Förslag till RÅDETS BESLUT om den ordning rörande AIEM-skatt som är tillämplig på Kanarieöarna

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Kanarieöarna anses tillhöra gemenskapens yttersta randområden, vars särdrag erkänns i artikel 299.2 i EG-fördraget. Genom dessa bestämmelser fastställs villkoren för hur fördraget skall tillämpas beträffande dessa regioner [1]. Även om dessa regioner omfattas av gemenskapsbestämmelserna är det lämpligt att beakta den strukturella ekonomiska och sociala situationen i dessa regioner. I fördraget anges de faktorer som försvårar deras situation, nämligen deras avsides belägenhet, ökaraktär, ringa storlek, besvärliga terräng- och klimatförhållanden samt ekonomiska beroende av ett fåtal produkter. I fördraget fastställs också att dessa faktorers varaktighet och sammanlagda verkan allvarligt hämmar områdenas utveckling. Mot denna bakgrund ombeds rådet besluta om specifika åtgärder för att särskilt fastställa villkoren för hur EG-fördraget skall tillämpas beträffande dessa regioner. Sådana specifika åtgärder kan bland annat tillämpas på det skattepolitiska området. Vid utformningen av de specifika åtgärderna skall dessa regioners särdrag och särskilda begränsningar beaktas, utan att gemensamrättens integritet och sammanhang, inklusive den inre marknaden och den gemensamma politiken, undergrävs. Så ser ramen ut för de nya skattebestämmelser som skall tillämpas på Kanarieöarna.

[1] I Spaniens anslutningsfördrag uteslöts tillämpningen av en rad bestämmelser på skatteområdet i den sekundärlagstiftning som grundas på EG-fördraget på de territorier som bland annat omfattar Kanarieöarna. Detta gäller särskilt det gemensamma system för mervärdesskatt som införts enligt rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, och rådets direktiv 72/464/EEG av den 19 december 1972 om andra skatter än omsättningsskatter som påverkar förbrukningen av tobaksvaror (EGT L 302, 15.11.1985, s. 1067).

2. I ståndpunkter som antagits av Europeiska rådet [2], Europaparlamentet [3], Regionkommittén [4] och Ekonomiska och sociala kommittén [5] framhävs dessa regioners särdrag, genom att deras olägenheter och behovet av att vidta de specifika åtgärder som avses i artikel 299.2 i EG-fördraget för att uppväga dessa olägenheter betonas och genom att uppmana kommissionen att utan dröjsmål föreslå lämpliga åtgärder.

[2] Punkt 38 i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köln den 4 juni 1999, punkt 59 i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon den 24 mars 2000, punkt 53 slutsatserna från Europeiska rådets möte i Feira den 20 juni 2000, slutsatserna från Europeiska rådets möte i Nice den 7, 8, och 9 december 2000, samt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Göteborg den 15 och 16 juni 2001.

[3] Europaparlamentets resolution av den 24 april 1997 om problem beträffande utvecklingen av Europeiska unionens yttersta randområden (EGT C 150, 19.5.1997, s. 62).

[4] Regionkommitténs yttrande av den 13 december 2000 om problematiken beträffande unionens yttersta randområden med avseende på genomförandet av artikel 299.2 (JO C 144, 16.5.2001, s. 11).

[5] Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av den 1 mars 2001 om förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1911/91 om tillämpningen av gemenskapsrättens bestämmelser på Kanarieöarna (EGT C 139, 11.5.2001, s. 93).

3. I en rapport som antogs av kommissionen den 13 mars 2000 [6], beskrev kommissionen en rad specifika åtgärder som bör antas. När det gäller skatteområdet anges i rapporten att artikel 299.2 medger att särskilda skattemässiga åtgärder vidtas till förmån för gemenskapens yttersta randområden, vilka bör utformas med utgångspunkt från de berörda medlemsstaternas framställningar. I kommissionens rapport anges också att man i varje enskilt fall bör välja de instrument som är bäst lämpade att uppnå de uppställda målen om regional utveckling och stöd till dessa regioner, inberäknat genom skatteåtgärder som innebär undantag från gemenskapsbestämmelserna och vars tillämpning även skulle kunna vara långsiktig.

[6] Kommissionens rapport av den 13 mars 2000 om åtgärder för genomförande av artikel 299.2 . Europeiska unionens yttersta randområden (KOM (2000) 147 slutlig)

4. I den not som de spanska myndigheterna översände till kommissionen den 23 november 1999, meddelade de att de planerade att införa en skatt som uppgavs vara neutral och som skulle beakta att det var nödvändigt att utveckla varuproduktionen på Kanarieöarna så att den når upp till en viss nivå.

5. I en skrivelse av den 25 juli 2000 försåg Spanien kommissionen med uppgifter om den sociala och ekonomiska situationen på Kanarieöarna och om den nya skatt som kallas "Arbitrio sobre los Importaciones y Entregas de Mercancías en las islas Canarias (AIEM) ". Denna skatt skulle utgöra ett led i genomförandet av artikel 299.2 i EG-fördraget på skatteområdet och ersätta den ordning för produktions- och importskatt (APIM) som upphörde att gälla den 31 december 2000. Spanien har sedan dess översänt kompletterande information till kommissionen, bland annat om de planerade skattesatserna för den kommande skatten och om Kanarieöarnas särdrag. Kommissionen har inlett en utvärdering av detta skatteförslag.

6. Eftersom det emellertid inte har varit möjligt att slutföra denna granskning innan APIM-skattens tillämpningsperiod löpte ut, begärde de spanska myndigheterna en förlängning av den övergångsperiod som avses i artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 1911/91 av den 26 juni 1991 om tillämpningen av gemenskapsrättens bestämmelser på Kanarieöarna [7]. Rådet antog därför rådets förordning (EG) nr 1105/2001 av den 30 maj 2001 om ändring av förordning (EEG) nr 1911/91, genom vilken giltighetstiden för artikel 5 i förordning (EEG) nr 1911/91 [8] förlängs till och med den 31 december 2001.

