EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 26.2.2020 SWD(2020) 526 final ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Landsrapport Sverige 2020 Följedokument till MEDDELANDET FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA RÅDET, RÅDET, EUROPEISKA CENTRALBANKEN OCH EUROGRUPPEN Europeiska planeringsterminen 2020: Bedömning av framstegen med strukturreformer, förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser samt resultatet av de fördjupade granskningarna enligt förordning (EU) nr 1176/201

















































{COM(2020) 150 final}



Innehållsförteckning Sammanfattning 1.Ekonomisk situation och framtidsutsikter 2.Framsteg med de landsspecifika rekommendationerna 3.Sammanfattning av de viktigaste slutsatserna av den fördjupade granskningen inom förfarandet vid makroekonomiska obalanser 4.Reformprioriteringar 4,1.Offentliga finanser och beskattning 4,2.Den finansiella sektorn 4,3.Arbetsmarknad, utbildning och socialpolitik 4.4. Konkurrenskraft, reformer och investeringar 4,5.Miljöhållbarhet Bilaga A: Översikt Bilaga B: Skuldhållbarhetsanalys och offentligfinansiella risker Bilaga C: Standardtabeller Bilaga D: Investeringsriktlinjer för Fonden för en rättvis omställning 2021–2027 för Sverige Bilaga E: E. Framsteg mot målen för hållbar utveckling Källor Tabeller

Tabell 1.1:Ekonomiska och finansiella nyckelindikatorer – Sverige Tabell 2.1:Sammanfattning av bedömningarna av de landsspecifika rekommendationerna (*) Tabell 3.1:Bedömningsschema för förfarandet vid makroekonomiska obalanser (*) – Sverige 2019 Tabell 4.2.1:Indikatorer på finansiell sundhet (1) Tabell 4.4.1:Bidrag till produktivitetsökningen i företagssektorn Tabell C.1:Finansmarknadsindikatorer Tabell C.2:Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan Tabell C.3:Arbetsmarknadsindikatorer och utbildningsindikatorer Tabell C.4:Indikatorer för social delaktighet och hälsa Tabell C.5:Resultat- och policyindikatorer för produktmarknaden Tabell C.6:Grön tillväxt Diagram Diagram 1.1: Produktionsgap, tillväxt i BNP i fasta priser och tillväxtkomponenter (1) (2) Diagram 1.2: Bidrag till potentiell tillväxt (1) Diagram 1.3: Andel anställda i yrken med krav på kortare utbildning eller introduktion, andra kvartalet 2019 Diagram 1.4: Fördelning av enhetsarbetskostnadens förändringstakt Diagram 1.5: Arbetsproduktivitet och löneökningar, 2011–2017 Diagram 1.6: Finansiell nettoutlandsställning per sektor Diagram 2.1: Samlat flerårigt genomförande 2011–2019 av landsspecifika rekommendationer utfärdade (1) (2) (3)

Diagram 4.1.1: Index över de svenska finanspolitiska reglerna och bruttostatsskulden Diagram 4.2.1: Kärnprimärkapitalrelationer (%) Diagram 4.2.2: Bostadspriser per marknadssegment (nominellt) Diagram 4.2.3: Skattade värderingsgap för bostadspriser på basis av olika indikatorer (1) (2) (3) Diagram 4.2.4: Nybyggnation och beräknat behov Diagram 4.2.5: Hushållens boende efter typ Diagram 4.2.6: Typ av innehav och vakansgrad Diagram 4.2.7: Utvecklingen för hushållens skuldsättning (indexerat, 2005=100) Diagram 4.2.8: Bolånens löptider och räntor Diagram 4.2.9: Hushållens sparkvot, justerad för nettopensionssparande och investeringar Diagram 4.2.10: De icke-finansiella bolagens soliditet Diagram 4.3.1: Sysselsättningsgrad utifrån födelseland (20–64 år) Diagram 4.3.2: Sysselsättningsgrad efter medborgarskap Diagram 4.3.3: Risk för fattigdom eller social utestängning och dess olika inslag (fattigdomsrisk, allvarlig materiell fattigdom och mycket låg arbetsintensitet) Diagram 4.4.1: Arbetsproduktiviteten i bolagssektorn i kronor per arbetad timme Diagram 4.4.2: Arbetsproduktiviteten och antal arbetade timmar per näringsgren mellan 2001 och 2018 – förändring mellan 2001 och 2018 (1) Diagram 4.4.3: Investeringarnas andel av BNP efter institutionell sektor – EU-28 och Sverige Diagram 4.4.4: Investeringar i ‏immateriella anläggningstillgångar Diagram 4.4.5: Nyföretagande Diagram 4.5.1: De tio EU-länder som hade lägst växthusgasutsläpp under 2017

Diagram 4.5.2: Växthusgasutsläpp, koldioxidskatter och ekonomisk tillväxt Diagram 4.5.3: Andelen förnybar energi i den slutliga energianvändningen, 2017 Diagram 4.5.4: Slutlig energianvändning (Mtoe (1)) Diagram 4.5.5: Koldioxidutsläpp/bruttoförädlingsvärde (g/SEK) Rutor Ruta 2.1: EU-fonder och EU-program för att hantera strukturutmaningar och främja tillväxt och konkurrenskraft i Sverige Ruta 4.3.2: Övervakning av resultaten mot bakgrund av den europeiska pelaren för sociala rättigheter Ruta 4.4.3: Arbetsproduktivitetsutvecklingen Ruta 4.4.4: Investeringsutmaningar och reformer i Sverige Ruta 4.5.5: Initiativet Fossilfritt Sverige Sammanfattning På senare år har den svenska ekonomin presterat väl, men de dämpade tillväxtutsikterna på medellång sikt kräver ytterligare strukturreformer. Den ihållande bostadsbristen är resultatet av den demografiska utvecklingen, ett otillräckligt bostadsbyggande och ett ineffektivt utnyttjande av det befintliga bostadsbeståndet. Reformer av hyresmarknaden och stöd till byggande, särskilt i tätorterna, kan lindra denna brist och bidra till rörlighet och flexibilitet på arbetsmarknaden. Skatteincitament som gynnar bostadsägande och bolån bidrar till hushållens höga skuldsättning och till de höga bostadspriserna. På arbetsmarknaden är integrationen av invandrare från länder utanför EU fortfarande en stor utmaning. Samtidigt råder det brist på högkvalificerad arbetskraft och produktivitetstillväxten har på senare tid avstannat. Om reformarbetet kunde ta ny fart, t.ex. genom att man går vidare med den omfattande skattereform som aviserats, skulle dessa problem kunna åtgärdas och svensk ekonomi bli mer motståndskraftig, samtidigt som det skulle minska riskerna för obalanser (). Den ekonomiska tillväxten är fortsatt positiv men väntas sakta in. Enligt kommissionens höstprognos 2019 ökade BNP i fasta priser med 2,2 % under 2018 och beräknas ha minskat till 1,2 % under 2019. Med vikande inhemsk efterfrågan och i synnerhet svagare investeringar och en avmattad global ekonomi väntas den ekonomiska aktiviteten förbli dämpad. Tillväxten i BNP i fasta priser väntas ligga kvar strax över 1 % under prognosperioden. På lång sikt bör den potentiella tillväxten ligga kvar under de nivåer som rådde före krisen, eftersom produktivitetstillväxten väntas att bli låg. Sverige har haft en hög tillväxt, samtidigt som utsläppen av växthusgaser har minskat. Under perioden 1990–2017 minskade Sveriges växthusgasutsläpp med 26 %, samtidigt som BNP per capita ökade med 54 %. Detta beror delvis på det betydande pris på koldioxidutsläpp som infördes i början av 1990-talet. Exporttakten är fortfarande hög men förväntas avta. Exporttillväxten, särskilt i fråga om tjänster, var stark under 2019. En långsammare importökning på grund av svag inhemsk efterfrågan har lett till ett ökat bytesbalansöverskott. Exporten av varor och tjänster kommer sannolikt att öka i mer blygsam takt, med ungefär 2 %, under 2020–2021 i ett läge med handelsspänningar och långsammare tillväxt i Sveriges viktigaste handelspartner. Prognoserna tyder på att bytesbalansöverskottet kommer att stiga till över 4 % av BNP. Arbetsmarknaden har börjat försvagas, om än från höga sysselsättningsnivåer. Sverige har en av de högsta sysselsättningsgraderna i EU (82,4 % 2018). Enligt kommissionens höstprognos 2019 kommer arbetslösheten dock att stiga från 6,3 % 2018 till 7,2 % under 2021. Arbetskraftsbristen och kompetensglappet, som innebär att de lediga jobben och de arbetslösas kompetens inte matchar varandra, kommer dock att kvarstå, särskilt för högkvalificerade jobb. Den ekonomiska avmattningen gör att lågutbildade, särskilt invandrare från länder utanför EU, har särskilt svårt att hitta arbete. Långtidsarbetslösheten kommer därför att öka, om än från låga nivåer. Trots ett begränsat inflationstryck håller penningpolitiken på att normaliseras, och den offentligfinansiella ställningen är stark. Under många år har den låga inflationen bidragit till en ackommoderande penningpolitik. Trots att inflationen håller sig under Riksbankens mål på 2 %, höjde banken styrräntan ytterligare, till 0 %, i slutet av december 2019. Saldot i de offentliga finanserna, som alltjämt uppvisar ett överskott, väntas sjunka från 0,8 % av BNP 2018 till 0,1 % av BNP 2021. Tack vare en försiktig finanspolitik förväntas den offentliga skulden fortsätta att sjunka till 32 % av BNP 2021. De totala investeringsnivåerna är höga. Investeringarna i bostäder och utrustning minskar på grund av den inbromsande ekonomin. Investeringar i FoU, hållbara transporter samt i utbildning och kompetens har bibehållits, för att tillgodose de fortsatta investeringsbehoven på dessa områden.

Sverige har gjort vissa () framsteg med att genomföra de landsspecifika rekommendationerna från 2019. Avsevärda framsteg har gjorts på följande områden: ·Sverige har fortsatt att investera i hållbara transporter (se avsnitt 4.4). Vissa framsteg har gjorts på följande områden: ·Med sin budget för 2020 fokuserade Sverige på en investeringsrelaterad ekonomisk politik för utbildning och kompetensutveckling samt forskning och innovation (se avsnitten 4.1 och 4.4). ·Sverige har stiftat nya lagar för att stärka regelverket för bekämpning av penningtvätt. Man har även börjat åtgärda bristerna i efterlevnadskontrollen (se avsnitt 4.2). Begränsade framsteg har gjorts på följande områden: Stimulans av bostadsbyggandet, framför allt genom ett investeringsstöd för att bygga bostäder (se avsnitt 4.2). Inga framsteg har gjorts på följande områden: ·Inga framsteg har gjorts i arbetet med att reformera den förmånliga beskattningen av bolån och bostadsägande, flexibiliteten på hyresmarknaden och översynen av kapitalvinstbeskattningen (se avsnitt 4.2). Sverige uppvisar mycket goda resultat när det gäller den sociala resultattavlan i den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Sysselsättningsgraden är bland de högsta i EU, och sysselsättningsklyftan mellan könen bland de lägsta. Befolkningens digitala kompetens är mycket hög. De på det hela taget goda resultaten återspeglar Sveriges väl utvecklade välfärdsmodell med en stark dialog mellan fackföreningar och arbetsgivare. Den ökande andelen unga med högst grundskoleutbildning är emellertid en källa till oro. Dessutom ökar inkomstskillnaderna, om än från en relativt låg nivå. Vad gäller framstegen mot de nationella målen inom ramen för Europa 2020-strategin, har Sverige nått sina mål för sysselsättningsgraden, utsläppen av växthusgaser, andelen förnybar energi, andelen personer med eftergymnasial utbildning och fattigdomsrisken. Områden där målen ännu inte har nåtts är andelen unga med högst grundskoleutbildning, energieffektivitet och FoU. Sverige hör till de EU-länder som uppvisar bäst resultat i fråga om ”God hälsa och välbefinnande” (mål 3 för hållbar utveckling), medan resultaten har försämrats den senaste tiden när det gäller ”Minskad ojämlikhet” (mål 10 för hållbar utveckling), om än från höga nivåer (). Nedan återges de centrala slutsatserna av den fördjupade granskningen i denna rapport och vilka politiska utmaningar som följer av dessa. ·Banksektorn är motståndskraftig, men kan vara sårbar för plötsliga förändringar av det ekonomiska läget och finansieringsvillkoren. Bankernas lönsamhet har varit bland de högsta i EU på grund den låga andelen nödlidande lån, hög kostnadseffektivitet och låga finansieringskostnader. Bankerna är dock beroende av kapitalmarknadsfinansiering, vilket utsätter dem för risker för likviditetsbrist och ändrade räntevillkor. De har dessutom en betydande exponering mot bolån och kommersiella fastigheter. Om de höga bostadspriserna plötsligt skulle sjunka, i kombination med en allmän försämring av det ekonomiska läget och finansieringsvillkoren, kan dessa strukturella särdrag få negativa konsekvenser för den svenska ekonomin och den nordiska regionen, där de svenska bankerna är verksamma. ·Hushållens skuldsättning som andel av BNP har stabiliserats på höga nivåer. Hushållens skuldsättning ökade med 6,1 % 2018 och uppgick till omkring 88 % av BNP och 176 % av den disponibla inkomsten, vilket är en av de högsta nivåerna i EU. Detta beror främst på högre bolånevolym med koppling till de höga bostadspriserna i kombination med strukturella snedvridningar som gynnar bolånefinansierade bostadsköp. Sverige har vidtagit flera makrotillsynsåtgärder på senare år, bland annat skärpta amorteringskrav sedan mars 2018 för bolånetagare med hög skuldsättning i förhållande till inkomsten, och beslutet att höja den kontracykliska kapitalbufferten för banker i september 2019. De politiska åtgärder som hittills vidtagits verkar dock ha haft en begränsad inverkan på bolånetillväxten. ·Bostadspriserna sjönk i slutet av 2017, men har börjat stiga igen och värderingarna är fortfarande mycket höga. Grundläggande problem är bl.a. skatteincitament som gynnar bostadsägande och bolån samt förmånliga kreditvillkor i kombination med amorteringskrav som fortfarande är relativt låga. Nybyggnationen håller inte jämna steg med bostadsbehovet, särskilt inte i fråga om boende till rimlig kostnad i större städer där efterfrågan ökar. Detta är en brist som beror på strukturell ineffektivitet, t.ex. begränsad konkurrens inom byggsektorn. Bostadsbeståndet utnyttjas inte heller effektivt. På hyresmarknaden skapar hyror under marknadsvärdet inlåsningseffekter och utestängningseffekter, och vakansgraden har sjunkit till i princip noll. På marknaden för ägarbebodda bostäder motverkas bostadsägarnas rörlighet av kapitalvinstbeskattningen. Bostadsbristen försämrar människors möjligheter att flytta för att ta ett nytt arbete, vilket bidrar till arbetskraftsbristen. Detta kan också öka ojämlikheten mellan generationerna. Hushållens höga skuldsättning och bankernas exponering mot fastigheter utgör en risk för den makroekonomiska stabiliteten. Trots gradvisa politiska åtgärder fortsätter bolåneskulderna att öka. Eftersom bostadsmarknaden fortfarande förefaller något övervärderad, leder den höga skuldsättningen till en risk för en oordnad korrigering. Detta kan få negativa följder för ekonomin och potentiellt också för banksektorn. I denna landsrapport analyseras även andra viktiga strukturella problem som pekar på särskilda utmaningar som svensk ekonomi står inför: ·Anklagelser om penningtvätt är fortfarande en källa till oro och har påverkat de svenska bankernas anseende. Ny lagstiftning har dock trätt i kraft och åtgärder vidtagits för att förbättra samordningen av verkställighetsåtgärderna inom regelverket för bekämpning av penningtvätt. Dessutom har enskilda myndigheter fått ökade resurser för att stärka bekämpningen av penningtvätt. Det återstår fortfarande att utvärdera dessa åtgärder som ännu inte gett resultat.

