MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN En maritim strategi för Adriatiska havet och Joniska havet /* COM/2012/0713 final */





MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN En maritim strategi för Adriatiska havet och Joniska havet Adriatiska havet och det angränsande Joniska havet är centralt belägna i norra Medelhavsområdet och utgör tillsammans ett viktigt kust- och havsområde i Europa. Utsikterna till EU-medlemskap i regionen kommer att medföra en fortsatt ökning av den fria rörligheten för personer, varor och tjänster. Samtidigt utgör klimatförändringarna och deras konsekvenser ett allt större hot för kustområdena. Kuststaterna befinner sig fortfarande på olika nivå när det gäller erfarenhet, teknisk kapacitet, finansiella resurser och kunnande för att möjliggöra en hållbar utveckling för deras havs- och kustområden. Hav, öar och kustområden är komplexa och sammanlänkade system. Det är därför inte överraskande att länderna i området kring Adriatiska havet och Joniska havet har beslutat att stärka sitt samarbete med utgångspunkt i havet, deras främsta gemensamma naturtillgång. INLEDNING (1) Mål I detta meddelande bedöms behovet av och potentialen hos havsbaserade verksamheter i området kring Adriatiska havet och Joniska havet och presenteras en ram för utarbetandet av en enhetlig maritim strategi och en motsvarande handlingsplan som ska läggas fram senast 2013. Om EU:s medlemsstater beslutar att uppmana kommissionen att utarbeta en EU-strategi för området kring Adriatiska havet och Joniska havet, kan denna maritima strategi utgöra en första del av en sådan makroregional strategi, som täcker ytterligare områden. I strategin fastställs genomförbara åtgärder och gemensamma initiativ för att ta sig an utmaningar och möjligheter med en gränsöverskridande dimension som kan lösas endast genom ett gemensamt engagemang. Strategin utgår från befintliga resurser, lagstiftning och strukturer för att främja gränsöverskridande partnerskap och fastställa de mål kring vilka lokala, regionala och nationella aktörer kan mobiliseras för att omsätta prioriteringarna i Europa 2020-strategin i riktade åtgärder. Tack vare smart förvaltning kan tillämpningen av denna strategi fungera som en ekonomisk drivkraft utan behov av ytterligare medel. Strategin kommer också att bidra till bättre formulerade projektansökningar och bättre samordning av finansieringen och genomförandet av projekt, och i synnerhet en effektivare användning av medlen inom den nya budgetramen 2014–2020. Havsanknutna projekt kan finansieras via olika EU-program och finansiella instrument, med bibehållen respekt för stödberättigade medlemsstaters befogenheter. Dessa innefattar Eruf, Sammanhållningsfonden, ESF, EFF[1] och andra finansieringsprogram och instrument, både befintliga (t.ex. sjunde ramprogrammet[2] och Life+[3]) och framtida (t.ex. fonden för ett sammanlänkat Europa och EHFF[4]). Vidare måste medel från Ipa[5] mobiliseras, så att kandidatländer och potentiella kandidatländer kan delta i framtida åtgärder. Det finns också andra potentiella finansieringskällor, t.ex. internationella finansinstitut, såsom investeringsramen för västra Balkan, nationella, regionala och lokala resurser samt privata investerare. Möjligheten bör övervägas att effektivt kombinera dem alla inom den strategiska ramen. Om finansieringen av ett särskilt projekt kan betraktas som statligt stöd kommer också konkurrensreglerna att ägnas uppmärksamhet. Avsikten med strategin är att erbjuda en grund för tillväxt genom att stödja ett långsiktigt, hållbart och ansvarsfullt fiske, en god miljöstatus för den marina miljön och ett säkrare och tryggare havsområde. Den kommer också att bidra till att lösa övergripande problem, t.ex. en effektiv anpassning till konsekvenserna av klimatförändringen. Detta kommer att främja en smart, hållbar och inkluderande tillväxt i den maritima ekonomin och bidrar på så sätt till att målen i Europa 2020-strategin uppnås.