I linje med kommissionens handlingsplan för hållbar finansiering har EU vidtagit ett antal åtgärder för att säkerställa att finanssektorn spelar en viktig roll för att uppnå målen i den europeiska gröna given. Bättre uppgifter från företag om de hållbarhetsrisker de utsätts för och deras egen inverkan på människor och miljö är avgörande för ett framgångsrikt genomförande av den europeiska gröna given och handlingsplanen för hållbar finansiering. Genom att göra företagen mer ansvariga och öppna för transparens när det gäller deras inverkan på människor och miljö kan detta förslag också bidra till att stärka förbindelserna mellan företag och samhälle. Det kommer också att skapa möjligheter för företag, investerare, det civila samhället och andra berörda parter att radikalt förbättra det sätt på vilket hållbarhetsinformation rapporteras och används tack vare digital teknik. I december 2019 betonade rådet i sina slutsatser om kapitalmarknadsunionen vikten av tillförlitlig, jämförbar och relevant information om hållbarhetsrisker, möjligheter och konsekvenser, samt uppmanade kommissionen att överväga att utarbeta en europeisk standard för icke-finansiell rapportering.

Europeiska kommissionen åtog sig att föreslå en översyn av direktivet om icke-finansiell rapportering i den europeiska gröna given och dess arbetsprogram för 2020. Den europeiska gröna given syftar till att omvandla EU till en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi utan nettoutsläpp av växthusgaser senast 2050. Den kommer att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och resursanvändning och säkerställa att alla EU:s regioner och medborgare deltar i en socialt rättvis omställning till ett hållbart ekonomiskt system. Den ska också skydda, bevara och förbättra EU:s naturkapital och skydda allmänhetens hälsa och välbefinnande mot miljörelaterade risker och effekter. Översynen av direktivet om icke-finansiell rapportering kommer att bidra till målet att skapa en ekonomi som fungerar för människor. Den kommer att stärka EU:s sociala marknadsekonomi och bidra till att säkerställa att den är framtidsinriktad och ger stabilitet, sysselsättning, tillväxt och investeringar. Dessa mål är särskilt viktiga med tanke på de socioekonomiska skador som covid-19-pandemin förorsakat och på behovet av en hållbar och rättvis återhämtning för alla.

Detta förslag bidrar till fullbordandet av kapitalmarknadsunionen genom att göra det möjligt för investerare och andra berörda parter att få tillgång till jämförbar hållbarhetsinformation från investeringsobjekt i hela EU. Som en del av handlingsplanen för kapitalmarknadsunionen (COM (2020) 590 final) kommer kommissionen att lägga fram ett lagstiftningsförslag om att inrätta en EU-omfattande plattform för digital tillgång till företagens offentliga finansiella information och hållbarhetsinformation (European Single Access Point, Esap). Detta förslag kompletterar det initiativet genom att bidra till att uppnå målen i EU-strategin för digitalisering av finanssektorn (COM (2020) 591 final), genom att kräva att rapporterad hållbarhetsinformation taggas digitalt.

Vid utarbetandet av detta förslag tog kommissionen hänsyn till rekommendationerna från den arbetsgrupp som inrättats av European Financial Reporting Advisory Group (Efrag) för att undersöka möjligheten att utveckla europeiska standarder för hållbarhetsrapportering. Den tog också hänsyn till rekommendationerna från Efrags ordförande om möjliga ändringar av Efrags styrning om den uppmanas att utarbeta sådana standarder. Efrags styrning skulle komma att ändras i enlighet med detta innan Efrag lämnar in något utkast till standarder till kommissionen. Framför allt bör en ny pelare för hållbarhetsrapportering skapas parallellt med Efrags befintliga pelare för finansiell rapportering. Den nya pelaren bör ha en stabil styrningsstruktur och ett korrekt rättsförfarande som speglar dess uppgift vad gäller att utveckla standarder. Den bör omfatta ett bredare spektrum av berörda parter än de som traditionellt är involverade i finansiell rapportering, inbegripet en balanserad representation av sakkunniga från nationella myndigheter, det civila samhället och den privata sektorn.

