Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall" () (98/C 214/02)

Den 2 februari 1998 beslutade rådet att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som fick uppdraget att förbereda ärendet, antog sitt yttrande den 31 mars 1998. Föredragande var Kenneth J. Gardner och medföredragande var Francisco Ceballo Herrero och Sergio Colombo.

Vid sin 354:e plenarsessionen den 29-30 april 1998 (sammanträdet den 29 april 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 110 röster för och en nedlagd röst.

1. Inledning

Kommissionens förslag innebär att det koncept om samordnade åtgärder för att förhindra och begränsa föroreningar [IPPC (Integrated Pollution Prevention and Control)] som nyligen antogs av rådet (direktiv 96/61/EG) () integreras i direktiv 94/67/EG om förbränning av farligt avfall (). Syftet med direktivförslaget är att genom att införa kontroll av spillvatten med farliga restprodukter från förbränningsanläggningar förhindra att föroreningar överförs från luft till vatten, särskilt vad gäller spillvatten från lufttvättare. Kommissionen föreslår att artikel 8 i det nu gällande direktivet (94/67/EG) omarbetas helt och att en ny bilaga läggs till.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Ekonomiska och sociala kommittén ställer sig positiv till kommissionens avsikter att införa kontroll av utsläpp av farliga föroreningar och stöder därför direktivförslaget, men vill samtidigt framföra nedanstående kommentarer.

2.2. Kommittén delar kommissionens uppfattning att överföring av föroreningar måste förhindras och anser att direktiv 94/67/EG skall kompletteras med relevanta åtgärder för att möjliggöra miljökontroll. I många medlemsstater finns det redan bestämmelser som begränsar utsläpp av avloppsvatten från anläggningar för förbränning av farligt avfall. Man kan konstatera att de begränsningar som för närvarande finns skiljer sig åt stort, alltifrån inga begränsningar alls till de stränga föreskrifter för att få tillstånd för utsläpp som tillämpas i åtminstone en medlemsstat.

2.3. Förslaget syftar till att begränsa vattenföroreningarna genom att införa samma enhetliga gränsvärden för alla utsläpp i hela EU. Enligt kommittén verkar några av de föreslagna gränsvärdena ha tagits direkt från existerande nationell lagstiftning och kommittén frågar sig om tillräcklig forskning bedrivits och om adekvata data från praktiska driftsituationer samlats in för att man skall kunna säkerställa att de föreslagna värdena är de värden som lämpar sig bäst för att användas inom hela EU.

2.3.1. Kommittén anser dessutom att för några av de föroreningar som tas upp i bilagan utgör utsläppsgränsvärdena minimivärden, vilket innebär att den enskilda medlemsstaten vid behov kan tillämpa strängare begränsningar och hänsyn kan tas till hur stor föroreningsmängd som släpps ut, den mottagande vattenmiljöns känslighet och de omgivande miljöförhållandena (t.ex. naturlig variation i vattensammansättningen).

2.3.2. Kommittén kan i detta sammanhang konstatera att kommissionen nyligen vidtagit rättsliga åtgärder gentemot inte mindre än sex medlemsstater med anledning av dessa staters införlivande av grunddirektivet 94/67/EG i den nationella lagstiftningen. Detta kan tas som ett tecken på att det kan bli problem med tillämpningen, något som gör det ännu viktigare att en direktivändring baseras på väl underbyggda fakta som är tillämpbara inom hela EU.

2.3.3. Kommittén anser att föreliggande förslag strider mot några av de principer som lades fast i samband med det senaste IPPC-direktivet, i synnerhet artikel 9.4 som föreskriver att utsläppsgränsvärdena skall fastställas med hänsyn till den aktuella anläggningen och utgöra en del av tillståndsvillkoren, så att hänsyn kan tas till den lokala miljön och subsidiaritetsprincipen respekteras.

2.3.4. Det verkar dock som om kommissionen lägger fram sitt förslag endast i enlighet med artikel 18.1 i IPPC-direktivet: Gemenskapens utsläppsgränsvärden. Det krävs följaktligen ett klargörande av den konflikt som råder mellan dessa båda artiklar i IPPC-direktivet. För att förhindra att det uppstår förvirring bland medlemsstaterna måste man fastställa vilken artikel som skall vara överordnad vad gäller föreliggande förslag.

2.4. Kommittén ser det som oroväckande att förslagets totala kostnad och effekt inte har kunnat fastställas på grund av att man saknar uppgifter om antalet icke-kommersiella interna anläggningar för förbränning av farligt avfall (t.ex. sådana mindre förbränningsanläggningar för farligt avfall som används vid olika forskningsinstitut). Det råder även oklarheter i medlemsstaterna och vid förbränningsanläggningar över vad som skall räknas som farligt avfall.

