SV    SV SV 
SV    SV  EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 10.11.2010 
KOM(2010) 629 slutlig 
  
GRÖNBOK 
EU:s utvecklingspolitik till stöd för en so cialt integrerande tillväxt och en hållbar 
utveckling 
 
Att göra EU:s utveckling spolitik effektivare 
SV 2   SV INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
1. Inledning ................................................................................................................... ... 3 
2. En högeffektiv utvecklingspolitik................................................................................ 6 2.1. Att omsätta ett högeffektivt samarbete i praktiken ...................................................... 6 2.2. Att skapa en tillväxt till st öd för mänsklig utveckling ................................................. 7 
2.3. Att främja en god samhällsstyrning ............................................................................. 8 2.4. Säkerhet och instabilitet ............................................................................................... 9 2.5. Att genomföra ett samor dnat bistånd i praktiken....................................................... 10 
2.6. Konsekvens i utvecklingspolitiken ............................................................................ 10 2.7. Att förbättra budgetstödets verkan............................................................................. 11 3. Utvecklingspolitik som en katalysator för en  socialt integrerande och hållbar tillväxt
............................................................................................................................... ..... 11 
3.1. Partnerskap för en socialt integrerande tillväxt.......................................................... 12 3.2. Främjande av regional integration och fortsatt handel som gynnar utveckling......... 15 
4. Hållbar utveckling – en ny drivkraft .......................................................................... 16 4.1. Klimatförändringen, biologisk mångfald och utveckling .......................................... 16 4.2. Energi och utveckling ................................................................................................ 18 5. Jordbruk och livsmedelstrygghet ............................................................................... 20 6. Slutsats .................................................................................................................... ... 22 
SV 3   SV 1. I NLEDNING  
År 2000 antog de utvecklade länderna och ut vecklingsländerna millennieutvecklingsmålen. 
Dessa består av åtta huvudmål, med komple tterande delmål, och har till syfte att minska 
fattigdomen till 2015. Då världens ledare nyligen samlades vid det plenarmöte på hög nivå i FN:s generalförsamling som hölls i New York den 20–22 september 2010 kunde de konstatera att det gjorts framsteg  och att miljontals människor ly ckats ta sig ur sin fattigdom. 
Självfallet varierar dock resultaten för de  olika millenniemålen och mellan olika länder. 
Under de senaste tio åren har den ekonomiska tillväxten varit mycket stark på många håll i 
världen. Trots detta återstår det ännu mycket att göra och många utvecklingsländer riskerar att 
halka efter i återhämtningen efter den globala  ekonomiska och finansiella krisen. Omkring 
1,5 miljarder människor lever fortfarande i extr em fattigdom (hälften av dem finns i Afrika 
söder om Sahara) och en sjätte del av världens befolkning är undernärd. I många av de minst 
utvecklade länderna har återhämtningsförmågan efter den senaste ekonomiska krisen varit 
bräcklig och under 2009 sjönk BNP generellt sett i de ssa länder. Det har gjorts få framsteg när 
det gäller millennieutvecklingsmålen att minska mödra- och barnadödligheten, och även i fråga om utbildningskvalitet och tillgång till sanitära facilitete r är situationen problematisk. 
Dessutom har utvecklingen gått i mycket olika ta kt i olika regioner och i vissa fall, bland 
annat i länder med en stark till växt, har den ekonomiska tillväxt ens fördelar ännu inte nått ut 
till majoriteten av befolkningen.   
Europiska unionen och dess medlemsstater har under de senaste tio åren, särskilt sedan 
antagandet av det europeiska samför ståndet om humanitärt bistånd 2005
1, dubblerat sitt 
offentliga utvecklingsbistånd och förbättrat sina förfaranden för tillhandahållande av bistånd. Dessutom har medlemsstaterna slutit upp ba kom gemensamma strategier inom vissa 
politikområden. Biståndseffektiviteten
2 har förbättrats och partne rskap, samarbetsavtal och 
finansieringsinstrument har moderniserats. De ssutom har det inrättats mekanismer som ska 
förbättra samstämmigheten i utvecklingspolitiken3. Europeiska unionen är medveten om att 
det är partnerländerna själva som har huvudans varet för den nationella utvecklingspolitiken – 
samtidigt som den poängterar betydelsen av  en god samhällsstyrni ng i detta sammanhang – 
och har därför övergått från ett givar-mottagarf örhållande till ett pa rtnerskapsförhållande4. 
Detta slags förhållande omfattar avtalsmä ssiga lösningar, grundar sig på en 
politikområdesdialog och innebär att resultat en kopplas till vissa samarbetsprogram eller 
instrument. 
Under 2010 antog unionen en ambitiös ståndpunkt  till stöd för millennieutvecklingsmålen, i 
vilken den bekräftade unionens kollektiva mål om att anslaget till utvecklingsbistånd ska 
uppgå till 0,7 % av BNP 2015. Uni onen är fortfarande den störst a givaren i världen. Den har 
gjort att människor på fältet vä rlden över verkligen blivit hjälpt a. Samtidigt som Europeiska 
unionen är medveten om att det fortfarande återstår  mycket att göra så är  den ändå stolt över 
det den redan uppnått. EU:s utvecklingsbistånd är framför allt en fråga om solidaritet, 
                                                 
1 http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/european_consensus_2005_en.pdf   
2 http://ec.europa.eu/development/how/aid_effectiveness_en.cfm   
3 http://ec.europa.eu/development/policies/policy_coherence_en.cfm   
4 Under de senaste åren har EU ingått olika partnerskapsavtal som reglerar dess förbindelser med olika 
utvecklingsländer och tillväxtekonomier, t.ex. det stra tegiska partnerskapet Afri ka–EU, det reviderade 
Cotonouavtalet med AVS-länderna, EU:s strategiska partnerskap med tillväxt- och 
övergångsekonomier och strategin för Centralasien.  
SV 4   SV engagemang och ömsesidigt intresse. I Lissabo nfördraget har utvecklingsbistånd fått plats 
bland EU:s centrala målsättningar och i artik el 208 anges det att det främsta målet för 
unionens politik för utvecklingssa marbete ska vara att minska och, på sikt, utrota fattigdom 
samt att unionen ska ta hänsyn till målen för utvecklingssamarbetet vid genomförande av 
politik som kan påverka utvecklingsländerna. 
Utvecklingsbiståndet kommer även i fortsä ttningen att kräva långsiktiga finansiella 
åtaganden. Det är därför särski lt viktigt att man lyckas visa  för EU:s medborgare att detta 
bistånd är betydelsefullt av en rad olika an ledningar, t.ex. för att man ska kunna minska 
fattigdomen och möta andra globala utmaningar. Klimatförändringen har en nära koppling till 
utvecklingsfrågorna i och med att den ställer ökade krav på utvecklingsbistånd och gör att 
man måste ägna mer uppmärksamhet åt vik tiga problem som t.ex. energitillgång, 
energitrygghet, vattenbrist och livsmedelstrygghet. Utvecklingsbi stånd bör dessutom tjäna till 
att förbättra en dålig eller svag samhällsst yrning (som ju är en grogrund för terrorism, 
sjöröveri, olika former av olaglig handel och kr iminalitet), till att förbättra hanteringen av 
migrationsflöden (genom att underlätta laglig  migration som är a npassad till behoven på 
arbetsmarknaden, bekämpa olaglig invandring och se till att migration leder till utveckling), 
till att främja ekonomisk tillväxt i utvecklingslände rna samt till att stödja  deras integration i 
världsekonomin. Det är därför viktigt att ma n ger utbildning i och ökar medvetenheten om 
utvecklingsfrågor så att den europeiska allmänheten blir positivt inställd till utvecklingsbistånd. 
Översynen av de framsteg som gjorts hittills nä r det gäller millennieutvecklingsmålen visade 
tydligt att man måste stödja ut vecklingsländerna ännu mer i deras arbete för att uppfylla dessa 
mål. Det rör sig då inte bara om nivåerna på  det offentliga utvecklingsbiståndet utan frågan 
om hur bistånd beviljas och används är minst lik a viktig. Framför allt gäller att det måste till 
mer än bara bistånd om man ska lyckas få miljont als människor att ta sig ur sin fattigdom. För 
att utvecklingsbiståndet ska vara effektiv t bör det förutom att säkra och förbättra 
grundläggande tjänster även åtgärda de bakomli ggande orsakerna till att utvecklingsländerna 
inte gör tillräckligt snabba framsteg i riktning mot millennieutvecklingsmålen. Bistånd är inte en universallösning utan bara ett av de finansiella flöden so m går till utvecklingsländerna. 
Biståndet ska användas till att åtgärda orsakerna till fattigdom och på dess symptom. Det ska i 
första hand vara en katalysator för utveckli ngsländerna så att de kan skaffa sig en egen 
förmåga att generera en socialt integrerande ti llväxt, som gör det möjligt för människor att dra 
nytta av den ekonomiska tillväxten, och mobilisera sina ekonomiska och mänskliga resurser och naturresurser till stöd för sina fattigdomsbekämpningsstrategier . Det står således allt mer 
klart att millennieutvecklingsmålen inte kommer att uppnås utan en alltmer socialt 
integrerande tillväxt. En enpr ocentig ökning av utvecklingsländ ernas BNP kan vara långt mer 
effektiv än en ökning av utvecklingsbistånde t till dessa länder. En  sådan inkomstökning kan 
bidra mycket till att förbättra utvecklingsländer nas förutsättningar att minska fattigdomen och 
ha en multiplikatoreffekt i form av en ökad sysselsättning och ett förbättrat socialt skydd. 