De totala beräknade kostnaderna för det rekommenderade alternativet för de som sammanställer informationen är 1 200 miljoner euro i engångskostnader och 3 600 miljoner euro i årliga återkommande kostnader. Dessutom kommer de som sammanställer informationen att ådra sig kostnader till följd av rapporteringskraven i artikel 8 i taxonomiförordningen. Om EU inte vidtar några åtgärder förväntas kostnaderna för de som sammanställer informationen öka avsevärt på grund av en ökning av icke samordnade informationskrav från användarna, brist på samförstånd om vilken information företagen bör rapportera för att tillgodose användarnas behov och ihållande svårigheter att få den hållbarhetsinformation som de som sammanställer informationen behöver för sina egna rapporteringsändamål från leverantörer, kunder och investeringsobjekt. Bristen på tillräckligt detaljerade uppgifter gör det omöjligt att beräkna de kostnader som de som sammanställer informationen skulle ådra sig i avsaknad av nya regler. Det uppskattas dock att användningen av standarder skulle kunna leda till årliga besparingar på 24 200–41 700 euro per företag (cirka 280–490 miljoner euro per år för den nuvarande populationen som omfattas av direktivet om icke-finansiell rapportering och 1 200–2 000 miljoner euro per år för det rekommenderade alternativet), om standarderna helt eliminerar behovet av ytterligare information från dem som sammanställer informationen.

Artikel 11.1 ändrar artikel 49 i redovisningsdirektivet och fastställer villkoren för att ge kommissionen befogenhet att anta de delegerade akter om standarder för hållbarhetsrapportering som det hänvisas till i den nya artikel 19b. Enligt direktivet ska kommissionen ta hänsyn till den tekniska rådgivningen från European Financial Reporting Advisory Group (Efrag) vid utarbetandet av dessa akter, under förutsättning att den utarbetas med vederbörligt korrekt rättsförfarande, offentlig tillsyn och transparens och med relevanta berörda parters sakkunskaper, och att den åtföljs av lönsamhetsanalyser som kommer att underlätta kommissionens antagande av standarder. Enligt denna punkt ska även Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) avge ett yttrande om Efrags tekniska rådgivning innan den antar standarder. Detta yttrande ska lämnas inom två månader från dagen för mottagandet av kommissionens begäran. Detta är en rimlig period eftersom Esma kommer att delta i Efrags arbete och kommer därför att vara förtrogen med innehållet i Efrags tekniska råd innan det överlämnas till kommissionen. Kommissionen ska också samråda med medlemsstaternas expertgrupp för hållbara finanser, Europeiska bankmyndigheten (EBA), Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (Eiopa), Europeiska miljöbyrån (EEA), Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA), Europeiska centralbanken, kommittén för europeiska tillsynsorgan för revisorer och plattformen för hållbar finansiering innan den antar standarder. Om något av dessa organ beslutar att avge ett yttrande, ska de göra detta inom två månader från den dag då de rådfrågades av kommissionen.

1)I sitt meddelande om den europeiska gröna given, som antogs den 11 december 2019, åtog sig kommissionen att se över bestämmelserna om icke-finansiell rapportering i Europaparlamentets och kommissionens direktiv 2013/34/EU. Den europeiska gröna given är EU:s nya tillväxtstrategi. Den syftar till att omvandla EU till en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi utan nettoutsläpp av växthusgaser senast 2050. Den ska också skydda, bevara och förbättra EU:s naturkapital och skydda allmänhetens hälsa och välbefinnande från miljörelaterade risker och effekter. Den europeiska gröna given kommer att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och resursanvändning och säkerställa att alla EU:s regioner och medborgare deltar i en socialt rättvis omställning till ett hållbart ekonomiskt system. Den kommer att bidra till målet att bygga en ekonomi som fungerar för människor, stärka EU:s sociala marknadsekonomi och hjälpa till att säkerställa att den är framtidsinriktad och ger stabilitet, sysselsättning, tillväxt och investeringar. Dessa mål är särskilt viktiga med tanke på de socioekonomiska skador som covid-19-pandemin förorsakat och på behovet av en hållbar och rättvis återhämtning för alla. Europeiska kommissionen lämnade den 4 mars 2020 ett förslag till en europeisk klimatlag för göra målet om klimatneutralitet senast 2050 bindande i unionen.