2.4.1. I nyligen framlagda förslag om tillägg till EU:s förteckning över farligt avfall [94/904/EG ()] respektive Europeiska avfallskatalogen [94/3/EG ()] betecknas bland annat avloppsslam och rester från avloppsreningsanläggningar som potentiellt farligt avfall. De tillägg och ändringar som föreslås i dessa dokument skulle kunna innebära att ett avsevärt större antal anläggningar omfattas.

2.4.2. En annan gråzon är huruvida kliniskt avfall skall klassificeras som farligt om det innehåller cytotoxiskt avfall och andra potentiellt farliga rester i utsläppsflödet. I så fall skulle antalet anläggningar som omfattas öka avsevärt, varför gränsdragningen måste definieras tydligt.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Motiveringskapitlet - VI Fördelar och kostnader som är förenade med att åtgärder vidtas eller inte vidtas

3.1.1. Även om en beräkning av kostnaderna i förhållande till fördelarna gjordes i samband med grunddirektivet (94/67/EG) kan dock antalet anläggningar och anläggningarnas inriktning ha ändrats avsevärt sedan 1994. Dessutom kan det föreslagna kravet på separat behandling av spillvatten från rökgasrening komma att innebära betydande merkostnader, i synnerhet där det blir svårt att integrera en sådan process i en befintlig anläggning. Kommittén reserverar sig därför mot att förslaget inte innehåller en fullständig cost-benefit-analys vad gäller dessa tillägg.

3.2. (Artikel 1 = ny) Artikel 8 punkterna 1 och 3

3.2.1. Texten bör ändras till "För utsläpp av sådant avloppsvatten från en förbränningsanläggning som utgör en föroreningsrisk krävs tillstånd från de behöriga myndigheterna".

3.2.2. En förbränningsanläggnings infrastruktur för att samla upp och leda bort regnvatten innebär en bortledning av regnvattnet så att det hindras från att rinna in i anläggningen och eventuellt förorenas genom kontakt med utrustning. Direktivförslaget bör därför inte omfatta sådant bortlett regnvatten.

3.2.3. Oberoende av vilka system för förbehandling, behandling och rening av vatten som används bör man registrera prover tagna före och efter behandlingarna samt automatiskt före det slutliga utsläppet till vattendrag eller avloppssystem.

3.2.4. Som den nu är formulerad antyder texten i dessa punkter att även regnvatten och/eller kylvatten som eventuellt släpps ut från en "anläggning" skall anses som förorenat och omfattas av tillståndskrav. Det är dock endast spillvatten från själva rökgasrenaren som skall omfattas av de gränsvärden som anges i bilaga IV. Detta framgår inte alls klart av texten i artikel 8, varför ett förtydligande bör göras.

3.2.5. Det behövs även ett förtydligande i artikel 8 om hur denna punkt skall tillämpas i de fall där man inte använder sig av våt rökgasrening, utan tillämpar "torr" teknik (dvs. även om man inte använder sig av våt rening skall det fortfarande krävas tillstånd för utsläpp av spillvatten, men gränsvärdena i bilaga IV skall då inte gälla).

3.3. (Artikel 1 = ny) Artikel 8 punkt 4

3.3.1. För att minska risken för missförstånd bör man förtydliga vad som skall anses vara det ställe där föroreningarna släpps ut från förbränningsanläggningen. Det bör även klargöras att denna artikel skall gälla oavsett om avloppsvattnet släpps ut i vattenmiljön och/eller avloppssystemet eller inte.

3.3.2. Det kan finnas fall där avloppsvatten från en förbränningsanläggning släpps ut i ett omfattande och komplext avloppsvattenreningsverk. Ytterligare reningsbehandling görs då och anläggningen som helhet uppfyller därmed tillståndskraven. En sådan anläggning kan ha en eller flera förbränningsanläggningar som släpper ut spillvatten i det gemensamma reningsverket. Andra föroreningar via regnvatten, spillvatten från tvätt av behållare etc. kan också rinna in. Det måste därför råda klarhet om hur man skall kontrollera att gränsvärdena respekteras. På grund av några av de föroreningar som finns naturligt i vatten samt de komplexa effekterna av utspädning skulle det vara svårt att använda sig av massbalansberäkningar. Sådana beräkningar skulle dessutom vara svåra att utföra och det blir även svårt att kontrollera att de respekteras.

3.3.3. Vid komplexa processer () vore det inte rimligt att utföra massbalansberäkningar eftersom en sådan anläggning utmärks av fluktuerande sammansättning och flöde. Det vore även överflödigt och onödigt med kontrollpunkter. Man bör här ge utrymme för flexibilitet så att alternativa metoder kan tillämpas.

3.3.4. I denna artikel beaktas dessutom varken den mottagande miljöns känslighet eller huruvida det rör sig om avlopp där ytterligare rening utförs av den operatör som ansvarar för avloppssystemet eller huruvida det rör sig om inlandsvatten eller havsvatten med tidvattenströmmar. Den motsägelse som råder mellan artiklarna 9.4 och 18.1 i IPPC-direktivet vad beträffar föreliggande direktivförslag måste åtgärdas.