Att man verkligen lyckas uppnå millennieutvecklingsmålen måste därför vara EU:s absolut 
viktigaste prioritering och de t europeiska samförståndet om utveckling innehåller de 
viktigaste principerna för vägen framåt
5. Fattigdomsbekämpning i ngår bland EU:s centrala 
värderingar, mål och intressen. Det finns också tydliga bevis för att det kan ge ett mervärde 
om man arbetar med detta mål på EU-nivå, blan d annat genom att man får en strategi som har 
                                                 
5 Bland annat övergripande strategier för fattigdomsbekämpning, ägarskap, mottagaranpassning, 
samordning och samstämmighet. 
SV 5   SV en bättre räckvidd, är mer enhetlig och säkrar  att EU har en närvaro världen över. Detta 
skapar i sin tur stordriftsfördelar och ger politisk tyngd. En annan effekt är att 
arbetsfördelningen förbättras, vilket ger en bättre biståndseffektivitet både för EU och 
partnerländerna. 
Med tanke på de utmaningar man nu står infö r är syftet med denna grönbok att inleda en 
debatt om hur EU bäst kan hjälpa utveck lingsländerna att åstadkomma ett snabbare 
genomförande av millennieutvecklingsmålen och hur EU kan bidra till att den skapas nya möjligheter som kan minska fattigdomen. Den är uppbyggd kring fyra följande huvudmål som 
EU och dess medlemsstater ska samverka om: 
• Att se till att EU:s utvecklingspolitik blir effektivare  så att varje euro i bistånd ger ett 
mervärde, är kostnadseffektiv, ger så god utdelning som möjligt och skapar så goda 
framtidsmöjligheter som möjligt för kommande generationer. 
• Att främja en ökad  och mer socialt integrerande tillväxt i utvecklingsländerna  i syfte 
att minska fattigdomen och ge alla männis kor en chans till ett drägligt liv och 
framtidsutsikter. 
• Att skapa en hållbar utveck ling som främja r utveckling. 
• Att uppnå varaktiga resultat på område na jordbruk och livsmedelstrygghet.  
Denna grönbok kommer att offentliggör as på kommissionens webbplats 
(http://ec.europa.eu/you rvoice/). Samrådet kommer att äga rum under perioden 15 november 
2010 – 17 januari 2011. Alla berörda parter kan delta. Enskilda, organisationer och länder 
uppmanas att inkomma med bidrag. Dessa kan utgöras  av svar på de frågor som ställs i denna 
grönbok eller av allmänna synpunkter på de frågor som tas upp. Framförallt välkomnas bidrag från EU:s partner i utvecklingsländerna. 
Inkomna bidrag kommer att offentliggöras, even tuellt i form av en sammanfattning, såvida 
inte bidragslämnarna motsätter sig att deras personuppgifter lämnas ut med hänvisning till att 
detta skulle skada deras legitima intressen. Sådana fall kan en anonymiserad version av 
bidraget offentliggöras i ställe t. I annat fall kommer bidraget inte att offentliggöras och dess 
innehåll kommer i princip inte heller att beaktas. Sedan regist ret för intresseorganisationer 
(lobbyister) inrättades i juni 2008 inom ramen för Europeiska öppenhe tsinitiativet är det 
meningen att organisationer ska använda sig av  detta register för att informera både 
Europeiska kommissionen och allm änheten om sina mål, sin fina nsiering och sina strukturer 
Kommissionen har som policy att behandla bidrag från icke-regi strerade organisationer som 
enskilda bidrag. 
Bidragen ska sändas till DEV-GREENPAPE R-EUDEVPOL@ec.europa.eu. Frågor om 
samrådet kan skickas till samma e-posta dress eller till European Commission, DG 
Development, Unit A/1, Office SC-15 03/70, 1049 Bruxelles/Brussel, Belgien. 
Samrådet kommer därefter att ligga till grund för de förslag rörande en modernisering av EU:s 
utvecklingspolitik som kommissionen kommer att lägga fram under andra halvåret 2011 samt 
för andra policyrelaterade initiativ som ka n komma att läggas fram på detta område.  
SV 6   SV 2. E N HÖGEFFEKTIV UTVECKLINGSPOLITIK  
Vilken inverkan EU:s utvecklingspolitik får på ut vecklingen beror på en hel rad olika faktorer 
som formar den omgivande ramen, t.e x. den ekonomiska situationen i världen, 
partnerländernas egna natione lla strategier, samstämmigheten mellan givarnas strategier 
(bland annat på områdena handel, jor dbruk, migration, humanitära frågor och 
klimatförändringen) och den di alog som föregår programplaner ingen av biståndet. I vissa 
länder har den externa dimensionen av EU:s o lika politikområden en större inverkan på 
utvecklingen än vad biståndet har.  
Finansieringsbehoven för att uppfylla millenn ieutvecklingsmålen överstiger dock vida de 
offentliga medel som i dag finns tillgängliga, både på nationell nivå i utvecklingsländerna och på internationell nivå via utvecklingssamarbet e och det syd–syd-samarbete som håller på att 
växa fram. Till detta kommer att givarnas bi ståndsbudgetar är satta un der tryck på grund av 
det rådande ekonomiska och finansiella klim atet och behovet av budgetkonsolidering. Allt 
detta gör att det finns ett verkligt behov av att överväga innovativa lösningar. Det rör sig bland annat om sådana lösningar som ta gits upp vid diskussionerna om innovativa 
finansieringskällor
6 ”med hög intäktspotential”7 samt åtgärder för att göra det redan befintliga 
offentliga utvecklingsbiståndet ännu effektivare. 
Det är helt klart att EU:s bistånd måste ge ett ökat mervärde och vara kostnadseffektivt samt 
inriktas på områden där det kan ge ett klart merv ärde. Enkelt uttryckt innebär detta att EU, när 
det gäller alla re levanta biståndsformer och sektor er, måste kunna påvisa att dess 
biståndsprogram kommer att ge maximal långsiktig  verkan och lämna ett viktigt bidrag både 
till millennieutvecklingsmålen och till den därpå följande utvecklingen. För detta ändamål måste unionen således se till att fyra villkor är  uppfyllda, nämligen mänsklig utveckling och 
säkerhet, vilket är en förutsättning för utveckling  i alla länder, tillväxt och social integration, 
vilket är en förutsättning för en långsiktig utveckling. Alla dessa villkor är nödvändiga, och 
kompletterar varandra, och vi må ste ständigt arbeta med dem. 
2.1. Att omsätta ett högeffekti vt samarbete i praktiken 
Det är viktigt att de mål som anges ovan beaktas under alla sked en av programplanerings- och 
utgiftscykeln och att man investerar i projek t där varje euro, oavsett om den härrör från 
utvecklingsbistånd eller klimatfinansiering, genere rar utveckling och tillvä xt i partnerlandet. 
EU och dess medlemsstater kan kräva att vi ssa villkor ska tillämpas i samband med 
program/projekt/stöd. Det kan då röra sig om följande: 
i) Mervärde.  ii) Krav på EU-samordning inna n bidrag eller programplaner godkä nns, t.ex. i form av ett EU- 
landsstrategidokument.  
                                                
 
6 KOM(2010) 549 och KOM(2010) 700.  
7 Rådets slutsatser om millennieutvecklingsmålen för FN:s plenarmöte på hög nivå i New York och 
därefter − stöd till uppnåendet av millennieutvecklingsmålen senast 2015 (dokument 11080/10 av den 
14 juni 2010). 
SV 7   SV iii) Belägg för att de föreslagna programme n/bidragen/budgetstöden kommer att främja 
reformer och en sund politik samt attrahera andr a finansieringskällor (t.e x. den privata sektorn 
eller inhemska budgetmedel). 
Dessutom har det blivit allt viktigare me d övervakning, utvärderin g och redovisning av 
biståndets resultat, eftersom det pågår en budgetkonsolidering som sätter givarnas 
biståndsbudgetar under allt större press. Ökad  ansvarighet och synlighet när det gäller 
Europeiska unionens bidrag visar dessutom för dess partner att den verkligen genomför sina 
internationella åtaganden. Det är därför viktig t att vi på ett övertygande sätt kan visa vilka 
resultat som EU:s utvecklingsbistånd lett  till. Detta innebär att övervaknings- och 
utvärderingssystemen måste stärkas, lik som rapporteringskraven, både i EU och i 
partnerländerna. 
1. Hur kan EU och dess medlemsstater utarbeta en uppsättning riktlinjer för 
programplanering och utgifter där det ställs  krav på att ett visst antal villkor ska 
vara uppfyllda (mervärde, samordning, ver kan) för alla program/projekt/stöd? 
2. Vad finns det för aktuell bästa praxis på  EU-nivå respektive medlemsstatsnivå som 
man kan använda sig av för detta ändamål?  
3. Hur kan mångfalden av biståndsflöden (både  från offentliga och privata källor och 
från de medel som anslagits till den yt tre dimensionen inom ramen för olika 
politikområdesbudgetar) kombineras, följas upp och rapporteras på bästa sätt för att 
man ska få maximal effekt, ansvarighet och synlighet?  
