roll skulle ha förändrats. I 
artikel 7 i rådets beslut föreskrivs vari kommitténs uppgifter består. Det har sedan dess inte skell någon 
väsentlig förändring, förutom beträffande tröskeln för finansiella åtaganden lör vilka kommitténs yttrande 
87 
krävs (nu 0,5 miljoner ecu, tidigare 0,3 miljoner ecu). Kommitténs yttrande efterfrågas nu även för alla 
utbildningsbidrag och kompletterande åtgärder. 
- Panelen är allvarligt oroad över att den egentliga utvärderingen av programmen inte ges den prioritet den 
borde ha. Denna ståndpunkt grundar sig på det faktum att de administrativa dröjsmålen är mycket längre än 
den faktiska tid som ges panelen att slutföra sitt uppdrag. Kommissionen erkänner och beklagar den tid som 
gick förlorad innan panelen kunde utföra sitt arbete. Man kan dock förvänta sig att kommande utvärderings-
och övervakningsverksamheter kommer att kunna dra nytta av det faktum att övervakning och utvärdering nu 
har blivit en integrerad del av den dagliga rutinen i kommissionens uppgifter vid genomförande av FoTU-
program. 
- Panelen föreslår att kommissionen borde lämna ett uttryckligt och offentligt svar på dess 
rekommendationer. Den här föreliggande texten tjänar exakt detta syfte: ett svar på panelens 
rekommendationer. Kommissionen finner att rekommendationerna är värdefulla och tillkomna i råttan lid, 
då debatten och övertänkandet av det femte ramprogrammet inletts. 
88 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Prof. Dr. Rudolf Casper 
Professor Casper deltog i 1995 års panel för övervakning av bioteknikprogrammet. Till 1995 var han 
direktör för Institute of Biochemistry and Plant Virology of the Federal Biological Research Centre for 
Agriculture and Forestry, Braunschweig, Tyskland. Institutet ansvarar för bedömning av och 
tillståndsgivning för fältexperiment med transgena organismer i Tyskland. 
Dr Luke Gregory Georgiou 
Dr Georgiou är verkställande direktör för PREST och har erfarenhet av utvärderingar, vetenskapspolitik 
och teknisk innovation. Han är grundande medlem av Commonwealth Consultative Group on Technology 
Management och verkar som konsult för UK Technology Policy. 
Dr Martti Leisola 
Dr Leisola är teknisk direktör för processteknik vid Tekniska utvecklingscentret, som samordnar och 
finansierar tillämpad, teknisk och industriell forskning och utveckling i Finland. Han har erfarenhet av 
utvärdering av nationella och internationella forsknings- och utvecklingsprogram. 
Paskal Byé 
Paskal Byé, lörskningsdirektör vid INRA (Institut National de Recherche Agronomique) deltog i 
utvärderingen av de franska "biolekniska" programmen som sträckte sig över en period pä 10 år (1982-92). 
Denna utvärdering organiserades av CNER (Comité National d'Evaluation de la Recherche). 
Prof. Giampiero Ramponi 
Professor Ramponi är direktör vid Institute of Biological Chemistry of the University of Florence. Han är 
medlem av gruppen för bedömning av framsteg och utvärdering av bioteknik och bioinstrumentation vid 
CNR. 
Prof. Luis Navarro 
Professor Navarro har varit chef för det nationella programmet för jordbruksforskning vid Interministerial 
Commission lör Science and Technology (CICYT). Han har samarbetat med FAO, Hunan Horticultural 
Institute i Kina och Kubas jordbruksministerium. 
Prof. Gunther Kreil 
Vid sidan av akademisk verksamhet har professor Kreil tjänstgjort i EMBL Council, EMBO fellowship 
committee vid Max Planck Institute for Biochemistry (Munchen) and for Experimental Medicine 
(Göttingen). 
89 
90 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
BIOMEDICIN OCH HÄLSA 
91 
92 
9. 
I. SAMMANFATTNING 
Vi har granskat de senaste fem årens verksamhet inom Europeiska unionens forskningsprogram inom 
biomedicin och hälsa. Granskningen omfattar tre ansökningsomgångar i Biomed 1 under det tredje 
ramprogrammet och den första ansökningsomgången i Biomed 2 under det fjärde ramprogrammet. Vår 
utvärdering av programmet och våra slutsatser och rekommendationer grundar sig på uppgifter som 
tillhandahållits av kommissionen, olika övervakningsrapporter från Biomed 1 och Biomed 2 samt analys av 
data från en enkät med en svarsandel på 44 % bland samordnare i Biomed 1 och 25 % i Biomed 2. 
Forskningsområdena i Biomed 1 var följande: farmaceutisk forskning, yrkessjukdomar, miljöbetingade 
sjukdomar, biomedicinsk teknik, offentlig hälsovård/hälsovårdstjänster, aids, tuberkulos, 
infektionssjukdomar, cancer, hjärt-kärlsjukdomar, hjärnforskning, kroniska sjukdomar, åldrande, sällsynta 
sjukdomar, det mänskliga genomet, biomedicinsk etik. Ämnesområdena i Biomed 2 var liknande, med tillägg 
av 'rättsliga aspekter och horisontella verksamheter' inklusive demonstrationsprojekt som ett särskilt ämne. 
Båda programmen lockade ett stort antal ansökare: 1 640 för Biomed 1 varav 403 (25 %) av förslagen 
beviljades anslag, och 1 709 i den första ansökningsomgången för Biomed 2 varav 302 (18 %) beviljades 
anslag. I Biomed l var den största delen av förslagen inom följande områden: hjärnforskning, 
cancerforskning, forskning om hjärt-kärlsjukdomar, kroniska och sällsynta sjukdomar samt åldrande, och 
forskning om det mänskliga genomet. Andelen ansökningar om hjärnforskning, kroniska och sällsynta 
sjukdomar samt åldrande, och forskning om offentlig hälsovård/hälsovårdstjänster ökade i Biomed 2 i 
jämförelse med Biomed 1. 
I Biomed 1 var den vanligaste genomförandeformen samordnade insatser, med den mänskliga 
genomforskningen som enda undantag för vilken kommissionen finansierade kostnadsdelningsförslag. I 
Biomed 2 var den förhärskande genomförandeformen kostnadsdelning. 
Den totala summa som ansöktes om i Biomed 1 var 824 miljoner ecu och det beviljade beloppet 134 miljoner 
ecu. I Biomed 2 begärdes 317 miljoner ecu och 146 miljoner ecu beviljades. Detta motsvarar en ökning av 
den beviljade andelen från 16 % i Biomed 1 till 46 % i Biomed 2. EG:s genomsnittliga bidrag per kontrakt 
var 304 000 ecu för samordnade insatser och 585 000 ecu för kostnadsdelning i Biomed 1. Motsvarande 
siffror för Biomed 2 (första ansökningsomgången) 350 000 ecu resp. 614 000 ecu. 
Vi finner att Biomed-programmet (Biomed 1 och första ansökningsomgången i Biomed 2) har uppnått målet 
att väsentligt bidra till förbättringen av forskning och utveckling inom medicin och hälsa genom att underlätta 
etablerandet av nya samarbetsverksamheter och/eller att konsolidera och förstärka existerande 
samarbetsverksamheler. Programmet har uppfyllt kriterierna 'europeiskt mervärde", 'europeisk dimension' 
och 'subsidiaritet' och kännetecknas av en tvärvetenskaplig och multinationell ansats som skiljer det frän 
program som stöds av nationella forskningsorgan och företag. 
Resultaten av de projekt som stöds av programmet, bedömda på grundval av analysen av Biomed I, tycks 
vara kvalitativt och kvantitativt likvärdiga med eller bättre än resultaten från många projekt som stöds av 
ledande nationella finansieringsorgan. Övergången från samordning mellan flera olika partners i Biomed 1 till 
verkliga forskningsprojekt mellan mindre grupper av ömsesidigt kompletterande partners i Biomed 2 är en 
mycket positiv trend som kommissionen förtjänar erkännande för. 
Biomed-programmet har även upprättat länkar till andra program i Europeiska unionen och integrationen med 
de central- och östeuropeiska länderna och INCO ° har främjat deltagande från icke-medlemsländers sida i 
Central- och Östeuropa. 
Trots programmets framgångar är vi bekymrade över den jämförelsevis mycket stora (iverteckningen och 
därmed slöseriet, pä grund av den begränsade budgeten, med en stor mängd europeisk talang och expertis. 
Metoden lör urval av förslag i Biomed 2, som grundar sig pä en myckel effektiv och verkningsfull kollem;.! 
granskning, innebär en väsentlig forbättring jämfört med de urvalsmetoder som användes i Biomed I. Icke 
desto mindre är ytterligare förbättringar möjliga och vi ansluter oss därför till 1995 års externa 
övervakningsrapport som rekommenderade i) att om det inte föreligger särskilt tvingande omständigheter 
borde förslagen finansieras i strikt rangordning oberoende av om delområden är företrädda eller ej, och ii) att 
Denna Icmarsiitx iinlcruiii omfattar även ilen slutliga ulv;iitlcringcn av programmet inom biomedicin och hälsa under det tredje lampioiiiammcl. lo 
IVlprouiam lor internationellt samarbete (under del fjärde ramprogrammet). 
93 
9. 
finansieringen av förslag borde vägledas av den vetenskapliga bedömningen och följa en graderad eller 
glidande skala i relation till rangordningen i den slutliga betygsättningen av förslaget. 
Vi är medvetna om de strategiska, nationella och politiska faktorer som med nödvändighet kan påverka 
urvalet av förslag på olika områden. En balanserad avvägning mellan finansieringen av forskning som drivs 
fram av förslag och 'strategisk uppifrån och ned'-forskning kunde uppnås om en viss grad av vetenskaplig 
flexibilitet (t.ex. 10 %) infördes vid bestämmandet av storleken på de finansiella ramar som sätts för olika 
forskningsområden av kommissionen och medlemsstaterna. För att upprätthålla den kvalitativt uppenbart 
höga resultatnivån i Biomed-programmet, och för att säkerställa rättvisa i en tid av ytterst knappa 
forskningsanslag, rekommenderar vi ändå att kommissionen oberoende av vart områdes strategiska betydelse 
borde fastställa ett minimibetyg som förutsättning for finansieringen av varje förslag. I detta avseende 
berömmer vi kommissionen för genomförandet av adekvata övervakningssystem i form av 
projektgranskningsrädet och externa övervakningspaneler. 
Fem aspekter på programmet förtjänar att särskilt uppmärksammas. De är följande: i) den relativt lilla 
andelen industriella avtalsparter, ii) det relativt lilla antalet förslag rörande forskning om 'otillåtna droger', 
iii) den långa tiden mellan mottagande av förslag och överföring av medel (medianvärde 12-16 månader), iv) 
det lilla antalet kvinnliga expertutvärderare och ledamöter av övervakningspaneler, och v) bristen pä personal 
från kommissionen som är engagerade i Biomed-programmet. Analyser av dessa frågor och 
rekommendationer för övervinnande av bristerna diskuteras i texten samt i slutsatserna och 
rekommendationerna. 
Vi vill i högsta grad berömma EU för att ha infört Biomed-programmet, som har en avgörande inverkan på 
den europeiska biomedicinska forskningen och kommer att få en viktig positiv effekt på förebyggande, 
diagnos, förvaltning och behandling av sjukdomar i Europa. Programmet förser EU med ett enormt kraftfullt 
nätverk och en databas med oöverträffade medicinska expertkunskaper på alla områden, från molekyler till 
människan och samhället, som förutom att främja högproduktiv och integrerad forskning medlemsstaterna 
emellan, tjänar som ett medel för snabbt genomförande av riktade europeiska insatser för att ta itu med 
strategiska och/eller nationella frågor vartefter de uppstår. Vi hoppas verkligen att biomedicinprogrammen i 
det tredje och det fjärde ramprogrammet kommer att bilda grundvalen för ett liknande program i det femte 
ramprogrammet, och att ett sådant program tilldelas en betydligt större budget för att minska slöseriet med de 
inånga utmärkta initiativ, som återspeglar kraften i den biomedicinska forskningen i medlemsstaterna. 
Slutsatser och rekommendationer 
i) Vi finner att Biomed-programmet (Biomed 1 och första ansökningsomgången av Biomed 2) har 
uppnått målet att bidra till förbättringen av forskning och utveckling inom områdena medicin och hälsa 
i Europa genom att underlätta etablerandet av nya samarbetsverksamheter och/eller att konsolidera och 
förstärka existerande samarbetsverksamheter. Programmet har uppfyllt kriterierna 'europeiskt 
mervärde', 'europeisk dimension' och 'subsidiaritet' och kännetecknas av en tvärvetenskaplig och 
multinationell ansats. 
ii) Som följd av detta skiljer sig den av EU:s biomedicinska program stödda forskningen tydligt från de 
biomedicinska program som stöds av nationella forskningsorgan och företag. 
iii) Förutom att främja bildande av nya och stora europeiska biomedicinska konsortier tycks resultaten av 
de projekt som stöds av programmet, bedömda på grundval av analysen av Biomed I, vara kvalitativt 
och kvantitativt likvärdiga med eller bättre än resultaten från många projekt som stöds av nationella 
organ. Detta påslående grundas på i) det positiva innehållet i de nya länkar som skapats mellan olika 
partners, inklusive partners frän industrin, ii) bidrag till nya metoder inom hälsovården, iii) det relativt 
stora antalet patent som ansökts om, beviljats och licensierats (dvs. bidrag till välståndsskapande), och 
iv) den stora inverkan som publikationer från en stor del av projekten som stöds av Biomed-
programmet har haft. 
iv) Som följd av kommissionens politik och en betydande budgetförstärkning skedde en stor övergång 
från samordnade insatser och centraliserade faciliteter i Biomed 1 till kostnadsdelningsprojekt som den 
dominerande genomförandeformen i Biomed 2. Denna övergång från samordning mellan flera 
94 
partners till verkliga forskningsprojekt inom en mindre grupp av varandra kompletterande partners är 
en mycket positiv utveckling som kommissionen förtjänar beröm för. 
v) Trots denna positiva utveckling oroar vi oss över det faktum att programmets relativt begränsade 
budget (om än växande under årens lopp) har inneburit att en mindre del av förslagen kunnat 
finansieras i Biomed 1, och till och med ännu mindre i Biomed 2. Det vill säga att överteckningen var 
relativt stor med mindre än 15 % av förslagen i biomedicinsk teknik, hjärnforskning och 
cancerforskning finansierade (Biomed 2, första ansökningsomgången), och ett medelvärde på endast 
18 % finansierade förslag för programmet som helhet. Vidare varierar finansieringsnivån för varje 
utvalt projekt och kan i vissa fall omöjliggöra uppnående av de ursprungliga målen som låg till grund 
för valet av projekten. Det uppenbart positiva resultatet av Biomed 1 (se punkt 3 ovan) tyder på att 
åtminstone för samordnade insatser ledde förhandlingar mellan kommissionen och avtalsparterna till 
en lösning enligt vilken bidrag från kommissionen och nationella eller andra (t.ex. industriella) organ 
säkerställde den föreslagna forskningens framgång. Resultatet av Biomed 2, i vilket kostnadsdelning är 
den dominerande genomförandeformen, återstår ännu att bedöma. 
vi) Biomed-programmet har även upprättat länkar till andra EU-program, och integration med de central-
och östeuropeiska länderna och 1NCO har gynnat deltagande av icke-medlenisstater frän Central- och 
Östeuropa. 
vii) Övervakningssystem har inrättats i form av projektgranskningsradet som årligen granskar varje 
projekts framsteg och som har befogenhet att genomdriva förändringar eller avsluta otillfredsställande 
projekt på grundval av skriftliga förelägganden och om nödvändigt inspektioner på platsen. 
Kommissionen har också rättat sig efter EU:s krav på ingående övervakning av programmet som 
helhet, vilket den här föreliggande och 1995 års externa övervakningsrapport om den första 
ansökningsomgången i Biomed 2 är exempel på. Det finns ändå utrymme för förbättringar i den 
meningen att övervakningen kunde vara mer rigorös, systematisk och lättare åtkomlig. Vi 
rekommenderar att programgranskningsrådet fortsätter att övervaka programmets vetenskapliga 
utveckling, men att det även skulle övervaka konsekvenserna av finansieringen av förslag och 
områden för programmets resultat. Den administrativa övervakningen av uppfyllandet av kontrakten 
borde utföras av för ändamålet särskilt avdelad personal från kommissionen med användning av 
elektroniska databaser. Det skulle underlätta en snabbare och mer direkt utvärdering av förändringar 
som görs under programmets gång, uppmärksamma kommissionen på behovet av ytterligare 
förändringar och i hög grad underlätta arbetet för de externa övervakningspanelerna. 
viii) Metoderna för urval av förslag i Biomed 2 utgör en märkbar förbättring i jämförelse med de metoder 
som användes i Biomed 1. Vi lovordar kommissionen för genomförandet av den nya urvalsmetoden i 
Biomed 2, som medför en mycket effektiv och verkningsfull kollegial granskning och samtidigt 
garanterar avtalsmässig konfidentialitet och sekretess. Det senare är viktigt för industrins deltagande 
och kan, genom att garantera förslagsställarna konfidentialitet, ha spelat en viktig roll för den fortsatt 
höga svarsfrekvensen i ansökningsomgången för Biomed 2. 
ix) Vi bifaller 1995 års externa utvärderingsrapport om Biomed 2, som rekommenderade att a) om det 
inte föreligger särskilt tvingande omständigheter borde förslagen finansieras i strikt rangordning 
i>beroende av om delområden är företrädda eller ej, och b) att finansieringen av förslag borde vägledas 
av vetenskapliga bedömningar och följa en graderad eller glidande skala i relation till rangordningen i 
den slutliga betygsättningen av förslaget. Det återstår att se om dessa två principer genomförts i <! '-
andra och tredje ansökningsomgången i Biomed 2. 
x) Oaktat denna rekommendation (ix) är vi medvetna om de strategiska, nationella och politiska faktorer 
som med nödvändighet kan påverka urvalet av förslag på olika områden, beroende på a) EU:s 
särskilda behov, b) uppkomsten av synbarligen nya sjukdomar (t.ex. aids) , c) förnyade utbrott av 
kända sjukdomar (t.ex. tuberkulos), d) framträdande eller ökning av kända sjukdomar på grund av 
demografiska förändringar (t.ex. deinenssjukdomar av Alzheimers slag och andra äldersrelaterade 
störningar) ocli/eller e) nya utvecklingsresultat som kan vara gynnsamma för hälsovården eller 
95 
välståndsskapandet. Vi rekommenderar därför att fördelningen av medel till olika forskningsområden 
borde tillse att den bästa vetenskapen finansieras där så är möjligt och samtidigt tillåta att strategiska 
överväganden beaktas. En balanserad avvägning kunde uppnås mellan finansieringen av forskning 
som drivs fram av förslag och 'strategisk uppifrån och ned'-forskning om en viss grad av vetenskaplig 
flexibilitet (t.ex. 10 %) infördes för att bestämma storleken på de finansiella ramar som sätts för olika 
forskningsområden. De finansiella ramarnas storlek skulle fortfarande bestämmas av kommissionen 
och medlemsstaterna på grundval av strategiska överväganden, men kunde justeras av 
programkommittén i förhållande till kvaliteten på förslagen på olika forskningsområden. Detta skulle 
medge en viss grad av frihet att överföra anslag mellan olika områden för att underlätta 
tyngdpunktsförskjutningar eller framsteg i europeisk biomedicinsk forskning, samtidigt som det skulle 
säkerställa att de biomedicinska områden som har den största strategisk betydelsen för 
medlemsstaterna skulle vara representerade i varje enskild ansökningsomgång för forskningsförslag. 
xi) Men för att upprätthålla den uppenbart höga kvalitetsnivån på resultaten av Biomed-programmet, och 
för att garantera rättvisa i en tid av ytterst knappa forskningsanslag, rekommenderar vi starkt att 
kommissionen oberoende av ettvart områdes strategiska betydelse borde införa ett minimibetyg som 
förutsättning för finansiering av varje förslag. Med användning av det nuvarande 
poängsättningssystemet i Biomed 2 (0 till 4, där 4 står för utmärkt) och analysen av den forsla 
ansökningsomgången i Biomed 2 (se 1995 års externa övervakningsrapport, figur 12 och 13) borde 
den minsta genomsnittliga poängen för finansiering av förslag sättas till 3, vilket överensstämmer med 
kommissionens egna kriterier för gränsen mellan 'utmärkt' och 'bra'. 
xii) Industrins deltagandeandel, och i synnerhet de små och medelstora företagens (2,3 % av 
avtalsparterna), är kanske inte så stor som man kunde hoppas eller förvänta. Den exakta orsaken till 
detta är inte känd, men en bidragande faktor kan ha varit den tid det tog att slutföra urvals- och 
finansieringsförfarandena, som hade ett medianvärde på 12-16 månader. Vidare kan de små och 
medelstora företagen oroas över det faktum att förslagen, fastän "konfidentiella", icke desto mindre 
utsätts för en omfattande kollegial granskning och inte har någon garanti för framgång i konkurrensen. 
Samtliga 16 företag som var partners till företag som svarat på vår enkät bedömde projektet som 
viktigt för deras affärsstrategi, och 9 av 16 (56 %) bedömde projektet som 'mycket viktigt'. 
Kommissionen borde ta detta som ett beröm från industrins sida och en uppmuntran till att undersöka 
olika sätt att främja en högre grad av industriellt deltagande. 
Vi noterar även att problemet med det relativt låga antalet deltagande små och medelstora företag 
delvis kan uppvägas av det faktum att kommissionen 1995 jämsides med det biomedicinska 
huvudprogrammet lanserade ett system för att främja forskningspriser för små och medelstora företag 
samt forskningssamarbetsprojekt för konsortier bestående av fyra små och medelstora förelag. 
Utvärderingen av effekterna av detta initiativ för små och medelstora företag på Biomed-programmet 
måste vänta till en senare tidpunkt. Vi rekommenderar dock att kommissionen tillser att fördelarna för 
små och medelstora företag av att delta i Biomed-programmets huvudfåra ges omfattande 
uppmärksamhet (dvs. görs synligare) 
xiii) Programmets arbete rörande illegala droger är inte så synligt som EU kanske hade hoppats. Det kan 
bero på att 'olagliga droger' inte i sig själv är ett forskningsämne, utan snarare en komponent i flera 
olika forskningsområden. Flera viktiga vetenskapliga fördelar härrör dock frän integreringen av 
'olagliga droger' i exempelvis Tarmaceutisk forskning', 'hjärnforskning' eller 'aids-lörskning'. Med 
tanke pä den stora överleckningen av programmet och den jämförelsevis lilla budgeten för biomedicin, 
kunde införande av 'illegala droger' som ett separat forskningsämne ha skadat programmet som helhet 
om det inte hade uppvägts av en lämplig ökning av budgeten. Vi rekommenderar att det nuvarande 
systemet bibehålls om inte ytterligare belopp anvisas särskilt för forskning om illegala droger. 
xiv) Vi är bekymrade över det relativt länga tidrymden mellan mottagande av förslag och överföring av 
forskningsmedel, särskilt som detta kan vara en faktor som avskräcker industrin från deltagande i 
programmet. Vi är emellertid medvetna om det faktum att dröjsmålet i huvudsak beror på den tid som 
åtgår till förhandlingarna, som på grund av det låga personalantalet frän kommissionen och 
förhandlingarnas komplexitet med nödvändighet blir ganska lång. Dröjsmålet skulle sannolikt kortas 
96 
9. 
betydligt om personalantalet från kommissionen utökades från 18 till 28, det antal som programmet 
ursprungligen tilldelades (se nedan). 
xv) Det finns en brist på positiv särbehandling i programmet i och med att få kvinnliga vetenskapsmän 
utses som experter för urvalsprocessen och till de externa övervakningsgrupperna. Vi rekommenderar 
kommissionen att vidta positiva åtgärder för att rätta till denna situation och inte sky några 
ansträngningar för att bli en framgångsrik arbetsgivare med positiv särbehandling. 
xvi) Vi har alla deltagit i utvärderings- och övervakningsprocesser och därvid direkt kunnat bevittna att 
kommissionens personal i Biomed-programmet är överbelastad med arbete. Förutom att klara av 
ansökningsomgångarna för programmet, utvärderingar och externa övervakningskommittéer, skall 
kommissionens personal också effektivt och smidigt förvalta 700 kontrakt, ett antal som i slutet av 
1997 kommer att ha ökat till omkring 1 200. Kontrakten innehåller vetenskapliga och ekonomiska 
frågor som är komplicerade i flera olika medlemsstater. Vi anser att den alltför stora 
arbetsbelastningen, som delvis beror pä den relativt fåtaliga personalen, är oförenlig med såväl bra 
och human arbetspraxis som effektiv och smidig programförvaltning. Vi rekommenderar därför på det 
starkaste att Biomed-programmet, på grund av sin centrala betydelse för den europeiska biomedicinska 
vetenskapen, hälsovården och välståndsskapandet samt dess uppenbara popularitet, beviljas de 28 
anställda som ursprungligen tilldelades programmet. 
xvii) Trots en del av de orosmoment som nämns ovan ger vi EU fullt beröm för inrättandet av Biomed-
programmet som redan haft en avgörande inverkan på den europeiska biomedicinska forskningen och 
kommer att ge viktiga bidrag till förebyggande, diagnos, förvaltning och behandling av sjukdomar i 
Europa. Fastän andelen partners från industrin kanske inte är så stor som man ursprungligen hade 
hoppats, tyder programmets uppenbara betydelse för avtalsparter från industrin på att ytterligare 
inriktning på den privata sektorn kunde leda till att Biomed-programmet också kunde spela en viktig 
roll lör välståndsskapandet. 
Vår oberoende analys har visat att Biomed-programmet har en uttalad europeisk dimension och 
europeiskt mervärde samt att programmets resultat med avseende på nya europeiska initiativ, 
utveckling av hälsovården, potentiellt välståndsskapande och kvalitet på publikationerna generellt sett 
är utmärkta. Programmet förser EU med ett enormt kraftfullt nätverk och en databas med 
oöverträffade medicinska expertkunskaper pä alla områden, från molekyler till människan och 
samhället, som förutom att främja högproduktiv och integrerad forskning medlemsstaterna emellan, 
tjänar som ett medel för snabbt genomförande av riktade europeiska insatser för att ta itu med 
strategiska och/eller nationella frågor eller kriser vartefter de uppstår 
Biomed-programmet erbjuder en viktig mekanism varmed individuella europeiska biomedicinska 
talanger i medlemsstaterna kan användas för att främja Europeiska unionens övergripande intresse. 
Vi hoppas verkligen att biomedicinprogrammen i det tredje och det fjärde ramprogrammet kommer 
att bilda grundvalen för ett liknande program i det femte ramprogrammet, och att ett sådant program 
tilldelas en betydligt större budget för att minska slöseriet med de många utmärkta initiativ som 
återspeglar kraften i den biomedicinska forskningen i medlemsstaterna. 
97 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen konstaterar att panelen anser att verksamheterna i Biomed-programmet både under det tredje 
och det fjärde ramprogrammet har uppnått målen att bidra till förbättringen av den medicinska forskningen 
och hälsovårdsforskningen i Europa och uppfyllt kriterierna om europeiskt mervärde, den europeiska 
dimensionen och subsidiaritet. Kommissionen konstaterar vidare den klara skillnad som utvärderarna lagt 
märke till mellan forskning som finansierats av Biomed-programmet och nationellt finansierad forskning, 
vilket exakt överensstämmer med subsidiaritetsprincipen. Beträffande resultaten av de projekt som understötts 
av programmet, noterar kommissionen panelens iakttagelse att de synes vara såväl kvalitativt som kvantitativt 
likvärdiga med eller bättre än resultaten av många projekt med understöd från nationella organ. 
Tendensen att fler kostnadsdelade verksamheter av hög kvalitet föreslås och utväljs för finansiering 
konstateras av kommissionen. Det ses som ett tecken på den växande efterfrågan på genuin 
forskningsfinansiering på europeisk nivå. Fastän programmets totala andel lyckade projekt är jämförbar med 
NIH:s (Förenta staterna) och andra finansieringsorgans, delar kommissionen panelens oro beträffande 
överteckningen. 
Beträffande rekommendationen om fördelningen av anslag till olika forskningsområden, noterar 
kommissionen att de indikativa budgeterna för programmet som antagits av rådet kan och har blivit ändrade, 
till följd av forskningsprioriteringar, som reaktion på en ansökningsomgång eller som följd av ett positivt 
yttrande från programkommittén. Kommissionen noterar även att panelen ger hög prioritet åt forskning om 
illegala droger och att detta område ses som en integrerad del av de biomedicinska 
forskningsverksamheterna. Detta är i precis överensstämmelse med rådets nyligen framförda ståndpunkt i 
saken. 
Kommissionen mottar med tillfredsställelse uttalandet om förbättringarna av urvalsförfarandena, som nu 
beskrivs som effektiva, smidiga och konfidentiella, och kommissionen kommer att fortsätta att förbättra 
utvärderingsförfarandena. Rekommendationen att ett minimibetyg borde införas som förutsättning för att ett 
förslag skall kunna komma i fråga för finansiering har redan genomförts i den andra ansökningsomgången. 
Analysen av denna visar emellertid på en markant ökning av industrins deltagande, hälsovårdsfinansierande 
organ (företag, sjukhus) är en viktig deltagande kraft i Biomed-programmet. 
Beträffande positiv särbehandling för att få fler kvinnliga vetenskapsmän utsedda till urvalsförfarandena, 
måste det noteras att personalen i Biomed-programmet består av 50 % kvinnor och 50 % män. 
Kommissionen har endast begränsade möjligheter vid valet av de akademiska vetenskapliga utvärderarna. 
