Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta /* COM/2014/0401 final */





Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2, med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser[2], särskilt artikel 6.1, med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation[3], med beaktande av Europeiska rådets slutsatser, med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande, med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och av följande skäl: (1) De ekonomiska förhållandena i euroområdet kännetecknas just nu av en successiv men fortfarande skör ekonomisk återhämtning. Under 2013 och i början av 2014 minskade inflationen i euroområdet markant och förväntas öka endast mycket långsamt under den tid som prognoserna omfattar, vilket beror på befintligt manöverutrymme och pågående justeringar av relativpriserna i de sårbara ekonomierna i kombination med en stärkt eurokurs. Återhämtningen håller visserligen på att bli bredare, men skillnaderna mellan euroländerna är fortfarande stora. (2) Euroområdet är mer än summan av dess medlemmar. Den ekonomiska krisen blottlade tydligt de täta sambanden i euroområdet och visade på behovet av starkare samordning av budgetpolitik, finanspolitik och strukturpolitik mellan euroländerna för att garantera en konsekvent politisk hållning för euroområdet som helhet. Euroländerna har åtagit sig att genomföra vittgående politiska reformer och politisk samordning genom att den 2 mars 2012 ingå fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen. Att förordningarna i det s.k. tvåpacket trädde i kraft 2013 har också stärkt det budgetpolitiska och ekonomipolitiska samarbetet i euroområdet. Euroländerna har ett särskilt ansvar för att de nya ramarna för styrning tillämpas i praktiken. Det förutsätter ett ökat grupptryck till stöd för nationella reformer och återhållsam budgetpolitik, mer omfattande bedömningar av nationella reformer utifrån ett euroområdesperspektiv, internalisering av potentiella spridningseffekter och stimulans till politiska insatser av särskild betydelse för ett väl fungerande EMU. (3) Med tanke på hur mycket euroländerna är beroende av varandra, finns det potentiellt stora spridningseffekter när strukturreformer genomförs, och hänsyn behöver tas till dem för att man ska kunna utforma och genomföra politiken på bästa sätt, både för de enskilda euroländerna och för euroområdet som helhet. Exempelvis skulle ett mer samordnat genomförande av reformerna underlätta konvergensen mellan medlemsstaterna. Här är det särskilt viktigt att tidigt diskutera reformplaner mellan euroländerna på grundval av befintlig praxis och verklig tillämpning av förfarandet vid makroekonomiska obalanser. (4) En av de allvarligaste politiska utmaningarna för euroområdet är att minska statsskulden genom en differentierad, tillväxtfrämjande budgetpolitik och samtidigt stärka euroområdets tillväxtpotential. Tack vare tidigare års budgetkonsolideringar har budgetläget i euroområdet förbättrats, men ett antal euroländer behöver fortfarande fortsätta sina budgetjusteringar för att få ned sina mycket höga skuldnivåer. Alla euroländer bör öka de offentliga finansernas kvalitet i syfte att stärka produktivitet och sysselsättning. (5) Investeringarna i euroområdet föll drastiskt under krisens inledningsskede och har ännu inte återhämtat sig till sitt långtidsmedelvärde. De trendmässigt svaga investeringarna beror på den kombinerade inverkan av den privata sektorns skuldsanering, splittring på finansmarknaden och de nödvändiga åtstramningarna av de offentliga budgetarna, vilket lett till minskade offentliga investeringar. Mer investeringar i infrastruktur och färdigheter är en förutsättning för att understödja återhämtningen och stärka tillväxtpotentialen. Investeringarna måste i mångt och mycket komma från den privata sektorn, men den offentliga sektorn kan lämna ett viktigt bidrag genom att skapa förutsättningarna. (6) På euroområdet är kreditflödet till den reala ekonomin fortsatt dämpat och splittringen av finansmarknaden är fortfarande hög trots ett minskat statsskuldstryck. Tillgång till finansiering, särskilt för små och medelstora företag, är fortsatt kärv i många