20)Genom artikel 23.4 första stycket i och artikel 23.4 fjärde stycket i direktiv 2004/109/EG ges kommissionen befogenhet att anta åtgärder för att inrätta en mekanism för att fastställa likvärdigheten vad gäller den information som krävs enligt direktivet och för att fastställa allmänna likvärdighetskriterier för redovisningsstandarder. Artikel 23.4 tredje stycket i direktiv 2004/109/EG ger också kommissionen befogenhet att fatta nödvändiga beslut om likvärdighet för redovisningsstandarder som används av emittenter i tredjeland. För att återspegla införandet av hållbarhetskraven i direktiv 2004/109/EG bör kommissionen ges befogenhet att inrätta en mekanism för fastställande av likvärdighet vad avser de standarder för hållbarhetsrapportering som tillämpas av emittenter av värdepapper i tredjeland. Av samma skäl bör kommissionen också ges befogenhet att fatta nödvändiga beslut om likvärdigheten hos de standarder för hållbarhetsrapportering som används av emittenter i tredjeland. Dessa ändringar kommer att säkerställa enhetliga likvärdighetssystem när det gäller kraven på hållbarhetsrapportering och finansiell rapportering i samband med årsredovisningen.

21)Artiklarna 19a.3 och 29a.3 i direktiv 2013/34/EU undantar för närvarande alla dotterföretag från skyldigheten att rapportera icke-finansiell information när sådana företag och deras dotterföretag ingår i moderföretagets konsoliderade förvaltningsberättelse, förutsatt att detta inbegriper den icke-finansiella information som krävs. Det är dock nödvändigt att säkerställa att information om hållbarhet är lättillgänglig för användarna och att skapa transparens om vilket företag som är moderföretag till det undantagna dotterföretag som rapporterar på konsoliderad nivå. Det är därför nödvändigt att kräva att dessa dotterföretag offentliggör moderföretagets förvaltningsberättelse för koncernen och i sin förvaltningsberättelse tar med en hänvisning till undantaget från skyldigheten att rapportera hållbarhetsinformation. Detta undantag bör också tillämpas om det moderföretag som rapporterar på konsoliderad nivå är ett tredjelandsföretag som rapporterar hållbarhetsinformation i enlighet med kraven i detta direktiv eller på ett sätt som är likvärdigt med EU:s standarder för hållbarhetsrapportering.

22)I artikel 23 i direktiv 2013/34/EU undantas moderföretag från skyldigheten att upprätta koncernredovisningar och en förvaltningsberättelse för koncernen när dessa företag är dotterföretag till ett annat moderföretag som uppfyller denna skyldighet. Det bör dock klargöras att undantagsordningen för koncernredovisningen och förvaltningsberättelsen för koncernen fungerar oberoende av undantagsordningen för konsoliderad hållbarhetsrapportering. Ett företag kan därför undantas från kravet på konsoliderad finansiell rapportering men inte undantas från kraven på konsoliderad hållbarhetsrapportering om dess yttersta moderföretag utarbetar koncernredovisningar och förvaltningsberättelser för koncerner i enlighet med unionsrätten, eller i enlighet med likvärdiga krav om företaget är etablerat i ett tredjeland, men inte utarbetar en konsoliderad hållbarhetsrapportering i enlighet med EU-lagstiftningen, eller i enlighet med likvärdiga krav om företaget är etablerat i ett tredjeland.

23)Kreditinstitut och försäkringsföretag spelar en nyckelroll i omställningen till ett fullständigt hållbart ekonomiskt och finansiellt system för alla i linje med den europeiska gröna given. De kan ha betydande positiv och negativ inverkan genom sin låne-, investerings- och försäkringsteckning. Andra kreditinstitut och försäkringsföretag än de som är skyldiga att följa direktiv 2013/34/EU, inbegripet kooperativ och ömsesidiga företag, bör därför omfattas av kraven på hållbarhetsrapportering, förutsatt att de uppfyller vissa storlekskriterier. Användarna av denna information skulle således kunna bedöma både dessa företags inverkan på samhället och miljön och de risker som dessa företag kan ställas inför i samband med hållbarhetsfrågor. För att säkerställa överensstämmelse med rapporteringskraven i rådets direktiv 86/635/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut får medlemsstaterna välja att inte tillämpa kraven på hållbarhetsrapportering för kreditinstitut som förtecknas i artikel 2.5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU.

