Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen om Europeiska unionens kärnkraftsindustri (Ett vägledande kärnkraftsprogram i enlighet med artikel 40 i Euratomfördraget)"

(97/C 206/17)

Den 27 september 1996 beslutade kommissionen i enlighet med Euratomfördragets artikel 40 att inhämta Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovannämnda meddelande.

Sektionen för energi, kärnkraft och forskning, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 2 april 1997. Föredragande var John Lyons.

Vid sin 345:e plenarsession den 23-24 april 1997 (sammanträdet den 24 april 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 101 röster för, 18 röster emot och 11 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. I enlighet med bestämmelserna i artikel 40 i Euratomfördraget skall kommissionen efter att ha inhämtat Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande "regelbundet i vägledande syfte offentliggöra program som särskilt skall behandla målen för kärnenergiproduktionen och de investeringar av alla slag som krävs för att uppnå dessa mål".

1.2. Sedan Euratomfördraget antogs har kommissionen offentliggjort tre vägledande program, nämligen år 1966, 1972 och 1985 (uppdaterat 1990). När denna uppdatering gjordes ansåg kommissionen att riktlinjerna från 1985 om kärnkraftsindustrins utveckling i framtiden fortfarande ägde giltighet, men att programmet ändå borde ändras för att ta hänsyn till de möjligheter som öppnas genom den inre marknaden och till åtgärder som bör genomföras inom denna sektor, samtidigt som kärnenergimarknadens specifika egenskaper och de problem som berörda företag möter skulle beaktas.

1.3. Dessa prioriterade åtgärder rörde marknaden för utrustning och komponenter, där det enligt kommissionen borde skapas en verklig gemensam marknad för att åstadkomma en minskning av investeringskostnaderna och en förbättring av kärnkraftsindustrins konkurrenskraft.

1.4. Det var först elva år senare som kommissionen i samband med vitboken "En energipolitik för Europeiska unionen" () och i ett sammanhang där både Europeiska unionens situation på energiområdet och organisationen av marknaden för energi avsevärt hade förändrats, återigen genomförde en grundläggande översyn av kärnkraftens roll. I sitt dokument diskuterar kommissionen kärnkraftens roll mot bakgrund av de tre mål som kommissionen satt upp i sin vitbok - internationell konkurrenskraft, försörjningstrygghet och miljöskydd.

2. Kommissionens meddelande

2.1. I kommissionens meddelande ges en överblick över kärnkraftsindustrins situation i Europeiska unionen i mitten av 1990-talet. Det finns mer än 140 kärnkraftsreaktorer i drift i Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Nederländerna, Finland, Sverige och Storbritannien. Dessa bidrar med ungefär en tredjedel av den elektricitet som produceras inom Europeiska unionen. De ingår i en väl etablerad kärnkraftsindustri som täcker hela bränslecykeln, har sin egen tekniska bas och enligt industrins egna siffror sysselsätter mer än 400 000 huvudsakligen högutbildade personer.

2.2. Elektricitet som produceras med hjälp av kärnkraft ger emellertid upphov till en hög grad av oro inom den allmänna opinionen. Det finns således ett godtagbarhetsproblem som huvudsakligen sammanhänger med oro över kärnkraftens säkerhet, transport och förvaring av kärnavfall och spridning av kärnvapen.

2.3. I kommissionens meddelande granskas kärnkraftsindustrins verksamhet på alla dess verksamhetsområden. Man diskuterar produktionskostnader, inklusive avvecklings-, bränsle-, avfalls- och förvaringskostnader, och gör en uppskattning av hur konkurrenskraftig den är i förhållande till andra typer av elproduktion. Man nämner dess bidrag till exporten, till den kvalificerade inhemska sysselsättningen inom EU samt till innovation och teknisk utveckling. Man noterar att investeringarna i kärnkraftsindustrin till sin natur är långsiktiga.

2.4. Därefter diskuteras i dokumentet försörjningstryggheten och det bidrag som kärnkraften kan ge till denna. Skyddet av befolkning och miljö berörs, och en särskild avdelning ägnas åt säkerhetsproblemen i länderna i Central- och Östeuropa och OSS. Kommissionen vill emellertid inte gärna göra några förutsägelser rörande den mängd elektricitet som kommer att produceras med hjälp av kärnkraft efter år 2000.

2.5. I kommissionens meddelande görs därefter en genomgång av de möjligheter som står den europeiska kärnkraftsindustrin till buds, av villkoren för kärnbränsleleveranser, tekniska utmaningar i samband med kärnsäkerhet, problem rörande förbrukat bränsle, kärnavfall och avveckling, transport av radioaktivt material, plutoniumanvändning samt framtida teknik, forskning och utveckling.

2.6. I slutsatserna föreslår kommissionen att följande principer skall antas av Europeiska unionen för att skapa en ram för kärnenergins fortsatta bidrag till energiförsörjningen:

- Rätten att besluta om huruvida en fredlig användning av kärnkraft skall utvecklas tillkommer respektive medlemsstat.

- Det val som varje medlemsstat gör i detta avseende skall respekteras.

- De medlemsstater som valt att använda kärnkraft skall säkerställa en hög nivå av kärnkraftssäkerhet parallellt med respekt för krav på icke-spridning av kärnvapen i enlighet med vederbörliga internationella avtal liksom en hög skyddsnivå för människors hälsa.

- Medan de enskilda medlemsstaterna ansvarar för fastställande av säkerhetsnormer och licensgivning för kärnkraftverk, och de nationella aktörerna ansvarar för driften, är bägge parter gemensamt ansvariga för kärnkraftssäkerheten inför alla Europas invånare.

3. Kommentarer till kommissionens dokument

3.1. Kommittén välkomnar offentliggörandet av kommissionens vägledande kärnkraftsprogram (). Trots att kärnkraften genererar en tredjedel av EU:s elutbud och årligen förhindrar att 700 miljoner ton koldioxid släpps ut i atmosfären, har kommissionen under senare år inte haft mycket att säga vare sig om kärnkraftens möjligheter eller problem. Genom detta dokument inleds en sedan mycket länge emotsedd diskussion om kärnkraftsindustrins framtid. Kommittén hoppas att detta yttrande skall ge näring åt diskussionen.

3.2. Mot bakgrund av att de olika medlemsstaternas åsikter om kärnkraftsgenererad el går mycket vitt isär, gläder sig kommittén åt att kommissionen har lyckats åstadkomma ett välavvägt och grundligt dokument som ger rättvisa åt den komplexitet som karakteriserar dessa frågor. Här skall främst två inslag i kommissionens dokument noteras. För det första, kommissionen ställer sig inte negativ till användningen av kärnkraft men diskuterar ändå dess fördelar och nackdelar från olika håll utan att inta någon slutgiltig ståndpunkt. För det andra, en av de grundläggande förutsättningar som kommissionen valt för sitt resonemang är att varje medlemsstat fritt måste få välja vilka bränslen som skall användas i elproduktionen inom landets egna gränser.

3.3. Den inställning som kommissionen valt kan mycket väl komma att bidra till att medborgarna i Europeiska unionen kan föra en mer välgrundad och kanske mindre ideologisk diskussion om kärnkraftens fördelar och nackdelar. Om detta sker skulle det vara en värdefull vinst.

3.4. I artikel 1 i Euratomfördraget, undertecknat år 1957, anges följande:

"Gemenskapen skall ha till uppgift att genom att skapa de förutsättningar som behövs för en snabb organisation och tillväxt av kärnenergiindustrierna, bidra till en höjning av levnadsstandarden i medlemsstaterna och till utvecklingen av förbindelserna med övriga länder."

3.4.1. Den stora förändring som sedan 1957 inträtt i den ekonomiska och politiska miljön belyses av att det språkbruk kommissionen i dag använder i sitt dokument är ett helt annat. Kärnkraften skall således bedömas utifrån målen rörande "övergripande ekonomisk konkurrenskraft, säkerställd försörjning och miljöskydd" (kapitel II, sid 4). Vidare, "kärnkraften måste konkurrera inom samma ramar och på samma villkor som andra energikällor" (kapitel II punkt 1 b, sid 7), och slutligen, "unionens målsättning i dag är att låta marknadskrafterna råda" (kapitel IV punkt 2, sid 16). Den bakgrund mot vilken kärnkraft skall bedömas år 1997 är således en helt annan än den mot vilken den först bedömdes för fyrtio år sedan.

3.5. Om vi övergår till att granska kommissionens dokument mer i detalj, är det med besvikelse vi tar del av de sidor i kapitel II punkt 1 a, sidorna 4-6, där kärnkraftens ekonomiska villkor behandlas. Kommissionen har tydligen varit handikappad av att det saknats relevant och nyligen offentliggjord information. De olika uppgifter som återges i dokumentet har hämtats från olika tidpunkter mellan 1990 och 1993. Bränslepriserna har förändrats både i absoluta och relativa tal under åren därefter, då även växelkurserna har varierat. Något som är olyckligt är att tabell 3, i vilken en generell jämförelse görs mellan kostnaderna för kol-, gas- respektive kärnkraftsgenererad el, inte utgör en användbar vägledning för elproducenter som står inför ekonomiska val i samband med olika aktuella investeringsalternativ.

