RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN - TILLÄMPNINGEN AV DIREKTIV 98/34/EG 1999-2001

SAMMANFATTNING

Denna rapport om resultaten av tillämpningen av direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och föreskrifter för informationssamhällets tjänster omfattar perioden 1999-2001. Rapporten består av tre delar: informationsförfarandet när det gäller standarder, anmälningsförfarandet beträffande tekniska föreskrifter samt bilagorna som rör standarder och tekniska föreskrifter.

Denna rapport gör det möjligt att värdera vilken roll direktiv 98/34/EG spelat under den berörda perioden. Syftet med rapporten är att sprida information om detta inom gemenskapen och att ytterligare uppmuntra företag att utnyttja och dra fördel av det förfarande som fastställs i direktivet.

1. Standarder

Syftet med förfarandet beträffande standarder är att övervaka den nya standardiseringsverksamhet som lanserats av de nationella standardiseringsorganen och som godkänts i direktiv 98/34/EG. Rapporten innehåller en kortfattad beskrivning av förfarandet beträffande standarder och en utvärdering av detta förfarande.

Det framhålls i rapporten att det är önskvärt att göra en undersökning av den direkta och indirekta nyttan och användbarheten hos detta förfarande för de olika marknadsaktörerna. I första hand är det upp till alla berörda parter att ta ställning till dessa aspekter och dra slutsatser. Det bör dock noteras att en avsaknad av detta övervakningssystem sannolikt kan medföra nya risker för störningar på den inre marknaden. Följaktligen bör man behålla detta förfarande, men det är nödvändigt att göra det starkare på europeisk och nationell nivå och på så sätt öka dess effektivitet.

Ytterligare en fråga som skulle kunna uppkomma rör den rättsliga ramen. Den europeiska standardiseringen omfattar numera en lång rad olika områden som tidigare omfattades av nationella standarder. Man kan också anta att standardiseringsorganen numera spontant kontrollerar om de nationella standardiseringsförslagen bör behandlas direkt på europeisk eller t.o.m. internationell nivå. Det är alltså lämpligt att överväga en lättnad i den rättsliga ramen för informationsförfarandet på standardiseringsområdet i samband med översynen av direktiv 98/34/EG.

2. Tekniska föreskrifter

Genom att inrätta ett anmälningsförfarande för nationella tekniska föreskrifter har man genom direktiv 98/34/EG gjort det möjligt att observera hur den inre marknaden fungerar eftersom det möjliggör för kommissionen, medlemsstaterna och ekonomiska aktörer att få kännedom om nationella lagstiftningsinitiativ.

I rapporten ges en kortfattad beskrivning av förfarandet beträffande tekniska föreskrifter, information som utväxlats, kommissionens och medlemsstaternas reaktioner, vilka resultat som uppnåtts, överträdelser mot direktiv 98/34/EG samt rättspraxis på området. Dessutom beskrivs vilka åtgärder som vidtagits för att förbättra förfarandet och slutligen hur det tillämpas på det internationella planet.

Om man ser framåt kan man konstatera att anmälningsförfarandet skulle kunna utvidgas, både materiellt och geografiskt. Eftersom tjänster spelar en allt större roll i våra ekonomier har kommissionen börjat överväga om direktiv 98/34/EG bör utvidgas till att omfatta andra tjänster än informationssamhällets tjänster. Detta verkar nödvändigt eftersom kommissionen redan har kunnat konstatera, genom en analys av utkast som omfattar flera högteknologiska sektorer, t.ex. genetisk behandling och användning av stamceller, att medlemsstaterna i allt högre grad knyter samman behandling och hantering av produkter med de krav som tjänsteleverantörerna ställer.

Den andra utmaningen som direktiv 98/43/EG står inför är utvidgningen. Ett första steg har redan tagits med Turkiet, som sedan den 1 januari 2001 har möjlighet att delta i anmälningsförfarandet i förenklade former. Med tanke på direktivets betydelse för en välfungerande utvidgad inre marknad, undersöker kommissionen för närvarande möjligheten av att låta kandidatländerna delta i anmälningsförfarandet redan före anslutningen, på samma sätt som Eftaländerna gör just nu.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