[6] (2) Geografisk omfattning Adriatiska havet och Joniska havet[7] knyter samman sju länders territorier: tre medlemsstater (Grekland, Italien och Slovenien), ett anslutande land (Kroatien), ett kandidatland (Montenegro) och två potentiella kandidatländer (Albanien och Bosnien och Hercegovina). Serbien, som också är ett kandidatland, är en av de åtta medlemmarna i det adriatisk-joniska initiativet.[8] Även andra länder i området har ett politiskt och ekonomiskt intresse av havsanknuten verksamhet i Adriatiska havet och Joniska havet och kan därför tas med i specifik verksamhet från fall till fall. (3) Bakgrund Det finns redan ett omfattande samarbete mellan kuststaterna vid Adriatiska havet och Joniska havet, dels på grundval av europeiska program, t.ex. Ipa-programmet för gränsöverskridande samarbete kring Adriatiska havet och framtida program som omfattar detta område, dels på grundval av andra initiativ, såsom adriatisk-joniska initiativet. Detta meddelande ger en ram för att anpassa den integrerade havspolitiken till de behov och den potential som finns i naturresurserna och den socioekonomiska strukturen i Adriatiska havets och Joniska havets havs- och kustområden. I sina slutsatser om den integrerade havspolitiken från december 2011, uttryckte rådet sitt stöd för det ”pågående arbetet som adriatiska och joniska medlemsstater bedriver för att fördjupa havssamarbetet med Medelhavsgrannar utanför EU inom området inom ramen för en makroregional strategi”. Såsom understryks i Limassolförklaringen[9] utgör samarbetet kring ett havsbäcken en milstolpe i utvecklingen och genomförandet av EU:s integrerade havspolitik. De erfarenheter som gjorts i Östersjöområdet[10], kring Donau[11] och vid Atlanten[12] kan erbjuda värdefulla exempel och lärdomar. De idéer som presenteras nedan har fått understöd vid tre seminarier för berörda parter som anordnats under 2012 i Grekland, Italien och Slovenien. EN AGENDA FÖR SMART, HÅLLBAR OCH INKLUDERANDE TILLVÄXT SOM GRUNDAR SIG PÅ HAVET Pelare 1: Utnyttja alla möjligheter i den blå ekonomin I meddelandet Blå tillväxt: möjligheter till hållbar tillväxt inom havs- och sjöfartssektorn[13] ger kommissionen ger en bild av EU:s blå ekonomi. För att utnyttja den ekonomiska tillväxt som grundar sig på havet måste länderna skapa de rätta förutsättningarna för innovation och konkurrenskraft och rikta in sig på områden där det finns komparativa fördelar. 1.1. Skapa förutsättningar för innovation och konkurrenskraft För att förverkliga tillväxtpotentialen i den marina sektorn och sjöfartssektorn måste man utnyttja drivkrafterna och åtgärda flaskhalsarna. Detta kan ske genom en förenkling och harmonisering av förvaltningen, kompetensbehov, forskning, utveckling och innovation, maritima kluster, smart och klimatsäker infrastruktur och kvalificerad och rörlig arbetskraft. Om förutsättningarna är goda för utvecklingen av dessa bidrar det till att stärka konkurrenskraften i viktiga sektorer på området, t.ex. varvsindustrin, fritidsbåtsindustrin och logistiken, och till att skapa nya affärsmöjligheter. Ditenave i regionen Fruili-Venezia Giulia är ett gott exempel på ett maritimt kluster där högteknologisk industri sammanförs med universitet och regionala myndigheter. Det ökade ekonomiska utnyttjandet av havs- och kustområdena kan öka konkurrensen om utrymmet. Den fysiska planeringen i kust- och havsområden är viktig för att man vid beslutsfattandet ska kunna ta hänsyn till intressena i de olika sektorer som konkurrerar om havsrummet. På samma sätt bidrar den integrerade förvaltningen av kustområden till att hantera det ökade trycket på kustområdena. Den integrerade förvaltningen av kustområden i Medelhavsländerna stöds av UNEP/MAP-handlingsplanen[14], genom vilken Barcelonakonventionens protokoll för en integrerad förvaltning av kustområden genomförs. Mot bakgrund av ovanstående är följande exempel på prioriterade områden som kan utvecklas: · Förbättra det administrativa samarbetet för att förenkla och harmonisera formaliteterna inom sjöfarten, i enlighet med EU:s regelverk. · Stimulera skapandet av sjöfartskluster och forskningsnätverk samt utarbeta en forskningsstrategi för att främja innovation. · Öka arbetskraftens rörlighet och kompetens, inklusive tydlighet i fråga om kvalifikationer. · Utveckla den fysiska planeringen i kust- och havsområden och den integrerade förvaltningen av kustområden på både nationell och gränsöverskridande nivå, enligt ett ekosystembaserat synsätt, och på bästa sätt utnyttja resultaten från viktiga EU-forskningsprojekt som rör marina skyddade områden.