[7] EGT L 171, 29.6.1991, s. 1

[8] EGT L 151, 7.6.2001, s. 1

7. Eftersom Kanarieöarna är undantagna från tillämpningsområdet för det gemensamma mervärdesskattesystemet, är de gällande indirekta skatterna i regionen l'Impuesto General Indirecto Canario (IGIC), och skatten på produktion och import (APIM). APIM-skatten som tillåts med stöd av artikel 5 i förordning (EEG) nr 1911/91, är en indirekt degressiv skatt som tillämpas på produkter som införts till eller utvinns på Kanarieöarna och som lokalt producerade varor kan undantas från. Det har bedömts vara absolut nödvändigt att bevilja dessa undantag för att stödja den lokala produktionen och därigenom främja den sociala och ekonomiska utvecklingen i regionen.

Vidare tilläts en skatt benämnd "arbitrio insular - tarifa especial" fram till och med den 31 december 2000 med stöd av artikel 6.4 i förordning (EEG) nr 1911/91, vilken var en skatt som tillämpades på produkter som infördes från andra delar av gemenskapen.

Den föreslagna AIEM-skatten är en skatt som kommer att belasta leveranser av varor som tillverkas på Kanarieöarna, vilka utförs av tillverkarna av dessa varor, samt import av liknande eller jämförbara varor som tillhör samma kategori, vilken definieras genom hänvisning till Gemensamma tulltaxans nomenklatur. Beskattningsunderlaget för de importerade varorna kommer att grunda sig på tullvärdet, och beskattningsunderlaget för varuleveranser som utförs av tillverkare av varor på Kanarieöarna kommer att grunda sig på det sammanlagda beloppet för motprestationen. På samma sätt som när det gäller APIM-skatten kan undantag från AIEM-skatten göras för varor som tillverkas lokalt.

8. Genom rådets förordning (EG) nr 2674/1999 av den 13 december 1999 om ändring av förordning (EEG) nr 1911/91 [9], den gradvisa nedsättningen av APIM tills vidare i fråga om vissa sektorer som ansågs vara känsliga och för vilka avskaffandet av skatten skulle kunna medföra att verksamheten lades ned inom dessa sektorer. Det gäller sektorerna för produktion av livsmedel, tobak, kemiska produkter, papper, textil, verkstadsprodukter och andra produkter inom tillverkningsindustrin. När denna förordning antogs uppmanade rådet kommissionen att tillsammans med de spanska myndigheterna undersöka effekterna av upphävandet av den gradvisa nedsättningen av APIM-skatten på de berörda näringssektorerna och i synnerhet på de produkter som omfattas av befrielsen. Kommissionen uppmanades också att om så krävs med hänvisning till resultaten av denna granskning för rådet framlägga ett förslag om åtgärder som bör vidtas på grundval av fördraget för att inte äventyra viss särskilt känslig lokal produktionsverksamhet, samtidigt som avskaffandet av skatten på lång sikt säkerställs. Denna målsättning om att på sikt avskaffa skatten bör hädanefter avspegla de åtgärder som antas på grundval av artikel 299.2 i fördraget som medger att specifika långsiktiga åtgärder vidtas för att beakta de olägenheter som anges i denna bestämmelse.

[9] EGT L 326, 18.12.1999, s.3

9. För att bedöma nödvändigheten av de åtgärder som skall antas på skatteområdet för att bidra till den sociala och ekonomiska utvecklingen på Kanarieöarna är det således lämpligt att inrikta bedömningen på dessa sektorer. Det är vidare lämpligt att fastställa vilka olägenheter som belastar Kanarieöarnas ekonomi för att kunna bedöma de åtgärder Spanien föreslår.

10. En av de främsta olägenheterna som ekonomin på Kanarieöarna lider av och som den föreslagna AIEM-skatten syftar till att avhjälpa är av allmän och strukturell natur. Det gäller turistsektorns dominerande andel i den regionala ekonomin och den regionala ekonomins beroende av denna näringsgren. Tjänstesektorn, som främst består av turistsektorn, motsvarar i själva verket 75,57 % av regionens BNP. Industrisektorns andel av Kanarieöarnas BNP är mycket obetydlig och motsvarar endast 7,85 %, och endast 5 % om energisektorn och vattenreningssektorn frånräknas. De spanska myndigheterna målsättning är följaktligen att diversifiera regionens näringsliv och särskilt att utveckla den industriella tillverkningssektorn på Kanarieöarna. AIEM-skatten visar sig vara ett användbart instrument för att möjliggöra en självständig utveckling av denna region och främja regionens industriella tillverkningssektorer. Medan IGIC utan åtskillnad belastar alla produkter som saluförs på Kanarieöarna, gör däremot AIEM-skatten det möjligt att anpassa skatten till förmån för den lokala produktionen, vilket utgör en åtgärd till stöd för denna produktion för att kompensera för de specifika olägenheter som beskrivits ovan.

11. Den studie som Europaparlamentet offentliggjort om de kostnader som uppkommer till följd av ökaraktären ger en allmän beskrivning av de olägenheter som det isolerade läget medför [10]. I strid med den inre marknadens målsättningar försvårar det isolerade läget den fria rörligheten för personer, varor och tjänster. Beroendet av vissa transportmedel, flyg- och sjötransporter, förstärks av att detta är transportsätt för vilka liberaliseringen är ofullständig och som under alla förhållanden är mindre effektiva och dyrare än vägtransporter, spårbundna transporter eller transeuropeiska nät. Denna generella olägenhet ger upphov till en rad specifika olägenheter som påverkar tillverkningssektorn.

[10] Europaparlamentet REGI 111 EN, 2001

12. Regionens ringa storlek och det faktum att marknaden på grund av sin isolering följaktligen är liten är också en ogynnsam faktor. Trots efterfrågan från turistsektorn är faktiskt producenterna på Kanarieöarna begränsade till ett territorium med endast 1 600 000 invånare. Dessa olägenheter förstärks av det faktum att exportaktiviteten är mycket svag förutom i tobakssektorn och till och med obefintlig i flertalet industribranscher. Enligt företagarna utgör de främsta hindren för exporten transportbegränsningar i fråga om tillgänglighet och kostnader, regionens geografiska isolering och de leveransförseningar och osäkrare leveranser som detta resulterar i. I all produktiv verksamhet är emellertid exportverksamheten absolut nödvändig för att uppnå stordriftsfördelar.

13. Regionens isolering och ringa storlek, som förvärras av den utgör en utspridd ögrupp, medför högre produktionskostnader, vilket gör det omöjligt att möta konkurrensen från importen.