·Trots år av ekonomisk tillväxt har vissa grupper av befolkningen svårt att få arbete. Sverige är ett av de EU-länder som har högst sysselsättning och lägst långtidsarbetslöshet. Ändå kvarstår utmaningar med att integrera lågutbildade personer och invandrare från länder utanför EU, särskilt kvinnor, på arbetsmarknaden. Denna utmaning kommer sannolikt att kvarstå under de kommande åren och förvärras av storleken på och sammansättningen av den grupp asylsökande som kom i slutet av 2015. Insatser har gjorts för att förbättra deras anställbarhet, men avmattningen i ekonomin kan komma att försvåra det arbetet. ·Utbildningsresultaten har överlag förbättrats, men skillnaderna i utbildningsnivå mellan olika sociala grupper är stora och växande. Trots positiva resultat i OECD:s program för internationell kompetensbedömning (Pisaundersökningen) har skillnaderna i resultat mellan inrikes födda elever och elever med invandrarbakgrund ökat markant, vilket innebär en särskild utmaning då antalet elever med invandrarbakgrund nästan fördubblats mellan 2009 och 2018. En annan utmaning är den tilltagande lärarbristen. ·Trots det gynnsamma företagsklimatet har produktivitetstillväxten avstannat på senare tid och förväntas förbli låg på kort sikt. Produktivitetstillväxten på längre sikt kommer att bero på framgångarna med omvandlingen av produktionsbasen och nya innovationer på området informations- och kommunikationstjänster samt de strategiska värdekedjorna. Sverige presterar väl med avseende på den effektiva offentliga förvaltningen, tillgången till finansiering för små och medelstora företag samt företagens innovation och internationalisering. Investeringar och innovation skulle dock kunna gynnas av ett närmare samarbete mellan den akademiska världen och näringslivet, vilket skulle stärka produktivitetstillväxten. ·Betydande investeringar och tillräcklig finansiering kommer att vara avgörande för att Sverige ska kunna nå sina ambitiösa klimatmål. Sverige avser att vara koldioxidneutralt senast 2045. Detta kommer att kräva investeringar i infrastruktur, t.ex. elektrifiering av transporter och industri samt ett nära samarbete i hela samhället till stöd för innovation, samtidigt som konkurrenskraften upprätthålls. På regeringens initiativ har flera energiintensiva näringar, bland annat stål-, cement- och gruvindustrin, lagt fram färdplaner för hur klimatneutralitet ska kunna uppnås fram till 2045, samtidigt som diskussioner pågår om en omfattande skattereform för höjda miljöskatter parallellt med sänkta skatter på arbete och näringsverksamhet. Kommissionens förslag till mekanism för en rättvis omställning inom ramen för nästa fleråriga budgetram 2021–2027 inbegriper en fond för rättvis omställning, ett särskilt program för en rättvis omställning under InvestEU och en ny lånefacilitet för offentlig sektor hos EIB. Förslagets är utformat för att se till att övergången till EU: s klimatneutralitet är rättvis genom att de mest drabbade regionerna i Sverige får hjälp med att hantera de sociala och ekonomiska konsekvenserna. Huvudprioriteringarna för stöd från Fonden för en rättvis omställning, som ingår i mekanismen för en rättvis övergång, förtecknas i bilaga D och bygger på den analys av övergångsproblemen som återfinns i denna rapport. 1. Ekonomisk situation och framtidsutsikter BNP-tillväxt Efter flera år av stabil tillväxt börjar den svenska ekonomin nu tappa fart. BNP i fasta priser ökade med 2,2 % under 2018, men steg mycket lite under de första tre kvartalen 2019, då den inhemska efterfrågan mattades av. När det gäller fasta bruttoinvesteringar blev utvecklingen till och med negativ under första halvåret 2019. Arbetslösheten, som i regel följer den ekonomiska tillväxten med en viss fördröjning, har sedan mitten av 2018 stigit till följd av nedkylningen i ekonomin. Dystrare utsikter på grund av vikande inhemsk efterfrågan och ökade omvärldsrisker. Investeringarna, som varit en viktig tillväxtfaktor de senaste åren, har börjat hålla tillbaka den ekonomiska tillväxten och den privata konsumtionen har avtagit. Även om nedgången i investeringar främst märktes i ett minskat bostadsbyggande avtar även investeringar i maskiner och utrustning. I fråga om fasta bruttoinvesteringar förväntas utvecklingen inte bli positiv förrän 2021 (diagram 1.1). Nettohandeln fick däremot draghjälp av en stark tjänsteexport och förväntas stödja tillväxten, särskilt under 2019 och 2020, medan den privata konsumtionen kommer att öka från och med 2020. Sammantaget beräknas tillväxten i BNP i fasta priser ligga på i genomsnitt 1,3 % under perioden 2019–2021. Diagram 1.1:Produktionsgap, tillväxt i BNP i fasta priser och tillväxtkomponenter (1) (2) Källa: Europeiska kommissionen. Potentiell tillväxt Ekonomins inbromsning har en negativ inverkan på den skattade potentiella produktionstillväxten. I takt med att efterfrågan på arbetskraft minskar på grund av den vikande inhemska efterfrågan ser arbetskraftens bidrag till den potentiella tillväxten ut att halveras (diagram 1.2). Nedgången i fasta bruttoinvesteringar minskar dessutom bidraget från kapital till den potentiella tillväxten. Det faktum att arbetsmarknadstillväxten minskar snabbare än investeringarna, samtidigt som kapitalstocken vuxit snabbt på senare år, innebär att den totala faktorproduktiviteten ökar ( ) (se ruta 4.4.1). Diagram 1.2:Bidrag till potentiell tillväxt (1) Källa: Europeiska kommissionen. Inflation och penningpolitik Inflationen är fortsatt låg på under 2 %. Efter att ha stigit under 2018 på grund av tillfälliga faktorer (särskilt en kraftig uppgång i energipriserna) ser inflationen ut att sjunka till 1,6 % under 2021. Inflationstrycket begränsas av den svaga ekonomiska aktiviteten och förväntat måttliga löneökningar. Trots ekonomins inbromsning och den låga inflationen höjde Riksbanken styrräntan, som legat på minus, till 0 %. Reporäntan höjdes först den 20 december 2018 från –0,5 % till –0,25 % och sedan än en gång till 0 % den 19 december 2019. Riksbanken meddelade samtidigt att inga fler höjningar planeras inom den närmaste framtiden. Riksbanken kommer att fortsätta köpen av statsobligationer fram till slutet av december 2020 och därmed hålla sitt innehav nära genomsnittet sedan början av 2018. De långa räntorna i Sverige har styrts av statsobligationsköp i kombination med det låga ränteläget internationellt. Den tioåriga statsobligationsräntan, som är referensränta, blev negativ runt halvårsskiftet 2019, vilket hängde samman med en ännu mer negativ löptidspremie i bolåneräntor som sannolikt främjade kredittillväxten. Privat skuldsättning Hushållens skuldsättning ligger kvar på historiskt höga nivåer och utgör en risk för de ekonomiska utsikterna. Hushållens skuldsättning uppgick till 176 % av den disponibla inkomsten 2018, men skuldkvoten börjar plana ut. Under de första tre kvartalen 2019 ökade hushållens skuldsättning nominellt med 4,8 % jämfört med motsvarande period året innan, vilket kan jämföras med 5,8 % 2018. Skärpta makrotillsynsåtgärder har gjort att skuldernas spridning blivit mer koncentrerad. Andelen nya låntagare med skuldkvoter över 450 % sjönk från 15,0 % under 2017 till 8,4 % under 2018. Samtidigt ökade andelen nya låntagare med skuldkvoter mellan 300 % och 450 % från 32,1 % år 2017 till 37,8 % år 2018. Den höga skuldsättningen, som är kopplad till de höga bostadspriserna, innebär att det finns en risk att det uppstår ett behov av skuldnedväxling, vilket kan få allvarliga konsekvenser för den inhemska efterfrågan (se avsnitt 4.2.3). Arbetsmarknaden Arbetsmarknadsläget, som har kännetecknats av en hög sysselsättningsgrad, har börjat försvagas. Arbetslösheten har ökat markant, från i genomsnitt 6,3 % under 2018, och ser ut att stabilisera sig på drygt 7 % under 2020 och 2021 ( ). Samtidigt är sysselsättningsgraden i Sverige fortfarande bland de högsta i EU. Stora skillnader i sysselsättningsgrad kvarstår dock mellan låg-, medel- och högutbildade arbetstagare. År 2018 var sysselsättningsgraden bland lågutbildade arbetstagare 62 %, jämfört med 89 % bland personer med högre utbildning. Bristen på arbetskraft och kompetensglappet kvarstår. Arbetsförmedlingen räknar med fortsatt arbetskraftsbrist de närmaste åren. Även om konjunkturnedgången bör minska trycket förväntas den kompetensbrist som är av mer strukturell karaktär förhindra att underskottet minskar. Det handlar särskilt om områden som utbildning, hälso- och sjukvård, socialt arbete, IKT, industrin och byggverksamhet. Att se till att det finns tillgång till tillräcklig kompetens är därför avgörande för att säkra en hållbar ekonomisk tillväxt (se avsnitt 4.3).