24)Förteckningen över hållbarhetsfrågor som företagen är skyldiga att rapportera om bör i största möjliga utsträckning överensstämma med definitionen av ”hållbarhetsfaktorer” som anges i förordning (EU) 2019/2088. Denna förteckning bör också motsvara användarnas och företagens behov och förväntningar, som ofta använder termerna ”miljö”, ”social” och ”styrning” som ett sätt att kategorisera de tre viktigaste hållbarhetsfrågorna. I förteckningen över hållbarhetsfaktorer i förordning (EU) 2019/2088 ingår inte uttryckligen styrningsfrågor. Definitionen av hållbarhetsfrågor i direktiv 2013/34/EU bör därför baseras på definitionen av ”hållbarhetsfaktorer” som anges i förordning (EU) 2019/2088, men med tillägg av styrningsfrågor.

25)Enligt artiklarna 19a och 29a i direktiv 2013/34/EU ska rapportering inte bara ske ”i den utsträckning som krävs för att förstå företagets utveckling, resultat, ställning”, utan även på information som är nödvändig för att förstå den inverkan företagets verksamhet har på miljörelaterade, sociala och personalrelaterade frågor, respekt för mänskliga rättigheter samt bekämpning av korruption och mutor. Enligt dessa artiklar är företagen således skyldiga att rapportera både om hur olika hållbarhetsfrågor påverkar företaget och om hur företagets verksamhet påverkar människor och miljö. Detta kallas det dubbla väsentlighetsperspektivet, där riskerna för företaget och dess inverkan utgör ett enda väsentlighetsperspektiv. Kontrollen av ändamålsenligheten när det gäller företagsrapportering visar att dessa två perspektiv ofta inte förstås eller tillämpas väl. Det är därför nödvändigt att klargöra att företagen bör beakta varje väsentlighetsperspektiv i sig och lämna ut information som är väsentlig ur båda perspektiven samt information som är väsentlig ur ett enda perspektiv.

26)Enligt artiklarna 19a.1 och 29a.1 i direktiv 2013/34/EU ska företag lämna information om fem rapporteringsområden: affärsmodell, policy (inbegripet de förfaranden för due diligence-granskning som genomförts), resultatet av denna policy, risker och riskhantering, samt centrala resultatindikatorer som är relevanta för verksamheten. Artikel 19a.1 i direktiv 2013/34/EU innehåller inga uttryckliga hänvisningar till andra rapporteringsområden som användarna av informationen anser vara relevanta, av vilka en del överensstämmer med upplysningar som ingår i internationella regelverk, inbegripet rekommendationerna från arbetsgruppen för klimatrelaterade finansiella upplysningar. Informationskraven bör vara tillräckligt detaljerade för att säkerställa att företagen rapporterar information om sin resiliens mot hållbarhetsrelaterade risker. Utöver de rapporteringsområden som anges i artiklarna 19a.1 och 29a.1 i direktiv 2013/34/EU bör företagen därför vara skyldiga att lämna ut information om sin affärsstrategi och om affärsmodellens resiliens och strategi mot risker när det gäller hållbarhetsfrågor, samt alla planer de kan behöva för att säkerställa att deras affärsmodell och affärsstrategi är förenlig med omställningen till en hållbar och klimatneutral ekonomi, om och på vilket sätt deras affärsmodell och affärsstrategi tar hänsyn till berörda parters intressen, eventuella möjligheter för företaget som hållbarhetsfrågorna ger upphov till, genomförandet av de aspekter av affärsstrategin som påverkar eller påverkas av hållbarhetsfrågor, eventuella hållbarhetsmål som fastställts av företaget och de framsteg som gjorts för att uppnå dem, styrelsens och ledningens uppgift vad avser hållbarhetsfrågor, huvudsaklig faktisk och potentiell negativa inverkan av företagets verksamhet, och hur företaget har identifierat den information som det rapporterar om. Så snart offentliggörande av inslag som mål och framstegen mot att uppnå dem krävs är inte det separata kravet på att offentliggöra utfallet av policyn längre nödvändigt.

