EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 28.07.1998 
KOM(1998) 475 slutlig 
MEDDELANDE FRÄN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
OM TILLÄMPNINGEN AV 
FÖRORDNING (EEG) NR 259/93 
OM ÖVERVAKNING OCH KONTROLL 
AV AVFALLSTRANSPORTER INOM, TILL OCH FRÄN 
EUROPEISKA GEMENSKAPEN 

INLEDNING 
II. SAMMANFATTNING AV DE UPPGIFTER SOM MEDLEMSSTATERNA 
INLÄMNAT PÂ GRUNDVAL AV DET FRÅGEFORMULÄR SOM UTARBETATS 
AV BASELKONVENTIONENS SEKRETARIAT. 
A. Tillämpning av de särskilda bestämmelserna i Artikel 13 i Baselkonventionen 
1. Utnämning av behöriga myndigheter samt samordnande myndigheter. 
2. Definition av farligt avfall om den nationella definitionen av farligt avfall avviker 
från bilaga I och II till Baselkonventionen. 
3. Beslut fattade i medlemsstaterna att helt eller delvis vägra medgivande till 
import av farligt avfall eller annat avfall för bortskaffande inom område som 
befinner sig under deras nationella jurisdiktion. 
4. Nationella beslut för att begränsa eller förbjuda export av farligt avfall eller 
annat avfall. 
5. övriga upplysningar som krävs enligt artikel 13.4 i Baselkonventionen. 
6. överlämnande av redogörelse för den mängd farligt avfall och annat avfall 
som exporterats, avfallskategori, egenskaper, bestämmelseort, eventuell 
transiterande stat och metod för bortskaffande i enlighet med vad som angivits 
i svaret på underrättelsen. 
7. överlämnande av redogörelse för mängden importerat avfall och annat avfall, 
avfallskategori, egenskaper, ursprung och metoder för bortskaffande. 
8. Redogörelse för bortskaffande som inte förlöpt på avsett sätt. 
9. Ansträngningar för att uppnå en minskning av mängden farligt avfall eller 
annat avfall som är föremål för gränsöverskridande transport. 
10. Information om åtgärder som parterna vidtagit för att genomföra 
Baselkonventionen. 
11. Information om statistik. 
12. Information om bilaterala, multilaterala och regionala avtal och uppgörelser 
som parterna i Baselkonventionen träffat i enlighet med artikel 11 i 
konventionen. 
13. Information om olyckshändelser som inträffat under gränsöverskridande 
transport och bortskaffande av farligt avfall och annat avfall och om de 
åtgärder som vidtagits för att bemästra dem. 
14. Information om olika alternativ för bortskaffande som tillämpas inom området 
för respektive lands jurisdiktion. 
15. Information om åtgärder som vidtagits för utveckling av teknik för reducering 
och/eller eliminering av produktion av farligt avfall och annat avfall. 
16. All annan information om sådana andra ärenden som samarbetskonferensen 
kan komma att anse relevanta. 
B. övrig information som begärs i frågeformuläret från Baselkonventionens 
sekretariat. 
1. Information om produktion av farligt avfall och annat avfall som omfattas av 
Baselkonventionen. 
2. Information om tekniskt bistånd. 
3. Information om tillgång till expertis och tillgängliga resurser för snabb hjälp till 
stater i krissituationer. 
III. SLUTSATSER 
INLEDNING 
Förordning 259/93 utgör den rättsliga ramen för gemenskapens politik vad avser 
kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen. Den är i 
kraft sedan maj 1994 och syftar till att organisera övervakningen och kontrollen av 
avfallstransporter på ett sätt som tar hänsyn till behovet att bevara, skydda och 
förbättra miljökvaliteten. 
Förordningen är baserad på riktlinjerna i gemenskapsstrategin för avfallshantering, 
särskilt förebyggande åtgärder, återvinning och bortskaffande, och fastställer en rad 
bestämmelser som skall möjliggöra för gemenskapen som helhet att själv ta hand om 
sitt avfall och för medlemsstaterna att var för sig närma sig detta mål, med hänsyn 
tagen till geografiska förhållanden eller behovet av specialiserade anläggningar för 
vissa avfallsslag. 
Förordningen innehåller en rad inslag som syftar till att uppnå kontroll av 
avfallstransporter i gemenskapen, särskilt 
- en uppräkning av de typer av avfall som inte omfattas av förordningens 
tillämpningsområde liksom de som omfattas, 
- definitioner och gemensam terminologi för avfallstransporter, 
- fastställande av bestämmelser för transport, export, import och transit av avfall för 
återvinning eller bortskaffande, 
- medlemsstaternas och kommissionens anmälningsskyldigheter. 
I artikel 41 i förordningen fastställs följande: 
"1. Före utgången av varje kalenderår skall medlemsstaterna utarbeta en rapport i 
enlighet med artikel 13.3 i Baselkonventionen och sända denna till 
Baselkonventionens sekretariat med en kopia till kommissionen. 
2. Kommissionen skall på grundval av dessa rapporter vart tredje år utarbeta en 
rapport om gemenskapens och dess medlemsstaters tillämpning av denna 
förordning. Den får för detta ändamål begära in kompletterande uppgifter i enlighet 
med artikel 6 i direktiv 91/692/EG." 
I enlighet med dessa skyldigheter har medlemsstaterna sammanställt rapporter om 
övervakning och kontroll av avfallstransporter och sänt in dem till kommissionen. 
Kommissionen har mottagit följande rapporter: 
För år 1994: Frankrike, Tyskland, Spanien, Förenade Kungariket, Italien, Portugal, le 
Danmark, Luxemburg, Nederländerna, Sverige, Finland, Österrike och Belgien. 
För år 1995: Danmark, Nederländerna, Luxemburg, Tyskland, Förenade Kungariket, 
Spanien, Portugal, Italien, Österrike, Belgien och Finland. 
För år 1996: Endast Luxemburg och Portugal har sänt in sina rapporter. 
Kommissionen är skyldig att utarbeta den treåriga rapporten omfattande alla 
upplysningar som medlemsstaterna har sänt in. Denna rapport täcker åren 1994,1995 
och 1996.Rapporten bör möjliggöra en bedömning av situationen när det gäller 
tillämpning av gränskontrollen av avfall i hela gemenskapens territorium. Eftersom 
medlemsstaterna endast har sänt in en del av uppgifterna, baserade på artiklarna 13 
och 16 i Baselkonventionen, kommer emellertid denna första rapport att bli mindre 
detaljerad än vad som vore önskvärt. 
II. SAMMANFATTNING AV DE UPPGIFTER SOM MEDLEMSSTATERNA 
INLÄMNAT PÄ GRUNDVAL AV DET FRÅGEFORMULÄR SOM UTARBETATS AV 
BASELKONVENTIONENS SEKRETARIAT. 
A. TILLÄMPNING AV DE SÄRSKILDA BESTÄMMELSERNA I ARTIKEL 13 I 
BASELKONVENTIONEN 
1. UTNÄMNING AV BEHÖRIGA MYNDIGHETER SAMT SAMORDNANDE 
MYNDIGHETER 
Enligt artikel 13.2 a) i Baselkonventionen skall parterna via sekretariatet hålla varandra 
underrättade om ändringar beträffande utnämning av behöriga myndigheter och/eller 
samordnande myndighet enligt artikel 5. 
1996 offentliggjordes en förteckning över samordnande myndigheter i medlems­
staterna (OJ 327, 31.10.1996). 
2. DEFINITION AV FARLIGT AVFALL OM DEN NATIONELLA DEFINITIONEN AV 
FARLIGT AVFALL AVVIKER FRÄN BILAGA I OCH II TILL 
BASELKONVENTIONEN 
Enligt artikel 13.2 b) skall parterna via sekretariatet hålla varandra underrättade om 
ändringar av inom det egna landet gällande definition av farligt avfall enligt artikel 3 i 
Baselkonventionen. 
Spanien upplyser att inga förändringar har skett av den nationella definitionen av 
farligt avfall jämfört med den anges i Baselkonventionen. 
Belgien förklarar att definitionen av farligt avfall överensstämmer med 
gemenskapslagstiftningen. När det gäller gränsöverskridande transporter av avfall 
avsett för bortskaffande skiljer förordning 259/93 inte mellan farligt och icke farligt 
avfall. När det dock gäller avfall för återvinning anges dessa avfallsslag i bilagorna II, 
III och IV till förordningen enligt OECD:s klassificering. 
För Bryssel-regionen anges definitionen av farligt avfall genom lagen av den 7 
mars1991. Den överensstämmer med definitionen i gemenskapsdirektivet om farligt 
avfall (91/689/EEG). 
För Vallonien anges definitionen av farligt avfall i förordningen av den 9 april 1992 om 
farligt och giftigt avfall och i beslutet av den 10 juli 1997. 
Dessa avfallsslag definieras som avfall som har en eller flera av följande farliga 
egenskaper: explosiva, oxiderande, brandfarliga, retande, ohälsosamma, 
cacerframkallande, frätande, smittsamma, som framkallar missbildningar eller 
mutationer, ekotoxiska. Dessa typer av farligt avfall återfinns på en vägledande 
förteckning över avfall som tas emot för deponering enligt klass 1 och 2. 
När det gäller Flandern upplyser myndigheterna att den flamländska regeringens 
beslut om definition av farligt avfall av den 24 maj 1995 överensstämmer med rådets 
direktiv om farligt avfall 91/689/EEG och 94/904/EEG. 
Frankrike meddelar att den klassificering som används är den som anges i 
meddelandet av den 16 maj 1985 om klassificering av avfall vilket återfinns i fransk 
författningssamling daterad 16 maj 1985. 
Tyskland meddelar att lagen om bortskaffande och återvinning trädde i kraft den 7 
oktober 1996. Med denna akt och regeringsförordningen om klassificering av avfall 
som kräver särskild övervakning har den lista över farligt avfall som återfinns i rådets 
beslut 94/904/EG av den 22 december 1994 införlivats i den tyska lagstiftningen. 
Avfallskoderna hänvisar inte till kategori "Y" i bilaga I och II till Baselkonventionen. 