[15] 1.2 Relevanta havs- och sjöfartssektorer 1.2.1 Sjöfart Med tanke på Adriatiska havets och Joniska havets läge på både den öst-västliga och den nord-sydliga axeln i Europa, utgör de en viktig sjötransportrutt. Flera centraleuropeiska länder och inlandsstater är för sin import kraftigt beroende av hamnarna i norra Adriatiska havet. Fem hamnar i norra Adriatiska havet (Koper, Ravenna, Rijeka, Venedig och Trieste) har bildat sammanslutningen för hamnarna i norra Adriatiska havet (Napa), som fungerar som en logistisk plattform. Konkurrenskraften för hamnarna i Adriatiska havet och Joniska havet, har kartlagts i samband med utarbetandet av EU:s hamnstrategi som innehåller relevanta förslag för den första delen av 2013, och beror bland annat på följande: · Deras kapacitet att öka intermodaliteten genom integrering av sjö- och landtransporter. De transportkorridorer, mellan Östersjön och Adriatiska havet respektive i Medelhavsområdet, som planerats inom ramen för fonden för ett sammanlänkat Europa kommer att avhjälpa bristen på järnvägs- och motorvägsförbindelser. · Effektiv och miljövänlig drift. Hamnarna spelar en viktig roll när det gäller att trygga den territoriell kontinuiteten och den sociala sammanhållningen. I gods- och passagerartrafiken mellan länderna kring Adriatiska havet och Joniska havet utgör dock sällan sjötransporterna det första alternativet. Med hänsyn till det stora antal länder och städer kring dessa hav och det relativt korta avståndet mellan dem sjövägen finns det en stark potential för utveckling av närsjöfarten. Den adriatiska havsmotorvägen (The Adriatic Motorway of the Sea)[16] utgör ett exempel på åtgärder som syftar till att upprätta fungerande och tillförlitliga transporttjänster genom ett transeuropeiskt multimodalt transportsystem. Gränsöverskridande färjeförbindelser är särskilt viktigt med tanke på det stora antal öar utanför de kroatiska och grekiska kusterna. Mot bakgrund av ovanstående är följande exempel på prioriterade områden som kan utvecklas i den kommande hamnstrategin och i samband med framtida åtgärder inom ramen för det transeuropeiska transportnätet: · Optimera gränssnitt, förfaranden och infrastruktur för att underlätta handeln med södra, centrala och östra Europa. · Optimera förbindelserna genom att utveckla ett integrerat, efterfrågebaserat, koldioxidsnålt sjötransportnätverk i hela regionen, med särskild hänsyn tagen till förbindelser mellan öarna. · Öka den miljömässiga och ekonomiska hållbarheten på lång sikt. Konkreta alternativ som bör övervägas är att förbättra förbindelserna mellan hamnarna och kringliggande områden och säkerställa ett snabbt genomförande av området för sjötransporter utan hinder (minska de administrativa bördorna för regionens sjöfart inom EU eller främja effektiviteten och kvaliteten på hamntjänsterna i regionen). 1.2.2 Kust- och havsturism Turismen har stor ekonomisk betydelse som en av de viktigaste och snabbt växande havsanknutna verksamheterna. Den gynnar den regionala ekonomin genom att skapa arbetstillfällen och främja bevarandet av kulturarvet i kust- och havsområdena. Ett gemensamt varumärke, ”AdrIon” har tagits fram av Forumet för handelskammare vid Adriatiska havet och Joniska havet. En god förvaltning av den intensiva kustturismen är av grundläggande betydelse för att mildra eventuella negativa effekter på den kustmiljön och marina miljö som turismen i sig är starkt beroende av. Exempelvis måste kapaciteten hos anläggningar för avfallshantering och vattenrening anpassas för att undvika att avfall och avloppsvatten hamnar direkt