Den svenska arbetskraftens tillväxt beror i allt högre grad på invandring. Under 2018 stod utrikes födda för hälften av den totala sysselsättningstillväxten, och inom pedagogiskt arbete och hälso- och sjukvård stod utrikes födda för hela tillväxten (Arbetsförmedlingen, 2019). De statliga arbetsförmedlingarna räknar med att utrikes födda kommer att stå för 90 % av sysselsättningstillväxten på medellång till lång sikt. Det är svårt att hitta arbete utan tillräcklig utbildning, särskilt för personer födda utanför EU. Sverige hör till de länder som har lägst andel anställda inom yrken som bara kräver grundskoleutbildning, på omkring 5 % (diagram 1.3). Invandrare från länder utanför EU som bara har grundskoleutbildning har ofta svårt att hitta arbete. Eftersom den strukturella arbetskraftsbristen är störst i fråga om högkvalificerade jobb finns det en risk att en svagare sysselsättningstillväxt i samband med den förväntade konjunkturnedgången främst drabbar sysselsättningsutsikterna för lågutbildade och invandrare. Diagram 1.3:Andel anställda i yrken med krav på kortare utbildning eller introduktion, andra kvartalet 2019 Källa: Europeiska kommissionen. Konkurrenskraft Trots svag produktivitetstillväxt är den svenska ekonomin fortfarande konkurrenskraftig. Indikatorerna på faktiska växelkurser och löne- och kostnadsutvecklingen (diagram 1.4) tyder på stark konkurrenskraft, vilket ligger i linje med en relativt stark exportutveckling. De reala timlöneökningarna har sedan 2011 i genomsnitt överstigit den svaga produktivitetstillväxten. Under konjunkturcykelns senaste expansiva fas var de genomsnittliga löneökningarna blygsamma och lönespridningen mellan olika industrier begränsad ( ). De måttliga vinster per enhetsarbetskostnad som följde därav, i kombination med den sjunkande kronan, har varit till stöd för den övergripande konkurrenskraften och en viktig faktor för låg inflation. Diagram 1.4:Fördelning av enhetsarbetskostnadens

förändringstakt Källa: Europeiska kommissionen. Ojämlikhet Den ökande avkastningen på humankapitalet gynnar dem med låg lön men inte dem med lägst lön. Enligt en rapport från 2015 av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) är både sysselsättningsmöjligheterna, och lönerna i Sverige starkt kopplade till utbildningsnivån (OECD, 2015). De som tjänar mest, i sektorer där kompetensbristen är störst, har haft en betydligt snabbare löneutveckling än de som tjänar minst (diagram 1.5). Även om en stor del av arbetskraften är relativt välutbildad har ökningarna inte varit proportionella inom inkomstgrupperna. Löneökningen har varit särskilt stark för låginkomsttagare, men inte för de 20 % av arbetskraften som tjänar minst. Sverige hör till de mest jämställda samhällena i EU, men ligger inte längre i täten. Sociala transfereringar är det viktigaste sättet att uppväga den ökade skillnaden mellan låginkomsttagare och arbetstagare med högre lön. Medan lönerna har ökat för lågavlönade, men inte för de lägst avlönade, har omfördelningen gjort att den disponibla inkomsten för de lägst avlönade faktiskt ökat mer än för någon annan inkomstgrupp, med undantag för den översta decilen för vilken affärsinkomster är en viktig determinant för den disponibla inkomsten. Inkomstklyftorna, mätt som inkomstandelen för de rikaste 20 %, jämfört med de fattigaste 20 %, håller sig varaktigt precis över ett förhållande på 4. Mätt med koncentrationskoefficienten har inkomstskillnaderna emellertid ökat på grund av förändringar i andra relativa inkomster än de lägsta på grund av förändringar i hela inkomstspannet. I Sverige har dessutom förmögenhetsklyftorna, och särskilt bostadsförmögenhetsklyftorna, ökat (se avsnitt 4.2.2). Det är svårt för ungdomar, låginkomsttagare och nyanlända i Sverige att hitta boende till rimlig kostnad, särskilt i de stora städerna. I ett bredare perspektiv har bostäderna snarare än dynamiken mellan finansiella tillgångar och andra tillgångar varit en betydande drivkraft bakom inkomstskillnaderna (Andersen, 2019). Diagram 1.5:Arbetsproduktivitet och löneökningar, 2011–2017 Källa: SCB (inkomster) och Europeiska kommissionen (produktivitet och löner), beräkningar utförda av kommissionen. Märk: Nionde decilen anges p.g.a. sin stora andel av de disponibla inkomsterna. Den tionde andelen står för en stor andel av affärsinomsterna. Utlandsställning Underskottet i bytesbalansen vände uppåt under 2019. Medan handelsbalansen sjönk från ett överskott på 6,9 % av BNP 2006 till 1,5 % av BNP 2018, kompenserades detta av att tjänsteöverskottet växte fram till 2016. Sedan dess har dock även tjänstebalansen försämrats, och det totala överskottet i handelsbalansen minskade från 4,4 % av BNP 2016 till 1,9 % av BNP 2018, trots att den svenska kronan deprecierades med 4,7 % i reala effektiva tal under samma period. Under 2019 steg emellertid bytesbalansöverskottet tack vare stor export (understödd av den starka konkurrenskraften), medan importen minskade i takt med avmattningen i den inhemska efterfrågan. Bytesbalansen kommer att stärkas av att företag minskar sina lån och sparandet bland hushållen ökar. Sedan 2004 har ett ökande överskott i hushållens sparande delvis uppvägts av en minskning av företagens upplåning. När ekonomin nu går in i en fas med dämpad tillväxt, leder en svag inhemsk efterfrågan till minskad import och minskade företagsinvesteringar väntas förbättra sparkvoten. En sektoriell analys av den finansiella utlandsställningen visar att bara monetära finansinstitut har en betydande negativ finansiell nettoutlandsställning. Detta återspeglar till stor del bankernas finansiering genom värdepappersemissioner, främst på internationella kapitalmarknader, vilken uppgår till omkring 40–50 % av BNP och omkring 25 % av den totala finansieringen. Denna finansieringskälla är alltjämt stabil, också efter den senaste tidens anklagelser om penningtvätt (se även avsnitt 4.2). Diagram 1.6:Finansiell nettoutlandsställning per sektor Källa: Europeiska kommissionen. Offentliga finanser Även om ett visst tryck håller på att byggas upp är budgetutvecklingen alltjämt solid. Nedkylningen av ekonomin, i kombination med skattesänkningar, har dämpat inkomsttillväxten under 2019 och detta kommer att fortsätta. Samtidigt får den demografiska utvecklingen och integrationen av nyanlända invandrare utgifterna att stiga. Beräkningarna av budgetutvecklingen på medellång sikt pekar därför på ett krympande överskott på 0,3 % av BNP 2019 och 0,1 % 2020–2021. Enligt prognoserna kommer Sveriges skuldkvot i förhållande till BNP fortsatt att sjunka. En stark ekonomisk tillväxt, primära budgetöverskott och en försiktig förvaltning av de offentliga finanserna ledde till en skuldkvot på 38,8 % 2018. Den nedåtgående trenden ser ut att fortsätta och leda till en skuldkvot på 32,0 % 2021, vilket ligger avsevärt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP (se även avsnitt 4.1). Samtidigt som den totala skulden ser ut att minska förändras också dess sammansättning: kommuner och landsting lånar mer för att finansiera investeringar i välfärdsinrättningar så som skolor, förskolor och äldreboenden. Framsteg mot målen för hållbar utveckling Sverige presterar generellt mycket väl på vägen mot att uppnå målen för hållbar utveckling ( ) . Det hör till de medlemsstater som uppvisar bäst resultat i fråga om ”Ingen hunger” (mål 2), ”God hälsa och välbefinnande” (mål 3), ”Jämställdhet” (mål 5), ”Rent vatten och sanitet” (mål 6) och ”Hållbara städer och samhällen” (mål 11). Sverige har under de senaste åren upplevt en försämring av sina resultat när det gäller ”Minskad ojämlikhet” (mål 10) och ”Hållbar konsumtion och produktion” (mål 12), om än från höga nivåer. I flera delindex har Sverige bland de bästa resultaten, t.ex. ”vuxnas deltagande i lärande”, ”dödstal för kroniska sjukdomar”,” investeringar som andel av BNP” och ”kvinnliga ledamöter i parlamentet”. Svenskarna har fortsatt stort förtroende för institutioner. Brottsligheten har dock ökat och ligger nu över EU-genomsnittet. Tabell 1.1:Ekonomiska och finansiella nyckelindikatorer – Sverige Källa: Eurostat och ECB per den 4 februari 2020, om tillgängligt; Europeiska kommissionens prognosuppgifter (höstprognosen 2020 för BNP i fasta priser och HIKP, annars höstprpognosen 2019)

2. Framsteg med de landsspecifika rekommendationerna Sedan den europeiska planeringsterminen började tillämpas 2011 har 88 % av alla landsspecifika rekommendationer som riktas till Sverige åtminstone uppvisat ”vissa framsteg”( ) . För 12 % av dessa landsspecifika rekommendationer har ”begränsade” eller ”inga framsteg” gjorts (diagram 2.1). Sverige har gjort avsevärda framsteg och uppnått fullständigt genomförande på flera politikområden, särskilt när det gäller finanspolitisk styrning och inom forskning och innovation. Begränsade framsteg har gjorts i genomförandet av landsspecifika rekommendationer avseende bostadsmarknaden och hushållens skuldsättning. Diagram 2.1:Samlat flerårigt genomförande 2011–2019 av landsspecifika rekommendationer utfärdade (1) (2) (3) Källa: Europeiska kommissionen. Sveriges finanspolitik är alltjämt sund. Tack vare fortsatta budgetöverskott, en minskande skuldkvot som ligger långt under fördragets tröskelvärde och ett starkt finanspolitiskt ramverk uppfyller Sverige det medelfristiga budgetmålet. På arbetsmarknaden har regeringen gjort vissa framsteg när det gäller att förbättra sysselsättningssituationen bland unga. Åtgärder för att stödja lärlingsutbildning och andra typer av arbetsplatsförlagd yrkesutbildning har vidtagits, men arbetslöshetsnivåerna bland lågutbildade och särskilt bland födda utanför EU är höga. Sverige har varje år sedan 2011 rekommenderats ta itu med hushållens höga och stigande skuldsättning och de höga bostadspriserna. Myndigheterna har beslutat om politiska åtgärder för att lösa problemet, men insatserna har varit tämligen marginella. Utöver makrotillsynsåtgärder har regeringen eftersträvat att öka bostadsutbudet. Bland makrotillsynsåtgärderna infördes 2010 ett tak på 85 % för belåningsgraden, vilket höjde bankernas riskviktsgolv för bolån 2013 och 2014, ett formellt amorteringskrav under 2016 (som stärktes ytterligare 2018) och ett förstärkt rättsligt mandat för den finansiella tillsynsmyndigheten 2018. Detta har visserligen lett till en starkare motståndskraft inom banksektorn, men det har inte fått hushållens skuldsättning att sluta stiga. Myndigheterna har också reviderat bygglovsreglerna och gett budgetstöd till ökad byggverksamhet. Därigenom har utbudet ökat, men inte tillräckligt för att täcka förväntade behov, särskilt inte i de större städerna. Sverige har gjort vissa ( ) framsteg med genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna för 2019. Sverige har fått tre landsspecifika rekommendationer. Den första gäller hushållens höga skuldsättning och de höga bostadspriserna. Detta är tillämpligt i förfarandet vid makroekonomiska obalanser (se avsnitt 3). Dessa obalanser har åtgärdats i begränsad omfattning. Olaglig försäljning av hyreskontrakt har kriminaliserats, och bötesbeloppen är nu högre. Regeringen har genomfört marginella justeringar av reavinstskatten för att öka rörligheten och förbättra nyttjande av det befintliga bostadsbeståndet. För att stärka bostadsutbudet har regeringen återinfört investeringsstöd för byggnation av hyreslägenheter (se avsnitt 4.2.2). Dessutom har det kontracykliska kapitalbuffertkravet för systemviktiga banker höjts från 2,0 % till 2,5 %, från och med den 19 september 2019. Sverige har gjort vissa framsteg med den andra landsspecifika rekommendationen som rör investeringar och med den tredje landsspecifika rekommendationen som rör bekämpningen av penningtvätt. Investeringarna i utbildning och infrastruktur ökar. Investeringar i forskning och innovation samt transporter har bibehållits. Den tredje rekommendationen gäller bekämpning av penningtvätt, ett område där Sverige har gjort vissa framsteg. Regelverket för bekämpning av penningtvätt har stärkts och personalstyrkan har i någon mån ökats, även om ytterligare förstärkning krävs. Översyner av förvaltningen av stora svenska banker och deras kontroll av åtgärder mot penningtvätt i deras baltiska filialer har inletts, och två förundersökningar inleddes i slutet av 2019. Kommissionen kan på en medlemsstats begäran erbjuda specialanpassad expertis genom stödprogrammet för strukturreformer för att hjälpa till att utforma och genomföra tillväxtfrämjande reformer. Sverige har sedan 2018 fått sådant stöd för tre projekt. Under 2018 försåg kommissionen myndigheterna med stöd till genomförandet av bedömningsmetoden för bolagsskattegapet. Under 2019 påbörjades arbetet med att förbättra kommunernas förmåga att bedöma kvaliteten på hälso- och sjukvården i hemmen och på vårdhem. Kommissionen hjälper också myndigheterna med att förbereda en studie för digitaliseringen av utfärdandet av importtillstånd, exporttillstånd och återexportintyg så att konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter ( CITES ) kan följas. Tabell 2.1:Sammanfattning av bedömningarna av de landsspecifika rekommendationerna (*) Källa: Europeiska kommissionen. *) I bedömningen av rekommendation 2 tas inte hänsyn till bidraget från EU:s sammanhållningsfond 2021–2027. Den fleråriga budgetramen, som ligger till grund för programplaneringen inom EU:s sammanhållningsfond 2021–2027, har ännu inte antagits av lagstiftarna eftersom det bl.a. ännu inte träffats något avtal om den fleråriga budgetramen. Ruta 2.1: EU-fonder och EU-program för att hantera strukturutmaningar och främja tillväxt och konkurrenskraft i Sverige Sverige mottar EU-stöd. Sveriges anslag från EU:s sammanhållningspolitiska fonder I uppgår i den nuvarande fleråriga budgetplanen till 3,47 miljarder euro, vilket motsvarar omkring 0,1 % av BNP om året. I slutet av 2019 anslogs omkring 2,98 miljarder euro (ungefär 86 % av det totala belopp som planerats) till särskilda projekt och 1,57 miljarder euro rapporterades ha använts i de utvalda projekten II , vilket är en genomförandegrad över EU-genomsnittet. EU:s sammanhållningspolitiska stöd underlättar även hanteringen av strukturella utmaningar i Sverige. De sammanhållningspolitiska programmen för Sverige har anslagit 644,25 miljoner euro till smart tillväxt, 244,54 miljoner euro till hållbar tillväxt och hållbara transporter och 783,80 miljoner euro till tillväxt för alla. Efter en resultatöversyn III ställdes 139,54 miljoner euro till förfogande 2019 för de prioriteringar som uppvisar goda resultat. EU:s sammanhållningspolitiska stöd underlättar omställningen av svensk ekonomi genom att främja tillväxt och sysselsättning via investeringar i främst forskning, teknisk utveckling och innovation, företagens konkurrenskraft, hållbara transporter, sysselsättning och en rörlig arbetskraft. År 2019 hade investeringar av Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) utmynnat i 800 godkända projekt. Projekten samfinansieras av 1 800 organisationer och stödet går till 20 000 små och medelstora företag. Stöd från Europeiska socialfonden bidrar till ökad sysselsättning och ett hållbart arbetsliv genom åtgärder inriktade på kompetensutveckling och stöd till utsatta grupper. Stödet har sammanlagt kommit över 160 000 personer till del. Socialfonden har underlättat integreringen av utrikes födda på arbetsmarknaden, i synnerhet kvinnor. Stöd från ESF och Sysselsättningsinitiativet för unga har hjälpt över 25 000 deltagare med utländsk bakgrund eller från minoriteter. Över 10 % av ESF-projekten är inriktade på nyanlända i Sverige. Även jordbruks- och fiskerifonderna och andra EU-program hjälper till att täcka investeringsbehoven. Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) ger 3,46 miljarder euro i stöd och 173,18 miljoner euro är tillgängliga från Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) (i båda fallet inklusive nationell samfinansiering). Sverige får även stöd från andra EU-program, såsom Fonden för ett sammanlänkat Europa, som anslog 347,11 miljoner euro till särskilda projekt som rör strategiska transportnät. Horisont 2020 anslog 1,6 miljarder euro (bl.a. omkring 248,11 miljoner euro till 485 små och medelstora företag). EU-stödet bidrar till att mobilisera privata investeringar. I slutet av 2018 hjälpte de europeiska struktur- och investeringsfonderna IV programmen att mobilisera ytterligare kapital genom att anslå omkring 275,3 miljoner euro i form av lån, garantier och eget kapital, vilket motsvarar 4,6 % av alla beslutade anslag från de europeiska struktur- och investeringsfonderna (ESI-fonderna). EU-fonderna investerar redan i insatser som främjar målen för hållbar utveckling. I Sverige stöder de europeiska struktur- och investeringsfonderna 10 av de 17 målen för hållbar utveckling med upp till 95 % av utgifterna. 3. Sammanfattning av de viktigaste slutsatserna av den fördjupade granskningen inom förfarandet vid makroekonomiska obalanser I rapporten om förvarningsmekanismen 2020 konstaterades att ännu en fördjupad granskning av Sverige bör göras för att avgöra om de makroekonomiska obalansernas finns kvar eller är på väg att avvecklas (Europeiska kommissionen 2019a). I februari 2019 konstaterades på nytt att Sverige har makroekonomiska obalanser (Europeiska kommissionen, 2019a). De obalanser som konstaterades gällde framför allt höga bostadspriser i kombination med hushållens höga och stigande skuldsättning. I föreliggande kapitel sammanfattas resultaten av de analyser inom obalansförfarandets fördjupade granskning som finns i de olika avsnitten i den här rapporten ( ). 3.1.Hur allvarliga är obalanserna?