3.6. På vissa ställen skulle kommissionen gärna ha kunnat ta med fler upplysningar. I kapitel II punkt 2 d, sidorna 10-11, ges en förteckning över de olika punkter om vilka enighet nåddes som en följd av den "Nya partnerskapsmetoden". Det saknas däremot exempel på enskilda förbättringar som blivit följden. I kapitel II punkt 3 e, sidorna 15 och 16, och i kapitel V punkt 3, sid 20, skriver kommissionen om tekniska problem i fråga om kärnkraftssäkerhet. Avsikterna i tidigare avtal av betydelse i detta sammanhang förklaras, men inga uppgifter lämnas om huruvida några särskilda framsteg faktiskt har gjorts på något av de områden som nämns.

3.7. Det skulle ha varit särskilt värdefullt om fler upplysningar hade lämnats angående hanteringen av radioaktivt avfall, ett verksamhetsområde som allmänheten alltjämt hyser betänkligheter mot. I kapitel II punkt 3 d, sidorna 13-14, hänvisar kommissionen i positiva ordalag till en strategi som den antog 1994 och räknar upp de huvudfrågor som man tror att allmänheten har störst intresse av. Men man säger ingenting om vad som händer, eller förväntas hända, till följd av att strategin antagits. När det gäller den näraliggande frågan om transport av radioaktivt avfall riktar kommissionen emellertid med rätta uppmärksamheten mot den säkerhet som alltid omgärdat just denna verksamhet (kapitel V punkt 5, sid 20).

3.8. Kommissionens uppläggning är mer givande i andra delar av dokumentet. Där det stöd som tillhandahålls Central- och Östeuropa och OSS diskuteras (kapitel III, sidorna 15-16) ger kommissionen exempelvis åtminstone en fingervisning om de åtgärder som vidtagits som en följd av EU:s ekonomiska stöd till kärnkraftsindustrin i dessa länder. Trots detta skulle uppgifter om omfattningen av de problem som bearbetas ha utgjort en relevant förbättring (eftersom man då skulle ha kunnat sätta in storleken på EU:s ekonomiska stöd i ett sammanhang).

3.9. Kärnpunkten är denna: det är viktigt att man kan visa för befolkningen i EU inte bara att relevanta resolutioner, avtal, fördrag osv. antas på nyckelområden inom kärnkraftsrelaterad verksamhet, utan även att tydliga åtgärder utformas och genomförs som en följd av detta - vilket ju också i själva verket är fallet. Kommissionen gör sig själv långt ifrån rättvisa om den ger intryck av att betydelsefulla avtal i princip inte får några praktiska resultat av vilka en beskrivning kan göras.

3.10. Kapitel V är kanske det mest positiva inslaget i kommissionens dokument. Det är här kommissionen uppmanar kärnkraftsindustrin att utomlands söka efter marknader för satsningar på civil kärnenergi, samtidigt som man betonar vikten av att ge spridning åt det säkerhetstänkande som skapats inom unionen.

3.11. När det gäller den nyckelfråga som säkerheten utgör, välkomnar kommissionen den internationella konvention om kärnkraftssäkerhet som utarbetats inom ramen för Internationella atomenergiorganet (IAEA). Detta avtal har nu formellt ratificerats av tillräckligt många signatärmakter för att det skall få full internationell legal status (). Kommissionen stöder IAEA:s planer på att utarbeta en internationell konvention om hanteringen av radioaktivt avfall. I detta sistnämnda sammanhang ger kommissionen också uttryck för sitt stöd åt samarbetsprogram för säker förvaring av klyvbart material som frigjorts genom skrotning av kärnvapen samt fredlig användning och säker transport av detta material. Kommissionen nämner också anslaget på 555 miljoner ecu för projekt i länderna i Central- och Östeuropa (CÖE-länderna) och i OSS mellan 1991 och 1995, och sin avsikt att anslå en liknande genomsnittlig årlig budget för likartade syften under perioden 1996-1999. Kommissionen måste lovordas för att ha lagt tonvikten på dessa mycket viktiga säkerhetsrelaterade verksamheter, liksom på andra verksamheter som här inte anges enskilt.

3.12. I kommissionens dokument saknas upplysningar på två områden, som enligt kommittén borde behandlas i den slutliga versionen av det vägledande kärnkraftsprogrammet. Dessa upplysningar rör (a) hur ansvaret skall fördelas mellan EU och medlemsstaterna vid genomförandet av olika moment i kärnkraftsproduktionen och därmed sammanhängande verksamheter, och (b) all betydande utveckling vad gäller teknologi och organisation under senare år avseende hantering och slutförvaring av kärnavfall.

3.13. I det avslutande kapitlet (VI) antyder kommissionen olika ytterligare möjligheter. Man "kan" komma att "behöva undersöka kärnkraftens betydelse parallellt med andra alternativ", "kommande" diskussioner om kärnkrafts roll skall äga rum om "omständigheterna kommer att bekräfta ... fortsatt ökande beroende av import av fossila bränslen". Denna typ av antydningar ger bara anledning att ställa frågan varför dessa möjligheter inte behandlas ordentligt i denna översyn, eftersom relevant information redan finns att tillgå i kommissionens egna källor. Genom de principer som anges avslutningsvis, konstateras status quo. Dessa principer utgör det som alla i nuläget kan enas om. Kommittén ställer sig bakom dem.

4. Har kärnkraften någon framtid inom EU?

4.1. Genom kommissionens dokument aktualiseras flera frågor som har vittgående, för att inte säga avgörande betydelse för Europeiska unionens framtida energiförsörjning. Beträffande kärnkraftsindustrin som sådan tar dokumentet upp frågan om huruvida denna industri har någon effektiv framtid inom unionen som sträcker sig längre än de befintliga anläggningarnas livslängd. Det är ingen tillfällighet att kommissionen inte presenterar någon prognos för kärnkraftsproduktionen efter år 2000.

4.2. Det kan tyckas underligt att ge uttryck för ett sådant tvivel. Kommissionen rapporterar att kärnkraftsindustrin uppskattar att man direkt eller indirekt sysselsätter över 400 000 personer, mestadels högt kvalificerade. Ekonomiskt sett producerar kärnkraftsindustrin 33 % av EU:s elektricitet () (). För att åstadkomma detta krävs det ett bränsle som inte har något annat fredligt användningsområde. På så sätt sparar man på sådana bränslen som används, eller kan komma att användas, för andra ändamål (). Genom att använda kärnkraft minskar man koldioxidutsläppen med ca 700 miljoner ton per år i Europa som helhet, jämfört med om samma mängd elektricitet skulle ha producerats med hjälp av olika fossila bränslen (). Under förutsättning att man lyckas utveckla tekniken för att konstruera lönsamma snabbreaktorer har kärnkraften en potentiell kapacitet att bli en förnybar energikälla, något som skulle göra kärnkraften till en outsinlig energikälla för samhället.

4.3. Dessa synpunkter till trots är kärnkraftens framtid inom EU oklar. Det finns tre huvudskäl till detta.

4.4. För det första påverkas kärnkraftsindustrin negativt av den oro - för att inte säga direkt fientlighet - som finns utbredd bland allmänheten. Den främsta förklaringen till detta är nog uppenbar: rädslan för en ny Tjernobyl-katastrof. Vid denna katastrof läckte stora mängder radioaktiv strålning ut i atmosfären, och detta återuppväckte den latenta och djupt liggande oro för strålning som många människor känner. Men oron beror också på att industrin fortfarande inte har lyckats lösa problemet med hur man skall finna ett sätt att hantera och slutförvara kärnkraftsavfallet, i synnerhet högaktivt avfall, som den breda allmänheten kan acceptera. Allmänhetens oro har stark inverkan på de beslut som fattas på energiområdet och som direkt eller indirekt får konsekvenser för kärnkraftsindustrin, och kan därför få en hämmande effekt.

4.5. Det andra och tredje skälet till osäkerhet angående kärnkraftsindustrins framtid är Europaparlamentets och rådets antagande av det direktiv () som fastslår att elproduktionen från och med nu skall avregleras respektive det faktum att det under de senaste åren kommit allt större kvantiteter konkurrenskraftigt framställd gas på marknaden.

4.6. Avregleringen av marknaden för elframställning har en avgörande betydelse. I större delen av EU har elframställningen haft garanterad avsättning på avgränsade nationella och/eller regionala marknader (). Detta har underlättat för kapitalkrävande och långsiktiga investeringar. Det kommer att ta mer än ett par år innan elmarknaden helt avreglerats (), men från och med nu kan inget elproducerande företag planera sina investeringar i nya anläggningar och förutsätta att det finns en säker skyddad marknad för dess produktion på lång sikt. Kraftföretagen måste vara konkurrenskraftiga utan att få marknadsprivilegier eller direkt eller indirekt stöd.