2.2. Att skapa en tillväxt till stöd för mänsklig utveckling  
Utan en välutbildad och frisk befolkning med en tryggad livsmedelsförsörjning kan ett land 
aldrig utvecklas och komma ur sin fattigdo m. Ekonomisk tillväxt måste vara socialt 
integrerande och komma alla till del om den ska ge en hållbar utveckling, vilket är något som 
förutsätter samstämmighet och balans me llan olika politikområden. Att man minskar 
ojämlikheter genom att skapa inkomster, bland annat genom produktivt arbete som sker under 
anständiga villkor, jämställdhet mellan könen, so cialt skydd, allmän tillg ång till utbildning av 
god kvalitet, ett smidigt system för högre utbi ldning som kan tillhandahålla de mänskliga 
resurser som behövs samt hälso-  och sjukvårdstjänster, är en avgörande förutsättning för att 
man ska lyckas minska fattigdomen, uppnå millennieutvecklingsmålen, bidra till social 
sammanhållning och främja mänskliga rättigheter och fred.  
Detta kommer även i fortsättningen att vara en prioritering för de utv ecklingsinsatser som EU 
och dess medlemsstater företar i de mest behövande länderna. 
Med hänsyn till att Europeiska unionen har mycket stor erfarenhet av att ge stöd till mänsklig 
och social utveckling och av att företa insatser utanför de traditionella biståndsområdena så är 
den nu i stånd att se över hur ma n bättre skulle kunna integrera ett ökat fokus på färdigheter, 
innovation, kreativitet och företaga nde i en bred strategi på de t sociala området och hur man 
skulle kunna stödja en aktiv arbetsmarknadspo litik, agendan för arbete under anständiga 
villkor och utvecklingen av effektiv a nationella sociala trygghetssystem. 
4. Hur kan EU och dess medlemsstater bäst se  till att biståndet till utbildning och sjuk- 
och hälsovård förbättras så att det blir mer målinriktat, ger bättre verkan och blir 
effektivare när det gäller m änsklig utveckling och tillväxt?  
SV 8   SV 5. Hur kan EU stödja kompetensutvecklinge n i partnerländerna på ett sätt som är 
förenligt med särdragen och behoven på de lokala arbetsmarknaderna, inbegripet de 
informella ekonomin? Hur kan EU:s övergr ipande strategi för migration bidra i 
detta hänseende?  
2.3. Att främja en god samhällsstyrning  
Erfarenheten visar att en god samh ällsstyrning är en förutsättni ng för att biståndsprogram ska 
ge full verkan och att det alltid kommer att va ra extremt svårt att garantera ett högeffektivt 
samarbete utan detta. Demokratisk samhällsstyr ning, respekt för de mä nskliga rättigheterna, 
bekämpning av korruption, rättsstatsprincip en och institutions- och statsuppbyggnad ingår 
som en integrerad del i EU:s samarbetsstrategier.  
En välfungerande samhällsstyrning ställer krav på en sund ekonomisk förvaltning av 
biståndsmedlen, effektiva åtgärder för fö rebyggande och kontroll samt sanktions- och 
ersättningsmekanismer för att bekämpa korrupti on och bedrägerier. Det är även viktigt att 
man främjar öppenhet, ansvarighet och delakti ghet i beslutsprocesserna, framför allt med 
hjälp av parlamentet, ett oberoende rätts väsende och revisions organ. Dessutom måste 
regeringarnas lagstiftningskapacitet förbättras så att det skapas ett företagsvänligt klimat som gör att inhemska resurser används så effektiv t som möjligt och att man attraherar utländska 
investeringar. Detta bör kombin eras med mekanismer som ser ti ll att tillväxten kommer alla 
delar av samhället till del. I detta sammanha ng kan EU:s erfarenhet av övergångsekonomier 
vara till nytta. Det civila samh ällets organisationer är också vi ktiga partner. I sin politiska 
dialog med nationella myndigheter förespråkar EU miniminormer som ska skapa en positiv 
miljö för det civila samhällets organisationer och främja en verklig dialog mellan statliga och icke-statliga aktörer.  
EU:s aktuella strategi bygger huvudsakligen på principerna om dialog mellan parterna och 
incitament till resultatorientera de reformer. Detta uppnås genom att indikatorer för att mäta 
framsteg läggs in både i de regelbundna över synerna av biståndsanslag och i särskilda 
program och budgetstöd. EU har redan börjat övergå till en avtalsmässig och efterfrågestyrd 
programplanering av sitt bistånd, t.ex. i form  av initiativet för god samhällsstyrning med 
länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna)
8, 
millennieutvecklingsmålsavtalen9 och klausuler om samhällsstyrning i EU:s partnerskapsavtal 
med AVS-länderna, länder i Asien och Latina merika samt länder som omfattas av den 
europeiska grannskapspolitiken. Det är viktig t att främjandet av en god samhällsstyrning har 
en regional dimension, eftersom detta gör att re formerna lättare accepteras och ges legitimitet. 
Att det i utvecklingspartnerskape n ingår som en integrerad de l att bistånd ska användas som 
ett medel för att förbättra samhällsstyrningen ska även i fortsättningen vara en prioritering för EU:s utvecklingspolitik. I vissa partnerländer återstår det ännu mycket att göra i detta 
hänseende. Detta ger upphov till ett antal frågor om hur man bäst kan gå vidare när det gäller 
användandet av bistånd för att främja en god sa mhällsstyrning. Även om det till exempel kan 
vara bra med förutfastställda fleråriga nationell a anslag, eftersom detta ökar förutsägbarheten 
i finansieringen för utvecklingsländerna, bör de tta dock inte hindra att man även kan överväga 
nya metoder som främjar reformer och mobiliserar interna resurser. 
                                                
 
8 Se t.ex. kommissionens arbetsdokument Stöd till demokratisk samhällsstyrning genom 
samhällsstyrningsinitiativet : en översikt samt den fortsatta inriktningen  (SEK(2009) 58, 19.11.2009). 
9 http://ec.europa.eu/development/how/aid/mdg-contract_en.cfm   
SV 9   SV 6. Hur kan EU anpassa sina strategier, instru ment och indikatorer så att de stödjer 
reformer av samhällsstyrningen i ut vecklingsländer/utvecklingsregioner? 
7. Hur, och i vilken utsträckning, bör EU in tegrera fler incitament  till reformer i sina 
processer för anslagstillde lning, både inom ramen för landprogram och tematiska 
program? 
8. Hur bör EU främja solida ramar för bedömning och övervakning av 
mottagarländernas resultat i fråga om utveckling? 
2.4. Säkerhet och instabilitet 
Utan fred och säkerhet, en fungerande rättsst at, lämplig och förutsägbar lagstiftning eller 
sunda offentliga finanser kommer biståndet aldr ig att skapa en framtid på lång sikt för 
människorna i mottagarländerna. Detta fastställs  både i den europeiska  säkerhetsstrategin och 
det europeiska samförståndet om utveckling. Det är dessutom viktigt att det finns en koppling 
mellan EU:s utvecklingspolitik och EU:s yttr e åtgärder i stort för att biståndet ska bli 
effektivt, tack vare god samordning och kostnad seffektiva åtgärder både på EU-nivå och på 
medlemsstatsnivå. Detta gäller särskilt för instabila stater, efterkrissituationer och länder där en kombination av faktorer skapar förutsättnin gar för att det uppstår socialt våld och våldsam 
extremism, eller att det ges stöd till sådan verksamhet. 
Den nya institutionella struktur en i EU efter Lissabonfördraget s ikraftträdande ger möjlighet 
till en mer samlad och bättre samordnad insats från EU:s sida när det gäller att åtgärda de 
grundläggande orsakerna till konflikter och stödj a partnerländernas arbete för att skapa 
statsbildningar som är fredliga, demokratiska, legitima och socialt integrerade.  
Framför allt ges EU möjlighet att genom sin nya  utrikestjänst, i samarbete med relevanta 
avdelningar vid kommissionen, utforma konsekvent a och enhetliga politis ka strategier där 
varningssystem och förebyggande diplom ati kopplas både till kortsiktiga 
krishanteringsåtgärder (humanitär, diplomatisk, civil och militär krishantering) och mer långsiktiga instrument och strategier (på områ dena utvecklingsbistånd, handel, miljö och 
anpassning till klimatförändringen i syfte att minska sårbarheten inför naturkatastrofer, 
migration osv.). Dessa strategier skulle  dessutom kunna innehålla en särskild 
utvecklingskomponent som rör t.ex. god sa mhällsstyrning, statsuppbyggnad och andra 
utvecklingsrelaterade reform er som är nödvändiga för att man ska kunna skapa fred och 
stabilitet och främja de mänskliga rättigheterna. 
I detta sammanhang är samstämmighet och en verk lig koppling till humanitära åtgärder av 
avgörande betydelse för att man ska lyckas mins ka sårbarheten i katastrofbenägna länder och 
samtidigt stärka deras återhämtningsförmåg a och deras övergång från akut krisfas till 
återhämtningsfas. 
9. Hur bör EU hantera kopplingen mellan säkerh et och utveckling, sä rskilt i instabila 
och konfliktbenägna stater och se till  att man vid programplaneringen av 
utvecklingsinsatser fäster större vikt vi d demokratiska styrelseformer, mänskliga 
rättigheter, rättsstatsprincipen, rättvisa och reform av säkerhetssektorn?  
10. Hur skulle EU kunna förbättra samstämmigheten med eventuella 
utvecklingsåtgärder vid sin planering av säkerhetsåtgärder? 