När det gäller gränsöverskridande transport av avfall avsett för bortskaffande skiljer 
rådets förordning 259/93 inte mellan farligt avfall och icke farligt avfall. 
Avfall för återvinning däremot anges i bilagorna II, III och IV enligt OECD:s 
klassificering (grön, gul och röd lista). För närvarande är det nästan omöjligt att kunna 
jämföra dessa listor med bilaga I och II till Baselkonventionen. Enligt de tyska 
myndigheterna kommer det att bli mycket lättare att göra jämförelser när 
arbetsgruppen har upprättat mer kompletta förteckningar över farligt avfall. 
Förenade kungariket lämnar samma upplysningar som Tyskland. Myndigheterna 
meddelar att avfall för bortskaffande omfattas av förordning 259/93. Denna förordning 
skiljer inte mellan farligt och icke farligt avfall. När det dock gäller avfall för återvinning 
anges de i bilaga II, III och IV enligt OECD.s klassificering. För närvarande går det inte 
att jämföra dessa listor med bilaga I och II till Baselkonventionen. När arbetsgruppen 
har upprättat mer kompletta förteckningar över farligt avfall kommer det att bli lättare 
att göra jämförelser. 
Portugal meddelar att den nya lagstiftningen om avfallshantering offentliggjordes i 
november 1995 (lag nr 310/95). Den nya lagen återger enligt de portugisiska 
myndigheterna gemenskapsdirektivens definitioner av avfall och farligt avfall. De 
nationella listorna över avfall och farligt avfall överensstämmer likaså med de listor 
som upprättas genom kommissionens beslut nr 94/3/EEG respektive rådets beslut 
94/4/EEG. 
Sverige informerar att dess nationella definitioner överensstämmer med dem som 
anges i rådets förordning 259/93. 
Finland meddelar att definitionerna av avfall och farligt avfall har ändrats genom att 
lagen om avfall (1072/93) och förordningen om avfall (1390/93) trätt i kraft. 
En detaljerad definition av farligt avfall finns i förordningen. I överensstämmelse med 
definitionen av farligt avfall (sådant avfall som medför fara för människors hälsa eller 
för miljön på grund av sina kemiska egenskaper eller andra typer) betecknar man 
såsom farligt allt avfall som anges i bilaga II och III, och som har någon av 
egenskaperna i bilaga IV. 
Bilagorna II, III och IV överensstämmer med bilagorna I, II och III till rådets direktiv 
91/689/EEG. 
De finska myndigheterna uppger att de inte har gjort några ändringar av de nationella 
definitionerna av avfall som är föremål för gränsöverskridande transporter jämfört med 
lagen om internationell kontroll av avfall. 
De behöriga myndigheterna meddelar att rådets förordning 259/93 trädde i kraft den 1 
januari 1995, vilket medförde undantag från lagen om internationell kontroll av avfall. 
Österrike meddelar att i enlighet med artikel 35 i den federala lagen om 
avfallshantering krävs vid export av farligt avfall och annat avfall en exportlicens 
varmed man i enlighet med artikel 1.1b i Baselkonventionen säkerställer att allt avfall 
kontrolleras. I artikel 35 i den federala lagen om avfallshantering anges skyldighet att 
begära skriftligt medgivande från importlandets behöriga myndighet liksom 
miljömässigt godtagbar hantering av avfallet i fråga (artikel 4 i Baselkonventionen). Det 
finns endast ett undantag för flera avfallsslag på OECD:s gröna lista, när det gäller 
export till en godkänd återvinningsanläggning i ett land som omfattas av OECD-
beslutet. Det finns emellertid kvalitetsnormer också för dessa avfallstyper och dessa 
måste iakttas. 
I enlighet med artikel 35 och 35a i den federala lagen om avfallshantering beviljas 
exportlicens för de typer av avfall som räknas upp i bilaga I och II till 
Baselkonventionen, eller för farligt avfall enligt den nationella definitionen av avfall. 
Den österrikiska lagen om avfall (ÖNORM S2100) hänvisar inte till "Y"-klasserna i 
bilaga I och II i Baselkonventionen. Den nationella definitionen av farligt avfall som 
återfinns i förordningen om farligt avfall (Federala författningssamlingen 1991/49) 
baseras på den nationella lagen om avfall. 
Italien, Grekland, Danmark, Luxemburg, Nederländerna och Irland har inte lämnat 
några uppgifter. 
3. BESLUT FATTADE I MEDLEMSSTATERNA ATT HELT ELLER DELVIS VÄGRA 
MEDGIVANDE TILL IMPORT AV FARLIGT AVFALL ELLER ANNAT AVFALL 
FÖR BORTSKAFFANDE INOM OMRÅDE SOM BEFINNER SIG UNDER DERAS 
NATIONELLA JURISDIKTION 
Enligt artikel 13.2 c) i Baselkonventionen skall parterna via sekretariatet hålla varandra 
underrättade om beslut som de tagit att helt eller delvis vägra medgivande till import 
av farligt avfall eller annat avfall för slutligt omhändertagande inom område som 
befinner sig under deras nationella jurisdiktion. 
Spanien uppger att inga formella beslut av allmän art för att helt eller delvis förbjuda 
import av avfall ännu har fattats. Varje transport bedöms för sig. 
Belgien meddelar att bestämmelserna i artiklarna 3, 4, 19 och 20 i rådets förordning 
259/93 tillämpas för avfall för bortskaffande. Likaså tillämpas artiklarna 6, 7, 8, 9, 10, 
21 och 22 i förordningen för åtgärder för resursåtervinning och materialåtervinning. 
De belgiska myndigheterna tillåter inte import av avfall om licens för avfallshantering 
saknas, om anmälan är ofullständig eller i fall av illegal transport. 
Frankrike har en klassificering av avfall som skiljer sig från den som återfinns i 
förordning 259/93. Man gör sålunda en första åtskillnad mellan avfall som inte 
framkallar skador (som enligt de franska myndigheterna är hushållsavfall, enkelt 
industriavfall och avfall av andra metaller än järn) samt avfall som framkallar skador. 
De franska myndigheterna upplyser att i enlighet med förordning 90-267 av den 23 
mars 1990, ändrad 1992, är all import av hushållsavfall för deponering förbjuden med 
undantag av sådan import som uttryckligen anges i avfallsplanerna. Dessutom är 
import i annat syfte än deponering underställd förhandsgodkännande. 
Denna åtgärd har medfört att importen av hushållsavfall har minskat starkt sedan 
1991. 5600 ton importerades under 1994. Enkelt industriavfall finns upptaget på 
OECD:s gröna lista och sedan 1995 ställs inte längre krav på tillstånd utan endast på 
deklaration. 
De franska myndigheterna meddelar att de tidigare rapporterna tog upp avfall av 
andra metaller än järn bland avfall som kan förorsaka skador. Med hänsyn till att de 
inte är toxiska i obearbetat skick, fördes de åt sidan 1994, och har sålunda inte 
inkluderats i import och export av avfall som orsakar skador. 
Vad avser avfall som orsakar skador uppger de franska myndigheterna att nästa allt 
sådant avfall kommer från Europeiska unionen (95,8 %), och resten från OECD-
länder. 
Tyskland uppger att bestämmelserna i rådets förordning 259/93/EEG av den 1 
februari 1993 tillämpas när det gäller övervakning och kontroll av avfallstransporter 
inom, till och från Europeiska gemenskapen, särskilt vad avser artiklarna 19.1 och 
21.1. 
Enligt Förenade kungariket förbjuds import av farligt avfall, både för bortskaffande 
och för återvinning, genom följande förordningar: 
- Förordning 3 om asbest (förbud) från 1992 förbjuder import av amfibolasbest. 
- Förordning 4.2 om kontroll av hälsovådliga ämnen förbjuder import av 2- naftylamin, 
benzidin, 4-aminodifenyl, salter av dessa och alla andra ämnen som innehåller 
någon av dessa beståndsdelar i en koncentration som totalt överstiger 0,1 %. 
Portugal förklarar att bestämmelserna i rådets förordning 259/93 av den 1 februari 
1993 tillämpas och särskilt när det gäller artiklarna 4, 7, 19 och 21 liksom artikel 7 i lag 
nr 310/95. 
Nederländerna mottog 1994 1331 anmälningar varav 382 avsåg import, 715 avsåg 
export och 234 gällde transitering. Motsvarande siffror för 1995 har inte inkommit. 
Under 1994 vägrade Nederländerna att ge tillstånd till import av farligt avfall för 
bortskaffande i 15 fall. Dessa fall avsåg avfall som innehöll PCB, slam som innehöll 
oljor, avfall från fotograferingsverksamhet, lösningsmedel som innehöll rester av 
målarfärg, syror som innehåll organiska miljögifter och syror som innehöll svavel. 
Under 1995 vägrades i nio fall tillstånd till import av farligt avfall. Två fall gällde 
bortskaffande och sju fall avsåg återvinning av avfall. Inte i något av fallen anges 
varifrån avfallet kom. Avfallet i fråga var sådant som innehöll PCB, flytande gaser, 
förorenad jord och avfall som innehöll svavel. 
De nederländska myndigheterna meddelar att de endast importerar avfall av de typer 
som anges i förteckningen i bilaga 1 till Baselkonventionen och som kommer från 
OECD-länder. Detta avfall importeras för bortskaffande och för resursåtervinning. 
Sverige upplyser att import och export av avfall är tillåtet endast under förutsättning att 
den mottagande anläggningen innehar alla tillstånd som krävs för att behandla detta 
avfall. 
Danmark och Finland meddelar att inga formella beslut i detta ämne har fattats. 
Österrike uppger också att det inte finns några formella beslut som förbjuder import 
och export. Importtillstjånd beviljas för varje fall för sig, om den mottagande 
anläggningen för återvinning eller bortskaffande är vederbörligen godkänd och 
förfogar över nödvändig kapacitet. 
Italien, Grekland, Luxemburg och Irland har inte lämnat några upplysningar. 