i havet. När det gäller kryssningsbranschen förekommer redan en snabb tillväxt i Adriatiska havet och Joniska havet. Venedig och Dubrovnik hör till de tio viktigaste hamnarna för kryssningspassagerare i Europa. En ökad segmentering av marknaden och nya affärsmodeller skapar nya möjligheter för olika hamnar. Dessutom spelar det kulturella och det arkeologiska arvet i kustområdena och på havsbottnen en viktig roll, både för utvecklingen av turismen och när det gäller en gemensam identitet. Mot bakgrund av ovanstående är följande exempel på prioriterade områden som kan utvecklas: · Stödja en hållbar utveckling av kust- och havsturismen, uppmuntra till innovation samt gemensamma marknadsföringsstrategier och produkter. · Garantera sektorns hållbarhet genom att begränsa dess miljöavtryck, med hänsyn till effekterna av klimatförändringen. · Främja en hållbar utveckling av kryssningsturismen. · Att öka värdet och uppskattningen av kulturarvet. Konkreta åtgärder som kan övervägas är att utarbeta gemensamma varumärken för främjandet av turismen i regionen, i linje med det arbete som inletts av Forumet för handelskammare vid Adriatiska havet och Joniska havet, och att identifiera nya affärsmodeller inom kryssningssektorn. 1.2.3. Vattenbruk Vattenbruksnäringen i EU står för ungefär 80 000 direkta arbetstillfällen och utgör en viktig inkomstkälla för många kustområden i EU. Italien och Grekland hör till Medelhavsområdets främsta producentländer när det gäller odlad fisk och producerar 284 000 ton per år. Utvecklingen av en stark och högkvalitativ europeisk vattenbrukssektor som är miljömässigt och ekonomiskt hållbar kan bidra till att skapa sysselsättning och att förse marknaden med hälsosamma livsmedel. Vattenbruket kan också minska fisketrycket och således bidra till att bevara fiskbestånden. Lindringen av dess negativa verkningar har vederbörligen beaktats i EU:s miljölagstiftning. Ett antal hinder finns när det gäller att utveckla EU:s vattenbruk fullt ut: begränsad tillgång till utrymme och tillstånd, splittring inom näringen, begränsad tillgång till startkapital och lån för innovation och tidskrävande administrativa förfaranden och byråkrati. I reformen av den gemensamma fiskeripolitiken föreslås, med full respekt för subsidiaritetsprincipen, att vattenbruk främjas genom en samordnad strategi på grundval av icke-bindande strategiska riktlinjer, gemensamma prioriteringar och utbyte av bästa praxis inom ramen för den öppna samordningsmetoden. Mot bakgrund av ovanstående är följande exempel på prioriterade områden för utveckling: · Skapa nya arbetstillfällen och affärsmöjligheter genom ytterligare forskning och innovation. · I linje med principerna för den fysiska planeringen i kust- och havsområden utarbeta verktyg för att fastställa lämpliga platser för vattenbruk, inbegripet verktyg för att identifiera ekonomisk verksamhet som eventuellt skulle kunna bedrivas på samma platser. Konkreta alternativ som bör övervägas är att samarbeta för att minska den administrativa bördan och optimera den fysiska planeringen genom utbyte av bästa praxis. Pelare 2: Sundare marin miljö I och kring Adriatiska havet och Joniska havet finns en stor mångfald av livsmiljöer och arter. Sjögräsängar med Posidonia samt olika marina däggdjur finns i båda haven.[17] Den sammantagna effekten av antropogen påverkan och topografiska egenskaper gör dessa livsmiljöer mycket utsatta för föroreningar. Samarbete mellan kuststaterna sker inom de rättsliga ramar som upprättas genom ramdirektivet om en marin strategi, Barcelonakonventionen och protokollen till denna samt den gemensamma kommissionen för skyddet av Adriatiska havet och dess kustområden. Adriatiska havet påverkas på ett betydande sätt av flodavrinning. Ungefär en tredjedel av det vatten som kommer från Medelhavsländernas fastlandsområden rinner ut i norra och centrala Adriatiska havet. Den eutrofiering som detta leder till utgör ett av de främsta hoten mot området.