Förhållandet mellan män och kvinnor bland dem som föreslås av medlemsstaterna är 9:1. 
Projektgranskningsradet (PRB) är huvudinstrumentet för den kontinuerliga övervakningen av programmets 
vetenskapliga framsteg, och panelens rekommendation att förstärka detta organs roll noteras. 
Det laga antalet vetenskaplig personal som handhar förvaltningen av programmet för närvarande, som 
panelen observerat, är ett mycket allvarligt problem och ansträngningar görs för att i framtiden finna väl 
kvalificerad personal. 
98 
9. 
HL UTVÄRPERINGSPANEL 
Prof. S. Aymé 
Forskningsdirektör vid INSERM. Nationell expert på humangenetik, epidemiologi och offentliga 
hälsovårdsfrågor rörande genetiska sjukdomar (INSERM och CNRS) och på sällsynta sjukdomar 
(hälsovårdsministeriet). På europeisk nivå expert det mänskliga genomprojektet. Ordförande för European 
Society of Human Genetics. I Förenta staterna ledamot av rådgivande kommittén för genomdatabasen. 
Medlem av flera redaktionsråd. Ledamot av EUROCAT-associationen. 
Prof. U. Faust 
Tidigare chef för Institute of Biomedical Technology in Stuttgart och långvarig ledamot av Biomed-
programmets projektgranskningsrad. Breda specialistkunskaper i biomedicinsk forskning, särskilt i 
medicinsk avbildning, bildbehandling och sensorteknik. Flera uppdrag som rådgivare åt industriella FoU-
projekt. 
Prof. G. Fink (ordförande och föredragande) 
Direktör för Medical Research Council's Brain Metabolism Unit, utsedd till hedersprofessor vid 
University of Edinburgh år 1984. Professor Fink ansvara för enhetens vetenskapliga strategi, 
personalinsatser och förvaltning av den centrala budgeten. Hans personliga expertkunskaper gäller 
neuroendokrinologi, neurofarmakologi och neuroendokrin molekylärbiologi. Hans uppfattningar eftersöks 
allmänt på båda sidor av Atlanten som vetenskaplig lektor inom neurologi. Han verkade 1984-1989 inom 
Wellcome Trust Panel for Mental Health and Neuroscience. Hans evalueringsverksamhet har inbegripit 
utvärdering av flera betydande institutioner. Han är medlem av redaktionsråden för flera viktiga tidskrifter. 
Ordförande för European Neuroendocrine Association (1991-1995). Ledamot av Council of the European 
Neuroscience Association. 
Prof. A. Gravanis 
Regelbunden granskare av forskningsförslag som finansieras av det grekiska General Secretariat of 
Research and Technology och Board of Biomedical Research, grekiska hälsovårdsministeriet. Erkänd 
expert på hormonberoende tumörers molekylära farmakologi. Autokrina/parakrina interaktioner mellan 
neuropeptider och steroida hormoner i tumörer i det reproduktiva systemet. Molekylära mekanismer i den 
onkogena regleringen av cellbildning och celldifferentiéring. Farmakologisk utvärdering av nya 
hormonantagonister i hormonbehandling av cancer. 
Prof. J.M. Martin-Moreno 
Visiting Fellow vid Harvard School of Public Health, Associate Researcher vid det Milanobaserade 
European Institute of Oncology och professor vid institutionen för epidemiologi och biostatistik vid 
National School of Public Heath i Madrid, Spanien, där han nu är direktör. 
Hans erfarenheter sträcker sig från genomförande och utvärdering av forskningsprojekt på nationell och 
internationell nivå till tidigare ordförandeskap för Discipline Oriented Group on Epidemiology and 
Clinical Trials inom Biomed I-programmet, och nuvarande medlemskap i projektgranskningsradet i 
Europeiska kommissionens Biomed-program. Han intresserar sig för epidemiologiska metoder, meta 
analys och särskilt näringsbetingad canacerepidemiologi, ett ämne som han publicerat talrika artiklar oir, 
både i hemlandet och i utlandet. 
99 
Prof. L. Notarangelo 
Chef för Laboratory Unit of Molecular Immunology, Department of Pediatrics, University of Brescia. 
Senior Clinical Investigator, Hematology-Immunology and Bone Marrow Transplantation Unit, Dept of 
Pediatrics, Univeristy of Brescia. Permanent ledamot av WHO:s rådgivande kommitté för primära 
immunsystembrister. Medlem av redaktionsråden för flera italienska internationella pediatriska tidskrifter. 
Medlem av utvärderingskommittén för Italian National Health Institute Research Grants (1992). Medlem 
av den externa övervakningskommittén i Biomed 2-programmet (1995). 
Hans insatser från senare tid inkluderar: beskrivning av den molekylära grunden för X-kopplad 
immunbrist med hyper-IgM, identifiering av den ansvariga genen för autosomal recessiv Severe Combined 
Immune Deficiency, beskrivning av den molekylära grunden för X-kopplad trombocytopenia, första 
europeiska kliniska genterapiexperiment för adenosin deaminase brist. Vetenskaplig sekreterare för 
European Society for Immune Deficiencies. 
100 
10. 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
JORDBRUK OCH FISKE, 
INKLUSIVE JORDBRUKSINDUSTRI 
101 
102 10. 
I. SAMMANFATTNING 
Panelen har ombetts att utvärdera forskningsprogram inom jordbruk, fiskeri, skogsbruk och 
jordbruksindustri under femårsperioden 1991-96. Denna period omfattade hela det tredje och delar av det 
andra och det fjärde ramprogrammet. I dessa ingick mer än 850 projekt finansierade med omkring 675 
miljoner ecu av EG-medel. 
Den förändrade tyngdpunkten i programmet återspeglar en välmotiverad utveckling. Ökad tonvikt har 
efterhand lagts på skogsbruk och fiskeri, samt på livsmedel, näringslära och miljö. Denna förändring har 
till största delen drivits fram från politiskt håll. Panelen hade dock uppfattningen att forskningsprogrammet 
borde leda politiken i lika hög grad som följa den. Det innebär att det i programmet borde beredas mer 
plats för uttryckliga formuleringar av långsiktiga mål. 
Panelen genomförde en direkt utvärdering av ett slumpmässigt urval pä 15 % av projekten i Air-
programmet. Projekten betygsattes i förhållande till vetenskapliga mål, potentiella effekter, effektivitet 
beträffande spridningen och skapade kopplingar. Åtminstone 82 % av projekten bedömdes ha presterat 
"enligt förväntningarna" eller bättre med avseende på alla fyra kriterier. På grundval av de detaljerade 
resultaten av denna utvärdering och underlag frän existerande rapporter om andra program drog panelen 
slutsatsen att programmet som helhet mycket framgångsrikt levt upp till sina målsättningar. 
Ersättandet av de separata sektorprogrammen i det andra ramprogrammet med det integrerade Air-
programmet i det tredje ramprogrammet och Fair i det fjärde ramprogrammet har fungerat väl. 
Samordningen mellan de tre berörda generaldirektoraten tycks vara god. Kopplingarna till åtta 
parallellprogram är viktiga, men det finns föga information om deras effektivitet. 
Trots en del lysande undantag (t.ex. Air-programmets projektkatalog) är EU-programmens övergripande 
informationssystem inte väl ägnade att underlätta analys och förvaltning. 
Informationsbasen för att analysera och samordna kopplingar mellan EU-program och nationella program 
är till och med ännu mer otillfredsställande. 
På det hela taget har programmen förvaltats mycket väl. Detta omdöme understöddes av åsikterna hos 378 
projektsamordnare som besvarat en enkät. Panelen har framställt ett antal förslag (se rekommendationerna) 
för förbättring av förvaltningsförfarandena. 
Ett område som kräver ytterligare uppmärksamhet är spridningen av resultat. Förmedlingen av resultat till 
den vetenskapliga gemenskapen tycks fungera utmärkt, men förmedlingen till mellanhänder och 
slutanvändare kunde förbättras. Flair Flow-modellen ansågs vara ett gott exempel. 
Rekommendationer: 
1. Forskningsagendan borde uppta mer arbete på långsiktiga frågor, som går utöver de omedelh: ; 
politiska målen, och på system och teman som kanske inte är ekonomiska i nuläget. 
2. Forskningen över hela det spektrum av verksamheter som sammanfattas i termen "hållbarhet" borde 
uppmuntras mera. Det borde ske genom att avgränsa de områden där ökade insatser anses nödvändiga 
och genom att infoga etl hällbarhetskriterium i riktlinjerna för projekten. 
3. Ökad tonvik borde läggas på forskning som svar på den växande efterfrågan från konsumenthåll på 
information om och förtroende för livsmedelskedjans pålitlighet. 
4. Agendan borde understödja en andel projekt som når fram till den främsta linjen i forskningsfronten. 
5. Kopplingarna till miljöprogrammet borde utökas. 
103 
10. 
6. Kopplingarna till nationella program behöver förbättras, till en början genom att utveckla en effektiv 
gemensam databas. 
7. Det rådande förfarandet för framläggande av projekt kunde förbättras genom att möjliggöra inlämnande 
av utkast till förslag under en förgranskningsfas. 
8. Varje avslutat projekt borde genomgå en oberoende granskning. 
9. Det behövs en effektivare spridning av resultaten. Detta gäller särskilt spridningen utöver den 
vetenskapliga publiceringen, som tycks fungera adekvat. Flair Flow-exemplet kunde inom vissa 
områden vara en forebild. Bättre främjande av existerande mekanismer (rörlighet, spridning) i samband 
med forskningsprogrammen kunde också vara till nytta. 
10.Större engagemang från partners inom industrin, i synnerhet små och medelstora företag, borde 
uppmuntras. 
11.Verksamheterna inom kategorin samordnade insatser borde utökas. 
12.Kommissionens enheters förvaltning av programmet borde stärkas, inom vissa områden genom insats 
av mer personal och i synnerhet genom att investera mer resurser i ett effektivt 
informationsförvaltningssystem. 
104 
10. 
IL KOMMISSIONENS SVAR 
FÖRSLAG 
Kommissionen tackar för den externa utvärderingsrapporten om gemenskapens forskningsprogram inom 
jordbruk, fiskeri och jordbruksindustri under femårsperioden 1991-1996. Rapporten ger en god inblick i 
utvecklingen av de på varandra följande programmen och kommissionen är tillfreds med det positiva 
helhetsomdömet. Panelens rekommendationer kommer att tas i övervägande vid genomförandet av den 
återstående delen av det fjärde ramprogrammet och förberedandet av det femte ramprogrammet. 
Målsättningarna för gemenskapens program inom jordbruk, fiskeri och jordbruksindustri har varit av 
många olika slag, men de viktigaste målen är bl.a. följande: att främja och harmonisera europaomfattande 
forskning och bygga upp en stark vetenskaplig bas i Europa, att förstärka de europeiska företagens 
konkurrenskraft i dessa sektorer och att stödja gemenskapens politik. Den sistnämnda målsättningen 
innebär inte nödvändigtvis de omedelbara behoven, för vilka det ofta finns andra finansieringskällor, utan 
handlar för det mesta om långsiktiga politiska mål (t.ex. landsbygdens utveckling, hållbart utnyttjande av 
fiskeritillgångar). På liknande sätt har många grundläggande forskningsområden, såsom hälsoskydd för 
växter och djur, generisk vetenskap för näringsrika livsmedel eller nya vattenbruksarters biologi ingått i 
tidigare och pågående EU-program. Vidare har många kopplingar upprättats till andra specifika EU-
program som inbegriper vissa mer grundläggande forskningsaspekter med anknytning till delprogrammen 
för bioteknik, biomedicin, energi, material och industriella tekniker, miljö samt forskares utbildning och 
rörlighet. På alla områden i de tidigare arbetsprogrammen är vetenskaplig och teknisk innovation det 
viktigaste urvalskriteriet, som starkt framhålls vid anbudinfordringar. 
Frågor rörande hållbar utveckling har i ökande utsträckning uppmärksammats under femårsperioden och 
tas för närvarande upp inom många områden i Fair-arbetsprogrammet. De hållbarhetskriterier som 
föreslås i rapporten kommer att undersökas. Kopplingar till miljöprogrammet finns för närvarande genom 
samråd mellan olika enheter och sammanträden ägnade särskilda områden i arbetsprogrammet. Inom del 
femte ramprogrammet kommer sannolikt forskningsinsatserna på de biovetenskapliga och 
miljövetenskapliga fälten att ligga närmare varandra. 
Flera försök har gjorts för att övervinna de svårigheter och begränsningar som är förenade med 
kopplingarna till nationella program. En katalog över forskningsorganisationer inom fiskeri och vattenbruk 
inklusive deras forskningsverksamheter har utarbetats med gott resultat, och en inventering av 
forskningsprojekt inom jordbruksområdet har understötts genom ett initiativ kallat Agrep, vilket är ett 
informationssystem för pågående offentligfinansierade projekt och används i 11 medlemsstater. Som 
reaktion på kommissionens meddelande 'Samordning genom samarbete' inrättades vidare en ad hoc-grupp 
inom Crest 1996 för att underlätta utbytet av information om nationella FoTU-verksamheter. Under sitt 
första verksamhetsår har gruppen sammanställt en stor mängd relevant nationell information och framställt 
en värdefull rapport. Samordnade insatser har genomgående uppmuntrats starkt och prioritet har alltid 
getts åt finansiering av förslag till samordnade insatser i urvalsfasen. Idén med "temanätverk" har 
understötts i Fair-programmet för att förstärka samordnade verksamheter. Insatser kommer att göras lör ;«.u 
stimulera till samordnade insatser av hög kvalitet, särskilt inom områden som är av strategisk betydelse fö 
Flu ropa. 
Graden av deltagande frän industrins sida i projekten beror till myckel stor del pä vilka förskningsonv:"M<on 
som är inblandade. 1 projekt inom jordbruksindustrin deltar nästan alltid åtminstone en partner liai! 
industrin, och det industriella deltagandet har ökat under femårsperioden och uppgår nu till mer än 25 %. 
På områden inom primärproduktionen är industrierna i allmänhet inte teknologiskt orienterade och har 
därför inte varit särskilt aktiva i europeiska forskningsprogram. De teknologiska stimulansåtgärder som har 
genomförts inom Fair-programmet har dragit till sig ett växande antal förslag och visat sig vara effektiva 
verktyg för att öka små och medelstora företags deltagande, särskilt inom området för livsmedelsteknologi. 
105 
10. 
Spridningen av resultat är ett viktigt led i gemenskapens forskningsprogram. Medan spridningen av 
resultat till den vetenskapliga gemenskapen genom tidskrifter och konferenser visat sig fungera mycket 
effektivt, måste spridningen till slutanvändarna ges mer uppmärksamhet. Särskilda nätverk har inrättats 
inom livsmedels och icke-livsmedelssektorerna, medan spridningen inom andra programområden i högre 
grad förlitar sig på nationella initiativ och planer för spridningen som genomförs för varje enskilt projekt. 
Spridningen av resultat från små och medelstora företag kommer att säkerställas genom det nyligen 
inrättade Fair-nätet av noder. Konsumenttrender i allmänhet och den växande efterfrågan bland 
konsumenterna på information om och förtroende för livsmedelskedjans pålitlighet i synnerhet har i 
växande utsträckning tagits upp i pä varandra följande program, och lyfts för närvarande särskilt fram i 
samband med kompletterande åtgärder rörande etiska, rättsliga och sociala aspekter. Livsmedlens 
betydelse för människors hälsa har tillmätts ökad vikt från en anspråkslös grund i Flair-programmet, som 
fortsatts i Air-programmet och nu står för ett brett segment av Fair-programmet. 
Förbättringar av programförvaltningen eftersträvas ständigt. Fastän informella förhandsgranskningar spelat 
en stor roll för att styra ansökare till de lämpligaste finansieringskällorna, antas det att en formell 
förhandsgranskningsfas kunde leda till ännu större besvikelser bland ansökarna och att en inriktning av 
olika ansökningsomgångar till särskilda områden kunde vara ett effektivare sätt alt komina till rätta med 
överteckningen. Olika metoder lör alt förstärka projektövervakningen och utvärderingen efter projektens 
slutförande övervägs även, inklusive bistånd från utomstående experter. Kommissionens enheter har även 
insett behovet av ett effektivt informationsförvaltningssystem. Nya informationssystem har nyligen 
utvecklats (t.ex. Ampere), men ytterligare förbättringar krävs för att möjliggöra en harmoniserad och 
aktuell informationsförvaltning. Denna fråga kunde lösas genom ökade personalresurser inom 
kommissionen. 
Sammanfattningsvis kan konstateras att de flesta av panelens rekommendationer är förenliga med de 
preliminära riktlinjerna för det femte ramprogrammet, som föreslagits av kommissionen i dokumentet 
'Utforma framtiden'. Kommissionen har den bestämda uppfattningen att den här föreliggande oberoende 
utvärderingen av EU:s FoTU-verksamheter sålunda kommer att bli värdefull för inriktningen av det 
fortsatta genomförandet av det fjärde ramprogrammet och förberedandet av det femte ramprogrammet. 
106 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Professor Stefano Cataudella, Université degli Studi di Tor Vergara (IT) 
Professor Cataudella, docent vid University Tor Vergara (Rom), har stor erfarenhet av forskning, särskilt 
om förhållandet mellan vattenbruk och miljö och om genetisk beskrivning av uppfödda fiskbestånd. På det 
akademiska området har han sedan 1973 engagerad i olika universitetsinstitutioner och samarbetat med 
internationella utvecklingsprogram. Han medverkade även i utvärderingen av Far-projekt. 
Professor Patrick Cunningham, Trinity College Dublin (IE), panelens ordförande 
Professor Cunningham var till 1993 direktör för FAO.s Animal Production and Health Division. Efter det 
återvände han till sin post som professor i djurgenetik vid Trinity College och deltar mycket aktivt i olika 
internationella rådgivande kommittéer. Hans forskningsarbete har inriktats på kvantitativ genetik och 
effektiviteten i program för boskapsförbättring. 
Francisco Javier Pereiro Munoz, Instituto Espanol de Oceanografia (ES) 
Pereiro Munoz har tjugo års erfarenhet av fiskeriforskning, särskilt rörande bottenlevande arter i 
europeiska vatten. Han är chef för IEO.S fiskeriforskningsprogram for europeiska vatten och har varit 
ledamot av EG:s vetenskapliga och tekniska fiskerikommitté (STCF). Han är spansk delegat i några av 
Internationella havsforskningsrådets (ICES) kommittéer och i ACFM (rådgivande kommittén för 
fiskeriförvaltning). 
Dr Daniel Richard-Molard, Institut National de la Recherche Agronomique (FR) 
Dr Richard-Molard är för närvarande chef för institutionen för protein- och kolhydratteknologi samt lör 
institutionen för frukt- och grönsaksbioteknologi vid INRA. Hans forskningsarbete inriktar sig på 
omvandlingstekniker för spannmål för livsmedels och icke-livsmedelssyften och omfattar många 
samarbetsprogram med industrin. 
Professor Jorma Sundquist, The Finnish Pulp and Paper Research Institute (FI) 
Professor Sundquist har varit forskningsdirektör vid Paper Science Centre i Finnish Pulp and Research 
Institute. Hans forskningsintressen sträcker sig från polymerkemi, trä- och massakemi till kemisk 
textilteknologi. Han har även deltagit i utvärderingen av Fair-projekt. 
Professor S. Athanasios Tsaftaris, Agricultural University of Thessaloniki (GR) 
Professor Tsaftaris forskningsintressen omfattar många olika aspekter på växter, i synnerhet biokemi, 
fysiologi, genetik, förädling och bioteknik. Professor Tsaftaris är för närvarande verksam i Greklands 
nationella forskningsråd och är ledamot av flera internationella vetenskapliga rådgivande nämnder. 
Professor Marcel Vanbelle, Université Catholique de Louvain (BE) 
Professor Vanbelles expertområde omfattar animal och mänsklig näringslära. Han är ledamot av Belgian 
Council of Human Nutrition sedan 1990, har publicerat mer än 450 vetenskapliga artiklar och är ledamot 
av flera internationella vetenskapliga rådgivande nämnder. 
Professor Heinrich Wohlmeyer, Agricultural University of Vienna (AT) 
Professor Wohlmeyer är jordbruksvetenskapsman med internationell utbildning i ekonomi ocii 
varuhandelsavtal. Industriell erfarenhet inom jordbruksindustrin föregick hans nuvarande forskarpost vid 
universitet. Hans forskningsintressen rör naturresurshushållning och miljöekonomi. 
107 
108 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
ICKE-NUKLEÄR ENERGI 
109 

L SAMMANFATTNING 
1.1 Bakgrund 
Detta är en fristående sammanfattning av rapporten från utvärderingspanelen om EG:s FoTUD-
verksamheter (forskning, teknisk utveckling och demonstration) på området för icke-nukleär energi (NNE) 
under perioden 1991-1996. Sammanfattningen utgör en integrerad del av panelens huvudrapport. 
Utvärderingen genomfördes av en panel bestående av oberoende experter, vars namn och referenser finns 
i en bilaga till huvudrapporten. Dessa FoTUD-verksamheter bedrevs i Joule-programmet i det tredje 
ramprogrammet och i Thermie-programmet, och i deras efterföljare, Joulc-Thermie-programmet i det fjärde 
ramprogrammet. 
Eftersom ingen slutlig utvärdering av dessa program genomfördes under det tredje ramprogrammet 
innefattar denna utvärdering värderingen av dessa verksamheter under det tredje ramprogrammet, i 
enlighet med kommissionens meddelande till rådet KOM(96)0220 slutlig av den 22 maj 1996. 
1.2 FoTUD-verksamheter inom icke-nukleär energi 
Oljekrisen på 1970-talet sporrade EG:s intresse för energiforskning och demonstration. Forskningsdelen 
förvaltades av GD XII och demonstrationsdelen av GD XVII. Energiforskningsprogrammet blev känt 
under namnet "Joule" år 1989 under det andra ramprogrammet, medan demonstrationsdelen kallades 
"Thermie-programmet", som inte ingick i ramprogrammet. De två programmen smältes samman till ett 
1994, "Joule-Thermie-programmef, under det fjärde ramprogrammet. De två delarna förvaltas och leds 
fortfarande formellt av GD XII resp. GD XVII och har två skilda förvaltningskommittéer. 
De två programmens och efterföljarprogrammets målsättningar beskrivs i avsnitt 3.1 och bilaga 2 i 
huvudrapporten. Allmänt taget tenderar projektsamordnarna i Joule-programmet att vara lokaliserade inom 
universitet och forskningsorganisationer, medan de i Thermie-programmet är industriföretag och 
forskningsinstitutioner inom industrin. De enskilda projekten i Thermie-programmet har i allmänhet större 
budgeter än de i Joule-programmet, men de samlade programbudgeterna är jämförbara. 
De tekniska verksamheterna i programmen för icke-nukleär energi täcker ett vitt fält, inbegripet förnyelsebar 
energi, rationellt energiutnyttjande och fossila bränslen. Förutom forsknings- och 
demonstrationsverksamheter hör även anknytande åtgärder såsom understödjande åtgärder och 
spridningsåtgärder samt strategiska studier till detta fält. 
1.3 Huvudrapportens struktur 
Huvudrapporten har getts den struktur som föreslagits av Crest för utvärdering av alla FoTUD-
delprogram. 
- Avsnitt 1 innehåller en fristående sammanfattning av huvudrapporten. 
- Avsnitt 2 ger en inledning till rapporten och den tillämpade metoden. 
- Avsnitt 3 innehåller en detaljerad kritik av programmen. 
- Utvärderingspanelens slutsatser ges i avsnitt 4. 
- Panelens rekommendationer ges i avsnitt 5. 
- Tilläggsinformation ges i Bilagorna. 
1.4 Utvärderingens metod 
Utvärderingen har genomförts på programnivå, inte på projektnivå. Ett frågeformulär sändes an­
ledningarna för Joule och Thermie till ett slumpmässigt urval av 340 projektsamordnare. 
Frågeformulären återsändes direkt till föredraganden under en tid av några månader. I bilagorna 3 och 4 
ges analyser av frågeformulären. Bakgrundsinformation om programmen fick panelen av kommissionens 
111 
11. 
enheter i början av och under utvärderingens gång. Utvärderingspanelen utformade ett frågeformulär, som 
med programdirektörernas tillstånd och samarbete distribuerades till programledare och personal med 
ansvar för Joule- och Thermie-delarna av programmet. Svaren returnerades anonymt till föredraganden, och 
ges i sammanfattad form i bilaga 5. Utvärderingspanelen intervjuade direktörerna för Joule- och Thermie-
programmen och en del av deras personal. 
Utvärderingspanelen sammanträdde första gången i Bryssel den 2 september 1996 och vid fem tillfällen 
mellan detta datum och den 20 december 1996. 
1.5 Utvärdering av FoTUD-verksamheter inom icke-nukleär energi 
Den allra största delen av EU:s energiförsörjning kommer ännu från icke-nukleära energiresurser och 
kommer under överskådlig tid att så göra. Programmets inriktning på icke-nukleär energi är därför 
fortfarande motiverad. Frågor rörande en trygg energiförsörjning, miljöeffekter m.fl. kvarstår. Mälen för 
gemenskapens FoTUD-ätgärder inom icke-nukleär energi var följande: 
- ökning av energiförsörjningens trygghet på lång sikt, 
- minskning av konsumtion och import av energi, 
- minskning av miljöproblemen i samband med energiproduktion och konsumtion. 
Dessa målsättningar skulle eftersträvas genom FoTUD om rationell energianvändning och utvinning av 
förnyelsebara och nya inhemska energikällor. De stärktes och breddades för att beakta unionens politik 
samt socioekonomiska och politiska förändringar. Programmens ursprungliga mål är fortfarande giltiga i 
förhållande till den vetenskapliga, tekniska, industriella och socioekonomiska utvecklingen. Enligt 
utvärderingspanelens uppfattning kommer de, med beaktande av tillgången på energitekniker och den 
långsamma utbredningen av dem på marknaden, att förbli giltiga under det femte ramprogrammet. 
Kommissionen har respekterat de urvalskriterier, förfaranden samt mål och omfattningar för 
verksamheterna som fastslagits i rådets direktiv. Det har dock visat sig vara svårt att anta specifika och 
verifierbara programmål som mättstockar för utvärderingen av resultaten. Detta är ett vanligt problem i 
forskningssammanhang. 
Enligt panelens uppfattning har verksamheterna inom icke-nukleär energi bedrivits pä ett kostnadseffektivt 
sätt. De for förvaltningen avdelade personalresurserna är om något en aning otillräckliga med resulterande 
överbelastningar och förseningar. Trots detta har förvaltningen av verksamheterna i allmänhet varit 
tillfredsställande och effektiv. Under de senaste åren har kvaliteten på den information som ges åt ansökarna 
förbättrats och projekturvalsprocessen i Joule-delen av programmet är öppen för insyn. Fastän 
verksamheterna inom icke-nukleär energi är samlade i ett program, Joulie-Thermie-programmet. finns det i 
själva verket två förvaltningskommittéer och programmen är rättsligt sett åtskilda. En extern 
övervakningsprocess infördes 1995, som har visat sig vara användbar för panelen och kommissionens 
enheter. 
Programförvaltningen har tillgång till lämpliga verksamhetsformer och agerar tillräckligt flexibelt. Denna 
frihet har man dock inte alltid lyckats utnyttja på fördelaktigaste sätt. 
Utvärderingspanelen fann det svårt att bedöma programmets verkningsfullhet och uppnåendet av målen. 
Det är ett problem som är gemensamt för alla forskningsverksamheter med brett formulerade 
målsättningar och som förstärks av den omständigheten att nationella regeringar och privata organisationer 
också bedriver FoTUD inom icke-nukleär energi, vilket gör det svårt att avgränsa kommissionens resultat. 
Inom alla programmets tre huvudsektorer (rationell energianvändning, förnyelsebara energiresurser och 
fossila bränslen) finns det dock områden i vilka unionens verksamheter inom icke-nukleär energi har gett den 
en ledande ställning som inte skulle ha varit lika lätt att uppnå genom nationella insatser. Särskilda exempel 
på lyckade ingripanden återfinns inom bränslecelltekniken, konstruktion av vindturbiner och förbränning i 
bilmotorer. Gemenskapen kan spela en särskilt effektiv roll genom att understödja långsiktiga och riskfyllda 
övernationella forskningsprojekt som enskilda medlemsstater kan ha svårt att stödja. 
112 
Reproduceringen och den kommersiella exploateringen av resultaten har inte alltid varit så framgångsrika 
som man kunde önska, delvis beroende på låga bränslepriser och den till synes trygga energiförsörjningen. 
Avtalsparternas svar på frågeformulären tyder, om de än i vissa avseenden var en besvikelse, på ett 
betydande utflöde i form av publikationer, avhandlingar, nya produkter, nya processer och 
provningsmetoder. 
Den vetenskapliga och teknologiska grunden i unionen har otvivelaktigt stärkts av verksamheterna inom 
icke-nukleär energi, genom utveckling av forskningsgrupper och forskningsanläggningar samt främjande av 
internationellt samarbete. Dessutom är verksamheterna inom icke-nukleär energi överensstämmande med 
gemenskapens energipolitik och har understött andra politikområden inom gemenskapen, såsom miljö, 
sammanhållning, utvecklingen av den inre marknaden och en hållbar utveckling. Det finns åtminstone tolv 
gemenskapsinitiativ och -instrument med anknytning till verksamheter inom icke-nukleär energi med syfte att 
sprida och utnyttja forskningsresultat. Kopplingarna mellan dessa program och instrument håller fortfarande 
på att utvecklas. Samordningen mellan gemenskapens och medlemsstaternas respektive verksamheter har inte 
alltid fungerat bra, men håller på att bli bättre. 