4.7. Inställningen till att investera i olika tekniker för elproduktion, givetvis inklusive kolbaserad produktion, kommer ofrånkomligen att påverkas av denna djupgående förändring av förutsättningarna. Den nya marknadssituationen kommer emellertid att få mest slående effekter för kärnkraftsindustrin, för den är med viss marginal den mest kapitalkrävande bland de viktigaste metoderna för elproduktion ().

4.8. En utvidgad marknad måste naturligtvis ses som den möjlighet den är, och inte som en begränsning. Men innan resultaten av en fri EU-täckande högspänningsmarknad blir verklighet, är det nödvändigt att utveckla utvidgade sammanlänkningar mellan de flesta medlemsstaterna, liksom ett verkligt europeiskt kraftledningsnät som producenter med tiden kan sälja till. Därför blir det antagligen en längre övergångsperiod, som kanske kan räknas i decennier snarare än i år.

4.9. Den tredje anledningen är att inte bara att naturgasen ökat kvantitativt de senaste åren, med generellt fallande priser, utan att dessutom - vilket är avgörande - modern kombikraftteknik för gasgenererad elproduktion kommit in i bilden (). Fördelarna med kombikrafttekniken förklarades åskådligt i en OECD-analys som konstaterade att "kombikraftteknik har låga kapitalkostnader, kort tillverkningstid, små behov vad gäller markanvändning och hög flexibilitet - det vill säga: det finns inga betydande skalfördelar över en viss nivå, och produktionskapaciteten kan ökas i relativt små steg" ().

4.10. Man vet inte säkert om gaseldade kombikraftverk kommer att producera el till lägre priser än kärnkraften, även om de förväntas göra det under de närmaste åren. Det beror naturligtvis på åtskilliga faktorer och det kommer att finnas skillnader beroende på land och tidpunkt. Men när det gäller att investera i nya metoder för elproduktion på en öppen marknad, kommer gas - där den finns tillgänglig och dess pris är konkurrenskraftigt () - att på grund av ovan angivna orsaker ha en avgörande fördel framför kärnkraften - och förmodligen också över alla andra bränslen och/eller metoder (). Den allmänna opinionen kommer att stödja valet av gas framför kärnkraft, och till och med framför andra alternativ ().

4.10.1. Det går inte att förutsäga hur länge dessa omständigheter kommer att samverka; det tycks rimligt att anta att det kommer att utgöra ett dominerande mönster de kommande 10-15 åren, men därefter är det svårt att göra några förutsägelser. Detta är naturligtvis en av huvudorsakerna till att EU upprätthåller flexibiliteten vad gäller bränsletillgången och har en politik för försörjningstryggheten.

4.11. Avgörandet för kärnkraftsindustrin kommer att ske om bara ett par år, då energiföretagen och de offentliga myndigheterna måste börja ta i övervägande och planera en alternativ strategi för de anläggningar som skall avvecklas från och med omkring år 2005-2010 och framöver. Det är svårt att föreställa sig att nya kärnkraftverk kommer att byggas för att ersätta de kraftverk som stängs, förutom i Frankrike och möjligtvis Finland. Också i Frankrike har man ställt sig tveksam till huruvida kärnkraftverk kommer att vara det alternativ som väljs efter 2010 ().

4.12. Om bara marknadsprinciper är av betydelse från och med nu, och såvida ingen större förändring äger rum vad gäller relativpriser för de olika energiformerna eller kostnader för byggandet av kärnkraftverk, eller beträffande den allmänna opinionen, så är svaret på frågan i början av detta kapitel att "det är högst osannolikt", mot bakgrund av den information vi har i dag ().

4.13. Kommissionen tycks ha dragit samma slutsats. Följaktligen har man beslutat att inte säga något om utvecklingen efter år 2000, och man uppmuntrar industrin att söka marknader utomlands. Men denna blygsamma uppmuntran har begränsat värde. Utan en aktiv hemmamarknad tycks ansträngningarna att säkra en ökad export vara förgäves.

4.14. En så viktig förändring vad gäller jämvikten mellan de bränslen som används vid elproduktion får följder inte bara för industrierna. Framförallt berör det frågorna om säkerställandet av bränsleförsörjningen inom EU och miljöpolitiken. I dessa frågor kan marknadskrafterna förmodligen inte själva lösa problemen. Det är strategiska frågor som skall behandlas här nedan.

5. Strategiska frågor

5.1. "Ett ständigt ökande beroende?"

5.1.1. Ovanstående fråga ställs i den slutsats kommissionen kommer fram till i sitt dokument (Avsnitt VI, s. 22):

"Kommande diskussioner om kärnkraftens roll kommer att påverkas av huruvida omständigheterna kommer att bekräfta gemenskapens fortsatt ökande beroende av import av fossila bränslen för att klara av den framtida energiförsörjningen."

5.1.2. Det är en konstig fråga eftersom det är känt att svaret är "ja". Kommissionen ger själv svaret t.ex. i kapitel II punkt 2 a på sidan 8 i dokumentet, där det står att "Europas beroende av importerad energi kommer att öka kraftigt". Den mer detaljerade bakgrund som ges till världssituationen i kapitel II 2 b på sidorna 9 och 10 i dokumentet stöder denna bedömning.

5.1.3. Framtida prognoser för energisektorn behandlas mer utförligt i en annan av kommissionens publikationer, "European Energy to 2020" (hädanefter kallad EE 2020), publicerad 1996, tidigare på året. Utdrag från de slutsatser som man drar i denna, och som är relevanta för frågan om ett framtida beroende, ges i bilagan. Angående den centrala frågan om bränsleimport summerar man analysen i EE 2020 med att notera att importen av gas, som nu motsvarar 40 % av EU:s förbrukning, kan komma att uppgå till 75 % år 2020; och att kolimporten, som nu motsvarar 37 % av EU:s förbrukning, kan komma att uppgå till nästan 80 % år 2020 ().

5.1.4. Det var utan tvivel med detta scenario i åtanke som kommissionen framhöll betydelsen av olika bränslesorter i vitboken om energipolitik. Kommissionens åsikt är, som det uttrycktes där, att "på sektoriell nivå kan ett betydande bidrag till diversifiering göras genom att man försäkrar sig om att det finns en diversifierad bränslebas på hemmaplan, framför allt för elproduktion". Man hänvisar till "gemenskapens ökade importbehov" och hävdar att "för att säkerställa försörjningen finns det ett starkt skäl att hålla alla ekonomiska alternativ öppna" ().

5.1.5. Kommissionens åsikt, som citeras i 5.1.1, att ett övervägande av det problem som orsakas av det ständigt ökande beroendet och den roll kärnkraften spelar, lugnt kan skjutas upp, rimmar inte med de uppgifter man själv ger, eller med den ställning man tar till förnybara energikällor i grönboken, vilket redan framgått av not 3, s. 93.

5.2. Försörjningstrygghet ()

5.2.1. Saken är den att på grund av det ökande beroendet av importerat bränsle för elframställning har EU som helhet ett framtida problem med försörjningstryggheten att ta ställning till. (Läget är olika för och mellan olika medlemsstater.) Detta problem ställer inga krav på en reflexartad reaktion, men det är fullt möjligt att förutse. Det bör förvisso behandlas aktivt i denna översyn av kärnkraftens roll.

5.2.2. När det gäller prognoser över importökningar är det kol och gas som är de båda nyckelbränslena. Prognoser från EE 2020 rörande framtida importökning av var och en av dessa båda bränslen har nämnts ovan. Dessa prognosers innebörd vad gäller försörjningstryggheten i framtiden skiljer sig emellertid kraftigt åt. Vad gäller kolimport säger kommissionen i sin vitbok () att "särdragen hos världsmarknaden för kol och mångfalden leverantörer innebär att risken för ett ihållande avbrott i tillförseln, även på lång sikt, är minimal".

5.2.3. Gasimport är en annan sak. I Europa transporteras gas huvudsakligen med pipelines, som är ett ovanligt sårbart leveranssätt. Dessutom kommer en allt större del av EU:s framtida leveranser att hämtas från geografiska områden som ligger mer avlägset. EU kommer även fortsättningsvis att få leveranser från Nordsjön, Nederländerna och Norge under en lång tid framöver, men som EE 2020 påpekar: "Leveransökningar kommer huvudsakligen att ha sitt ursprung i det forna Sovjetunionen och i Nordafrika, även om det år 2020 är möjligt att ytterligare leveranser kan hämtas från Nigeria, Iran och andra länder i Mellanöstern, antingen genom pipelines eller i form av gasol ()."

5.2.4. Anledningen till det kan komma att uppstå problem med försörjningstryggheten är att en allt större andel av EU:s leveranser i framtiden måste hämtas från geografiska områden som är, eller i framtiden kan komma att bli, politiskt instabila.