SAMMANFATTNING

1. Standarder

2. Tekniska föreskrifter

Inledning

1. Övergripande sammanställning

2. Standarder

3. Tekniska föreskrifter

Del I: Informationsförfarandet beträffande standarder

1. Inledning

2. Kortfattad beskrivning av förfarandet

2.1. CEN:s och CENELEC:s roll

2.2. ETSI:s roll

3. Informationsförfarandets tillämpning under åren 1999-2001

3.1 Hantering av anmälningar

3.2 Statistik

3.3 Utvecklingstendenser i den nya standardiseringsverksamheten

4. Kvaliteten på anmälningarna från de nationella standardiseringsorganen

4.1 CEN

4.2 CENELEC

5. Användning av uppgifter som samlats in med hjälp av förfarandet

5.1 Spridning av uppgifter

5.2 Tillämpningen av artikel 4 i direktiv 98/34/EG

5.3 Tillämpningen av artikel 7 i direktiv 98/34/EG

5.4 Slutsatser om uppgifternas användning

6. Uppgifter om standardiseringsverksamhet i allmänhet

6.1 Informationsbehovet hos alla berörda parter

6.2 Webbplatser som kommissionen stöder

6.3 De europeiska standardiseringsorganens informationsprodukter

7. Programplanerings- och standardiseringsuppdrag

8. Åtgärder för att förbättra förfarandet

8.1 Förbättringar på europeisk nivå

8.2 Förbättringar av anmälningar på nationell nivå

8.3 Förbättringar av uppgiftsspridningen på nationellt plan

9. Slutsatser och framtidsutsikter

Del II: Informationsförfarandet beträffande tekniska föreskrifter

1. Inledning

2. Kortfattad beskrivning av förfarandet

2.1. Allmän beskrivning av förfarandet i direktiv 98/34/EG på produktområdet.

2.2. Särskilda kännetecken för förfarandet när det gäller informationssamhällets tjänster

3. Statistisk översikt

3.1. Antalet anmälningar

3.2. Uppdelning efter land

3.3 Uppdelning efter sektor

3.4. Uppdelning efter reaktion

3.5. Tillämpning av den brådskande förfarandet

4. Hinder för den inre marknaden som upptäckts tack vare anmälningsförfarandet

4.1 Översikt

4.2. De anmälda utkastens oförenlighet med artiklarna 28 och 30 samt 43 och 49 i EG-fördraget

4.3. De anmälda utkastens oförenlighet med sekundärrätten

4.4. Analys av medlemsstaternas reaktioner

5. Uppnådda resultat

5.1. Uppföljning av detaljerade utlåtanden

5.2. Uppföljning av kommentarer

5.3. Utkast som dragits tillbaka

5.4. "Blockering" av nationella initiativ

5.5. Kartläggning av harmoniseringsbehov

6. Hantering av överträdelser

6.1. Överträdelser på produktområdet

6.2. Överträdelser i sektorn informationssamhällets tjänster

7. EG-domstolens rättspraxis

7.1. Domar som rör processrättsliga frågor

7.2. Domar som rör direktivets tillämpningsområde och definitionen av direktivets begrepp

8. Åtgärder för att förbättra förfarandet

8.1. Öppenhet

8.2. Sammanträden i 98/34-kommittén

8.3. Paketmöten

9. Internationella aspekter på anmälningsförfarandet

9.1. Informationsutbyte om tekniska föreskrifter mellan gemenskapen och Eftaländerna

9.2. Turkiet

9.3. Utvidgningen

9.4. Europarådet

10. Slutsatser och framtidsutsikter

Del III: Bilagor

1. Bilagor om standardisering

1.1. Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats varje år mellan 1991 och 1998

1.2. Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats 1999

1.3. Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats 2000

1.4. Fördelning av antalet nya standardiseringsarbeten som påbörjats 2001

1.5. Fördelning per land av antalet nya standardiseringsarbeten som anmälts på nationell nivå 1999

1.6. Fördelning per land av antalet nya standardiseringsarbeten som anmälts på nationell nivå 2000

1.7. Fördelning per land av antalet nya standardiseringsarbeten som anmälts på nationell nivå 2001

1.8. De tio viktigaste undersektorerna för nya nationella standardiseringsarbeten 1999

1.9. De tio viktigaste undersektorerna för nya nationella standardiseringsarbeten 2000

1.10. De tio viktigaste undersektorerna för nya nationella standardiseringsarbeten 2001

1.11 Tillämpning av artikel 4 (ansökan om att delta i nationella standardiseringsarbeten och ansökan om utarbetande av europeisk standard)

1.12. Standardiseringsarbeten som överlåtits till europeiska standardiseringsorgan 1999

1.13. Standardiseringsarbeten som överlåtits till europeiska standardiseringsorgan 2000

1.14. Standardiseringsarbeten som överlåtits till europeiska standardiseringsorgan 2001

2. Bilagor om tekniska föreskrifter

2.1. Antal anmälningar om tekniska föreskrifter som inlämnats av medlemsstaterna mellan 1999 och 2001

2.2. Procentuell andel anmälningar om tekniska föreskrifter som inlämnats av medlemsstaterna mellan 1999 och 2001

2.3 Fördelningen av anmälda utkast från medlemsstaterna i EU mellan sektorer (1999)

2.3. Fördelningen av anmälda utkast från medlemsstaterna i EU mellan sektorer (2000)

2.3. Fördelningen av anmälda utkast från medlemsstaterna i EU mellan sektorer (2001)

2.4. Jämförelse per sektor mellan de anmälningar och yrkanden om påskyndade förfaranden som gjorts mellan 1999 och 2001

2.5. Jämförelse mellan anmälningar och ställningstaganden per sektor (endast detaljerade utlåtanden och kommentarer) - 1999

2.5. Jämförelse mellan anmälningar och ställningstaganden per sektor (endast detaljerade utlåtanden och kommentarer) - 2000

2.5. Jämförelse mellan anmälningar och ställningstaganden per sektor (endast detaljerade utlåtanden och kommentarer) - 2001

2.6. Uppföljning av kommissionens detaljerade utlåtanden (endast avslutade förfaranden) om anmälningarna mellan 1999 och 2000

2.7. Fördelningen per sektor av utkast som anmälts av Island, Norge och Schweiz mellan 1999 och 2001

2.8. Kommentarer med avseende på utkast som anmälts av Island, Norge och Schweiz mellan 1999 och 2001

Inledning

1. Övergripande sammanställning

Denna rapport om resultaten av tillämpningen av direktiv 98/34/EG [1] mellan 1999 och 2001 utgör sådan information som enligt artikel 11 i direktivet skall lämnas till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén.

[1] Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998, ändrat genom direktiv 98/48/EG, om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och föreskrifter för informationssamhällets tjänster, EGT L 204, 21.07.1998. I denna rapport hänvisar referenserna till bestämmelserna i direktiv 98/34/EG till den version av direktivet som ändrats genom direktiv 98/48/EG.

Rapporten är uppdelad i tre delar: informationsförfarandet när det gäller standarder, anmälningsförfarandet beträffande tekniska föreskrifter samt bilagorna som rör standarder och tekniska föreskrifter.

Denna rapport gör det möjligt att värdera vilken roll direktiv 98/34/EG spelat under den berörda perioden. Syftet med rapporten är att sprida information om detta inom gemenskapen och att ytterligare uppmuntra företag att utnyttja och dra fördel av det förfarande som fastställs i direktivet.

2. Standarder

Förfarandet beträffande standarder syftar till att övervaka den nya standardiseringsverksamhet som lanserats av de nationella standardiseringsorganen och som godkänns i direktiv 98/34/EG. Man har upprättat system för att först och främst göra det möjligt för andra organ att lämna kommentarer, delta i arbetet eller att uppmana till att ett initiativ tas på europeisk nivå.