3.4. (Artikel 1 = ny) Artikel 8 punkt 6

3.4.1. Det måste klargöras var de så kallade driftstyrningsparametrarna skall användas. Temperaturmätningar kan ge besked om hur troligt det är att ytterligare reaktioner kommer att ske. För utsläpp under processens gång skall parametrarna inte behöva omfatta grumlighet, eftersom denna faktor ändras under den fortsatta behandlingen. Flödet utgör en viktig faktor vad gäller inlopp, slutligt utsläpp och vid ställen för föroreningsprovtagning i korrigeringssyfte. Ph-faktorn utgör en avgörande kontrollparameter i samband med utsläpp av avloppsvatten.

3.5. (Artikel 1 = ny) Artikel 8 punkt 7

3.5.1. Kraven på provtagning och analys bör anpassas till de utsläpp som kan antas ske via avloppsvattnet. Ytterligare kommentarer framförs nedan.

3.6. (Artikel 1 = ny) Artikel 8 punkt 8

3.6.1. Kommittén delar kommissionens uppfattning vad gäller hur ofta mätningar skall utföras med avseende på föroreningar av typ 1-4 i bilaga IV, men anser att det torde räcka med månatliga mätningar för föroreningar av typ 5-14. Även här bör medlemsstaterna och/eller behörig myndighet ges möjlighet att vid behov införa strängare kontroll.

3.7. (Artikel 1 = ny) Artikel 8 punkt 10

3.7.1. Texten i denna punkt kan tolkas som att det krävs lagringskapacitet för allt regnvatten, det vill säga även för regnvatten som inte är förorenat. För regnvatten som samlats upp och därmed inte har förorenats bör det inte krävas någon lagring (se kommentarer till artikel 8, punkt 1).

3.7.2. Punktens text bör formuleras om enligt nedan:

"Det skall finnas kapacitet att lagra potentiellt förorenat regnvatten från förbränningsanläggningens område och vatten som förorenats i samband med spill eller brandsläckning på så sätt att allt regnvatten som kan ha förorenats i samband med tillbudet kan samlas upp."

3.8. (Artikel 1 = ny) Bilaga IV

3.8.1. I artikel 9.4 i IPPC-direktivet föreskrivs att det vid tillståndsgivningen skall tas hänsyn till såväl geografisk belägenhet som lokala miljöförhållanden. Som anförts tidigare, och vad innehållet i föreliggande förslag beträffar, strider denna artikel mot artikel 18.1 som klargör att det behövs EU-enhetliga utsläppsgränsvärden för förbränningsanläggningar för farligt avfall.

3.8.2. Vad gäller uppslammad torrsubstans, starkt toxiska metaller (förorening nr 2-4 i bilaga IV) samt dioxiner och furaner (förorening nr 15 i bilaga IV) delar kommittén uppfattningen att enhetliga utsläppsgränsvärden bör gälla för hela EU. För övriga metaller (förorening nr 5-14 i bilaga IV) kan dock de halter som naturligt finns i den mottagande miljön variera kraftigt. Som exempel kan nämnas att värdena för några metaller i en enda region i Storbritannien uppvisade följande variation (ìg/l):

>Plats för tabell>

3.8.3. Med tanke på såväl flödenas och de naturligt förekommande halternas variation som utspädningseffekter kommer avloppsvatten från vissa anläggningar med mycket små volymer att få endast försumbara miljökonsekvenser med avseende på metallerna 5-14.

3.8.4. De EU-gränsvärden för metallerna 5-14 som anges i den nuvarande bilagan ger inte utrymme för hänsyn till lokala miljöförhållanden. Kommittén anser att en kontroll av dessa föroreningar bäst kan uppnås genom att de nuvarande gränsvärdena ändras till benchmarkingvärden för att uppfylla miljömässiga kvalitetsnormer.

3.9. Artikel 2

3.9.1. Beslut om föreliggande förslag fattas i enlighet med samarbetsförfarandet. Detta förfarande är alltid omständligt och den totala tidsåtgången är svår att förutsäga. Tidsangivelsen [januari 1998] bör därför ersättas med följande:

"x månader efter det att direktivet antagits."

Bryssel den 29 april 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 13, 17.1.1998, s. 6.

() EGT L 257, 10.10.1996.

() EGT L 365, 31.12.1994 (svensk specialutgåva omr. 15, vol. 14, s. 186).

() Rådets beslut av 22 december 1994, EGT L 356, 31.12.1994 (svensk specialutgåva omr. 15, vol. 14, s. 156).

() Kommissionens beslut av 20 december 1993, EGT L 5, 7.1.1994 (svensk specialutgåva omr. 15, vol. 13, s. 89).

() Återanvändning av förorenat spillvatten, våttvätt i flera steg eller anläggningar för förbränning av flera olika slags avfall.