5.2.5. Denna fråga är av betydelse för hur kommissionens vägledande kärnkraftsprogram skall bedömas, och detta av följande tre orsaker: (a) gasgenererad el kommer förmodligen att finnas tillgänglig för de flesta medlemsstater under åren efter 2005, dvs. vid en tidpunkt då man kommer att behöva börja ersätta en stor del av den befintliga kärnkraftskapaciteten, (b) kärnkraften har inga jämförbara problem vad gäller leveranser av kärnbränsle () och (c) mot bakgrund av att kärnkraften står för 33 % av elproduktionen inom EU kan den komma att utgör en mycket viktig stabiliserande faktor, en roll som inom överskådlig framtid inte kommer att kunna spelas av någon annan energikälla.

5.2.6. Om inga nya teknologiska eller ekonomiska faktorer kommer in i bilden och om kärnkraften därför i jämn takt kommer att ersättas med gasgenererad elproduktion från omkring 2005-2010 och framåt, skulle problemet med försörjningstryggheten kunna komma att anta avsevärda proportioner, som skulle kunna få konsekvenser såväl för ekonomin i allmänhet som för relationerna med främmande makt.

5.3. Koldioxidutsläpp

5.3.1. Koldioxidutsläpp är i första hand en miljöfråga, men för energiindustrierna är det även en strategisk fråga, ty vissa av dem släpper ut stora mängder koldioxid. Såväl kärnkraft som förnybara energikällor släpper endast ut minimala mängder koldioxid i atmosfären, och om koldioxidutsläppen försvann från elproduktionen skulle detta betyda mycket.

5.3.2. I kapitel II punkt 3 b, sid 12, i kommissionens dokument beskrivs koldioxidutsläppen som "ett allvarligt hot". I punkt 4.1, sid 18, i kommissionens nyligen publicerade grönbok "Förnybara energikällor", nämns att "En betydande begränsning i användningen av fossila bränslen krävs för att garantera att gemenskapen kan uppfylla de koldioxidkrav som uppställs i klimatkonventionen ()." I grönboken föreslår man sedan att bidraget från förnybara energikällor fördubblas (från 6 till 12 %) fram till år 2010 ().

5.3.3. I grönboken förutspås "en reduktion av koldioxidutsläppen med 386 miljoner ton per år fram till år 2010" som ett resultat av att det ovan nämnda målet antas, även om en siffra på 300 miljoner ton vore riktigare (). Den senare siffran skulle i sig själv kunna motsvara en ansenlig och välkommen energiproduktion utan åtföljande koldioxidutsläpp, men det kan ifrågasättas i hur hög grad detta faktiskt skulle minska den nuvarande koldioxidproduktion som härrör från konventionella energikällor för elproduktion, nämligen kol och gas. Det finns två anledningar till detta: (a) större delen av det föreslagna nya programmet för förnybar energi skulle ge ett energitillskott och inte ersättningsenergi (), och (b) en betydande andel av den extra elektriciteten kan visa sig vara mindre lämpad att mata in i kraftledningsnätet ().

5.3.4. Dessa siffror visar hur viktig kärnkraften är för försöken att reducera koldioxidutsläppen. Det skulle nämligen räcka med att ungefär 30 % av den befintliga kärnkraftskapaciteten tas ur drift fram till - exempelvis - år 2015 (en fullt tänkbar möjlighet) för att hela det program för koldioxidminskning som anges i kommissionens grönbok om förnybar energi skall neutraliseras - förutsatt att programmet når fullständig framgång (). Det verkar inte vara för mycket sagt att om kärnkraften till stora delar försvinner, vilket vi ovan hävdat att den kommer att göra, finns inga möjligheter att EU uppnår sina internationella koldioxidmål, vare sig nu eller under överskådlig framtid.

5.4. Kommissionens ansvarsområde

5.4.1. Av det ovanstående framgår det klart att EU måste förvänta sig ett växande problem med försörjningstryggheten under 2000-talets första årtionde. EU har redan ett koldioxidproblem. Om hela eller den största delen av dess kärnkraftskapacitet ersätts med gasbaserad elproduktion åren efter 2005-2010 (se punkt 4 ovan) kommer detta oundvikligen att medföra att den minskade försörjningstrygghet EU då förutspås ha blir ännu mindre. Det skulle också lamslå EU:s ansträngningar att minska sina koldioxidutsläpp. Kommissionen borde så snart som möjligt inleda en diskussion om olika alternativ till detta scenario, en diskussion i vilken de berörda ekonomiska aktörerna och medlemsstaterna bör medverka.

5.4.2. Kommissionen lyckas inte klargöra dessa frågor i sitt dokument, vilket den borde gjort. Frågorna diskuteras; säkerställd försörjning behandlas exempelvis under II 2 a och i slutsatserna och koldioxidutsläpp under II 3 b, och man hänvisar till kärnkraftens bidrag i vart och ett av fallen, men man framhäver varken dess centrala betydelse för hanteringen av dessa problem eller dess betydelse för EU:s energipolitik.

5.4.3. Mer specifikt påpekar kommissionen under II 2 a (sid 8-9) att Europas beroende av importerad energi kommer att öka kraftigt, men kommenterar sedan bara att kärnkraften "skulle vara särskilt användbar om ... [det] diversifiera[de] utbud[et] försämras". Det ges ingen antydan om hur stort eller av vilket slag det framtida problemet faktiskt är, och inte heller om den betydelse som kärnkraft har när det gäller att hitta en lösning på problemet, vare sig i positiv eller negativ mening.

5.4.4. Samma sak gäller för kommissionens behandling av koldioxid. Få personer skulle enbart av den koncisa formuleringen av avsnitt II 3 b kunna urskilja vilka konsekvenserna skulle bli för EU:s program för att minska koldioxidutsläppen om gemenskapen inte längre hade en ansenlig kärnkraftskapacitet.

5.4.5. Kommissionens undvikande svar på dessa två nyckelfrågor beror nästan säkert på hur den uppfattar kärnkraftsindustrins problem att accepteras av allmänheten och sitt eget behov av att nå samstämmighet. Men kommissionens misslyckande med att rättframt bemöta dessa två frågor är ändå en allvarlig brist.

5.4.6. Det stämmer att kommissionen och även EU bara har begränsad makt att garantera eller ens främja försörjningstrygghet. Men medlemsstaterna är bättre rustade. De har i nuläget möjlighet att agera under ett nytt direktiv som inför gemensamma regler för den inre elmarknaden (se fotnot 5, s. 91). Huvudavsikten med och effekten av detta direktiv är att utsätta elmarknaden för konkurrens. Men utöver detta stadgar artikel 3.2 bland annat följande:

"Medlemsstaterna får (...) i det allmänna ekonomiska intresset ålägga företag som bedriver verksamhet inom elsektorn att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, vilka kan avse tillförlitlighet, inbegripet försörjningstrygghet, regelbundenhet, kvalitet och pris på leveranser samt miljöskydd."

5.4.7. Sådana allmännyttiga tjänster måste "vara klart definierade, öppna, icke-diskriminerande och kontrollerbara" och måste publiceras. Dessutom kan de medlemsstater som så önskar införa långtidsplanering som ett sätt att genomföra sina allmännyttiga tjänster. Resultatet är att medlemsstaterna nu har rätt att säkra försörjningstryggheten (bland annat) om de anser det vara nödvändigt, naturligtvis med förbehåll för lämpliga förfaranden. Kommissionen har möjlighet att ge råd, och kommer med all sannolikhet att göra det i strategiska energipolitiska frågor.

5.4.8. Beträffande koldioxidutsläpp har kommissionen befogenhet att lägga fram förslag och rådet har befogenhet att agera, om de anser att behov finns, dvs. i enlighet med bestämmelserna i fördragets artikel 130s ().

5.4.9. När det gäller en revidering av det vägledande kärnkraftsprogrammet måste kommissionen fatta ett klart beslut, i vart och ett av fallen, huruvida en säkrad försörjningstrygghet och minskade koldioxidutsläpp fortfarande är prioriterade politiska mål. Om kommissionen beslutar att så är fallet (vilket har varit dess offentliga inställning hittills) har den skyldighet att klart och tydligt förklara i vart och ett av fallen vad effekterna av en framgångsrik politik är i två fall: om unionen fortfarande har en betydande kärnkraftsproduktion och om den inte har det.

5.4.10. På grundval av sina slutsatser, vilka de än blir, kommer kommissionen sedan att ha möjlighet att ge klara riktlinjer till alla viktiga aktörer som är inblandade, inte minst allmänheten, om verkligheten bakom de framtida valmöjligheterna och i hur stor utsträckning det vore eller inte vore önskvärt att försöka påverka det händelseförlopp som vi kan förvänta oss utifrån de kunskaper vi har i dag.