Trots att dessa system bara utnyttjas i begränsad skala måste det understrykas att det faktum att detta förfarande existerar har gjort det möjligt att begränsa initiativen på nationell nivå och att i viss utsträckning ändra de nationella standardiseringsorganens beteende. Allt fler människor är nu sysselsatta med dessa frågor på europeisk nivå i stället för på nationell nivå.

Rapporten innehåller en kortfattad beskrivning av förfarandet beträffande standarder, en utvärdering av detta förfarande samt förslag på förbättringar.

3. Tekniska föreskrifter

Genom att inrätta ett anmälningsförfarande för nationella tekniska föreskrifter skapade man genom direktiv 98/34/EG en möjlighet att observera hur den inre marknaden fungerar eftersom det gör det möjligt för kommissionen, medlemsstaterna och ekonomiska aktörer att få kännedom om lagstiftningsinitiativ i medlemsstaterna. Dessutom är direktivet ett led i de ansträngningar som rådet, medlemsstaterna och kommissionen gör för att förbättra lagstiftningens kvalitet, både på EU-nivå och på nationell nivå. På så sätt har direktivet konkret bidragit till att få medlemsstaterna att lagstifta bättre genom att man på förhand kan analysera utkasten till nationella bestämmelser och på så sätt undvika flera hinder innan dessa kan börja ställa till problem. Dessutom kan kommissionen lättare se vilka konkreta behov av harmonisering som finns.

Om man blickar framåt kan man konstatera att anmälningsförfarandet skulle kunna utvidgas, både materiellt sett och geografiskt. Materiellt sett genom att man även tar hänsyn till andra tjänster än de som rör informationssamhället, eftersom tjänster spelar en allt större roll i våra ekonomier. Geografiskt sett rör detta EU:s förestående utvidgning.

I rapporten ges en kortfattad beskrivning av förfarandet beträffande tekniska föreskrifter, uppgifter som utbytts, kommissionens och medlemsstaternas reaktioner, vilka resultat som uppnåtts, överträdelser mot direktiv 98/34/EG samt rättspraxis på området. Dessutom beskrivs vilka åtgärder som vidtagits för att förbättra förfarandet och slutligen hur det tillämpas på det internationella planet.

Del I: Informationsförfarandet beträffande standarder

1. Inledning

Denna del handlar om det informationsförfarande beträffande standardisering som föreskrivs i artiklarna 2-7 i direktiv 98/34/EG. Där anges att de nationella standardiseringsorganen ska informera kommissionen, de europeiska standardiseringsorganen och andra nationella standardiseringsorgan om de nya ämnen för vilka de har beslutat att utarbeta eller ändra en standard. Efter en kortfattad beskrivning av förfarandet följer en redogörelse för dess tillämpning under perioden 1999-2001, samt en analys av de statistiska uppgifterna. I rapporten behandlas även kvaliteten på anmälningarna, användningen av de insamlade uppgifterna och uppdragen till de europeiska standardiseringsorganen, dvs. Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN), Europeiska standardiseringsorganisationen inom elområdet (CENELEC) och Europeiska institutet för telekommunikationsstandarder (ETSI). Kapitlet avslutas med en redogörelse för de förbättringar som uppnåtts och vad som återstår att göra.

2. Kortfattad beskrivning av förfarandet

2.1. CEN:s och CENELEC:s roll

Informationsförfarandet beträffande standarder började tillämpas den 1 januari 1985. Genom antagandet av direktiv 94/10/EG [2], som ändrar direktiv 83/189/EEG [3], gäller kravet på anmälan endast nya standardiseringsarbeten. Detta krav gäller inte längre övriga uppdateringar av nationella standardiseringsprogram, dvs. utkast avsedda för remissförfarande och antaganden av nationella standarder.

[2] Europaparlamentets och rådets direktiv 94/10/EG av den 23 mars 1994 om en andra omfattande ändring av direktiv 83/189/EG om ett informationsförfarande vad beträffar standarder och tekniska föreskrifter, EGT L 100, 19.4.1994.

[3] Rådets direktiv 83/189/EG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, EGT L 109, 26.4.1983.

De nationella standardiseringsorganen, som är medlemmar i CEN och CENELEC (inbegripet Eftaländernas standardiseringsorgan), rapporterar alla nödvändiga uppgifter till CEN:s Management Center (CEN/CMC som tidigare kallades CEN:s centralsekretariat) och CENELEC:s centralsekretariat. Insamlade uppgifter skickas regelbundet till kommissionen och till de CEN- och CENELEC-medlemmar som ansvarar för att de vidarebefordras till berörda parter för eventuella reaktioner. Uppgifterna granskas både av de behöriga organen inom CEN och CENELEC (CEN/CMC och CENELEC:s centralsekretariat, tekniska kontor osv.) och av kommissionen.

Årsavtal har slutits mellan Europeiska kommissionen och CEN och CENELEC, för att säkerställa det tekniska genomförandet av informationsförfarandet beträffande standarder.

2.2. ETSI:s roll

Det Europeiska institutet för telekommunikationsstandarder (ETSI) deltar automatiskt i informationsförfarandet beträffande standarder. I praktiken innebär deltagandet dock bara att ta emot och granska de uppgifter från CEN:s och CENELEC:s medlemmar som vidarebefordrats av de båda organens sekretariat. ETSI består nämligen inte av nationella standardiseringsorgan i den mening som avses i artikel 1 i direktiv 98/34/EG. Uppgifter om nationellt utarbetande av tekniska specifikationer för telekommunikation vidarebefordras i princip antingen genom informationsförfarandet för tekniska föreskrifter, om det handlar om lagstiftning, eller genom CEN:s och CENELEC:s medlemmar, om det handlar om frivilliga åtgärder. Såsom nämns i den tidigare rapporten kan man anta att nationell standardiseringsverksamhet på telekommunikationsområdet kommer att förekomma endast i begränsad utsträckning. Detta beror på att ETSI:s program omfattar ett stort antal ämnen och att den interna bestämmelsen om en frysningsperiod gäller för alla dessa program.