14. De höga produktionskostnaderna beror i synnerhet på de höga råvaru- och energikostnaderna. Kanarieöarna är beroende av referenspriserna på den internationella marknaden vid sin råvaruförsörjning och transportkostnaderna för dessa råvaror fördyrar dessutom råvaruimporten. De långa transportavstånden gör det således nödvändigt att upprätta råvarulager, vilket utgör en finansiell belastning för regionen.

15. Det är också besvärligare att förvärva och underhålla produktionsutrustningen, vilket nödvändiggör mer betydande investeringar i produktionsutrustning.

16. Produktionskostnaderna påverkas också av att avstånden medför merkostnader för specialisttjänster som måste levereras från fastlandet såsom reparationer, erhållande av reservdelar, specialistutbildning av personal i företagen, såväl tjänstemän som tekniker.

17. Det bör också vägas in att regionens miljökostnader kan vara högre. Kostnaden för bortskaffandet av industriavfall är i praktiken högre, eftersom avfallsåtervinningsanläggningar saknas förutom för vissa produkter, såsom glas. Kostnaden för att transportera bort avfall till fastlandet innebär en extra kostnad för företagen, på samma sätt som bortskaffandet av giftigt avfall som behandlas på annan plats än Kanarieöarna.

18. Det isolerade läget utgör också en ogynnsam faktor för företagsfrämjande verksamhet som exempelvis deltagande i mässor och kongresser.

19. Vad beträffar varudistributionen innebär avsaknaden av ett omfattande distributionsnät att företagen tvingas hålla lager, vilket leder till ökade kostnader.

20. Marknadens begränsade storlek på Kanarieöarna, regionens isolering och importberoende tvingar företagen att upprätthålla en betydande produktionskapacitet för att kunna tillfredsställa en efterfrågan som tidvis är större än efterfrågan från den egna regionala marknaden. Det förhållandet att tillverkningsföretagen tvingas garantera ett brett produktutbud och således bibehålla korta tillverkningsserier, hindrar dem att i full utsträckning tillgodogöra sig stordriftsfördelar och tvingar företagen att hålla en överkapacitet som medför ökade kostnader. En liknande svårighet sammanhänger med de mycket begränsade, närmast obefintliga, möjligheterna att lägga ut tillverkning på underleverantörer på den regionala marknaden. Dessa särdrag förklarar att tillverkningsföretagen tvingas att hålla alltför stora lager.

21. Sammanfattningsvis skapar det isolerade läget, den geografiska splittringen, den begränsade storleken och det begränsade invånarantalet olägenheter som inte ens modern kommunikationsteknik kan uppväga, nämligen bristande och knappa råvaru- och energiresurser, stora avstånd till råvaror och andra avsättningsmarknader än den inhemska marknaden.

22. Generellt sett kan även noteras att det inte är möjligt för företagen på Kanarieöarna att dra nytta av den nuvarande trenden mot en ökad globalisering av marknaderna. Globaliseringen som kännetecknas av en ökad koncentration av produktionen och följaktligen en ökad specialisering inom olika tillverkningssektorer leder, i varierande grad för olika sektorer och produkter, till att den lokala produktionen på Kanarieöarna ersätts av import. Det kan också konstateras att marknaden på Kanarieöarna är intressant för vissa stora utländska producenter som alltmer ökar sin export dit. Denna situation är särskilt tydlig i tobakssektorn, där man nyligen har erfarit en mycket betydande minskning av den lokala produktionen. Därtill kommer att den lokala produktionen ofta kännetecknas av ett påtagligt ömsesidigt beroende mellan de lokala företagen, på ett sätt som påminner om vertikal integration, vilket medför att utflyttning av verksamhet inom en sektor leder till ledläggning av verksamhet inom andra näringssektorer med anknytning till denna.

23. Med hänvisning till ett flertal studier fastslår de spanska myndigheterna att kostnadsnackdelen med att tillhöra ett av gemenskapens yttersta randområden uppgår till 8,3 % för stora industriföretag och 9,89 % för små och medelstora tillverkningsföretag. För tobaksframställningen uppskattar de spanska myndigheterna kostnadsnackdelen med att tillhöra ett av de yttersta randområdena till 29,47%.

24. I anmälan av den 12 juni 2001 presenteras på grundval av alla dessa uppgifter en lista på industriprodukter för vilka skattesatsen ligger på mellan 5 % och 15 %, beroende på produkt, och för vilka undantag från beskattning för lokal produktion planeras, samt en lista över industriprodukter för vilka skattesatsen inte anges, men där den lokala produktionen skulle kunna få en minskning på 15 % av skattebasen.

25. De industriprodukter som omfattas av undantagen tillhör kategorierna jordbruks- och fiskeprodukter, byggmaterial, kemiska produkter, metallurgiska produkter, livsmedel och drycker, tobaksvaror, textil- och skinnvaror, pappersvaror samt grafisk produktion och förlagsverksamhet.

Dessa sektorer motsvarar de känsliga sektorer som anges i förordning (EG) nr 2674/1999, och när det gäller produkterna i dessa olika sektorer motsvarar de i stor utsträckning de som enligt den förordningen klassificeras som känsliga.

När det gäller de skattesatser som tillämpas på dessa olika produkter har de spanska myndigheterna utgått från nivån på APIM-skatten enligt de skattesatser som gällde 1996 genom tillämpning av förordning (EEG) nr 1911/91 och de rättsakter som antagits genom tillämpning av den förordningen, samt från nivån på skatten "tarifa especial".

26. Ett mycket speciellt fall bör dock nämnas, nämligen tobaksvaror, som utgör ett särfall. Tobaksindustrin som har utmärkts av en betydande utveckling på Kanarieöarna är sedan några år tillbaka stadd i mycket kraftig tillbakagång.

De traditionella olägenheterna till följd av det isolerade läge som beskrivits ovan ligger självfallet till grund för nedgången i den lokala tobaksproduktionen på Kanarieöarna. Men fenomenet med de många exemplen på utflyttning av företag från Kanarieöarna är också resultatet av ekonomins ökade globalisering och koncentrationen av produktion samt framväxten och utvecklingen av nya marknader utanför Europa.