4. NATIONELLA BESLUT ATT FÖRBJUDA ELLER BEGRÄNSA EXPORT AV 
FARLIGT AVFALL ELLER AV ANNAT AVFALL 
Enligt artikel 13.2 d) i Baselkonventionen skall parterna hålla varandra underrättade 
om beslut som de tagit att begränsa eller förbjuda export av farligt avfall eller annat 
avfall. 
Spanien förklarar att förordning 259/93 tillämpas, vilken begränsar export till EFTA-
länderna av avfall för bortskaffande (artikel 14). Enligt artikel 18 är också export till 
AVS-länderna förbjuden. Resten av exporten för återvinning regleras beroende på 
destinationsland. 
I praktiken inskränker sig exporten från Spanien till Europeiska unionens 
medlemsstater. 
Belgien uppger att från och med den 7 maj 1994 tillämpas förordning 259/93. 
För bortskaffande tillämpas sålunda artiklarna 3, 4, 14, 15 och 18 i förordningen. För 
resursåtervinning och materialåtervinning tillämpas artiklarna 6, 7, 8, 9,10, 16, 17 och 
18. 
De belgiska myndigheterna ger inte tillstånd till export av avfall i följande fall: 
- Om destinationsmyndigheten vägrar ge tillstånd. 
- Om anmälan är ofullständig. 
- Om transporten genomförs utan att hänsyn tagits till den nationella lagstiftningen 
(principen om närhet och principen om tillräcklig egenkapacitet på gemenskapsnivå 
och nationell nivå). 
Frankrike ger inte något direkt svar på frågan. Man har dock insänt tabeller över 
exporten. Dessa kan på begäran fås hos generaldirektorat XI, avfallsenheten, 200 rue 
de la Loi, B-1049 Bryssel. 
Tyskland informerar att bestämmelserna i förordning 259/93 har antagits och särskilt 
de som återfinns i artiklarna 14 till 18. Sålunda är export av avfall avsett för 
bortskaffande förbjuden, med undantag för export till sådana EFTA-länder som också 
är parter i Baselkonventionen. 
Genom ändring nr 120/97 av förordning 259/93, är också all export från Europeiska 
unionens medlemsstater av avfall för resursåtervinning eller materialåtervinning som 
återfinns på förteckningen i bilaga V (gul och röd avfallslista) förbjuden från och med 
den 1 januari 1998 till länder som inte omfattas av OECD-beslutet. 
Förenade kungariket meddelar att man tillämpar bestämmelserna i förordning 
259/93/EEG. Enligt denna förordning är export av avfall för bortskaffande förbjuden 
med undantag av export till EFTA-länder (som också är parter i Baselkonventionen). 
Export av avfall för återvinning är också förbjuden genom förordningen förutom till 
länder som omfattas av OECD-beslutèt, till länder som är parter till Baselkonventbnen 
och till länder med vilka Europeiska gemenskapen har ingått bilaterala eller 
multilaterala avtal. 
« 
Portugal förklarar sig agera enligt rådets förordning 259/93, särskilt när det gäller 
bestämmelserna i artiklarna 4,7,14,16,17 och 18. 
Luxemburg uppger att särskilt tillstånd krävs enligt lagen om avfallshantering av den 
17 juni 1994 för export av avfall (både för bortskaffande, resursåtervinning och 
materialåtervinning) till icke medlemsstater och att lagen helt förbjuder export av avfall 
till länder som inte omfattas av OECD-beslutet. 
Nederländerna vägrade 1994 ge tillstånd till export av farligt avfall i 45 fall och i 73 
andra fall vägrades tillstånd till export under en del av året. I rapporten anges inte till 
vilka länder avfallet skulle ha exporterats. Avslagen grundas främst på den fleråriga 
nederländska planen vari anges att export inte godkänns om återvinning skulle kunna 
ske i Nederländerna. 
Under 1995 har total vägran att ge tillstånd till export av farligt avfall skett i 16 fall enligt 
de nederländska myndigheterna, och en begränsning av exporten i 60 andra fall. 
Denna skillnad förklaras inte närmare. 62 av dessa fall avsåg bortskaffande av farligt 
avfall och 14 fall återvinning. Den främsta orsaken till avslag var ånyo att återvinning -
inklusive förbränning - av avfallet var möjlig att genomföra i Nederländerna. 
Sverige tillåter export av avfall endast om den mottagande anläggningen innehar alla 
nödvändiga tillstånd för att behandla avfallet i fråga. 
Finland informerar att bestämmelserna i förordning 259/93/EG tillämpats sedan den 
trädde i kraft den 1 januari 1995 och att det dessförinnan inte fanns några formella 
bestämmelser om förbud mot export av avfall. 
Den 1 oktober 1995 trädde det finska miljöministeriets beslut av den 15 september 
1995 (1127/95) i kraft. Genom detta beslut förbjuds export av farligt avfall för 
återvinning till länder som inte omfattas av OECD-beslutet. 
Österrike uppger att tillstånd för export av farligt avfall för bortskaffande endast 
beviljas till parterna i Baselkonventionen (artikel 35 a i den federala lagen om 
avfallshantering 1992/715). 
Exportlicens beviljas endast i följande fall: 
- Om det inte finns möjlighet till bortskaffande inom landet, eller om transporten till 
anläggningen där bortskaffande skulle ske är längre än transporten till en 
anläggning av liknande standard i utlandet. 
- Och om en miljömässigt säker hantering garanteras enligt de österrikiska normerna. 
Det är emellertid endast från och med den" 1 januari 1995, när förordning 259/93 
trädde i kraft, som de allmänna exportförbuden mot avfall gäller, förutom undantag för 
bortskaffande i länder som tillhör EU eller i EFTA-länder som skrivit under 
Baselkonventionen. En exportlicens för att återvinna och tillvarata farligt avfall kan 
endast beviljas för länder är parter i Baselkonventionen eller som omfattas av OECD-
beslutet (beslut OECD C(92)39 slutlig). 
Tillstånd beviljas endast 
- om man behöver material såsom råvara (den nationella definitionen av återvinning 
är strängare än bilaga IV b till Baselkonventionen), 
- om miljömässigt godtagbar hantering garanteras (enligt österrikiska normer), 
- om det inte finns några internationella avtal som förbjuder exporten. 
Italien, Grekland, Danmark och Irland har inte lämnat några uppgifter. 
5. ÖVRIGA UPPLYSNINGAR SOM KRÄVS ENLIGT ARTIKEL 13.4 I 
BASELKONVENTIONEN 
I artikel 13.2 e) i Baselkonventionen anges följande: "Parterna skall via sekretariatet 
hålla varandra underrättade om all annan information som fordras enligt punkt 4 i 
denna artikel som anger att parterna så långt det är förenligt med respektive lands 
lagar och förordningar, skall tillse att kopior av varje underrättelse angående en given 
gränsöverskridande transport av farligt avfall eller annat avfall och svaret på 
densamma sänds till sekretariatet då en part som anser att dess miljö kan påverkas av 
denna gränsöverskridande transport har begärt att så skall ske ". 
Spanien förklarar att den situation som avses i artikel 13.4 inte har uppstått under de 
transporter som kontrollerats i Spanien. 
Luxemburg meddelar att man endast exporterar avfall till medlemsstater i EU och att 
ett anmälningssystem har införts för denna export. 
Nederländerna upprättar inga deklarationer. 
Belgien, Tyskland, Förenade kungariket och Österrike uppger att det inte har 
förekommit några fall att rapportera. 
Frankrike, Italien, Grekland, Portugal, Danmark, Sverige, Finland och Irland har 
inte lämnat några upplysningar. 
10 
6. ÖVERLÄMNANDE AV REDOGÖRELSE FÖR DEN MÄNGD FARLIGT AVFALL 
OCH ANNAT AVFALL SOM EXPORTERATS, AVFALLSKATEGORI, 
EGENSKAPER, BESTÄMMELSEORT, EVENTUELL TRANSITERANDE STAT 
OCH METOD FÖR BORTSKAFFANDE I ENLIGHET MED VAD SOM ANGETTS I 
SVARET PÄ UNDERRÄTTELSEN. 
I enlighet med artikel 13.3 b i) i Baselkonventionen skall parterna genom sekretariatet 
och i överensstämmelse med respektive lands lagar och förordningar, till den 
samarbetskonferens som stadgas i artikel 15 före utgången av varje kalenderår 
överlämna en redogörelse för föregående kalenderår som skall innehålla följande 
information: 
b) information beträffande gränsöverskridande transporter av farligt avfall eller annat 
avfall som de varit engagerade i, omfattande 
i) den mängd farligt avfall och annat avfall som exporterats, avfallskategori, 
egenskaper, bestämmelseort, eventuell transiterande stat och metod för bortskaffande 
i enlighet med vad som angetts i svaret på underrättelsen. 
Spanien, Belgien, Frankrike, Tyskland, Förenade kungariket, Italien, Portugal, 
Danmark, Luxemburg, Nederländerna, Sverige, Finland och Österrike har lämnat 
upgifterna i tabellform. Dessa kan på begäran fås hos generaldirektorat XI, 
avfallsenheten, 200 rue de la Loi, B-1049 Bryssel. 
Danmark. De danska myndigheterna meddelar att en förändring skett av det danska 
registret på grund av införandet av rådets förordning 259/93 om avfallstransporter i 
den danska lagstiftningen. 
Nämnda förordning trädde i kraft i Danmark den 6 maj 1994 och det nya registret vid 
samma datum. Införande av det nya registret mitt i kalenderåret medförde problem när 
det gällde uppgifterna för 1994. Uppgifterna för år 1994 följde sålunda det gamla 
nationella klassificeringssystemet vari ingår både avfall för bortskaffande och avfall för 
återvinning. Siffrorna avspeglar sålunda alla transporter som godkänts av miljöbyrån 
men som inte nödvändigtvis utfördes under 1994. 
Siffrorna för 1995 följer den nya klassificeringen i OECD-koden och visar den faktiska 
kvantitet avfall som transporterats. Registret utformades i själva verket på basis av de 
anmälningar som krävs genom förordning 259/93. 
Grekland och Irland har inte lämnat några uppgifter. 