Den privata sektorns skuldsättning (konsoliderad) var 200 % av BNP 2018, en av de högsta nivåerna i EU. Den steg med två procentenheter under 2017–2018. Både hushållens konsoliderade skulder (88 % av BNP 2018) och de icke-finansiella bolagens konsoliderade skulder (112 % av BNP 2018) ökade. De nuvarande skuldnivåerna är höga jämfört med andra EU-länder och ligger över de skuldriktmärken som kommissionen har tagit fram. Det är fortfarande framför allt hushållens skuldsättning som oroar. Hushållens skuldsättning har inte bara stigit snabbare än BNP och den disponibla inkomsten under en längre period, utan är dessutom starkt knuten till höga bostadspriser och mycket låga räntor. Även om hushållen har betydande tillgångar är de i regel inte likvida och deras värde exponerat för marknadsrisker. När det gäller hushållens höga skuldsättning är den dessutom särskilt oroande i fråga om vissa grupper som trätt in på bostadsmarknaden på senare år och tagit lån som i förhållande till deras inkomster ligger över genomsnittet (se ”Hushållens skuldsättning” i avsnitt 4.2.3). De icke-finansiella bolagens skuldsättning framstår som hanterbar, även om den är hög. De svenska icke-finansiella bolagen skuldnedväxlade efter finanskrisen, då tillväxten i BNP i löpande priser var snabbare än kredittillväxten. Skuldnedväxling har skett under ordnade former i Sverige, dvs. andelen nödlidande lån och antalet konkurser har legat på en låg och stabil nivå. Skuldsättningsgraden är fortfarande hög jämfört med de flesta medlemsstater, men ”kapitalkuddar” och företagens sparande utgör en betydande buffert. Således kan företagssektorn generellt minska sin hävstångseffekt ytterligare om så krävs. Vissa segment, t.ex. kommersiella fastigheter, förefaller mer sårbara. Inom den kommersiella fastighetssektorn har tillgångspriserna stigit snabbt, avkastningen har sjunkit och bankernas exponering för utlåning till sektorn har ökat (se ”Företagens skuldutveckling” i avsnitt 4.2.3). Höga bostadspriser i kombination med hushållens höga skuldsättning gör den svenska ekonomin exponerad för störningar. Bostadspriserna har stigit avsevärt de senaste två årtiondena och är fortfarande höga, trots en korrigering under 2017. Det totala värderingsgapet är omkring 30 %. Starka fundamenta, låga räntor, snedvridande beskattning och ineffektivitet på utbudssidan bidrar sammantaget till övervärderingen (se avsnitt 4.2.2). Kombinationen av höga bostadspriser och hög privat skuldsättning fick Europeiska systemrisknämnden (ESRB) att skärpa sin varning och 2019 utfärdades en rekommendation till Sverige om att ta itu med dessa strukturella faktorer (ESRB, 2019a). Banksektorn är relativt motståndskraftig, men kan vara sårbar för plötsliga förändringar av det ekonomiska och finansiella läget. Bankernas lönsamhet har varit bland de högsta i EU på grund av låga andelar nödlidande lån, hög kostnadseffektivitet och låga finansieringskostnader. Bankerna förlitar sig dock på kapitalmarknadsfinansiering, vilket utsätter dem för risker för likviditetsbrist och förändrade räntevillkor. De har dessutom en betydande exponering mot hypotekslån och kommersiella fastigheter. Om de höga bostadspriserna plötsligt skulle sjunka i kombination med en allmän försämring av det ekonomiska och finansiella läget kan dessa strukturella särdrag få negativa konsekvenser för den svenska ekonomin och den nordiska regionen, där de svenska bankerna är verksamma. 3.2.Utveckling, möjligheter och politiska åtgärder Hushållens skuldsättning fortsätter att stiga. De strängare amorteringsreglerna för nya bolån ledde till att takten i hushållens kredittillväxt sjönk något. Nominellt ökade den med 4,8 % under de första tre kvartalen 2019 jämfört med motsvarande period året innan (5,8 % 2018). Under tredje kvartalet 2019 uppgick hushållens skuldsättning till 177 % av den disponibla inkomsten. Kombinationen av gynnsamma kreditvillkor tack vare låga räntor, stigande bostadspriser och de ännu stigande disponibla inkomsterna kommer med stor sannolikhet att leda till fortsatt skuldsättning, i synnerhet för förstagångsköpare (Emanuelsson m.fl., 2018). Bostadspriserna kommer sannolikt att stiga ytterligare. Bostadspriserna började stiga igen 2019, eftersom utbudet av nya bostäder släpar efter och hyresmarknaden inte erbjuder många alternativ. De låga räntorna och den negativa premien kan dessutom sänka användarnas bostadskostnader även om skuldsättningen ökar. I december 2019 uppgick 12-månadersförändringen i bostadspriserna till 4,2 %, vilket var 3,2 % lägre än toppnivån i augusti 2017 ( ). De reala bostadspriserna var 2,3 % högre i december 2019 jämfört med motsvarande period året innan, och 7,8 % lägre än toppnivån 2017 Indikatorerna pekar fortfarande på en övervärdering av bostadspriserna och differensen mellan priser och fundamentalt motiverade värden bland de högsta i EU. Fortsatta snedvridningar av tillgång och efterfrågan tillsammans med en ökning av den nominella disponibla inkomsten och ett visst finansiellt utrymme (lägre räntesatser i slutet av avkastningskurvan samt utnyttjandet av konsumtionslån) tyder på att priserna sannolikt kommer att stiga måttligt i framtiden. Företagsskulderna växer igen. Efter att ha nått en lägstanivå på 106 % av BNP efter krisen har den konsoliderade företagsskulden börjat växa igen. Kvartalsvisa indikatorer för icke-konsoliderade skulder pekar på en måttlig men ändå ytterligare ökning under första halvåret 2019. Företagen har börjat förlänga lånens löptid något efter den tvära minskningen av längre löptider. 70 % av återstående löptid är kortare än 3 månader och 90 % kortare än ett år. Begränsade politiska åtgärder har vidtagits för att ta itu med de obalanser som är knutna till hushållens skuldsättning och bostadsmarknaden. I fråga om hyresmarknaden har försäljningen av hyreskontrakt kriminaliserats och böterna har höjts. Regeringen har ändrat reavinstskatten marginellt för att förbättra rörligheten och uppnå bättre nyttjande av det befintliga bostadsbeståndet. Det är fortfarande möjligt att skjuta upp reavinstskatten på bostadstransaktioner i samband med flytt, med 3 miljoner kronor som högsta möjliga uppskovsbelopp. För att delvis åtgärda den fortsatta bristen på bostäder har regeringen återinfört investeringsstöd för byggnation av hyreslägenheter i 2020 års budget (även för studenter). Detta trädde i kraft den 1 januari 2020 med en budget på 2,1 miljarder kronor, som är avsedd att öka till 3 miljarder kronor. När det gäller makrotillsynen höjdes det kontracykliska kapitalbuffertkravet för systemviktiga banker från 2,0 % till 2,5 %, från och med den 19 september 2019 och Finansinspektionen föreslog skärpta kapitalkrav för bankerna i fråga om deras exponering mot kommersiella fastigheter. Det finns fortfarande ett betydande utrymme för politiska åtgärder, särskilt i fråga om skatteincitament för (lånefinansierat) bostadsägande och hyresmarknaden. Sverige är ett av mycket få EU-länder med skattelättnader på hela den betalda bolåneräntan och inga åtgärder har vidtagits för att minska denna avdragsrätt. Inga åtgärder har heller vidtagits för att reformera systemet med den återkommande fastighetsavgiften, där det för närvarande finns ett relativt lågt avgiftstak, vilket innebär att det i praktiken är fråga om en ganska blygsam fast avgift som inte ökar i takt med fastighetsvärdet. Samtidigt har reavinstskatten, med sin negativa inverkan på bostadsrörligheten i bostadssegmenten för ägarbebodda bostäder, i stort sett lämnats orörd. Sveriges hyresmarknad är fortfarande hårt reglerad och uppmuntrar inte en ökning av utbudet av hyresbostäder och ett effektivare utnyttjande av det befintliga beståndet. 3.3.Samlad bedömning Den svenska ekonomin utmärks fortfarande av makroekonomiska obalanser knutna till hög privat skuldsättning och övervärderade bostadspriser. Makroekonomiska störningar kan fortfarande destabilisera den svenska ekonomin, eftersom den del av hushållens skuldsättning som är knuten till övervärderade bostadspriser kan utlösa en skadlig korrigering. I ett sådant negativt scenario skulle en stor och oordnad korrigering av bostadspriserna leda till ett negativt samspel mellan kredittillväxt och ekonomisk tillväxt. Genom det finansiella systemet skulle detta sedan kunna sprida sig till andra länder i regionen. Politiska åtgärder har inte tillräckligt beaktat hushållens skuldsättning och obalanser i bostadspriserna. Myndigheterna har i de flesta fall tillgripit makrotillsynsåtgärder för att ta itu med efterfrågetrycket, medan försörjningsåtgärderna har begränsats till att subventionera byggnation på hyresmarknaden. År 2016 sjösattes ett gradvis genomfört 22-punktsprogram för att förbättra bostadsmarknadens funktion, vilket nu har ersatts av den bredare reformagenda som ingår i regeringsprogrammet från januari 2019 (nedan kallat januariavtalet). Det finns fortfarande utrymme för politiska åtgärder i fråga om bostadsbeskattning samt om bostadsutbudets funktion och hyresmarknadens funktion. Tabell 3.1:Bedömningsschema för förfarandet vid makroekonomiska obalanser (*) – Sverige 2019 (Fortsättning på nästa sida) Tabell (fortsättning) Källa: Europeiska kommissionen. 4. Reformprioriteringar 4,1.Offentliga finanser och beskattning De offentliga finanserna är fortsatt motståndskraftiga. Saldot i de offentliga finanserna var 2018 ett överskott på 0,8 % av BNP och den offentliga bruttoskulden var 38,8 % av BNP. Skuldkvoten väntas ha sjunkit under det nya skuldankaret på 35 % under 2019. En något expansiv budgetproposition för 2020 och lägre tillväxt väntas leda till ett lägre saldo i de offentliga finanserna, men riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet på medellång och lång sikt i Sverige är ändå små.