Nedgången i den lokala produktionen har lett till att 67 % av arbetstillfällena förlorats under perioden 1985 till 2000. Successiva utflyttningar och företagsnedläggelser gäller några av de världsledande multinationella företagens produktionsanläggningar [11]. Denna nedgående trend för den lokala produktionen står för övrigt i kontrast till den lokala marknaden på vilken tobaksförsäljningen under samma period stadigt ökat. Ökningen av tobaksförsäljningen förklaras enligt producenterna delvis av att tobaksförsäljningen till turister utgör en lönsam marknad. Priserna på tobaksvaror i detaljistledet på Kanarieöarna är helt klart mycket attraktiva. En prisjämförelse visar faktiskt att priserna är hälften så höga som i resten av Spanien. Det bör i detta sammanhang noteras att skatteökningarna på tobaksprodukter sedan 1995, särskilt IGIC, inte har dämpat försäljningen av tobaksprodukter vilken ständigt ökat under motsvarande period.

[11] Philip Morris, Brittish American Tobacco, och Japan Tobacco International

Det bör också noteras att på grund av importökningar på mellan 5 och 32 % mellan 1992 och 2000 har ett betydande utbud kunnat upprätthållas på denna tillväxtmarknad.

27. Med hänsyn till samtliga dessa faktorer finns det anledning att förutse en betydande ökning av AIEM-skattesatsen jämfört med APIM-skattesatsen på tobaksvaror. Denna skattehöjning är direkt kopplad till målet att bibehålla tobaksproduktion på Kanarieöarna.

28. Enligt kriterierna i artikel 299.2 i EG-fördraget måste dock vid beslut om åtgärder även den inre marknadens sammanhållning beaktas. Det måste dock framhållas att handelsutbytet är betydande inom denna sektor. Man har konstaterat att importen av tobaksprodukter har ökat under de senaste åren, men faktiskt även att en betydande andel av den tobak som odlas på Kanarieöarna också exporteras. För närvarande går cirka 76 % av Kanarieöarnas cigarettproduktion på export, medan endast 24 % av produktionen är avsedd för den egna marknaden på Kanarieöarna. Jämförande statistik visar att Kanarieöarnas exportvolym ökar sedan 1995, men att samtidigt importvolymen visar en ännu kraftigare ökning, vilket på en expanderande marknad betyder att den lokala produktionen inte täcker hela behovet. Dessa konstateranden ger stöd för argumentet att en AIEM-skatt är nödvändig genom att den utgör ett tillräckligt incitament för att bibehålla eller återuppta en lokal produktion, samtidigt som man måste vara medveten om att det förekommer ett betydande handelsutbyte inom denna sektor.

29. Den av Kanarieöarnas myndigheter ursprungligen förslagna skattesatsen på 45 % förefaller följaktligen alltför hög, med hänsyn till att denna skatt kan åtföljas av en total skattebefrielse för den lokala produktionen samt med beaktande av att de lokala producenterna i förhållande till andra producenter har fördelen av att kunna importera upp till 20 000 ton råtobak och halvfabrikat per år. Därför föreslås att en skattesats fastställs som är klart högre än för andra produkter men som dock inte bör överstiga 25 %.

30. När det gäller frågan om hur de övriga produkterna bör behandlas, måste kraven enligt artikel 299.2 i EG-fördraget förenas med kravet att respektera den inre marknadens sammanhållning. Detta förutsätter följaktligen att åtgärderna begränsas till vad som är absolut nödvändigt och att de står i proportion till det mål som eftersträvas, med beaktande av de olägenheter som följer av att vara ett av gemenskapens yttersta randområden. Den föreslagna gemenskapsramens tillämpningsområde utgörs således av en förteckning över känsliga produkter för vilka myndigheterna på Kanarieöarna har erhållit tillstånd att fastställa skattesatser där den högsta tillåtna skattesatsen fastställs genom det här beslutet, och att tillämpa totala eller partiella undantag för dessa produkter när de är resultatet av lokal industriell verksamhet. Genomförandet av dessa åtgärder ligger däremot självfallet inom de regionala eller nationella myndigheternas ansvarsområde. Följaktligen utgör de skattesatser som fastställs inom gemenskapsramen högsta tillåtna skattesatser för de berörda produkterna. De regionala och nationella myndigheterna kan anpassa dessa skattesatser efter egen bedömning inom ramen för den högsta tillåtna skattesatsen. Motsvarande gäller för de undantag som beviljas. Dessa kan utgöra en total skattebefrielse, men de spanska myndigheterna kan bestämma att det för vissa produkter är lämpligare med en partiell skattebefrielse. De skattesatser och skattebefrielser som ingår i gemenskapsramen bör förstås som valmöjligheter med ett tak inom vilket de nationella och regionala myndigheterna kan genomföra nödvändiga stödåtgärder till förmån för den lokala produktionen. Det kan dock inte på förhand uteslutas att artiklarna 87 och 88 i fördraget rörande kontroll av statligt stöd kan vara tillämpliga i samband med dessa undantag.

31. Samma sak gäller för alla produkter som inte omfattas av tillämpningsområdet för detta beslut, särskilt produkter som på förhand inte uppfattas som känsliga, för vilka de nationella och regionala myndigheterna får tillämpa den skatt de anser lämplig, dock utan att bevilja den lokala produktionen fördelar. Kommissionen anser vidare att artikel 299.2 inte medger en allmän minskning med 15% av skattebasen för alla andra produkter än de som kan omfattas av en total eller partiell skattebefrielse, såsom de spanska myndigheterna föreslagit.

32. Den förteckning över känsliga produkter som omfattas av tillämpningsområdet för detta beslut kan anpassas med hänsyn till hur behoven utvecklas. I så fall skall de spanska myndigheterna inkomma med en anmälan i detta syfte till kommissionen som i förekommande fall kommer att för rådet föreslå att beslutets tillämpningsområde ändras.