27)För att säkerställa överensstämmelse med internationella instrument såsom FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter och OECD:s riktlinjer om tillbörlig aktsamhet för ansvarsfullt företagande bör informationskraven om tillbörlig aktsamhet specificeras mer i detalj än vad som är fallet i artikel 19a.1 b och artikel 29a.1 b i direktiv 2013/34/EU. Tillbörlig aktsamhet är den process som företagen genomför för att identifiera, förebygga, begränsa och avhjälpa den huvudsakliga faktiska och potentiella negativa inverkan av sin verksamhet och identifiera hur de hanterar dessa negativa konsekvenser. Konsekvenser i samband med ett företags verksamhet omfattar inverkan som direkt orsakas av företaget, inverkan som företaget bidrar till och inverkan som på annat sätt är kopplade till företagets värdekedja. Förfarandet för tillbörlig aktsamhet gäller företagets hela värdekedja, inklusive dess egen verksamhet, produkter och tjänster, affärsförbindelser och leveranskedjor. I enlighet med FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter ska en faktisk eller potentiell negativ inverkan anses vara väsentlig om den kan anses ha bland den största inverkan i samband med företagets verksamhet på grundval av följande: Hur allvarlig inverkan på människor eller miljö är. Antalet individer som påverkas eller kan påverkas, eller omfattningen av miljöskadorna. Hur lätt skadan kan avhjälpas, miljön eller de drabbade människorna återställas till deras tidigare skick.

28)Direktiv 2013/34/EU kräver inte att upplysningar lämnas om andra immateriella tillgångar än immateriella tillgångar som redovisas i balansräkningen. Det är allmänt erkänt att information om immateriella tillgångar och andra immateriella faktorer, inbegripet internt genererade immateriella tillgångar, är underrapporterad, vilket hindrar en korrekt bedömning av ett företags utveckling, resultat och ställning samt övervakning av investeringar. För att göra det möjligt för investerare att bättre förstå den ökande skillnaden mellan det redovisade värdet för många företag och deras marknadsvärdering, som observeras inom många sektorer av ekonomin, bör lämplig rapportering om immateriella tillgångar krävas. Det är därför nödvändigt att kräva att företag lämnar information om andra immateriella tillgångar än immateriella tillgångar som tas upp i balansräkningen, inbegripet intellektuellt kapital, humankapital, inbegripet kompetensutveckling, samt socialt kapital och relationskapital, inbegripet anseendekapital. Information om immateriella tillgångar bör även omfatta information om forskning och utveckling.

29)I artiklarna 19a.1 och 29a.1 i direktiv 2013/34/EU anges inte om den information som ska rapporteras ska vara framåtblickande eller information om tidigare resultat. Det råder för närvarande brist på framåtblickande information, vilket användare av hållbarhetsinformation särskilt värdesätter. I artiklarna 19a och 29a i direktiv 2013/34/EU bör det därför anges att den hållbarhetsinformation som rapporteras ska omfatta såväl framåtblickande som retroaktiva uppgifter samt både kvalitativ och kvantitativ information. Den rapporterade hållbarhetsinformationen bör, beroende på vad som är lämpligt, också ta hänsyn till korta, medellånga och långsiktiga tidsperspektiv och innehålla information om företagets hela värdekedja, inklusive dess egen verksamhet, dess produkter och tjänster, dess affärsförbindelser och dess leveranskedja. Information om företagets hela värdekedja skulle omfatta information om dess värdekedja inom EU och information som omfattar tredjeländer om företagets värdekedja sträcker sig utanför EU.

30)Enligt artiklarna 19a.1 och 29a.1 i direktiv 2013/34/EU ska företag i sin icke-finansiella rapportering inkludera hänvisningar till och ytterligare förklaringar av de belopp som tas upp i årsredovisningen eller årsbokslutet. Enligt dessa artiklar är företagen emellertid inte skyldiga att hänvisa till annan information i förvaltningsberättelsen eller att lägga till ytterligare förklaringar till denna information. För närvarande råder därför bristande överensstämmelse mellan den icke-finansiella information som rapporteras och resten av den information som redovisas i förvaltningsberättelsen. Det är nödvändigt att fastställa tydliga krav i detta avseende.