4.1.1Det finanspolitiska ramverket Ett reviderat finanspolitiskt ramverk trädde i kraft i Sverige 2019. De viktigaste förändringarna är ett skuldankare på 35 % av BNP med en tillåten avvikelse på högst 5 procentenheter och ett lägre överskottsmål över en konjunkturcykel på 0,33 % av BNP, som tidigare var 1 % av BNP. Dessutom innebär ramverket ett stärkt mandat för Finanspolitiska rådet, som sedan 2007 övervakar de finanspolitiska reglerna och utvärderar de officiella makroekonomiska prognoserna. Det finanspolitiska ramverket behåller utgiftstaket och kravet på en budget i balans för kommunerna. Ramverket har stor trovärdighet på grundval av den institutionella strukturen och Sveriges resultat genom åren. Ramverket har bidragit till den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna i Sverige (tabell 4.1.1) genom att kombinera stabilitet och ett sunt genomförande över tiden med möjligheten att vid behov göra ändringar på grund av t.ex. demografiska förändringar eller bedömningar av skuldutvecklingen. Sedan 2017 har kopplingarna mellan budgeten och klimatpolitiken stärkts genom det klimatpolitiska ramverket, och budgeten innehåller en årlig klimatredovisning. Diagram 4.1.1:Index över de svenska finanspolitiska reglerna och bruttostatsskulden Källa: Europeiska kommissionen Förutsättningen för ramverkets framgång har varit och är alltjämt ett brett politiskt stöd. Den institutionella strukturen på Sveriges offentliga finanser baseras på konsensus över partigränserna, som har varit en faktor för dess soliditet (se Europeiska kommissionen, 2019b). Det finanspolitiska ramverkets förutsägbarhet har bidragit till framgången. Enligt ramverket ska det ses över vart åttonde år. Den aktuella politiska uppgörelsen mellan regeringen och två mittenpartier (Liberalerna och Centerpartiet) säger uttryckligen att ramverket ska följas under mandatperioden och att det ska finnas beredskap för en konjunktursvängning. Det är för tidigt för att utvärdera det nya finanspolitiska ramverkets resultat. Skuldnivån ligger visserligen i linje med regeln om skuldankaret och väntas sjunka till 34,6 % av BNP 2019, men en bedömning av överskottsmålet kräver mer datapunkter enligt den nya regeln. Det verkar som om det nuvarande utgiftstaket kommer att bidra till överskottsmålet. I ett bakåtblickande perspektiv har det nya målet inte nåtts (Finanspolitiska rådet, 2019). Om man blickar framåt står kommunerna och landstingen inför en ökande efterfrågan på välfärdstjänster. Det är också osäkert om pensionssystemet långsiktigt har förmågan att garantera adekvata pensioner. Om pensionerna blir otillräckliga kan ad hoc-inventioner utsätta de offentliga finanserna för ytterligare tryck (Aspegren m.fl., 2019). 4.1.2Utvecklingen på skatte- och budgetområdet Den allmänna skattenivån är fortfarande högre än EU-genomsnittet, men nivån varierar mellan olika skatter. Det totala skattetrycket låg 2018 på 43,8 % av BNP (EU-genomsnittet var 39,2 % av BNP). Det totala skattetrycket på arbete var också högt med en implicit skattesats på 39,6 % 2018, vilket är högre än EU-genomsnittet på 36,2 %. Samtidigt leder den relativt låga återkommande fastighetsavgiften ( ) och avdragsrätten för bolåneräntor till en regressiv skattemässig snedvridning som gynnar bostadsägande. Intäkterna från kapitalskatterna ligger dock också under EU-genomsnittet (6,1 % av BNP, EU-genomsnitt på 8,5 % samt 13,8 % av de totala skatterna mot EU-genomsnittet på 21,6 %). Det höga skattetrycket på arbete kan påverka incitamenten att arbeta. Skattekilen, dvs. skillnaden mellan arbetskostnaden och nettolönen, är särskilt stor i fråga om låginkomsttagare som tjänar 50 % av genomsnittslönen, nämligen 39,5 %. Incitamenten att börja arbeta är enligt indikatorn för bidragsfällan dessutom låga på 50 % och 67 % av genomsnittslönen på grund av det höga skattetrycket. En mer omfattande skattereform kan stötta sysselsättningen och minska skulduppbyggnaden i hushållssektorn. I regeringsförklaringen 2019 ingick ett mål om att genomföra en större skattereform. Några konkreta planer har emellertid inte presenterats. Det är därför inte säkert att den kommande reformen till exempel skulle inkludera en skatteväxling från arbete till ägande genom ändring av avdragsrätten för boräntor eller den återkommande fastighetsavgiften. Reformer på det här området kan bidra till en gynnsammare utveckling av hushållens skuldsättning (se avsnitt 4.2), främja sysselsättningen och eventuellt även ha en positiv inverkan på inkomstskillnaderna (Justo m.fl., 2019). Budgetpropositionen för 2020 är något expansiv. Den speglar den ökande efterfrågan på välfärdstjänster och de finansiella begränsningarna hos kommuner och landsting, som kommer att få högre bidrag (en ökning med 5 miljarder kronor). Budgeten innehåller nya satsningar på lag och ordning och ett löfte om en grön omställning där 3,2 miljarder kronor ska gå till att främja omställningen till en fossilfri ekonomi. På inkomstsidan leder stora skattesänkningar till en långsammare inkomstutveckling. Det handlar bl.a. om avskaffandet av värnskatten på 5 % av årsinkomster som överstiger 689 300 kronor (slopande av den övre skiktgränsen för statlig inkomstskatt) och en sänkning av inkomstskatten för personer över 65 år med en inkomst på över 17 000 kronor per månad. Åtgärden syftar till att undanröja skillnaden i beskattning mellan inkomster från arbete och inkomster från pension. Intäkterna från miljöskatter är lägre än EU-genomsnittet. Miljöskatterna motsvarade 2,1 % av BNP 2018 (EU-genomsnitt: 2,4 %) och energiskatter 1,6 % av BNP (EU-genomsnitt: 1,8 %). Samma år stod miljöskatteintäkterna för 4,8 % av de totala intäkterna från skatter och sociala avgifter (genomsnittet för EU var 6,2 %). Detta beror till viss del på att skatterna har haft de beteendeeffekter som eftersträvats och en ökad omställning till biobränslen i transportsektorn. Vissa undantag och reduktioner av skattesatsen på koldioxid och energi håller på att fasas ut. Rabatter på koldioxidskatten på bränsle för uppvärmning i sektorer som inte omfattas av EU:s utsläppshandelsystem sänktes och avskaffades slutligen 2018. Skattereduktioner och undantag finns bara kvar för bränslen som används inom vissa områden, t.ex. jordbruket och sjöfarten på inre vattenvägar. Sedan 2017 gäller en uppräkningsregel för bensin- och dieselskatt med en årlig höjning på två procentenheter utöver konsumentprisinflationen. Prisskillnaderna på diesel jämfört med bensin har krympt genom att de olika punktskattesatserna gradvis har anpassats. 4.1.3De offentliga finansernas hållbarhet Sveriges statsskuld väntas fortsätta att sjunka på medellång sikt. En sund förvaltning av de offentliga finanserna och en hållbar ekonomisk utveckling beräknas i kommissionens referensscenario med oförändrad politik leda till att den offentliga skulden minskar från 34,6 % av BNP 2019 till 15,4 % av BNP 2030. Pensionssystemet håller på att reformeras för att koppla den lägsta pensionsåldern till en ”riktålder” som ska höjas i takt med den förväntade livslängden. I ett första steg höjdes den lägsta åldern för den allmänna pensionen (som är inkomstbaserad) från 61 till 62 år i januari 2020. Ytterligare åtgärder för att höja riktåldern för ålderspension (som är inkomstbaserad) och garantipensionen förväntas de närmaste åren (Aspegren m.fl., 2019). När det gäller den offentligfinansiella hållbarheten förefaller utsikterna sammantaget vara goda på kort, medellång och lång sikt (Europeiska kommissionen, 2020a) ( ). Skuldsättningen förefaller vara motståndskraftig mot störningar. Den låga ingående skuldstocken innebär att negativa störningar som drabbar tillväxt, räntor eller det primära saldot inte skulle ha någon större inverkan på skuldkvoten. I alla scenarier i känslighetstester ligger statsskulden kvar på en nedåtgående trend. Skuldkvoten i slutet av prognosperioden (2030) är i dessa scenarier något högre än i referenscenariot. I ett värsta scenario, som baseras på en växelkurschock, skulle den offentliga bruttoskulden uppgå till 18,0 % av BNP 2030. De offentliga utgifterna för långvarig vård och omsorg beräknas stiga. Demografiska förändringar medför att utgifterna för långvarig vård och omsorg lär öka kraftigt, från 3,2 % av BNP 2016 (den näst högsta nivån i EU) till 4,9 % av BNP 2070 (Europeiska kommissionen och arbetsgruppen om åldrande inom kommittén för ekonomisk politik, 2018). Det motsvarar en ökning på 53 %, vilket är något lägre än EU-genomsnittet. Den andel av befolkningen som omfattas av långvarig vård och omsorg är relativt hög jämfört med andra medlemsstater, samtidigt som det underliggande behovet ( ) är bland de lägsta i EU. 4,2. Den finansiella sektorn 4.2.1Banksektorn (*) ( ) Översikt