SV 10   SV 11. Hur kan EU bäst klara av uppgiften me d att knyta samman katastrofbistånd, 
återuppbyggnad och utveckling i över gångs- och återhämtningsfaser?  
2.5. Att genomföra ett samordnat bistånd i praktiken 
En effektiv samordning av bist åndsprogram är en juridisk sk yldighet för Europeiska unionen 
och dess medlemsstater. I artikel 210 i Liss abonfördraget anges det att ”unionen och 
medlemsstaterna ska, i syfte att främja att unionens och medlemsstaternas åtgärder 
kompletterar varandra och är effektiva, samordna sin politik inom området för utvecklingssamarbete och samråda med varandr a om sina biståndsprogram, även inom 
internationella organisationer och på internationella konferenser”. Att det är viktigt att givare 
samordnar sitt bistånd med andra givare fastställs även i det europeiska samförståndet om utveckling, uppförandekoden
10 och den operativa ramen11 som grundar sig på den 
internationella agendan för biståndseffektivitet (dvs. Parisförklaringen om biståndseffektivitet 
och Accra-handlingsplanen)12. 
Hittills har dock en verkligt effektiv bistå ndssamordning i programplaneringsfasen snarare 
varit undantag än regel. 
Samordningen måste bli mer systematisk oc h effektiv såsom konstateras av rådet13 som 
uppmanar kommissionen att ”lägga fram ett förs lag för rådet senast 2011 för att progressivt 
synkronisera EU:s programplaneringscykler med de nationella programpl aneringscyklerna, på 
partnerlandnivå och utifrån part nerländernas utveck lingsstrategier, med beaktande av deras 
programplaneringscykler”. Kommissionen har för avsikt att presentera  en sådan mekanism 
under 2011.  
12. Vilka metoder och strukturer är ur rättslig och praktisk synvinkel de bäst ägnade för 
att uppnå biståndseffektivitet och genomföra de  europeiska landstr ategidokumenten? 
Hur kan man i detta hänseende bäst omsätta Lissabonfördraget och rådets slutsatser 
av den 14 juni i praktiken? 
2.6. Konsekvens i utvecklingspolitiken 
Konsekvens i utvecklingspolitiken är e tt rättsligt krav enligt Lissabonfördraget14. Den politik 
som förs på t.ex. områdena handel, fiske, jordbr uk, migration, klimat och energi, för att bara 
nämna några, kan inverka stort på de fattigas te ländernas förmåga att minska sin fattigdom 
och växa. 
I EU:s åtgärdsplan i tolv punkter till stöd för millennieutvecklingsmålen som kommissionen 
offentliggjorde den 21 april 201015 understryker kommissionen att ”EU stödjer också 
millenniemålen genom att utforma också annan politik än biståndspo litiken till stöd för 
millenniemålen. I detta syfte har EU under de se naste fem åren inrättat både förhands- och 
                                                 
10 Rådets slutsatser om EU:s uppförandekod om komplementaritet och arbetsfördelning inom 
utvecklingspolitiken  (dokument nr 9090/07 av den 15 maj 2007). 
11 EU:s uppförandekod om komplementaritet och arbetsfördelning och den operativa ramen för 
biståndseffektivitet. 
12 http://www.oecd.org/dataoecd/58/16/41202012.pdf   
13 Rådets slutsatser om millennieutvecklingsmålen av den 14 juni 2010. 
14 I artikel 208 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt anges det att ”unionen ska ta hänsyn till 
målen för utvecklingssamarbetet vid genomförande av politik som kan påverka utvecklingsländerna”. 
15 http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/COMM_COM_2010_0159_MDG_EN.PDF  
SV 11   SV efterhandsmekanismer, inbegripet konsekvensbe dömningar för att beakta strategiförslagens 
externa påverkan. Arbetsprogrammet för konse kvent utvecklingspolitik innehåller konkreta 
mål och indikatorer för genomförandet av  EU:s åtaganden för en konsekvent 
utvecklingspolitik på en rad politikområden so m påverkar följande fem politiska utmaningar: 
handel och finans, klimatförändringar, tr yggad livsmedelsförsörjning, migration och 
säkerhet.” Det används som ett vägledande verktyg i EU:s beslut sfattande, särskilt i 
kommissionen, rådet och parlamentet, i en mä ngd frågor som påverkar  utvecklingsländerna 
utanför området utvecklingsbistånd.  
Ett sätt att göra ytterligare framsteg kan vara  att använda arbetsprogrammet mer aktivt och i 
ett tidigare skede av utarbetandet av nya initiativ. Det krävs således att man arbetar vidare med detta och genomför samråd för att ta fram metoder för att omvandla detta åtagande till ett 
konkret handlingsprogram. En viktig utmaning som återstår att lösa är hur man ska förbättra 
de nuvarande strategierna för att bedöma den ko nkreta inverkan som EU:s politik inom olika 
områden har på utvecklingsmålen. 
13. Vilka praktiska och policyrelaterade åtgär der kan man vidta i EU för att förbättra 
konsekvensen i utvecklingspolitiken? Hu r kan man bäst bedöma framsteg och 
verkan? 
2.7. Att förbättra budgetstödets verkan 
Budgetstöd är en biståndsmetod som innebär att det ges finansiellt bistånd direkt till 
mottagarländernas statskassor. Under de  senaste åren har budgetstöd (allmänt och 
sektorsspecifikt) kommit att användas alltmer på EU-nivå för att stödja en sund ekonomisk 
politik, sunda offentliga finanser och reformer i partnerländerna. Det är kommissionens avsikt att budgetstöd ska användas så selektivt som möjlig t och på ett sätt som är effektivt och ger 
resultat.  
Mot bakgrund av att det är viktigt att det fö retas en övergripande översyn av hur detta 
biståndsinstrument används antog kommissionen den 19 oktober 2010 grönboken EU:s 
budgetstöd till tredjeland i framtiden
16. Genom denna inleds ett brett offentligt samråd för att 
samla in synpunkter och fakta från relevanta intre ssenter så att de erfarenheter som gjorts kan 
användas för att förbättra anvä ndandet av budgetstöd både på EU-nivå och medlemsstatsnivå i 
framtiden.  
3. U TVECKLINGSPOLITIK SOM EN KATALYSATOR FÖR EN SOCIALT INTEGRERANDE 
OCH HÅLLBAR TILLVÄXT  
Biståndets grundläggande syfte är att vara en katalysator, främja tillväxten i partnerländerna 
och att skapa en miljö som möjliggör en hållbar och socialt integrerande tillväxt som kan ge 
partnerländerna egen styrka  att ta sig ur sin fattigdom . Ekonomisk tillväxt är, under 
förutsättning att den är socialt integrerande, my cket verkningsfullare nä r det gäller att minska 
fattigdom än vad ett alltmer ökande offentligt utvecklingsbistånd har.  
Det krävs många olika faktorer för att skap a en tillväxtvänlig miljö, t.ex. politisk och 
makroekonomisk stabilitet, god samhällsstyr ning, säkerhet, respekt för de mänskliga 
                                                 
16 KOM(2010) 586  
http://ec.europa.eu/development/how/consultation/index.cfm?action=viewcons&id=5221 
SV 12   SV rättigheterna, ett regelverk och en politik som gynnar ett fö retagsklimat som kan skapa 
produktivt arbete på anständiga villkor, en välutbildad, frisk och kreativ befolkning, en hållbar 
användning av knappa naturresurser, ekonomisk infrastruktur, tillämpning av grundläggande 
arbetsnormer och ett effektivt och verkningsfullt deltagande i den internationella handeln.  
EU håller redan på att arbeta på alla dessa om råden i sina redan befintliga partnerskap med 
olika utvecklingsländer.  Man behöver emellertid överväga hur man kan få 
utvecklingspolitiken att generera ännu mer tillväxt,  dock inte som ett mål i sig utan i syfte att 
minska fattigdomen.  
Självfallet har utvecklingsländerna vitt skilda förutsättningar när det gäller att åstadkomma en 
god samhällsstyrning och genomföra en politik so m skapar tillväxt. Ett tillväxtorienterat 
samarbete lämpar sig bäst för länder som re dan för en politik som gynnar tillväxtskapande 
faktorer och en socialt integrer ande tillväxt, under det att det är lämpligt att fortsätta använda 
mer traditionella utve cklingsinstrument i så dana länder som är mest behövande eller som 
befinner sig i en konfliktcykel eller är instabila. Att det görs åtskillnad på länder och regioner 
kan således leda till att det utv ecklas nya strategier för ett bä ttre samarbete med sådana länder 
som är villiga att delta i nya former av partnerskap, samtidigt som man fortsätter att ge stöd till statsuppbyggnad, god samhällsstyrning och fatt igdomsinriktade strategier där så behövs. 
Det följer av detta att det är viktigt att man använder sig av landspecifika åtgärder som tar 
hänsyn till det berörda landets sp eciella situation, samtidigt so m man arbetar i partnerskap och 
respekterar principerna om ägarskap, result atorientering och ömsesidig ansvarighet. 
EU:s insatser måste samordnas bättre och inri ktas på områden där de verkligen tillför ett 
mervärde. Lissabonfördraget och den nya in stitutionella ramen för EU:s gemensamma 
utrikes- och säkerhetspolitik liksom de nya befogenheterna på områden av intresse för 
utvecklingspolitiken
17 ger möjlighet till att föra en me r målinriktad utvecklingspolitik i 
anknytning till en effektiv are utrikespolitik.  