31)Enligt artiklarna 19a (1) och 29a (1) i direktiv 2013/34/EU ska företagen lämna en tydlig och motiverad förklaring till varför de inte har någon politik i ett eller flera av de angivna områdena, om företaget inte gör det.Den olika behandlingen av upplysningar om den policy som företagen kan ha jämfört med de andra rapporteringsområdena i dessa artiklar har skapat förvirring bland de rapporterande företagen och har inte bidragit till att förbättra kvaliteten på den rapporterade informationen. Det finns därför inget behov av att behålla denna skillnad i behandlingen av policyn i direktivet. Standarderna kommer att avgöra vilken information som behöver lämnas ut för vart och ett av de rapporteringsområden som nämns i artiklarna 19a och 29a.

32)Företag som omfattas av artiklarna 19a.1 och 29a.1 i direktiv 2013/34/EU kan förlita sig på nationella, unionsbaserade eller internationella rapporteringsregler, och om de gör det måste de ange vilka regelverk de har använt sig av. Direktiv 2013/34/EU kräver dock inte att företag ska använda ett gemensamt regelverk för rapportering eller standard, och det hindrar inte företag från att välja att inte alls använda något eller några regelverk för rapportering eller standarder. I enlighet med artikel 2 i direktiv 2014/95/EU offentliggjorde kommissionen under 2017 icke-bindande riktlinjer för företag som omfattas av det direktivet. Under 2019 offentliggjorde kommissionen ytterligare riktlinjer, särskilt om rapportering av klimatrelaterad information. Riktlinjerna för klimatrapportering inbegrep uttryckligen rekommendationerna från arbetsgruppen för klimatrelaterad finansiell information. Tillgängliga uppgifter tyder på att dessa icke-bindande riktlinjer inte hade någon betydande inverkan på kvaliteten på företagens icke-finansiella rapportering enligt artiklarna 19a och 29a i direktiv 2013/34/EU. Riktlinjernas frivilliga karaktär innebär att det står företagen fritt att tillämpa dem eller inte. Riktlinjerna kan därför inte i sig säkerställa att information som lämnas av olika företag är jämförbar eller att all information som användarna anser vara relevant lämnas ut. Därför behövs obligatoriska gemensamma rapporteringsstandarder för att säkerställa att informationen är jämförbar och att all relevant information offentliggörs. Med utgångspunkt i principen om dubbel väsentlighet bör standarderna omfatta all information som är väsentlig för användarna. Gemensamma rapporteringsstandarder är också nödvändiga för att möjliggöra revision och digitalisering av hållbarhetsrapportering och för att underlätta dess tillsyn och verkställbarhet. Utvecklingen av obligatoriska gemensamma standarder för hållbarhetsrapportering är nödvändig för att gå vidare till en situation där hållbarhetsinformation har en ställning som är jämförbar med den finansiella informationen.

33)Ingen befintlig standard eller regelverk tillgodoser unionens behov av detaljerad hållbarhetsrapportering på egen hand. Den information som krävs enligt direktiv 2013/34/EU måste omfatta information som är relevant ur varje väsentlighetsperspektiv, måste omfatta alla hållbarhetsfrågor och, i förekommande fall, anpassas till andra skyldigheter enligt unionsrätten att offentliggöra hållbarhetsinformation, inbegripet de skyldigheter som fastställs i förordning (EU) 2020/852 och förordning (EU) 2019/2088. Dessutom måste obligatoriska standarder för hållbarhetsrapportering för unionens företag stå i proportion till ambitionsnivån i den europeiska gröna given och unionens klimatneutralitetsmål för 2050. Det är därför nödvändigt att ge kommissionen befogenhet att anta unionens standarder för hållbarhetsrapportering, så att de snabbt kan antas och säkerställa att innehållet i standarderna för hållbarhetsrapportering är förenligt med unionens behov.