1.6 Slutsatser 
Utvärderingspanelens slutsatser sammanfattas nedan: 
Programmets ursprungliga mål är fortfarande giltiga i förhållande till den vetenskapliga, tekniska, 
industriella och socioekonomiska utvecklingen. Dessa mål kommer till största delen att förbli giltiga 
även under det femte ramprogrammet. 
Gemenskapsfinansierad FoTUD har bidragit till nästan alla framsteg inom icke-nukleär energi och har 
också hjälpt till att stärka unionens vetenskapliga och teknologiska grund. Finansiering har erbjudits 
för långsiktig och riskfylld forskning, som kanske inte kunde ha finansierats på något annat sätt. 
De två delarna av programmet fungerar de facto till största delen som två skilda program, eftersom de 
ursprungligen härrör från två olika generaldirektorat. 
utvärderingspanelen anser att förvaltningen av programmet är kostnadseffektiv. Förvaltningens 
öppenhet är i allmänhet tillfredsställande. 
Både Thermie- och Joule-delarna i Joule-Thermie-programmet tycks vara underbemannade. 
Försenade kontraktsförhandlingar tycks fortsätta att vara ett problem för avtalsparterna och verkar 
delvis vara orsakade av förseningar i den avdelning som ansvarar för kontrakt. 
Tydliga kvantitativa målsättningar har inte uppställts för programmet, vilket gör det svårt att bedöma 
dess effektivitet. Det kan vara svårt att ställa upp sådana målsättningar. 
Samordningen av gemenskapens och nationella program fungerar otillfredsställande. 
Alla tillgängliga verksamhetsformer tycks inte ha utnyttjats i full utsträckning. 
Kriterierna och förfarandena för urval av projekt, liksom målen för och omfattningen av dem. såsom 
de fastställts i rådets direktiv, har respekterats av kommissionen. 
Texlunderlaget för hugade deltagare har förbättrats, men del finns utrymme for yiierligare 
förbättringar. Det finns även rum för harmonisering av förfarandena lör urval av projekt i Joule och 
Thermie. 
Det är svårt finansiera bra projekt som innehåller element både av forskning och demonstration. 
För bedömningarna av projekt används inte i full utsträckning måttstockar såsom etappmål och 
produktion. 
Bedömningar av avslutade projekt inom Joule-delen av programmet har hittills inte förekommit, men 
är nu pä gång. 
Inrättandet av den ärliga övervakningsgenomgången är till stor hjälp lör programförvaltningen. 
113 
1.7 Rekommendationer 
Utvärderingspanelen rekommenderar: 
Att FoTUD-verksamheterna borde fortsätta inom området för icke-nukleär energi. 
- Att programmet för icke-nukleär energi borde inriktas mer på användarnas behov, med betoning av 
tillämpningar av teknologier, men en del av budgeten borde fortfarande gå till grundforskning. Höga 
kvalitetsnivåer måste genomgående upprätthållas. 
- Ytterligare åtgärder borde vidtas för att harmonisera Joule-delen och Thermie-delen i programmet, 
t.ex. genom att ha en enhetlig förvaltningsstruktur och harmoniserade förfaranden för bedömning och 
urval av förslag. 
- Bättre integration av åtgärder av typ A och typ B i Thermie borde säkerställas för att öka 
reproduktionsgraden. 
- Förfarandena för övervakning och bedömning borde förbättras och utvidgas för att inbegripa 
granskningar efter halva tiden, tydligt definierade etappmål och årlig rapportering med framlyftande 
av lyckade projekt i både Joule-delen och Thermie-delen av programmet. Övervakningspanelen borde 
kännetecknas av kontinuitet och en ledamot av den borde inga i utvärderingspanelen. 
- I programmets Joule-del borde man i större utsträckning utnyttja samtliga verksamhetsformer och den 
flexibilitet som stär till förfogande för programförvaltningen, såsom samordnade insatser. 
- Tillräckliga resurser borde avdelas för förvaltningen av projekt och program, bl.a. för att minska 
dröjsmålen i kontraktsförhandlingarna. 
- Bättre samordning med och mellan medlemsstaternas program borde åstadkommas. 
- Ett förfarande borde utformas för att ta hand om bra förslag som faller inom både Joule-delen och 
Thermie-delen i programmet. 
114 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för denna oberoende utvärdering av forskning, teknisk utveckling och demonstration 
(FoTUD) inom området för icke-nukleär energi, som utarbetats av den kvalificerade expertgruppen under 
ordförandeskap av Eamonn Kisella, och är tacksam över det arbete gruppen påtagit sig för utvärderingen av 
programmets senaste fem verksamhetsår. 
Rapporten kommenterar ett antal viktiga företeelser med anknytning till programmålens relevans och den 
övergripande förvaltningens och genomförandemekanismernas effektivitet och verkningsfullhel. 
Kommissionen anser att anmärkningarna ger nyttig vägledning och noterar utvärderingspanelens slutsatser 
att programmets ursprungliga mål till största delen borde vara giltiga även i framtiden, att 
gemenskapsfinansierad FoTUD bidragit till nästan alla framsteg inom icke-nukleär energi och även bidragit 
till att stärka unionens vetenskapliga och teknologiska grund, att de urvalskriterier och -förfaranden samt 
målsättningar och omfattning som fastslagits i rådets direktiv har respekterats, och att den samlade 
förvaltningen anses vara kostnadseffektiv. 
Kommissionen tackar för panelens rekommendation att inrikta programmen inom icke-nukleär energi mer 
mot användarnas behov, med betonande av tillämpningar av teknologier. Tillhandahällande av 
högkvalitativa energitekniker och energitjänster - som motsvarar medborgarnas förväntningar på ökad 
livskvalitet - och den i tiden rätt liggande demonstrationen av att dessa tekniker och tjänster kan begränsa 
miljöfarorna är väsentliga element i den europeiska energipolitiken. 
Kommissionen understödjer panelens uppfattning att målen för gemenskapens åtgärder inom området för 
icke-nukleär energi bäst betjänas genom att bedriva FoTU D-verksamhet rörande rationell 
energianvändning, utvinning av förnyelsebara och nya inhemska energikällor samt även inom 
kolvätesektorn. 
Kommissionen är också medveten om att det behövs ytterligare ansträngningar, på nivån lör hela 
ramprogrammet, för att harmonisera förvaltningen och de administrativa förfarandena samt förbättra 
samordningen med och mellan de olika medlemsstaternas FoTU D-program. Meddelandet "Utforma 
framtiden" och det följande arbetsdokumentet om det femte ramprogrammets struktur, instrument och mål 
skisserar de huvudlinjer som härvidlag skall följas. 
Slutligen anser kommissionen att rekommendationerna är mycket konstruktiva i det att de såväl drar upp 
linjerna för den framtida verksamheten som identifierar justeringar på kort sikt som i rattan tid skall 
införas i de återstående delarna av det pågående programmet. 
115 
M. 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Dr. Eamonn Kinsella 
Eamonn Kinsella är direktör för konsultföretaget The Circa Group Europe. Han är expert på energi och 
materialteknologi. Han har varit forskningschef vid Moy Insulation Ltd och ledamot av National Board for 
Science & Technology (Irland). 
Maurice Claverie 
Claverie är ansvarig för relationerna till the Public Research Establishments vid CNRS och samordnare för 
PIR (Programmes Interdisciplinaires de Recherche). Han är även rådgivare vid DGRT (Direction Générale 
de la Recherche et de la Technologie) i energi- och miljöfrågor. 
Dale Laidler 
Dale Laidler har inträtt i ICI Corporate Laboratory som Senior Research Scientist. Sedan 1991 är han 
direktör for externt samarbete. Uppgiften innebär att hjälpa individuella forskningsgrupper inom ICI att delta 
i samarbetsverksamheter på akademisk nivå och mellan företag. 
Hans Christian Sorensen 
Som direktör vid företaget Energi og Miljoundersogelse är Sorensen specialiserad inom området för rationell 
energianvändning och användning av förnyelsebara material i byggnader och inom området för 
förbränningsmotorer. 
Professor Anastasios Karabelas 
Karabelas är professor vid institutionen för Chemical Engineering vid Aristotle University of Thessaloniki. 
Han är direktör för laboratoriet för Chemical Process and Plant Design. 
Prof. Dr. Ing. Dr. Ing. E.h. Helmut Schaefer 
Schaeffer är professor vid Technical University of Munich. Han är ansvarig för forskningsenheten för 
allmänna nyttigheter. Han har erfarenhet av tillämpad forskning inom området för energiutnyttjande i 
industrin, hushållen och transportväsendet (strukturanalys av energiefterfrågan, energikoncept, ...). 
12. 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
TRANSPORT 
117 
12. 
18 
12. 
SAMMANFATTNING 
Rekommendationer 
1. Det är mycket viktigt att ett separat program för transportområdet bibehålls samtidigt som det står i nära 
förbindelse med andra områden inom ramprogrammet. 
2. De efterföljande övergripande FoTU-programmen inom transportområdet borde inbegripa 
transportre late rade aspekter såsom teknisk utveckling, energisparande, sociala och miljömässiga hänsyn, 
markutnyttjande m.m.. De olika aspekterna borde förvaltas av motsvarande generaldirektorat i en 
sammanhängande ram. 
3. Det är viktigt att bibehålla en blandning av teknisk forskning och politisk forskning inom ett övergripande 
FoTU-program på transportområdet. 
4. De uppgifter som skall medtas i de påföljande programmen borde utväljas sä att högsta prioritet ges ät 
problem som effektivast kan behandlas på europeisk nivå och särskilt sådana som är av vikt för EU:s 
politik på transportområdet. 
5. Det är viktigt att det övergripande programmet har en tydlig och kommunicerbar vision. Det borde finnas 
utrymme för selektivt risktagande och även för en del långsiktig forskning som överspänner flera på 
varandra följande ramprogram. 
6. Delprogrammet för transportområdet borde struktureras så att det finns en strategisk del, ett "paraply", 
under vilket problem som är gemensamma för olika transportformer samt samordning och konkurrens 
mellan olika transportformer kan behandlas. Under detta paraply borde även relationerna mellan 
transporter och andra närliggande områden ligga. 
7. Det finns ett brådskande behov av att utöka personalen för att förvalta FoTU-verksamheterna på 
transportområdet, till en början upp till de avtalade personalnivåerna, men ett program med politisk 
inriktning av detta slag behöver en större andel forskningsansvariga för varje projekt än mer tekniskt 
orienterade program, varför de avtalade nivåerna borde höjas. 
8. Det finns ett behov av större utrymme för flexibilitet i uppgörandet av budgeter. Ett visst belopp borde 
sättas åt sidan inom delprogrammet för att göra det möjligt att reagera på politiska och samhälleliga 
förändringar, nya tekniska utvecklingstendenser, för att förlänga projekt från tidigare program etc. 
9. Vi understödjer starkt de åtgärder som GD VII föreslagit för att förbättra spridningen av resultat; vi 
understryker behovet av intern personal särskilt avdelad för denna uppgift och med särskilt ansvar för att 
underlätta spridningen av resultat och rekommenderar att lämpliga resurser görs tillgängliga. 
10. Samordnade insatser och riktade insatser har visat sig vara effektiva för att förbättra samarbete! o'.:h 
samordningen, och dessa mekanismer borde på lämpligt sätt införlivas i framtida ramprogram. 
Bakgrund 
Denna utvärderingsrapport har tillkommit enligt artikel 4.2 i rådets beslut av den 15 december 1994 om ix 
särskilda FoTU-programmet lör transportområdet. Följande program och initiativ täcks av denn;; 
femårsutvärdering: Euret, Apas och inledningsfasen av det mycket större FoTU-programmet pä 
transportområdet inom det fjärde ramprogrammet. 
Målsättningen för femårsutvärderingen är att fastställa programmens och initiativens relevans, effektivitet och 
verkningsgrad samt FoTU-verksamheternas bidrag till uppfyllandet av gemenskapens transportpolitiska och 
andra politiska mål. 
12. 
Utvärderingen genomfördes under perioden juli-oktober 1996. Panelen har undersökt program- och 
utvärderingsrapporter samt dokumentationen i samband med FoTU-programmet för transportområdet. 
Dessutom har utvärderarna hållit ett antal möten med projektledare, företrädare för närliggande EU-projekt, 
ledamöter av transportforskningskommittén (TRC) och personal från GD VII, GD XIII och Eurocontrol. 
Utvärderingspanelen har sammanträtt fyra gånger i GD VII:s utrymmen och upprätthållit direkt 
korrespondens vid andra tillfällen. 
Transportforskningsprogrammets syfte är att förbättra de enskilda transportformernas effektivitet och att 
finna en strategi för snabbare integration och driftskompatibilitet. Forskningen omfattar både passagerar-
och godstransporter. Det finns andra delprogram med anknytning till transporter, som utvärderas separat, 
men vi har medtagit några förbindelser till dessa andra program. 
Viktigaste resultat 
Det är endast frän de med begränsade budgetmedel försedda Euret- och Apas-verksamheterna som 
viktigare resultat kan förväntas, eftersom FoTU-arbetet på transportområdet fortfarande befinner sig på ett 
tidigt stadium. Bland de viktigaste resultaten finns följande: 
Intermodala transporter: konstruktion av ett innovativt och effektivt system för snabb lastning och 
lossning av gods mellan olika transportformer (SIMET). 
Spårtransporter: utveckling av ett harmoniserat europeiskt system för ledning av spårtrafik (ERTMS) 
med syfte att övervinna fragmentariseringen av ledningssystem för spårtrafik som används av de nationella 
järnvägarna. 
Vattenburna transporter (sjötransporter): tillämpning av avancerade tekniker samt integrering av dem 
med optimal sammansättning av besättningar, bemanning och driftsstrategier (ATOMOS). 
Lufttransporter: förbättring och utvärdering av scenarier för lufttrafikledning (AEGIS). 
Vägtransporter: utnyttjande av kostnadseffektivitets- och flerkriterieanalyser för nya vägbyggen. 
Dessutom har forskningsverksamheterna mycket framgångsrikt uppmuntrat berörda grupper inom 
industrin, transportoperatörer, forskare och politiska beslutsfattare till närmare samarbete och främjat en 
högre grad av samarbete mellan organisationer i olika medlemsstater. 
120 
12. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för denna oberoende utvärdering av EU.s FoTU på transportområdet. 
Rekommendationerna kommer att beaktas för inriktningen av den fortsatta utvecklingen av 
transponrelaterad forskning i de fjärde och femte ramprogrammen och kommer också att påverka det sätt på 
vilket resultaten av forskningen och utvecklingen sprids och genomförs. 
Kommissionen erkänner behovet av en blandning av "teknisk" och "politisk" forskning. Den tackar för 
panelens slutsats att "bidraget från FoTU-programmen på transportområdet till genomförandet av 
transportpolitiken i EU är betydande". Detta krav att understödja politiken anges tydligt i artikel 130f i 
unionsfördraget, som hänvisar till behovet av forskning för att stärka gemenskapsindustrins vetenskapliga 
och teknologiska grund och för att stödja gemenskapens politik på andra områden. Kommissionens 
meddelande "Utforma framtiden" ger också klart uttryck för samma tanke. 
Panelen önskar se ett enda FoTU-program för transportområdet i det femte ramprogrammet. 
Kommissionen har insett behovet av en viss grad av koncentration av forskningsinsatserna i framtiden. 
Förslaget till det femte ramprogrammet kommer sannolikt att innehålla en betydande nedskärning av antalet 
delprogram. Detta skulle underlätta samarbete och samordning av forskningsinsatserna på områden såsom 
transport som i nuläget är uppdelat på fyra olika delprogram. 
Kommissionen noterar även panelens uppfattning beträffande behovet av ett övergripande "paraply" för 
FoTU på transportområdet, under vilket problem som är gemensamma för olika transportformer samt 
konkurrens och samordning mellan olika transportformer kunde behandlas. FoTU-programmet för 
transportområdet har ägnat omkring 20 % av sin budget åt strategisk forskning som delvis uppfyller denna 
roll. 
Vad beträffar flexibiliteten, erkänner kommissionen behovet av en flexibel utformning och förvaltning av 
programmen i samband med FoTU-programmet på transportområdet. Den begränsade flexibilitet som ges 
av delprogrammet för transporter har redan kommit till användning. Exempel på detta är modifieringen av 
finansieringsbasen för en rad uppgifter och tonvikten på forskningsaspekter i anknytning till vägavgifter 
som infördes i den tredje ansökningsomgången. Skapande av större flexibilitet genom att sätta åt sidan en 
viss andel av medlen inom ett delprogram för att täcka oförutsedda behov kommer emellertid att tas upp 
vid förberedandet av det femte ramprogrammet. 
Panelen har med rätta insett den roll som tillkommer samordnade insatser och arbetsgrupper för att 
förbättra samarbetet och samordningen. Kommissionen avser att införliva båda dessa slag av åtgärder i 
framtida ramprogram. 
Kommissionen erkänner slutligen betydelsen av spridning och utnyttjande av resultat från FoTU på 
transportområdet. Den yrkar på att alla projekt i FoTU-programmet på transportområdet skall inkludera 
ett arbetspaket speciellt avsett för spridning och utnyttjande av FoTU-resultat. Dessutom lanserades i den 
tredje ansökningsomgången den 17 december 1996 en särskild uppgift på programnivå som syftar till en 
rad åtgärder för att främja spridning och utnyttjande av forskningsresultat. 
11 KOM(0(,)0.r>2 slutlig. 10.7.1()%. 
121 
12. 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Professor Peter Jones 
Direktör, Transport Studies Group, University of Westminster. UK 
Professor Bengt Holmberg 
Professor, institutionen för trafikteknik, 
Lunds universitet. S 
Ambrosius Baanders 
Viccdireklör, 
Transport Research Centre AVV. NL 
Jorge Hernando CogoIIor 
Styrelseordförande, Consultrans S.A. E 
Harri Kallberg 
Direktör, Vägtrafikcentrum. FIN 
Dipl-Ing Konrad Lukaschek 
Chef för avdelningen för signal- och trafikkontrollsystem 
SIEMENS AG Österrike. A 
13. 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
MÅLINRIKTAD SOCIOEKONOMISK FORSKNING 
123 
13. 
124 
13. 
L SAMMANFATTNING 
1.1 Expertpanelens allmänna slutsatser om det målinriktade socioekonomiska 
forskningsprogrammet 
Innan det fjärde ramprogrammet inleddes kännetecknades den socioekonomiska forskningen på 
gemenskapsnivå av två processer: Å ena sidan bedrevs konkret samhällsvetenskaplig forskning och 
utfördes studier i samband med Monitor-programmet och som en integrerad del av vissa delprogram. Â 
andra sidan startade i slutet av 1980-talet en bred diskussion om den potentiella betydelsen av ett 
europeiskt samarbete inom den samhällsvetenskapliga forskningen. Väsentliga bidrag till denna diskussion 
gavs av ledande institutionella aktörer. 
Det fjärde ramprogrammet följde endast i mycket begränsad utsträckning de ambitiösa planer som denna 
intensiva interaktiva process gav upphov till. TSER-programmet har inte endast en mycket snävare 
omfattning än vad som förutsågs i de olika övervägandena från början av detta decennium, utan skiljer sig 
från dem även genom att vara mycket fragmenterat. På så sätt framstår det mera som en första 
pilotverksamhet inom området för socioekonomisk forskning på europeisk nivå, och mindre som ett 
strategiskt verktyg för att undersöka de djupgående rötterna till utslagning, fattigdom, arbetslöshet, 
städernas förfall osv. i Europa. 
Utvärderingspanelen har koncentrerat sig på TSER-programmet i dess existerande form, inte på vad det 
kunde eller borde ha varit. Dessutom måste det framhållas att panelens utvärdering grundar sig på 
inblickar och intryck från ett mycket tidigt stadium i programmets utveckling, eftersom projekten inleddes 
först för några månader sedan. Med detta i minnet kan följande konstateras: 
a. Trots sin begränsade omfattning måste TSER-programmet ses som ett viktigt första försök att förbättra 
kunskapsläget beträffande ett antal viktiga enskilda problem och att uppmuntra till samarbete i stor skala 
i den europeiska samhällsvetenskapliga gemenskapen för att sålunda bidra med material till den 
politiska debatten och medverka till utvecklingen av en infrastruktur för europeisk socioekonomisk 
forskning. 
b. Fastän programmet ställts inför många olika utmaningar, huvudsakligen på den allmänna lednings- och 
förvaltningsnivån, förutom de inlärningsproblem som är typiska för en relativt nystartad verksamhet, 
har ett antal forskningsprojekt och temanätverk av hög kvalitet utvalts och inlett sitt arbete för några 
månader sedan. 
TSER-programmet erbjuder en ny plattform för multinationellt, multikulturellt, politiskt orienterat och 
politiskt relevant forskningssamarbete, vilket är något nytt för den socioekonomiska forskningen i Europa. 
Dessa programmets målsättningar är i dag mer giltiga än någonsin. Panelen förväntar sig att relevanta 
resultat produceras, i en del program redan inom en mycket nära framtid. Panelen har till sin 
tillfredsställelse funnit att en del intressanta resultat redan föreligger från några av projekten. Programmets 
resultat kommer att bidra till utvecklingen av ny vetenskaplig kunskap inom de socioekonomiska 
forskningsområden som programmet omfattar, och till en förbättring av gemenskapens politik pä 
områdena för forskning och teknisk utveckling, utbildning och undervisning, samt social utslagning och 
integration. 
Eftersom programmets specifika målsättningar kräver ett omfattande arbete i nätverk, som är speciellt 
kännetecknande för TSER, kommer en förutsättning för att säkra dess framgång att vara att kopplingar» 
mellan forskning och politik fördjupas - på programnivå, inom temaområdena och på individueu 
projektnivå. De preliminära resultaten är lovande, men lämpliga mekanismer för intensiv interaktion och 
kommunikation måste säkras och förstärkas även i framtiden. 
TSER-programmet har under sin utveckling ställts inför många organisatoriska svårigheter - under des.. 
korta livstid har det redan haft fyra olika direktörer, många förändringar bland personalen och på 
ansvarsposter och flera olika organisationsstrukturer. Uppenbarligen har kommissionen inte förrän hel: 
125 
13. 
nyligen förmått tillse att denna nya verksamhet ges en harmonisk inledningsfas. För programkommittén 
har ledningsproblemen på programnivå under programmets första utvecklingsperiod varit 
otillfredsställande. 
Panelen medger dock att kommissionens personal klarat sin uppgift förvånansvärt väl under programmets 
verkställighetsfas, under mycket komplicerade, turbulenta och ibland kaotiska förhållanden, och lyckats 
organisera igångsättningen av programmet - utlysning av ansökningsomgång, bedömning och urval av 
projekt, kontraktsförhandlingar - både effektivt och på en hög nivå. Panelen noterar med tillfredsställelse 
att rekommendationerna från 1995 års externa kontrollrapport har följts inför den andra 
ansökningsomgången. 
TSER-programmets målsättningar så som de definieras i rådets beslut är tillräckligt tydligt definierade. I 
framtiden borde dock, i förekommande fall, även målgrupper och resultatindikatorer definieras. 
Den nuvarande panelen är medveten om den kritik som uttrycktes i 1995 års externa kontrollrapport mot 
TSER-programmet över för stora förvaltningskostnader. Efter ett års erfarenhet har panelen kommit fram 
till en annan uppfattning i denna fråga. Programmets speciella natur i samband med dess viktiga 
nätverksuppgifter medför behov av tillräckliga personalresurser - såväl kvantitativt som med avseende pä 
de lämpliga kvalifikationerna. Inom en mycket nära framtid kominer situationen att förvärras än mer, då 
projekten som framgår ur den andra ansökningsomgången skall startas. 
TSER-programmet har de lämpliga verksamhetsformerna - forskningsprojekt, temanätverk, samordnade 
verksamheter och kompletterande åtgärder. Panelen skulle gärna se att temanäten och de samordnade 
insatserna framhävdes än mera, eftersom dessa förmer för deltagande i programmet är särskilt lämpade för 
att mobilisera och stimulera till europeiskt samarbete i den socioekonomiska forskningsgemenskapen, som 
tidigare inte varit så utvecklad i detta avseende. Vidare uttalar panelen sitt starka stöd för försöken att 
samla projekt runt teman med liknande mål och på så sätt tillhandahålla en mekanism för att integrera det 
inledningsvis splittrade programmet. 
De utvalda projektens kvalitet får panelen att tro att de kommer att skapa ett betydande mervärde. Panelen 
förväntar sig således betydande följdeffekter av programmet - ekonomiskt genom dess framtida bidrag till 
gemenskapens FoTU-politik, och i fråga om bidrag till utvecklingen av nya europeiska ansatser på 
utbildnings- och undervisningsområdet och av nya sociala modeller. Även dess potentiella bidrag till 
harmoniseringen av samhällsdata måste framhållas. På de olika socioekonomiska forskningsområden som 
TSER-programmet hittills tagit upp har det satt i gång en europeiseringsprocess. Det kan redan i sig ses 
som ett viktigt resultat, eftersom det i framtiden kommer att behövas en väl utvecklad europeisk 
samhällsvetenskaplig infrastruktur. 
Som redan sagts, kommer dock uppnåendet av målen till stor del att bero av hur effektiv och smidig 
växelverkan mellan forskning och politik blir. 
Panelen har upptäckt brister i TSER-programmets uppgifter beträffande kommunikation, nätverksarbete 
och samordning i förhållande till andra delprogram, andra enheter i kommissionen och till de politiska 
nivåerna i gemenskapen och medlemsstaterna. Dessa brister hänger uppenbart samman med programmets 
personalproblem. 
Panelen stöder starkt en tudelad ansats i frågan om integreringen av samhällsvetenskaperna i det femte 
ramprogrammet: 
Panelen rekommenderar starkt ett särskilt socioekonomiskt forskningsprogram som tar upp ett noga 
utvalt och sammanhängande urval av teman, som till sin natur är europeiska. Ett särskilt program kan 
ge den synlighet och integrerande kraft som behövs för att påskynda framväxten av ett europeiskt 
samhällsvetenskapligt område, för att stödja gemenskapens politik på andra områden och understödja 
verksamheterna i andra gemenskapsprogram och i kommissionens enheter. 
126 
13. 
Kommissionen borde i de fall där det är påkallat fortsätta och stärka de samhällsvetenskapliga delarna i 
olika delprogram. Det kommer att bli nödvändigt att ytterligare utveckla särskilda metoder för 
värdering av risker och konsekvenser på olika teknikområden, för att komma fram till integrerade 
planeringssystem som kan bidra till att från första början undvika negativa sociala, miljömässiga och 
ekonomiska konsekvenser. 
Europeiska unionens trovärdighet som övernationell organisation kommer till stor del att vara beroende av 
dess förmåga att lösa de mest akuta problemen på de olika politiska områden som hänger samman med den 
övergripande europeiska integrationsprocessen. Panelen är övertygad om att det finns ett behov av 
integrerade, systemorienterade ansatser, som ett väl utformat framtida socioekonomiskt program kan 
erbjuda. 
1.2 Panelens viktigaste rekommendationer 
I det följande framställs panelens viktigaste politiskt relevanta rekommendationer i sammanfattande form. 
En mycket mer ingående förteckning finns i slutet av rapporten. 
1.2.1 TSER-programmets innehåll 
1.2.1.1 Programmets utformning, arbetsprogram m.m. 
1. Panelen stöder idén om en europeisk multikulturell, tvärvetenskaplig, politiskt orienterad och 
politiskt relevant socioekonomisk forskning organiserad i ett särskilt program för socioekonomisk 
forskning. 
2. Panelen rekommenderar programkommittén att diskutera en revidering av arbetsprogrammet inför 
den tredje ansökningsomgången, i vilket innehållet skulle minskas till ett fåtal strategiska teman för 
att säkra synergieffekter mellan olika programområden. Det nya programmet borde utpeka 
noggrant definierade målgrupper, noggrant definierade mål samt forskningsuppgifter och 
resultatindikatorer. 
3. Panelen vill fästa uppmärksamheten pä det faktum att den gränsöverskridande europeiska 
forskningen befinner sig på ett mycket tidigt stadium i sin utveckling. Därför borde nätverk ined 
TSER-teman och samordnade insatser lyftas fram särskilt mycket, eftersom de är lämpliga medel 
för att mobilisera den samhällsvetenskapliga forskningsgemenskapen i Europa. 
4. Panelen noterade ett brådskande behov av en översikt av den samhällsvetenskapliga forskning som 
bedrivs i medlemsstaterna, kommissionen och andra delprogram. Denna fråga borde diskuteras i 
den rådgivande ad hoc-gruppen för samordning av det målinriktade socioekonomiska 
forskningsprogrammet. 
1.2.1.2 Framtida gemenskapsverksamheter på det socioekonomiska forskningsområdet 
5. Eftersom mänga av de stora strategiska frågor som EU står inför under de närmaste åren har 
socioekonomiska aspekter, och eftersom detta område inom samhällsvetenskaperna hittills är 
outvecklat i Europa, betonar panelen den väsentliga betydelse och pionjärroll som tillkommer ett 
gemensamt socioekonomiskt forskningsprogram. Panelen stöder starkt idén med en tudelad ansats: 
alt ha ett separat, väl utformat och sammanhängande socioekonomiskt forskningsprogram ; let 
femte ramprogrammet som understödjer forsknings- och studieverksamheter i andra delprogram 
och i kommissionens enheter, och att ytterligare utveckla socioekonomisk forskning där den 
behövs som led i olika delprogram. 