7. ÖVERLÄMNANDE AV REDOGÖRELSE FÖR MÄNGDEN IMPORTERAT 
FARLIGT AVFALL OCH ANNAT AVFALL, AVFALLSKATEGORI, EGENSKAPER, 
URSPRUNG OCH METODER FÖR BORTSKAFFANDE 
Enligt artikel 13.3 b ii) skall parterna överlämna en redogörelse för mängden 
importerat farligt avfall och annat avfall, avfallskategori, egenskaper, ursprung och 
metoder för bortskaffande. 
Spanien, Belgien, Frankrike, Tyskland, Förenade kungariket, Portugal, Danmark, 
Luxemburg, Nederländerna, Sverige, Finland och Österrike har lämnat upgifterna i 
tabellform. Dessa kan på begäran fås hos generaldirektorat XI, avfallsenheten, 200 
rue de la Loi, B-1049 Bryssel. 
11 
Italien har inte lämnat några uppgifter om avfallsimporten. Enligt ministeriet är de 
regionala myndigheterna behöriga när det gäller destinationen. De italienska 
myndigheterna meddelar dock att en lag antagits som föreskriver dels att de regionala 
myndigheterna skall överlämna uppgifter dels möjligheten att få veta vilka enheter som 
importerar annat avfall än farligt avfall genom ett registreringssystem som just har 
inrättats. 
Grekland och Irland har inte lämnat några uppgifter. 
8. REDOGÖRELSE FÖR BORTSKAFFANDE SOM INTE FÖRLÖPT PÅ AVSETT 
SÄTT 
Enligt artikel 13.3 b iii) skall parterna överlämna en redogörelse om slutliga 
omhändertaganden som inte förlöpt på avsett sätt. 
Spanien, Belgien, Tyskland, Portugal, Luxemburg, Nederländerna och Sverige 
har inte anmält några sådana fall. 
Förenade kungariket meddelar att inga sådana fall inträffade under 1994. Däremot 
förekom fyra fall 1995, varav alla rörde avfall från garage från Tyskland som var avsett 
för bortskaffande. I de fyra fallen beskrevs avfallet på ett felaktigt sätt eller också fanns 
ingen beskrivning, varför avfallet återsändes till exportören. Fallen inträffade den 28 
maj, 18 augusti, 25 augusti respektive 13 september 1995 och transporterna 
omfattade i det första fallet 20 ton, i det andra fallet 21,86 ton, i det tredje fallet 19,78 
ton och i det fjärde fallet 23,71 ton. 
Danmark uppger att endast en transport inte förlöpt på avsett sätt under 1995. I 
december 1995 befann sig nämligen ungefär 1400 ton avfall klassat som plastavfall 
(GH010 på den gröna listan i OECD:s kontrollsystem) avsett för resursåtervinning 
(förbränning med energiåtervinning, åtgärd Rl i bilaga IV B till Baselkonventionen) i 
transit i Danmark sänt från Tyskland till Färöarna. Men under transporten 
klassificerades avfallet av de danska kontrollmyndigheterna såsom hushållsavfall 
(tillhörande kategori AD 160 på den gula listan i OECD:s kontrollsystem, Y46 enligt 
bilaga II till Baselkonventionen) och enligt förordning 259/93 skall detta avfall anmälas 
till myndigheterna. I enlighet med gemenskapsbestämmelserna sändes sålunda 
avfallet tillbaka till exportören 1996. 
Under 1994 inträffade inga sådana fall. 
Finland har inte rapporterat om några fall under år 1994. Under 1995 förekom dock 
följande tre fall: 
- I januari 1995 sände ett finskt företag en container till Förenade kungariket med 18 
ton kvicksilveravfall för bortskaffande. Det mottagande företaget upptäckte att en 
del av avfallet (omkring 1,4 ton) bestod av oorganiska Salter som inte innehöll 
kvicksilver. Detta parti återsändes till Finland. 
- I juni 1995 sände Finland 500 ton koppararsenik till Sydafrika efter att i förväg ha 
erhållit godkännande från detta land. De sydafrikanska myndigheterna ändrade 
emellertid åsikt och transporten gensköts i Belgien varefter partiet återimporterades 
till Finland. 
12 
- I juli 1995 inträffade ett annat viktigt fall. Efter ett misstag av transportören övergavs 
en container med 1,3 ton batterier och 11 ton avfall som innehöll cyanid i 
Helsingforsbukten. Eftersom det mottagande företaget hade avslutat sin 
verksamhet vid denna tidpunkt återsände exportören lasten till det finska företaget. 
Tidigare hade 16 ton batterier och 78 ton avfall innehållande cyanid vederbörligen 
bortskaffats av det engelska företaget. 
Österrike. Inga fall kom till myndigheternas kännedom under 1994. 
Under 1995 uppstod ett tillbud. Under transport hårdnade ClANIC-salter på grund av 
dålig förpackning. Anläggningen för bortskaffande återsände produkten som 
återimporterades, omförpackades och ånyo exporterades för slutligt bortskaffande i en 
deponi under markytan. 
Frankrike, Italien, Grekland och Irland har inte lämnat några uppgifter. 
9. ANSTRÄNGNINGAR FÖR ATT UPPNÄ EN MINSKNING AV MÄNGDEN 
FARLIGT AVFALL ELLER ANNAT AVFALL SOM ÄR FÖREMÅL FÖR 
GRÄNSÖVERSKRIDANDE TRANSPORT 
Enligt artikel 13.3 b iv) i Baselkonventionen skall parterna genom sekretariatet och i 
överensstämmelse med respektive lands lagar och förordningar, till den 
samarbetskonferens som stadgas i artikel 15 före utgången av varje kalenderår 
överlämna en redogörelse för föregående kalenderår som skall innehålla följande 
information: 
ansträngningar för att uppnå en minskning av mängden farligt avfall eller annat avfall 
som är föremål för gränsöverskridande transporter. 
Spanien informerar att den allmänna planen för farligt avfall 1995-2000 bland annat 
fastställer som mål minimisering och minskning av mängden avfall och senast för år 
2000 förutser en minskning av produktionen av farligt avfall jämfört med siffrorna för år 
1994. En översyn planeras genomföras så snart som det finns uppgifter om 
egenskaper och volym för avfall under 1995. 
För utvecklingen av detta program föreskriver planen följande ekonomiska åtgärder: 
- En särskild anslagspost (MIBOR-3 punkter). 
- Stöd till sektorsvisa planer eller till gemensamma företag (50%) med den 
självstyrande regionen. 
- Bidrag till små och medelstora företag (genom EMGRISA och övriga företag i de 
självstyrande regionerna). 
- Stöd till piloterfarenheter (upp till 50 %) med den självstyrande regionen). 
På samma sätt föreskriver den nationella planen för farligt avfall att man när det gäller 
återvinning och återanvändning år 2000 skall ha uppnått minst en procentsats som 
uppgår till 20 % jämfört med siffrorna för år 1994. 
I detta syfte subventionerar de självstyrande regionerna i viss utsträckning denna typ 
av åtgärder och har till och med skapat vissa särskilda centra för detta ändamål, 
såsom "Byrån för ren tillverkning i Katalonien". 
13 
Det offentliga företaget för avfallshantering EMGRISA har som ett av sina mål att ge 
stöd till små och medelstora företag för utveckling av projekt för minimisering. 
Information gällande resursåtervinning, materialåtervinning, återanvändning och 
bortskaffande finns på begäran hos generaldirektorat XI. 
De spanska myndigheterna lämnar följande kommentarer: 
• De förklarar att de i en och samma bilaga har angivit alla åtgärder på grund av att 
ett fåtal anläggningar har tillstånd att genomföra de åtgärder som avses i bilaga IV 
A liksom de i bilaga IV B. 
• De uppgifter som lämnas avser de centra som var godkända under 1995. 
• Kapaciteten i dessa centra när det gäller behandling av toxiskt och farligt avfall 
motsvarar anläggningens kapacitet när man uppger avrundade siffror och den 
kvantitet avfall som behandlats under 1994 när man uppger decimaltal eller 
konkreta siffror. 
• Om det under namnet på ett hanteringscenter uppges samma namn utan ledning, 
rör det sig om en annan typ av behandling som tillhör samma center. 
• Teckenforklaring: 
T/A: ton/a r 
K/D: Kilogram/dag 
m3/A: kubikmeter/ar 
L/A: liter/ar 
RTPs: giftigt och farligt avfall 
Belgien uppger att förordning 259/93/EEG har införlivats på hela det nationella 
territoriet. Följande kommentarer lämnas: 
Miljöstandarder: 
De flamländska myndigheterna påpekar att en av åtgärderna i den flamländska 
politiken är förebyggande och minskning av produktionen av avfall, liksom 
förebyggande och minskning av farliga ämnen i avfall (artikel 5 i förordningen om 
avfallshantering från den 20 april 1994). 
Myndigheterna i Vallonien meddelar att import och export för bortskaffande är 
förbjudet på grundval av det vallonska avfallsprogrammet som syftar till att minska 
mängden avfall. 
Ekonomiska åtgärder: 
Uttag av skatter på avfall. 
I Flandern tar man ut en miljöavgift för avfall för bortskaffande, i första hand för avfall 
som förbränns och som bortskaffas genom deponering. Det finns undantag för avfall 
avsett för återvinning. Detta utgör ett bra instrument för avskräcka från produktion av 
avfall vid källan och verkar sålunda förebyggande. 
Industrins insatser: 
Enligt de flamländska myndigheterna deltar de i PRESTI-programmet (förebyggande 
genom främjande av ren teknik). Programmet riktar sig inte till en enskild industri utan 
till en hel grupp av industrier. 
14 
Andra åtgärder: 
Enligt de flamländska och vallonska myndigheterna utvecklar de och producerar en 
teknologi som är avsedd att minimera produktionen av farligt avfall liksom en teknologi 
för att neutralisera farligt avfall. 
Resten av de uppgifter som de belgiska myndigheterna lämnat om minskning av 
mängden avfall som omfattas av gränsöverskridande transport finns på begäran hos 
generaldirektorat XI. 