34)European Financial Reporting Advisory Group (Efrag) är en ideell förening som inrättats enligt belgisk lag och som tjänar allmänintresset genom att ge råd till kommissionen om godkännande av internationella redovisningsstandarder. Efrag har etablerat ett rykte som ett europeiskt expertcentrum för företagsrapportering och är väl lämpat att främja samordning mellan europeiska standarder för hållbarhetsrapportering och internationella initiativ som syftar till att utveckla standarder som är enhetliga i hela världen. I mars 2021 offentliggjorde en arbetsgrupp med flera berörda parter som Efrag inrättat rekommendationer för en eventuell utveckling av standarder för hållbarhetsrappportering för Europeiska unionen. Dessa rekommendationer innehåller förslag om att utveckla en sammanhängande och omfattande uppsättning rapporteringsstandarder som omfattar alla hållbarhetsfrågor ur ett dubbelt väsentlighetsperspektiv. Rekommendationerna innehåller också en detaljerad färdplan för utvecklingen av sådana standarder och förslag till ömsesidigt förstärkande samarbete mellan globala initiativ för fastställande av standarder och Europeiska unionens initiativ för fastställande av standarder. I mars 2021 offentliggjorde Efrags ordförande rekommendationer om möjliga ändringar av Efrags styrning om den skulle uppmanas att utarbeta tekniska råd om standarder för hållbarhetsrapportering. I de rekommendationerna ingår att inom Efrag kompensera med en ny pelare för hållbarhetsrapportering utan att i någon större utsträckning ändra den befintliga pelaren för finansiell rapportering. När kommissionen antar standarder för hållbarhetsrapportering bör den ta hänsyn till de tekniska råd som Efrag kommer att utarbeta. För att säkerställa högkvalitativa standarder som bidrar till det europeiska allmänna bästa och tillgodoser behoven hos företag och användare av den information som rapporteras, bör Efrags tekniska rådgivning utarbetas enligt ett korrekt vederbörligt förfarande, med offentlig tillsyn och transparens, åtföljt av lönsamhetsanalyser, och utarbetas med sakkunskap från relevanta berörda parter. För att säkerställa att unionens standarder för hållbarhetsrapportering tar hänsyn till synpunkter från unionens medlemsstater bör kommissionen innan den antar standarderna samråda med medlemsstaternas expertgrupp om hållbar finansiering som avses i artikel 24 i förordning (EU) 2020/852 om Efrags tekniska rådgivning. Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) spelar en roll vid utarbetandet av tekniska standarder för tillsyn i enlighet med förordning (EU) 2019/2088 och det måste råda samstämmighet mellan dessa tekniska standarder för tillsyn och standarderna för hållbarhetsrapportering. Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 spelar Esma också en roll när det gäller att främja enhetlighet i tillsynen när det gäller genomdrivandet av företagsrapportering från emittenter vars värdepapper är noterade på EU:s reglerade marknader och som kommer att vara skyldiga att använda dessa standarder för hållbarhetsrapportering. Esma bör därför åläggas att avge ett yttrande om Efrags tekniska rådgivning. Detta yttrande ska lämnas inom två månader från dagen för mottagandet av kommissionens begäran. Dessutom bör kommissionen samråda med Europeiska bankmyndigheten, Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten, Europeiska miljöbyrån, Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, Europeiska centralbanken, kommittén för europeiska tillsynsorgan för revisorer och plattformen för hållbar finansiering för att säkerställa att standarderna för hållbarhetsrapportering är förenliga med relevant unionspolitik och unionslagstiftning. Om något av dessa organ beslutar att avge ett yttrande, ska de göra detta inom två månader från den dag då de rådfrågades av kommissionen.

35)Standarderna för hållbarhetsrapportering bör vara förenliga med annan unionslagstiftning. Dessa standarder bör i synnerhet anpassas till de informationskrav som fastställs i förordning (EU) 2019/2088, och de bör ta hänsyn till underliggande indikatorer och metoder som anges i de olika delegerade akter som antagits i enlighet med förordning (EU) 2020/852, informationskraven för administratörer av referensvärden enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1011, minimistandarderna för konstruktionen av EU:s referensvärden för klimatomställning och EU-referensvärden för anpassning till Parisavtalet och allt arbete som utförs av Europeiska bankmyndigheten för att genomföra kraven på offentliggörande inom tredje pelaren i förordning (EU) nr 575/2013. Standarder bör ta hänsyn till unionens miljölagstiftning, inbegripet Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1221/2009, och bör ta hänsyn till kommissionens rekommendation 2013/179/EU och dess bilagor samt uppdateringar av dessa. Annan relevant unionslagstiftning, inbegripet Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU, och de krav som fastställs i unionsrätten för företag när det gäller ledande befattningshavares skyldigheter och tillbörlig aktsamhet bör också beaktas.