[18] Ett genomförande av bestämmelserna i ramdirektivet för vatten är därför viktigt för att en god miljöstatus i den marina miljön ska kunna uppnås. Nedskräpning är ett estetiskt problem och medför dessutom ofta betydande risker för det marina livet. De främsta källorna till nedskräpningen är landbaserade verksamheter: hushållsavfall, utsläpp från turistanläggningar och avrinning från avfallsdeponier. Området kännetecknas även av intensiv sjötransport, vilket medför utsläpp från fartyg och hamnar, risker för olyckor och införsel av invasiva främmande arter genom utsläpp av ballastvatten. År 2005 undertecknade Kroatien, Italien och Slovenien ett avtal om en subregional beredskapsplan[19] med en rättslig och operativ ram för att förebygga och bekämpa marina föroreningsolyckor. Mot bakgrund av ovanstående är följande exempel på prioriterade områden som kan utvecklas inom respektive EU-politikområden: · Sörja för en god miljöstatus och ekologisk status för den marina miljön och kustmiljön senast 2020, i överensstämmelse med relevanta delar av EU:s regelverk och den ekosystembaserade strategin i Barcelonakonventionen. · Bevara den biologiska mångfalden, ekosystemen och ekosystemtjänsterna genom att genomföra och förvalta det europeiska ekologiska nätet Natura 2000, med beaktande av därmed sammanhängande arbete inom ramen för Barcelonakonventionen. · Minska det marina avfallet, bland annat genom bättre avfallshantering i kustområdena. · Fortsätta att förbättra det subregionala samarbetet och övervaka befintliga mekanismer, bland annat sådana som inrättats av Europeiska sjösäkerhetsbyrån när det gäller förebyggande, beredskap och samordnade insatser vid stora oljeutsläpp, och undersöka hur man bättre kan använda sig av tillgängliga EU-medel. Konkreta alternativ som bör övervägas är utbyte av bästa praxis mellan de myndigheter som förvaltar marina skyddade områden, i syfte att bevara den biologiska mångfalden och på grundval av det arbete som utförts av nätet av skyddade områden i Adriatiska havet (AdriaPAN), samt genomförande av den subregionala beredskapsplanen och en eventuell utvidgning av denna till andra länder kring Adriatiska havet och Joniska havet. Pelare 3: Större säkerhet till sjöss De utmaningar som rör människors hälsa, miljöns sundhet, säkerhet och trygghet upphör inte vid ett enskilt lands sjögränser. Målet bör vara samverkande regionala insatser med ett harmoniserat genomförande av befintliga EU-bestämmelser och internationella bestämmelser och avändande av ny teknik. Vissa tredjeländer i regionen måste förbättra sina insatser som flaggstater och sin position i den lista som upprättats inom ramen för det i Paris ingångna samförståndsavtalet om hamnstatskontroll. Ett strikt genomförande av EU:s bestämmelser och internationella bestämmelser kommer att bidra till utvecklingen av kvalitetssjöfart i regionen, leda till gemensamma spelregler, främja rörlighet och gradvis förbereda kandidatländer och potentiella kandidatländer för anslutning till EU. Utvecklingen av en efterlevnadskultur i fråga om gällande EU-bestämmelser och internationella bestämmelser måste fortsätta. Antalet överfarter av passagerarfartyg per år är högre än i andra regioner, och olje- och gastransporterna ökar. Adriatiska havet och Joniska havet används förutom av kommersiell sjöfart av brottsliga nätverk som sysslar med olaglig migration och annan olaglig verksamhet. De offentliga myndigheternas kapacitet måste förbättras när det gäller att övervaka sjöfarten, ingripa i nödsituationer, rädda människoliv, återställa havsmiljön, kontrollera fiskeverksamheten och hantera säkerhetshot och olaglig verksamhet. Följande frågor är exempel på prioriterade områden som kan utvecklas, särskilt i grannländerna i regionen, med beaktande av pågående åtgärder inom ramen för EU:s regelverk och i överensstämmelse med nationella institutionella ramar: · Förbättra efterlevnadskulturen när det gäller flaggstats- och hamnstatskontroll, skadeståndsansvar och försäkring av fartyg, fartygssanering och kontroll av smittsamma sjukdomar på fartyg, utredning av olyckor och hamnskydd. · Stärka samarbetet mellan