Åtgärder för att främja utvecklingspolitik som en katalysator för en socialt integrerande 
tillväxt ska framförallt vara inriktade på de nedan angivna faktorerna. 
3.1. Partnerskap för en social t integrerande tillväxt  
För att man ska lyckas attrahera och behålla bå de inhemska och utländska investeringar så 
fordras det ett förutsägbart, öppet, regelbaser at och icke-diskriminerande företagsklimat 
kombinerat med stöd till investeringar i den produktiva sektorn samt  marknadsmöjligheter. 
Den fråga som därför ställer si g är om EU bör överväga nya gemensamma strategier för en 
socialt integrerande tillväxt  i partnerskap med enskilda  och regionala grupper av 
utvecklingsländer, i vilka även intressenter från den privata sektorn deltar  (företag, stiftelser, 
den akademiska världen och det civila samhälle ts organisationer i vid bemärkelse), som alla 
är inriktade på att göra mätbara framsteg i så dana frågor där de kan agera gemensamt. Dessa 
gemensamma strategier kan ingå i redan befi ntliga formella partnerskapsarrangemang mellan 
EU och grupper av utvecklingsländer, eller t.o.m. enskilda länder. 
Icke-statliga aktörer spelar en aktiv roll för att främja utveckling och ingår som en komponent 
i utvecklingsarbetet genom sina många olik a roller som t.ex. intresseförespråkare, 
tjänsteleverantörer, givare och långivare i egen rä tt, och kan på så sätt tillföra både kunskaper 
och ett mervärde. Det behövs därför en regelbunde n dialog med dessa aktörer, t.ex. av det slag 
                                                 
17 T.ex. investeringar och migration. 
SV 13   SV som den kommissionen18 inlett i syfte att skapa eni ghet kring kommande utmaningar och 
vilka områden som är mest i behov av förändringar. 
De gemensamma strategierna kan grunda sig på ett antal olika priorite ringar, varvid EU och 
partnerländerna ska komma överens om en tyd lig arbetsfördelning och förväntade resultat, 
t.ex. enligt följande:  
– Främjande av och stöd till produk tiva och hållbara investeringar , både inhemska och 
utländska, i de fattigaste utvecklingsländerna, särskilt de som inte har några handelsökningar och för närvarande inte  lyckas attrahera några betydande 
investeringsflöden. Det kan bland annat röra sig om att generera bistånd till 
kompletterande investeringar i infrastruktur i an slutning till privata investeringar (t.ex. för 
att kunna få ut produkter till marknaden) och stöd till projekt som innebär en viss risk, vilket försvårar anskaffandet av privat fi nansiering, och som när så är lämpligt kan 
tillhandahållas i form av finansieringsinstrum ent för riskdelning. Detta slags investeringar 
ska i stället för att gå till utveckling av befintlig industriell verksamhet, särskilt 
mineralutvinningsindustri, he llre gå till verksamhet me d ett högt mervärde, såsom 
mineralbearbetningsindustrin. De ska dessutom va ra inriktade på att vara till nytta för så 
stor del som möjligt av befolkningen i det berörda landet.  
– Tillgång till kapital och krediter på överkomliga villkor
, särskilt till små och medelstora 
företag och mikroföretag, är mycket viktigt fö r att man ska kunna stöd ja tillväxt i jordbruk, 
industrin och tjänster på lokal nivå samt gör att biståndet ka n generera finansiering. Om det 
är svårt, eller t.o.m. omöjligt, att få tillgång till inhemsk finans iering kan EU ge stöd till en 
gradvis utveckling av banksyste met och lokala kapitalmarkna der, så att inhemska och 
utländska investerare kan inleda verksamheter med en tydlig inverkan på utvecklingen som 
de annars inte att vågat sats a på grund av den höga riske n. Detta kan t.ex. uppnås genom en 
integrerad EU-fond eller mekanism som förva ltas gemensamt av EU-institutionerna och de 
europeiska utvecklingsbankern a respektive finansinstituten,  och som genom ett nära 
samarbete kan tillhandahålla s ubventionerade lån, tekniskt och finansiellt bistånd, vid 
behov, samt riskdelning, i syfte att främja pr ivata investeringar i utvecklingsländerna.  
– Lagstiftning och övrigt regelverk . Vilka insatser och kostnader som krävs för att starta ett 
nytt företag, särskilt ett litet eller medelstort företag, och för att driva ett redan etablerat företag har stor betydelse. Det rör sig inte bara om de inledande registreringsformaliteterna utan även om t.ex. uppfyllande av skatts kyldighet, bekämpande av korruption och 
kapitalflykt utomlands samt tillståndsfrågor. EU kan ge bistånd, både tekniskt och finansiellt, till reformer inom detta område i de fall partnerländerna förpliktigar sig, och 
visar vilja, att genomföra förbättringar. Det handlar även om investeringsskydd, 
förfaranden för registrering och avveckling av företag samt överkomliga och tillförlitliga förfaranden för att säkra efterlevnaden av avtal. Förvaltningen av rättigheter till 
utnyttjande, förvaltning och överlåtelse av na turtillgångar, bl.a. mark, vatten, råvaror och 
fiskeresurser har blivit allt viktigare i ta kt med att den globala efterfrågan på dessa 
tillgångar ökar. Vilka framsteg man lyckas ås tadkomma när det gäller dessa frågor beror 
dock i stor utsträckning på vilken  vilja partnerländerna uppvisar. 
                                                
 
18 Den strukturerade dialog om det civila samhä llets och lokala myndigheters deltagande i det 
utvecklingsarbete som inleddes i mars 2010 och kommer att pågå till maj 2011, se  
https://webgate.ec.europa.eu/fpfis/mwikis/aidco/index.php/Structured_dialogue   
SV 14   SV – Innovation . Vetenskapligt och tekniskt sama rbete och kapacitetsuppbyggnad samt 
investeringar i kunskap, innovati on och ny teknik kan i betydande  utsträckning bidra till att 
påskynda utvecklingen mot en socialt integrerande  tillväxt och ti ll att hjälpa människor att 
ta sig ur sin fattigdom. En av de största utmaningarna för utvecklingsländerna är att 
identifiera och dra nytta av de områden där de har komparativa fördelar så att de kan 
konkurrera med större länder med tillväxtekonomi. Landspecifika åtgärder för att främja teknisk utveckling och tekniköverföring som kan leda till bärkraftiga företag är således 
oerhört viktiga för att man ska kunna skapa fler investeringsmöjligheter. Man bör även 
rikta särskild uppmärksamhet på frågan om vilka möjligheter det finns till att få den 
kulturella och kreativa sektorn att bidra t ill tillväxten i den lokala ekonomin i många 
utvecklingsländer. Skydd och respekt för de imma teriella rättigheterna, i överensstämmelse 
med internationella skyldigheter och med häns yn till utvecklingsnivå  och behov, spelar en 
viktig roll när det gäller att stödja innovati oner. Informations- och kommunikationsteknik 
kan leda till mycket omvälvande förändringa r både socialt och ekonomiskt och är ett 
anmärkningsvärt kostnadseffektivt medel för a tt tillhandahålla tjänster inom områden som 
t.ex. hälso- och sjukvård, utbildning, energi - och miljöförvaltning, transportsystem, 
offentlig förvaltning, handel och finansiella tjänster
19. 
– Arbete på anständiga vi llkor och socialt skydd. Ökade ojämlikheter i ett samhälle drar 
markant ner takten i arbetet med att minska fattigdomen och har en mycket negativ inverkan på den ekonomiska tillväxte n. I och med att ett socialt skydd minskar 
ojämlikheterna och stödjer de mest missgynnade  befolkningsgrupperna bidrar det till att 
främja investeringar i huma nkapital, till ökad produktivite t, ökad social och politisk 
stabilitet och inrättandet av solida institutione r. Det behövs en integrerad handlingsplan för 
att skapa både sysselsättning och en socialt in tegrerande tillväxt, i vilken man lägger fokus 
på kunnande, produktivitet och en företagsvänlig lagstiftning. I EU:s samarbete med länderna i Latinamerika är t.ex. social samma nhållning ett centralt mål och anses utgöra en 
viktig förutsättning för att skapa en socialt integrerande tillväxt. 
På alla dessa områden ska respekten för de  mänskliga rättigheterna och sociala och 
miljömässiga hållbarhetsstandarder säkerställ as på grundval av FN-initiativet ”Global 
Compact” och OECD:s riktlinjer, antingen med hjälp av sektorsvisa arrangemang och 
ordningar, t.ex. avtalen om skogs lagstiftningens efterlevnad sa mt förvaltning av och handel 
med skog
20, avtal om fiskepartnersk ap, initiativet för öppenhet  inom utvinningsindustrin21 
eller Kimberleyprocessen22 eller med hjälp av företagens sociala ansvar23 och 
ansvarsskyldighet. Dessa initiativ ska inte ersätta utan utgöra ett komplement till de insatser som görs på landnivå för att förbättra företagsk limatet och för att fylla luckor och brister i 
lagstiftningen och kontrollen av efterlevnaden. 
14. Hur, och i vilken utsträckning, bör EU :s bistånd användas för att ge stöd till 
industriella investeringsprojekt i utvecklingsländerna och hur kan man säkra rätt 
balans mellan utvecklingen av mineralutvinnings- och energisektorerna och 
främjandet av mineralbearbetnings industrin och industrisektorn?  