Denna del av rapporten rör dock i praktiken endast verksamheter som anmälts av CEN:s och CENELEC:s medlemsorgan, vilka finns förtecknade i bilaga II till direktiv 98/34/EG.

3. Informationsförfarandets tillämpning under åren 1999-2001

3.1 Hantering av anmälningar

Såsom anges i den tidigare rapporten använde sig CEN av ett förenklat förfarande redan 1993. Det rör sig om det förfarande som föreskrivs i kommissionens förslag från 1992 och som låg till grund för direktiv 94/10/EG. I och med förenklingen kunde CEN:s Management Center hantera informationsflödet bättre och granska vissa anmälningar mer noggrant, både när det gäller deras utformning och innehåll. Förenklingen gjorde det även möjligt att få tillgång till fullständiga och realistiska statistiska uppgifter om nya nationella arbeten.

Sedan början av 1993 tillämpas remissförfaranden i varje enskilt fall för utkasten till standarder, där den kompletta texten ingår . Detta sker i samråd mellan de berörda organen, i enlighet med den princip om deltagande som anges i artikel 3 i direktiv 98/34/EG.

CENELEC har å sin sida koncentrerat sig på sitt interna förfarande, kallat Vilamoura-förfarandet, som man vid behov har låtit följas av det informationsförfarande som föreskrivs i direktiv 98/34/EG. Enligt Vilamoura-förfarandet ska alla CENELEC-medlemmar så snart det är möjligt, till och med i förväg, anmäla varje önskemål eller plan beträffande standardisering. Det räcker med att en annan medlem tar ställning inom tre månader för att en frysningsperiod skall börja löpa. Denna kan endast avbrytas av CENELEC:s högsta tekniska organ, dvs. dess tekniska kontor. Det är endast när kontoret konstaterar att arbete på europeisk nivå inte är lämpligt som den godkänner att den anmälda verksamheten utvecklas nationellt. Först då blir verksamheten ett nationellt initiativ i den mening som avses i direktiv 98/34/EG. Anmälningar av sådana initiativ sprids därefter kvartalsvis till den vidare deltagarkrets som anges i direktiv 98/34/EG.

Det är dock beklagligt att uppgifterna från Vilamoura-förfarandet inte sprids utanför organisationen, såsom sker med uppgifterna från direktivets förfarande, utan främst delges CENELEC:s medlemmar. Om alla anmälningar kunde samlas i ett enda register skulle öppenheten kunna ökas, och detta är därför en fråga som bör undersökas.

3.2 Statistik

Statistiken i CEN:s och CENELEC:s årsrapport ger en överblick över de standardiseringsverksamheter som anmäldes under perioden 1999-2001.

Med beaktande av CENELEC:s Vilamoura-förfarande och det faktum att CENELEC endast omfattar elsektorn, är antalet anmälningar från dess medlemmar inom ramen för direktiv 98/34/EG tämligen begränsat, och uppgifterna i denna rapport avser därför främst CEN-medlemmarnas verksamheter.

Det är främst statistiken över nya initiativ som återspeglar den senaste utvecklingen när det gäller standardiseringsverksamheten. Uppgifterna ger tre typer av kompletterande information:

- uppdelning på olika arbetsnivåer (nationella, europeiska och internationella initiativ), och utvecklingen på varje nivå,

- fördelningen mellan olika länder,

- fördelningen mellan olika verksamhetssektorer och undersektorer,

Såsom anges i de tidigare rapporterna skall uppgifterna tolkas med en viss försiktighet. Skälen till detta är följande:

- en ny verksamhet som lanserats på europeisk nivå kan omfatta ett större område än en verksamhet på nationell nivå,

- på grund av olika arbetsmetoder väljer medlemmarna i CEN och CENELEC olika tidpunkter för att anmäla nya standardiseringsinitiativ.

3.3 Utvecklingstendenser i den nya standardiseringsverksamheten

Med dessa förbehåll kan man utifrån tabellerna 1.1 till 1.10 i bilagorna konstatera följande när det gäller den internationella, europeiska och nationella standardiseringen:

- Det totala antalet nya initiativ som påbörjats på dessa tre nivåer har sedan 1999 legat kring 3 815 enheter, vilket kan jämföras med genomsnittet på 4 664 enheter för perioden 1995-1998 som beskrevs i den förra rapporten.

- På nationell nivå ligger det genomsnittliga antalet nya initiativ under perioden 1999-2001 på i genomsnitt 1 400 enheter per år, vilket är en minskning jämfört med perioden 1995-1998, då antalet enheter per år i genomsnitt var 1 620. Andelen specifika initiativ i detta antal ligger kvar på ca 98%. I genomsnitt har 30 % av anmälningarna rört revidering eller ändring av befintliga nationella standarder.

- Antalet nya initiativ på europeisk nivå har minskat rejält sedan 1998 om man jämför med de två föregående åren. För perioden 1999-2001 ligger genomsnittet på 1 587, medan det för perioden 1995-1998 uppgick till 1 922.

- På internationell nivå kan man också konstatera att den nedåtgående utvecklingen håller i sig (i genomsnitt 828 enheter per år jämfört med 1 122 under perioden 1995-1998).

- När det gäller fördelningen av nya nationella initiativ mellan medlemsstaterna framgår det av tabellerna 1.5 till 1.7 i bilagorna att i genomsnitt 30% av dessa initiativ kommer från Tyskland. Det bör också noteras att ett relativt stort antal av de nya initiativen kommer från Österrike.

- De tio viktigaste undersektorerna för nationella verksamheter anges i tabellerna 1.8 till 1.10 i bilagorna. Man kan konstatera att de flesta nya nationella standardiseringsinitiativen rör livsmedelssektorn. Kommissionen anser att det är nödvändigt att förstärka den europeiska standardiseringen på detta område. Det pågår också många nationella initiativ inom bygg- och anläggningssektorn. Eftersom det finns flera standardiseringsuppdrag för europeiska initiativ på detta område kan man här fråga sig om frysningsperioden respekteras.