Banksektorn är fortfarande motståndskraftig tack vare hög lönsamhet och små kreditförluster. Trots att räntorna varit negativa på senare år är bankernas lönsamhet ändå bland de högsta i Europa. Dessutom hade den svenska banksektorn också under 2019 en av de lägsta genomsnittliga andelarna nödlidande lån för både hushåll och icke-finansiella bolag (se tabell 4.2.1). Den låga andelen bidrar till motståndskraften om negativa störningar skulle inträffa och har lett till låga finansieringskostnader. De här tendenserna och den höga kostnadseffektiviteten har resulterat i en avkastning på eget kapital och avkastning på totalt kapital på i genomsnitt 12 respektive 0,7 % under 2019. Aktiekurserna föll dock eftersom flera svenska banker är under utredning för inte ha förhindrat penningtvätt, särskilt i sina baltiska filialer och dotterinstitut. Sårbarheter och risker kvarstår till följd av det svenska banksystemets storlek, koncentration och sammankoppling. Banksystemets storlek, mätt i totala tillgångar, uppgår till nära 300 % av BNP ( ). Sektorn är koncentrerad till de tre (samnordiska) storbankerna, som täcker över 60 % av marknaden inom alla huvudsegment. Bankerna är dessutom nära sammankopplade via sin tradingverksamhet och sina bilaterala lån utan säkerhet. Det finns också ganska stora korsinnehav av säkerställda obligationer ( ), vilket medför betydande risker för spridning om störningar skulle inträffa. Ändrade regler för beräkningen av bankers riskviktade tillgångar ledde till en betydande minskning av rapporterade kapitalrelationer. I slutet av 2018 ändrade Finansinspektionen metoden för tillämpning av riskviktsgolvet för bolån för banker som använder interna riskmodeller, vilket förbättrar den internationella jämförbarheten för rapporterade kapitalrelationer. Den nedgång som detta ledde till i bankernas rapporterade kapitalisering i förhållande till riskviktade tillgångar gjorde att denna närmade sig EU-genomsnittet (se tabell 4.2.1). Bruttosoliditeten är dock fortfarande mellan 4 % och 5 % för de flesta banker, vilket är bland de lägsta i EU. Den förhållandevis låga nivån på egna tillgångar visar på strukturella sårbarheter och stämmer överens med den slutsats som dras av Betz m.fl. (2014) om att bruttosoliditeten är den bästa indikatorn när det gäller att förutse fallissemang bland europeiska banker. Kapitalkrav som gäller riskviktsgolvet ( ), enligt en överenskommelse i Baselkommittén för banktillsyn, kan leda till högre kapitalbuffertar hos de svenska bankerna inför det fullständiga införandet den 1 januari 2027 (Finansinspektionen, 2019d). Diagram 4.2.1:Kärnprimärkapitalrelationer (%) Källa: Europeiska kommissionen Tabell 4.2.1:Indikatorer på finansiell sundhet (1) Källa: Europeiska centralbanken och Europeiska kommissionens beräkningar. Svenska banker har löptidsobalanser mellan tillgångar och skulder och är beroende av kapitalmarknadsfinansiering. Utlånings-/inlåningskvoten är hög i Sverige (182,2 andra kvartalet 2019, vilket är dubbelt så högt som EU-genomsnittet). Jämfört med jämförbara europeiska banker har de svenska storbankerna en stor andel lån på tillgångssidan, främst bolån med mycket lång löptid (30–50 år). På skuldsidan utgör inlåning, som allmänt anses vara en stabil finansieringskälla, en jämförelsevis liten andel. De svenska bankerna är beroende av de internationella kapitalmarknaderna för täcka finansieringsunderskottet på omkring 50 % av låneportföljerna, vilket främst sker genom kortfristiga lån i utländsk valuta och emissioner av säkerställda obligationer där säkerheten utgörs av bolån. Skuldstrukturen exponerar kreditinstituten för risker för likviditetsbrist och högre finansieringskostnader. Eftersom internationell kapitalmarknadsfinansiering är mycket känsligare för ränteändringar eller finansiell stress kan det bli svårt för de svenska bankerna att skaffa tillräcklig likviditet i ett negativt scenario, t.ex. vid störningar på bostadsmarknaden eller förtroendeeffekter på grund av pågående penningtvättutredningar. Svenska tillsynsmyndigheter har därför framhållit vikten av tillräckliga likviditetstäckningskvoter och att likviditetsbuffertarna måste diversifieras (Finansinspektionen, 2019b och Riksbanken, 2019a). Alla systemviktiga institut uppfyller å andra sidan redan det gällande minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder (MREL). MREL är det kapital och de skulder som kan skrivas ned eller omvandlas till nytt kapital för att absorbera skulder och återställa kapitalet vid en kris. Vid stresstester har de svenska bankerna haft blandade resultat. Enligt det stresstest som Europeiska bankmyndigheten gjorde 2018 (Europeiska bankmyndigheten, 2019) skulle de svenska storbankerna kunna stå emot en svår recession i kombination med sjunkande fastighetspriser (vilket bland annat framgår av att kärnprimärkapitalrelationen skulle minska med som mest 2,7–3.3 procentenheter). Däremot visar resultaten av Riksbankens stresstester att storbankernas kreditförluster skulle kunna bli större vid en djup recession. De skulle få stora rörelseförluster, vilket skulle minska deras kärnprimärkapitalrelation med nästan 14 procentenheter och bruttosoliditeten med över 4 procentenheter ( ). Bankernas exponering mot bostadsmarknaden medför risker. Hushållen är fortsatt sårbara för en korrigering på bostadsmarknaden och för en ökning av lånekostnaderna (se avsnitt 4.2.3). En indikator som Riksbanken tagit fram (Giordani m.fl., 2017) för att mäta sårbarheten i det finansiella systemet ligger för närvarande på en historiskt hög nivå, delvis på grund av hög skuldsättning och stigande reala bostadspriser. Detta trots de makrotillsynsåtgärder som har antagits för att hantera de risker som är förknippade med denna situation. Med tanke på risker med koppling till kommersiella fastighetsmarknaden har Finansinspektionen gjort en djupanalys av den marknaden. Priserna på kommersiella fastigheter har ökat kraftigt sedan 2013, särskilt för kontor i Stockholms och Göteborgs centrala delar (Finansinspektionen, 2019c). Bankernas utlåning till kommersiella fastigheter har ökat i takt med priserna, vilket kan tyda på en jakt på avkastning. Men med tanke på storleken på den kommersiella fastighetsmarknaden i Sverige (omkring 36 % av BNP) ( ) och hur känslig den är för makrofinansiella störningar, skulle en häftig marknadskorrigering kunna få återverkningar på den finansiella stabiliteten, via byggföretagens exponering för ränte- och refinansieringsrisker. Därför gjorde Finansinspektionen en djupanalys av lämpliga kapitalkrav för banker för att täcka förluster från utlåning till kommersiella fastigheter. I januari 2020 höjde Finansinspektionen kapitalkraven inom pelare 2 för att säkerställa en tillräcklig kapitaltäckning (Finansinspektionen, 2020). Den justerade riskvikten är 35 % (för exponeringar med säkerhet i kommersiella bostadsfastigheter gäller en lägre vikt på 25 %) mot den nuvarande nivån på cirka 23 %. Arbetet med att se över riksbankslagen går framåt, medan utredningen om bankunionen har avslutats. Den 29 november 2019 lade riksbankskommittén fram sitt slutbetänkande för regeringen med ett förslag till en ny riksbankslag med vissa ändringar av bankens mandat (SOU, 2019a). Förslaget ska nu ut på remiss. Den 10 december 2019 presenterade regeringen resultatet av en utredning om ett eventuellt svenskt deltagande i bankunionen (SOU, 2019b). Rapporten anger för- och nackdelar med ett medlemskap, men innehåller inga konkreta politiska förslag. Bekämpning av penningtvätt Flera fall av misstänkt penningtvätt har riktat strålkastarljuset mot svenska banker. Anklagelser på senare tid om omfattande penningtvätt som involverat svenska banker via deras filialer och dotterinstitut i de baltiska länderna ledde till att en landsspecifik rekommendation riktades till Sverige i vilken landet uppmanades att åtgärda bristerna i sitt regelverk mot penningtvätt (se avsnitt 2). Europeiska kommissionen har granskat fallet med Nordea och de svenska myndigheternas roll (Europeiska kommissionen, 2019c), samt begärt att Europeiska bankmyndigheten ska utreda om den finansiella tillsynen i Swedbanks fall låg i linje med EU-rätten. Utredningen är ännu inte klar. Anklagelserna om penningtvätt har haft en negativ inverkan på de svenska bankernas anseende och deras aktier sjönk kraftigt 2018–2019. Tillämpningen av regelverket mot penningtvätt ska samordnas bättre. Sverige har inrättat en särskild samordningsfunktion för att främja ett effektivt samarbete mellan tillsynsmyndigheterna och Rikspolisstyrelsen med deltagande av representanter från 17 organisationer. Samordningsfunktionen ska samla olika typer av kunskaper och kompetenser så att de kommer till nytta i hela systemet och främja samverkan, dialog och ett faktiskt utbyte mellan myndigheter, och mellan myndigheter och aktörer. Finansinspektionen har anställt mer personal för att säkerställa en mer transparent, riskbaserad och effektiv tillsyn. Under 2018 gjorde myndigheten fyra nyrekryteringar, vilket innebar att antalet tjänster ökade till totalt 13. Det är fortfarande lågt med tanke på storleken på den svenska finansiella sektorn. I budgeten för 2020 anslås ytterligare 10 miljoner kronor till Finansinspektionen för att stärka insatserna mot penningtvätt (Finansinspektionen, 2019d). På nationell nivå arbetar Finansinspektionen för närvarande med tillämpningen av en riskbaserad tillsynsmetod med hjälp av ett riskklassificeringsverktyg som måste uppdateras under 2020. Det krävs dock mer arbete för att förstå och korrekt tillämpa den riskbaserade tillsynsmetoden, revidera undersökningsförfarandena och tillämpa en mer avskräckande sanktionspolicy. Parallellt har permanenta strukturer inrättats för att integrera tillsyn mot penningtvätt och finansiering av terrorism på nordisk eller nordisk-baltisk nivå. Finanspolisen har börjat uppgradera sitt nationella rapporteringssystem för misstänkta transaktioner. För att dessutom kunna hantera ett ökande antal rapporter planerar Finanspolisen att ersätta sitt nuvarande it-system för rapportering med ett nytt integrerat system i mars 2020. Med det nya systemet bör inte bara kvaliteten på rapporteringen förbättras utan också Finanspolisens kapacitet att identifiera, kartlägga och analysera risker och metoder för penningtvätt och finansiering av terrorism. Sverige använder bara i begränsad omfattning FIU.net för förfrågningar och utbyte av information med andra finansunderrättelseenheter i EU. För närvarande har Finanspolisen fortfarande omoderna interna databaser och en brist på tydliga förfaranden för att prioritera och analysera inkommande anmälningar om misstänkta transaktioner. Finanspolisen har för närvarande omkring 35 anställda men håller på att rekrytera fler för att stärka sin analyskapacitet. 4.2.2Bostadsmarknaden (*) Utvecklingen på bostadsmarknaden Bostadspriserna började stiga igen 2019, medan bostadsbyggandet sjönk. Bostadspriserna ökade med 2,7 % i september 2019 jämfört med motsvarande period året innan och var därmed 2,5 % lägre än toppnivån i augusti 2017. I reala termer var ökningen 1,4 %. Enligt Europeiska kommissionens modell var bostadspriserna under 2018 övervärderade med 7 %. När priserna jämfördes enbart med inkomsterna uppgick övervärderingen till 36 % för 2018. Efter en avkylning på bostadsrättsmarknaden under 2018 återgick transaktionsvolymen tidigt under 2019 till samma höga nivå som 2017. På kort sikt väntas bostadsprisutvecklingen hållas uppe av utbudsbegränsningar och efterfrågeutveckling, medan marknadssnedvridningar kommer att kvarstå.

