Yttrande från Regionkommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om åtgärdsplaner för biologisk mångfald på områdena bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, ekonomiskt samarbete och utveckling"

(2002/C 107/22)

BAKGRUND

Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om åtgärdsplaner för biologisk mångfald på områdena bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, ekonomiskt samarbete och utveckling (KOM(2001) 162 slutlig).

Presidiets beslut av den 12 juni 2000 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om "Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om åtgärdsplaner för biologisk mångfald på områdena bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, ekonomiskt samarbete och utveckling" och ge utskott 4 - fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö - i uppdrag att förbereda ärendet.

Europeiska miljöbyråns rapport "Environment in the EU at the turn of the century".

Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europeiska gemenskapens strategi för biologisk mångfald (KOM(98) 42 slutlig).

Rådets beslut av den 25 oktober 1993 om ingående av konventionen om biologisk mångfald(1).

ECE:s (FN:s ekonomiska kommission för Europa) konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och möjlighet till rättslig prövning avseende miljöfrågor (Århuskonventionen).

Utkastet till yttrande (CdR 201/2001 rév.) som antogs av utskott 4 den 8 oktober 2001 Föredragande var Giuseppe Torchio, borgmästare i Spineda (I-PPE).

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande enhälligt vid sin 41:a plenarsession den 14-15 november 2001 (sammanträdet den 15 november).

1. Regionkommitténs synpunkter

1.1. Den 27 mars 2001 skickade kommissionen ett meddelande till rådet och Europaparlamentet om åtgärdsplaner för biologisk mångfald på områdena bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, ekonomiskt samarbete och utveckling. Initiativet har sitt upphov i en rad åtgärder med syfte att motverka en oroande tendens till minskning och förlust av biologisk mångfald i Europa och hela världen; hela arter, livsmiljöer, ekosystem och genmaterial fortsätter att försvinna eller minska i samma takt på europeisk och global nivå.

1.2. Regionkommittén delar kommissionens oro inför uppgifterna att Europa i genomsnitt har förlorat mer än en tredjedel av fjärils- och fågelarterna och en fjärdedel av arterna inom vissa växtgrupper. I några medlemsstater är mer än två tredjedelar av de befintliga livsmiljöerna hotade och de europeiska våtmarkerna har minskat med 60 % under de senaste årtiondena. Nästan etthundra tamdjursraser har försvunnit, och 30 % av de överlevande tamdjursraserna hotas av utrotning. Situationen blir ännu mer oroande om man granskar uppgifterna från FAO (FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation), som visar att mer än 11000 växt- och djurarter hotas av snar utrotning på grund av mänsklig verksamhet. Den internationella handeln med vilda växt- och djursorter hotar cirka 30000 arter i världen, medan ouppskattbara skador orsakas av att man varje år avverkar cirka 600000 kvadratkilometer tropisk skog i Amazonas.

1.3. För att jordbruket, fiskeriet och många industriella processer, inklusive läkemedelstillverkningen, skall vara hållbara på lång sikt anser Regionkommittén att man måste betona vår moraliska skyldighet att bevara den biologiska mångfald som utgör en grund för många samhällens utveckling. Om den försvinner, minskar eller utsätts för påfrestningar förlorar man även ekonomiska möjligheter.

1.4. Regionkommittén anser att skydd av biologisk mångfald i praktiken är lika med skydd av livskvaliteten, särskilt på lokal nivå. De lokala och regionala förvaltningarna sätts under stort tryck från en allt aktivare allmänhet som är oroad av den minskade biologiska mångfalden. I allt större grad mäter många livskvalitet i inte bara ekonomiskt och materiellt välstånd utan framför allt i upprätthållande av bestämda biologiska och miljömässiga normer. Dessa normer blir i allt större utsträckning föremål för starka krav från det civila samhället, som konsekvens av det allt större engagemanget i miljö- och djurrättsorganisationer. Att man håller toppmöten och sammanträden för världens statschefer i de europeiska städerna får allt fler konsekvenser - även politiska - för regeringarna och den allmänna säkerheten när protesterna mot den politik som förs och mot globaliseringen blir alltmer handgripliga.