6. Att utveckla lösningar på de mest akuta utmaningar Europa står inför kräver systemorienterade 
ansatser, baserade på mångdimensionella perspektiv, bland vilka den sociala dimensionen är 
väsentlig. Dessa frågor är särskilt viktiga mot bakgrund av de spänningar som håller på att byggas 
upp i samband med fördjupningen och utvidgningen av Europeiska unionen, spänningar som kan 
leda till att barriärer reses mot det fortsatta förverkligandet av Maastrichtfördragets målsättningar 
127 
13. 
Samhällsvetenskaperna måste ge viktiga bidrag med avseende på såväl deras breda uppsättning av 
särskilda läromässiga aspekter som deras förmåga att utveckla lämpliga sociala processer och 
instrument för att forma framtiden. Eftersom problemen är genuint europeiska till sin natur, måste 
de hanteras i form av samarbete på europeisk nivå. 
7. För förberedandet av det framtida programmet är det inte endast bestämningen av dess innehåll 
som är viktig, utan också utformningen av ett lämpligt, väl avvägt urval av instrument och förmer 
för deltagande: temanätverk, samordnade insatser, forskningsprojekt, observatorier och 
kompletterande åtgärder, i synnerhet för att säkerställa kontinuerlig kommunikation och interaktion 
med målgrupper. 
8. Förberedandet av det framtida socioekonomiska forskningsprogrammet måste genomföras i nära 
samarbete med den vetenskapliga gemenskapen och potentiella brukare av resultaten. 
9. I förberedandet av det femte ramprogrammet borde kommissionen tillämpa en integrerande ansats, 
som säkerställer aktivt stöd och uppslutning från alla de kommissionens enheter som har ett särskilt 
intresse av den socioekonomiska forskningen. 
II). Panelen rekommenderar att lämpliga medel tillhandahålls för att integrera grupper från de länder i 
Central- och Östeuropa, som kominer att ansöka om eller redan har ansökt om medlemskap i lilJ, i 
forskningsverksamheterna. 
1.2.2 Förvaltning och förfaranden 
I 1. För alt bättre kunna hantera de intellektuella aspekterna på forskningsförvaltningen i gränssnittet 
mellan forskning och politik utöver den rent administrativa övervakningen av projekt, tematiska 
projektgrupper och program, kommer det att behövas mer personal med praktisk erfarenhet av 
samhällsvetenskaplig forskning och kvalifikationer och förmåga att styra interaktiva processer. 
12. Som följd av TSER-programmets personalproblem, vill panelen påpeka det brådskande behovet av 
att klarlägga personalsituationen i TSER-programmet och att vidta motsvarande åtgärder för att 
säkerställa att programmet har tillgång till tillräckliga personalresurser för sina kärnverksamheter 
enligt TSER.s särskilda mål och uppgifter och inom ramen för den vägledande budgetfördelning 
som fastslagits i rådets beslut. En strategi för rekrytering och utveckling av personal borde 
utarbetas inom en mycket nära framtid. 
13. Panelen rekommenderar att de förfaranden som följs vid bedömningen och det slutliga urvalet av 
förslag beskrivs tydligt i informationspaketet. Processen borde organiseras pä ett öppnare sätt och 
engagera oberoende experter för att ge stöd och råd åt kommissionens enheter och 
programkommittén vid uppgörandet av den korta listan. 
14. Panelen rekommenderar att insatserna från kommissionens enheter för att få till stånd tematiska 
grupperingar av projekt rörande samma strategiska frågor tvärs över olika delområden och mellan 
olika områden borde vidareutevecklas. De skall stödja kommunikation, integration och samordning 
mellan projekt och säkerställa programmets framtida effekter såväl på politisk nivå som inom den 
vetenskapliga gemenskapen. 
15. Panelen välkomnar särskilt att seminarier om projektens framsteg sammankallas regelbundet av 
kommissionens enheter, ungefär en gäng i halvåret. Dylika seminarier är lämpliga medel för att 
främja samarbete i nätverk med politiska beslutsfattare, andra enheter i kommissionen och 
gemenskapsprogram och -initiativ, samt den vetenskapliga gemenskapen. Vidare borde även 
enskilda projekt uppmuntras att tillse att de har en växelverkan med potentiella brukare av deras 
resultat - särskilt pä det politiska området genom att engagera dem i projekten eller utveckla andra 
lämpliga medel för kommunikation, interaktion och arbete i nätverk. 
16. Panelen anser att TSER-programmet borde bidra till utvecklingen av gemenskapens FoTU-
strategier på ett väl organiserat och samordnat sätt. Utbytet med CERT, CREST, IRDAC och 
ESTA är särskilt viktigt. Dessutom borde samarbetet med Cellule de Prospective och IPTS stärkas 
och vidareutvecklas. 
128 
17. Det finns ett brådskande behov av att vidta resoluta åtgärder för att aktivera ETAN. Adekvata 
åtgärder måste vidtas för att koppla ihop det inte endast med resultaten av TSER-projekten, utan 
också med socioekonomiska forskningsaktiviteter i andra delprogram och i kommissionens enheter, 
med 1PTS och andra aktörer på området både på gemenskapsnivå och i medlemsstaterna. 
18. Panelen anser att utbytet av information och samarbetet mellan TSER-programmet och 
socioekonomiska forskningsverksamheter i andra delprogram och i kommissionens andra enheter 
borde stärkas. TSER-programmet borde spela en understödjande och styrande roll i det 
sammanhanget. 
19. Samordningen och samarbetet med COST borde vidareutvecklas. 
20. Integreringen av unga, lovande forskare och forskargrupper i projekt med väletablerade 
institutioner välkomnas och borde fortsättningsvis stödjas. 
21. Panelen oroar sig över en mycket speciell fråga som uppstår i samband med skapandet, 
harmoniseringen och spridningen av databaser på det socioekonomiska området. I de ekonomiska 
vetenskapernas huvudfåror är de nationella statistikorganen huvudaktörerna på detta område, och 
med tillgång till stora resurser. Inom TSER-programmets områden II och III finns det dock behov 
av att generera nya kvantitativa och kvalitativa data samt att harmonisera dem mellan olika 
medlemsstater på områden där de nationella organen är mindre aktiva. Temanätverk och 
samordnade insatser borde framhävas för att stödja detta problemområde. Projekt, nätverk och 
verksamheter som erhåller ekonomiskt stöd borde beredas tillgång till data från Eurostat till låga 
eller inga kostnader. 
22. Eftersom samhällsvetenskaperna till största delen är organiserade i mycket små enheter borde 
effektiva tjänster för bättre information, rådgivning för utarbetande av förslag och hjälp för 
uppsökning av samarbelspartners vidareutvecklas. I medlemsstaterna borde näten av nationella 
kontaktpunkter stärkas ytterligare och aktiveras i de fall där det behövs. Dessutom borde 
samarbetet med existerande nätverk utvecklas. 
23. Panelen föreslår att en feedback-process organiseras efter den första utvärderingsomgången för att 
lära av de erfarenheter som de olika panelerna gjort. 
29 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för panelens rapport vilken är ett viktigt bidrag till utvärderingen av gemenskapens 
forskningsverksamhet på det socioekonomiska forskningsområdet och för dess detaljerade 
rekommendationer för den framtida utvecklingen av dessa verksamheter inom de fjärde och femte 
ramprogrammen. 
1 synnerhet noterar kommissionen - samtidigt som den vill hålla i minnet den mycket dynamiska 
karaktären hos politiskt relevant forskning - panelens åsikt att motiveringen bakom ett särskilt program på 
området för målinriktad socioekonomisk forskning i grunden är sund och att programmets målsättningar 
fortsättningsvis inte är enbart giltiga utan också i högsta grad relevanta. 
I detta sammanhang noteras med tillfredsställelse att enligt panelens uppfattning har ett antal 
forskningsprojekt och temanätverk av hög kvalitet, med möjlighet att skapa betydande mervärden, utvalts 
efter den första utlysningen av ansökningsomgång inom ramen för TSER-programmet, samt att panelen 
anser att det i flera av dessa verksamheter redan produceras intressanta och politiskt relevanta resultat. 
Vad beträffar förberedelserna för den kommande tredje ansökningsomgången till forskningsverksamheter 
rekommenderar panelen att TSER-programmets arbetsprogram borde revideras för att begränsa det till alt 
omfatta ett antal centrala strategiska teman. Kommissionen inser också behovet av att fokusera på centrala 
frågor och kommer att överväga rekommendationen att revidera arbetsprogrammet samtidigt som den 
dock även kommer att respektera behovet av att ta hänsyn till resultaten av den första och den nyligen 
igångsatta andra ansökningsomgången. 
I samband med utvecklingen på medellång sikt av den socioekonomiska forskning som bedrivs på 
europeisk nivå, noterar kommissionen vidare panelens rekommendation att samhällsvetenskaperna borde 
utvecklas inom det femte ramprogrammet genom en väl definierat samhällsvetenskapligt 
forskningsprogram som tar upp en sammanhängande rad av sociala utmaningar som Europa står inför 
utifrån ett politiskt perspektiv, samt, i förekommande fall, som en integrerad del av andra delprogram. 
Beträffande panelens övriga rekommendationer och i synnerhet de som berör programmets operationella 
aspekter och förvaltningsaspekter, vill kommissionen slutligen berömma panelen för dess objektivitet och 
öppenhet. Kommissionen förbinder sig att ta upp dessa frågor och kommissionens enheter kommer i 
samband med den årliga kontrollverksamheten att rapportera om de åtgärder som skall vidtas. 
130 
13. 
III. TJl VÄRDERINGSPANEL 
Manfred Horvat (ordförande) 
1993 - : Direktör för BIT (Byrån för internationellt samarbete inom forskning och teknologi), ledamot av 
programkommittéerna för INNOVATION och TMR, ledamot av kontrollpanelen för ACTS 1995 och 
1996, 1995 - : viceordförande för SEFÎ (Europeiska sällskapet för ingenjörsutbildning), 1993-94: Visiting 
Fellow, University of Oxford; 1985 - : universitetsföreläsare i utvärdering av teknologi och utvärdering av 
miljökonsekvenser (Vienna University of Technology, University of Linz); 1980 - : Direktör (för 
närvarande tjänstledig) för University Extension Centre, Vienna University of Technology 
(teknologiöverföring mellan universitet och industri, utvärdering av teknologi, vidareutbildning i 
ingenjörsvetenskaper, ledning av internationella program och projekt inom forskning och utbildning). 
Professor Francisco Alvira-Martin 
Professor i sociologi, chef för institutionen för metodologi och forskningstekniker, Universidad 
Complutense, Madrid. Alvira-Martin specialiserade sig på utvärdering av program som gästforskare vid 
North-Western University hos professor R.B. Boruch och har skrivit tvä böcker och fler än fem artiklar 
om forskningsmetodologi för utvärdering. Arbetar för tillfallet med utvärderingen av Madrids 
drogmissbruksplan, 1995 oberoende expert i panelen som skrev förslaget till ett system med 
utvärderingsindikatorer för Spaniens nationella vetenskapsplan. 
Dr John Bradley 
Ekonom och forskningsprofessor, Economic and Social Research Institute, Dublin. IRL, specialiserad på 
arbetsmarknadsekonomi och de ekonomiska sammanhållningsprocesserna i EU:s periferi. 
Professor Pierre Desmarez 
Université libre de Bruxelles, doktor i samhällsvetenskap, direktör för Centre de sociologie et d'economit 
régionales, forskningsområden: arbete och (o)sysselsättning, arbetets historier, övergång från skola till 
arbetsliv. 
Dr Luigi Felici 
1986 - : Direktör för ANCF, IT (strategiprogram för stadslörnyelsemarknaden, ekonomisk analys av 
investeringar i infrastruktur, FoU-program i byggnadsindustrier), före 1986 innehade L. Felici ledande 
ställning i Confidustrias industriella FoU-program, industriella utvecklingsstrategier för Me/./ogiorno, 
miljöproblem i industrin, industripolitiska alternativ, utrikes ärenden och kommunikation), 1979 - 94: 
ledamot av ledningskommittén för Fast/Monitor-programmen, nominerad av det italienska 
forskningsministeriet. 
13 
13. 
32 
14. 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
SAMARBETE MED TREDJE LAND 
133 
14. 
34 
14. 
ï. SAMMANFATTNING 
A. Kort historik över Inco-programmet och femårsutvärderingens omfattning 
Den andra aktiviteten i det fjärde ramprogrammet genomförs av ett delprogram för forskning, teknisk 
utveckling och demonstration (FoTUD) med tredje land och internationella organisationer. I detta 
delprogram, som antogs av ministerrådet den 23 november 1994 och är känt under namnet Inco-programmet 
(International Cooperation) samlades för första gången allt EU.s FoTU D-samarbete med tredje land med 
undantag för det nukleära området. Inco-programmet kompletteras av tillgång till delprogrammen i den första 
aktiviteten för alla europeiska och några utomeuropeiska deltagare enligt allmänna regler som fastslagits av 
gemenskapen. Det samarbete som nu ingår i Inco-programmet bedrevs tidigare genom ett antal olika 
program. I utvecklingsländerna ersattes tre olika instrument för vetenskapligt och tekniskt samarbete av ett 
enda program, Inco-DC. 1991 inledde gemenskapen en större utvidgning av FoTUD-samarbetet med 
länderna i Central- och Östeuropa för att understödja integrationsprocessen, och 1992 startades 
PECO/Copernicus-programmen som senare utsträcktes till de nya självständiga staterna i tidigare 
Sovjetunionen. Samarbetet med utomeuropeiska industrialiserade länder har utvecklats på flera olika sätt 
enligt ömsesidiga intressen inom eller utanför vetenskapliga och tekniska samarbetsavtal. Inco är ett 
horisontellt program som skär över olika tekniska områden och innefattar gemenskapens kopplingar till 
COST, Eureka och internationella vetenskapliga organisationer. 
Femårsutvärderingen omfattar Inco-programmets och dess efterföljares verksamheter och förvaltning 
under perioden från 1991 till början av 1996 och innehåller även den slutliga utvärderingen under det tredje 
ramprogrammet. De fyra geografiska huvudsektorer som täcks av Inco-programmet och som behandlas i 
rapporten är följande: 
Område Al: Samarbete med andra forum för europeiskt vetenskapligt och tekniskt samarbete: 
COST, Eureka, internationella vetenskapligt-tekniska organisationer och 
institutioner. 
Område A2: Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa och med de nya självständiga 
staterna i tidigare Sovjetunionen. 
Område B: Samarbete med utomeuropeiska industrialiserade tredje länder 
Område C: Vetenskapligt och tekniskt samarbete med utvecklingsländerna. 
Utvärderingspanelen har detaljgranskat resultaten av och de uppnådda framstegen i varje huvudsektor och 
övervägt vilka nyttiga erfarenheter som kunde vinnas av programmet som helhet. Panelens fullständiga 
rapport finns att tillgå på engelska som ett separat dokument. 
B. Panelens kommentarer och rön 
1. Den tilltagande globaliseringen av ekonomin och informationssamhällets utbredning medför att det 
internationella vetenskapliga och tekniska samarbetet på tröskeln till 2000-talet är mer intensivt och utbrett 
än någonsin tidigare. En hög nivå inom internationell vetenskaplig och teknisk verksamhet krävs för att 
stärka den vetenskapliga och tekniska grunden för EU:s industri och för att främja alla 
forskningsverksamheter som är nödvändiga för att förverkliga gemenskapens politik. Panelen anser att 
sammanförandet av de olika programmen lör internationellt samarbete i Inco-programmet har gett EU:s 
internationella vetenskapliga och tekniska samarbete en högre grad av sammanhang och synlighet, vilket är 
mycket viktigt. 
2. Panelen anser att de program som genomförts under granskningsperioden i allmänhet varit tillräckligt 
relevanta i förhållande till de uttalade målen. En avsevärd mängd konkreta resultat, i de flesta fall med 
potential för vidare forskning, har uppnåtts och spridits. En del betydande vetenskapliga landvinningar har 
bokförts (bilaga 11). En ordentlig utvärdering av det industriella utnyttjandet skulle kräva mer tid, men det 
är sannolikt inte stort. Belastningen på förvaltningen ökades på grund av överteckning, 
135 
14. 
kommunikationssvårigheter, lokala förhållanden i några partnerländer och de övergripande kraven på 
redovisning och kvalitet. De formella förfaranden som kommissionen följt har på en del områden inte 
bidragit till att förbättra effektiviteten. 
3. Panelen imponerades av de resultat som uppnåtts av COST och understödjer det rådande förhållandet 
mellan COST och Inco-programmet. Exempelvis har det gemensamma initiativet inom vaccinforskningen 
befrämjat det långsiktiga samarbetet mellan den vetenskapliga forskningssektorn och industrin. På 
kemiområdet har nyligen beaktansvärda initiativ tagits. COST möjliggör FoTU D-samarbete mellan 
vetenskapliga forskningsorgan och industrin på ett flexibelt sätt, såsom rekommenderas i kommissionens 
dokument Samordning genom samarbete. COST tillhandahåller också en grogrund för projekt i olika 
delprogram, är en användbar mekanism för deltagare utanför EU och har bidragit till att forma komponenter 
som t.ex. Esprit och Flair i gemenskapens ramprogram. 
4. På grund av radikalt annorlunda urvalsförfaranden och tidsscheman, kräver samarbete mellan Eureka 
och gemenskapens program exceptionella insatser för att uppnå resultat, men kunde förbättras genom 
ändringar av förfarandena (se rekommendation 2 i del C i denna sammanfattning). 
5. Panelen anser att både Copernicus- och Intas-programmen var viktiga temporära reaktioner på 
brådskande behov som uppstod i Central- och Östeuropa och i de nya självständiga staterna i tidigare 
Sovjetunionen. Dessa program har understött den pågående processen att stabilisera forskningspotentialen i 
de central- och östeuropeiska länderna och i de nya självständiga staterna och har introducerat många 
vetenskapsmän från dessa länder i moderna vetenskapliga forskningsmetoder i en konkurrensutsatt miljö. De 
ekonomiska effekterna av programmen har i många av dessa länder varit mycket begränsade på grund av 
lokala brister i infrastruktur och avsaknad av lämpliga mekanismer för utnyttjande av resultaten. Nu borde 
hög prioritet ges ät att öka stödet från Phare- och Tacis-programmen för centrala strukturreformer inom 
FoTUD och beträffande sociala och industriella tillämpningar av FoTUD. Denna stora utmaning kräver 
resoluta samordnade åtgärder och ett konstruktivt partnerskap med ländernas myndigheter innan Inco-
programmets mål för de ekonomiska och sociala sektorerna och miljösektorn kan uppnås. De potentiella 
vinsterna för hela Europa är stora. 
6. Framsteg i riktning mot deltagande på jämlik bas i den första aktiviteten för forskningsgrupper från 
länderna i Central- och Östeuropa som står på en nivå jämförlig med västerländska grupper borde 
uppmuntras av EU i alla fall där det finns en realistisk grund för detta. En särskild anslutningsfond utanför 
ramprogrammen kommer att krävas för att understödja deltagandet. Övergången till ett fullt fungerande 
forskningspartnerskap kan påskyndas genom utfasning av Copernicus-programmet i slutskedet av det fjärde 
ramprogrammet. 
7. För de nya självständiga staterna, som fortfarande, i synnerhet Ryssland och Ukraina, har tillgång till en 
stor vetenskaplig expertis, krävs ett annorlunda tillvägagångssätt. De värdefulla erfarenheter av inrättande av 
samfinansierade forskningsprogram som samlats i Intas-programmet ger en grund för fortsatt samarbete med 
viktiga forskningscentra, inklusive deltagande från fall till fall i delprogram. 
8. Trots stora insatser frän kommissionens sida för att sprida information om EU:s samarbetsprogram i de 
central- och östeuropeiska länderna och de nya självständiga staterna är deltagandet från dessa länder i andra 
delprogram fortfarande på mycket låg nivå och det råder en utbredd brist på kunskap bland enskilda 
vetenskapsmän om förfarandena och möjligheterna. Under övergångsperioden måste dessa insatser kraftigt 
utökas med hjälp av alla befintliga informationskanaler och genom mycket klara och otvetydiga uttalanden 
om de formella kraven för deltagande i olika program och praktiska upplysningar om förfaranden för 
kostnadsberäkning och betalningar. 
9. Panelen anser att samarbetet med utomeuropeiska industrialiserade länder och de snabbväxande 
ekonomierna snabbt ökar i betydelse. Panelen understödjer den uppfattning som framfördes i 1995 års 
rapport från IRDAC om att alla gemenskapens FoTUD-program borde stå öppna för deltagande av 
utomeuropeiska organisationer från fall till fall, förutsatt att den europeiska industrin i allmänhet, och 
konkurrenskraften i synnerhet, kan dra fördel av detta och att ömsesidighet och lämpliga bestämmelser om 
136 
14. 
immateriella rättigheter kan genomföras. De snabbväxande ekonomierna, som för närvarande är behöriga 
att delta i programmet för utvecklingsländer, borde också medtas på samma villkor på de områden där de 
uppnått en hög vetenskaplig och teknisk standard och resultatnivå. Panelen är överens med kommissionens 
nuvarande politik att förhandla om vetenskapligt-tekniska samarbetsavtal med främmande regeringar i alla 
de fall där det, på grundval av brett samråd med företrädare för vetenskaper och industri, finns goda skäl att 
anta ett ömsesidigt intresse frän de tilltänkta parternas sida. 
10. De ursprungliga målsättningarna för det vetenskapligt-tekniska stipendieprogrammet för Japan har till 
största delen uppnåtts, och. med beaktande av existerande bilaterala överenskommelser, anser panelen att 
programmet i fortsättningen borde inriktas på samfinansierade och japanskfinansierade arrangemang för 
noga utvalda kandidater och forskningslaboratorier i värdlandet (nationella, på universitet och i industrin) 
av högsta kvalitet. 
11. Panelen har fått ett positivt intryck av STD/Inco-DC-programmets goda rykte bland både samordnare 
och deltagare, som härrör från bedömningsprocessens integritet, skapandet av framgångsrika partnerskap 
och forskningsprojektens tillämpbarhet. Rådande praxis att koppla forskarutbildning (som leder till högre 
examen) till Inco-DC-forskningsprojekt borde fortgå. Panelen anser att den kollegiala granskningens 
kvalitet är en mycket värdefull tillgäng för Inco-DC-programmet och att det i högsta grad ligger i Europas 
intresse att dess opartiskhet kommer till synes. 
12. Fastän Inco-programmets bedömningsförfaranden i allmänhet är uppskattade, är de kostsamma i form 
av resurser. Det bidrag som informations- och kommunikationstekniker kan ge till inlämnande och 
bedömning av förslag återstår ännu att se, men panelen anser att de potentiella vinsterna är stora för alla 
program som förvaltas av Inco. 
13. Panelen anser att globaliseringen ofta drivs fram av kortsiktiga ekonomiska faktorer och av utsikten att 
få tillgång till billig arbetskraft i utvecklingsländerna. Inco-programmet har en viktig roll att spela för att 
tillse att grundforskningen och den tillämpade forskningen inte glöms bort, särskilt på områden som nära 
anknyter till regionala frågor och problem. 
14. Enligt panelens uppfattning beror det låga deltagandet från industrins sida i Inco-programmet på en 
kombination av tematiska och strukturella faktorer. IRDAC-rapporten från oktober 1996 innehåller 
rekommendationer till åtgärder som borde leda till ett större engagemang från industrin i 
samarbetsprogrammet och till skapande av innovationsfrämjande kontakter. 
15. Inco-programmets bredd och komplexitet särskiljer det från de flesta andra delprogrammen och ställer 
betydande krav på kommissionens personal beträffande förvaltningen. Kontinuerligt och nära samarbete 
behövs mellan GD XII-B och professionell personal i GD XII: s andra direktö rat samt i andra 
generaldirektorat som har att göra med enskilda delar av programmet. Enligt panelens uppfattning gör 
Inco-programmets betydelse det nödvändigt att stärka programkommitténs roll och att avsevärt höja 
programmets profil i offentligheten. 
16. Under behandlingen av samstämmigheten mellan EU:s och de nationella politiska linjerna i fråga om 
vetenskap och teknik har panelen kommit fram till uppfattningen att Inco-programmet kan ge ett särskilt 
bidrag beträffande problem av genuint regional karaktär, som inte i allmänhet angrips med bilaterala 
program och för vilka arbete i vetenskapliga nätverk är av största vikt. Inco-program kan vara värdefulla 
komplement till nationella program genom att sätta upp europeiska forskningsnätverk om prioriterade 
frågor och genom tvärvetenskapliga regionala projekt som innehåller både teoretisk och tillämpad 
forskning och som kräver balanserade insatser frän EU och tredje land. Samstämmigheten förutsätter 
tillräckliga kunskaper på båda sidor och ett effektivt informationsflöde i båda riktningar. Panelen 
understödjer Incopol-studien som syftar till insamla och sammanställa information om nationella 
verksamheter på området för externt vetenskapligt och tekniskt samarbete 
37 
14. 
C. Panelens rekommendationer 
COST. Eureka. Internationella vetenskapligt-tekniska organisationer 
1. Med tanke på COST:s potential för framtida expansion, dess höggradiga relevans för EU:s politik och 
välgörande växelverkan med ramprogrammet, borde en ökning av resurserna för COST:s sekretariat 
övervägas och åtgärder vidtas för att så långt som möjligt förenkla de organisatoriska och administrativa 
förfarandena. 
2. Utrymmet för att utöka samarbetet mellan Eureka-programmet och gemenskapsprojekt borde undersökas. 
För detta ändamål borde ett pilotsystem med begränsade anslag och varaktighet inrättas som skulle erbjuda ett 
snabbt förfarande för gemenskapens deltagande till stöd för forskningsdelen av särskilt angivna Eureka-
projekt. Resultaten av detta pilotsystem skulle användas som underlag för att avgöra i vilken utsträckning 
vidare stöd kunde ges med syftet att stärka samarbetet mellan gemenskapen och Eureka. 
3. Utan belägg för ett klart mervärde anser panelen att det begränsade samarbetet mellan Inco-programmet 
och internationella vetenskapligt-tekniska organisationer för närvarande inte motiverar en särskild kategori 
inom Inco-programmet. 
Länderna i Central- och Östeuropa och de nya självständiga staterna 
4. Åtgärderna i de central- och östeuropeiska länderna och de nya självständiga staterna för att reformera 
dessa länders vetenskapliga och tekniska sektorer måste påskyndas och stärkas, genom nära samarbete mellan 
Inco, Phare/Tacis och de berörda länderna, i tre huvudriktningar: 
• Omstruktureringsåtgärder med sikte på att koncentrera vetenskaplig och teknisk verksamhet till ett litet 
antal expertcentra med avancerad utrustning och framstående vetenskapsmän. 
• Bistånd för omorganisationen av förvaltningen av vetenskaplig och teknisk forskning, med tonvikt på 
moderna, öppna metoder för förvaltning av vetenskapligt arbete, konkurrensgrundade anslag och 
kollegial granskning, samt kompletteringar av vad som redan görs i bilateral form. 
• Uppmuntran till tillämpning av vetenskap och teknik i samhället och i ekonomin genom gemensamma 
insatser för att lösa socioekonomiska problem. Särskild uppmärksamhet måste ägnas skyddet av 
immateriella rättigheter som ett medel för att stimulera till innovationer. 
5. Copernicus-programmet i de central- och östeuropeiska länderna och i de nya självständiga staterna borde 
gradvis avslutas till slutet av det fjärde ramprogrammet. Under återstoden av Copernicus-programmet borde 
en mycket mer markerad inriktning på ansökningsomgångar om prioriteringar som inte täcks av andra 
delprogram genomföras, särskilt sådana som är av regional natur och inrättade genom förhandlingar med 
FoU-finansierande organ, samtidigt som den vetenskapliga samordnarens roll i tillämpliga fall överförs till en 
vetenskapsman från de ovan nämnda länderna. Efter Copernicus-programmets avslutning borde anslag göras 
tillgängliga för ett generösare stöd till nätverk, deltagande i konferenser, modernisering av utrustning vid 
utvalda centra och andra åtgärder så att kontakterna förblir på den höga nivå som eftersträvas av 
vetenskapsmännen i såväl öst som väst. 
6. Intas-programinets funktion och målsättningar borde snarast granskas så all det kan överta en reviderad 
roll i det femte ramprogrammet i enlighet med behovet av bistånd för att omstrukturera de vetenskapliga 
och tekniska sektorerna i de nya självständiga staterna i tidigare Sovjetunionen, i samarbete med Tacis och 
de berörda länderna, intensifiera det högkvalitativa samarbetet med vetenskapsmän från dessa länder, 
fortsätta samfinansieringsarrangemangen och främja ländernas deltagande i den första aktiviteten. En 
analys som skulle genomföras tillsammans med de ryska myndigheterna av viktiga koncentrationer av civil 
forskning utanför Moskva och St. Petersburg skulle bidra till att öka potentialen för ömsesidigt 
inbringande samarbete. Inco borde även, tillsammans med Tacis, identifiera reformsinnade 
finansieringsorgan i de andra nya självständiga staterna i syfte att upprätta samarbetslänkar enligt mönster 
från förhållandet mellan Intas och RFBR (Ryska stiftelsen för grundforskning). 
Utvecklingsländer 
7. Den ursprungliga nivån på finansieringen av vetenskapligt och tekniskt samarbete med 
utvecklingsländer borde återställas med tanke på den höggradiga relevansen hos resultaten av Ineo-DC-
138 
14. 
programmet för aktuella behov, den växande betydelsen av vetenskap och teknik för att lösa regionala 
problem (med globala konsekvenser) samt behovet att finansiera ett väsentligt större antal förstklassiga 
förslag och upprätthålla de resultat som redan uppnåtts. 