                                                 
19 Tack vare de stora tekniska framstegen och marknadsutvecklingen finns det numera tre miljarder 
mobiltelefoner i utvecklingsländerna och tio gånger fler internetanvändare än vad det gjorde 2000. 
20 http://ec.europa.eu/environment/forests/flegt.htm   
21 http://eiti.org/   
22 http://www.kimberleyprocess.com/   
23 http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sustainable- business/corporate-social-responsibility/index_en.htm   
SV 15   SV 15. Hur kan EU säkerställa att stöd till ekonomisk utveckling verk ligen leder till en 
rättvis social fördelning av den nytta so m stödet ger och ett förbättrat skydd av 
sociala och ekonomiska rättigheter, bland annat tilläm pning av grundläggande 
arbetsnormer, samt ett ökat socialt ansvar för företagen?  
16. Vilka åtgärder bör vidtas – och hur kan de  bäst differentieras – i syfte att bistå 
utvecklingsländerna i deras insatser fö r att skapa en ekonomisk miljö som är 
företagsvänlig, särskilt för sm å och medelstora företag?  
17. Vilka åtgärder eller st rukturer skulle kunna ut vecklas i samarbete med 
partnerländerna samt europeiska och in ternationella finansinstitut för att 
tillhandahålla finansiellt stöd, och om nödvä ndigt även finansiering till en låg 
kostnad och finansiella garantier,  till stöd för tillväxten? 
18. Vilka instrument kan EU använda sig av för att främja kreativite t och innovation och 
tekniköverföring samt att dess a omsätts på ett användbart sätt i 
utvecklingsländerna? 
3.2. Främjande av regional integration och fortsatt handel som gynnar utveckling 
Främjande av regional integration 
Det är tack vare en gradvis integrati on av medlemsstaternas marknader på det 
lagstiftningsmässiga, ekonomiska,  finansiella, politiska oc h skattemässiga planet som 
Europeiska unionen lyckats sk apa ett fredligt och välmående samhälle samt genomföra 
geografiska utvidgningar. Prioriteringen av infrastruktur, t.ex. transporter, 
telekommunikationer och energi, har gjort det möjligt att öka handeln och skapa en hög tillväxt. EU har kunnat kons tatera att nyckeln till tillväxt oc h utveckling ligger i en integrerad 
och dynamisk regional marknad.  
I utvecklingsländerna, bland annat i Afrika, sydös tra och östra Asien och Latinamerika, håller 
en liknande process att ta form, även om den ännu befinner sig i ett mycket tidigt skede. Den 
absolut största delen av den afrikanska hand eln sker med länder utanför Afrika och de 
regionala grupperingarna är upps plittrade och överlappar vara ndra. Dessutom är de olika 
regionala grupperingarnas infrastruktur inte till räckligt väl sammankopplad.  
Under de senaste åren har det emellertid skett en utveckling i riktning mot en ökad integration 
i många regioner. Dessa framsteg har främst avsett ekonomiska frågor (precis som EU som 
också fokuserade på en ekonomisk integration i början). Det har dock skett framsteg även på 
det politiska området och Afrikanska unionen har t.ex. nyligen vidtagit viktiga steg när det 
gäller en freds- och säkerhetss truktur och regional medling. 
19. Hur kan EU:s erfarenheter bäst vara ti ll hjälp för andra regioner som önskar 
genomföra en närmare integration?  
Fortsatt handel som gynnar utveckling 
Erfarenheten visar att för att ett utvecklingsland  ska lyckas tillvarata sin fulla potential så 
måste det genomföra både en rad inhemska re former och utrikespolitiska åtgärder som är 
anpassade till landets egna behov. Utveckling går oftast hand i hand med en gradvis 
liberalisering av handeln med varor och tjänste r, i ett gynnsamt företagsklimat, i syfte att 
underlätta både en integration i värl dshandeln och regional integration.  
SV 16   SV EU har en av de mest öppna marknaderna i världen för utvecklingsländer. Tillsammans med 
sina medlemsstater är EU den största givaren när det gäller handelsrelaterat bistånd, vilket 
nådde sin högsta nivå någonsin med 10,4 miljarder euro 2008, vilket innebar en ökning med 3,4 miljarder euro (dvs. 48 %) i förhållande  till 2007. Under årens lopp har EU satt in 
handelsinstrument för att stödja både  social och ekonomisk utvecklingen i 
utvecklingsländerna.  
Det viktigaste målen för den närmaste framtiden är att fortsätta insatserna för att säkra 
överensstämmelse mellan EU:s handelspolitik oc h målen för utvecklingssamarbetet, att ingå 
breda, utvecklingsvänliga handels- och samarbet savtal med en rad olika utvecklingsländer, 
vidta fortsatta insatser för att stärka det hand elsrelaterade biståndet oc h dess verkan på fältet 
samt att undersöka möjligheterna till synerg ieffekter mellan nationella och regionala 
handelsstrategier. 
20. Hur kan man åstadkomma ökad samstä mmighet mellan EU:s handelspolitik och 
utvecklingspolitik?  
21. Hur kan man förbättra bestämmelser na om handelsrelaterat bistånd för att 
maximera deras förmåga att generera  hållbar ekonomisk verksamhet i 
utvecklingsländerna som i sin tur kan skapa ytterligare tillväxt?  
4. H ÅLLBAR UTVECKLING – EN NY DRIVKRAFT  
Utvecklingsländerna antas komma att stå för en mycket stor del av den globala tillväxten 
under de kommande årtiondena, både ekonomiskt och befolkningsmässigt. Även om en snabb 
och utbredd tillväxt medför problem när det gä ller en hållbar tillväxt och ställer krav på 
åtgärder för anpassning till, oc h mildring av, klimatförändringar så står det ändå klart att 
klimatförändringsproblematiken inte kan utgöra et t skäl för att begränsa insatserna för att 
hjälpa de fattigaste befolkningsgrupperna i världen att ta sig ur sin fattigdom.  
4.1. Klimatförändringen, biologi sk mångfald och utveckling 
Klimatförändringen är en av de största utma ningarna i vår tid för utvecklingsländerna och 
äventyrar uppnåendet av millennieutvecklingsmålen. Om man ska lyckas hjälpa människor till 
att ta sig ur sin fattigdom måst e man ha tillgång till energi, vilk et innebär en kraftig ökning av 
energiförbrukningen. Detta leder i sin tur till en ökning av ut släppen av växthusgaser och 
negativa konsekvenser för milj ön världen över. En hållbar ut veckling måste således stå i 
centrum både för vår utvecklingspolitik och vår politik när det gäller klimatförändringen för 
att det ska vara möjligt att garantera att insats er för att bekämpa klimatförändringen inverkar 
positivt, och inte negativt, på möjligheterna att skapa tillväxt för de fattigaste befolkningsgrupperna i världen.  
Utveckling som grundar sig på en hållbar ekonomi kan ge utv ecklingsländerna många 
tillväxtmöjligheter. Det effektivaste sättet att uppnå detta är att integrera 
klimatförändringsfrågorna i utvecklingsarbetet. En strategi som klimat säkrar utvecklingen, i 
vilken man kombinerar åtgärder för anpassni ng till, och mildring av, klimatförändringar och 
åtgärder för katastrofriskreducering och kata strofförebyggande, är av avgörande betydelse. 
SV 17   SV Dessutom kommer initiativ som omfattar både en  koldioxidsnål utveckling och en strategisk 
och flexibel planering a tt vara till stor nytta för utvecklingsländerna24.  
En hållbar utveckling förutsätter att man har stra tegier för att hantera ekonomiska, sociala och 
miljömässiga frågor. Ur miljösynpunkt bör hållbarhet omfatta både användning och 
förvaltning av naturtillgångar, särskilt mark, vatten, skogar och biologisk mångfald. 
Integration av åtgärder för anpassning till klimatförändringen och en övergång till en 
koldioxidsnål utveckling är avgörande faktor er för att man ska kunna uppnå en hållbar 
utveckling.  
Utvecklingsländernas ekonomier är mycket beroe nde av utvinningen av na turtillgångar, t.ex. 
jordbruksprodukter och råvaror. Samtidigt ökar medvetenheten om att ekosystem, t.ex. skogar 
och våtmarker, spelar en vi ktig roll som ekonomiskt produk tiva tillgångar som genererar 
lönsamma flöden av varor och tjänster. Detta inne bär att det är oerhört viktigt att man förstår 
hur beroende den ekonomiska verksamheten kan va ra av att det finns en  biologisk mångfald 
och ekosystemtjänster och att man måste överv äga vilken effekt som en minskning av den 
biologiska mångfalden kan få totalt sett för möjligheterna a tt skapa nya produkter, nya jobb 
och ny teknik. Undersökningen om ekosysteme ns och den biologiska mångfaldens ekonomi 
har ökat förståelsen för detta problem genom att prissätta en rad olika tjänster som har sitt 
ursprung i naturen och som enligt tidigare konventionella ekonomiska modeller anses vara 
gratis. 
Förvaltning av naturliga ekosystem, t.ex. kolsänkor, och anpassningsresurser har i allt större 
utsträckning börjat erkännas som en nödvändi g, effektiv och rela tivt kostnadseffektiv 
klimatlösning. Det behövs olika markanvändning sstrategier för att man ska kunna minska de 
utsläpp av växthusgaser som orsakas av förändrad markanvändning och bevara de 
ekosystemtjänster som är nödvändiga för en a npassning till klimatfö rändringen. Särskilt 
skyddade områden spelar en viktig roll för utar betandet av nationella åtgärder för mildring av, 
och anpassning till, klimatförändringen. Detta gör att det är viktigt att man förbättrar skyddet 
för dessa områden samt deras allmänna täckning och förvaltning.  