nationella eller regionala sjöfartsmyndigheter och EU, upprätta mekanismer för att möjliggöra informationsutbyte om sjötrafik mellan nationella VTMIS-system[20] via SafeSeaNet. · Stödja utvecklingen av system för beslutsstöd, kapacitet för olyckshantering och beredskapsplaner. · Sörja för lämpliga informationskällor för besättningsmedlemmar och navigatörer, t.ex. batymetri, kartläggning av havsbotten och hydrografiska undersökningar och införa dessa uppgifter i elektroniska sjökort (e-navigation), särskilt för användning på passagerarfartyg. Ett konkret alternativ som bör övervägas för att uppnå dessa mål, vilket framkom under den första etappen av samrådet med berörda parter, är att uppgradera det befintliga Adrirep-systemet[21] och integrera det med SafeSeaNet. Pelare 4: Hållbart och ansvarsfullt fiske Strategin bör leda till ökade ansträngningar för ett hållbart och ansvarsfullt fiske på lång sikt så att fiskeverksamheten även i fortsättningen kan utgöra en ekonomisk resurs för kustområdena. För det första bör ett effektivt genomförande av principerna i den gemensamma fiskeripolitiken eftersträvas. Den gemensamma fiskeripolitiken stöder ett arbetssätt ”nedifrån och upp” för fiskeriförvaltningen. Gemensamma principer och verktyg för marina skyddade områden av betydelse för fisket[22], bl.a. åtgärder för skydd av känsliga livsmiljöer och vissa arter (t.ex. sköldpaddor och delfiner), skulle också ha en gynnsam inverkan på detta område. När det gäller handelsaspekterna av fiske finns det redan samarbete mellan myndigheter och producentorganisationer i Kroatien, Italien och Slovenien som bl.a. lett till upprättandet av det socioekonomiska observationsorganet för fiske och vattenbruk i norra Adriatiska havet. Organets verksamhet skulle kunna breddas till att omfatta utveckling av kunskap om marknaden och av tjänster för att säkerställa bättre spårbarhet och möjliggöra marknadsföring av produkter. När det gäller kontroll och övervakning måste efterlevnadskulturen stärkas och överföring av information underlättas, på grundval av utbyte av sakkunskap och bästa metoder samt ytterligare utveckling av gemensamma operativa insatser. Det bör också utredas om en uppdatering av alla operativa verktyg (system, utrustning och andra resurser) kan genomföras. Det finns redan samarbete om vetenskapliga frågor och fiskeriförvaltning inom den multilaterala ram som tillhandahålls av Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet och av FAO:s regionala projekt (Adriamed och Eastmed). Dessa projekt måste stärkas genom att öka deltagandet från alla undertecknande länder. Samtidigt skulle man kunna främja ett ytterligare vetenskapligt samarbete mellan länderna i regionen för att få en bättre koppling mellan forskningen och behoven inom fiske och vattenbruk. Mot bakgrund av ovanstående utgör följande exempel på prioriterade områden som kan utvecklas: · Uppnå en hållbar förvaltning av fisket, inklusive utveckling av fleråriga planer och åtgärder, tex. marina skyddade områden i vidare mening. · Bidra till fiskets lönsamhet och hållbarhet, genom att stärka de berörda parternas deltagande i fiskeriförvaltning och andra åtgärder. · Förbättra efterlevnadskulturen, spara resurser, underlätta spridning av information och öka samarbetet när det gäller kontroll av fiske. · Utveckla vetenskapligt samarbete på fiskeområdet. Konkreta åtgärder som skulle kunna övervägas är att utveckla kunskapen om marknaden och tjänster för att säkerställa att saluföringen av fiskeri- och vattenbruksprodukter i regionen är tydlig, effektiv och fullt förenlig med gällande regler, samt att inleda ett utbyte av socioekonomiska uppgifter i fiskerisektorn. NÄSTA STEG: MOT EN HANDLINGSPLAN Den maritima strategin för Adriatiska havet och Joniska havet kommer att beskrivas mer utförligt i en handlingsplan som läggs fram under andra halvåret 2013, och i den beaktas pågående och planerade åtgärder inom relevanta EU-politikområden. Strategin kommer att bygga på de pelare som anges i detta meddelande och ta upp de prioriterade