6. Kärnkraftssäkerheten i länderna i Central- och Östeuropa och i staterna i före detta Sovjetunionen (FSU)

6.1. Kommissionen kommenterar i dokumentets avsnitt III och V de potentiellt farliga delarna av kärnkraftsindustrin i de central- och östeuropeiska länderna och FSU. Man beskriver kortfattat de olika typer av tekniskt bistånd som väststaterna gjort tillgängliga, inklusive den hjälp som tillhandahållits under Phare- och Tacis-programmen.

6.2. En ny stor kärnkraftsolycka skulle helt säkert ha en mycket negativ inverkan på allmänhetens inställning till att EU:s kärnkraftsindustri fortsatte sin verksamhet. Det skulle till och med kunna utlösa politiska beslut om att avveckla EU:s egen kärnkraftsindustri så snart som det var praktiskt och ekonomiskt genomförbart, utan hänsyn till andra överväganden och med alla de kostnader och den ekonomiska oreda det skulle medföra. Ett särskilt akut problem är att den sarkofag som innesluter reaktor 4 i Tjernobyl är instabil, och enligt rapporter måste den åtgärdas snarast.

6.3. Farorna är inte heller begränsade till den civila kärnkraftsindustrin i dessa länder. Allmänheten kan lika väl bli uppskrämd av en incident med kärnvapenarsenalen i några av de stater som ingick i före detta Sovjetunionen. Det har kommit ett mängd rapporter om att inspektions- och underhållsstandard i vissa områden har sjunkit dramatiskt.

Tacis- och Phare-programmens prioriteringar kräver översyn.

6.4. Phare- och Tacis-programmen berör inte ovanstående frågor, och även om de summor som läggs på konventionell kärnkraftssäkerhet verkar stora när de ses ur ett abstrakt perspektiv är de små i relation till vad som verkligen behövs. Inom de program som inrättats har man utan tvekan utfört ett gott arbete men man börjar alltmer kritisera programmens effektivitet. Mer än någonting annat har de varit det som deras titel beskriver, dvs. program för tekniskt bistånd. De har främst bestått av sådana saker som teknisk rådgivning, utbildning, utarbetande av handböcker, råd om inrättande av system etc. Man har tillhandahållit ytterst få konkreta anläggningar.

6.5. Det har funnits mycket begripliga skäl till bristen på materielbistånd, men det har ändå varit en brist och det är mycket önskvärt att man börjar åtgärda den, om det är möjligt. Man bör dock ha full förståelse för att några av de berörda ländernas instabila ekonomier har varit ett stort hinder för att lämplig extern hjälp skulle kunna tillhandahållas.

6.6. En viktig faktor som ligger bakom kritiken av de olika programmen för tekniskt bistånd är att kommissionen ännu inte har genomfört en seriös utvärdering av programmen, såvitt kommittén erfar. Vad har man uppnått, hur mycket har säkerheten faktiskt förbättrats, hur väl har de politiska, finansiella och administrativa rutinerna fungerat och vad bör prioriteras i framtiden? Detta är den typ av frågor som borde ställas.

6.7. Utan tvivel är det mycket svårt att göra en sådan utvärdering ur objektiv synvinkel. Kommittén anser ändå att programmen för tekniskt bistånd kommer att fortsätta att förlora trovärdighet i allmänhetens ögon till dess att en djupgående utvärdering av deras effekter har genomförts. Kommittén uppmanar med eftertryck kommissionen att prioritera genomförandet av en sådan studie och att sedan publicera resultaten.

6.8. Kommittén ber också kommissionen att överväga om bistånd kan erbjudas några av de farliga militära anläggningarna, eftersom en allvarlig kärnkraftsolycka vid någon av dessa kan få lika allvarliga konsekvenser för medlemsstaterna och EU:s befolkning som en olycka någon annanstans.

6.9. Kommittén vill fästa kommissionens uppmärksamhet på den särskilda betydelse som arbetet för att förbättra säkerheten vid kärnkraftverk i länderna i Central- och Östeuropa och inom FSU har för EU. Samtidigt som detta är ett allmänt internationellt problem bör man notera att ett antal kärnkraftverk har byggts i omedelbar närhet av EU:s gränser. Några av dessa kärnkraftverk kommer att hamna inom EU:s gränser om och när de första central- och östeuropeiska länderna ansluter sig till EU i början av nästa sekel.

6.10. Effekterna av denna utveckling måste övervägas under de bilaterala anslutningsförhandlingarna. Förhandlingar för att se till att dessa kärnkraftverk följer EU:s säkerhetsnormer bör inledas utan dröjsmål

6.10.1. Dessutom skulle assimileringsprocessen kunna leda till att man inrättar överenskomna normer eller standarder för sovjettillverkade kärnkraftverk på de nya EU-medlemsstaternas territorium. Om detta sker skulle det kunna påverka allmänhetens syn på säkerheten eller bristen på den hos kärnkraftverk i andra länder som inte förväntas bli EU-medlemmar, och som kanske inte skulle tycka att det är nödvändigt att anta samma EU-standarder.

6.11. Slutligen anser kommittén att det är så viktigt att trygga säkerheten hos kärnkraftverken i de central- och östeuropeiska länderna och FSU att detta bör formuleras som princip som bör läggas till dem som kommissionen räknar upp i slutsatserna i den slutliga versionen av det vägledande kärnkraftsprogrammet.

7. Nästa steg

7.1. Kommissionen måste ganska snart bestämma sig för om man skall rekommendera strategiska ingripanden beträffande kärnkraft så att EU skall kunna förverkliga sin strategi när det gäller försörjningstrygghet och minskade koldioxidutsläpp. Man överväger redan sådana åtgärder beträffande förnybara energikällor (), och de ligger i linje med dessa strategier; ingen principfråga verkar alltså stå på spel.

7.2. Kommissionen kommer med all sannolikhet att försöka hitta ett sätt att göra det möjligt att investera på lång sikt i kraftanläggningar även på en konkurrensutsatt marknad, möjligen via något finansiellt instrument eller på annat sätt. Kommissionen erkänner att detta är ett problem i avsnitt II 1 b i dokumentet (sid 7-8), där man påpekar att "vid genomförandet av den inre marknaden bör medlemsstaterna ta vederbörlig hänsyn till kärnkraftsindustriernas behov av långsiktig planering (...)".

7.3. Men även om sådana åtgärder gav något resultat kanske de inte skulle vara till så stor nytta om allmänheten fortsätter att vara lika orolig i framtiden över kärnkraftsindustrins verksamhet. Alltsedan Tjernobyl-katastrofen har denna oro i sig blivit en betydande politisk kraft. Till denna politiska kraft har en ny faktor tillkommit: den utmaning som naturgasen innebär, den största konkurrensmässiga utmaning som kärnkraftsindustrin har ställts inför.

7.4. Inom industrin kommer man att behöva besvara frågor om effektivitet och kostnad på både hög och låg nivå, med avsikt att öka den förra och minska den senare. Man bör snarast åter undersöka de tekniska och kommersiella möjligheterna för små reaktorer inom intervallet 200-500 MW. Forskningsverksamheten kan mycket väl behöva ytterligare resurser, särskilt forskning som har samband med säkerhetsfrågor.

7.5. Det val som vissa medlemsstater kan komma att göra för att ersätta de kraftverk som blivit föråldrade, betyder att kärnkraftsindustrin med oförminskad kraft måste fortsätta sin forskning för att utveckla en ny generation reaktorer som är både säkrare och mer konkurrenskraftiga. Kommittén anser att detta forskningsarbete måste stödjas och uppmuntras av Europeiska unionen genom forskningsprogrammet inom kärnfissionsområdet. De omfattande investeringarna gör att det i detta sammanhang är viktigt med samordning mellan i synnerhet de nationella programmen och gemenskapsprogrammen.

7.6. Säkerhetsnormer måste upprätthållas lika strikt och noggrant som tidigare. I EU:s medlemsländer har industrins säkerhet varit enastående under flera årtionden. Tillsammans med de behöriga myndigheterna är industrin värd vederbörligt erkännande för detta. Men det finns inte bara anledning att lyckönska sig själv. Även säkerhetens utveckling måste noggrant granskas för att säkerställa att de etablerade normerna inte sjunker på grund av att de har blivit rutinartade eller för att genvägar kan ha blivit en etablerad metod. Det är av avgörande betydelse att allmänheten hålls fullständigt informerad om industrins säkerhetsförfaranden och om hur de upprätthålls och utvecklas mot allt högre normer.

7.7. Hantering och förvaring av radioaktivt avfall

7.7.1. Kärnkraftsindustrin måste framför allt bemöta frågan om den allmänna opinionens benägenhet att acceptera kärnkraften. Man kanske inte kan göra någonting för att sudda ut bilderna från och realiteten av Tjernobylkatastrofen. Men det skulle göra stor skillnad om allmänheten kunde bli lugnad beträffande transporten och den långsiktiga avvecklingen av radioaktivt avfall. Det är ett talande faktum att man i åratal transporterat använt kärnbränsle och andra radioaktiva ämnen på ett säkert sätt inom EU, både på väg och järnväg. För många människor är denna verksamhet trots detta ett lika stort orosmoln som någonsin förut.