Frankrike besvarar inte frågan. Det dokument som de franska myndigheterna har 
överlämnat för år 1994 uppfyller i själva verket inte de skyldigheter som anges i artikel 
41 i förordning 259/93 (enligt vilken medlemsstaterna före utgången av varje 
kalenderår skall utarbeta en rapport i enlighet med artikel 13.3 i Baselkonventionen 
och sända denna till Baselkonventionens sekretariat med en kopia till kommissionen) 
utan ett nationellt rättsligt krav angivet i artikel 23-4 i lag nr 75-633 av den 15 juli 1975, 
ändrad, om avfall och återvinning av material. 
Det är sålunda omöjligt för kommissionen att utnyttja de uppgifter som lämnats för att 
kunna svara på de upplysningar som krävs enligt artikel 13.3 i Baselkonventionen och 
särskilt i artikel 13. 3b (iv). 
1 handlingen som inlämnats uppges att, i enlighet med förordning nr 90-267 av den 23 
mars, ändrad 1992, all import av hushållsavfall för deponering är förbjuden, förutom 
det hushållsavfall som uttryckligen anges i avfallsplanerna. För annan import än den 
som sker för deponering, krävs dessutom tillstånd i förväg. Import av hushållsavfall har 
sålunda under tre år sjunkit från 430 000 ton 1991 till 5 600 ton 1994. 
När det gäller import för bortskaffande, importerades 32 473 ton, eller 7,5 % av den 
totala importen under 1994. Man kan konstatera en mycket tydlig minskning av denna 
typ av behandling jämfört med 1993 när importen uppgick till 46,8 %. 
Resterande uppgifter kan på begäran fås hos generaldirektorat XI. 
Tyskland lämnar följande kommentarer: 
- Miljöstandard 
- Kriterier för att minska eller eliminera avfall 
- Industrins insatser 
Produktion av avfall skall undvikas I enlighet med artikel 1a i lagen om avfallshantering 
och enligt motsvarande förordningar antagna enligt artiklarna 14.1 nr 3 och 4 och par. 
2 tredje meningen nr 2 till 5. Detta påverkar inte skyldigheten för aktörerna i de 
anläggningar som är underställda tillstånd att undvika produktion av avfall genom 
utnyttjande av lämpliga metoder och återanvändning eller återvinning av restmaterial, i 
enlighet med artikel 5.1 nr 3 i lagen om utsläppskontroll. 
Avfall skall återvinnas enligt artikel 3 par. 2 tredje meningen eller om det anges i den 
stadgeenliga bestämmelsen, upprättad enligt artikel 14 i lagen om avfallshantering. 
Alla materialåtervinnings- eller resursåtervinningsanläggningar måste godkännas 
enligt lagen om avfallshantering respektive lagen om utsläppskontroll. 
Resterande uppgifter kan på begäran fås hos generaldirektorat XI. 
Portugal uppger att ministerierna för miljö och industri utarbetar en hel serie studier 
för att göra det möjligt för Portugal att i en nära framtid förfoga över ett riktigt system 
15 
för bortskaffande av industriavfall. Detta system bör göra det möjligt att minimera den 
mängd avfall som exporteras för bortskaffande i andra medlemsstater. 
Danmark understryker att en minskning av farligt avfall och annat avfall som är 
föremål för gränsöverskridande transporter utgör en del av landets totala insatser för 
att minska produktionen av avfall. De danska åtgärderna finns beskrivna i 
åtgärdsplanen för ren teknologi och återvinning. 
Luxemburg meddelar att lagen om avfallshantering från den 17 juni 1994 (artikel 1) 
kräver att följande prioriteringar följs: förebyggande, minskning, tillvaratagande och 
eliminering. 
Producenter av avfall är också skyldiga att upprätta avfallsplaner. 
När det gäller ekonomiska åtgärder anordnade miljöministeriet 1995 liksom 
hantverksföreningen "Superdreckskëscht fir Betriber" som bistår små och medelstora 
företag med avfallshantering för att förebygga, minska och återvinna avfall. 
Företag skall presentera avfallshanteringsplaner som behandlar både avfallsreduction 
och återvinning av avfall. 
Resterande uppgifter kan på begäran fås hos generaidirektorat XI. 
Nederländerna visar med hjälp av tabeller att export av avfall för bortskaffande i 
andra länder har minskat konstant sedan 1989. Däremot har de kvantiteter som 
exporteras för återvinning ökat stadigt under samma tid. 
Import av farligt avfall ökade med 153 900 ton 1994 till 247 500 ton 1995. Ökningarna 
beror främst på import av förorenad jord från andra medlemsstater i gemenskapen 
eftersom teknologi för sanering är särskilt avancerad i Nederländerna. 
Inga uppgifter lämnas om särskilda insatser för att minska mängden avfall som 
transporteras (den handling som de nederländska myndigheterna har sänt in uppfyller 
inte kraven i artikel 41 i förordning 259/93 enligt vilken medlemsstaterna före utgången 
av varje kalenderår skall upprätta en rapport i enlighet med artikel 13.3 i 
Baselkonventionen). 
Finland lämnar följande kommentarer: 
a) Miljönormer / kriterier för att minska eller eliminera avfall 
- Avfallslagen (1072/93), som tillämpas sedan den 1 januari 1994, införde den 
allmänna skyldigheten att begränsa produktionen av avfall och att minska 
kvantiteterna avfall och dess skadliga egenskaper. I syfte att tillämpa denna 
allmänna skyldighet, kan regeringen utarbeta allmänna förordningar om 
märkning av produkter, deponering, begränsning av produktion, import, export, 
försäljning, återförande eller utnyttjande av produkten. 
- Rådets beslut om batterier och ackumulatorer som innehåller farliga ämnen 
(105/95) trädde i kraft den 1 mars 1995. Genom beslutet införs begränsningar för 
de skadliga egenskaperna hos batterier och ackumulatorer samt ett system för 
märkning av batterier och ackumulatorer som innehåller tungmetaller och en 
skyldighet till separat resursåtervinning. 
b) Finansiella åtgärder 
16 
Den finska regeringen beviljar stöd till projekt inriktade på miljöskydd och prioriterar de 
projekt som har som mål att förebygga produktion av avfall och minska skadliga 
effekter. 
Österrike lämnar följande kommentarer: 
a) Miljönormer/kriterier för att reducera eller eliminera produktion av avfall: 
1. Nationell strategi för bortskaffande 
Kvantiteten avfall och föroreningspotentialen hos avfall bör enligt andan i den federala 
lagen om avfallshantering hållas på lägsta nivå (principen om förebyggande). 
Avfall skall återvinnas om detta är ekologiskt fördelaktigt, tekniskt genomförbar, om 
tilläggskostnaderna inte är oproportionerligt höga jämfört med andra metoder för 
miljövänlig hantering, och om det finns (eller kan skapas) en marknad för de återvunna 
ämnena. Det avfall som inte lämpar sig för återvinning, skall behandlas med 
biologiska, värme- eller fysisk-kemiska metoder alltefter fall. Fast avfall skall lagras på 
ett sådant sätt att deras reaktivitet är svagast möjligt (försiktighetsprincipen); 
2. Begrepp som är specifika för varje gren 
De särskilda sektorvisa planerna utarbetas vanligtvis i samarbete med det federala 
ministeriet för miljö och familje- och ungdomsfrågor samt berörda grupper. De 
grundläggande målen med dessa avfallsplaner är skapande av strategier för 
minimisering av avfall och införande av innovativa metoder för återvinning som särskilt 
utformats för farligt avfall och använder bästa tillgängliga teknik. 
Dessa särskilda avfallsplaner utgör också basen för ekonomiskt stöd enligt lagen om 
miljömedel. 
3. Bortskaffande 
I syfte att föregripa eventuella problem, räknar det federala miljöministeriet med 
möjligheten att skapa bestämmelser för att definiera den teknik som får användas, 
liksom den utrustning som krävs för utnyttjande av de anläggningar som underställts 
godkännande enligt lagen om avfallshantering. Bestämmelserna kan också precisera 
utsläppsgränser med hänsyn tagen till bästa tillgängliga teknik. 
4. Deponering 
Förordningen om deponering kommer att tillämpas så snart den ändrade vattenlagen 
träder i kraft (senaste den 1 januari 1997). 
Ändringen av denna lag kommer att medföra en anpassning av deponierna till de nya 
normerna. 
5. Avfallsförbränningsanläggningar 
Hittills måste varje avfallsförbränningsanläggning följa bestämmelserna i förordningen 
om lagen om ren luft, om ångbrännare ( begränsning av utsläpp av dioxin 0,1 
nanogram TE/Nm3). Gemenskapsdirektivet om förbränning av farligt avfall träder i kraft 
den 1 januari 1997. 
öministeriet och ekonomiministeriet utarbetar en lag öm avfallsförbränning som 
införlivar bestämmelserna i gemenskapsdirektivet. Denna lag kommer också att ange 
de mest avancerade teknikerna för förbränning av farligt avfall och annat avfall. 
6. Mekanisk-biologisk behandling 
17 
De österrikiska myndigheterna planerar också att ange de mest avancerade 
teknikerna för denna behandling. 
7. Anläggningar för särskild behandling 
Det federala miljöministeriet har genom en förordning fastställt miljövänlig behandling 
för uttjänta bilar, avfall av fotograferingsverksamhet, avfall från kylskåp och avfall av 
asbest. 
8. Avfallsplan * 
I syfte att nå målen i lagen om avfallshantering (kvalitativt och kvantitativt 
förebyggande av avfall, återvinning av avfall på ett tekniskt och ekonomiskt lämpligt 
sätt samt bortskaffande) skall miljöministeriet offentliggöra en avfallsplan. Sålunda 
utarbetades en plan för 1992 och en plan för 1995. En rapport om åtgärderna i planen 
har för första gången överlämnats till nationalförsamlingen. 
Enligt lagen om avfallshantering skall en plan minst omfatta följande: 
• En bedömning av situationen vad avser avfallshantering. 
• Konkreta normer härledda ur lagen om avfallshantering (mål och principer för 
avfallshantering) i syfte att: 
- minska mängden avfall och avfallets föroreningspotential 
- återvinna material miljövänligt och ekonomiskt 
- bortskaffa avfall som inte kan återvinnas eller undvikas. 