1.5. Samtidigt som oron för bevarandet av den biologiska mångfalden blir alltmer utbredd fokuserar de vitt skilda strömningarna inom miljörörelsen framför allt på frågor som rör genetiska manipulationer eller modifieringar av vissa produktionselement.

1.6. Regionkommittén instämmer i att man måste stödja en mer målinriktad politik som går utöver de traditionella formerna av markbevarande. Syftet skall vara att genomföra bevarandeåtgärder på mycket större områden än de 10-20 % av världens yta som potentiellt kan avsättas som skyddade områden. För att skydda den biologiska mångfalden behövs det åtgärder för att motverka spridningen av hormonstörande ämnen och långlivade organiska föroreningar, bekämpa spridningen av främmande, invasiva arter och bedöma effekterna av införandet av specifika genmodifierade organismer.

Landsbygdsområdena och de delvis naturliga agroekosystemen utgör veritabla naturliga reservoarer för biologisk mångfald, och det vore därför särskilt önskvärt om dessa samhällen genom att kartlägga och främja sin historia och identitet kunde skapa ett nytt sammanhållande nät för EU, som en del av en vision om det nya Europa som inte uteslutande fokuserar på urbana eller industriella centra.

Förekomsten av biologisk mångfald och därmed sammanhängande områden måste betraktas som konstanter som inte är förhandlingsbara i förvaltningen av de europeiska områdena, i enlighet med riktlinjerna i dokumentet om regional utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP) som vägleder den europeiska politiken.

2. Regionkommitténs rekommendationer

2.1. Regionkommittén håller med kommissionen om att det är nödvändigt att övervaka åtgärdsplanerna och deras effektivitet, och att man bör införa en rad indikatorer för genomförandet av projekt och ett hållbart utnyttjande av politiska instrument i genomförandet av enskilda gemenskapsinsatser.

2.2. Även om kommissionen, Europeiska miljöbyrån, medlemsstaterna och relevanta internationella organisationer har lagt ned stora ansträngningar på området, har man ännu inte utformat precisa indikatorer för åtgärdsplanernas genomförande. Den rapport som kommissionen lade fram vid toppmötet i Helsingfors ger dock en fullständig bild av utvecklingen på området.Regionkommittén betonar att dessa indikatorer måste utgå från den lokala situationen och samtidigt vara sinsemellan jämförbara, med beaktande av att de permanenta ekosystemen på landsbygden behöver särskilda indikatorer som visar den eventuella förekomsten av arealmässiga, linjära eller punktvis förekommande komponenter som kännetecknar Europas historiska jordbrukslandskap. Förekomsten av olika djurraser och olika former av jordägande bör också övervägas vid urvalet av indikatorer för biologisk mångfald, i relation till olika rumsliga särdrag och yttringar i de europeiska regionernas ekologiska struktur.

2.3. Regionkommittén hoppas därför att man vid utformningen av en ram för fastställandet av indikatorerna främst beaktar de förslag på indikatorer för biologisk mångfald som läggs fram av medlemsstaterna, som i samarbete med regionerna och de lokala förvaltningarna sedan en tid tillbaka har arbetat på att identifiera kriterier för urval av prioriterade indikatorer. ReK hoppas även att detta senare kan berikas genom inrättandet av ett integrerat system för informationsutbyte.

2.4. Politiken för miljöskydd och bevarande av biologisk mångfald inom olika typer av mänsklig verksamhet och åtgärdsområden är nära knuten till de regionala och lokala myndigheternas specifika insatser, både direkt och i form av samarbete med de mer omfattande och sammansatta initiativ som genomförs av medlemsstaterna, på EU-nivå via Europeiska miljöbyrån och enligt internationellt överenskomna protokoll.

2.5. I detta hänseende hoppas Regionkommittén att de nyligen ingångna internationella protokollen och avtalen om miljön, som utan tvivel kan få positiva effekter på bevarandet av biologisk mångfald, inte enbart utgör ett tillfälle för enskilda nationella regeringar - som ibland lägger vikt vid att skilja sig från sina företrädare - att påvisa en avvikande ideologi, utan utgör ett verkligt åtagande att skydda största möjliga antal levande växtarter, djurarter och andra livsformer i dessa länder.