8. De grundläggande målen för Inco-DC-programmet och de viktigaste utvecklingsområdena - hälsa, 
jordbruk och miljö - borde upprätthållas. För att minska överteckningen borde en tydligare fokusering på 
dessa områden göras. Det fjärde området, tekniska frågor, som inte endast den industriella utvecklingen drar 
nytta av utan som ger mervärde åt alla samarbetsprogram, borde ges högre prioritet, så att de fördelar, som 
uppstår genom olika teknikkombinationer och genom tendenser inom informationssamhället i synnerhet, kan 
göras tillgängliga för en bredare publik i utvecklingsländerna. 
9. Hög prioritet borde även ges åt samarbete mellan Inco-programmet och EU-program som understödjer 
utveckling av infrastrukturer, såsom ALA-, Meda- och Lomé-programmen, för att öka medvetenheten om 
denna frågas betydelse, skapa starkare band mellan investeringar i infrastruktur och understödjande 
FoTUD-projekt samt uppmuntra lämpliga åtgärder i de utvecklade länderna. 
10. Mot bakgrund av önskemål från utvecklingsländerna borde rollen för deltagare från 
utvecklingsländerna vid uppställande av prioriteringar, formulering och bedömning av förslag, samt i den 
vetenskapliga projektförvaltningen förstärkas och möjligheten att delta i samfinansierade arrangemang 
borde undersökas. 
Bedömning 
11. För att göra bedömningsförfarandena öppnare och hjälpa nytillkomna till gemenskapens 
forskningsprogram att lära sig genom att delta i ansökningsprocessen, borde förslagsställare med icke­
godkända projekt snarast underrättas och ges skälig information om bedömningen av deras förslag. 
12. I syfte att skapa förutsättningar för kortare och mer koncentrerade sammanträden i Bryssel borde ett 
pilotförsök med användning av informations och kommunikationsteknik för inlämnande och bedömning av 
förslag genomföras vid en kommande ansökningsomgång för att avgöra om kvaliteten i de preliminära 
faserna av bedömningsprocessen, inklusive nödvändig konfidentialitet, kan upprätthållas. 
EU och nationella politiska linjer inom vetenskap och teknik 
13. Kontinuerlig övervakning av FoTU D-åtgärder på bilateral bas mellan medlemsstater och länder som 
deltar i PECO/Copernicus- och Inco-DC-programmen är önskvärd för att fasthålla vid 
subsidiaritetsprincipen och undvika onödiga dubbleringar. 
Incos programkommitté 
14. Mandatet för Incos programkommitté borde granskas noggrant och revideras i den mån det är 
nödvändigt för att stärka kommitténs roll i utvecklingen av ett synligt och effektivt Inco-program och för att 
ge kommittén tid att behandla strategiska och långsiktiga frågor. Kommissionen borde, med bistånd av 
ledamöter i Incos programkommitté i deras hemländer, göra energiska insatser för att höja Incos profil 
genom ge omfattande publicitet åt dess syften och mål liksom åt de möjligheter programmet erbjuder för 
vetenskapsmän alt delta i internationellt samarbete i relevanta frågor. 
15. Panelen rekommenderar pä det bestämdaste kommissionen att i brådskande ordning behandla frågan 
om att inrätta ett heltäckande informationssystem for förvaltningen av Inco-programmet, som i varje 
ögonblick kan presentera en överblick av huvudtendenserna och indikatorerna samt projektens 
utvecklingsläge. Detta verktyg för förvaltning och övervakning skulle underlätta samstämmigheten mellan 
alla generaldirektorat som är aktivt engagerade i programmet, och göra det möjligt för Incos. 
programkommitté och kommande övervaknings- och utvärderingspaneler att snabbt fokusera de kritiska 
frågorna. Eftersom vissa områden inom samarbetsprogrammen tycks sakna effektiva förfaranden för 
övervakning och granskning av pågående projekt borde ett stickprovssystem för övervakning efter halva 
liden, inklusive oberoende ekonomisk revision, skyndsam! införas och offentliggöras. 
139 
14. 
16. För att likforma förvaltningsprocesserna inom kommissionen, en fråga som ger upphov till ständiga 
bekymmer för både samordnare och deltagare, borde godkännande av projekt under ett bestämt tak ges 
snabbehandling. Man kunde överväga en förändring av de rådande förfarandena för delegering och 
undertecknande inom kommissionen, som vore förenlig med behovet av bevarad öppenhet. Gemenskapen 
har inte råd att visa upp ineffektivitet i sina egna verksamheter och samtidigt yrka på reformer hos sina 
partners bland utvecklingsländerna, de central- och östeuropeiska länderna och de nya självständiga staterna 
i tidigare Sovjetunionen. 
Bedömning och övervakning 
17. Panelen anser att Inco-programmet och dess föregångare under den femårsperiod som utvärderingen 
gäller var nödvändiga för att motsvara den tidens förhållanden och att de kan tillgodoräkna sig betydande 
framgångar. I en värld som präglas av snabba förändringar kommer det alt finnas ett stående behov av 
justeringar under ett programs fyraåriga varaktighet. I fråga om de central- och östeuropeiska länderna 
och de nya självständiga staterna i tidigare Sovjetunionen, de snabbväxande ekonomierna och 
utvecklingsländerna kommer många nya utmaningar att framträda under de närmaste åren. I denna 
situation rekommenderar panelen att både övervaknings- och bedömningsverksamheterna enligt de 
riktlinjer som lagts fram av CREST förblir väsentliga element i Inco-programmet. 
140 
14. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen tackar för denna oberoende rapport och värdesätter de ansträngningar panelens medlemmar 
varit tvungna att göra för att på så kort tid sätta sig in i ett så komplext program. I rapporten betonas 
betydelsen av en hög nivå av internationell vetenskaplig och teknisk verksamhet för att stärka EU-industrins 
vetenskapliga och tekniska grund och främja alla forskningsverksamheter som krävs för att förverkliga 
gemenskapens politik. 
Panelen erkänner Inco-programmets betydelse för att göra EU:s internationella vetenskapliga och tekniska 
samarbete samstämmigt och synligare, och pekar på det särskilda bidrag som Inco-programmet kan ge till 
lösningen av problem med en regional dimension som normalt inte behandlas i bilaterala program eller i 
andra delprogram. 
Kommissionen är av samma åsikt som panelen om COST:s potential för framtida expansion, dess 
höggradiga relevans för EU:s politik och gynnsamma växelverkan med ramprogrammet. Varje eventuell 
ökning av resurserna måste dock noggrant avvägas mot behoven hos andra delar av ramprogrammet. En 
reflexionsgrupp på hög nivå har tillsatts för att överväga COST:s framtida roll på den europeiska 
vetenskapligt-tekniska scenen. Alla möjligheter kommer att utnyttjas för att förenkla och förenhetliga de 
organisatoriska och administrativa förfarandena i överensstämmelse med gemenskapens 
budgetförordningar. Den detaljerade åtgärdsplan som skall utarbetas kommer till stor del att grunda sig på 
resultaten från den utvärdering av COST som nu pågår, i samband med konferensen för COST:s 
chefstjänstemän och ministrar i maj 1997. 
Beträffande förslaget om ett pilotsystem för snabb finansiering av deltagande från gemenskapen i Eureka-
projekt, verkar det inte vara realistiskt att reservera medel särskilt för Eureka-projekt. Kommissionen 
avser emellertid att följa upp förslaget genom att undersöka hur brådskande Eureka-projekt, liksom även 
naturligtvis andra relevanta projekt, ända kunde skötas, såsom tidigare skett (t.ex. COSINE och JESSI). 
Kommissionen anser att det behövs en tydligt angiven instans med ansvar för internationella organisationer 
för att hantera den stora mängden vetenskapliga och tekniska frågor i samband med dem. 
Beträffande samarbetet med de central- och östeuropeiska länderna, är kommissionen överens med panelen 
om att, särskilt i fråga om länder som står inför anslutning, fullt deltagande i programmen i den första 
aktiviteten vore det bästa och verkligen borde uppmuntras. Man bör dock vara medveten om att 
deltagandet i dessa program under det fjärde ramprogrammet hittills varit mycket lågt. Däremot har 
överteckningen av Inco-/Copernicus-programmet varit i storleksordningen 10 till 1. Detta beror till en viss 
del på att finansieringsbestämmelserna för programmen i den första aktiviteten skiljer sig från dem som 
gäller för Copernicus-programmet. Men det visar också att samtidigt som det finns en stor önskan till 
samarbete mellan vetenskapsmän från öst och väst, kvarstår ett starkt behov av ett program med särskild 
inriktning. Panelen rekommenderar att Copernicus-programmet skulle avvecklas gradvis till utgången av 
det fjärde ramprogrammet och att deltagande i den första aktiviteten skulle uppmuntras "i alla fall där det 
finns en realistisk grund för detta". För de flesta central- och östeuropeiska länder finns dock ännu ingen 
sådan realistisk grund och fullt deltagande kommer endast att uppnås gradvis. De "kompletterande 
åtgärder" som föreslås i punkt 5 skulle till en viss del fylla tomrummet efter Copernicus-programmet, men 
förmodligen inte tillräckligt mycket. Man bör även hälla i minnet att en av Inco-programmets viktigaste 
uppgifter, som också panelen själv noterar, är att bidra till lösningar av regionala problem, som 
programmen i den första aktiviteten inte särskilt inriktar sig pä. I förberedelsearbetet för det femte 
ramprogrammet avser kommissionen att öka fokuseringen av det särskilda FoTUD-samarbetet med de 
central- och östeuropeiska länderna på frågor av särskild relevans för dessa länder, liksom att lägga större 
vikt vid kompletterande åtgärder, såsom panelen föreslår. 
Kommissionen delar inte uppfattningen att den roll som tidigare innehades av Inco-/Copernicus-
programmen fullständigt skulle övertas av Intas-programmet, inklusive finansieringen av deltagande i den 
första aktiviteten. Intas-programmet spelar en viktig roll i det vetenskapliga och tekniska samarbetet med de 
141 
14. 
nya självständiga staterna i tidigare Sovjetunionen, men kommissionen anser inte att en ytterligare utvidgning 
av den skulle medföra några förbättringar av situationen beträffande deltagande i den första aktiviteten. Intas-
och Copernicus-programmen inriktar sig i viss utsträckning på olika slags verksamheter. Medan Intas-
programmet huvudsakligen ägnas åt grundforskning, är Copernicus-programmet mer direkt inriktat på 
tillämpad och industriell forskning. För att administrera finansieringen av deltagande i programmen i den 
första aktiviteten, skulle det inte behövas några speciella instanser, eftersom detta redan är ordnat inom 
kommissionens enheter för de ifrågavarande programmen. I förberedelsearbetet för del femte 
ramprogrammet avser kommissionen att gä närmare in på möjligheterna att stödja expertcentra i vissa 
central- och östeuropeiska länder och nya självständiga stater, såsom panelen rekommenderar. Kommissionen 
instämmer med panelen om betydelsen av det nära samarbetet mellan Phare-/Tacis-programmen och Inco-
programmet som behövs och avsikten är att ett gemensamt meddelande (GD IA-GD XII) om vetenskapligt 
och tekniskt samarbete med länder som står inför anslutning skall utarbetas under 1997. 
Kommissionen noterar panelens stöd för dess linje i förhandlingar om avtal om vetenskapligt och tekniskt 
samarbete med utomeuropeiska industrialiserade länder, inklusive snabbväxande ekonomier, och delar 
panelens uppfattning att ömsesidighet och lämpliga bestämmelser om immateriella rättigheter borde 
inrättas, samt att samarbetet borde genomföras genom delprogrammen och skilt för varje projekt. 
Kommissionen är överens om det allmänna behovet av att granska strukturen och funktionen hos det 
vetenskapliga och tekniska stipendieprogrammet för Japan. Men den föreslagna gradvisa avvecklingen av 
de helt av EU finansierade stipendierna skulle innebära avskaffande av det tillträde de erbjuder till 
japanska laboratorier inom industrin, eftersom de andra systemen, som inbegriper finansiering frän 
japansk sida, är begränsade till offentliga forskningsorganisationer. Kommissionen välkomnar förslaget att 
i ett mer allmänt stipendieprogram integrera det koreanska och eventuella nya, geografiskt inriktade 
stipendiesystem, som kan komma att införas med länder i område B. 
Beträffande samarbete med utvecklingsländer (område C), har panelen framhävt betydelsen av denna del 
av programmet och tillstyrkt att de viktigaste utvecklingsområdena - hälsa, jordbruk och miljö - borde 
kvarstå. Kommissionen delar uppfattningen att tillämpad forskning på det tekniska området är viktig och 
att det kommer att krävas ytterligare medel för att på ett adekvat sätt sköta denna fråga. Som ett första steg 
avser kommissionen att öka de anslag som finns tillgängliga för "Övriga sektorer av ömsesidigt intresse" i 
Inco-DC-programmet under det fjärde ramprogrammet från 20 miljoner ecu till 30 miljoner ecu. Särskilda 
samarbetspolitiska linjer utvecklas också för de utvecklingsländer, som pä grund av sin ekonomiska och 
tekniska utveckling, borde betraktas som snabbväxande ekonomier. Samtidigt som kommissionen sätter värde 
på det stora antalet förslag av mycket hög klass som inlämnats inom ramen för Inco-DC-programmet, inser 
den nödvändigheten att minska överteckningen och sålunda även forskarsamhällets slöseri med resurser. 
Med avseende på de rekommendationer som gäller samtliga program, instämmer kommissionen i att det är 
nödvändigt att ständigt göra ansträngningar för att minska de uppfattade "bristerna i förfaranden", som 
medför att det går lång tid mellan inlämnande av förslag och den första utbetalningen av anslag till 
framgångsrika ansökare, och för att tillse att ansökare som fått avslag snabbt informeras om detta. Det 
pågår en ständig verksamhet för att förbättra kommissionens interna förvaltningsförfaranden samtidigt som 
dess offentliga redovisningsskyldighet respekteras. 
Inlämnande av förslag på elektronisk väg har redan tidigare prövats i några program. Möjligheterna kunde 
undersökas på nytt med tanke på mer aktuella elektroniska metoder. De förutsättningar som finns i de 
i frågakommande länderna skulle också behöva undersökas och beaktas. 
Kommissionen instämmer till fullo i rekommendationen att ett integrerat förvaltningssystem borde införas. 
Även om förslaget är relevant för alla program, gäller det i synnerhet Inco-programmet, i vars förvaltning 
flera olika generaldirektorat är inblandade. Kommissionens avsikt är att så långt möjligt förbättra 
situationen under den tid som återstår av det fjärde ramprogrammet, och i synnerhet att ha ett system i 
funktion före starten av det femte ramprogrammet. 
Vad gäller programkommittén lör Inco, regleras denna av beslutet om kominillésystein frän 19X7 och 
artikel I30i i Maastrichtlordraget. 
142 
14. 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
Luis Avelar 
Direktör, Portugal Telecom 
Professor Niels Ole Bernsen 
Center for Cognitive Science 
Roskilde University 
Danmark 
Dr. Stein W Hie 
Direktör, forskning, avdelningen for utvidgning och utbildning, 
departments för hållbar utveckling. 
Förenta nationernas livsmedelsorganisation 
Christian Dambrine 
Association Nationale de la Recherche Technique, Frankrike 
Ledamot av byrån för European S&T Assembly 
Professor Dervilla Donnelly 
University College Dublin, Irland 
Viceordförande, European S&T Assembly 
Dr. Desirée Edinar 
Direktör, Naturhistoriska Riksmuseet, Stockholm 
Terence Garrett 
Tidigare vid Department of Trade and Industry 
och Royal Society, UK 
Dr. Werner Menden 
Tidigare Bundesministerium fiir Forschung und 
Technologie, Tyskland 
Ledamot av 1995 års övervakningspanel för Inco-programmet 
Dr. Alberto Silvani 
Consiglio Nazionale delle Ricerce 
Italien 
143 
14. 
144 
15. 
ÎEMAJRSFTVARDERING 1996 
SPRIDNING OCH OPTIMERING AV RESULTAT 
(INNOVATION) 
145 
15. 
146 
15. 
I. SAMMANFATTNING 
1. Bland europeiska beslutsfattare råder allmän enighet om att en tät och systematisk 
innovationsverksamhet är en huvudkälla till nya arbetsplatser, hög produktivitet och, i slutändan, 
välståndsskapande. Men för innovationer behövs en gynnsam miljö. Det betyder 
företagsledningskunnande, cirkulation av kunskaper mellan länder och sektorer, flexibla 
produktmarknader och marknadsorienterad FoTU. Det innebär också standarder och regler som 
gynnar innovationer, en innovationsfrämjande skattepolitik, villkor som främjar utvecklingen av 
kapitalmarknader för att finansiera innovationer, en europeisk patenträttspolitik som underlättar 
tillträde till immateriella rättigheter och effektivare försvarar sädana rättigheter över hela världen. 
Slutligen borde forskningsinstitut och industri samarbeta i mycket högre grad än vad som nu är fallet 
för att uppfylla de behov som användare och konsumenter ger uttryck ät på marknaden. 
2. Innovationsprogrammet, det delprogram som motsvarar den tredje aktiviteten i det fjärde 
ramprogrammet, behandlar det mesta av detta. Innovationsprogrammet blev klart att sätta igång efter 
rådets beslut nr 94/917/EG av den 15 december 1994. Programmet har en budget på 312 miljoner ecu. 
Det fortsätter verksamheter som startades under Sprint-programmet och Value Il-programmet, och en 
verksamhetslinje från Thermie-programmet. Dess grundläggande uppgift är att stärka den europeiska 
industrins innovationsförmåga. Programmet skall även bidra till ekonomisk och social 
sammanhållning. Särskild tonvikt läggs vid små och medelstora företag samt vid att sprida och sälta i 
omlopp teknik. Hela programmet skall bedrivas enligt subsidiaritetsprincipen: det skall komplettera, 
inte ersätta, nationella och regionala verksamheter på liknande områden. 
3. Innovationsprogrammet är evolutionärt och experimentellt. Därför är det särskilt viktigt att dess 
inriktning regelbundet justeras genom lämplig övervakning och utvärdering grundade på verif ierbara 
målsättningar. Den tid och de resurser som stått till förfogande för denna rapport har dock 
nödvändiggjort att den blir mer en granskning på basis av relevant dokumentation, några intervjuer 
och våra allmänna kunskaper om ämnesområdet än en utvärdering på basis av omfattande empiriskt 
underlag. Kommissionen borde vidta åtgärder för att säkerställa effektivare utvärderingar i 
framtiden. 
4. Referensramarna för denna utvärdering innehåller fem frågor. Vi ombads att bedöma relevansen, 
effektiviteten och kostnadseffektiviteten hos de initiativ som genomförts inom ramen för 
Innovationsprogrammet under åren 1991-1995. Mot bakgrund av den förväntade utvecklingen av de 
socioekonomiska förhållandena under de kommande fem åren, skulle vi dessutom framlägga 
rekommendationer om programmets framtida orientering och förvaltningens inriktning. 
Utvärderingen måste beakta de slutliga utvärderingarna av Value Il-programmet, som var en del av 
det tredje ramprogrammet, och av Sprint-programmet, som låg utanför ramprogrammet. 
5. Vårt allmänna intryck är positivt. Innovationsprogrammet och dess föregångare Sprint-
programmet och Value Il-programmet har tagit upp frågor som är relevanta för gemenskapens 
socioekonomiska behov. Programmen har ökat förståelsen av innovationsprocesser och 
innovationspolitiken inom kommissionen och bland nationella och regionala aktörer. 
Sammanslagningen av Sprint- och Value Il-programmet var nödvändig för att rationalisera tidigare 
åtskilda verksamhetslinjer. Det finns en del prioriteringar att överväga på nytt och en del brister att 
rätta till, men dessa problem är inte dominerande. 
6. Mer specifikt har Innovationsprogrammet och dess föregångare uträttat följande: 
Upprättat infrastrukturer for spridning av information om gemenskapens FoTU-verksamheter. 
• Tillgodogjort sig och spridit värdefulla erfarenheter av innovalionsprocesser i små och medelstora 
företag. 
• Främjat horisontella åtgärder inom kommissionen för att göra gemenskapens politik inom FoTU 
och andra områden mer innovationsinriktad. De regionala åtgärderna är de mest lyckade exemplen. 
• Sått fröet till en europeisk innovationspolitik. Grönboken om innovation har stor del av förtjänsten 
för detta. 
147 
15. 
• Insett att åtgärder på gemenskapsnivå borde komplettera nationella och regionala åtgärder, i stället 
för att ersätta dem. 
7. Vi anser att innovationspolitikcn borde ges en förstärkt roll i EU:s verksamheter. I vår rapport 
understryker vi betydelsen av lokala och till och med personliga kontakter för att sprida innovativa 
idéer. Vi anser dock att det även finns utrymme för gemenskapsåtgärder, förutsatt att överdriven 
centralisering undviks. Åtgärdsplanen på grundval av grönboken borde leda till en europeisk 
innovationspolitik med en egen, stark roll bland EU:s olika politikområden och i för hållande till 
nationell och regional innovationspolitik. Denna politik borde understödjas av organisatoriska 
förändringar inom kommissionen. 
8. Mot bakgrund av detta vore det korrekt att ge Innovationsprogrammet en strategisk och mer 
inflytelserik roll. Innovationsprogrammet har hämmats av brist på resurser och auktoritet. Det har 
ändå förmått göra framsteg i riktning mot en europeisk innovationspolitik och förtjänar därför att 
förstärkas. 
9. Innovationsprograuiniet borde vara en bred och flexibel enhet inom ramprogrammet. Mellan 
FoTU och innovationer råder ett komplicerat förhållande. De bidrar ömsesidigt till varandra, men 
innovation är ett bredare begrepp och har rötter även på annat håll än i FoTU. Som slutomdome 
anser vi att Innovationsprogrammet bör kvarstå inom ramprogrammet. Ramprogrammet får dock inte 
otillbörligt ställa upp hinder för Innovationsprogrammets bredare verksamheter. Detta innebär 
utveckling av ett komplex av horisontella växelverkningar och kan kräva en mer öppen struktur än 
den som lämpar sig för FoTU-programmen. Som vi redan tidigare nämnde, måste programmet vara 
öppet för experiment och utveckling. Det innebär i sin tur att det måste finnas väl definierade 
förfaranden för att inleda och avsluta verksamheter, dvs. 'inträdes- och utträdesmekanismer'. Det 
innebär också att programmet måste kunna reagera på behov som snabbt förändras. Flexibiliteten 
borde ökas. 
10. Vi skulle vilja att Innovationsprogrammet och dess personal kunde fungera som en 
"pådrivningsgrupp' innanför och utanför kommissionen. En "pådrivningsgrupp' består av en liten 
grupp människor vars uppgift är att stimulera till och framkalla åtgärder, att uppmuntra nytänkande 
och pä så sätt blåsa liv i en större grupp. Det är precis den roll som vi anser att de som är 
engagerade i programmet kunde och borde spela. Genom att sprida idéer, nya erfarenheter och 
resultat av experimenterande, skulle de stimulera till och framkalla innovaliva tillvägagångssätt. 
Detta skulle ge programmets personal tillgång till ett slags 'think-tank' för deras arbete att uppfylla 
grönbokens mål. De skulle behöva ha en klar uppfattning av hur innovationsprocessen fungerar, 
tillhandahålla ett kraftfullt reflekterande och experimenterade element och ha som huvudsyfte att 
främja innovationstänkandet innanför och utanför kommissionen. 
11. Vi rekommenderar att programmets samordning med andra politikområden inom EU och med 
generaldirektoraten förstärks. Att stå i kontakt med och bidra till andra generaldirektorats politik 
skulle vara en viktig del av denna pådrivargrupps roll. I synnerhet borde programmet kopplas till 
utvärderingen och genomförandet av verksamheter som tillhör andra politikomräden inom 
gemenskapen än FoTU, såsom industripolitik, politik för små och medelstora företag samt 
regionalpolitik. Allt detta tor att bidra till innovationer, liksom till överföring och spridning av 
teknik. Detta kräver förutom en hängiven förespråkare också lämpliga administrativa arrangemang. 
12. Det är särskilt viktigt att förstärka växelverkan mellan den tredje aktiviteten och FoTU-
prograninien i den första aktiviteten. Enligt vår uppfattning har man i formuleringen av 
Innovationsprogrammets uppgift inte gjort en tillräckligt tydlig skillnad mellan utnyttjande av 
resultaten av enskilda FoTU-projekt och ett mer generellt främjande av innovativt tänkande och 
innovativa metoder. Inom den gemenskapsslödda forskningen anser vi att mer uppmärksamhet borde 
ägnas utnyttjandet av resultaten, men delta borde i första hand vara en uppgift for det berörda 
FoTU-programmet. Innovationsprogrammet borde emellertid inte vara bara en distributionstjänsl 
som på begäran står till FoTU-programmens förfogande. Dess uppgift borde vara att ge programmen 
148 
15. 
riktlinjer för spridning och optimering och att spela en interaktiv roll som övervakare och lärare under 
programmens hela livstid. Allmänt sett borde Innovationsprogrammet förstärka dessa programs 
orientering mot innovationer. Innovationsprogrammet har initierat en rad åtgärder för att säkerställa ett 
samordnat tillvägagångssätt visavi spridning och optimering. Dä dessa initiativ är i full verksamhet 
kunde de göra goda framsteg i riktning mot en effektiv samordning. Innovationsprogrammet borde ha 
den auktoritet och de institutionella medel som är nödvändiga för att tillse att sä sker. 
13. Programmet måste bli tydligare i fråga om sina prioriteringar. Det behöver också en enklare 
struktur. Allt detta för att kunna fokusera tydligare på vissa frågor, öka flexibiliteten och 
förbättra den interna samordningen. Vi riktar uppmärksamheten på följande punkter: 
13.1 Det europeiska systemet för innovationsövervakning (European Innovation Monitoring .System, 
EIMS) borde vara en särskilt viktig del av Innovationsprogrammet och, såsom det redan gör, främja 
integreringen av gemenskapens verksamheter med medlemsstaternas och andra organisationers. Del 
kunde spela en viktig roll i de verksamheter som bedrivs av den 'pådrivargrupp' för programmet 
som vi förespråkade ovan. 
13.2 Programmets regionala verksamheter borde utvidgas och intensifieras. I synnerhet borde 
programmet genom att använda existerande initiativ såsom de regionala innovationsstrategierna eller 
nya, mer specifika instrument, hjälpa behöriga regioner att effektivt utnyttja strukturfonder på 
områden som påverkas av tekniska innovationer och det borde uppmuntra små och medelstora 
företag i dessa regioner att delta i innovationsprojekt på samarbetsbasis. 
13.3 Teknikförmedlingscentren (IRC) har de bästa förutsättningarna för att integrera åtgärder på lokal 
och på europeisk nivå. Centren borde förstärka denna sin ställning såsom sin främsta uppgift inom 
programmet. De borde arbeta på att främja innovationer i sina lokala miljöer snarare än att 
koncentrera sig på att sprida information om gemenskapens FoTU. Då det är till nytta borde de ge 
en europeisk orientering ät lokala företags efterfrågan på innovationer och finansiering av 
innovationer. De kunde också erbjuda värdefulla tjänster ät andra delar av programmet, som t.ex. de 
regionala åtgärderna. För att kunna göra detta måste de vara medvetna om alla aspekter på 
innovativt tänkande och stå mycket nära de lokala ekonomierna och bygga på, men inte dubblera, 
andra verksamheter på lokal basis. De bör också stå i nära kontakt med kommissionen och andra 
teknikförmedlingscentra för att kunna verka som ett effektivt nätverk. 
13.4 Att skapa nätverk är enligt vår uppfattning en viktig uppgift för innovationspolitiken pä europeisk 
nivå. Genom dessa kommer information och idéer att flöda som möjliggör korsbefruktning av 
regionala och sektorvisa erfarenheter och stimulerar till förbättringar av konkurrenskraften. Sådana 
nätverk kan i bland vara elektroniska, i bland pappersbaserade, och fungerar ofta genom personliga 
kontakter. De kan vara antingen permanenta, dvs. delar av infrastrukturen, policyelement eller 
experimentella initiativ som är tänkta att fortsätta på egen hand. Inom Innovationsprogrammet borde 
andra nätverksinitiativ än teknikförmedlingscentren vara experimentella. De borde utformas så att 
de i sinom tid kan bli ekonomiskt oberoende av kommissionen. Dessa initiativ kunde tillföra en 
europeisk dimension till redan existerande nätverk eller inleda samarbete pä en del nya områden där 
kommissionen har behörighet. 
13.5 Vi faster särskild vikt vid att stimulera en finansiell miljö som är gynnsam för spridningen av nya 
tekniker. Hittills har dock Innovationsprogrammet endast gett begränsade bidrag till tänkandet pä 
detta område. Det borde eftersträva en större roll. Europa har varit för långsamt i utvecklingen av 
system för att finansiera innovationsverksamheter. Sådana måste utvecklas samordnat lör att 
integrera åtgärder på regional och nationell nivå och på gemenskapsnivå. 
13.6 Programmet borde behålla sin viktiga mförmationstillhandahallande roll som det utövar genom 
CORDIS (och som helst borde förstärkas). Det borde ge mer uppmärksamhet ät en djupgående 
förståelse av användarnas behov av tjänsten, så att innovationsbudskapet riktas till en mottaglig 
publik. 
13.7 Vi rekommenderar på det starkaste ytterligare insatser och en mer sammanhängande strategi på 
patentområdet. Det innebär i första hand att stärka den nuvarande rollen som understödjare av 
FoTU-program. Men även utvecklingen av bestämmelser om immateriella rättigheter är en fråga av 
strategisk vikt för en europeisk innovationspolitik. Den nuvarande situationen är långt ifrån 
tillfredsställande. Åtgärderna på detta område borde intensifieras i framtiden. 