7.7.2. Det är möjligt att industrin måste tänka om när det gäller information om radioaktivitet till allmänheten. Industrin verkar bara tala om radioaktivitet i samband med potentiellt farliga situationer, och borde kanske se om man oberoende av sin egen verksamhet och via moderna media kan föra en öppen och kontinuerlig diskussion med folk i allmänhet om radioaktivitetens natur, när den är farlig, när den är helt säker och när den är fördelaktig.

7.7.3. Det kanske mest svårbehandlade problem som industrin står inför gäller avvecklingen av medel- och högaktivt avfall som innehåller farligt hög radioaktivitet under väldigt långa tidsrymder. Med stöd från tungt vägande vetenskapliga specialistsynpunkter har industrin länge förordat slutlig djupförvaring under geologiskt säkra skikt där avfallet kan hållas isolerat på ett tillförlitligt sätt, ostört och i oändlig tid. Den allmänna opinionen motsätter sig ihärdigt denna lösning på grundval av att ingen kan vara säker på att inget går snett. Allmänheten vill inte bara att långlivade (eller alla) radioaktiva ämnen förvaras på ett säkert sätt, utan också att det sker på ett sätt så att det kan återvinnas och övervakas, om så är möjligt.

7.7.4. Kommittén anser att det inte finns något annat som kärnkraftsindustrin kan göra som i större utsträckning skulle lugna allmänhetens oro beträffande dess verksamhet än att ge efter för allmänhetens önskan om hanteringen av det långlivade avfallet, vilket är möjligt att genomföra både praktiskt och ekonomiskt. Kommissionen borde hjälpa medlemsstaterna och kärnkraftsindustrin att uppnå detta. Dessutom bör den sträcka sig längre än så och utveckla en heltäckande EU-politik för bortskaffande av radioaktivt avfall.

7.8. Industrins bidrag till kärnkraftssäkerhet i länderna i Central- och Östeuropa och i staterna i före detta Sovjetunionen

7.8.1. Slutligen borde kärnkraftsindustrin öka sitt tekniska, finansiella och politiska stöd till insatser som syftar till att garantera säkerheten hos kärnkraftsanläggningar (inklusive militära anläggningar) i de central- och östeuropeiska länderna och OSS. Industrin bör också skaffa sig en mycket tydligare offentlig profil när den genomför sådana insatser, antingen de utförs som en del av Tacis- och Phare-programmen och andra program eller självständigt. Det är insatser som allmänheten kommer att stödja, förutsatt att den informeras om dem. Allmänheten är mycket medveten om de potentiella farorna med dåligt konstruerade och otillräckligt underhållna kärnkraftsanläggningar, och hoppas att "dess egen" kärnkraftsindustri skall hjälpa till att rätta till saker och ting. Detta är ett gyllene tillfälle för industrin att slå två flugor i en smäll, och den bör ta detta tillfälle i akt.

8. Sammanfattning

8.1. Publiceringen av det vägledande kärnkraftsprogrammet välkomnas. Det ger underlag för en bred debatt inom EU, men mer detaljerad information krävs. De principer som föreslås bör stödjas.

8.2. Kärnkraften står i nuläget för en tredjedel av EU:s elproduktion och har viktiga miljöskyddsfördelar framför fossila bränslen när det gäller att producera elektricitet, exempelvis minskade utsläpp av koldioxid. Den kräver emellertid omfattande arrangemang för att en säker verksamhet skall kunna garanteras. Trots att kärnkraftsindustrin inom EU uppvisar lysande resultat när det gäller säkerhet, fortsätter allmänheten att oroa sig över i hur hög grad man kan lite på dessa arrangemang. Vid sidan av att Tjernobylkatastrofen återuppväckte en djupt liggande rädsla för strålningsrisken har allmänheten en oförminskad oro för hur industrin skall hantera och slutförvara kärnavfallet.

8.3. Omfattningen av allmänhetens oro, avregleringen och öppnandet av en (i de flesta medlemsstater) hittills säker marknad som har gynnat långsiktiga kapitalintensiva investeringar, samt det nya utbudet av naturgas till konkurrenskraftiga priser använd i mindre, effektivare och billigare elkraftverk, är faktorer av avgörande betydelse som mot bakgrund av den information vi har i dag gör det högst osannolikt att man kommer att fortsätta att utnyttja kärnkraft i de flesta medlemsstater när de befintliga kärnkraftverken har tjänat ut under åren efter 2005-2010.

8.4. Utsikterna till en sådan utveckling måste ge upphov till allvarliga strategiska frågor om EU:s energipolitik. Ty att nästan all kärnkraftsgenererad el försvinner kommer inte bara att äventyra EU:s förmåga att garantera tillfredsställande villkor för försörjningstryggheten när det gäller den framtida importen av bränsle för elproduktion, utan kommer också starkt att motverka EU:s insatser för att minska sina koldioxidutsläpp.

8.5. Det är en allvarlig brist att kommissionen i sitt dokument inte lyckas klargöra den betydelse som de ovan nämnda strategiska frågorna har, och att man inte heller på ett riktigt sätt lyckas bedöma dessa frågors troliga effekter på EU:s energipolitik. Kommissionen anmodas att behandla dessa frågor särskilt i sin slutliga version av det vägledande kärnkraftsprogrammet, för att klara slutsatser skall kunna dras och vägledning ges till inblandade parter, liksom till allmänheten, om den situationen vi har framför oss.

8.6. Beträffande de farliga situationer som kan uppstå vid kärnkraftsanläggningar i länderna i Central- och Östeuropa och staterna i före detta Sovjetunionen bör inga tvivel råda om hur djupt allmänhetens inställning skulle påverkas i negativ riktning om det inträffade ännu en större kärnkraftsolycka. Phare- och Tacis-programmen har varit värdefulla, men de kritiseras alltmer. I den mån som dessa program rör kärnkraftssäkerhet anmodas kommissionen att snarast möjligt se över programmen och därefter offentliggöra resultaten. Kommittén vill fästa kommissionens uppmärksamhet på följderna av att sovjetkonstruerade reaktorer hamnar inom EU:s gränser när EU utvidgas.

8.7. Kommissionen anmodas också att överväga om den skall införliva tillsyn av farliga militära kärnkraftsanläggningar i sitt verksamhetsområde.

Förslagsvis bör man utöka kommissionens föreslagna principer med åtgärder för att dämpa oron om kärnkraftssäkerheten i öst.

8.8. EU:s kärnkraftsindustri står inför stora utmaningar som inte minst gäller dess fortsatta existens. Förutom behovet av att se över sin effektivitet och reaktorernas konstruktion samt med kraft upprätthålla och förbättra den höga säkerhetsnivå som finns, måste kärnkraftsindustrin ta tag i frågan om huruvida allmänheten överhuvudtaget kan acceptera kärnkraften. Att hitta ett sätt att tillfredsställa allmänheten beträffande transporter, hantering och förvaring av radioaktivt avfall ses som en nyckelfråga. Den allmänna opinionen accepterar inte industrins lösning på slutförvaringsproblemet. Allmänheten vill att kärnavfallet skall förvaras på ett sådant sätt att det kan återvinnas och övervakas, och industrin gör bäst i att uppfylla allmänhetens krav på denna avgörande punkt. Kommissionen bör bistå medlemsstaterna och industrin för att detta mål skall kunna uppnås.

Bryssel den 24 april 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() KOM(95) 682 slutlig, 13.12.1996.

() I den följande texten kallat kommissionens "dokument".

() När det gäller IAEA:s konvention anmärkte kommittén i sitt yttrande av den 26 oktober 1995 om fördraget om energistadgan (EGT nr C 18, 22.1.1996, s. 146) att konventionen inte omfattar frågan om icke-spridning av kärnvapen (eller säkerhetsanordningar för klyvbart material som relaterar till kärnvapen), och inte heller fysiskt skydd av klyvbart material, civilt ansvar för atomskador på internationell nivå och säkra transporter av radioaktivt material och kärnavfall. Arkitekterna bakom fördraget om energistadgan hade för avsikt att i själva fördraget införa juridiskt bindande regler som omfattade dessa aspekter på kärnsäkerhet, men när detta visade sig ogörligt, krävde kommittén att dessa kompletterande frågor rörande kärnsäkerhet med tiden skulle arbetas in i IAEA:s konvention (se punkt 2.2.5.5 i yttrandet). Kommittén räknar med att kommissionen aktivt skall stödja detta förslag.

() Detta motsvarar ca 14 % av EU:s totala energiefterfrågan (se punkt 104 på sidan 51 i kommissionens grönbok "För en energipolitik för Europeiska unionen" (KOM(94) 659 slutlig) från 1995).