36)Standarderna för hållbarhetsrapportering bör beakta kommissionens riktlinjer för icke-finansiell rapportering och kommissionens riktlinjer för rapportering av klimatrelaterad information. De bör också beakta andra rapporteringskrav i direktiv 2013/34/EU som inte är direkt relaterade till hållbarhet, i syfte att ge användarna av den rapporterade informationen en bättre förståelse av företagets utveckling, resultat, ställning och inverkan, genom att maximera kopplingarna mellan hållbarhetsinformationen och annan information som rapporteras i enlighet med direktiv 2013/34/EU.

37)Standarderna för hållbarhetsrapportering bör vara proportionerliga och bör inte medföra onödiga administrativa bördor för de företag som är skyldiga att använda dem. För att minimera störningar för företag som redan rapporterar hållbarhetsinformation bör standarderna för hållbarhetsrapportering, i förekommande fall, ta hänsyn till befintliga standarder och regelverk för hållbarhetsrapportering och redovisning. Dessa omfattar Global Reporting Initiative, Sustainability Accounting Standards Board, International Integrated Reporting Council, International Accounting Standards Board, Task Force on Climate related Financial Disclosures, Carbon Disclosure Standards Board och CDP (tidigare Carbon Disclosure Project). Europeiska unionens standarder bör ta hänsyn till alla standarder för hållbarhetsrapportering som utarbetats inom ramen för International Financial Reporting Standards Foundation. För att undvika onödig fragmentering av lagstiftningen som kan få negativa konsekvenser för företag som bedriver global verksamhet bör europeiska standarder bidra till en konvergensprocess av standarder för hållbarhetsrapportering på global nivå.

38)I sitt meddelande om den europeiska gröna given åtog sig kommissionen att stödja företag och andra berörda parter i utarbetandet av standardiserade redovisningsprinciper för naturkapital inom unionen och internationellt, i syfte att säkerställa lämplig hantering av miljörisker och minskad klimatpåverkan, och för att minska tillhörande transaktionskostnader. Genom det transparensprojekt som sponsras inom ramen för Life-programmet håller man på att utarbeta den första metoden för redovisning av naturkapital, vilket kommer att göra de befintliga metoderna lättare att jämföra och mer transparenta samtidigt som man sänker tröskeln för företag att anta och använda systemen till stöd för framtidssäkring av deras verksamhet. Naturkapitalprotokollet är också en viktig referens på detta område. Även om metoder för redovisning av naturkapital främst tjänar till att stärka interna förvaltningsbeslut bör de vederbörligen beaktas vid fastställandet av standarder för hållbarhetsrapportering. Vissa redovisningsmetoder för naturkapital syftar till att ge ett monetärt värde till miljöeffekterna av företagens verksamhet, vilket kan hjälpa användarna att bättre förstå dess inverkan. Det är därför lämpligt att standarder för hållbarhetsrapportering bör kunna inkludera monetariserade indikatorer för hållbarhetskonsekvenser om detta anses nödvändigt.

39)Standarderna för hållbarhetsrapportering bör även ta hänsyn till internationellt erkända principer och regelverk för ansvarsfullt företagande, företagens sociala ansvar och hållbar utveckling, inbegripet FN:s mål för hållbar utveckling, FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter, OECD:s riktlinjer för multinationella företag, OECD:s riktlinjer om tillbörlig aktsamhet för ansvarsfullt företagande och relaterade sektorsriktlinjer, FN:s Global Compact-initiativ, Internationella arbetsorganisationens trepartsförklaring om multinationella företag och socialpolitik, standarden ISO 26000 om socialt ansvar och FN:s principer för ansvarsfulla investeringar.