Villor och lägenheter uppvisade skilda pristrender. Lägenheter har påverkats mer av prisfallet 2017 än villor, möjligtvis på grund av en kombination av höga byggvolymer för lägenheter och skärpt makrotillsyn. Bostadsrättspriserna sjönk mer (10,4 %) än villapriserna (8,3 %) från toppnivån (i augusti 2017) till bottennivån (i december 2017) och har återhämtat sig i mindre utsträckning. Priserna i september 2019 låg 5,1 % under toppnivån (villor: –0,8%) (se diagram 4.2.2). Diagram 4.2.2:Bostadspriser per marknadssegment (nominellt) Källa: Valueguards bostadprisindex HOX Under de senaste 25 åren har de reala bostadspriserna stigit snabbare än den disponibla inkomsten. Bostadsprisökningarna på cirka 200 % är större än i de flesta andra EU-länder. Bostadspriserna är mest övervärderade om man jämför med hyrorna. Eftersom den svenska hyresmarknaden är mycket reglerad är hyrorna i genomsnitt lägre än marknadshyrorna och bostadsköerna långa (se Europeiska kommissionen, 2019b, s. 30). Pris-inkomstkvotens utveckling och kommissionens interna modell pekar också på en viss övervärdering (se diagram 4.2.3). Europeiska systemrisknämnden drog en liknande slutsats i sin utvärdering och rekommendation till Sverige (ESRB, 2019a och ESRB, 2019c). ( ) Låga räntor har bidragit till de höga bostadspriserna, men värderingarna verkar vara för höga. Historiskt låga räntor har sänkt brukarkostnaden för bostadsägande, vilket drivit på bostadspriserna. Hushållens räntekostnader har sjunkit till den lägsta nivån på tre årtionden. Deras lånekostnader har dock legat nära den högsta förkrisnivån sedan 2011. Riksgälden (Bjellerup och Majtorp, 2019) har granskat värderingen av bostadsmarknaden och drar slutsatsen att prisutvecklingen fram till 2017 kan förklaras av förändringar av den disponibla inkomsten och räntebetalningarna efter skatt, samt att även införandet av tak för belåningsgraden hade en betydande inverkan. Den senaste utvecklingen är svårare att förklara med hjälp av den här modellen. På senare år har bolånemarknadens struktur förändrats. Engström (2020) undersöker de nya kreditförmedlarnas roll och den möjliga effekt de har på konkurrensförhållandena och räntorna på bolånemarknaden. Sammanfattningsvis verkar alltså värderingarna vara fortsatt för höga på hela marknaden, men mindre markant än 2016 och 2017. Diagram 4.2.3:Skattade värderingsgap för bostadspriser på basis av olika indikatorer (1) (2) (3) Källa: Europeiska kommissionens beräkningar. Drivkrafter för efterfrågan Historiskt låga räntor och strukturella särdrag driver på bostadsefterfrågan. Penningpolitiken har varit expansiv på grund av de låga räntorna och kvantitativa lättnader (se avsnitt 1). Därför har tremånadsräntan varit negativ sedan andra kvartalet 2015. Räntor på längre löptider har sjunkit ännu mer. Det har lett till att hushållen har förlängt löptiden på sina bolån (se avsnitt 4.2.3). Det verkar dock vara svårt att få de aktuella låga boräntorna för längre tid än fem år, oberoende av de lägre långa räntorna och den förutsägbarhet som detta ger i fråga om boendekostnaden per månad. Skattesystemet gynnar fortfarande lån som används för bostadsköp och förstärker de regionala skillnaderna i bostadspriserna. De räntor som hushållen betalar på sina lån är avdragsgilla med 30 %, först mot kapitalinkomster och sedan mot arbetsinkomstskatten om kapitalinkomsterna är mindre än arbetsinkomsterna. För årliga räntebetalningar över tröskelvärdet på 100 000 kronor kan 21 % dras av ( ). Samtidigt är den kommunala fastighetsavgiften fortsatt låg jämfört med andra länder och det finns ett nationellt avgiftstak. Den nationella maxavgiften innebär att samlad förmögenhet i form av fastigheter beskattas relativt sett högre i fattigare regioner än i rikare regioner. I kombination med regionala skillnader i inkomstskatt kan detta förstärka skillnaderna i bostadspriser mellan regionerna. Det växande gapet mellan bostadspris- och inkomstökningarna har ökat specifika gruppers sårbarhet. Bostadspriserna har visserligen ökat över hela linjen, men det verkar ändå som om ökningen har varit mer påtaglig i de lägre bostadsmarknadssegmenten än i andra marknadssegment. Samtidigt har inkomsterna ökat mindre i de hushåll som är intresserade av de här segmenten. Om man använder skillnaden mellan medel- och medianvärdet som ett grovt mått på denna utveckling visar det sig att för bostadsrätter ökade medianpriset 36 procentenheter mer än medelvärdet mellan 2005 och 2017 ( ). Tre faktorer kan eventuellt förklara de relativt sett högre priserna i det lägre segmentet. Det rör sig om 1) byggverksamhet som gynnar dyrare bostäder, 2) ökade inkomstskillnader och 3) förmögenhetsackumulering i form av bostäder. Bostadsbeståndets årliga tillväxt har i genomsnitt varit lägre än 1 % (se ”Drivkrafter för utbudet”) det senaste tio åren och inkomstskillnaderna (se avsnitt 4.3) har växt i begränsad omfattning. Förmögenhetsackumuleringen i form av bostäder sker när nya personer på bostadsmarknaden betalar ett högre pris än tidigare nytillkomna gjorde. Den här förmögenhetsackumuleringen kan föras vidare genom hela bostadskarriären, dvs. de som säljer sin bostad till någon som är ny på bostadsmarknaden använder sin vinst till att köpa en ny, troligtvis dyrare bostad. Den växande förmögenhetackumuleringen på tillgångssidan neutraliseras delvis av ökningen av hushållens skulder. I det rådande läget med mycket låga räntor omsätts detta inte i högre boendekostnader för nya bostadsägare, men de som är nya på bostadsmarknaden tenderar att ha (mycket) högre skulder i förhållande till sina inkomsterruta än hushåll som varit på marknaden ett tag (se underavsnitt 4.2.3). Drivkrafter för utbudet Byggaktiviteten har understigit de uppskattade behoven i flera år. Boverket (2019) uppskattar det årliga behovet till 93 000 nybyggda bostäder för 2018–2020 och ett behov på 51 000 för den följande perioden fram till 2025. Det faktiska bostadsutbudet understeg, även när det var som störst 2017, det uppskattade kortsiktiga behovet och har mycket sällan tillgodosett det strukturella långsiktiga behovet. Bostadsbyggandet uppskattas ha sjunkit kraftigt under 2019 (12-månadersförändring på –9,0 %) och ska fortsätta att sjunka 2020 (12-månadersförändring på –2,0 %). Förtroendeenkäter rapporterar fallande orderingång, och förväntningarna är de lägsta sedan lågkonjunkturen 2012. Nya bygglov och byggstarter är också på nedgång. Strukturella hinder tenderar att begränsa bostadsutbudet och öka byggkostnaderna. Tomter kommer inte ut på marknaden snabbt nog och trots vissa reformer verkar detaljplanerna och byggföreskrifterna, t.ex. kommunernas olika tolkning av byggregler, fragmentera marknaden. Detta kan framför allt hindra utländska byggföretag från att ta sig in på marknaden och omöjliggör därmed en konkurrens som kan leda till lägre priser och högre produktivitet (Europeiska kommissionen, 2019b, s. 29). Dessutom leder bristen på konkurrens på flera marknader för byggmaterial till högre byggkostnader (Konkurrensverket, 2018). Diagram 4.2.4:Nybyggnation och beräknat behov Källa: Boverket och SCB Förutom bristerna i utbudet passar de bostäder som faktiskt finns tillgängliga inte hushållens behov. Förhållandet mellan det befintliga bostadsbeståndet och antalet hushåll har legat relativt stabilt på senare tid, på mellan 105 % och 106 %, eftersom antalet hushåll sedan 2013 har ökat i samma takt som bostadsbeståndet (1,0 %). Förutom bostadsbristen verkar det mest akuta problemet vara hushållens storlek och bostadsbeståndets egenskaper. Omkring 70 % av de svenska hushållen består av högst två personer. Samtidigt är bara 51 % av bostadsbeståndet flerbostadshus med bostadsrätter och detta har i stort sett inte förändrats sedan man började redovisa statistik om detta 2013 (första tillgängliga år, se diagram 4.2.5). Antalet ensamhushåll, som redan utgör 40 % av alla hushåll, har ökat snabbare än genomsnittet (1,2 %) liksom antalet hushåll med fler än fem medlemmar. Den sistnämnda kategorin utgör dock bara 6 % av alla hushåll. Diagram 4.2.5:Hushållens boende efter typ Källa: SCB Bostadsbeståndet och hyresmarknaden anpassar sig inte efter de förändrade behoven på grund av inaktivitet. Ombildningar och rivningar är ännu färre än nytillskotten till bostadsbeståndet och förändringen av det befintliga beståndet går alltså långsamt. Byggrestriktionerna är särskilt hårda i storstadsområdena ( ). De som är mer beroende av allmännyttans bostäder, dvs. de med lägre inkomster, står inför ett allt tuffare läge på hyresmarknaden. Allmännyttans andel av hyresbostäder i det totala bostadsbeståndet har minskat från 23 % 2001 till 18 % 2018, medan vakansgraden för hyresbostäder har sjunkit till historiska låga 0,5 % och fortsätter att vara mycket lägre än EU-genomsnittet (se diagram 4.2.6). Bostadsbeståndet används heller inte effektivt. På hyresmarknaden uppstår inlåsnings- och utestängningseffekter till följd av att hyrorna ligger under marknadshyrorna. På marknaden för ägarbebodda bostäder motverkas ägarnas rörlighet av kapitalvinstbeskattningen. Bostadsbristen gör det svårare för människor att byta jobb (Europeiska kommissionen, 2019b, s. 30) Diagram 4.2.6:Typ av innehav och vakansgrad Källa: Europeiska centralbanken Politiska åtgärder

Det har vidtagits få politiska åtgärder för att ta itu med obalanserna på bostadsmarknaden. Under 2018 var de politiska åtgärderna främst inriktade på efterfrågesidan, medan åtgärder på utbudssidan hade en mer framträdande plats 2019. Det har handlat om ganska stegvisa åtgärder och det är föga troligt att de kommer att i grunden förändra snedvridningarna på bostadsmarknaden. För att det ska hända kommer det att krävas beslutsamma politiska åtgärder på hyresmarknaden och inom skattepolitiken. Sverige har höjt taket för uppskov med skatten på kapitalvinster från 1,45 miljoner kronor till 3 miljoner kronor. Höjningen av taket kan främja rörligheten på bostadsmarknaden. Den uppskjutna kapitalvinsten omfattas dock av en årlig skatt på cirka 0,5 %, vilket i det nuvarande lågränteläget gör uppskovet mindre intressant. Under perioden 21 juni 2016–20 juni 2020 råder dessutom ett tillfälligt undantag från det tidigare högsta möjliga uppskovsbeloppet på 1,45 miljoner kronor. Med andra ord innebär de nya reglerna en skärpning av uppskovskraven. Rent generellt reducerar uppskovet bara den omedelbara effekten på kassaflödet och inte den faktiska förmögenhetsminskningen. Det finns alltså utrymme för en större reform av kapitalvinstbeskattningen. Finansinspektionen har ytterligare skärpt makrotillsynen något. Finansinspektionen höjde den kontracykliska kapitalbufferten till 2,5 % från den 19 september 2019. Myndigheten har gradvis höjt den kontracykliska kapitalbufferten sedan den infördes 2014. Den föregående nivån på 2 % infördes den 14 mars 2017. Höjningen av den kontracykliska kapitalbufferten ska stärka den samlade motståndskraften nom den finansiella sektorn, även om den inte specifikt är inriktad på obalanser som är kopplade till hushållens skuldsättning och bostadsmarknaden. Dessutom har Finansinspektionen anpassat kraven för riskviktgolvet för bolån. Den makrotillsynsåtgärden trädde i kraft den 31 december 2018 för en tvåårsperiod. Åtgärden får troligtvis ingen markant effekt på utlåningen, men den har gjort det lättare att jämföra svenska bankers rapporterade riskviktade kapitalrelationer med deras motparters i EU. Investeringsstödet för byggande av hyresbostäder har återinförts. För att minska den ständiga bostadsbristen har regeringen öronmärkt 2,1 miljarder euro för att stimulera byggandet av hyresbostäder (också för studerande) sin budgetproposition för 2020. Stödet bör ha trätt i kraft den 1 januari 2020. Tillsammans med att man lättar på byggföreskrifterna kan detta avhjälpa problemen på utbudssidan något. Den mer omfattande skattereform som har aviserats kan vara ett tillfälle att åtgärda flera brister samtidigt. I den politiska överenskommelsen sa sig regeringen ha för avsikt att se över skattesystemet. Hittills har ingen tidsram eller några detaljer meddelats. En sådan skattereform kan utöver att ta itu med incitamenten för ökad skuldsättning även sänka hindren för att ta sig in på bostadsmarknaden för personer med lägre inkomster, främja rörligheten på bostadsmarknaden och minska förmögenhetsklyftorna. 4.2.3Privat skuldsättning (*) Hushållens skuldsättning Hushållens skuldsättning är fortsatt hög, men ökningstakten avtar. De svenska hushållens skuldsättning har ökat stadigt sedan tidigt 2000-tal och överskrider med betydande marginal skuldtillväxten i jämförbara länder (se diagram 4.2.7). Ett långsammare kreditflöde 2018 ledde dock till att ökningstakten i hushållens nominella skuldsättning avtog till 5,8 %, vilket var långt under toppen på 8,0 % 2016. Ökningstakten sjönk ytterligare till 4,8 % tredje kvartalet 2019 och ligger därmed i stort i linje med ökningstakten för hushållens nominella disponibla inkomst. Diagram 4.2.7:Utvecklingen för hushållens skuldsättning (indexerat, 2005=100) Källa: Europeiska kommissionen Den mer måttliga ökningen av hushållens skuldsättning på senare tid bidrog till att stabilisera hushållens skuldkvoter. Den genomsnittliga skuldkvoten (skulder i förhållande till disponibel inkomst) och skulden i förhållande till BNP planade båda i stort ut under 2018 och sjönk till och med något första halvåret 2019. Trots den omfattande stabiliseringen av de aggregerade skuldkvoterna ligger de fortfarande långt över de fundamentabaserade och försiktighetsbaserade riktmärkena för Sverige och är fortfarande bland de högsta i EU. Det finns också stora skillnader i skuldnivåer mellan hushållen. Den genomsnittliga skuldkvoten för nya låntagare var 2018 289 %, en minskning från 300 % året innan. Hushåll med bolån som bor i storstadsområdena, yngre hushåll och hushåll med lägre inkomster tenderar att ha särskilt höga lånekostnader i förhållande till sin inkomst( ).Ihållande låga räntor har dock bidragit till att hålla tillbaka boräntekostnaderna och därmed lånekostnadernas andel av den disponibla inkomsten (Finansinspektionen 2019e). Drivkrafter för utvecklingen av hushållens skuldsättning Ökningen av hushållens skuldsättning beror mestadels på bolåneutvecklingen. Bolåneskulderna står för drygt 80 % av hushållens totala skulder, och har varit den viktigaste drivkraften bakom den ihållande ökningen av hushållens totala skuldsättning. Sverige har haft en lång period där stigande bostadspriser (se avsnitt 4.2.1) och växande bolån har varit ömsesidigt förstärkande. Det ökande underliggande värdet på säkerheter har gjort det möjligt att ta högre bolån, vilket har drivit på priserna och hållit nere ökningen i belåningsgrad. Ökningen av hushållens bolån avtog något under större delen av 2018 till följd av bostadspriskorrigeringen i slutet av 2017. Men då bostadsprisökningarna åter har tagit fart, om än i blygsam takt, och bolåneräntorna har förblivit låga, har den totala bolåneutlåningen ökat igen. Lån utan säkerhet har inte ersatt bolånen i någon högre grad. Lån utan säkerhet och hushållens lån mot annan säkerhet (till exempel bilar) har historiskt sett ökat jämförelsevis långsamt. När ökningen av bostadslånen avtog ökade lånen utan säkerhet i snabb takt, till viss del på grund av snabba förändringar av de tekniska och institutionella förhållanden och marknadsförhållanden som konsumentkreditgivare verkar under. Men Van Santen (2017) hittar inga bevis för man i någon större grad har gått över från lån för bostadsändamål till lån utan säkerhet. Totalt sett uppgår lånen utan säkerhet till under 5 % av BNP, en nivå som i stort ligger i linje med EU-genomsnittet, och de har i dagsläget liten inverkan på den finansiella stabiliteten. Strukturella faktorer förklarar de relativt låga lånekostnaderna. Det finns starka skatteincitament för att köpa sitt eget boende, särskilt när köpet finansieras med skulder som är avdragsgilla (se avsnitt 4.2.2). Svenska bolåneavtal har långa löptider jämfört med andra EU-länder och den övergripande amorteringstakten är fortfarande låg i jämförbara perspektiv. Av historiska och institutionella skäl har bolånen rörliga räntor som är mycket vinklade mot den korta änden av räntekurvan ( ). Därmed omsattes mellan 2011 och 2016 de lägre räntorna relativt snabbt i minskade räntebetalningar som andel av hushållens inkomst, trots fortsatta bostadsprisökningar. Kombinationen av de här faktorerna har begränsat de nuvarande lånekostnaderna, men innebär även risker vid framtida räntehöjningar. Diagram 4.2.8:Bolånens löptider och räntor Källa: Macrobond En övergång till längre löptider gör bolånekostnaderna mindre räntekänsliga. Den långvariga ökningen av hushållens bolåneskulder i förhållande till deras inkomster har gjort dem mer känsliga för ränteändringar, eftersom merparten av bolånen är kopplade till mycket korta räntor. Sedan slutet av 2017 har dock andelen bolån med en löptid på 3–5 år ökat markant, vilket betyder att det tar längre tid för ränteförändringar att få genomslag hos hushållen (diagram 4.2.7). Detta sammanföll i stort med justeringen på bostadsmarknaden hösten 2017 och speglar alltså möjligtvis en omsvängning i hushållens riskvärdering. Men utvecklingen gick också hand i hand med en förändring av den löptidsstruktur för bolåneräntor som erbjöds av bankerna, i och med att räntepremien för längre löptider höjdes. På det hela taget innebär denna förändring på senare tid att de omedelbara effekterna av en räntehöjning på hushållens förmåga att klara av sina lånekostnader dämpas, vilket stärker deras motståndskraft. Politiska åtgärder Hushållens höga skuldsättning är i kombination med höga bostadspriser en risk för den svenska ekonomin. Den senaste tidens stabilisering av hushållens skuldsättning innebär visserligen att skuldutvecklingen inte ytterligare förvärrar befintliga sårbarheter, men de redan höga skuldnivåerna gör Sveriges ekonomi fortsatt sårbar om marknadsläget snabbt skulle försämras. Därför kan risker materialiseras om den förväntade ekonomiska nedgången blir kraftigare än väntat. Om inkomsterna skulle sjunka på grund av en extern störning av ekonomin eller om riskpremierna för bolån plötsligt skulle stiga kraftigt – till exempel på grund av högre finansieringskostnader för bankerna som kan bero på händelser i omvärlden – måste kanske högt belånade hushåll dra in på sin konsumtion för att kunna betala sina skulder. Detta skulle minska efterfrågan och öka osäkerheten, vilket kan tynga ned investeringar, sysselsättning och ekonomisk tillväxt och därmed ytterligare försämra hushållens förmåga att klara av sina lånekostnader. Parallellt kan sjunkande värden på säkerheterna göra bankerna mer försiktiga vid nya lån. Detta skulle i slutändan kunna leda till en självförstärkande skuldnedväxlingsprocess med mer genomgripande makroekonomiska konsekvenser. Riskerna mildras delvis av hushållens starka betalningsförmåga och finansiella tillgångar. Hushållen har relativt goda marginaler efter bolånekostnader och levnadskostnader – drygt 40 % av den disponibla inkomsten i genomsnitt (Finansinspektionen, 2019f). Det är betryggande att dessa beräknade buffertar har stabiliserats eller till och med förbättrats något på senare år. Hushållens goda betalningsförmåga speglas också i den mycket låga andelen nödlidande lån (se avsnitt 4.2.1). Dessutom har hushållen betydande finansiella tillgångar, som uppskattningsvis är tre gånger större än deras skulder. Amorteringskraven för bolån bidrog till att dämpa hushållens skuldutveckling. Finansinspektionen införde 2016 och 2018 amorteringskrav på bolån för hushåll med en belåningsgrad och/eller lån i förhållande till inkomst över vissa tröskelvärden (Europeiska kommissionen, 2019b, s. 35) med målet att dämpa bolånetillväxten och skuldsättningen. Enligt Finansinspektionens preliminära analyser (Finansinspektionen, 2019d) har de skärpta amorteringskraven bidragit till att dämpa skulduppbyggnaden i hushållssektorn. Nya bolånetagare som omfattas av de skärpta amorteringskraven har lånat mindre och köpt billigare bostäder än de skulle ha gjort utan kravet. Finansinspektionen fann dessutom att de skärpta amorteringskraven inte i någon högre grad begränsade de yngre hushållens tillträde till bostadsmarknaden jämfört med andra grupper. Deras tillträde påverkades däremot av de allmänna bostadsprisökningarna (Finansinspektionen, 2019b).