() Kärnkraften producerar en tredjedel av EU:s elektricitet, men det är endast 8 av de 15 medlemsstaterna som producerar kärnkraftsbaserad elenergi (dvs., i fallande storleksordning efter kärnenergikapacitet uttryckt i megawatt: Frankrike, Tyskland, Storbritannien, Sverige, Spanien, Belgien, Finland och Nederländerna). Alla medlemsstater har dock tillgång till denna energi via högspänningsledningar.

() 1 kg ved producerar ca 1 kWh elektricitet, 1 kg kol ca 3 kWh, 1 kg olja ca 4 kWh, 1 kg naturligt uran ca 50 000 kWh och 1 kg plutonium ca 600 0000 kWh - enligt ett anförande av Hans Blix, generaldirektör för Internationella Atomenergiorganet (IAEA), vid den andra filippinska kärnenergikonferensen i Manilla den 10 december 1996.

() Se avsnitt II, punkt 3b, sid 12, i kommissionens dokument. 1995 uppgick de energirelaterade koldioxidutsläppen i EU till 2 950 miljoner ton, av vilket fasta bränslen utgjorde 874 miljoner, olja 1 455 miljoner ton och naturgas 621 miljoner ton (ur "Energy in Europe: 1996 Annual Energy Review", utgiven av kommissionen i september 1996). Mindre skillnader finns på grund av att de publicerade uppgifterna avrundats till närmaste miljoner ton.

() Europaparlamentets och rådets direktiv av den 19 december 1996 angående gemensamma regler för den inre elmarknaden - EGT nr L 27, 30.1.1997, s. 20.

() Detta har inte varit fallet i Finland, där kärnkraftverk har byggts och drivits på den fria marknaden. Detta har underlättats av överenskommelser på lång sikt mellan de båda kärnkraftsföretagen och processindustrier. Storbritannien började öppna sin elmarknad för konkurrens 1991 och avregleringen skall vara fullbordad 1998.

() I det direktiv det hänvisas till i fotnot 5, s. 91, kommer den del av elmarknaden som avregleras i ett första skede att vara den del av marknaden inom vilken enskilda konsumenter förbrukar mer än 40 gigawattimmar el (GWh) per år. Under en sexårsperiod kommer marknaden som är öppen för konkurrens att utvidgas, så att den omfattar alla som förbrukar 9 GWh eller mer. I sinom tid kommer man att överväga möjligheten att ytterligare avreglera marknaden, vilket kan ske nio år efter att direktivet trätt i kraft.

() Se tabell 3 i bilagan till kommissionens dokument. Alternativa framställningsmetoder är naturligtvis också mycket kapitalkrävande men bortsett från vattenkraft är dessa ännu inte erkända som konventionella framställningsmetoder.

() CCGT (Combined Cycle Gas Turbines; kombikraftverk). Dessa kraftverk har ökat effektiviteten (producerad mängd elektricitet per värmeenhet) i den gasgenererade elproduktionen till cirka 60 %, vilket skall jämföras med de procenttal närmare 40 % som alltjämt är det normala i befintliga kol- och kärnkraftverk.

() "Projected Costs of Generating Electricity - update 1993" (sid 143), publicerad av OECD Nuclear Energy Agency/International Energy Agency.

() Ett stort eller ganska stort utbud av gas finns i Tyskland, Nederländerna, Spanien och Storbritannien, fastän den detaljerade utbredningen skiljer sig betydligt åt länderna emellan. Ett visst utbud av gas finns i Österrrike, Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Irland och Luxemburg. Grekland, Portugal och Sverige har för närvarande ingen gas.

() Situationen har nyligen sammanfattats så här: "Att bygga en kärnkraftverk på 1 000 MW skulle kosta ungefär 3 miljarder pund och det skulle ta upp till 80 månader. Ett gasturbinkraftverk i liknande storlek skulle kosta ungefär 400 miljoner pund och ta mindre än 24 månader att bygga. Kärnkraften kommer inte att vara ett alternativ förrän prisskillnaden blir väsentligt mindre" - Simon Holberton, Financial Times (London), 2.12.1996. Vi måste emellertid också påpeka att summan 3 miljarder gäller den "engångsföreteelse" som utgörs av konstruktionen av Sizewell B i Storbritannien. Även om Holbertons anmärkning är riktig, kan kärnkraftverk som byggs i serier i andra länder kosta betydligt mindre, under vissa omständigheter kanske rentav hälften - se tabell 8 i "Projected Costs of Generating Electricity", uppdatering från 1992, publicerad av OECD.

() För att gasen skall bli tillgänglig för befolkningen krävs inte bara en källa för tillräckliga leveranser utan också en modern infrastruktur för gastransport. I vissa medlemsstater återstår det ännu att göra de investeringar som krävs för detta.

() Laurent Stricker, vice VD för EDF:s (Électricité de France) kärnkraftsverksamhet, berättade vid en konferens i Paris om den långsiktiga förvaltningen av EDF:s kärnkraftverk, att en investerare som i det nya energilandskap vilket man ser konturerna av i dagens Europa har för avsikt att bygga upp ny elproduktionskapacitet, inte skulle välja att satsa på ett kärnkraftverk, eftersom detta inte skulle kunna konkurrera med ett gaseldat kombikraftverk för produktion av baslastkraft. Stricker klargjorde emellertid att detta inte gäller befintliga kärnkraftverk. Dessa skulle kunna vara konkurrenskraftiga eftersom den reala kostnaden för elproduktionen är sammansatt av driftskostnader och bränslekostnader samt avsättningar för hantering av förbrukat kärnbränsle och för demontering av reaktorerna - Återgivet i "Nucleonics Week", 19 december 1996.

() I Storbritannien, där liberalisering och marknadsmekanismer infördes 1990/1991, har samtliga kraftanläggningar som därefter konstruerats varit kombikraftverk, och nedgången inom kolindustrin fortsätter. Kärnkraften har hitintills hävdat sig, delvis på grund av att kapitalkostnaderna för de äldre kraftverken redan har avskrivits. Nya kärnkraftsprojekt som till för en kort tid sedan var föremål för överväganden, har lagts ner för den närmaste framtiden. I Energy Paper 65, "Energy projections for the UK, 1995-2020", publicerat av Her Majesty's Stationery Office 1995, presenteras möjligheten av gasgenererad el med hjälp av kombikraftverk som år 2020 skulle producera mellan 38 och 55 % av Storbritanniens elektricitet, beroende på vilket scenario, bland ett antal möjliga, som visar sig vara det mest realistiska.

() Jfr även med kommissionens uttalande i punkt 4.2 i Meddelande från kommissionen - Energi för framtiden - Förnybara energikällor - Grönbok för en gemenskapsstrategi (KOM (96) 576 slutlig, publicerad den 11 november 1996), publicerat strax efter the Draft Illustrative Nuclear Programme. Kommissionen noterar att "Förnybara energikällor ... kan bidra starkt till att förbättra försörjningstryggheten", och fortsätter:

"Vidare är det av stor vikt att se bortom gemenskapens energibehov. Alla prognoser visar att utvecklingsländernas energibehov kommer att öka avsevärt i framtiden, i synnerhet i Asien. Uppenbarligen kan detta påverka de globala energimarknaderna; brister i försörjningen och prisökningar kan inte uteslutas. Förnybar energi kan minska en del av behovet av importerade bränslen."

() Punkt 81 i kommissionens vitbok "En energipolitik för Europeiska unionen" (se fotnot 1, s. 88).

() Uttrycket "försörjningstrygghet" används i detta dokument i sin strategiska bemärkelse, dvs. i relation till externt beroende av energikällor och den utsträckning i vilken man kan sätta sin tillit till dessa.

() Samma källa, punkt 78.

() Se bilagan. På annat ställe i rapporten, nämligen sidan 80, gör EE 2020 följande kommentar: "Naturgasens ökande betydelse får speciella geopolitiska konsekvenser. Europas behov kommer i allt högre grad att tillfredsställas med hjälp av importerad naturgas. I studierna framhålls behovet av att transportera denna gas från platser som ligger allt längre från den europeiska marknaden, vilket kommer att kräva en välvillig inställning från alltfler transitländer på vägen."

() Se avsnitt V2 i kommissionens dokument.

() KOM(96) 576 slutlig.

() Ibid. - Sammanfattning, sid 4.

() Samma källa - Punkt 6.1, sid 28. Det råder emellertid en uppenbar motsägelse mellan den siffra som nämns i kommissionens dokument, 386 miljoner ton koldioxidfria utsläpp genererade av de 6 % av bruttoprimärenergikonsumtionen som utgörs av förnybara energikällor, och siffran 700 miljoner ton koldioxidfria utsläpp som enligt kommissionens vägledande kärnkraftsprogram härrör från kärnkraftens 14-procentiga bidrag till bruttoprimärenergikonsumtionen. Förutsatt att siffran 700 miljoner ton från kärnkraften är riktig, skall bidraget på 6 % av koldioxidfria utsläpp från förnybara energikällor vara 300 miljoner ton och inte 386 miljoner ton. Den mindre siffran används som grund för kommentarerna i 5.3.4.