2.6. Därför bör man utforma riktlinjer för korrekt produktion inom jordbruket, industrin och andra mänskliga verksamheter, och förebyggande beräkningar av kostnader och fördelar av en viss politik bör utvidgas till att omfatta en bedömning av sådana åtgärders direkta och indirekta effekter på skyddet av biologisk mångfald, så att man undviker rent produktionsrelaterade eller ekonomiska parametrar och även bedömer politikens direkta och indirekta miljömässiga kostnader och fördelar.

2.7. Regionkommittén anser att man måste övervaka hur de av människan orsakade klimatförändringarna påverkar naturliga och delvis naturliga system och ekonomin på lokal nivå (exempelvis sambandet mellan snötäcke och bergsturism, variationer i havsnivån, variationer i vatten- och dricksvattenresurser, uppkomsten av nya klimatbetingade sjukdomar etc.).

Utsläpp av växthusgaser som orsakas av mänsklig verksamhet, såsom koldioxid, klorfluorkolföreningar och kväveoxid, förändrar klimatet. I vilken omfattning och var dessa förändringar blir märkbara är en kontroversiell fråga inom vetenskapsvärlden. De effekter man föreställer sig och fruktar mest kan sammanfattas enligt följande:

- Stigande havsnivåer.

- Förändrade nederbördsmönster, vilket kan påverka den naturliga vegetationen, agroekosystemen och skogarna.

- Allt snabbare förlust av biologisk mångfald.

- Ökad förekomst av exceptionella klimatfenomen.

- Fluktuationer i nederbörd och temperatur.

- Förändrad utbredning av snötäcke och glaciärer.

- Förändringar i storleken på områden med växtlighet och i vegetationstyperna.

- Förändringar i bestånden av invasiva, termofila arter (insekter, ogräs etc.).

För skyddet av biologisk mångfald är det i sammanhanget särskilt viktigt att man identifierar indikatorer för klimatförändring som beaktar förändringar i ovannämnda miljöer och respektive biocenos.

2.8. Regionkommittén noterar att man måste övervaka den biologiska mångfalden och de kritiska faktorer som utgör dess främsta lokala hot (vilket redan sker i Schweiz och Nederländerna där det finns specifika nätverk för övervakningen av biologisk mångfald). Ett övervakningssystem med stöd av lokala instanser enligt byråmodellen skulle göra det möjligt att inrikta och korrigera bevarande insatser på lokal nivå och samordna dem med den nationella och internationella rättsliga ramen.

I korthet kommer övervakning av biologisk mångfald på lokal nivå göra det möjligt att

- fördjupa kunskaperna om biologisk mångfald,

- göra en korrekt identifiering av de kritiska situationerna och kvantifiera de kritiska faktorerna,

- fastställa exakta samband mellan miljöbelastande faktorer och miljöindikatorer,

- ge konkreta grunder för att skapa modeller över områdets utveckling,

- ge tekniskt och vetenskapligt stöd till beslutsfattande och miljöplanering på nationell nivå,

- med hjälp av indikatorer utvärdera resultatet av politiken för förvaltning av naturkapitalet,

- ekonomiskt mäta vilka resultat som uppnåtts av specifika åtgärder för miljöförvaltning,

- anpassa EU:s medlemsstater till unionens informationsnormer för biologisk mångfald (lokala Agenda 21).

2.9. Slutligen anser Regionkommittén att det är lämpligt att länka samman befintliga nätverk för insamling av miljödata och skapa ett "nät för nätverken" med Europeiska miljöbyrån som förebild. Miljöinformation är en nyckelfaktor i den konkreta förvaltningen av biologisk mångfald, särskilt på lokal nivå. En effektiv samordning mellan regionala miljökontrollmyndigheter och den nationella och europeiska nivån är oundgänglig om man vill garantera en informationskedja av hög kvalitet.

Bryssel den 15 november 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT L 309, 13.12.1993.