149 
15. 
13.8 Syftet med projekten inom Innovationsprogrammet borde vara att demonstrera och sprida innovativa 
ansatser och metoder som gör det möjligt för tekniken att förstärka en innovativ attityd. Det borde 
inte vara att endast utnyttja enskilda resultat. Projekten borde främst tjäna som skyltfönster för att 
presentera innovativt tänkande och innovativ praxis i allmänhet. Snarare än att syfta till framtagande 
av specifika tekniker borde de inriktas på de bredare målen för en europeisk innovationspolitik, 
såsom lättare tillträde till produktmarknaderna för nya teknikbaserade företag, ökning av de 
traditionella sektorernas förmåga att tillgodogöra sig ny teknik, tätare överföring av tekniker mellan 
sektorer och länder (inte endast inom gemenskapen, utan även över dess gränser), och stimulering 
av en 'innovationskultur' över hela Europa. 
13.9 Vi anser att överförings- och valideringsprojekten borde slås ihop, att OPET-nätverket borde 
överföras till Thermie-programmet och att två av de existerande verksamhetslinjerna, tekniker för 
innovationsförvaltning och allmänhetens medvetande om forskning och teknik, inte borde ingå som 
enskilda delar i ett framtida program, fastän deras specifika målsättningar kan vara viktiga. De 
medvetandeskapande verksamheterna kunde bli en del av EIMS och omledas till att bli en 
konsekvent strategi lör att främja gemenskapens initiativ inom forskning, teknik och innovation. 
Informationsförvaltningsinitiativen kunde fördelas på olika håll: EIMS skulle utvärdera nya tekniker, 
medan teknikförmedlingscentren skulle främja användning av de nyaste metoderna. 
14. De ovanstående rekommendationerna kan sammanfattas i följande sex punkter: 
• Innovationspolitiken borde ges en förstärkt roll i EU:s verksamheter. 
• Innovationsprogrammet borde fortsättas, förstärkas betydligt och bli en bred och flexibel enhet 
inom ramprogrammet. Det borde tillhandahålla en 'pådrivargrupp' för att stimulera, främja och 
kämpa för innovationer såväl i som utanför kommissionen. 
• Större uppmärksamhet borde fästas vid innovationer inom FoTU-programmen. 
• Innovationsprogrammet borde bistå spridnings- och optimeringsverksamheterna i de enskilda 
FoTU-programmen. Det borde ha möjlighet att ingripa i de fall där dessa verksamheter verkar vara 
otillräckliga. Det borde generellt öka FoTU-programmens orientering mot innovationer. Lämpliga 
administrativa arrangemang krävs för att säkerställa allt detta. 
• Samordningen med EU:s övriga politikområden och med generaldirektoraten borde förstärkas. I 
synnerhet borde programmet kopplas samman med utvärdering och genomförande av verksamheter 
pä andra politikområden inom gemenskapen än FoTU, såsom industripolitik, politik för små och 
medelstora företag och regionalpolitik. Allt detta för att understödja innovationer samt överföring 
och spridning av teknik. 
• Mer uppmärksamhet borde ägnas prioritetsordningen av programmets enskilda verksamhetslinjer 
för att skarpare fokusera de frågor som lyfts fram under de föregående punkterna. I framtiden skulle 
programmet bestå av åtta huvuddelar. 
150 
15. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen understödjer till fullo den tonvikt som i rekommendationerna läggs vid främjande av 
innovationer, såväl inom som utanför ramprogrammet för FoTU. 
I själva verket antog kommissionen den 20 november 1996, efter den breda allmänna debatt som 
stimulerats av grönboken om innovation, den första åtgärdsplanen för innovationer i Europa. Denna plan 
betraktar förmågan till innovationer som en nödvändighet för att bevara konkurrenskraften och som en 
förutsättning för framtida sysselsättningsskapande i Europa. 
I planen identifieras tre åtgärdsomräden: främjande av en genuin innovationskultur, inrättande av en 
rättslig, reglerande och finansiell ram som gynnar innovationer, tydligare formuleringar för forskning och 
innovationer. Vart och ett av dessa områden innefattar åtgärder som hör till vetenskaps-, forsknings- och 
det tekniska politikområdet liksom åtgärder som normalt hör till andra politikomräden, såsom industri-, 
företags- och regionalpolitik. 
Kommissionen instämmer också i rekommendationerna att större uppmärksamhet borde lastas vid 
innovationer inom FoTU-programmen och att Innovationsprogrammet med fördel kunde leda och bistå 
delprogrammen i dessa insatser. Mot bakgrund av erfarenheterna från den gemensamma gruppen för 
spridning och optimering (Interprogramme Group on Dissemination and Optimization) kominer 
kommissionen att överväga de bästa metoderna för att säkerställa ett konstruktivt samarbete mellan 
programmen på dessa områden. 
Detsamma gäller rekommendationen om samordning med andra politikområden inom EU med siktet 
inställt på att främja innovationer samt överföring och spridning av teknik. 
För det tredje tackar för kommissionen den föreslagna omstruktureringen av de verksamheter som 
programmet omfattar och den föreslagna minskningen av antalet verksamheter. I detta sammanhang vill 
kommissionen påpeka att den senaste ansökningsomgången för projekt beträffande överföring och 
validering av teknik redan har kommit långt i integreringen av båda dessa slag av projekt, såsom 
antyddes i en av rekommendationerna. 
Slutligen har kommissionen noterat rekommendationerna att Innovationsprogrammet borde uttrycka sina 
prioriteringar tydligare: att utnyttja resultat från enskilda FoTU-projekt eller att främja innovativt tänkande 
och handlande i bredare mening. I överensstämmelse med de riktlinjer som antagits av atgärdsplanen lör 
innovationer kommer det senare alternativet att framträda som en av de centrala prioriteringarna i framtida 
verksamheter. 
'" I (il ni -C 221. I7.«).IW(>. s. 20. 
151 
15. 
HL UTVÄRPERINGSPANEL 
Luis A. Oro Giral (E), ordförande 
Professor vid institutionen för oorganisk kemi 
University of Zaragoza 
Nicos M. Christodoulakis (GR) 
Professor vid institutionen för internationell ekonomi och Europastudier 
Athens University of Economics and Business 
Heinrich Höfer (D) 
Chef för institutionen för teknologi och innovationspolitik 
BDI, Bundesverband der Deutschen Industrie 
Sean McCarthy (IRL) 
Verkställande direktör, Hyperion Energy Systems Ltd 
Erkki Ormala (FIN) 
Sekreterare vid Vetenskaps- och teknikpolitiska rådet i Finland 
Handels- och industriministeriet 
Philip V. Hills (UK) 
Professorial Fellow, PREST (Policy Research in Engineering, Science, and Technology) 
University of Manchester 
Giorgio Tuninetti (I), föredragande 
Assistent till första vice ordföranden, Business Development 
Corporate Staff, Finmeccanica SpA 
52 
16. 
FEMÅRSUTVÄRDERING 1996 
FRÄMJANDE AV UTBILDNING OCH FRI 
RÖRLIGHET FÖR FORSKARE 
153 
154 16. 
16. 
I. SAMMANFATTNING 
Detta är sammanfattningen av femårsutvärderingen av delprogrammet Humankapital och rörlighet (HCM-
programmet) samt dess efterföljare, delprogrammet för forskarutbildning och -rörlighet (TMR-
programmet) '-\ Utvärderingen företas som en förberedelse till antagandet av TMR-programmel under det 
femte ramprogrammet. Den innehåller även den slutliga utvärderingen av HCM-programmet. 
De rekommendationer som görs i denna rapport är nödvändiga för en positiv utveckling av TM In­
programmet och har utvärderingspanelens totala och enhälliga stöd. Det är panelens uttryckliga önskan att 
fä se rekommendationerna fullständigt genomförda. 
Vid övergången till 2000-talet står Europa inför en rad stora utmaningar. Dess industriella konkurrenskraft 
måste förbättras och hindren för flödet och utvecklingen av information och kunskap måste avlägsnas. 
Ekologiska problem och miljöproblem måste övervinnas. De stora sociala frågorna om migration och 
rasism, hälsa och livsstil, social utslagning och styrelseskick måste tas upp. Panelen anser att Europa 
kommer att vara bättre rustat för att möta dessa utmaningar om dess vetenskapliga och tekniska 
forskarsamhälle är redo att samarbeta tvärs över disciplingränser, över gränser mellan kulturer, regioner 
och nationer, och att ett program för forskarutbildning och -rörlighet kan ge ett betydande bidrag till detta 
samarbete. 
• TMR-programmet är ett väsentligt element i antagandet av dessa utmaningar och hör fortsättas 
under det femte ramprogrammet. 
Varje program måste emellertid ha förmågan att överskrida rena EU-intressen för att säkerställa att 
forskningen omfattar den globala dimensionen hos den industriella konkurrenskraften och en ekologiskt 
hållbar utveckling, och, i synnerhet, spelar en huvudroll i utvecklingen och stabiliseringen av Central- och 
Östeuropa. For att fullt ut kunna anta dessa utmaningar krävs vissa förändringar av vad panelen anser vara 
ett mycket framgångsrikt och välskött program. 
• Programmet måste övergå till att arbeta med alla forskningsområden som är relevanta för dessa 
utmaningar och utveckla dem i deras fulla europeiska och globala dimensioner. 
Programmet måste också arbeta tätt tillsammans med det europeiska forskarsamhället, i vilken det blivit 
högt respekterat för sin tonvikt på vetenskapliga topprestationer och sin "bottom-up"-metod. Den senare 
gör det möjligt att understödja nya dynamiska områden som ligger utanför EU:s delprogram och korrigera 
felinriktningar eller bristande flexibilitet hos starkt målinriktade program. Den är i viss mening ett 
försäkringsbrev. 
Den leder dock till stora problem med överteckning i vissa delar av programmet och oklarhet om dess mål: 
är den ett försäkringsbrev för den forskning som inte täcks av delprogrammen eller är den ett program för 
forskarutbildning och -rörlighet? 
Panelen rekommenderar följande: 
• Alla program under dot fcinle ramprogrammet horde ha en sektion för forskning "bottom-up" -
deras försäkringshrev. TM K-programmet borde förbli ett "hottom-iip"-prograin, men 
koncentreras pä frågor om forskares utbildning och rörlighet. 
Denna s;uiimanl;itinhiu ollenlliii»örs som fil IVisläende dokument pä alla unionens språk (dokumcnl I) och som del av den liillsliindigu 
rapporten, som endast loreligtier pä enjjelska (dokument 2). 
155 
16. 
Beträffande de enskilda programverksamheterna: 
• Stipendieverksamheten borde utvecklas som tre grundverksamheter. Panelen rekommenderar 
följande: 
1. Marie Curie-stipendiet borde uttryckligen utvecklas för de mest talangfulla bland Europas 
forskare med dokumenterade forskningsinsatser. 
2. Industristipendier (Industrial Host Fellowships) borde erbjuda stöd särskilt för utbildning av 
forskare inom industrin. 
3. Sammanhållningsstipendierna (Structural Cohesion Fellowships) borde erbjuda stöd särskilt för 
utvecklingen av forskningsgrupper på hög nivå i mindre gynnade regioner. 
• Verksamheten för forskningsnätverk borde öka andelen lyckade resultat och avkastningen av nätverk 
genom att 
1. öka flexibiliteten visavi finansierade nätverksstrukturer, eventuellt frångå principen om 
genomsnittlig finansiering per nod, 
2. tillhandahålla finansiering av projekt till högst 50 % av kostnaderna, 
3. höja kvaliteten på nätverksstipendiater genom öppen, internationell utannonsering av 
befattningar, 
4. uppmuntra förslag som överskrider ämnesgränser och tillse att de ges en rättvis bedömning. 
• Verksamheten för storskaliga anläggningar borde företa följande: 
1. Öka verksamhetens inslag av samordning och utveckling av kluster. 
Dessa har ett högt EU-mervärde. 
2. Utvidga definitionen av verksamheten till att lyda "Storskaliga intellektuella expertcentra". 
3. Undvika att bli plattformen för planering av nya storskaliga anläggningar. Det kunde inverka 
negativt på verksamhetens huvudmål. 
4. Granskas för omplacering inom ramprogrammet. 
• Verksamheten för kompletterande åtgärder: Det finns ett stort behov av en "strategi- och 
uppföljningsenhet" som kunde understödja TMR-programmets verksamheter. Denna enhet skulle ha 
många uppgifter som är nödvändiga för hela programmets utveckling, inklusive att utveckla 
• en samlad strategisk och analytisk kompetens för att stödja programmet, 
• en arbetsmodell av det europeiska industriella och akademiska forskarsamhället som behövs 
för planering och utvärdering av programmet, 
• en uppföljningskapacitet som skulle samordna och analysera TMR-programmets effekt, 
• kopplade leedbaek-mekanismer för att identifiera brister och möjliga forbättringar, 
• en slödplattlörm lör samarbete med medlemsstaterna om utvecklingstendenser inom 
forskarutbildning, rörlighet och närliggande frågor. 
156 
16. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
1. Kommissionen tackar för panelens viktigaste slutsats att främjandet av förskares utbildning och 
rörlighet är ett viktigt element i del fjärde ramprogrammet och borde fortsättas under det femte 
ramprogrammet. Kommissionen delar panelens uppfattning att det pågående delprogrammet för utbildning 
och fri rörlighet för forskare (TMR-programmet) är ett synnerligen framgångsrikt och välskött program. 
2. Panelen har lagt fram ett antal specifika rekommendationer för att ytterligare förbättra effekterna 
av och effektiviteten hos dessa åtgärder för forskares utbildning och rörlighet, särskilt med sikte på det 
femte ramprogrammet. Dessa rekommendationer kommer att studeras noggrant för att utröna hur de bäst 
kan genomföras, och då särskilt 
• fokusering av Marie Curie-stipendiet på de mest talangfulla bland unga europeiska forskare med 
dokumenterade forskarerfarenheter, 
• införande av industristipendier för att erbjuda stöd med särskild inriktning på utbildning av 
forskare inom industrin, liksom regionstipendier (Regional Host Fellowships) för att förbättra 
utvecklingen av forskning och forskarutbildning i gemenskapens mindre gynnade regioner, 
• utfinnande av mekanismer för att öka andelen lyckade resultat och avkastningen av nätverken för 
forskarutbildning, 
• införande av infrastrukturnätverk som ett sätt att främja den europeiska forskningsinfrastrukturens 
samordning av sig själv, 
• organisering av en grupp för strategi och uppföljning som förser verksamheterna med strategiskt 
och analytiskt stöd. 
3. Kommissionen delar panelens uppfattning att dessa verksamheter fortsättningsvis bör fungera 
enligt principen "bottom-up", vara öppna för alla vetenskapliga forskningsfält och med projekt som valts 
enligt principen om högsta vetenskapliga standard. 
57 
IIL UTVÄRPERINGSPANEL 
Professor Daniel Thomas (ordförande) 
Professor vid University of Technology i Compiègne (Frankrike). Han har sedan 1970 innehaft 
befattningar på nationell och europeisk nivå. Han är chef för CNRS:s laboratorium för enzymteknik. Han 
har offentliggjort mer än 300 vetenskapliga artiklar i internationella tidskrifter. Han var under flera år 
direktör för det franska bioteknikprogrammet. På europeisk nivå tog han 1978 initiativet till den 
biotekniska verksamheten, och har suttit som ordförande i flera EG-kommittéer. 
Professor Joannes (Jan) Beenakker 
Professor emeritus i fysik vid Leiden University. Före pensioneringen var han chef för gruppen för 
molekylärfysik vid institutionen för fysik vid Leiden University. Hans huvudforskning under det senaste 
decenniet har gällt studiet av icke-jämviktsbeteende hos gaser av roterande molekyler. Han har varit 
gästprofessor i molekylärfysik vid Catholic University of Leuven. Från 1985 till 1991 var han Rector 
Magnificus vid Leiden University. Efter pensioneringen verkade han 1991-1994 som ordförande för 
F.O.M. (avdelningen för fysik vid Dutch Science Foundation, NWO). Han är ledamot av KNAW, Royal 
Dutch Academy of Science och av Academia Europea. 
Tom Casey (föredragande) 
Direktör, Human Resources, vid CIRCA Group Europe Ltd. och föreläsare i Technology & Innovation 
Policy vid University College Dublin. Han fick sin utbildning vid Imperial College, University of 
Manchester och Université de Paris-Dauphine. Han har arbetat inom OECD, National Board for Science 
& Technology, National Enterprise Agency i Dublin. 
Professor Peter Hackl 
Professor i statistik vid University of Economics and Business Administration, Wien, Österrike. Hans 
vetenskapliga intressen gäller utveckling och tillämpningar av statistiska metoder för tidsserieanalyser och 
för analys av ekonomiska data, t.ex. diagnostik för ekonomiska och ekonometriska modeller och metoder 
för processkontroll och för kvalitetsförbättring. Han är författare till flera böcker och omkring 70 artiklar i 
expertgranskade internationella vetenskapliga tidskrifter. Sedan 1995 har professor Hackl varit ordförande 
för Austrian Statistical Society. 
Dr. Geoff Robinson 
Teknisk direktör vid IBM United Kingdom. Huvuddelen av hans karriär har skett inom forskning och 
utveckling för IBM. 1992-1994 var han Chief Scientific Advisor on Science and Technology vid UK 
Department of Trade and Industry. Han är Fellow of the Royal Academy of Engineering och var 1995-
1996 ordförande för British Computer Society. 
Professor Alexandre Quintanilha 
Innehar doktorsgrad i teoretisk fysik och har varit professor i biofysik och rektor för biomedicinska 
institutet vid University of Porto sedan 1991. 1972-1990 var professor Quintanilha docent i fysiologi vid 
University of California al Berkley och Director for Environmental Studies vid Lawrence Berkley 
Laboratory. Hans forskningsområde är molekylära markörer och anpassningsmekanismer under stress hos 
människor. 
158 
17. 
59 
17. 
160 
17. 
I. SAMMANFATTNING 
Programmets viktigaste resultat har varit, och fortsätter att vara, tillhandahållandet av en gemensam 
vetenskaplig grund för 
säker drift av kärnreaktorer, 
effektiv avveckling av kärnreaktorer, 
utveckling av överenskomna medel för säker hantering av radioaktivt avfall, och 
skydd av Europas befolkning och miljö mot eventuella negativa strålningseffekter, och särskilt 
tidigare, nuvarande och framtida utnyttjande av kärnkraft och medicinska användningar av 
strålning. 
Vid granskningen av vad det tredje ramprogrammet uppnått har vi koncentrerat oss i detalj på 
områdena reaktorsäkerhet och avfallshantering, eftersom områdena radiologiskt skydd och avveckling har 
genomgått oberoende utvärderingar under femårsperioden. 
Inom reaktorsäkerhet har nya kunskaper utvecklats om fenomen som kan uppträda vid en allvarlig 
olycka. Framsteg har gjorts pä området för härdnedbrytning, men ovissheter består i den så kallade sena 
fasen. Framsteg har gjorts beträffande beräkning av distribution och förbränning av väte, och 
grundläggande kunskaper har erhållits på området för växelverkan mellan hett bränsle och kylmedel. Flera 
olika intressanta anordningar för bibehållande av härden har utvecklats. Beteendet hos 
kärnklyvningsprodukter har undersökts effektivt. Stöd för olyckshantering lanserades för att kunna bistå 
med hjälp vid återhämtningen efter en allvarlig olycka. 
Inom hantering av radioaktivt avfall har dyra underjordiska laboratorier kommit till kostnadseffektiv 
användning, såväl för att utveckla förtroende för säkerhetsbedömningar vid val av lämpliga platser i 
framtiden som uppfyller nationella kriterier som för att förstå radionukliders förflyttning, varav många är 
relevanta även för andra toxiska ämnen. Ett värdefullt innovationsarbete har uträttats för försöken att 
minska mängderna av olika avtalIsprodukter, innehållet av långlivade material som utsänder alfastrålning 
som skall förvaras i förvaringsrum och för utvecklingen av avfallsformer och behållare som är långsiktigt 
stabila. Ett 'Europeiskt nätverk för kvalitetskontroll av avfallspaket' har varit framgångsrikt i 
harmoniseringen av kvalitetsgarantier för radioaktiva avfallsprodukter, vilket varit till hjälp för nationella 
reglerande och licensutfärdande organisationer. 
Forskningen om avveckling har minskat eftersom tekniken blivit mogen, och utgivningen av Handbok för 
avveckling av kärnkraftsanläggningar har visat sig vara ett utmärkt medel för att sprida resultat och 
stimulera till praktisk användning av dem. 
Inom strålskydd har det viktigaste resultatet varit tillhandahållandet av den vetenskapliga grunden för 
revideringen av EG-direktivet om grundläggande säkerhetsnormer, som antogs i maj 1996. Programmet 
har resulterat i grundläggande framsteg för förståelsen av reparationen av DNA efter strålskador och av 
den inledande fasen av strälbetingad uppkomst av cancer samt för epidemiologin. Det har också bidragit 
till utvärderingen av fördelar för patienter av konventionella och nya radiologiska tekniker och bidragit till 
revideringen av direktivet om medicinsk exponering. Specifika resultat beträffande retrospektiv 
stråldosmätning härrör också från programmet. Dess socioekonomiska värde kan bedömas i termer av 
livsförlängning och förhöjd livskvalitet genom bättre medicinsk värd, och hälsovårdskostnader som 
undvikits genom undvikande av negativa stråleffekter. 
Analysen av de ekologiska konsekvenserna av Tjernobyl-olyckan har tydligt visat på skillnaden mellan 
gynnsamma botemedel och mindre gynnsamma sådana. En ny ansats inom radioekologin har lett till 
utvecklingen av modeller som kan bidra till en heltäckande miljöstrategi som svar på eventuella olyckor i 
framtiden. Slutligen har mycket uppnåtts för utveckling och spridning inom EU av dataprogram för 
riskbedömning och beslutsstöd vid en nukleär krissituation. 
17. 
Övergången från det tredje till det fjärde ramprogrammet, med ett mindre antal noggrant målinriktade 
forskningsområden, ökat antal partners i varje projekt, ökat multinationellt samarbete, ökat deltagande från 
industrins och små och medelstora företags sida, har lett till förbättrad förvaltning av vad som redan 
tidigare var en effektiv och produktiv europeisk forskningsinsats. På flera programområden är de 
europeiska organisationernas arbete vetenskapligt ledande på global nivå, och dessa områden står för reella 
möjligheter till ekonomiskt mervärde för den europeiska industrin. 
Ett viktigt resultat av det hela EU omspännande forsknings- och utbildningsprogrammet är att den 
vetenskapliga och tekniska kompetensen upprätthålls även i de av EU:s medlemsstater där sädana 
kunskaper inte tillhandahålls som en biprodukt av driften av kärnkraftsanläggningar. Fortsatt säkerhet för 
befolkningarna kan garanteras endast om tillräcklig kunskap finns att tillgå i alla länder. Delta kan kräva 
att en ny generation av lämpligt kvalificerade vetenskapsmän växer fram för att ersätta den avgående 
generationen. Aktivt deltagande i framtida noggrant målinriktade forskningsprogram inom EU är ett 
utmärkt medel för att fostra en ny generation av specialister. 
Den gemensamma vetenskapliga grunden, som detta forskningsprogram väsentligt bidragit till, gör det 
möjligt för EU:s medlemsstater att själva besluta om sin politik, men bidrar också till att säkerställa att 
logiken bakom dessa beslut är öppen för insyn. 
Den viktigaste metoden för förmedling av resultat som uppnås i programmet är genom offentliggörande i 
expertgranskade internationella vetenskapliga tidskrifter, men kommissionens publikationer har också gett 
ett värdefullt bidrag till spridningen av information om programmet. Europeiska och internationella 
vetenskapliga auditorier har med framgång nåtts genom talrika symposier, seminarier och konferenser som 
organiserats inom ramen för programmet. Utnyttjandet av programmets resultat av andra direktorat inom 
kommissionen, t.ex. för att ställa upp normer, för att öka allmänhetens förtroende och för att bistå länder i 
Central- och Östeuropa har dock varit mindre omfattande än vad vi hade hoppats. 
Utvecklingen av det fjärde ramprogrammet innebär en betydande ökning av kommissionens detaljerade 
specifikationer av de slag av undersökningar som kan få understöd, fastän programmet växte fram ur breda 
diskussioner om att möjliggöra insatser från enskilda vetenskapsmän. Det är viktigt att upprätthålla en 
balans för att säkerställa att det ges möjligheter för innovativa forskargrupper i medlemsstaterna att få 
ekonomiskt stöd från EU för arbete på nya eller okonventionella områden där chanserna till framgång må 
vara låga, men där det potentiella värdet av en framgång är desto högre. 
Det fjärde ramprogrammet utgör en utmärkt grund för att bestämma behoven för det femte 
ramprogrammet. Det vore dock fördelaktigt att granska målen och tidsplanerna mot bakgrund av 
slutanvändarnas behov. Varje enskilt programs slutanvändare borde identifieras och kopplingar upprättas 
mellan forskargrupperna och användarna. Många programresultat kan skräddarsys så att de används av små 
och medelstora företag, t.ex. beträffande strålningskontroll, reaktorsäkerhet, avfallshantering och beredskap 
för nödsituationer. 
Genom att koncentrera den framtida forskningen på riskrelevanta ämnen borde det i slutändan av det femte 
ramprogrammet finnas tillgäng (ill bred kunskap om allvarliga olyckor, som ger en gemensam vetenskaplig 
grund lör kunskaper pä europeisk nivå om länkbara reaktorolyckor och korrigerande åtgärder. Denna 
kunskap kan utnyttjas för lämpliga förfaranden för hantering av olyckor och, i tillämpliga fall, för 
planering av konstruktionsegenskaper. 
Den bakomliggande kunskapen om avfallsförvar borde förbättras fram till dess avfallet skall lagras. 
Huvuduppgiften är nu att visa att de nödvändiga studierna och experimentella undersökningarna utförs för 
att uppnå den grad av säker funktion hos hela avfallshanteringssystemet som krävs - i synnerhet 
beträffande den geologiska förvaringen. I detta sammanhang kräver de långsiktiga uppgifterna ytterligare 
insatser, inte minst på grund av det breda urvalet av potentiella geologiska formationer i EU:s 
medlemsstater. 
162 
17. 
Vi anser att det inte behövs någon ytterligare forskning om avveckling, eftersom det pågående programmet 
under det fjärde ramprogrammet kommer att leda till demonstration av en heltäckande uppsättning lyckade 
tekniker vid en hel rad reaktorblock och andra nukleära anläggningar. 
Studiet av skydd för människor mot strålning från kärnkraftsverksamheter kräver fortsatt forskning. Detta 
område är viktigt för att demonstrera förbättrad livskvalitet för de europeiska folken och för att befria dem 
från en del av deras ängslan. Det är ett område som präglas av förstklassig vetenskap och ett exceptionellt 
brett europeiskt samarbete, och på vilket kommissionens verksamheter kan leda och garantera ökad 
resultatproduktion i den nationella forskningen. Fastän vissa delar av programmet inom 
strålskyddsområdet inte har någon direkt relevans för kärnkraftsäkerheten, har de stor betydelse för 
patientskyddet inom sjukvården och borde fortsättas. 
Vi anser att området 'Behärska det förflutna' kan släs samman med de ovan nämnda forskningsområdena. 
De detaljerade rekommendationerna i slutet av huvudtexten innehåller förslag för att förbättra 
kommissionens administrativa förfaranden, så att avtalsparterna får mer tid för att koncentrera sig på sin 
forskning. 
163 
17. 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
Kommissionen uttrycker sin erkänsla för det arbete de oberoende utvärderingsexperterna uträttat för att 
fylla uppgiften att för första gången utvärdera forsknings- och utbildningsområdena inom Euratom om 
reaktorsäkerhet, avveckling samt hantering och förvaring av radioaktivt avfall inklusive 
strålskyddsforskning. 
Eftersom strålskyddsforskningen innehåller en del ämnesområden, såsom naturlig strålning och medicinsk 
användning av radionuklider och joniserande strålning, vilka inte är relevanta för alla forskningsområden 
inom delprogrammet kärnkraftsäkerhet, fick utvärderingspanelen den svåra uppgiften att särskilja de olika 
tidigare forskningsresultaten samt att framhålla framtida forskningsmål. 
Det är i överensstämmelse med kommissionens strategi för planeringen av den framtida forskningen att en 
mer konsekvent och sammanhängande ansats borde följas och att skyddet av befolkningen och miljön 
kommer att förbli en huvuduppgift för kärnkraftsäkerhetsforskningen. Ett annat viktigt mål kommer att 
vara att stimulera bevarande av expertis och industriella verksamheter, vilket säkerställer den europeiska 
konkurrenskraften på kärnkraftsområdet. Lika viktigt för bestämmandet av nya forskningsmål är att större 
tonvikt måste läggas vid slutanvändaren av forskningsresultaten och vid inrättandet av 
'avslutningskriterier' för att fastslå exaktare tidsgränser för forskningsprojekten. 
Kommissionen instämmer i de specifika slutsatserna att forskningen om allvarliga reaktorolyckor borde 
fortsättas och att innovativa europeiska reaktorkonstruktioner borde understödjas i framtiden. Vidare 
kommer kommissionen att överväga rekommendationen att en trygg avfallshantering och särskilt den 
geologiska förvaringen skall vara av särskild betydelse för programmet. 
Kommissionen delar panelens uppfattning att ett EU-program för strålskyddsforskning måste fortsättas för 
att garantera säker tillämpning av joniserande strålning på olika områden, i den mån allmänheten, de 
anställda och miljön är berörda. Den kommer därför att hjälpa till med att etablera en objektiv referensram 
för att motverka att allmänhetens uppfattning om strålrisken hindrar medlemsstaterna från att komma i 
åtnjutande av de otvivelaktiga fördelarna av en utvidgad användning av strålning inom sjukvården och 
industrin, och inte bara på kärnenergiområdet. 