områden och åtgärder som rekommenderas ges stöd, för att lösa de problem och utnyttja de möjligheter som anges ovan. I strategin uppställs även tydliga mål som ligger i linje med prioriteringarna i Europa 2020-strategin. De åtgärder det rör sig om kommer att genomföras av de berörda parterna i regionen, som kommissionen kommer att samarbeta med, bland annat regeringar och organ, regioner, kommuner, företag, forskare och internationella och icke-statliga organisationer. Kommissionen kommer att arbeta med dessa parter och andra EU-institutioner, programplaneringsorgan och mellanstatliga organisationer som är aktiva i regionen, för att vid behov anpassa deras verksamhet till målen i strategin och fastställa samordnande organ för de planerade insatserna och projekten. Förvaltningen av strategin bör fastställas så att den tillhörande handlingsplanen upprättas, övervakas och genomföras på ett så enhetligt sätt som möjligt. SLUTSATSER Kommissionen är övertygad om att denna ram kommer att stödja alla länder i förverkligandet av Europa 2020-målen när det gäller deras havstillgångar och möjligheterna att utnyttja dem på ett hållbart sätt. Den kommer att främja den europeiska integrationen och territoriellt samarbete på ett flexibelt och inkluderande sätt samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras. EU-kommissionen vill gärna veta om de beskrivna prioriterade områdena omfattar de viktigaste frågorna, där ytterligare samarbete kan vara avgörande. Europeiska kommissionen är också öppen för idéer om en effektiv och flexibel modell för förvaltning och praktiskt genomförande av strategin och handlingsplanen. Kommissionen uppmanar därför rådet, Europaparlamentet, Regionkommittén och Ekonomiska och sociala kommittén att studera och godkänna detta meddelande. [1] Europeiska regionala utvecklingsfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska socialfonden, Europeiska fiskerifonden. [2] Det framtida ramprogrammet för forskning och innovation (Horizon 2020). [3] Det finansiella instrumentet för miljön. [4] Europeiska havs- och fiskerifonden. [5] Instrumentet för stöd inför anslutningen. [6] KOM(2010) 2020 slutlig. [7] I detta sammanhang hänvisas till Internationella hydrografiska organisationens definition, enligt vilken Joniska havets södra gräns utgörs av en linje från Kap Tenaron till Kap Passero. [8] Adriatisk-joniska initiativet är ett initiativ för regionalt samarbete som lanserades genom Anconaförklaringen 2000. Serbien blev medlem i adriatisk-joniska initiativet som efterträdare till Statsförbundet Serbien och Montenegro. [9] Förklaring av de europeiska ministrarna med ansvar för den integrerade havspolitiken och Europeiska kommissionen om en agenda på det marina området och sjöfartsområdet för tillväxt och sysselsättning som antogs den 8 oktober 2012. [10] KOM(2009) 248 slutlig och COM(2012) 128 final. [11] KOM(2010) 715 slutlig. [12] KOM(2011) 782 slutlig. [13] COM(2012) 494 final av den 13 september 2012. [14] UNEP/MAP:s (Förenta nationernas miljöprogram, handlingsplanen för Medelhavet) samordningsenhet är det organ som har ansvar för genomförandet av konventionen om skydd av Medelhavets marina miljö och kustregion. [15] T.ex. Ocean-projektet Coconet inom ramen för det sjunde ramprogrammet. [16] Adriamos. [17] Inledande övergripande bedömning av hur steg 3 i den ekosystembaserade strategin uppfylls i Medelhavet. [18] Se föregående fotnot. [19] Subregional beredskapsplan för förebyggande av, beredskap för och insatser vid större marina föroreningsolyckor i Adriatiska havet. [20] System för förvaltning och information på sjöfartsområdet (Vessel Traffic Management and Information System). [21] Trafikrapporteringssystemet för Afriatiska havet (Adriatic Traffic Reporting System). [22] T.ex. fiskeskyddade områden enligt artikel 19 i Medelhavsförordningen, områden med begränsat fiske inom ramen för Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet och särskilt skyddade områden av betydelse för Medelhavsområdet (Spami) inom ramen för Barcelonakonventionen.