4. Kvaliteten på anmälningarna från de nationella standardiseringsorganen

4.1 CEN

I sina tidigare rapporter redovisade kommissionen problem med försenad inlämning av anmälningar och med kvaliteten på de inlämnade uppgifterna. Vid flera tillfällen yrkade kommissionen på att extra ansträngningar skulle göras på nationell och europeisk nivå för att förbättra situationen. Sedan 1995 har sådana ansträngningar gjorts systematiskt, vilket har gjort det möjligt att höja anmälningarnas kvalitet. Dessa framsteg, som ibland inte är särskilt lätta att åstadkomma, är ett resultat av ständiga ansträngningar som CEN:s centralenhet och dess motsvarigheter i de olika länderna gjort.

För det första tydliggjorde CEN:s centralenhet 1995 vilka interna föreskrifter som krävs för att säkerställa punktliga, tydliga och tillförlitliga anmälningar, genom att ge ut en användarmanual för medlemmarna. I manualen anges även hur en medlem kan delta i en annan medlems arbeten. Andra arbeten har följt, särskilt under perioden 1995-1998, t.ex. skapandet av en hjälpcentral (help desk) vid CEN:s centralenhet, för att besvara alla frågor från CEN-medlemmarnas enheter som ansvarar för anmälningar av nya ämnen.

Trots dessa åtgärder var under 1999 ca 22% av anmälningarna försenade. För åren 2000 och 2001 har siffrorna förbättrats (16 % respektive 15 %). För dessa försenade anmälningar kan man dock konstatera en minskning av de berörda parternas möjlighet att ingripa. 2001 inkom ungefär en tredjedel av de försenade anmälningarna inte förrän i slutet av remissförfarandeperioden. Det krävs ytterligare ansträngningar för att se till att principerna i direktivets informationsförfarande följs. Om anmälan lämnas in för sent kan det nämligen utgöra ett hinder för att direkt delta i andra standardiseringsorgans arbete och för att synpunkter skall kunna framföras på ett tidigt stadium.

Den precisa beskrivningen av utkasten är inte heller tillfredsställande. 1998 innehöll 31% av anmälningarna ingen annan beskrivning än utkastets titel. För perioden 1999-2001 har procentandelen ökat till i genomsnitt 36 %. Detta rör främst brittiska, franska och österrikiska anmälningar. Antalet övriga kvalitetsproblem minskade först mellan 1999 och 2000 (88 respektive 66 fall) för att sedan öka starkt under 2001 (136 rapporterade fall). Problemen med uppgifterna rör främst en dålig klassificering av verksamhetssektorerna/undersektorerna.

4.2 CENELEC

CENELEC å sin sida utför ingen detaljerad analys liknande den som görs av CEN:s centralenhet. Med tanke på det interna Vilamoura-förfarandets relativt stränga anmälningsregler kan man dock dra slutsatsen att CENELEC-medlemmarnas anmälningar åtminstone håller en god kvalitet.

5. Användning av uppgifter som samlats in med hjälp av förfarandet

5.1 Spridning av uppgifter

När det gäller nationell spridning av uppgifter om anmälningarna förfogar kommissionen inte över några precisa och aktuella uppgifter, trots att den påminde medlemmarna i CEN om detta vid den utvidgade 98/34-kommitténs sammanträden den 17 januari 2002 och den 13 juni 2002. Därför kan man inte göra annat än att återuppta slutsatserna från den undersökning som CEN:s Management Center utförde 1995. Undersökningen visade att man i Danmark mot en avgift kan prenumerera på ett månadsregister, och att granskningen av anmälningarna i huvudsak görs av standardiseringsorganet. I Tyskland bekräftade DIN i januari 2002 att uppgifterna sprids till ca 60 berörda ekonomiska parter, som ansvarar för deras spridning till deras medlemmarna i den berörda sektorn. I Frankrike sker en systematisk spridning av uppgifter och omfattande samråd med industrin. Italiens standardiseringsorgan sprider uppgifterna till industrin och till anslutna organisationer. Den tekniska personalen informeras också om verksamheter som anmälts för varje sektor. I Portugal sprids uppgifterna till standardiseringsorganets medlemmar, medan intresset för information tycks begränsat i Sverige och Storbritannien.

5.2 Tillämpningen av artikel 4 i direktiv 98/34/EG

Som även framgår av tidigare rapporter är tillämpningen av artikel 4 i direktivet, dvs. anknytningen till nationella verksamheter och kravet på utarbetande av europeiska standarder, fortfarande begränsad. Detta bekräftas i tabell 1.11 i bilagan:

- antalet kommentarer från standardiseringsorganen är fortfarande litet i förhållande till antalet mottagna anmälningar,

- ansökningarna om att delta i andra medlemmars arbete tycks t.o.m. minska,

- ansökningar om att utarbeta europeiska normer existerar i princip inte, bortsett från tre förfrågningar under 1999 och två under 2000. Man vet inte exakt viken uppföljning dessa förfrågningar fått.

Av uppgifterna kan man alltså återigen dra slutsatsen att bestämmelserna i artikel 4 i direktivet i praktiken inte tillämpas.

Inom elsektorn är det lämpligt att ta hänsyn till tillämpningen av Vilamoura-förfarandet. Enligt förfarandet omfattas nämligen varje nytt initiativ från minst en medlem av samma regler för deltagande som anges i artikel 4 i direktiv 98/34/EG. 1999 och 2000 genomgick 40 respektive 35 anmälningar detta förfarande. Av dessa har 17 respektive 6 förslag överförts till europeisk nivå, medan 20 respektive 27 ska utvecklas på nationell nivå med deltagande av ett eller flera andra länder. 2001 var antalet anmälningar inom ramen för detta förfarande endast 18, varav 7 återupptogs på europeisk nivå.