() Ibid. - Avsnitt 3, sid 14-18.

() "Tillgängligheten för många av dessa (förnybara) energikällor är ungefär 2 000 timmar per år, dvs. 25 % av tiden" - ur EE 2020 punkt 2.2.3 i del 3, sid 82.

() Om 30 % av den befintliga kärnkraftskapaciteten tas ur drift skulle koldioxidminskningen reduceras med omkring 210 miljoner ton per år. Med den försiktiga förutsättningen att denna kapacitet skulle ersättas med kombikraftverk, som ger upphov till den minsta mängden koldioxidutsläpp från fossila bränslen, skulle detta ge en ökning av koldioxidutsläppen med ungefär 95 miljoner ton per år. Den senare siffran grundar sig på en uppgift till den föredragande från Fells Associates (konsulter inom energi- och miljöpolitik) att om hela kärnkraftskapaciteten inom EU ersattes med kombikraftkapacitet med en typisk effektivitet på 52 %, skulle koldioxidutsläppen öka med omkring 323 miljoner ton per år.

() I enlighet med fördragets artikel 130s, punkt 2 "(...) skall rådet enhälligt, på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén, besluta om (...) åtgärder som väsentligt påverkar en medlemsstats val mellan olika energikällor och den allmänna strukturen hos dess energiförsörjning".

() I sin nyligen publicerade grönbok - se fotnot 3, s. 93.

BILAGA I

Utdrag ur "European Energy to 2020 - A scenario approach" ()

1. "European Energy to 2020" (EE 2020) behandlar ett antal möjliga scenarion för Europas behov av olika energikällor under de närmaste 23 åren och deras ursprung. Nedanstående punkter sammanfattar de huvudsakliga slutsatserna i EE 2020 rörande EU:s elbehov.

2. EE 2020 anser att EU:s inhemska energiproduktion, utöver de förnybara energikällorna, kommer att minska "med kanske en femtedel till år 2020". "Oundvikligen" kommer beroendet av importerad energi att öka. För närvarande är importen 48 % av bruttokonsumtionen, men "kan kanske ligga mellan 53 % och 69 % år 2020".

3. "Av alla bränslen ökar beroendet av importerad naturgas mest (...). Importen svarar i nuläget för 40 % av konsumtionen och denna siffra kan nå 75 % år 2020. Importökningen kommer främst från före detta Sovjetunionen och Nordafrika, men år 2020 kan ytterligare leveranser komma från Nigeria, Iran eller andra länder i Mellanöstern, antingen via pipeline eller i form av flytande naturgas." En stor andel av tillgången kommer även fortsättningsvis att utvinnas inom Europa (dvs. i Nordsjön och Nederländerna), inklusive Norge.

4. I sina kommentarer om naturgas som ett bränsle för elproduktion påpekar kommissionen i sin rapport att "efterfrågan på el tillfredsställs i allt högre grad av naturgas och fortsätter att öka" och att "gaseldade kombikraftverk förespås öka till över 30 % av värmekapaciteten". I ett av rapportens fyra scenarion ökar den till 50 %.

5. När det gäller den näraliggande frågan om framtidsutsikterna för kolet (som liksom kärnkraften producerar en tredjedel av EU:s energi) uppger EE 2020 att beroendet av kolimport "också kommer att stiga snabbt som ett resultat av kraftigt minskad inhemsk produktion. Från att ha varit 29 % år 1990 är beroendet i dag redan 37 % och förväntas stiga till närmare 80 % år 2020".

() Publicerad av Europeiska kommissionen våren 1996. Finns bara på engelska. Citaten är tagna från denna text (EE 2020), sidorna 10-23. All annan text är föredragandens egen.

BILAGA II till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (i enlighet med punkt 47 i arbetsordningen)

Följande ändringsförslag avslogs under debatten.

Ändringsförslag inlämnad av Gustav Zöhrer

Punkt 3.1

Ändra andra meningen till följande:

"Som kommissionen själv konstaterar är kärnkraften en mycket debatterad fråga inom unionen, ändå genereras en betydande del av EU:s elutbud, omkring en tredjedel, med kärnteknik. Kommissionen har emellertid knappast uttalat sig om kärnkraften de senaste åren, inte heller om vare sig dess problem eller möjligheter."

Motivering

Formuleringen ger bättre uttryck för debattens omfattning än om man bara väljer ut en aspekt (koldioxidproblematiken).

Resultat av omröstning

För: 18, emot: 62, nedlagda: 6.

Punkt 4.2

Stryk första meningen.

Motivering

Kommissionen ger inte uttryck för ett sådant tvivel, utan slår bara fast att enskilda utvecklingar ännu inte kan prognostiseras efter år 2000, och att man därför inte kan fastställa kvantitativa produktions- och investeringsmål.

Resultat av omröstning

För: 16, emot: 65, nedlagda: 6.

Punkt 4.10

Stryk sista meningen.

Motivering

Generaliseringen stämmer inte. Det finns inga empiriska undersökningar som stöder den.

Resultat av omröstning

För: 24, emot: 62, nedlagda: 4.

Punkt 5.2.1

Formulera om första meningen enligt följande:

"Ett eventuellt ökat beroende av bränsleimport för elframställning kan leda till problem med den långsiktiga försörjningstryggheten för EU som helhet. Läget är också olika för olika medlemsstater."

Motivering

Det är absolut inte säkert att EU kommer att få problem med sin energiförsörjning.

Resultat av omröstning

För: 20, emot: 75, nedlagda: 10.

Punkt 5.2.5

Ändra denna punkt enligt följande:

"Försörjningstrygghetsaspekten är därför av betydelse för hur kommissionens vägledande kärnkraftsprogram skall bedömas. Framför allt i de medlemsländer vars elproduktionen till stor del härstammar från kärnkraftsenergin kan denna energi komma att utgör en mycket viktig stabiliserande faktor - en roll som inom överskådlig framtid inte kommer att kunna spelas av någon annan energikälla."

Motivering

Beslutanderätten om att använda kärnkraftsenergi har överlämnats till medlemsstaterna. De enskilda medlemsstaterna genomför olika energipolitiska strategier, vilket innebär att man inte kan uttala sig i allmänna ordalag om (den framtida) försörjningstryggheten.

Resultat av omröstning

För: 21, emot: 82, nedlagda: 6.

Punkt 5.2.6

Stryk denna punkt.

Motivering

Se motiveringen för punkt 5.2.5.

Resultat av omröstning

För: 25, emot: 80, nedlagda: 7.

Punkt 5.3.1

Ersätt andra meningen med följande:

"Man bör därför satsa på energibesparing och användande av förnybara energikällor i ännu större utsträckning. Kärnkraftens ringa koldioxidutsläpp vid elproduktion är en av anledningarna till att vissa medlemsstater föredrar kärnkraftsenergi eller inte vill avveckla den lika snabbt som planerat. En plötslig övergång från kärnkraftsteknologi till fossila bränslen (som för närvarande utgör de enda alternativen) skulle få svåra konsekvenser på detta område."

Motivering

Framgår av ändringen.

Resultat av omröstning

För: 25, emot: 73, nedlagda: 10.

Punkt 5.4.3 till 5.4.5

Stryk dessa punkter.

Motivering

Eftersom kommissionen inte har något inflytande över enskilda medlemsstaters beslut beträffande användningen av kärnenergi är det också rätt att den avstår från sådana jämförelser.

Resultat av omröstning

För: 21, emot: 82, nedlagda: 4.

Punkt 7.1

Lägg till följande mening:

"Kommittén hänvisar här till principen att beslut om fredlig användning av kärnenergi fattas av medlemsstaterna."

Motivering

Självförklarande.

Resultat av omröstning

För: 25, emot: 67, nedlagda: 12.

Punkt 7.2

Lägg till följande mening:

"Om man överväger sådana möjligheter måste man se till att detta även gäller för andra kapitalintensiva kraftverksinvesteringar (till exempel vattenkraftverk). I sådana fall måste man utarbeta objektiva kriterier som inte har något samband med en viss teknologi."

Motivering

Någon viss energiform får inte gynnas.

Resultat av omröstning

För: 23, emot: 86, nedlagda: 7.

Ändringsförslag inlämnat av Henri Malosse, Ulla Sirkeinen och Rudolf Gauder

Punkt 8.3

Komplettera enligt följande:

"... faktorer av avgörande betydelse som på grundval av aktuella uppgifter (och med förbehåll för att den fortsatta utvecklingen föranleder en ändrad uppfattning) gör det högst osannolikt att ..."

Motivering

Självförklarande.

Resultat av omröstning

För: 36, emot: 51, nedlagda: 22.