33. Vad gäller främjandet av den sociala och ekonomiska utvecklingen på Kanarieöarna bör det understrykas att en princip rörande ändamålet med skatten och användningen av skatteintäkterna kommer att bekräftas i lag av de nationella myndigheterna vid genomförandet av åtgärderna. De spanska myndigheterna har givit närmare upplysningar om hur de regionala myndigheterna kommer att använda de skattemedel som härrör från AIEM och IGIC. Man planerar att införa en särskild bestämmelse i lagstiftningsförslaget om AIEM. I den bestämmelsen kommer ändamålet med denna skatt att fastställas genom att det föreskrivs att dessa medel kommer att integreras med medel från Kanarieöarnas ekonomiska och fiskala system, och genom att en rättslig skyldighet fastställs att anslå dessa medel till en strategisk plan för den ekonomiska och sociala utvecklingen på Kanarieöarna som bidrar till att främja lokal verksamhet.

34. Vad gäller giltighetstiden för den ordning som fastställs genom detta beslut, skulle denna tidsperiod i enlighet med de indikationer som kommissionen tidigare lämnat kunna vara lång. Den har fastställts till tio år. Det kommer emellertid vara nödvändigt att utvärdera det föreslagna systemet efter en period av fem år. Följaktligen planeras en utvärdering av det gällande systemet och om så krävs en anpassning av beslutet på grundval av denna utvärdering.

Kommentarer till artiklarna

Artikel 1

Genom denna bestämmelse tillåts de spanska myndigheterna att fram till och med den 31 december 2011 tillämpa en skatt på produkter som införs till eller framställs på Kanarieöarna (AIEM) enligt de skattesatser som anges i artikel 2, samt att på grundval av artikel 3 helt eller delvis bevilja undantag från skatt för dessa produkter när de är resultatet av lokal industriproduktion.

Artikel 2

Genom denna bestämmelse fastställs de högsta skattesatser som de spanska myndigheterna bemyndigas föreskriva för de produkter som avses i bilaga I. De spanska myndigheterna får anpassa dessa skattesatser efter behoven, inom ramen för dessa högsta tillåtna skattesatser. För produkter som inte avses i bilaga I är de spanska myndigheterna inte bundna av de högsta tillåtna skattesatserna enligt denna bestämmelse.

Artikel 3

Genom denna bestämmelse bemyndigas de spanska myndigheterna att helt eller delvis bevilja undantag från AIEM-skatten enbart för de produkter som anges i bilaga I. Fullständiga undantag från skatten är tillåtna, men på motsvarande sätt som för de skattesatser som avses i artikel 2 rör det sig om en möjlighet till undantag från beskattning med en övre gräns. I praktiken kan de spanska myndigheterna bedöma att ett partiellt undantag från skatten skulle kunna vara lämpligare för vissa produkter. För de produkter som inte anges i bilaga 1, kan de spanska myndigheterna tillämpa den skattesats de anser vara lämplig, men har dock inte rätt att bevilja särskilt förmånlig behandling för lokalt producerade varor.

Artikel 4

I denna bestämmelse fastställs en möjlighet att anpassa gemenskapsramen efter en period av fem år genom att kommissionen lägger fram ett förslag till rådet, grundat på en utvärderingsrapport som de spanska myndigheterna är skyldiga att översända till kommissionen och som syftar till att kontrollera effekterna av de vidtagna åtgärderna och i vilken utsträckning de bidrar till att främja och bibehålla lokal näringsverksamhet.

Artikel 5

Denna artikel innehåller bestämmelser om ikraftträdande och tillämpning. För att undvika eventuella avbrott fastställs att beslutet skall tillämpas från och med den 1 januari 2002.

2000/0284 (CNS)

Förslag till RÅDETS BESLUT om den ordning rörande AIEM-skatt som är tillämplig på Kanarieöarna

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 299.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [12],

[12] EGT C av den , s. .

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [13],

[13] EGT C av den , s. .

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [14],

[14] EGT C av den , s. .

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [15], och

[15] EGT C av den , s. .

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 299.2 i EG-fördraget är fördragets bestämmelser tillämpliga på gemenskapens yttersta randområden, och således på Kanarieöarna, dock med beaktande av den strukturella ekonomiska och sociala situationen som försvåras av dessa områdens avsides belägenhet, ökaraktär, ringa storlek, besvärliga terräng- och klimatförhållanden samt av deras ekonomiska beroende av ett fåtal produkter och kombinationen av dessa faktorer som allvarligt hämmar områdenas utveckling.

(2) Det är följaktligen lämpligt att besluta om specifika åtgärder för att i synnerhet fastställa villkoren för tillämpningen av EG-fördraget på dessa områden. Särskilda åtgärder kan även antas när det gäller skattepolitik. Vid utformningen av åtgärdna bör dessa områdens särdrag och särskilda begränsningar beaktas, utan att gemenskapsrättens integritet och sammanhang, inklusive den inre marknaden och den gemensamma politiken, undergrävs. Europeiska rådet [16], Europaparlamentet [17], Regionkommittén [18] och Ekonomiska och sociala kommittén [19] har vid upprepade tillfällen betonat nödvändigheten av att anta specifika åtgärder.

[16] Punkt 38 i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köln den 4 juni 1999, punkt 59 i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon den 24 mars 2000, punkt 53 slutsatserna från Europeiska rådets möte i Feira den 20 juni 2000, slutsatserna från Europeiska rådets möte i Nice den 7, 8, och 9 december 2000, samt slutsatserna från Europeiska rådets möte i Göteborg den 15 och 16 juni 2001.

[17] Europaparlamentets resolution av den 24 april 1997 om problem beträffande utvecklingen av Europeiska unionens yttersta randområden (EGT C 150, 19.5.1997, s. 62).

[18] Regionkommitténs yttrande av den 13 december 2000 om problematiken beträffande unionens yttersta randområden med avseende på genomförandet av artikel 299.2 (JO C 144, 16.5.2001, s. 11).

[19] Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av den 1 mars 2001 om förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 1911/91 om tillämpningen av gemenskapsrättens bestämmelser på Kanarieöarna (EGT C 139, 11.5.2001, s. 93).

(3) På skatteområdet bör de specifika åtgärder som skall genomföras grundas på de instrument som är bäst lämpade att uppnå de uppställda målen om regional utveckling och stöd till dessa regioner, inklusive genom långsiktiga avvikande skattebestämmelser, med iakttagande av kriterierna rörande gemenskapsrättens och den inre marknadens sammanhang, och under förutsättning att dessa åtgärder är nödvändiga och står i proportion till de eftersträvade målsättningarna.