5.3 Tillämpningen av artikel 7 i direktiv 98/34/EG

Uppföljningen av tillämpningen av en frysningsperiod enligt artikel 7 i direktiv 98/34/EG har skett på två nivåer, dels inom CEN/CENELEC, dels inom kommissionen.

Vid CEN:s Management Center granskas vissa anmälningar regelbundet av de tekniskt ansvariga. Statistik över antalet granskade anmälningar saknas, men sådana uppgifter skulle vara värdefulla för kommissionen.

Även kommissionen granskar de inkomna anmälningarna, både för att övervaka frysningsperioden i förhållande till de uppdrag som getts åt europeiska standardiseringsorgan, och för att bedöma nyttan av att överföra den anmälda verksamheten till europeisk nivå. Kommissionen granskade 29 anmälningar som rör bygg- och anläggningssektorn, maskiner och personlig skyddsutrustning.

5.4 Slutsatser om uppgifternas användning

Detta avsnitt om användningen av insamlade uppgifter kan sammanfattas i följande punkter:

- Det förenklade förfarande som inrättades genom direktiv 94/10/EG har från och med 1998 skapat förutsättningar för en bättre användning av uppgifterna, genom att uppgifternas volym minskats avsevärt och genom att man koncentrerat sig på de uppgifter som är relevanta. Denna förenkling har dock inte förbättrat spridningen av uppgifterna på nationell nivå eller tillämpningen av artikel 4. Användningen tycks framför allt styras av CEN-medlemmarnas allmänna syn på informationsförfarandet. Som exempel kan nämnas Frankrikes aktiva politik för att sprida insamlade uppgifter.

- Kommissionen påminner om att ytterligare åtgärder bör vidtas för att se till att användningen på nationell nivå blir effektivare. Trots de stora ansträngningar som gjorts av CEN:s Management Center handlar det främst om systematiska och envisa ansträngningar att förbättra kvaliteten på den anmälda informationen vid källan. En bättre spridning av uppgifter på nationell nivå kan ske med hjälp av avancerade spridningsmetoder och genom att industrin görs uppmärksam på förfarandets användbarhet. Man kan t.ex. tänka sig att offentliggöra anmälningarna på en webbplats, om möjligt gratis och tillgänglig för alla. Ett sådant spridningsverktyg skulle kunna kompletteras av en modul på denna webbplats som gör det möjligt för berörda parter att lämna kommentarer och fråga efter uppgifter. Insamlingen av dessa uppgifter, och om möjligt också utvärderingen av kommentarerna, skulle kunna utföras av det nationella organet i det land som redigerat kommentarerna. I så fall skulle man kunna bibehålla CEN:s medlemmars samordnande roll på nationell nivå.

6. Uppgifter om standardiseringsverksamhet i allmänhet

6.1 Informationsbehovet hos alla berörda parter

Informationen om nya nationella standardiseringsverksamheter utgör endast en begränsad del av alla uppgifter som rör standardiseringsverksamheterna. Av intresse är även information om antagna nationella standarder och om alla pågående och antagna standardiseringsinitiativ på europeisk och internationell nivå.

Vid utarbetandet av standarder måste ytterligare ansträngningar göras när det gäller att förbättra informationen, att ta hänsyn till konsumenternas intressen och att skydda miljön.

Som redan påpekats flera gånger anser kommissionen att det är nödvändigt att alla berörda parter ges lämplig information om standardiseringsverksamheten, och detta på rimliga villkor. Tillgång och öppenhet borde vara grundläggande kännetecken för standardiseringssystemet. Ständiga ansträngningar bör göras på nationell och europeisk nivå för att tillgodose alla berörda parters informationsbehov.

6.2 Webbplatser som kommissionen stöder

På kommissionens begäran inledde de tre standardiseringsorganen 1998 de datatekniska arbeten som krävs för att skapa en gemensam webbplats. Genom denna gemensamma ingångssida på Internet kan alla externa användare få information om de standardiseringsarbeten som pågår eller som redan har genomförts på europeisk nivå inom ramen för direktiven enligt den s.k. nya metoden.

Denna gemensamma webbplats ger även enkel tillgång till de tre europeiska standardiseringsorganens och kommissionens webbplatser. På kommissionens webbplatser finns för övrigt redan de fullständiga texterna till berörda direktiv liksom hänvisningar till gällande harmoniserade standarder enligt dessa direktiv. Denna gemensamma webbplats finns på följande adress: http://www.NewApproach.org. Att webbplatsen varit framgångsrik visar statistiken över antal besökare: ungefär 9 000 olika personer besöker webbplatsen varje månad och antalet sidor som besöks uppgår till ungefär 40 000 per månad. Man bör notera att webbplatsen med referenserna till de harmoniserade standarder som offentliggjorts i EGT inom ramen för direktiven "nya metoden" också varit välbesökt. Den finns på följande adress: http://europa.eu.int/comm/enterprise/ newapproach/standardization/harmstds/index.html.

6.3 De europeiska standardiseringsorganens informationsprodukter

Under tiden har de tre europeiska standardiseringsorganen fortsatt att offentliggöra flera publikationer (på papper eller elektroniskt) där deras pågående verksamhet, antagna standarder och en förteckning över införlivanden på nationell nivå presenteras. Dessutom har var och en av dem skapat en egen webbplats med länkar till medlemmarnas webbplatser.

7. Programplanerings- och standardiseringsuppdrag

Genom tillämpning av artikel 6.3 i direktiv 98/34/EG har den ständiga kommittén under åren 1999-2001 tillstyrkt 24,16 respektive 7 uppdrag. En stor del (27) av dessa 47 uppdrag rör tillämpningen av direktiv av typen "nya metoden" och särskilt direktiv 89/106/CEE om byggprodukter. Även andra standardiseringsuppdrag har tilldelats för att stödja andra gemenskapspolitiska områden (se bilagorna, 1.12 till 14):

- Sju standardiseringsuppdrag anknyter till konsumentskyddspolitiken.