En integration av klimatfrågorna i utveck lingspolitiken har ekonomiska konsekvenser. Vid 
Köpenhamnskonferensen anslog EU 7,2 miljarder euro för perioden 2010–2012 i 
snabbstartsfinansiering till åtgärder för mildri ng av, och anpassning till, klimatförändringen, 
inbegripet åtgärder för katast rofriskreducering och katastro fförebyggande i katastrofbenägna 
länder. De utvecklade länderna har även so m mål att gemensamt mobilisera 100 miljarder 
US-dollar om året fram till 2020 från en rad olik a källor, bland annat a lternativa källor, på 
villkor att utvecklingsländerna genomför meningsfulla åtgärder för mildring av klimatförändringen och är öppna beträffande sina ut släpp av växthusgaser. Om balanserad 
anslagsfördelning mellan anpassnings- oc h mildringsåtgärder kan bidra till att 
utvecklingsländerna får en förbättrad förmåga att klara av klimatförändringen och en övergång till en koldioxidsnål utveckling
25. Anpassningsåtgärder kommer även i 
fortsättningen främst att finans ieras genom bidrag och deras syfte i en inledande fas är att 
hjälpa utvecklingsländerna att utforma natione lla handlingsplaner för anpassning. När det 
                                                 
24 Såsom anges i rapporten om de framsteg som gjorts i Afrika är det av avgörande betydelse att ”länderna 
i Afrika ... klimatsäkrar sina utvecklingsstrategier”. 
25 Det arbete med att minska utsläppen från beskogad e områden som för närvarande pågår inom ramen för 
FN:s ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC) är mycket relevant, särskilt i kombination med 
initiativ som t.ex. initiativet för skogslagstiftningens efterlevnad samt förvaltning av och handel med 
skog (Flegt) som har till syfte att förbättra skogsförvaltningen i partnerländerna. 
SV 18   SV gäller mildringsåtgärder kommer man däre mot även att behöva använda sig av 
subventionerade lån och samfinansieri ng med den privata sektorn. Klimat- och 
utvecklingsfinansiering bör således även vara inriktad på att stär ka förmågan inom alla nivåer 
av samhället att attrahera investeringar i utsläppssnål teknik och hållbara metoder för 
markanvändning. Vid konferensen i Nagoya i oktober 2010 enades alla parter i konventionen 
om biologisk mångfald om att det var nödvändigt att mobilisera resurser till stöd för den biologiska mångfalden, särskilt för att bistå utvecklingsländerna  i genomförandet av den nya 
tioåriga strategiska plan som oc kså antogs vid detta tillfälle. 
22. Med hänsyn till den nära kopplingen mell an klimatförändringen, biologisk mångfald 
och utveckling samt de nya möjligheter som ges genom 
klimatfinansieringsmekanismen  och marknaderna, hur kan man stärka integrationen 
av frågor rörande klimatförändringen och katastrofriskreducering i EU:s 
utvecklingspolitik i syfte att skapa mer klimatsäkra och hå llbara ekonomier och 
stärka skyddet för skogar och den biologiska mångfalden? 
4.2. Energi och utveckling 
Hållbar utveckling innebär många utmaningar, och en viktig sådan är tillgången till hållbar 
energi för alla medborgare. I själva verket är allmän tillgång till energi en förutsättning för 
uppnåendet av de flesta millennieutvecklingsmål: tillgången till tillförlitlig energi med stabila priser, i synnerhet el, är en drivkraft för fattigdomsbekämpninge n och är också avgörande för 
hälsa, utbildning, jordbruk och ekonomisk ut veckling. Dessa utmaningar kräver innovativa 
lösningar och ”klimatsäkra” strategier för utveck ling och samarbete och investeringar i hållbar 
utveckling kan skapa många möjligheter.  
Exempelvis har färre än 30 % av invånarna i Afri ka söder om Sahara till gång till det allmänna 
energinätet, och för dessa är det ofta en otillförlitlig energikälla, med alltför ofta förekommande och långvariga  avbrott och störningar. Detsamma gäller i många andra 
utvecklingsländer, vilket får enorma följder  för den sociala och ekonomiska utvecklingen, 
bland annat för möjligheten att uppnå millennieutvecklingsmålen. 
Oljepriserna har varierat enormt under de senast e årtiondena. Detta har haft en stor inverkan 
på sårbara ekonomier och utvecklingsekonomier, särskilt de som är höggradigt oljeberoende, 
och i synnerhet där bränsledrivna generatorer spelar en viktig roll delvis eftersom det saknas 
tillförlitlig elförsörjning. Bristen på tillförlitlig  elförsörjning leder slut ligen till att kol normalt 
används som bränsle för matlagning med omfa ttande hälsoproblem och avskogning som följd. 
Man kan dock konstatera att många områden i utvecklingsländerna är idealiska för 
utvecklingen av förnybar energi , däribland vatten- och vindkraft, el från solceller och 
koncentrerad solenergi. Detta beror bland anna t på tillgången på högkva litativa naturresurser 
(vatten och solsken). Dessutom kan totalkostnad erna minskas när energiinfrastruktur inte 
finns att tillgå och lösningar baserade på förnybar energi ka n tillhandahållas utanför det 
allmänna energinätet. I många utvecklingslä nder kan man i flera avseenden hoppa över en 
generation av tekniska lösningar genom att investera i lokal, konkurrenskraftig förnybar 
energi. Genom att använda moderna lösningar fö r produktion och distributi on av energi skulle 
man dessutom avsevärt kunna öka energieffektiv iteten. Modern teknik  kan leda till stora 
minskningar i utsläppen av växthusgaser och avse värt förbättra de lokala miljöförhållandena. 
När det gäller det sistnämnda kan Europa sp ela en nyckelroll genom att bidra med know-how. 
Där infrastrukturen finns kan man trygga en br edare tillgång till energi genom att uppgradera 
befintliga anläggningar och koppla samman dem. 
SV 19   SV Enorma framsteg skulle kunna göras i tillhanda hållandet av hållbar energi till världens 
fattigaste länder om man kombinerar EU:s utve cklingbistånd med dess stora hävstångseffekt 
och den ovannämnda snabbstartsfinansieringen fr ån Köpenhamn för att främja investeringar i 
förnybar el i utvecklingsländerna.  Utvecklingen av förnybar energi  i dessa länder, särskilt de 
minst utvecklade länderna, ger en ytterligare, mycket viktig utvecklingsfördel genom att den 
minskar ländernas beroende av, och sårbarhet in för, de mycket fluktuerande oljepriserna.  
Europeiska unionen har en särställning när det gäller möjligheten att ge detta bistånd. Vi är 
den ledande producenten av förnyba r energiteknik. Vi har störst erfarenhet av de rättsliga och 
administrativa åtgärder som krävs för att kata lysera investeringar i förnybar energi, också 
eftersom vi är världens enda region med rätts ligen bindande mål för alla medlemsstater. EU 
har åtagit sig att täcka 20 % av sitt en ergibehov med förnybar energi senast 2020. 
Investeringar i energi kräver in te nödvändigtvis ett stor t gåvobistånd. En sa k är dock viktig att 
hålla i åtanke, nämligen att utvecklingsfinansieri ngen aldrig kommer att va ra tillräcklig för att 
finansiera de investeringar på hundratals miljard er euro som krävs för att ge alla medborgare 
hållbar el. I själva verket kan sådana investeringar i princip vara lönsamma. Det bör därför 
vara lättare att komplettera EU :s budget med medel från givare  och finansinstitut, däribland 
från den privata sektorn, inom denna  sektor än inom andra sektorer. 
Man bör således överväga om EU  och utvecklingsländerna och/ eller regionala grupperingar 
bör agera tillsammans, inom ramen för befi ntliga partnerskap, för att inrätta konkreta 
gemensamma program för att allt efterha nd tillhandahålla hållbar energi till alla 
medborgare .  
Sådana program, som omfattar EU:s utve cklings- och klimatfinansiering med stor 
hävstångseffekt, EU och utvecklingsländerna, energiindustrin och finansinstituten inom EU, skulle kunna syfta till att fast ställa en tidsplan för gemensamma åtgärder och inbegripa 
reformer i länder med låga inkomster, både i fråga om skydd för investeringar, beskattning och regional energisamverkan. De bör bygga på be fintliga åtgärder in om energipartnerskap 
som t.ex. energipartnerskapet mellan EU och Af rika. Åtgärder inom den förnybara sektorn 
kan vara en betydelsefull del av lösningen på utvecklingsländ ernas energiproblem, men måste 
på ett smidigt sätt integreras i en bred are energipolitik, som till exempel omfattar 
energieffektivitet, nät och infrastruktur och gara nterar effektiv försörjn ing samt utveckling av 
andra, mer ”traditionella” energikällor. Samarbetet bör öppnas upp för givare utanför EU och internationella institutioner, och skulle  bland annat kunna inriktas på följande: 
• Finansiering
. Under finanskrisen har det varit svår t för utvecklare av projekt som avser 
förnybar energi att erhålla marknadsfinansiering  i EU, där det finns en stabil administrativ 
och rättslig ram som främjar förnybar energi . Det är praktiskt taget omöjligt att erhålla 
finansiering för mer riskabla projekt i utve cklingsländerna, där det inte finns sådana 
administrativa och rättsliga förhållanden. 