(4) Det system för indirekt beskattning som gäller på Kanarieöarna består av flera olika skatter, däribland "Impuesto General Indirecto Canario (IGIC)" och "Arbitrio sobre la Produccíon y sobre las Importaciones (APIM)" ("skatt på produktion och import"), som får tillämpas fram till och med den 31 december 2001 enligt artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 1911/91 av den 26 juni 1991 om tillämpningen av gemenskapsrättens bestämmelser på Kanarieöarna [20], ändrad genom förordning (EG) nr 2674/1999 av den 13 december 1999 [21], genom vilken den gradvisa nedsättningen av APIM-skatten för vissa sektorer som bedöms som känsliga tillfälligt upphävdes, och förlängd genom förordning (EG) nr 1105/2001 av den 30 maj 2001 om ändring av förordning (EEG) nr 1911/91 [22].

[20] EGT L 171, 29.6.1991, s. 1.

[21] EGT L 326, 18.12.1999, s. 3.

[22] EGT L 151, 7.6.2001, s. 1.

(5) När rådets förordning (EG) nr 2674/1999 antogs uppmanade rådet kommissionen att tillsammans med de spanska myndigheterna undersöka effekterna av upphävandet av den gradvisa nedsättningen av APIM-skatten på de berörda näringssektorerna och i synnerhet på de produkter som omfattas av åtgärden rörande tillfälligt upphävande. Rådet uppmanade också kommissionen att om så krävs, med hänvisning till resultaten av denna granskning, lägga fram ett förslag för rådet om åtgärder som bör vidtas på grundval av fördraget i syfte att inte äventyra viss särskilt känslig lokal produktionsverksamhet samtidigt som avskaffandet av skatten på lång sikt säkerställs. Denna målsättning att på sikt avskaffa skatten bör hädanefter avspegla de åtgärder som antas på grundval av artikel 299.2 i fördraget, som medger att specifika långsiktiga åtgärder vidtas för att beakta de olägenheter som anges i denna bestämmelse.

(6) Genom skrivelser av den 25 juli 2000 och den 12 juni 2001 anmälde de spanska myndigheterna till kommissionen på grundval av artikel 299.2 i EG-fördraget uppgifter om en ny skatt som kallas "Arbitrio sobre los Importaciones y Entregas de Mercancías en las islas Canarias (AIEM)". AIEM-skatten är en skatt som kommer att belasta leveranser av varor som tillverkas på Kanarieöarna, vilka utförs av tillverkarna av dessa varor, samt import av liknande eller jämförbara varor som tillhör samma kategori, vilken definieras genom hänvisning till Gemensamma tulltaxans nomenklatur. Beskattningsunderlaget för de importerade varorna kommer att grunda sig på tullvärdet, och beskattningsunderlaget för varuleveranser som utförs av tillverkare av varor på Kanarieöarna kommer att grunda sig på det sammanlagda beloppet för motprestationen. På samma sätt som när det gäller APIM-skatten kan undantag från AIEM-skatten göras för varor som tillverkas lokalt. Kommissionen har gjort en utvärdering av den föreslagna skatten med hänsyn till de åtaganden den gjorde gentemot rådet när förordning (EG) nr 2674/1999 antogs, samt de olägenheter som försvårar industriell produktion på Kanarieöarna.

(7) De olägenheter som har konstaterats gäller för det första tjänstesektorns, och då särskilt turismens, dominerande ställning i den regionala ekonomin samt den kanariska ekonomins stora beroende av denna näringsgren, samt industrisektorns begränsade andel av Kanarieöarnas BNP. AIEM-skatten framstår i det avseendet som ett användbart instrument för att uppnå målet med en självständig utveckling av tillverkningsindustrin på Kanarieöarna och en diversifierad ekonomisk struktur på Kanarieöarna.

(8) För det andra har det konstaterats att öarnas isolering försvårar den fria rörligheten för personer, varor och tjänster. Beroendet av vissa transportmedel, flyg- och sjötransporter, förstärks av att detta är transportmedel för vilka liberaliseringen är ofullständig. Detta leder till ökade produktionskostnader, eftersom att det rör sig om transportmedel som är mindre effektiva och dyrare än vägtransporter, järnvägstransporter eller transeuropeiska nät.

(9) De högre produktionskostnaderna förklaras också av råvaru- och energiberoendet som är en följd av det isolerade geografiska läget, behovet av lagerhållning och svårigheterna i fråga om tillförseln av produktionsutrustning.

(10) Marknadens begränsade storlek och den outvecklade exportverksamheten, ögruppens geografiska splittring, samt skyldigheten att bibehålla diversifierade produktionsserier med små volymer för att tillgodose behoven på en liten marknad begränsar möjligheterna att uppnå skalfördelar i produktionen.

(11) Det visar sig ofta vara svårare och dyrare att köpa in specialist- och underhållstjänster liksom att utbilda högre tjänstemän och tekniker i företagen eller att lägga ut tillverkning på underleverantörer, och även att främja företagens verksamhet på marknader utanför Kanarieöarna. De begränsade distributionsnäten leder också till att företagen håller alltför stora lager.

(12) På miljöområdet ger bortskaffandet av industriavfall och reningen av giftigt avfall upphov till högre miljökostnader. De högre kostnaderna förklaras av att det saknas återvinningsanläggningar, utom för vissa produkter, och av kostnaderna för att transportera bort avfall till fastlandet eller för att behandla giftigt avfall på annan plats än på Kanarieöarna.

(13) Generellt sett kan även noteras att det inte är möjligt för företagen på Kanarieöarna att i samma utsträckning som företag på mindre isolerade och större marknader dra nytta av den nuvarande trenden mot en ökad globalisering av marknaderna, vilken kännetecknas av en ökad koncentration av produktionen och följaktligen en ökad specialisering inom olika tillverkningssektorer. Detta leder, i varierande grad för olika sektorer och produkter, till att den lokala produktionen på Kanarieöarna ersätts av import. Därtill kommer att den lokala produktionen ofta kännetecknas av ett påtagligt ömsesidigt beroende mellan de lokala företagen, på ett sätt som påminner om vertikal integration, så att utflyttning av verksamhet inom en sektor leder till nedläggning av verksamhet inom andra näringssektorer med anknytning till denna.