- Sex uppdrag handlar om energipolitik och minskad energikonsumtion samt alternativa energikällor.

- Fyra uppdrag har även getts, främst till CEN, i syfte att stödja direktiv på miljöområdet.

- Notera också det särskilda uppdraget 2001 beträffande humanitär minröjning.

Denna översikt visar att kommissionen i allt högre grad utnyttjar standardisering som ett medel att förverkliga olika gemenskapspolitiska mål. Denna mer allmänna användning av standardiseringen i gemenskapens olika politikområden bekräftas också av rådets slutsatser av den 1 mars 2002 (EGT, 15.3.2002 - tredje stycket i slutsatserna).

8. Åtgärder för att förbättra förfarandet

8.1 Förbättringar på europeisk nivå

När det gäller standardiseringar förenklade direktiv 94/10/EEG avsevärt det förfarande som fastställdes i direktiv 83/189/EEG (dessa texter har kodifierats genom direktiv 98/34/EG). Detta har gjort det möjligt att hantera volymen och, följaktligen den konkreta hanteringen av anmälningarna, samt undersökningen av deras kvalitet och innehåll.

Flera åtgärder har vidtagits av CEN:s Management Center, främst sedan 1995, för att höja de anmälda uppgifternas kvalitet. Man har ställt upp noggranna regler, ordnat seminarium för ökad medvetenhet och inrättat ett kvalitetssäkringssystem på central nivå. CEN:s årsrapporter innehåller alltid en noggrann granskning av de mottagna anmälningarnas kvalitet, och därmed blir det möjligt att göra en värdefull utvärdering av kvaliteten. Det är inte känt om några särskilda åtgärder har vidtagits på nationell nivå för att höja kvaliteten. Det skall dock understrykas att de åtgärder som vidtagits av CEN:s Management Center inte skulle ha fått några positiva resultat om inte CEN:s medlemmar deltagit aktivt. CENELEC:s förfarande, det s.k. Vilamoura-förfarandet, är ganska strängt när det gäller uppgifternas kvalitet, som för övrigt inte är särskilt omfattande.

CEN:s analys av kvaliteten hos de anmälningar som kom in under perioden 1999-2001, och utvärderingen av hur de inkomna uppgifterna har använts under denna period, visar dock på en relativt långsam förbättring på detta område. Kvalitetssänkningen hos anmälningarna under 2001 visar särskilt att man måste vara väldigt uppmärksam. Det är nödvändigt att ständigt upprätthålla ett strikt kvalitetssäkringssystem, och varje ny åtgärd inom detta område är välkommen. Potentiella åtgärder som föreslogs redan i den föregående rapporten skulle t.ex. kunna vara tätare rapportering om kvaliteten på de inkomna uppgifterna. Man skulle också kunna genomföra en noggrann granskning av de viktigaste och vanligaste problemen. Detta borde göra det möjligt att införa riktade åtgärder, antingen efter land eller efter problemens art, t.ex. utkastbeskrivningen.

8.2 Förbättringar av anmälningar på nationell nivå

På nationell nivå åligger det i första hand medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att det nationella standardiseringsorganet helt skall kunna följa direktivets nya föreskrifter och de europeiska standardiseringsorganens regler.

De nationella organen å sin sida borde undersöka behovet av att revidera och anpassa sina anmälningssystem, särskilt med hänsyn till kvalitet och överföring inom föreskrivna tidsfrister. Den genomförda analysen har nämligen på nytt bekräftat de permanenta bristerna i detta avseende.

8.3 Förbättringar av uppgiftsspridningen på nationellt plan

När det gäller uppgifternas användning är det nödvändigt att ännu en gång se över det nuvarande systemet för spridning. Nya webbplatsbaserade metoder både för anmälan och spridning av konsoliderade uppgifter måste införas för att underlätta kommunikationen och göra informationen mer attraktiv. Kommissionen rekommenderar även att uppgifterna om CENELEC-medlemmarnas nya initiativ införlivas med CEN:s uppgifter. Denna rekommendation kräver inte att de båda systemen integreras eller att CENELEC:s förfarande anpassas, men den skulle kunna innebära att potentiella användare kan få en fullständig översikt. Dessutom skulle CENELEC-förfarandet bli mer öppet för insyn.

CEN:s översyn av det nuvarande system för spridning av uppgifter bör även göra det möjligt att på nytt väcka alla berörda parters intresse för att erhålla uppgifter genom informationsförfarandet beträffande standarder. En åtgärd på europeisk och nationell nivå skulle också kunna genomföras för att öka parternas medvetenhet.

9. Slutsatser och framtidsutsikter

När det gäller antalet ny nationell standardiseringsverksamhet kan man konstatera att minskningen fortsätter. Detta beror främst på det nya förenklade förfarande som används sedan några år tillbaka och enligt vilket endast anmälan av nya nationella verksamheter är obligatorisk. Den andra orsaken till denna minskning är den faktiska minskningen av nya nationella initiativ. Antalet nationella initiativ verkar dock fortfarande vara högt (särskilt i Tyskland). Under den aktuella perioden inleddes i genomsnitt 1 400 nationella initiativ per år, jämfört med ca 1 587 europeiska initiativ. För CEN:s medlemmar är där den nationella standardiseringen fortfarande viktigast inom områden som livsmedelsprodukter, byggprodukter och flygteknik.

Tack vare olika åtgärder vidtagna av CEN:s Management Center i nära samarbete med de nationella standardiseringsorganen har anmälningarnas kvalitet kunnat förbättras, dock i mindre omfattning än väntat. Ständiga ansträngningar och resurser krävs för att säkerställa uppgifternas kvalitet. Denna kvalitet, som är ett nödvändigt villkor för förbättrad användning av de tillgängliga uppgifterna, kan för övrigt gynnas av bättre metoder för kommunikation och presentation av uppgifter som samlats in med hjälp av ny teknik. Det skulle också vara lämpligt att vidta riktade åtgärder när det gäller kvalitetssäkring.