• Stabila regler och administrativa villkor . Utan stabila och föru tsägbara villkor som 
möjliggör och främjar investeringar av privata företag kommer inga in vesteringar att ske, 
även om det finns lämpliga finansiella instrument. Sådana villkor omfattar allt från nätfrågor, skatter och bo lagsrätt till planeri ngsregler. Lagstiftningen måste också tillåta fri 
konkurrens på elmarknaderna för att trygga k undernas elförsörjning. Det krävs också 
tydliga, rättvisa och ändamå lsenliga regler för att garant era kostnadstäckning och skydda 
konsumenterna. 
SV 20   SV • Teknisk kunskap och utbildning . I många utvecklingsländer är  den tekniska utbildningen 
otillräcklig eller obefintlig. Utan en välutbild ad arbetskraft, och detta gäller allt från 
elingenjörer till hantverkare, kommer man aldr ig att kunna utnyttja de n förnybara energins 
potential. En sådan utveckling kan leda till viktiga nya arbetstillf ällen, men det krävs 
verkliga insatser för att utb ilda personal och generera kunskap. 
• Regionala marknader . I många fall kommer det att finnas ett stort behov av att sälja energi 
över gränserna, särskilt för större vattenkraftsprojekt. För detta krävs det tydliga regionala avtal och stabila regler. 
23. Hur kan EU på bästa sätt stödja utvecklingsländernas ansträngningar för att 
tillhandahålla hållbar energi till alla sina  medborgare? Hur kan till exempel ett 
gemensamt program mellan EU och Afrika  bidra till att allt efterhand tillhandahålla 
hållbar el till alla medborgare genom en kombination av utvecklings- och 
klimatfinansiering och mobiliserade l ån från utvecklingsfinansinstitut? 
5. J ORDBRUK OCH LIVSMEDELSTRYGGHET  
Livsmedelstrygghet är fortsatt en stor utmaning för befolkningen i städer och på landsbygden 
i många utvecklingsländer där 75 % av befolkning en fortfarande är beroende av jordbruk. Det 
beräknas att världens jordbruks produktion måste öka med 70 % för att livnära en folkmängd 
som enligt Förenta nationerna förväntas öka till 9 miljarder 2050. Hungern påverkar den 
mänskliga utvecklingen, den sociala och politiska stabiliteten och de eventuella möjligheterna att uppnå millennieutvecklingsmålen. I och me d den senaste tidens prisutveckling på 
världsmarknaden för livsmedel har det blivit klart vilka problem som särskilt de utvecklingsländer som importerar livsmedel står inför.  
Utveckling och livsmedelstrygghet går ha nd i hand. Man vet av erfarenhet att 
jordbruksreformer och kapaciteten att livnära e tt lands befolkning är en förutsättning för att 
vidareutveckla ett land och minska fattigdomen. De flesta av världens fattiga och hungriga 
lever i landsbygdsområden där jordbruket är den viktigaste ekonomiska verksamheten. Dessa 
områden domineras av småskaligt jordbruk. 
Till exempel produceras 80 % av de livsmedel som konsumeras i Afrika av småskaliga 
jordbrukare. Men jordbruket har också en stor pot ential när det gäller att stimulera en bred 
inkomsttillväxt: i utvecklingsländerna är den BNP-ökning som genereras av jordbruket upp till fyra gånger mer effektiv när det gäller att minska fa ttigdomen än den tillväxt som 
genereras av andra sektorer
26. Om man investerar i livsmedelssäkerhet genom att tillämpa 
sanitära och fytosanitära standarder förbät trar man ytterligare livsmedelstryggheten och 
människornas hälsa. Skydd av den biologis ka mångfalden och därmed förknippade 
ekosystemtjänster är också avgörande för att trygga ett hållbart jord bruk och bidra till ett 
tillräckligt näringsvärd e i livsmedelsintaget. Jordbruket har viktiga kopplingar till andra 
sektorer och dess tillväxt skapar multiplikatore ffekter i hela ekonomin. Ett välskött jordbruk 
är dessutom viktigt för att begränsa miljöproblem som avskogning, markförstöring, vattenbrist och klimatförändring. Ett snab bare införande av ett jordbruk med låga 
koldioxidutsläpp kommer också att stärka den globala prisstabiliteten eftersom antalet 
varierade och tillför litliga produktionsområden kommer att öka. 
                                                
 
26 http://www.ifad.org/hfs/ .  
SV 21   SV En samordnad insats från EU:s sida för att dra nytta av investeringar i ett socialt integrerande, 
allt mer hållbart och ekologiskt effektivt jord bruk kan därför skapa en situation där alla 
vinner: en stärkt grön tillväxt med lä gre utsläpp och ökad social stabilitet27. För att man ska 
lyckas med detta bör produktionen ses som en del i värdekedjan och tillgång bör ges till 
finansiering, förädling och marknader. I detta  sammanhang kan offentli g-privata partnerskap 
spela en viktig roll. 
Målet att se till a tt EU:s samarbete är högeffektivt är särs kilt relevant när de t gäller jordbruk 
och livsmedelstrygghet. I synnerh et vet man av erfarenhet att denna utmaning måste hanteras 
på ett övergripande sätt som om fattar hela värdekedjan: fors kning och bättre utbildning för 
jordbrukarna, tillgång till mark, lämpliga gödnings medel, bevattningsmetoder, transport till 
marknader, lagring, finansieri ng, bank- och försäkringstjänster  samt förädlingskapacitet. 
Forskning och innovation kan spela en nyck elroll eftersom den kan leda till att 
livsmedelsproduktionen stegvis ökar. Det föruts ätter dock att forskningen och innovationen är 
efterfrågestyrd, bygger på deltagande och är anpassad till mottagarnas behov och 
prioriteringar. EU har ett bre tt expertkunnande om hållbart jor dbruk under olika förhållanden, 
och deltar i omfattande nätv erk med utvecklingsländerna. 
EU bör därför använda jordbruket och livsmedel stryggheten som ett pilotfall för sin kapacitet 
att tillhandahålla ett högeffektivt samarbete och fr ämja en socialt integrerande och miljövänlig 
tillväxt genom att inrikta sig på att beakta hela produktionskedjan inom de områden där 
bistånd beviljas. Detta kan åstadkommas genom EU-program so m är inriktade på 
produktionskedjan, eller genom att samarbeta bä ttre och närmare med partnerländer och andra 
givare för att länka samman insatserna. Samarbet et, i partnerskap med givare utanför EU och 
internationella institutioner, skulle bland anna t kunna inriktas på efterfrågestyrd forskning och 
innovation, förvaltning av sektorer och värdekedjor samt regionalt jordbruk och 
livsmedelsmarknader. 
I detta övergripande synsätt på jordbruk oc h livsmedelstrygghet bör nutritionsdimensionen 
också beaktas. Nya vetenskapliga belägg visar att undernäring försvårar utvecklingsinsatserna 
och undergräver den ekonomiska till växten genom att orsaka en BNP-förlust på upp till 3 %. 
Undernäring är den främsta orsaken till barnad ödlighet och kan även ge bestående psykiska 
och fysiska men. Insatser mot undernäring ger multiplikatoreffekter när det gäller att uppnå 
millennieutvecklingsmålen. 
Slutligen kan fiskeriprodukter spela en viktig roll såväl i den allmänna kampen mot osäker 
livsmedelsförsörjning som i dess nutritionsdimens ion. Därför har EU och utvecklingsländerna 
ett gemensamt intresse av att främja ett hållb ar fiske, inklusive ett effektivt system för 
övervakning, kontroll och bevakning, samt en hållbar utveckling av vattenbruket. I detta 
avseende spelar avtalen om fiskepartnersk ap och de regionala organisationerna för 
fiskeförvaltning en avgörande roll. 
24. Hur kan EU:s utvecklingspolitik på bästa sätt bidra till att trygga 
livsmedelsförsörjningen och samtidigt säkerställa kvaliteten på miljön? Vilken politik 
och vilka program lämpar sig bäst för småbrukarnas och den privata sektorns 
investeringar i jordbruk och fiske?  
                                                 
27 I enlighet med meddelandet om ”EU:s policyram för att hjälpa utvecklingsländer att stärka 
livsmedelsförsörjningen” – KOM(2010) 127 och rådets därmed förknippade slutsatser av den 10 maj 
2010, som finns på: 
http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms _data/docs/pressdata/EN/foraff/114357.pdf . 
SV 22   SV 25. Vilka strategiska områden bör EU engagera sig i, särskilt när det gäller Afrika? Hur 
kan EU stimulera ekologiska jordbruksmet oder och en hållbar intensifiering av 
jordbruket, samt ett hållb art fiske och vattenbruk?  
26. Hur bör EU stödja kampen mot undernäring? 
6. S LUTSATS  
Kommissionen är fast besluten att fortsätta moderniseringen av EU:s utvecklingspolitik och 
utgiftsprogram genom att öka deras mervärde , kostnadseffektivitet och ändamålsenlighet. I 
uppföljningen av denna grönbok och på grundva l av de svar som mottagits kommer 
kommissionen att lägga fram ett meddelande om en modernisering av EU :s utvecklingspolitik 
där man bland annat kommer att ta upp frågan om huruvida det europeiska samförståndet om 
utveckling bör ses över.