Kommissionen understryker att en särskild roll för dess forskningsprogram i kärnkraftsäkerhet är att bidra 
till att etablera en grundval för tydlig följdriktighet i det politiska beslutsfattandet i EU:s medlemsstater. 
Det fortsatta europeiska programmet kommer att bidra till att garantera komplementaritet och arbetskvalitet 
bland medlemsstaterna. 
Kommissionen tillstyrker panelens synpunkt att samarbets- och förvaltningsaspekterna måste 
uppmärksammas mer för alt göra EG.s insatser verkningsfullare. 1 detta inbegrips alt vetenskaplig 
toppklass och lörvaltningsskicklighet kommer att förbli måttstockarna lör framtida urval av 
förskningsprioriteter. EG:s forskningsprogram kommer också att utformas för att locka unga 
vetenskapsmän till dessa forskningsområden där den europeiska konkurrenskraften löper risk att tappa 
mark i global skala. 
164 
17. 
III. UTVÄRDERINGSPANEL 
B.G Bennett 
UNSCEAR Wien 
Sekreterare/Kommittén för effekterna av radioaktivitet 
H. Eschrich 
Pensionerad 
Kärnreaktorspecialist 
F. Feates 
University of Manchester 
Professor/miljöstrålningskemi 
R. Guillaumont 
CNRS 
Professor. Institut de Physique Nucléaire 
F.R. Marcus 
NKS (Nordisk kärnkraftsäkerhetslörskning) 
Expert pä kärnkraftsäkerhetsforskning 
G. Vayssier 
Kärnkraftsäkerhetskonsult 
Konsult 
A. Wambersie 
Université Catholique Louvain (UCL) 
Professor, faculté de médecine, radiobiologie et radioprotection 
R.J. Berry 
Konsult 
Kärnkraftsäkerhetskonsult 
165 
17. 
166 
18. 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
KONTROLLERAD TERMISK KARNFUSION 
l<)7 
i 68 18. 
18. 
I. SAMMANFATTNING 
L Fusionskraften är en av de få energikällor som kan komma att ge ett betydelsefullt bidrag för att 
tillfredsställa det växande behovet av elektricitet från mitten av 2000-talet och framåt. Med beaktande 
av de inneboende säkerhetsaspekterna, de potentiella miljöfördelarna och den rikliga tillgången på 
bränsle är det viktigt för Europa att detta alternativ hålls öppet. Fusionsforskningens långsiktighet och 
bredd motiverar, med tillämpning av subsidiaritetsprincipen, att Europeiska unionens direkta 
engagemang på detta FoU-område, liksom integreringen av medlemsstaternas (och Schweiz') 
insatser, fortsätts i ett europeiskt fusionsprogram. 
2. Panelen bekräftar att den långsiktiga FoU-strategi som rekommenderats av tidigare paneler och 
bekräftats i rådets beslut år 1994 är giltig: på vägen till demonstrationsreaktorn (DEMO) behövs bara 
en stor anläggning, dvs. en experimentell tokamakreaktor (ITER). 
.?. Panelen, som välkomnar programmets stora insatser för att på ITER koncentrera huvuddelen av de 
vetenskapliga, tekniska och industriella verksamheterna, rekommenderar att denna linje fortsätts och 
att ytterligare åtgärder vidtas för att öka industrins deltagande i programmet. 
4. FoU om fusion har nu nått ett stadium där det är vetenskapligt och tekniskt möjligt att fortsätta med 
att bygga den första experimentreaktorn, vilket är den enda realistiska vägen framåt. Som den 
främsta prioriteringen för gemenskapens fusionsprogram under det femte ramprogrammet 
rekommenderas därför att sätta i gång med konstruktionen av ITER. 
5. ITER borde byggas i Europa, eftersom detta skulle innebära att Europas ställning som världsledande 
inom fusionsforskningen skulle bevaras och vara till stor fördel för europeiska industriföretag och 
laboratorier. Detta skulle dock kräva en ökning av gemenskapens anslag för fusionsforskning på 
minst 50 % under det första årtiondet av 2000-talet, parallellt med en gradvis avveckling av JET, en 
omläggning av gemenskapens finansiering av associationerna och ett betydande bidrag från 
värdlandet. För det femte ramprogrammet skulle det tillkommande anslagsbehovet vara begränsat till 
omkring 200 miljoner ecu. 
6. Om det skulle visa sig omöjligt att bygga ITER i Europa, är panelens bestämda rekommendation att 
ett bibehållet starkt deltagande i ITER måste ha högsta prioritet för det europeiska 
fusionsprogrammet. 
7. Panelen rekommenderar beträffande bygget av ITER följande: särskild uppmärksamhet skall ägnas 
organiseringen av systemanalysen och den åtföljande optimeringen av industrins deltagande, 
avtalsparternas bidrag skall huvudsakligen ges in natura, och en stor del av personalen vid ITER skall 
lånas ut av projektets avtalsparter för tidsperioder som är avpassade efter deras uppgifter, personal 
som sedan återvänder till sina egna institutioner för att optimera spridningen av know-how. 
Förutsatt alt denna huvudstrategi genomförs och att ITER byggs gäller följande ytterligare 
rekommendationer: 
H. Så snart ett bestämt beslut om bygget av ITER tagits, borde JET-programmet omprövas och all 
eventuell fortsatt verksamhet koncentreras på nyckelfrågorna kring ITER, inom de strikta 
kostnadsramar som kommer att läggas på ITER-bygget. Särskild uppmärksamhet borde ägnas 
förvaltningen av personalen i JET-projektet då dess avslutning närmar sig. 
9. Associationernas program i fysikforskning och teknisk utveckling borde bedrivas med målet att bidra 
till ITER och optimera databasen för DEMO. Den fysikaliska forskning som skall bedrivas om små 
och medelstora anordningar hos avtalsparterna borde handla om plasmafysik och 
konceptförbättringar. Det långsiktiga tekniska arbetet borde inbegripa utveckling och beskrivning av 
lämpliga reaktorrelevanta material. Det kräver konstruktion av en källa med högenergineutroner på 
169 
14MeV. Konstruktionen och utvecklingen av DEMO-manteln borde fortsätta, med fullt utnyttjande 
av möjligheten att prova mantelmoduler i ITER. 
Panelen understödjer utveckling av stellaratorkonceptet, så att strategiska beslut om DEMO i 
framtiden kan grundas på en tillräckligt bred fysikalisk kunskapsbas. 
Panelen rekommenderar att inga nya initiativ skall igångsättas på området för anordningar för 
omkastade magnetfält så länge inga nya positiva data framkommit. 
Nya "kluster"-initiativ mellan avtalsparterna kring särskilda teman, liknande dem som redan 
framgångsrikt införts, borde främjas. 
10. Panelen har noterat den avsevärda förstärkningen under senare år av samverkan mellan 
fusionsprogrammet och industrin, för det mesta med inriktning på ITER-verksamheter. Industrin 
måste spela huvudrollen i den slutliga utvecklingen av fusionskraften; vi rekommenderar därför att 
dess deltagande gradvis ökas, i synnerhet på systemanalysområdet. 
Vidare görs följande rekommendationer beträffande andra aspekter på programmets verksamheter: 
//. Panelen har fått ett positivt intryck av det arbete som utförts beträffande säkerhetsbedömning och 
miljöaspekter på fusionskraften och uppmuntrar starkt till förnyade insatser på detta område. 
12. Betydande ansträngningar borde ägnas den socioekonomiska forskningen om fusionskraften. Den 
måste vara tvärvetenskaplig och behandla frågor som kostnadsaspekter på fusionskraften, den 
allmänna medvetenheten, demokratisk styrning av komplexa system och värderingsförändringar. 
13. Bevakningen av forskningen inom fusion genom tröghetsinneslutning borde bibehållas, och i detta 
sammanhang rekommenderas en samordning av de civila nationella insatserna i Europa. 
14. Den höga graden av personell rörlighet som uppnåtts genom "Rörlighetsplanen" är av central 
betydelse för programmets sammanhållning och bör upprätthållas. Tillämpningsområdet bör i 
växande utsträckning öppnas för industrin. 
15. Den decentraliserade förvaltningen av programmet är effektiv, flexibel och har mottagits väl inom 
vetenskapliga, tekniska och industriella kretsar. Med lämpliga justeringar synes den vara passande för 
de kommande svåra uppgifterna. ITER-projektet kommer naturligtvis att kräva en särskild central 
förvaltning av de europeiska bidragen då projektet når fram till byggnadsfasen. 
Och slutligen, externa händelser kan omintetgöra de grundläggande antaganden som denna rapport 
grundas på: 
16. En kollaps av ramen för ITER-projektet av någon anledning skulle innebära att det vore omöjligt att 
fortsätta planeringen och konstruktionen av ITER enligt de linjer som skisserats i denna rapport. För 
detta fall rekommenderar panelen en total omprövning av det europeiska fusionsprogrammet mot 
bakgrund av den nya situationen. 
170 
II. KOMMISSIONENS SVAR 
1. Vid sitt sammanträde den 26 november 1996 antog Rådgivande kommittén för fusionsprogrammet 
(CCFP) enhälligt de preliminära uppfattningar , som härmed bifogas, om panelens rön och 
rekommendationer. Kommissionen som är officiell medlem av CCFP delar fullständigt dessa 
uppfattningar. 
2. Beträffande panelens rekommendationer om ITER kunde man tillägga att det intresse för att bygga 
ITER på sitt territorium som nyligen uttryckts av en av EU:s medlemsstater bekräftar, såsom 
Cresson påpekade vid forskningsministrarnas rådsmöte den 7 oktober 1996, Europas vilja att spela 
en framträdande roll i detta företag. Men denna rolls omfattning kan inte bestämmas innan det 
finansiella åtagandet klarlagts fullständigt. Fyrpartsförfrågningar har just inletts bland partnerna i 
ITER-projektet, vilka bl.a. borde göra det möjligt att inom ungefär ett år skissera realistiska 
antaganden om fördelningen av de ekonomiska bördorna mellan det tilltänkta värdlandet och de 
övriga partnerna. 
CCFP:s preliminära uppfattningar om rönen och rekommendationerna frän 1*)96 ars 
utvärderings panel lör fusionspromamiml 
• CCFP välkomnar panelens erkännande av framgången hos det FoU-arbele som ulrällals och av giltigheten 
hos den strategi som följs i det europeiska fusionsprogrammet. CCFP accepterar behovet att öka 
industrins deltagande, att aktivt bedriva forskning om säkerhet och miljö och att lansera undersökningar 
av de socioekonomiska aspekterna. 
• CCFP noterar att argument till stöd för rönen och rekommendationerna kommer att återfinnas i den 
fullständiga rapporten. 
• CCFP vill särskilt framhålla följande punkter bland panelens rön och rekommendationer: 
Fusionsforskningen är mogen att övergå till ITER, och programmet skulle förlora all sin kraft om 
ITER inte byggdes inom en nära framtid. 
Europa intar i dag den ledande rollen inom fusionsforskningen. Nu då tidpunkten för bygget av den 
första fusionsreaktorn närmar sig, med ökat deltagande från industrins sida, vore det svårt att förstå 
att Europa skulle överge sin ledande roll: ITER borde byggas i Europa. 
Fusionsforskningen har en viktig roll att spela för att möta kommande generationers växande 
energibehov. CCFP är överens med panelen om påpekandet att fusionsforskningen måste ses i detta 
sammanhang av en mycket bredare satsning på energiforskning. 
Enligt subsidiaritetsprincipen behöver inte alla energialternativ utvecklas på gemenskapsnivå, men 
fusionsforskningen måste nödvändigtvis utföras pä gemenskapsnivå på grund av dess långsiktighet 
och bredd. 
• CCFP är fullständigt på det klara med att ytterligare, viktigt arbete måste uträttas som följd av panelens 
rapport : 
I samband med förberedandet av beslutet om den geografiska förläggningen av ITER måste en 
ingående beskrivning av de långsiktiga konsekvenserna för både värdlandets program och andra 
länders program utarbetas. 
"... "Kon oeh rekommendationer" lian IWd ars panel lor iilvaïderiii<: av Uisioiispiogiaminel [lunulas pa en av panelen jienomloid ingående anal v 
som kommer atl inkluderas i ilen tiillsUtniliga rapporten som llnnu inte iir klar. 
171 
Det framtida programmet måste ges ny inriktning och ny fokusering efter beslutet om förläggningen 
och bygget av ITER. 
CCFP är överens med panelen om att ett negativt beslut om ITEk skulle ha så långtgående följder att en 
fullständig omprövning av det europeiska fusionsprogrammet skulle bli nödvändig. 
CCFP anser att rönen och rekommendationerna i panelens rapport utgör ett viktigt bidrag till 
lörberedandel av det femte ramprogrammet. När panelens fullständiga rapport föreligger, kommer CCFP 
att avge sitt yttrande. 
172 
III. IJTVÄRDERINGSPANEL 
Prof. Sergio Barabaschi 
Tidigare statssekreterare för forskning och teknik, Italien, ordförande för European Industrial Research 
Management Association (EIRMA). 
Dr Claus Berke 
Tidigare verkställande direktör i Siemens AG och tidigare ordförande för European Nuclear Forum. 
Dr Feliciano Fuster Jannie 
Ordförande och koncernchef för Empresa Nacional de Electricidad (ENDESA) och dess företagsgrupp. 
Sir John Hill 
Fellow of the Royal Society, tidigare ordförande för United Kingdom Atomic Energy Authority. 
Prof. Lars Ingelstam 
Professor i teknik och social förändring, Linköpings universitet. 
Prof. Francis Troyon 
Professor i fysik. Ecole Polytechnique Fédérale de Lausanne, ordförande for JET-rädet. 
Prof. Harry van der Laan 
Professor i astronomi, University of Utrecht, tidigare generaldirektör för European Southern Observatory. 
Prof. Jean-Paul Watteau 
tidigare rektor-kansler för Académie de Grenoble 
173 
174 18. 
19. 
GEMENSAMMA FORSKNINGSCENTRET 
19924996 
Utvärdering 
och 
sammanfattning av inspektionsgruppernas rapporter 
Prof. J.M. Rojo 
Universidad Complutense 
Madrid 
SPAIN 
175 
19. 
176 
19. 
I. SAMMANFATTNING 
Jag har ett klart intryck av att ytterligare framsteg gjorts inom GFC sedan Sir Hermann Bondis uppmuntrande 
analys kom för tre år sedan. Både ledningen för GFC och styrelsen förtjänar beröm för den stadiga 
utvecklingen. Det bör också påpekas att de flesta av de rekommendationer som fanns i den tidigare 
utvärderingen faktiskt har genomförts. Jag är övertygad om att även rekommendationerna i de välgjorda 
rapporterna från de nuvarande inspektionsgrupperna kommer att vara till stor hjälp för instituten. 
GFC har arbetat efter rådets riktlinjer och har nu mer klart definierade mål. Man har vidare blivit öppnare 
och mer lättåtkomlig: man erbjuder mer stöd för kommissionens tjänster och unionens politikområden och 
har ett brett nätverkssamarbete med forskningsorganisationer, myndigheter och industrin. Centret har i 
synnerhet reagerat snabbt, och på alla områden, på det nya uppdraget att vara konkurrenskraftig genom att 
delta i unionens ramprogram om åtgärder för delat kostnadsansvar och genom att i allt större omfattning delta 
i samriskprojekt med industrin. I och med förändringarna i ledningsgruppen, har nya och intensiva 
ansträngningar i riktning mot projekt- och kvalitetsstyrning samt marknadsföring införts för att öka 
synligheten hos de vetenskapliga och tekniska aktiviteterna och för att göra centrets verksamhet öppnare och 
mer lättförståelig. Man kan även se en ändrad attityd hos stora delar av personalen i form av att man är 
övertygad om att GFC:s mer konkurrensinriktade verksamhet kommer personalen till godo. Denna 
framgångsrika politik måste fortsätta, och i enlighet med råden från vissa av inspektionsgrupperna, 
rekommenderar jag att den gynnas genom att man stegvis inför en panel för användarfrågor för varje institut, 
som skulle främja relevansen i olika projekt och förmedla kundernas behov och synpunkter om instiluternas 
verksamhet, i synnerhet när det gäller resultatöverföring 
Om GFC skall kunna uppfylla den konkurrensinriktade och institutionella forskning man ålagts måste centret 
vara en mycket kvalificerad samarbetspartner. Det är tillfredsställande att se att GFC har lyckats bibehålla 
flera kärnområden av högsta vetenskapliga kvalitet och att man strävar efter att upprätta nya. För att stödja 
strävan efter hög kvalitet, föreslår jag att man skapar en permanent panel som skall syssla med vetenskaplig 
rådgivning med rapportskyldighet till styrelsen. Panelen skulle som uppgift ha att bedöma kvaliteten på den 
pågående forskningen, och särskilt i syfte att ringa in de enheter i instituten med högsta kvalitet, samt att 
verka rådgivande vid grundforskning. Panelen skulle också bidra med värdefull information till 
inspektionsgrupperna. 
Okontrollerad diversifiering utgör ett hot mot hög kvalitet. Fokusering är nödvändig eftersom det verkar som 
om GFC sysslar med alltför inånga ämnen. Det är utan tvivel myckel bättre att ha ett begränsat antal 
områden inom vilka GFC är ansett som en av de ledande än att GFC skall uppfattas som en genomsnittlig 
partner med allmän inriktning. Man måste trots allt betrakta GFC:s verksamhet i ljuset av 
subsidiaritetsprincipen och det finns ingen anledning att skapa verksamheter som redan finns i 
medlemsstaterna om det inte innebär några tydliga fördelar. Enligt samma resonemang måste GFC sträva 
efter att undvika rutinarbete, även om tredje part önskar det. 
För att bibehålla GFC:s positiva utveckling bör speciell uppmärksamhet ägnas åt personalfrågor. När det 
gäller rekiytering har jag allvarliga reservationer inför framtiden. Det har redan uppmärksammats i tidigare 
utvärderingar, men det tål alt upprepas igen: ett system som uppenbarligen är utformat för att rekrytera 
statstjänstemän är svåranvänt när det gäller att rekrytera högkvalificerade vetenskapsmän. Systemet är alltför 
stelt och långsamt för att klara de krav som ställs år 19%, för att inte tala om det kommande århundradet. 
Visserligen har vissa smärre förbättringar gjorts, men det krävs en kraftig översyn och jag föreslår att en 
särskild panel snarast inrättas, som förutom detta även skall syssla med eventuella ändringar av de befintliga 
förordningarna. Jag hyser stora förhoppningar om att den nyligen gjorda omvandlingen av GFC till ett eget 
generaldirektorat kan hjälpa till att genomföra de särskilda krav som ställs på ett forskningscenter inom EG-
strukturen. Rörlighet är en annan central fråga som kräver förnyad uppmärksamhet. Det ständiga inflödet av 
idéer till instituten måste uppmuntras genom att i större utsträckning tillfälligt knyta forskare från andra 
institutioner (ill GFC och genom ständig närvaro av forskarstuderande, särskilt sådana med doktorsexamen. 
177 
19. 
Slutligen några ord om energi. Jag stödjer helt och hållet min företrädares farhågor rörande nedgången i 
kärnforskning. Oberoende av personliga eller politiska inställningar till kärnenergi i medlemsstaterna, är 
kärnsäkerhet, avfallsbehandling, icke-spridning och andra frågor fortfarande högaktuella. De spänner över 
inte nationsgränser och kräver uppmärksamhet på europeisk nivå. Det bör understrykas att GFC har 
förstklassig expertis på några av de här områdena. 
Sammanfattningsvis tror jag att GFC är på rätt spår och att den nuvarande politiken fungerar och är 
tillfredsställande och att den, med stöd av effektiv ledning, redan har stöpt om GFC till en värdefull partner 
för institutioner och industri i Europa. För att denna lovande trend skall hålla i sig behövs några åtgärder 
vidtas, för vilka rekommendationer ges, åtminstone i fråga om personalfrågor, kvalitetsstöd och fokusering 
på forskningsområden. 
1. Inledning 
Forskning, teknisk utveckling och demonstration är ett av de viktigaste områdena i det nuvarande 
unionsfördraget, och ligger pä tredje plats i fråga om ekonomisk betydelse. Skälet till denna framskjutna 
placering är övertygelsen om att de grundläggande målen för Europeiska unionen (EU), industriell 
konkurrenskraft och förbättrad livskvalité, bara kan byggas på den solida grund som vetenskap och teknik 
utgör. Till skillnad från EU.s FoTU-engagemang som varit permanent och ökande, har tyngdpunkten på de 
olika områdena, och ibland till och med på typ av verksamhet, ständigt ändrats. Även GFC.s roll har ändrats 
flera gånger. 
Till följd av det avtagande intresset för fissionsforskning, har specialanläggningarna för kärnforskning i 
medlemsstaterna tvingats genomgå smärtsamma omställningar. GFC utgjorde inget undantag och några av 
centrets nuvarande specialområden, som miljö eller säkerhet, sammanfaller med de mål som vissa av de 
omgjorda nationella kärnforskningsanläggningarna har. Med detta som bakgrund är det inte förvånande att 
GFC:s strategi tidigare varit ganska defensiv eller att det under de senaste åren förekommit flera olika 
definitioner från de europeiska beslutsfattande organen när det gäller de mål som GFC skall uppnå och de 
olika tillvägagångssätt som skall användas för att bedöma centrets resultat. Den senaste ändringen, som kom 
1994, rör GFC:s så kallade "ändrade roll" som rådet, parlamentet och kommissionen kom överens om. Den 
nya rollen innebar bland annat att GFC skulle vara mer inblandat i så kallade "konkurrensinriktad 
verksamhet", och då ofta i samarbete med företag. 
Även om den föreliggande bedömningen förväntas täcka femårsperioden 1992-1996 (med all respekt för den 
tidigare bedömningen för perioden 1992-1994, Bondi-rapporten) innebär den modifierade roll som GFC 
ålades vid mitten av femårsperioden att betoningen bör ligga på centrets resultat under denna ändrade roll. 
dvs. under de senaste två åren. Detta har inspektionsgrupperna till de olika GFC-instituten varit väl medvetna 
om och man har i sina rapporter givit extra uppmärksamhet åt genomförandet av den nya mer 
konkurrensinriktade verksamheten. Dessa rapporter underbygger den positiva bedömningen av GFC:s 
resultat under de senaste två åren, vilket bekräftar de tidigare förväntningarna som skapades genom Bondi-
rapporten. 
Betydelsen av de enskilda rapporterna frän inspektionsgrupperna kan knappast överskattas eftersom de är 
utförda pä ett mycket kompetent och professionellt sätt. Förutom en begränsad informationsmängd som jag 
fått vid möten med direktörer och personal vid olika GFC-institut, bygger det mesta av den här bedömningen 
pä de rapporterna. Min rapport är upplagd enligt följande: I del 2 betonar jag de viktigaste delarna från de 
enskilda rapporterna i syfte att försöka hitta gemensamma nämnare. I del 3 övergår rapporten sedan till en 
mer allmän diskussion om GFC:s resultat under de senaste fem åren, med beaktande av de mål som 
definierades i motsvarande beslut från de europeiska organen. Del 4 innehåller, på basis av den positiva 
bedömning som gjorts av centret, en prognos för framtiden rörande de FoU-problem som GFC är bättre 
utrustat att behandla än nationella laboratorier. Slutligen berörs i del 5 slutsatser och rekommendationer, de 
sista i allmänna ordalag. De skall ses som ett komplement till de särskilda rekommendationer som 
inspektionsgrupperna föreslog för de enskilda instituten och som sammanfattas i bilaga II. 
178 
19. 
2. Analys av de enskilda instituten 
De fullständiga rapporterna från de enskilda inspektionsgrupperna finns i bilaga I. De innehåller en 
bedömning av institutens verksamhet mot bakgrund av de mål som definierats i rådets beslut, samt särskilda 
rekommendationer för framtiden. I den aktuella del 2 har jag för avsikt att från de rapporterna välja ut de 
riktlinjer som jag finner mest belysande eller mest representativa för de aktuella frågorna. 
Institutet för referensmaterial och -mätningar (IRRM) : 
* Institutet tycks inta en viktig plats i sektorns EU-struktur. Om det inte fanns skulle ett liknande 
behöva skapas. 
* Institutet verkar ha uppnått en tillfredsställande nivå av kompetens och erkännande, särskilt i fråga 
om nukleära referenser och mätningar. Det förfogar även över särskilda försöksanläggningar. 
* Rutinerna för redovisning och ledning behöver förbättras och anpassas till institutets särskilda roll. 
* Grundforskningen lar inle försummas. I'm rimlig summa vore alt K) % av resurserna gick till 
grundforskningen. 
Institutet för transuraner (ITU) : 
* Enligt min uppfattning är detta det mest kvalificerade institutet inom GFC. Stora ansträngningar bör 
göras för att det skall upprätthålla sin kompetens, särskilt när det gäller nyrekrytering beroende på stundande 
pensionsavgångar. 
* Institutet har också varit framgångsrikt i fråga om att infoga konkurrensinriktad verksamhet i sin 
tidigare mestadels forskningsorienterade verksamhet. 
* Institutet bör undvika att fastna i verksamheter som blivit rutin, skicka istället uppdrag till andra 
inrättningar när det verkar röra sig om rutinuppdrag. Man bör förvissa sig om att det finns utrymme för 
stimulering av kreativiteten på alla områden (dvs. i analyser av säkerhetsåtgärder). 
* Inom den förberedande forskningens två områden har nya idéer nyligen presenterats på andra 
europeiska laboratorier (dvs. energiförstärkaren och avfallsförbrännaren). ITU bör utvärdera dessa, 
rapportera till kommissionen och, om det är lämpligt, till nätverket. 
Institutet för avancerade material (IAM) : 
* Institutet har genomgått genomgripande förändringar och är nu erkänt duktigt på området 
högtemperaturmaterial, medan det fortfarande finns utrymme för förbättringar på andra områden. Spridning 
av verksamheten till områden som redan täcks av andra bör undvikas. 
* Framtiden för laboratoriet för tritiumhantering (Ethel) bör undersökas mot bakgrund av utvecklingen 
av ITER och relaterade fusionsprogram. Betydelsen av denna anläggning i förhållande till andra anläggningar 
i medlemsstaterna bör klarläggas. 
* Jag är oroad av nedgången i antalet forskare som har forskningsutbyte med externa, välkända 
institutioner. Detta är för mig en viktig fråga. 
* Överföring till externa enheter tycks ha förbättrats även om forskningen vid institutet hellre bör förbli 
allmän och nära, men ändå ligga före i förhållande till industriell forskning. Inspektionsgruppen anser att 
verksamhet med delat kostnadsansvar bör gynnas och uppmuntras. 
Institutet för systemteknik, informationsteknik och säkerhetsteknologi (ISIS) : 
* Detta institut har bildats genom en sammanslagning av två tidigare institut, en ny direktör har utsetts 
som lör närvarande är fullt sysselsatt med att definiera mål och rutiner. Ledningen uppvisar god insikt och 
beslutsamhet och har alla möjligheter att visa goda resultat i framtiden. 
179 
* Under den senaste tiden har institutet lagt ner stora ansträngningar på samarbete med externa 
forskningsinstitutioner och industrin och denna konkurrensinriktade inställning måste stimuleras och stödjas. 
Det föreslagna utbytet av personal med kommissionens generaldirektorat i Bryssel tycks vara en bra metod 
för att förbättra inställningen till användarna inom dessa enheter. 
* Kvaliteten är rent allmänt tillfredsställande. Kanske vore det önskvärt att institutets breda 
intresseområde inriktades på de områden där man har bäst kompetens. Inom vissa områden bör den 
vetenskapliga ledningen förbättras. 
* Institutet omfattar några unika anläggningar med mycket höga prestanda som måste behållas. Ökad 
användning av dessa anläggningar från externa användare rekommenderas. 
Miljöinstitutet (El) : 
* Institutet verkar vara på rätt väg när det gäller att fullgöra både institutionell och konkurrensinriktad 
verksamhet samtidigt som en rimlig kvalitetsnivå bibehållits. Ledningens planer att göra institutet till "det 
ledande institutet i Europa" med "en hög grad av synlighet" måste samordnas med de allt fler aktiviteter inom 
detta område som utförs på nationell nivå, och kräver dessutom noggrann fokusering av verksamheten. 
* Förutom att ledningsstyrningen är effektiv, så har ledningen lyckats stimulera nya idéer, utan vilka 
institutionell och konkurrensinriktad verksamhet inte hade kunnat utföras effektivt. 
* Institutionell verksamhet är av avgörande betydelse på det här området. Som exempel kan nämnas att 
Fil har fått fram häpnadsväckande resultat från jämförelser av mätningar av föroreningar utförda i blindtester 
som genomförts av olika nationella referenslaboratorier och med en spridning på mer än 50 %. Betydelsen av 
detta arbete lör genomförandet av miljöpolitiken kan knappast överskattas. 
* Jag stödjer helt och hållet inspektionsgruppens förslag i fråga om att utveckla verksamheten rörande 
vattenforskning och förvaltning av vattenresurser till full kapacitet. Förutom den nödvändiga vetenskapliga 
kvaliteten krävs en oberoende och neutral referens på det här området. 
Rymdinstitutet (SAI) : 
* Institut med unik erfarenhet i fråga om fjärranalys och jordobservationer. Det skulle tjäna på hårdare 
kontroll av vetenskaplig kvalitet (stimulera publicering i ansedda tidskrifter) och av resultat i 
konkurrensinriktade projekt (bättre definition av särskilda mål och delmål). 