• De åtgärder som den federala regeringen vidtagit för att nå dessa mål. 
• Regional fördelning av de anläggningar som krävs för hantering av farligt avfall. 
9. Politik för egenkapacitet 
- Export av avfall 
I den allmänna lagen om avfallshantering anges att exporttillstånd skall beviljas av det 
federala miljöministeriet endast om det inte finns någon anläggning i Österrike som 
har lämplig kapacitet för behandling av det särskilda avfallet eller (i mycket sällsynta 
fall) om man genom export kan undvika en alltför lång transport och om den 
mottagande anläggningen når upp till österrikisk standard. 
- Principen förorenaren betalar 
Detta är en grundläggande princip i lagen om avfallshantering som redan har 
tillämpats i flera förordningar. I synnerhet bör producenternas ansvar utsträckas till att 
omfatta återvinning och bortskaffande av den egna produkten. Producenterna spelar 
en mycket viktig roll ty de fattar avgörande beslut om den potentiella hanteringen av 
avfall som härstammar från deras produkter. 
Producenterna som känner till produktens sammansättning kan bedöma vilka 
miljöeffekter som avfallet av produkten ger. , 
Producentens fysiska ansvar innebär att denne bör bära de totala ansvaret för sin 
tillverkning inklusive det avfall som blir resultatet därav. 
Avfallet skall samlas in, återvinnas, eller bortskaffas på ett miljövänligt passande sätt. 
Producentens ekonomiska ansvar innebär att han skall bära kostnaderna för 
avfallshanteringen. 
- Förordning om förpackning av avfall 
Sedan den 1 oktober 1993, är varje producent, importör eller distributör skyldig att 
gratis återta sina förpackningar från konsumenterna och att återanvända dem eller 
18 
återvinna dem om det inte finns sådan service inom ett nationellt system för insamling 
eller återvinning. På detta sätt ökade återvinningen med 50 % under 1995. 
- Förordning om batterier 
Denna förordning som är i kraft sedan den 1 september 1991 fastställer en gräns för 
kvantiteterna kvicksilver och kadmium liksom en skyldighet för försäljaren att samla in 
produkten. 
- Förordning om särskilda lampor 
Sedan den 1 januari 1991 säkerställs genom denna förordning organiserad insamling 
av fluorescerande lampor via affärsinnehavaren som är skyldig att återta dem. 
- Förordning om kylskåp 
Sedan den 1 mars 1993 ansvarar alla tillverkare, importörer eller distributörer för 
återtåg av den begagnade apparaten när han säljer en ny, eftersom köparen betalar 
för riktigt bortskaffande. 
- Förslag till förordning om avfall av elektronik. 
b) Finansiella åtgärder 
Lagen om miljömedel 
Med beaktande av att förändringar av produktionssystemen i flertalet fall medför 
avsevärda kostnader beviljar ministeriet för miljö, ungdoms- och familjefrågor 
finansiellt stöd till företag för genomförande av förändringar av teknik och för 
införande av bästa tillgängliga teknik för att förebygga och behandla avfall. 
I vissa fall har ministeriet stött åtgärder för förbättring av miljöåtgärder med upp till 80% 
av kostnaderna. 
c) Industrins insatser: 
• Alla företag med mer än 100 anställda måste förse sig med en strategi för 
avfallshantering. 
Syftet är att minska avfallsvolymen och främja återvinning eller återanvändning liksom 
att uppnå miljömässigt riktigt bortskaffande av alla slag av avfall. 
För att underlätta reducering av volymen industriavfall har det federala ministeriet för 
miljö, ungdoms- och familjefrågor antagit flera särskilda riktlinjer för de olika 
produktionssektorerna (t. ex. avfall från jordbruket, från träprodukter, sjukvårdsavfall, 
förnissa, halogena lösningsmedel, avfall från färgning, från livsmedelsindustrin, från 
tillverkning av textilier etc.) 
• Frivilligt avtal om gamla bilar: 
En nytt frivilligt avtal om uttjänta bilar skapades 1995. Den österrikiska bilindustrin har 
åtagit sig att i framtiden öka kvantiteten återvunnet material från nuvarande 75 % till 
95 % och att förbättra den tekniska genomförbarheten för återvinning när det gäller 
fordonsutförande till exempel genom att begränsa antalet olika typer av material som 
används eller genom att använda återvunnet material. 
Biltillverkarna åtar sig genom detta frivilliga avtal att återta uttjänta bilar när de säljer 
en ny eller en begagnad bil. 
19 
Försäljarna har till och med åtagit sig att återta bilar på marknadens särskilda villkor 
(antingen genom att göra vinster, eller genom att stödja de ekonomiska kostnaderna 
för återvinning oberoende av köp av en ny bil). 
• Andra åtgärder : 
I syfte att minska produktionen av farligt avfall har kemilagen (den federala 
författningssamlingen 326/1987) under de senaste åren förbjudit användning, helt eller 
delvis av ämnen såsom PCB/PCT, CFCs, CHCs eller kadmium. 
• Nya förordningar under 1995: 
- Ny förordning om CFCs (den federala författningssamlingen nr 1995/750) som 
förbjuder vanlig användning av detta ämne från och med år 2000 och från år 
2002 för kylskåp. 
- Den ändrade förordningen om toxiska ämnen trädde i kraft den 1 juli 1995 (den 
federala författningssamlingen nr 1995/442). 
Förenade kungariket, Italien, Grekland, Sverige och Irland har inte lämnat några 
uppgifter. 
10. INFORMATION OM ÅTGÄRDER SOM PARTERNA VIDTAGIT FÖR ATT 
GENOMFÖRA BASELKONVENTIONEN 
Enligt artikel 13.3 c) i Baselkonventionen skall parterna i överensstämmelse med 
respektive lands lagar och förordningar, till den samarbetskonferens som stadgas i 
artikel 15, före utgången av varje kalenderår överlämna en redogörelse som bland 
annat skall innehålla information om de åtgärder som de vidtagit för att genomföra 
denna konvention. 
Spanien förklarar att förordning 259/93 tillämpas och att Baselkonventionens 
bestämmelser har införlivats. 
Belgien uppger att förordning 259/93 och lagen av den 6 augusti 1993 om ratificering 
av Baselkonventionen tillämpas liksom bilagorna I, II, III, IV, V, Vb och VI upprättade i 
Basel den 22 mars 1989. 
Tyskland har införlivat förordningen om Baselkonventionen samt undertecknat och 
ratificerat denna den 30 september 1994. Tyskland har också införlivat 
kommissionens beslut 94/721/EG om antagande i enlighet med artikel 42.3 av 
bilagorna II, III och IV till förordning 259/93 och rådets beslut 94/404/EEG av den 22 
december 1994 om upprättande av en förteckning över farligt avfall. 
Förenade kungariket meddelar att man har införlivat förordning 259/93 genom 
förordningar under 1994 om gränsöverskridande transport av avfall (Statutory 
instrument 1994 n 1137). 
Portugal förklarar att förordning 259/93 tillämpas och att man har införlivat 
bestämmelserna i Baselkonventionen. 
20 
Danmark uppger att Baselkonventionens bestämmelser har införlivats, liksom 
förordning 259/93 och kommissionens beslut 94/721/EG av den 21 oktober 1994 om 
anpassning i enlighet med artikel 42.3 av bilagorna II, III och IV i förordning 259/93. 
Finland informerar att Baselkonventionen helt tillämpas när det gäller kontroll av 
gränsöverskridande transporter av avfall. Ikraftträdandet av lagen om avfall (1072/93) 
och förordningen om avfall (1390/93) har gjort det möjligt att på ett mer effektivt sätt 
tillämpa de allmänna principerna i Baselkonventionen, exempelvis om minskning av 
produktionen av avfall och principen om egenkapacitet. 
Sedan starten 1995, genomförs avfallstransporter i enlighet med bestämmelserna i 
rådets förordning 259/93. 
Österrike meddelar att inga formella ändringar av lagstiftningen har vidtagits. 
Frankrike, Italien, Grekland, Luxemburg, Nederländerna, Sverige och Irland, har 
inte lämnat några uppgifter. 
11. INFORMATION OM STATISTIK. 
Enligt artikel 13.3 d) i Baselkonventionen skall parterna överlämna information om 
tillgänglig, tillförlitlig statistik som de sammanställt över effekterna på människors hälsa 
och miljön av produktion, transport och bortskaffande av farligt avfall eller annat avfall. 
Spanien meddelar att situationen ser ut på följande sätt: 
- Farligt avfall: Ingen uppskattning har gjorts. Man bedömer dock att siffran liknar den 
som gällde 1994 (myndigheterna angav emellertid ingen siffra 1994). 
- Hushållsavfall: Under 1995 producerades 14 914 235 ton avfall. 
Tyskland. De tyska myndigheterna förklarar att avfallet i enlighet med artikel 2.2 i 
lagen om avfallshantering, behandlas på ett sådant sätt att det inte kan skada 
människors hälsa. 
Belgien, Förenade kungariket, Danmark, Luxemburg och Finland informerar att 
uppgifterna inte finns tillgängliga. 
Österrike meddelar att den federala miljöbyrån lämnar uppgifterna via Internet: "http:// 
www.ubavie.gv.at/info". 
Frankrike, Italien, Grekland, Portugal, Nederländerna, Sverige och Irland har inte 
lämnat några uppgifter. 
12. INFORMATION OM BILATERALA, MULTILATERALA OCH REGIONALA AVTAL 
OCH UPPGÖRELSER SOM PARTERNA I BASELKONVENTIONEN TRÄFFAT I. 
ENLIGHET MED ARTIKEL 11 I KONVENTIONEN 
Enligt artikel 13.3 e i Baselkonventionen skall parterna överlämna information om 
bilaterala, multilaterala och regionala avtal och uppgörelser som de träffat i enlighet 
med artikel 11 i konventionen. 
21 
Spanien meddelar att denna information överensstämmer med den för 1993 och som 
överlämnats till sekretariatet för Baselkonventionen. 
Belgien meddelar att man inte har slutit några avtal eller uppgörelser. 