(14) På grundval av alla dessa uppgifter och de spanska myndigheternas anmälan, är det lämpligt att tillåta införandet av en skatt tillämplig på en rad industriprodukter för vilka undantag kan övervägas till förmån för lokalt tillverkade produkter.

(15) Det är emellertid nödvändigt att uppfylla kraven såväl enligt artikel 299.2 som enligt artikel 90 i EG-fördraget, samtidigt som gemenskapsrättens och den inre marknadens sammanhang iakttas. Detta förutsätter följaktligen att åtgärderna begränsas till vad som är absolut nödvändigt och att de stå i proportion till det mål som eftersträvas med beaktande av de olägenheter som följer av ögruppens ställning som ett av gemenskapens yttersta randområden. Den förslagna gemenskapsramens tillämpningsområde utgörs således av en förteckning över känsliga produkter för vilka myndigheterna på Kanarieöarna har erhållit tillstånd att fastställa skattesatser där den högsta tillåtna skattesatsen fastställs genom det här beslutet, och att tillämpa totala eller partiella undantag för dessa produkter när de är resultatet av lokal industriell verksamhet.

(16) De industriprodukter som omfattas av undantagen tillhör kategorierna jordbruks- och fiskeprodukter, byggmaterial, kemiska produkter, metallurgiska produkter, livsmedelsprodukter och drycker, tobaksvaror, textil- och skinnvaror, pappersprodukter samt grafisk produktion och förlagsverksamhet. Dessa sektorer motsvarar de känsliga sektorer som anges i förordning (EG) nr 2674/1999. Det kan dock inte på förhand uteslutas att artiklarna 87 och 88 i fördraget rörande kontroll av statligt stöd kan vara tillämpliga i samband med dessa undantag.

(17) De högsta skattesatser som kan förutses för industriprodukterna i fråga varierar enligt de spanska myndigheterna mellan 5 % och 15 %, beroende på sektor och produkt. De tillämpliga skattesatserna för dessa olika produkter motsvarar enligt de spanska myndigheterna nivån på APIM-skatten enligt de skattesatser som gällde 1996 genom tillämpning av förordning (EEG) nr 1911/91 och de rättsakter som antagits genom tillämpning av den förordningen, samt nivån på skatten "tarifa especial".

(18) De skattesatser som gäller för förädlade tobaksprodukter är emellertid högre eftersom tobakssektorn utgör ett särfall. Tobaksindustrin, som har utmärkts av en betydande utveckling på Kanarieöarna, är sedan några år tillbaka stadd i mycket kraftig tillbakagång. De traditionella olägenheter av ökaraktär som beskrivits ovan ligger självfallet till grund för nedgången i den lokala tobaksproduktionen på Kanarieöarna. Men fenomenet med de många exemplen på nedläggning och utflyttning av företag på Kanarieöarna är också resultatet av ekonomins ökade globalisering och koncentrationen av produktionen, liksom av framväxten och utvecklingen av nya marknader utanför Europa. Nedgången i den lokala produktionen har lett till att 67 % av arbetstillfällena förlorats under perioden 1985 till 2000. Successiva utflyttningar och företagsnedläggelser gäller några av de världsledande multinationella företagens produktionsanläggningar.

(19) Denna nedåtgående trend för den lokala produktionen står för övrigt i kontrast till den lokala marknaden på vilken tobaksförsäljningen under samma period stadigt ökat. Ökningen av tobaksförsäljningen förklaras enligt producenterna delvis av att tobaksförsäljningen till turister utgör en lönsam marknad. Priserna på tobaksvaror i detaljhandelsledet på Kanarieöarna är helt klart mycket attraktiva. En prisjämförelse visar i själva verket att priserna är hälften så höga som i resten av Spanien. Det bör i detta sammanhang noteras att skatteökningarna på tobaksprodukter sedan 1995, särskilt IGIC, inte har dämpat försäljningen av tobaksprodukter som ständigt ökat under motsvarande period. Det bör också noteras att på grund av importökningar på mellan 5 % och 32 % mellan 1992 och 2000 har ett betydande utbud kunnat upprätthållas på denna tillväxtmarknad.

(20) Med hänsyn till samtliga dessa faktorer är en betydande höjning av AIEM-skattesatsen inom tobakssektorn motiverad. Denna skattehöjning är direkt kopplad till målet att bibehålla en produktionsverksamhet på Kanarieöarna.

(21) Enligt kraven i artikel 299.2 i EG-fördraget bör dock hänsyn även tas till den inre marknadens sammanhang. Handeln utgör en betydande del av tobakssektorn. Även om importen av tobaksprodukter till Kanarieöarna har ökat under de senaste åren, är exportandelen för kanarisk tobak likaledes betydande. För närvarande går cirka 76 % av Kanarieöarnas cigarettproduktion på export, medan endast 24 % av produktionen är avsedd för den kanariska marknaden. Jämförande statistik visar att Kanarieöarnas exportvolym ökar sedan 1995, men att importvolymen samtidigt visar en ännu kraftigare ökning. På denna växande marknad betyder det att den lokala produktionen inte täcker hela behovet. Dessa konstateranden ger stöd för argumentet att en AIEM-skatt är nödvändig genom att den utgör ett tillräckligt incitament för att bibehålla eller återuppta en lokal produktion samtidigt som man måste vara medveten om att det förekommer en betydande handel inom denna sektor.

(22) Med hänsyn till dessa faktorer, det faktum att denna skatt kan åtföljas av en total skattebefrielse för den lokala produktionen, samt det faktum att de lokala producenterna i förhållande till andra producenter har fördelen att kunna importera upp till 20 000 ton råtobak och halvfabrikat per år [23], förefaller den av de spanska myndigheterna ursprungligen förslagna skattesatsen på 45 % vara alltför hög. Därför föreslås att en skattesats fastställs som är klart högre än för andra produkter, men som dock inte bör överstiga 25 %.

[23] Kommissionens förordning (EG) nr 1528/2001 av den 26 juli 2001 om ändring av förordning (EEG) nr 2179/92 om tillämpningsföreskrifter för de särskilda importåtgärderna för Kanarieöarna vad gäller tobak (EGT L 202, 27.7.2001 s. 9 - 10).