Men den starka finansiella ställningen totalt sett skulle troligtvis bara dämpa effekterna av en oordnad skuldnedväxling i begränsad utsträckning. Inkomstöverskotten är i genomsnitt stora, men de är kraftigt vinklade mot höginkomsthushållen (Europeiska kommissionen, 2018). I stresstestscenarierna förutsätts dessutom att hushållen kan minska sina utgifter till nära nog existensminimum. Trots att många hushåll kanske kan klara av sina lånekostnader även vid en ekonomisk nedgång, skulle det troligtvis kräva en mycket stor konsumtionsneddragning med stora spridningseffekter på resten av ekonomin. En stor del av hushållens finansiella tillgångar är bundna i pensionsfonder eller livförsäkringar. De svenska hushållens bruttosparkvot är bland de högsta i EU, delvis på grund av ett betydande pensionssparande som har överstigit hushållens inkomstökningar det senaste årtiondet. De växande pensionsbuffertarna beror på befolkningens åldrande, men även på övergången till ett avgiftsbaserat pensionssystem i både första och andra pensionspelaren (Aspegren m.fl., 2019). Om man rensar för både pensionsavgifter och investeringar framstår de svenska hushållens besparingar som är fritt tillgängliga för att dämpa finansiella störningar dock inte som särskilt stora jämfört med andra EU-länder med höga bruttosparkvoter i hushållen (diagram 4.2.9). Dessutom är andra finansiella tillgångar än fastigheter exponerade för marknadsrisker och skulle troligtvis sjunka i värde vid en ekonomisk nedgång och tynga ned konsumtionen via förmögenhetseffekter. Diagram 4.2.9:Hushållens sparkvot, justerad för nettopensionssparande och investeringar Källa: Europeiska kommissionen Utvecklingen av företagens skuldsättning Efter en period av skuldnedväxling efter krisen har företagens skuldsättning på senare år åter börjat öka. Svenska icke-finansiella bolag skuldnedväxlade kraftigt efter den globala finanskrisen, då de fortfarande positiva nettokreditflödena till sektorn ökade långsammare än BNP i löpande priser. Bolagens konsoliderade skuldkvot planade ut på cirka 106 % av BNP under 2016, vilket fortfarande var mycket högre än fundamentabaserade och försiktighetsbaserade riktvärden och även mycket högre än EU-genomsnittet. Skuldkvotens ökning under 2017 var en återspegling av en stigande kredittillväxt som drevs på av låga räntor i ett klimat med stark ekonomisk aktivitet som understödde företagens investeringar. Under 2017 var den absoluta storleken på kreditflödena till sektorn för icke-finansiella bolag för första gången sedan 2008 större än flödena till hushållen. Den ekonomiska aktiviteten har på senare tid drabbats av en cyklisk nedgång som har lett till långsammare kredittillväxt i de icke-finansiella bolagen, som dock ändå är högre än tillväxten i BNP i löpande priser. På senare år har kommersiella fastigheter varit en viktig drivkraft bakom den ökade kreditgivningen till icke-finansiella bolag. Skuldkvoten uppgick till 113,9 % i slutet av det andra kvartalet 2019. Sammantaget tycks riskerna att företagen ska drabbas av finansiella problem överlag vara små trots de höga skuldnivåerna. Även om de svenska företagens skuldkvot är hög jämfört med andra EU-länder, visar andra indikatorer att de finansiella riskerna överlag är begränsade. Företagen har framför allt betydande kapitalkuddar, med en skuldsättningsgrad som redan är ganska låg (omkring 42 % andra kvartalet 2019, jämfört med omkring 60 % i genomsnitt för EU-länderna) och som fortsätter att sjunka (diagram 4.2.10). Bolagens bruttosparkvot ligger dessutom kvar på en hög nivå på omkring 13 % av BNP. På hela taget befinner sig bolagssektorn i ett läge där man kan skuldnedväxla om det behövs. Vissa segment, som kommersiella fastigheter (se avsnitt 4.2.1), framstår visserligen som mer sårbara, men risken att bolagens skuldsättning skulle hota den finansiella stabiliteten förefaller ändå vara begränsad. Diagram 4.2.10:De icke-finansiella bolagens soliditet Källa: Europeiska kommissionen 4,3. Arbetsmarknad, utbildning och socialpolitik 4.3.1Utbildning och kompetens Arbetsmarknaden fungerar väl, men den ekonomiska nedgången har en avkylande effekt. Sysselsättningsgraden steg till 82,4 % under 2018, vilket är en av de högsta i EU (EU-genomsnitt: 73,2 %). Det finns dock tecken som tyder på en nedgång under 2019, då sysselsättningen sjönk till 82,1 % andra kvartalet 2019. Sysselsättningsgraden varierar mellan olika socioekonomiska grupper, från 60,5 % bland kvinnor födda utanför EU till 87,4 % bland inrikes födda män. Tillfälliga anställningar är något vanligare än genomsnittet i EU (15,0 %; EU-genomsnitt: 14,1 %). Brist på arbetskraft och kompetensglapp kvarstår samtidigt som integrationen av utrikes födda på arbetsmarknaden fortfarande är en stor utmaning. Arbetslösheten ökar långsamt, även bland ungdomar. Arbetslösheten låg under EU-genomsnittet 2018 (6,3 %; EU-genomsnitt: 6,8 %), men över EU-genomsnittet tredje kvartalet 2019, då den uppgick till 6,9 %. De främsta orsakerna till denna ökning var svag sysselsättningstillväxt i kombination med arbetskraftstillväxt, där fler människor stod långt ifrån arbetsmarknaden. Ungdomsarbetslösheten steg kraftigt från 17,4 % 2018 till 19,9 % tredje kvartalet 2019. Andelen ungdomar som varken arbetar eller studerar var bland de lägsta i EU under 2018, och låg på 6,1 % (EU-genomsnitt: 10,4 %). Detta antal har dock sjunkit under 2019 och föll till 5,5 % andra kvartalet 2019. Även om långtidsarbetslösheten fortfarande är en av de lägsta i EU ser den ut att stiga framöver. Den låg på 1,1 % 2018, långt under EU-genomsnittet på 2,9 %. Enligt Arbetsförmedlingen kommer långtidsarbetslösheten under kommande år nå den högsta nivån sedan 1990-talet (Arbetsförmedlingen, 2019a). Detta beror på svagare efterfrågan på arbetskraft, ökad strukturell omvandling, de arbetslösas bakgrund och färre subventionerade arbetstillfällen. Under första halvåret 2019 var, för första gången sedan registreringen började, fler kvinnor än män registrerade hos Arbetsförmedlingen som arbetslösa i över 12 månader. Svagast har utvecklingen varit bland utrikes födda kvinnor utan grundskoleutbildning. Trots den ekonomiska nedgången kvarstår arbetskraftsbristen. Bristerna inom bygg- och tjänstesektorerna är de största i EU (Europeiska kommissionen, 2019d). I en undersökning uppgav 37 % av de privata arbetsgivarna och 60 % av de offentliga arbetsgivarna att de hade rekryteringsproblem (Arbetsförmedlingen, 2019a). Arbetsförmedlingen förväntar sig fortsatt brist under de kommande åren, trots avmattningen i ekonomin. Bristerna är särskilt tydliga på områdena utbildning, hälso- och sjukvård, socialt arbete och IKT samt inom industrin och byggsektorn. Sverige har ett stort antal IKT-specialister jämfört med andra EU-länder, 6,6 % av det totala antalet sysselsatta. Av de svenska företagen uppger dock 5,4 % (EU 4,6 %) att det är svårt att tillsätta lediga tjänster med specialistkompetens inom IKT. Över 50 % av arbetsgivarna inom information och kommunikation rapporterar en brist som hindrar sysselsättningstillväxten (Arbetsförmedlingen, 2019b). Tack vare fler extratjänster har bristen inom den offentliga sektorn lättat från rekordnivåerna 2017. Arbetskraftsbristen påverkas också av bostadsmarknaden. Närmare en av fem arbetsgivare (19 %) uppger att bostadsbrist försvårar deras rekryteringsförsök (Svenskt Näringsliv, 2019). Efterfrågan på lågutbildade personer är mycket begränsad. Andel av befolkningen i yrken med krav på kortare utbildning eller introduktion är 5,4 %, den lägsta i EU. Skillnaden i sysselsättningsgrad mellan arbetstagare med grundskola, gymnasium och högre utbildning är fortfarande stor. År 2018 var sysselsättningsgraden bland lågutbildade arbetstagare 62,3 %, jämfört med 89 % bland personer med högre utbildning. Sysselsättningsklyftan (19,2 procentenheter) mellan lågutbildade som är födda utanför EU och lågutbildade som är inrikes födda är den näst högsta i EU och ligger klart över EU-genomsnittet på 1,7 procentenheter. Också personer med funktionsnedsättningar har svårare att hävda sig på arbetsmarknaden. Även om deras sysselsättningsgrad på 52,6 % (2017) är högre än EU-genomsnittet 50,6 % är sysselsättningsklyftan mellan personer med respektive utan funktionsnedsättning större än EU-genomsnittet (30,9 procentenheter jämfört med EU-genomsnittet 24,2 procentenheter). Arbetslösheten, 20,3 %, är också högre än bland personer utan funktionsnedsättning (4,7 %, 20–64 år). Diagram 4.3.1:Sysselsättningsgrad utifrån födelseland (20–64 år) Källa: Europeiska kommissionen. Sysselsättningsgraden bland utrikes födda är fortfarande låg. År 2018 var sysselsättningsgraden bland personer födda utanför EU 66,1 %, vilket är högre än EU-genomsn