Tyskland förklarar att man har slutit bilaterala avtal på nationell nivå med Litauen, 
Namibia, Vitryssland, Zimbabwe och Kazakstan för import av avfall till Tyskland. Med 
Kazakstan fanns det också avtal för export av olika avfallstyper. 
Förenade kungariket förklarar att man inte har slutit några avtal eller uppgörelser 
varken under 1994 eller under 1995. 
Portugal. Enligt de portugisiska myndigheterna tillämpas EG:s avtal och OECD:s 
beslut C(92)39/slutlig. 
Danmark meddelar att man inte har slutit några bilaterala, multilaterala eller regionala 
avtal enligt artikel 11 i Baselkonventionen. 
Sverige informerar att förutom OECD.s beslut OECD(92)39 har inte några bilaterala, 
regionala eller multilaterala avtal slutits med andra länder. 
Finland informerar att ett avtal slöts med Tyskland för år 1994. Under 1995 har det 
inte funnits några avtal eller uppgörelser. 
Österrike förklarar att man inte har slutit några avtal eller uppgörelser varken under 
1994 eller 1995. 
Frankrike, Italien, Grekland, Luxemburg, Nederländerna, och Irland har inte 
lämnat några uppgifter. 
13. INFORMATION OM OLYCKSHÄNDELSER SOM INTRÄFFAT UNDER 
GRÄNSÖVERSKRIDANDE TRANSPORT OCH BORTSKAFFANDE AV FARLIGT 
AVFALL OCH ANNAT AVFALL OCH OM DE ÄTGÄRDER SOM VIDTAGITS FÖR 
ATT BEMÄSTRA DEM 
Enligt artikel 13.3 f) i Baselkonventionen skall parterna överlämna information om 
olyckshändelser som inträffat under gränsöverskridande transport och bortskaffande 
av farligt avfall och annat avfall och om de åtgärder som vidtagits för att bemästra 
dem. 
Spanien förklarar att inga olyckshändelser som inträffat under transport eller 
bortskaffande av avfall har kommit till myndigheternas kännedom. 
Belgien, Förenade kungariket, Danmark och Luxemburg har inte konstaterat några 
olyckshändelser på sina territorier. 
Tyskland förklarar att två olyckshändelser inträffade under 1995. Dessa berodde på 
dålig förpackning. I det första fallet återsändes det avfall som rengöringen ledde till, till 
exportören. I det andra fallet transporterades avfallet till den förutbestämda 
22 
bortskaffningsanläggningen efter att ny förpackning anbringats. Ingen olyckshändelse 
inträffade under 1994. 
Österrike informerar att inga olyckshändelser ägde rum under 1994. Under 1995 
ägde dock en olyckshändelse rum som rörde transport av farligt avfall vilket var dåligt 
emballerat. 
Frankrike, Italien, Grekland, Portugal, Nederländerna, Sverige, Finland och Irland 
har inte lämnat några uppgifter. 
14. INFORMATION OM OLIKA ALTERNATIV FÖR BORTSKAFFANDE SOM 
TILLLÄMPAS INOM OMRÅDET FÖR RESPEKTIVE LANDS JURISDIKTION 
Enligt artikel 13.3 g) i Baselkonventionen skall parterna överlämna information om 
olika alternativ för bortskaffande som tillämpas inom området för respektive lands 
jurisdiktion. 
Spanien, Belgien, Frankrike och Tyskland har lämnat uppgifterna i tabellform. 
Dessa kan på begäran fås hos generaidirektorat XI. 
Portugal meddelar att information kan erhållas från "LA UNIDADE DE TRATAMENTO 
DE RESIDUOS INDUSTRIAL DE SINES-BACIAS 9 E 10 
Instituto da Agua- Delegaçao de Santo André; Bairro Azul, Colectiva B12; Apartado 
64; 7501 SANTO ANDRE CODEX; Tel. (069) 71224/5/6; Fax (069) 73817. 
Danmark informerar att det finns en central anläggning för bortskaffande av farligt 
avfall, "KOMMUNEKEMI A/S". Detta företag förfogar över ett system för förbränning 
vid hög temperatur med energiåtervinning och ett annat system för fysisk-kemisk 
behandling och en deponering för farligt avfall. KOMMUNEKEMI behandlar omkring 
100 000 ton farligt avfall per år. Därutöver finns det 75 små specialiserade företag som 
sysslar med återvinning av farligt avfall. 
Luxemburg upplyser att anläggningen för bortskaffande, företaget "Ronnebierg Jean 
Lamesch et Cie", B.P. 75, L-3201 Bettembourg, vars tillstånd går ut i slutet av år 1994 
har bortskaffat 23.595 ton lokalt producerat avfall. 
Österrike meddelar att man kan erhålla den federala avfallsplanen (som innehåller 
förteckningar över de österrikiska anläggningarna för bortskaffande) från den federala 
miljöbyrån som har adress: UBA Wien, A-1099 Spittelauer Lände 5, Österrike. 
Förenade kungariket, Italien, Grekland, Nederländerna, Finland, Sverige och 
Irland har inte lämnat några uppgifter. 
15. INFORMATION OM ÅTGÄRDER SOM VIDTAGITS FÖR UTVECKLING AV 
TEKNIK FÖR REDUCERING OCH/ELLER ELIMINIERING AV PRODUKTION AV 
FARLIGT AVFALL OCH ANNAT AVFALL 
23 
Enligt artikel 13.3 h) i Baselkonventionen skall parterna överlämna information om de 
åtgärder som vidtagits för reducering och/eller eliminering av produktion av farligt 
avfall och annat avfall. 
Belgien: Myndigheterna i Bryssel informerar att avdelningen "Ren teknik" är i drift 
inom IBGE sedan januari 1993. Syftet är att främja utveckling av mer miljövänlig praxis 
och teknik när det gäller produktion i de små och medelstora företagen i 
Brysselområdet. Detta arbete sker bland annat med hjälp av skrifter (såsom 
exempelvis tidningen Bruxelles Techno-Clean) eller med hjälp av kampanjer för att 
medvetandegöra aktörer inom olika verksamhetssektorer (som exempelvis inom 
sektorn för kemtvätt eller karrosseri). 
De vallonska myndigheterna har inte lämnat någon information. 
Efter den flamländska regeringens beslut den 12 oktober 1994 skapades ett program 
för förebyggande samt främjande av ren teknik. Detta Presti-program infördes för att 
göra det möjligt för företagen att vidta förebyggande åtgärder för att nå målen för 
miljöskydd som angivits i planen för produktavfall 1991 - 1995, godkänd genom den 
flamländska regeringens beslut den 20 februari 1991. 
Tyskland anger att följande åtgärder används: ren produktion, åtgärder för 
återvinning, för att minska avfallsvolymen och för eliminering utan att ge närmare 
upplysningar om de åtgärder som nämns. 
Förenade kungariket meddelar att de åtgärder som används för att minimera 
mängden avfall är materialåtervinning, återutnyttjande och resursåtervinning i industrin 
(WMR3)-EPSRC/OTI och programmet för bättre miljöteknikpraxis (ETBPP). 
Portugal informerar att en särskild fond med namnet "PEDIP" har skapats som syftar 
till utveckling av teknik för minimisering av produktion av farligt avfall och annat avfall. 
Danmark meddelar att de senaste versionerna av de danska planerna för att minska 
och/eller eliminera farligt avfall och annat avfall antogs av den danska regeringen 
1993. Dessa planer är uppdelade i två delar: 
- Åtgärdsplan för ren teknik.; 
- Åtgärdsplan för avfall och återvinning. 
Den danska riskdagen har beviljat 85 miljoner danska kronor per år för genomförande 
av den första delen och 20 miljoner per år för den andra. En översyn av planerna 
planeras ske under 1997. 
Finland anger att, förutom de åtgärder som vidtagits under de senaste åren, har 
ikraftträdandet av lagen om avfall (1972/93) och förordningen om avfall (1390/93) den 
1 januari 1994 möjliggjort en mycket mer effektiv tillämpning av de allmänna 
principerna i Baselkonventionen inklusive principen om minimisering av farligt avfall. 
Spanien, Frankrike, Italien, Grekland, Luxemburg, Nederländerna, Sverige, 
Österrike och Irland har inte lämnat några uppgifter. 
16. ALL ANNAN INFORMATION OM SÅDANA ANDRA ÄRENDEN SOM 
SAMARBETSKONFERENSEN KAN KOMMA ATT ANSE RELEVANTA 
24 
Enligt artikel 13.3 i) i Baselkonventionen skall parterna överlämna all annan 
information om sådana andra ärenden som samarbetskonferensen kan komma att 
anse relevanta. 
Medlemsstaterna har inte lämnat några uppgifter. 
B. ÖVRIG INFORMATION SOM BEGÄRS I FRÅGEFORMULÄRET FRÄN 
BASELKONVENTIONENS SEKRETARIAT 
1. INFORMATION OM PRODUKTION AV FARLIGT AVFALL OCH ANNAT AVFALL 
SOM OMFATTAS AV BASELKONVENTIONEN 
Spanien. Uppgifter har lämnats för åren 1990,1991,1992,1993 och 1994 och kan på 
begäran fås hos generaldirektorat XI. 
När det gäller avfall som producerats under 1995 upplyser de spanska myndigheterna 
att kvantiteten hushållsavfall var 14 914 235 ton. Uppgifter om produktion av farligt 
avfall finns inte ännu tillgängliga men en genomgång håller för närvarande på att 
genomföras 
Belgien informerar att Vallonien under 1994 producerade 167 315 ton, Flandern 1 
255 582 ton och Bryssel-området totalt 11 464 ton farligt avfall, 1 025 ton oljor och 135 
ton PCB. Under 1993 producerade samma område 2917 ton farligt avfall, 200 ton oljor 
och 61 ton PCB. 
Under 1995, producerades i Bryssel 23 002 ton och i Flandern 1 090 499 ton. Ingen 
information finns beträffande Vallonien. 
Tyskland, Förenade kungariket, Portugal, Luxemburg och Österrike har lämnat 
uppgifter vilka kan fås mot begäran hos generaldirektorat XI. 
Finland förklarar att de senaste uppgifterna om den avfallsvolym som producerats i 
Finland är från 1992. 