(23) Målsättningarna att stödja den sociala och ekonomiska utvecklingen på Kanarieöarna har bekräftats på nationell nivå genom kraven rörande ändamålet med skatten och fördelningen av intäkterna från AIEM-skatten. Det kommer att vara en rättslig skyldighet att införliva intäkterna från skatten i de skatteintäkter som härrör från Kanarieöarnas ekonomiska och fiskala system, och att använda dessa medel till en strategi för ekonomisk och social utveckling på Kanarieöarna genom att bidra till att främja lokal verksamhet.

(24) Giltighetsperioden för den föreskrivna ordningen har fastställts till tio år. Det är dock nödvändigt att se över det föreslagna systemet efter en period av fem år. De spanska myndigheterna bör följaktligen senast den 31 december 2005 inkomma med en rapport till kommissionen om tillämpningen av den ordning som avses i artikel 1, för att effekterna av de vidtagna åtgärderna och deras bidrag till att främja eller bibehålla lokal ekonomisk verksamhet skall kunna kontrolleras, mot bakgrund av de olägenheter som de regioner som utgör gemenskapens yttersta randområden lider av. På denna grundval kommer tillämpningsområdet, skattesatserna och de beviljade undantagen i enlighet med gemenskapsnormerna att om nödvändigt bli föremål för översyn.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De spanska myndigheterna skall bemyndigas att fram till och med den 31 december 2011 ta ut en skatt som kallas "Arbitrio sobre los Importaciones y Entregas de Mercancías en las islas Canarias (AIEM)", med de skattesatser och undantag från skatt som fastställs enligt artiklarna 2 och 3, för de i bilaga 1 angivna produkter som införs till eller framställts på Kanarieöarna.

Artikel 2

1. För produkterna i del A i bilagan får AIEM-skatten inte överstiga 5 %.

2. För produkterna i del B i bilagan får AIEM-skatten inte överstiga 15 %.

3. För produkterna i del C i bilagan får AIEM-skatten inte överstiga 25 %.

Artikel 3

Med avvikelse från artiklarna 23, 25 och 90 i fördraget skall de spanska myndigheterna bemyndigas att för de produkter som avses i bilaga 1 och som tillverkas lokalt på Kanarieöarna fastställa undantag från eller nedsättning av den skatt som avses i artikel 1.

Sådana undantag måste utgöra en del av strategin för Kanarieöarnas ekonomiska och sociala utveckling samt bidra till att främja lokal verksamhet.

Artikel 4

De spanska myndigheterna skall senast den 31 december 2005 inkomma med en rapport till kommissionen om tillämpningen av den ordning som avses i artikel 1, i syfte att kontrollera de vidtagna åtgärdernas verkningar och deras bidrag till att främja eller bibehålla lokal ekonomisk verksamhet, med beaktande av de olägenheter som de regioner som utgör gemenskapens yttersta randområden drabbas av.

På grundval härav skall kommissionen lägga fram en rapport för rådet och om nödvändigt lägga fram ett förslag om att anpassa bestämmelserna i det här beslutet.

Artikel 5

Detta beslut skall tillämpas från och med den 1 januari 2002.

Detta beslut riktar sig till konungariket Spanien.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

A. Förteckning över de produkter som avses i artikel 2.1 enligt den gemensamma tulltaxenomenklaturen :

Jordbruk och fiske :

020311 / 020312 / 020319 / 020711 / 0207 13 / 0302 69 6100 / 0302 69 9400 / 0701 90 / 0702 0703 / 0803

Byggmateriel :

3816 / 3824 400000 / 3824 90 4500 / 3824 90 7000 / 6809

Kemiska produkter :

2804 3000 / 2804 4000 / 2851 00 30 / 3208 / 3209 / 3210 / 3212 90 9000 / 3213 / 3214 / 3401 / 3402 / 3406 / 3814 00 90 90 / 3920 30 00 90 / 3921 90 60 / 3923 90 90 / 4012 10

Metallindustri :

7604 / 7608 / 8428 39 98 00 / 8479 500000

Livsmedelsindustri:

0210 11 1100 / 0210 11 3100 / 0210 12 1900 / 0210 19 4000 / 0210 19 8100 / 0305 4100 / 0901220000 / 1101 / 1901200090 / 1901909196 / 2006003100 / 1601 / 1602 / 1704 90 30 00 / 1704 90 51 90 / 1704 90 5500 / 1704 90 71 / 1704907500 / 1806 / 1901 90 99 / 1904 10 10 / 1905 / 2007 91 10 / 2008 99 61 / 2008 99 68 / 2009 11 / 2009 19 / 2009 40 / 2009 50 / 2009 70 / 2009 80 / 2009 90 / 2105/ 2309

Drycker :

2201/ 2202

Textil ochh läder :

6112 31 / 611241

Papper :

482290 / 4823 90 90 90

Produkter från den grafiska industrin samt böcker och tidningar :

4910

B. Förteckning över de produkter som avses i artikel 2.2 enligt den gemensamma tulltaxenomenklaturen:

Jordbruk och fiske :

0407 00 30

Byggmateriel :

2523 290000 / 2523 90 / 7010

Kemiska produkter :

38099100 / 3917 / 3923 1000 / 3923 2100 / 3923 30 10 / 3924 10 10

Metallindustri :

730900 / 7325 / 7610 / 9403209900 / 9404

Livsmedelsindustri :

0403 / 0901 21 / 1902 / 2103 / 210690 98

Drycker :

2203 / 2208 40

Textil och läder :

6302

Papper :

4808 / 4818 10 / 4818 20 / 4818 30 / 4818 90 90 10 / 4819 / 4821 / 4823 59 10 / 4823 59 90

Produkter från den grafiska industrin samt böcker och tidningar :

4909 / 4911

C. Förteckning över de produkter som avses i artikel 2.3 enligt den gemensamma tulltaxenomenklaturen:

Tobak :

2402

FINANSIERINGSÖVERSIKT //

// DATUM: 09.2001

1. // ÅTGÄRDENS BETECKNING:

Rådets beslut om den ordning rörande AIEM-skatt som är tillämplig på Kanarieöarna

2. // RÄTTSLIG GRUND:

Artikel 299.2 i EG-fördraget

3. // BUDGETKONSEKVENSER :

Inga budgetkonsekvenser