medlemsstater, och det riskerar att äventyra den ekonomiska återhämtningen. Därför krävs initiativ för att återställa kreditflödena, fördjupa kapitalmarknaderna och stärka ekonomins finansiering på lång sikt. Åtgärder som att färdigställa reparationen av bankernas balansräkningar, vid behov stärka deras egna kapital, genomföra översyner av tillgångarnas kvalitet och stresstester för att uppspåra återstående sårbara områden och stärka förtroendet för bankväsendet som helhet. Avsevärda framsteg har gjorts med bankunionen, särskilt när det gäller upprättandet av den gemensamma tillsynsmekanismen och överenskommelsen om den gemensamma rekonstruktionsmekanismen. (7) Finanskrisen har blottat luckor i den ekonomiska och monetära unionens uppbyggnad. Den 28 november 2012 lade kommissionen fram en plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union i syfte att inleda en europeisk debatt. Den 5 december 2012 lade Europeiska rådets ordförande i samarbete med Europeiska kommissionens ordförande, Eurogruppens ordförande och Europeiska centralbankens ordförande fram en rapport på grundval av ett antal idéer i kommissionens plan, bland annat en tidsplan och en etappindelad väg mot färdigställandet av den ekonomiska och monetära unionen. Europaparlamentet yttrade sig i en resolution den 20 november 2012. Viktiga steg har tagits sedan dess. Att vidareutveckla EMU förutsätter en stegvis väg där disciplin förenas med solidaritet. Enligt sexpacket och tvåpacket ska genomförandet av dem ses över i slutet av2014. HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna i euroområdet vidtar enskilda och kollektiva åtgärder, utan påverkan på rådets befogenheter vid samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik, men särskilt vid samordningen av den ekonomiska politiken inom ramen för Eurogruppen under perioden 2014–2015 i syfte att uppnå följande: 1. I samarbete med kommissionen främja och övervaka genomförandet av strukturreformer på de områden som har störst betydelse för euroområdets funktion i syfte att främja konvergens och justeringar av interna och externa obalanser. Bedöma och uppmuntra till framsteg med reformerna i de euroländer som har alltför stora obalanser och i de euroländer vars obalanser kräver beslutsamma åtgärder för att begränsa negativa spridningseffekter till övriga euroområdet och uppmuntra lämplig politik i länder med stora överskott för att optimera de positiva spridningseffekterna. Regelbundet hålla tematiska diskussioner om strukturpolitiska åtgärder med potentiellt stora spridningseffekter, särskilt när det gäller att minska den höga skattekilen på arbete och reformera tjänstemarknaderna. 2. Samordna euroländernas budgetpolitik i samarbete med kommissionen, särskilt vid bedömningar av utkast till budgetplaner, för att garantera en konsekvent och tillväxtfrämjande budgetpolitisk hållning i hela euroområdet. Öka de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet genom att öka materiella och immateriella investeringar nationellt och på EU-nivå. Se till att de nationella finanspolitiska ramarna, inbegripet nationella finanspolitiska råd, stärks. 3. Se till att banksystemet är motståndskraftigt, särskilt genom att vidta nödvändiga åtgärder för att följa upp översyner av tillgångarnas kvalitet och stresstester och genom att tillämpa förordningarna om bankunionen, vilket inbegriper de ytterligare åtgärder som planeras under övergången till den gemensamma rekonstruktionsmekanismen. Stimulera den privata sektorns investeringar och öka kreditflödet till ekonomin genom åtgärder för att förbättra de små och medelstora företagens tillgång till kredit, fördjupa kapitalmarknaderna och få ny fart på värdepapperiseringsmarknaden i enlighet med förslagen och tidsplanen i kommissionens meddelande om långsiktig finansiering av den europeiska ekonomin. 4. Gå vidare med arbetet för att fördjupa den ekonomiska och monetära unionen och bidra till en förbättrad ekonomisk övervakning i samband med översynen i slutet av 2014. Utfärdad i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande [1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. [2] EUT L 306, 23.11.2011, s. 25. [3] COM(2014) 401 final.