* Eftersom fjärranalys är av så allmän natur och bidrar till att lösa så många olika typer av problem, är 
det önskvärt att institutets tendens att specialisera sig på allt för många områden hålls tillbaka. Det vore bättre 
om man begränsade sin verksamhet till sina kärnområden (fjärranalys och nätverksanvändning). 
* Den tvärvetenskapliga verksamheten kräver förbättrat samarbete med övriga institut, och då särskilt 
miljöinstitutet. 
Institutet för framtidsstudier (IPIS) : 
* Det praktiskt taget nyinrättade institutet börjar få ett gott rykte hos sina kunder och håller på att 
etablera infrastrukturer för att klara kommande kundbehov. Anläggningen behöver goda kommunikationer 
och World Wide Web för att kunna utvecklas till full styrka. Det återstår för institutet att visa att man håller 
hög kvalitet och vinna erkännande. 
* Man har uppfyllt tidigare rekommendationer om rekrytering till Sevilla och igångsättningen av 
Observatoriet för vetenskap och teknik samt studier (ESTO). 
* De allmänna rekommendationerna om "fokusering" är ännu mer relevanta för IPTS. Arbeten inom 
områden där europeisk industri och europeiska laboratorier har en lång tradition bör inte uppmuntras. 
80 
19. 
* Institutet drar nytta av sitt geografiska läge för att utveckla ledarskap när det gäller problem 
relaterade till Medelhavet och Nordafrika. Det är min fasta övertygelse att detta tillvägagångssätt bör stärkas, 
eventuellt genom att, som inspektionsgruppen påpekade, utveckla ett program utanför områdena teknologi, 
sysselsättning och konkurrensförmåga. 
3. Allmän bedömning av GFC:s resultat 
Sir Hermann Bondi skrev bland annat följande i sin rapport för perioden 1992-1994: "GFC är på god väg att 
bli ett erkänt forskningscenter inom flera av sina verksamhetsområden". Det är med nöje jag kan bekräfta att 
utvecklingen två år senare stadigt går mot det målet. Om man gör en samlad bedömning av femårsperioden 
från 1992 till dags dato, så kan man fastställa att GFC har intagit en särställning i det europeiska FoTU-
systemet och att centret utfor sina uppgifter med allt högre kompetens. 
GFC har arbetat efter rådets riktlinjer och har nu mer klart definierade mål. Man har vidare blivit öppnare 
och mer lättåtkomlig; man erbjuder mer stöd för kommissionens tjänster och unionens politikområden och 
har ett brett nätverkssamarbete med forskningsorganisationer, myndigheter och industrin. I och med 
förändringarna i ledningsgruppen, har nya och intensiva ansträngningar i riktning mot projekt- och 
kvalitetsstyrning samt marknadsföring har införts för att öka synligheten hos den vetenskapliga och tekniska 
verksamhet och för att göra centrets verksamhet öppnare och mer lättförståelig. Man kan även se en ändrad 
attityd hos stora delar av personalen i form av att man är övertygad om att GFC.s mer konkurrensinriktade 
verksamhet kommer personalen till godo. Det är kanske för tidigt att uttala sig om vilken påverkan 
omfördelningen av uppgifter mellan instituten har haft, eftersom vissa sammanslagningar och omläggningar 
nyligen ägt rum, men det råder inget tvivel om att ytterligare samordning mellan instituten är önskvärd. 
Det bör poängteras att en företagsliknande ledning aldrig får stå i konflikt med den vetenskapliga och 
tekniska kvaliteten. Det går inte att tala om överföring om det varken finns betydelsefulla idéer eller vetande 
att överföra. En orimlig fixering vid att demonstrera "användbarhet" får inte skymma det faktum att för att 
bli konkurrenskraftiga måste instituten prioritera erkännande och riktat stöd till de enheter som har hög 
kvalitet. GFC har lyckats upprätthålla flera områden där man håller mycket hög vetenskaplig kvalitet och 
man strävar hela tiden efter att hitta nya områden, även om man måste lägga mycket möda på 
rekryteringsfrågor för att den gynnsamma utvecklingen skall hålla i sig. GFC tycks även gå i riktning mot 
mindre byråkrati och mer överskådliga ledningsrutiner. När det gäller dessa två frågor är det fördelaktigt att 
GFC nyligen blivit ett eget oberoende generaldirektorat eftersom det är svårt att använda ett system som är 
utformat för administrativ verksamhet för att driva ett forskningscenter. 
Även om GFC:s nuvarande situation ser lovande ut, finns det några områden som fortfarande ger anledning 
till oro. Här följer en uppställning över de viktigaste som inspektionsgrupperna fann och där jag delar deras 
uppfattning: 
1. Personal. Personalfrågan är utan tvivel den viktigaste frågan för GFC:s framtid. Man måste säkerställa att 
de stora pensionsavgångar som väntas inom de kommande åren uppvägs av att yngre kvalificerade personer 
anställs. De nuvarande rekryteringsrutinerna är fortfarande långt från effektiva. Rutinerna bör omarbetas så 
att treårskontrakt kan användas som ett test på FoTU-förmågan hos de framtida kandidaterna för temporära 
(halvfasta) tjänster. Enligt min uppfattning kan bara en fullständig genomgäng av hela anställningsförfarandet 
leda till märkbara förbättringar. För detta ändamål bör en särskild grupp inrättas. Eftersom det ofta hävdas att 
välbehövliga reformer strider mot EU:s regler, kanske en av gruppens rekommendationer blir att ändra vissa 
av dessa regler för forskningscentra. 
2. Utbyte av forskare. Detta är en verksamhet som tidigare varit mycket uppskattad av vissa av instituten, 
särskilt när det gäller att höja kompetensen, utbilda unga forskare inom nya områden och underlätta 
nätverkssainarbete. Utbytet verkar dock ha minskat; en trend som bör vändas. 
181 
3. Fokusering. Det tycks finnas alltför många ämnen. Det är utan tvivel mycket bättre att ha ett begränsat 
antal områden inom vilka GFC anses som ledande än att GFC skall uppfattas som en genomsnittlig partner 
med allmän inriktning. 
4. Ledning och redovisning. Vissa framsteg har gjorts sedan den senaste rapporten (t.ex. snabbt svar på 
arbetskraftsbehov vid projekt med tredje part). Förbättringar är dock nödvändiga på många håll. Jag föreslår 
en genomgång av de allmänna redovisningsrutinerna. 
5. Samordning. Framsteg har gjorts sedan den senaste rapporten, men fortfarande behövs bättre samordning 
mellan de olika instituten. Programdirektoratet verkar vara underbemannat och i behov av en genomgång. 
6. Kärnenergi. Förutom sin historiska bakgrund har GFC samlat mycket av den europeiska kunskapen på det 
här området, som kanske är det enda där centret anses vara Europaledande inom vissa delar. Under inga 
omständigheter får denna tillgång försummas. 
4. Framtiden 
GFC har fått i uppdrag att ulföra tre verksamhetstyper: institutionell, konkurrensinriktad inom 
ramprogrammet och konkurrensutsatt utanför ramprogrammet. De positiva svaren pä denna utmaning under 
den undersökta perioden lyder pä att tiden skulle kunna vara mogen för ytterligare ett steg, och närmare 
bestämt det all steg för sleg koncentrera GFC:s verksamhet på de områden där centrets mervärde för Europa 
utnyttjas fullt ut. Det skulle med andra ord innebära att gå från frågan "Finns det något meningsfullt vi kan 
göra med GFC:s infrastruktur och personal?" till den mer engagerande "Finns det FoU-områden eller 
-verksamheter där unionens forskningslaboratorium är önskvärt eller ens nödvändigt? Den Europeiska 
unionens FoTU-politik bygger på subsidiaritetsprincipen. Det är ett välkänt faktum att det i medlemsstaterna 
finns flera ytterst kvalificerade laboratorier, vid universitet, nationella institut och inom industrin. Man kan 
ställa sig frågan om det finns behov av ett forskningslaboratorium på europeisk nivå som bedriver målinriktad 
forskning. Om nyttan av ett sådant laboratorium erkänns, kan man gå vidare till frågan om GFC, för 
närvarande är kapabelt att uppfylla dessa behov. 
På basis av rådets sammanfattningar av den 26 april 1994 , kan man urskilja tre möjliga områden där GFC 
skulle kunna ha fullt mervärde för Europa: 
Det första området består av särskilda och svåra problem som kräver ett tillräckligt stort antal framstående 
forskare inom vetenskap och teknik. Dessa forskare skulle man ta från poolerna med duktiga forskare i de 
olika medlemsstaterna och integrera dem i den framstående gruppen som skulle kunna prägla det europeiska 
FoTU-systemet genom lämpligt nätverkssamarbete och partnerskap. Det andra området består av att 
utveckla, underhålla och förvalta stora experimentanläggningar, som de enskilda medlemsstaterna inte kan 
driva själva. Tidigare har liera stora experimentanläggningar anlagts eller byggts ut i Europa pä basis av 
samarbete mellan olika länder. Del tredje området innebär att ulföra forskning och utvecklingsverksamhet där 
opartiskhet'.och neutralitet är krav. Del är självklart att dessa egenskaper saknar praktisk nytta om de inte 
åtföljs av vetenskaplig kvalitet och vetenskapligt erkännande. 
Nu kommer den avgörande frågan om det är realistiskt att tänka sig att GFC for närvarande är kvalificerat på 
dessa tre områden: 
* Först skall rollen som värd for grupper av framstående vetenskapsmän analyseras. Det gäller 
naturligtvis både vetenskap och teknik. Att dra till sig framstående forskare är ingen lätt uppgift: om 
ett institut inte har rykte om sig att vara framstående, kommer det knappast att kunna attrahera de 
bästa forskarna, vilket leder till ytterligare stagnation. Det skall erkännas att GFC tidigare sällan varit 
någon referenspunkt, men all situationen stadigt förbättras, vilket framgår av stycke 3. Den 
nuvarande ledningen har lyckats ingjuta självkänsla och målmedvetenhet hos personalen, som nu 
" Ii i I nr t l.l(i,7.\l,)'M.s. I. 
182 
19. 
tycks tro på sin egen förmåga. Det finns dock fortfarande en del byråkratiska hinder kvar. När vissa 
tjänstemän skall beskriva sitt arbete verkar de uppfyllda av frågan hur men mer osäkra när det gäller 
frågan vad. Alla institut bör ge fullt stöd åt nya och lovande idéer. 
Eftersom stöd alltid måste vara selektivt, skulle ledningen för instituten ha stor nytta av information 
om den externa bedömningen av kvaliteten på de olika grupperna. Jag tror att styrelsen (och 
inspektionsgrupperna när de gör sina periodiska bedömningar) skulle kunna ha stor nytta av en panel 
som skall syssla med vetenskaplig rådgivning. Panelen skulle som uppgift ha att bedöma kvaliteten på 
den pågående forskningen, och särskilt att ringa in de enheter med högsta kvalitet inom instituten, 
samt att verka rådgivande vid grundforskning. Man måste komma ihåg att det endast är enheter av 
mycket hög kvalitet som kan bidra med mervärde för Europa i de konkurrensinriktade partnerskapen 
med dan europeiska industrin och de europeiska institutionerna. 
När det gäller att uppnå förstklassig forskning finns flera områden där förbättringar vore önskvärda. 
Att se till att de bästa unga människorna söker och att urvalsförfarandet är effektivt är de viktigaste 
åtgärderna för att upprätthålla en hög standard. Mina råd rörande personal reformer är mycket 
viktiga, vilket även gäller mina rekommendationer om fokusering. Ytterligare förslag om rörlighet 
verkar också behövas. Det är alltid svårt att på permanent basis rekrytera förstklassiga 
vetenskapsmän eller teknologer som redan är väletablerade på andra institutioner. Att införliva dem i 
GFC-grupper under begränsade (men inte alltför korta) perioder skulle dock kunna innebära stora 
fördelar. Kanske tidigare erfarenheter från institutens sida att använda externa forskare skulle kunna 
utnyttjas genom att man utvecklar särskilda program som innehåller möjligheter till tjänstledigheter 
och lämpliga incitament för att dra till sig dessa högkvalificerade forskare. 
Den andra funktionen gäller förvaltning av stora anläggningar, som också kan bli 
referensanläggningar för nätverkssamarbete med andra europeiska institutioner. Det kan vara värt att 
påpeka att ingen av de nyligen utvecklade stora anläggningarna i Europa har utvecklats under ledning 
av GFC. Även den första tokamakreaktorn (JET) planerades och utvecklades utanför GFC trots att 
den finansierades via EU:s ramprogram. GFC:s positiva utveckling, som redan nämnts ett flertal 
gånger i den här rapporten, skulle kunna ändra inställning hos medlemsstaterna. Man bor även 
fundera pä hur man skulle kunna (a itu med några av de hotande problemen. De nya artiklarna 
130 k, 1 och n i unionsfördraget kan också vara en hjälp för att genomföra den här funktionen. 
Slutligen vill jag behandla frågan om opartiskhet och neutralitet. Det hävdas ofta att unionens politik 
behöver stöd från GFC, men mycket ofta uppfattas stödet som rutinarbete eller byråkratiskt arbete. 
Detta är ett felaktigt synsätt eftersom kreativt och nyskapande arbete är av grundläggande betydelse 
för dessa ändamål. Kanske är det i den rollen som GFC gjort det tydligaste framsteget på senaste 
tiden. Rollen bör få fortsatt stöd, men man får inte glömma bort att stödet blir meningslöst om 
kvaliteten på GFC:s forskning sjunker och, följaktligen, krävs en fin avvägning mellan det första och 
tredje området. 
Sist, men inte minst viktigt, är det att utveckla ett organ för oberoende vetenskapliga och 
teknologiska framtidsstudier som komplement till bidragen från medlemsstaterna i syfte att lägga 
grunden for de framtida ramprogrammen. Tidigare ramprogram har lidit brist på neutrala och 
erkända vetenskapliga och teknologiska framtidsstudier och vissa av programmen har bara blivit en 
uppräkning av medlemsstaternas intressen, ofta utan speciellt mycket mervärde för Europa. GFC 
måste vinna prestige och fullständigt erkännande på det här området, vilket kan bli mycket lönande. 
5. Slutsatser och rekommendationer 
Jag har ett klart intryck av att ytterligare framsteg gjorts inom GFC sedan Sir Hermann Bondis uppmuntrande 
analys kom för tre år sedan. Både ledningen för GFC och styrelsen förtjänar beröm för den stadiga 
utvecklingen. Det bör också påpekas att de flesta av de rekommendationer som fanns i den tidigare 
utvärderingen faktiskt har genomförts. 
183 
19. 
Uppdraget att bedriva konkurrensinriktad verksamhet, och den rent allmänt positiva inställningen till den 
utmaningen inom instituten, har lett till följande goda resultat: 
* Kvalitetskontroll (tack vare konkurrens med nationella forskarlag, uppgiften att dra till sig eventuella 
användare, mm). 
* Mer utåtriktade GFC-grupper, t.ex. genom nätverkssamarbete. 
* Förbättrade ledningsrutiner som kvalitetsstyrning, projektledning och aktiv marknadsföring. 
Det säger sig självt att den första rekommendationen blir att upprätthålla och stödja den nuvarande politiken. 
Man måste dock inse att även bara tor att befasta de gjorda framstegen måste liera förbättringar komma (ill 
stånd och då särskilt när det gäller personalpolitik. I framtiden måste man ha som mål att etablera GFC som 
en institution med fullt europeiskt mervärde i den europeiska FoTU-gemenskapen, vilket kommer att kräva 
ytterligare insatser. Nedan följer en sammanfattning över de rekommendationer som är resultatet av analysen 
i de tidigare delarna. 
a) Rekommendationer för särskild verksamhet 
* Inrätta omedelbart en särskild expertpanel, som även innehåller experter på europeisk 
lagstiftning, och som till uppgift skall ha att ge råd i fråga om personalfrågor och 
rekryteringsförfaranden inklusive eventuella ändringar av nuvarande lagstiftning. 
* Undersök möjligheterna att utveckla ett särskilt program för införlivandet av förstklassiga 
vetenskapsmän i GFC-laboratorier under deras tjänstledighet, vilket skulle gynna tidigare 
enskild verksamhet som instituten ägnat sig åt. Säkerställ att forskarstuderande, särskilt de 
med doktorsexamen, införlivas i institutens arbete. 
* Inrätta en extern panel som skall syssla med vetenskaplig rådgivning med rapportsky Id ighel 
till styrelsen. Panelen skall som uppgift ha att bedöma kvaliteten på den pågående 
forskningen, och särskilt att ringa in de enheter med högsta kvalitet inom instituten, samt att 
verka rådgivande vid grundforskning. Panelen skall hjälpa till vid tillsättningen av ny 
vetenskaplig personal och med personalutbyte. 
* Inrätta en panel för användarfrågor vid de institut där det visat sig att en sådan panel skulle 
vara till nytta (till exempel ISIS) och, på basis av erfarenhet, utvidga dem till alla institut. 
b) Allmänna rekommendationer 
* Undvik alltför många ämnen inom varje institut. Försöka istället koncentrera verksamheten 
(ill områden som kan leda till att man uppnår status som första klassens institut inom ett 
begränsat antal ämnen. 
* I de aktuella rapporterna om GFC:s verksamhet bör man poängtera de konkreta resultat som 
uppnatts inom instituten, istället lör organisatoriska frågor. Resultaten bör publiceras och 
spridas med jämna mellanrum. Om del är möjligt bör man välja de resultat där GFC fäll 
särskilt god kritik (till skillnad från att enbart "räkna upp kunder"). 
* Man bör skapa ett klimat som ger en grogrund för nyskapande, lovande idéer som stödjs så 
att de kan utnyttjas fullt ut. Uppmuntra publicering i ansedda tidskrifter. Man bör se till att 
grundforskningen får tillräckligt stöd. 
i 84 
19. 
Undvik rutinarbete, även om tredje part efterfrågar det. Man måste försöka överlämna vissa 
uppdrag till andra centrer, när mervärdet för Europa försvunnit ur projektet. Detta bör dock 
tillämpas med försiktighet på de områden där GFC har unika möjligheter. 
Vidtag de åtgärder som krävs för att stödja GFC som kandidat till framtida stora 
anläggningar i Europa. Undersök möjligheterna att använda artiklarna 130 k, I och n som 
"pådrivande kraft". 
Kommentarer om själva utvärderingen 
Det verkar rent allmänt som om utvärderingarna uppfyller sina syften. Tidigare utvärderingar har lett till 
markanta förbättringar i fråga om GFC:s ledning. Det finns dock fortfarande områden som behöver 
förbättras: 
* Inspektionsgruppernas arbete skulle kunna stödjas med en extern utvärdering av kvaliteten på institutens 
arbete och av ett samlat intryck av användarnas uppfattning om överföring, konkurrensinriktat partnerskap 
och liknande frågor. De paneler som föreslagits i det här dokumentet skulle mycket väl kunna utföra den 
uppgiften. 
* I den första punkten i inspektionsgruppens utvärdering fastställs att utvärderingen skall gälla alla mål i 
rådets beslut av den 15 december 1994 . Inspektionsgruppernas rapporter lider dock av obalans mellan 
de olika målen. Det sjätte målet för GFC "att bidra till att de vetenskapliga och teknologiska skillnaderna 
mellan medlemsstaterna minskar" spelar till exempel ingen framträdande roll i utvärderingen. 
Avslutning 
Till grund för rapporten har legat mycket värdefulla diskussioner med styrelsen, företrädare för GFC:s 
ledning och inspektionsgrupperna. Jag har även haft stor nytta av att diskutera rapporten med Sir Hermann 
Bondi. 
IXiTnr I. 361, 31.12.94, s. 114 och s. 132. 
185 
19. 
II. UTVÄRDERINGSPANEL 
A. In.stitutc for Reference Materials and Measurements (IRMM) - Geel 
Dr. Maria Grazia DEL MONTE (Chairwoman) 
Director 
National Centre for Reference Materials 
ITALY - ROME 
Mr. Peter J. JENKS 
Product Manager 
Biological. Elemental and 
Pharmaceutical Reference Materials 
Promochem Gmbh 
GERMANY - WESEL 
Mr. Robert KAARLS 
Director 
Nederlands Meetinstituut (NMi) 
THE NETHERLANDS - DELFT 
B. Institute for Transuranium Elements (ITE) - Karlsruhe 
Dr. Niels HANSEN(Chairman) 
Head 
Materials Department 
Riso National Laboratory 
DENMARK - ROSKILDE 
Mr. Richard HOOPER 
Director 
IAEA 
AUSTRIA - VIENNA 
Dr. Klaus JANBERG 
Geschäftsfuhrer 
GNS 
Gesellschaft fur Nuklear-Service GmbH 
GERMANY - ESSEN 
Mr. Jean van VLIET 
Manager 
MOX plant 
Belgonucléaire 
BELGIUM - DESSEL 
C. Institute for Advanced Materials (IAM) - Pettcn and Ispra 
Prof. Claude BATHIAS (Chairman) 
Conservatoire National des Arts 
et Métiers (CNAM) 
FRANCE - PARIS 
186 
19. 
Prof. Pier Giulio AVANZINI 
Direzione Area della Ricerca 
Consiglio Nazionale Ricerche 
ITALY - GENOA 
Mr. Staffan SÖDERBERG 
Director 
AB Sandvik Coromant 
SWEDEN - STOCKHOLM 
Prof. Dr. T. VARGA 
Leiter der Techn. Versuchsund Forschungsanstalt 
TU Wien 
AUSTRIA - WIEN 
D. Institute for Systems, Informatics and Safety (ISIS) - Ispra 
Mr. Peter BENTON (Chairman) 
Director General 
British Institute of Management 
UNITED KINGDOM - LONDON 
Prof. Jane GRIMSON 
Dean of Engineering and Systems Sciences 
Department of Computer Science 
Trinity College 
IRELAND - DUBLIN 
Mr. Theodossios P. TASSIOS 
National Technical University of Athens 
GREECE - ATHENS 
Prof. Dr. Dennis TSICHRITZIS 
Chairman of the Executive Board 
GMD-Forschungszentrum 
Informationstechnik GmbH 
GERNANY - SANKT AUGUSTIN 
Dr. F. YNDURAIN 
Director General 
CIEMAT 
SPAIN - MADRID 
K. Environment Institute (El) - Ispra 
Prof. Carlos A. BORREGO (Chairman) 
Department of Environment and Planning 
University of Aveiro 
PORTUGAL - AVEIRO 
Prof. A.R. HARDY 
Research Director 
Central Science Laboratory 
UNITED KINGDOM - SLOUGH BERKS 
187 
19. 
Prof. Dr. A. KETTRUP 
Director 
GSF Neuherberg 
Institute of Ecological Chemistry 
GERMANY - NEUHERBERG 
F. Space Applications Institute (SAI) - Ispra 
Prof. Seppo URPO (Chairman) 
Director 
Metsåhovi Radio Research Station 
FINLAND - KYLMALA 
Prof. Dr. Herbert FISCHER 
Head 
Institut fur Météorologie und Klimaforschung 
Forschungszentrum Karlsruhe 
GERMANY - KARLSRUHE 
Mr. Roy GIBSON 
Former Director General of ESA 
FRANCE - MONTPELLIER 
(•. Institute for Prospective Technological Studies (IPTS) - Seville 
Dr. Robert C. WHELAN (Chairman) 
Former Chief Executive of CEST 
UNITED KINGDOM - CAMBRIDGE 
Dr. Josef FRÖHLICH 
Head, Division of Systems Research 
Austrian Research Centre Seibersdorf 
Technoiogy-Economy-Environment 
AUSTRIA - SEIBERSDORF 
Prof. Dr. Herbert PASCHEN 
Leiter des Instituts fur Angewandte Systemanalyse 
und Technikfolgenabschätzung (ITAS) 
GERMANY - KARLSRUHE 
Prof. Walter ZEGVELD 
Chairman 
Ralhenau Institute 
THE NETHERLANDS - THE HAGUE 
188 
BILAGOR 
FEMÄRSUTVARDERING 1996 
BILAGOR 
REFERENSRAMAR 
FÖR FEMÅRSUTVÄRDERINGEN 
189 
BILAGOR 
190 
BILAGOR 
BILAGA 1 
REFERENSRAMAR 
FÖR FEMÅRSUTVÄRDERINGEN 
AV DELPROGRAM 
1. Bedömning av programmålens relevans: 
* Är de ursprungliga målen fortfarande giltiga mot bakgrund av den vetenskapliga och tekniska 
utvecklingen och förändrade industriella och socioekonomiska förhållanden? 
* Har urvalskriterierna såsom de anges i besluten om ramprogrammet iakttagits? 
2. Bedömning av programmets effektivitet: 
* Har programmet försökt uppnå/uppnått sina mål på ett kostnadseffektivt sätt? 
* Hur effektiv har den övergripande förvaltningen av programmet varit? 
* Har målsättningar antagits som kan tjäna som måttstockar för resultaten? 
* Behövs förbättringar av den externa övervakningsprocessen/det externa 
övervakningsförfarandet? 
3. Bedömning av programmets verkningsgrad: 
* Har programmets ursprungliga mål uppnåtts, eller, beträffande strategin och målen på längre 
sikt, är framstegen för att uppnå dem tillräckliga? 
* Har programmets resultat spridits/utnyttjats? 
* Har ramprogrammets övergripande mål uppnåtts, och då i synnerhet: 
Vilka bidrag har getts till stärkandet av de vetenskapliga och tekniska grunderna? 
• Vilken växelverkan har förekommit med och/eller vilka bidrag har getts åt relevanta 
gemenskapspolitiska områden, såsom sammanhållning, konkurrenskraft, jordbruk, 
sysselsättning, utvecklingssamarbete, ekonomiskt samarbete, fiskeri osv.? 
• Är gemenskapens FoTU-verksamhet tillräckligt samordnad med medlemsstaternas? 
• Hur kan europeiskt "mervarde'Vkostnadseffektivitet/subsidiaritet bäst demonstreras? 
* Har programmets resultat spridits/utnyttjats? 
4. Exempel på viktiga resultat: 
* Banbrytande vetenskapligt-tekniska resultat och innovationer. 
* Viktiga resultat som bidrar till gemenskapens politik på andra områden. 
5. Lärdomar av genomförandet av programmet: 
* Vilka lärdomar har genomförandet av programmet gett? 
* Lyckade exempel pä samarbete. 
* Exempel på misslyckade samarbetsförsök. 
6. Rekommendationer för nästa program. 
Femårsutvärderingen skall fästa särskild uppmärksamhet vid överensstämmelsen mellan 
gemenskapens politik och nationella politiska linjer inom vetenskap och teknik i syfte att förbättra 
deras samstämmighet. 
191 
BILAG 2 
INSPEKTIONSGRUPPER FÖR UTVÄRDERING AV GEMENSAMMA 
FORSKNINGSCENTRETS OLIKA INSTITUT 
UPPDRAGSBESKRIVNING 
1. Att bedöma framstegen i arbetet enligt de mål som anges i rådets beslut 94/918/EG och 
94/919/Euratom, i dokument som riktats till styrelsen samt i Gemensamma 
forskningscentrets årliga arbetsplaner, budget etc, med beaktande av resultaten från den 
senaste utvärderingen av Gemensamma forskningscentret som gjordes 1993-94. 
2. Att se till att institutet har effektiva mekanismer för att sätta upp lokala forskningsmål, 
kontrollera hur målen uppfylls och utvärdera resultat. 
3. Att granska de olika forskningsaktiviteterna för att bedöma 
a) arbetets relevans med avseende på gemenskapens behov, och i tillämpliga fall bedöma 
relevansen även i arbete som utförs för externa kunder, och särskilt bedöma huruvida 
de mål som sattes upp för institutet i början fortfarande gäller med tanke på aktuell 
vetenskap och teknik samt industriella och socioekonomiska villkor, 
b) forskningskvalitet och produktivitet inom institutet, 
c) huruvida man fullt ut har kunnat ta till vara forskningsmöjligheter mot bakgrund av 
finansieringen och andra restriktioner. 
4. Att bedöma effektiviteten i ledningen av forskningsarbetet inom institutet. 
5. Att yttra sig om huruvida institutet på ett kompetent, effektivt och ekonomiskt sätt har 
utnyttjat sina resurser vid genomförandet av sina program och i ledningen av arbetet. 
Resurser inbegriper arbetskraft, pengar, tjänster, hjälpmedel, data och utrustning. 
6. Att granska omfattningen av och effektiviteten i institutets externa forskningskontakter, 
inklusive samarbete med forskningsorganisationer, högskolor samt industri och statliga 
organ i medlemsstaterna. 
7. Att undersöka förhållandet mellan institutets arbete i allmänhet och Gemensamma 
forskningscentrets uppdrag och dess långsiktiga strategiska planering, liksom de 
övergripande målen för ramprogrammet. Därför skall följande bedömas: 
- Bidrag som syftar till att stärka den europeiska industrins konkurrenskraft och de 
ekonomiska effekter (både direkta och indirekta) som redan uppnåtts, plus de som man 
förväntar sig att uppnå. 
- Bidragen till en förstärkning av de vetenskapliga och tekniska grundvalarna. 
- Bidragen till relevant gemenskapspolitik inom miljö, industri, jordbruk, transporter, 
sysselsättning, sammanhållning etc. 
Att bedöma det europeiska mervärdet av institutets verksamhet på grundval av 
subsidiaritetsprincipen. 
8. Att ta fram rekommendationer och rapportera till styrelsen för Gemensamma 
forskningscentret. 
192 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 149 slutlig 
DOKUMENT 
SV 12 15 16 05 
Katalognummer : CB-CO-97-140-SV-C 
ISBN 92-78-18083-1 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
113