Frankrike, Italien, Grekland, Danmark, Nederländerna, Sverige, och Irland har 
inte lämnat några uppgifter. 
2. INFORMATION OM TEKNISKT BISTAND 
Enligt artikel 16.1 g) i Baselkonventionen skall parterna informera om: 
- tillgång till tekniskt bistånd och utbildning 
- tillgänglig teknisk och vetenskaplig know-how 
- tillgång till råd och expertis och 
- tillgängliga resurser. 
Belgien. Informationen finns inte tillgänglig. 
Spanien, Tyskland, Luxemburg och Österrike har lämnat uppgifter vilka på 
begäran kan fås från generaldirektorat XI. 
25 
Finland meddelar att informationen inte finns tillgänglig på ett kortfattat sätt men att 
många institut, tekniska högskolor, forskningsinstitut och privata företag utvecklar 
expertkunskaper inom dessa ämnesområden. 
På grund av det ökande antalet sådana institut har de finska myndigheterna inte 
möjligheter att överlämna en exakt förteckning. 
Frankrike, Förenade kungariket, Italien, Portugal, Grekland, Danmark, 
Nederländerna, Sverige och Irland har inte överlämnat några uppgifter. 
3. INFORMATION OM TILLGÅNG TILL EXPERTIS OCH TILLGÄNGLIGA 
RESURSER FÖR SNABB HJÄLP TILL STATER I KRISSITUATIONER 
Europeiska gemenskapens medlemsstater har inte överlämnat några uppgifter. 
Tyskland uppger att det inte är en fråga för regeringen men att regeringens federala 
byrå kan lämna alla upplysningar. 
III. SLUTSATSER 
Trots att medlemsstaterna sedan den 6 maj 1994 skall tillämpa samtliga 
bestämmelser i förordningen (med undantag för de tre medlemsstater som senast 
anslöt sig till Europeiska gemenskapen, nämligen Finland, Sverige och Österrike, för 
vilka denna skyldighet började från och med den första januari 1995 med en 
övergångsperiod fram tiil 1 januari 1997 för Österrike), har de uppgifter om 
tillämpningen av förordningen som medlemsstaterna har överlämnat till Europeiska 
kommissionen visat sig otillräckliga, och till och med i vissa fall obefintliga, beträffande 
de olika skyldigheter som följer av den. 
De uppgifter som medlemsstaterna har sänt in och som baserar sig på ett 
frågeformulär utarbetat av Baselkonventionens sekretariat är, med sällsynta undantag 
såsom Österrike, begränsade och ganska allmänt hållna när det gäller de särskilda 
frågor som ställts. 
Sammanfattning: 
- När det gäller den nationella definitionen av farligt avfall förklarar medlemsstaterna i 
allmänhet att denna överensstämmer med gemenskapslagstiftningen. 
- När det gäller medlemsstaternas beslut att helt eller delvis vägra import av avfall för 
bortskaffande i ett område som omfattas av landets jurisdiktion, begränsar sig 
medlemsstaternas svar i flertalet fall till att nämna de artiklar i Baselkonventionen 
som tillämpas. Samma svar lämnas när det gäller nationella beslut att förbjuda eller 
begränsa export av avfall. Flertalet medlemsstater har emellertid på ett fullgott sätt 
lämnat upplysningar om kvantiteten farligt avfall och annat avfall som exporterats 
och importerats på deras territorium, liksom till vilken kategori avfallet hör, dess 
egenskaper, ursprung och vilken metod för bortskaffande som använts. 
- Alla medlemsstater har inte på ett tillfredsställande sätt besvarat begäran om 
redogörelse för de åtgärder som vidtagits för att minska den volym avfall som är 
26 
föremål för gränsöverskridande transporter. Sex medlemsstater lämnar inga 
uppgifter alls och andra besvarar endast delvis frågan. 
- Sju medlemsstater förbigår formulärets fråga om vilka åtgärder som parterna 
vidtagit i syfte att tillämpa Baselkonventionen och de övriga begränsar sig till att 
förklara att de har införlivat Baselkonventionen. 
- När det gäller begäran om statistik lämnas denna i allmänhet obesvarad. 
- Endast hälften av medlemsstaterna har besvarat frågan om vilka avtal och 
uppgörelser som de träffat i enlighet med Baselkonventionen. Samma antal har 
svarat på begäran om information om olyckshändelser som inträffat under 
gränsöverskridande transporter och bortskaffande av farligt avfall och annat avfall 
och de åtgärder som vidtagits för att bemästra dem. 
- Sju medlemsstater har inte lämnat några uppgifter alls när det gäller vilka olika 
metoder för bortskaffande som används inom området för landets jurisdiktion, och 
de övriga medlemsstaterna har endast lämnat kortfattade svar. 
- Frågan om vilka åtgärder som vidtagits för att utveckla teknik för reducering 
och/eller eliminering av produktion av farligt avfall och annat avfall har endast 
besvarats av sex medlemsstater. 
Slutligen inkom försvinnande få svar på begäran om upplysningar om teknik och 
expertis samt nödvändigt materiel för snabb hjälp till staterna i händelse av en 
krissituation. 
Det frågeformulär som utarbetats av sekretariatet för Baselkonventionen tog dessutom 
inte upp alla skyldigheter som medlemsstaterna har enligt förordning 259/93 av den 1 
februari 1993. Men enligt artikel 41 i denna förordning skall kommissionen utarbeta en 
rapport om gemenskapens och medlemsstaternas tillämpning av förordningen, och 
denna tillämpning omfattar skyldigheter för medlemsstaterna som är mycket större än 
de som anges i Baselkonventionen. 
Kommissionen kan konstatera att en rad skyldigheter som följer av förordningen inte 
har tagits upp i det frågeformulär som medlemsstaternas rapport baseras på. 
När det gäller tillämpningen av närhetsprincipen förfogar kommissionen sålunda inte 
över någon information om det integrerade nätverk av anläggningar för bortskaffande 
av avfall som medlemsstaterna skall upprätta i syfte att möjliggöra för gemenskapen 
som helhet att själv ta hand om sitt avfall och möjliggöra för medlemsstaterna att var 
för sig närma sig detta mål (artikel 4.3 b i förordning 259/93). 
Kommissionen förfogar inte heller över någon information om de åtgärder för att helt 
eller delvis förbjuda eller systematiskt invända mot transporter av avfall, som vidtagits 
av medlemsstaterna och genast skall anmälas till kommissionen (artikel 4.3a,i). 
Inte heller har kommissionen informerats om undantag när det gäller tillämpningen av 
principerna om närhet, prioritering av återvinning och tillräcklig egenkapacitet på 
gemenskapsnivå och nationell nivå när det gäller farligt avfall som uppkommit i en 
27 
avsändarstat i en så liten årlig mängd att det vore oekonomiskt att uppföra nya 
specialiserade anläggningar i denna stat (artikel 4.3 a, ii och iii). 
Medlemsstaterna har inte lämnat någon information om det avfall som inte omfattas av 
förordningens räckvidd (artikel 1.2) och inte heller om kontroll och transport av icke 
farligt avfall som anges i bilaga 2 till förordningen (artikel 1.3 d). 
Kommissionen har antagit två beslut om anpassning av bilagorna, det första av den 
21 oktober 1994 om anpassning enligt artikel 42.3 av bilaga 2, 3 och 4 till 
förordningen, det andra av den 14 november 1996 om anpassning enligt artikel 42.3 
av bilaga 2 till nämnda förordning. 
I arbetet med medlemsstaternas rapporter, har kommissionen varken erhållit någon 
information om de beslut som fattats av vissa behöriga myndigheter som inom sina 
områden har särskilda återvinningsanläggningar, att inte framställa invändningar mot 
transporter av vissa avfallsslag till en bestämd återvinningsanläggning eller om möjliga 
upphävanden av dessa beslut som också skall anmälas till kommissionen (artikel 9.1 
och 2). Denna information har emellertid erhållits på ett ofullständigt sätt och har 
allteftersom vidarebefordrats till medlemsstaterna. 
Frågeformuläret erbjuder självfallet inte kommissionen möjligheter att veta om den 
skyldighet som följer av artikel 9.4 i förordningen, enligt vilken medlemsstaternas 
behöriga myndigheter skall underrätta kommissionen om de i enlighet med nationell 
lagstiftning är ålagda att granska de avtal som tecknats mellan anmälaren och 
mottagaren om återvinning av avfallet. 
Kommissionen har inte erhållit någon information om det system för övervakning och 
kontroll av transporter av avfall som medlemsstaterna skall upprätta (artikel 13.2 och 
13.3) och har inte erhållit någon bekräftelse på tillämpningen av kommissionens beslut 
av den 21 juli 1994 om det kontrollförfarande som anges i förordningen när det gäller 
vissa transporter av avfall till vissa länder som inte omfattas av OECD-beslutet (artikel 
17). 
Medlemsstaterna kan utse utförsel- och införseltullställen till gemenskapen för 
avfallstransporter men kommissionen saknar uppgift om antalet sådana tullställen. 
Erfarenheten av denna första rapport om tillämpningen av förordningen visar bristen 
på nödvändig uppföljning från de flesta medlemsstaternas sida för att informera 
kommissionen om de åtgärder som vidtagits enligt förordningen. 
Kommissionen är förvisso medveten om att denna brist delvis kan bero på det 
frågeformulär som utarbetats av Baselkonventionens sekretariat, vilket olyckligtvis inte 
tar upp alla skyldigheter som följer av förordningen. 
Eftersom kommissionen anser att förordningen innehåller en rad inslag som det är 
absolut nödvändigt att medlemsstaterna lämnar information om för att det skall bli 
möjligt att erhålla en sammanhängande bild av gemenskapens politik för 
avfallshantering, avser kommissionen att på grundval av artikel 41.2, begära 
kompletterande information genom ett frågeformulär som tar upp alla frågor som 
nämns ovan. 
28 

ISSN 1024-4506 
KOM(98) 475 slutlig 
DOKUMENT 
SV 07 14 11 15 
Katalognummer : CB-CO-98-484-SV-C 
ISBN 92-78-38524-7 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
J9