Användningen av uppgifter som samlats in enligt artikel 4 i direktiv 98/34/EG är fortfarande begränsad, särskilt när det gäller deltagande i nationella arbeten och ansökan om att överföra dessa verksamheter till europeisk nivå. Dessutom tycks möjligheterna att använda detta förfarande för att kontrollera frysningsperioden i samband med tilldelningen av ett (europeiskt) standardiseringsuppdrag, vara otillräckliga. Informationsförfarandet för standarder är således inte tillräckligt effektivt. Dessutom visar den senaste enkäten på detta område att en aktiv spridning endast förekommer i ett fåtal länder. En bred och mottagaranpassad spridning är nödvändigt. En sådan spridning, i kombination med ett system som gör det möjligt att registrera kommentarer och ansökningar borde kunna öka förfarandets effektivitet på standardiseringsområdet.

Det är också önskvärt att göra en undersökning av den direkta och indirekta nyttan och användbarheten hos detta förfarande för de olika marknadsaktörerna. I första hand är det upp till alla berörda parter ta ställning till dessa aspekter och dra slutsatser. Det bör dock noteras att det är mycket möjligt att avsaknaden av detta övervakningssystem kan medföra nya risker för störningar på den inre marknaden. Mot bakgrund av detta bör man utan tvivel behålla detta förfarande, men det är nödvändigt att göra det starkare på europeisk och nationell nivå och på så sätt öka dess effektivitet.

En ytterligare fråga som skulle kunna uppkomma rör den rättsliga ramen. Det måste erkännas att den europeiska standardiseringen har utvecklats mycket sedan förfarandet infördes 1983. Sedan dess har det pågått en massiv mobilisering för att flytta expertresurser från nationell nivå till europeisk nivå. Den europeiska standardiseringen omfattar numera en lång rad olika områden som tidigare omfattades av nationella standarder. Man kan också anta att standardiseringsorganen numera spontant kontrollerar om de nationella standardiseringsförslagen borde behandlas direkt på europeisk eller t.o.m. internationell nivå. Det är alltså lämpligt att överväga en lättnad i den rättsliga ramen för informationsförfarandet på standardiseringsområdet i samband med översynen av direktiv 98/34/EG.

Del II: Informationsförfarandet beträffande tekniska föreskrifter

1. Inledning

På följande sidor beskrivs hur informationsförfarandet enligt direktiv 98/34/EG har utvecklats när det gäller tekniska föreskrifter. Systemet som infördes 1983 genom direktiv 83/189/EEG, är fortfarande originellt. Det förhindrar att nya handelshinder uppstår på den inre marknaden, eftersom tonvikten läggs på insyn, dialog, förebyggande och ömsesidig kontroll.

Sedan den 5 augusti 1999 har förfarandet som infördes genom direktiv 98/34/EG utvidgats till att också gälla informationssamhällets tjänster [4]. I framtiden kommer direktivet att spela en ännu större roll till följd av EU:s utvidgning. I detta avseende kan direktivet komma att bli ett avgörande instrument när det gäller att säkra en utvidgad välfungerande inre marknad.

[4] Denna utvidgning har verkställts genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/48/EG av den 20 juli 1998 om ändring av direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, EGT L 217, 5.8.1998.

2. Kortfattad beskrivning av förfarandet

Följande beskrivning av förfarandet i 98/34/EG är uppdelat i två avsnitt. I det första avsnittet ges en allmän presentation av förfarandet på produktområdet, i det andra beskrivs kännetecken för bestämmelserna om informationssamhällets tjänster, eftersom förfarandet skiljer sig lite i förhållande till det som tillämpas på produkter.

2.1. Allmän beskrivning av förfarandet i direktiv 98/34/EG på produktområdet.

I artikel 8.1 i direktiv 98/34/EG föreskrivs att medlemsstaterna ska överlämna alla utkast till tekniska föreskrifter till kommissionen.

En frysningsperiod på tre månader inleds den dag då utkastet anmäls till kommissionen, och under denna period får den medlemsstat som har gjort anmälan inte anta den aktuella tekniska föreskriften. Syftet med denna frysningsperiod är att göra det möjligt för de övriga medlemsstaterna och för kommissionen att granska det anmälda utkastet och ta ställning på lämpligt sätt. Resultatet av samrådsförfarandet mellan den anmälande medlemsstaten, de övriga medlemsstaterna och kommissionen är avgörande för hur den anmälande staten kan behandla utkastet till teknisk föreskrift.

Några exempel:

- Medlemsstaterna och/eller kommissionen önskar inte ta ställning. I detta fall kan den anmälande medlemsstaterna anta utkastet till föreskrift så snart som frysningsperioden på tre månader har löpt ut.

- Medlemsstaterna och/eller kommissionen framför synpunkter enligt artikel 8.2 i direktivet. Den medlemsstat som gör anmälan skall i möjligaste mån ta hänsyn till dessa synpunkter i det vidare arbetet med den tekniska föreskriften.

- Om medlemsstaterna och/eller kommissionen anser att den planerade åtgärden innehåller aspekter som eventuellt kan utgöra hinder för den fria rörligheten för varor, kan de enligt artikel 9.2 i direktivet avge ett detaljerat utlåtande. I så fall får den berörda medlemsstaten i princip inte anta sitt utkast på sex månader från anmälningsdagen och ska meddela kommissionen vilka åtgärder den planerar vidta med anledning av det detaljerade utlåtandet.

- Om kommissionen meddelar att den har för avsikt att föreslå eller anta en bindande gemenskapsrättsakt som rör samma område som det anmälda utkastet, eller om kommissionen konstaterar att det anmälda utkastet rör en fråga som redan omfattas av ett förslag till bindande gemenskapsrättsakt som förelagts rådet, bör den anmälande medlemsstaten enligt artikel 9.3 och 9.4 i direktivet skjuta upp antagandet av den tekniska föreskriften i tolv månader från anmälningsdagen. Denna frysningsperiod kan, enligt artikel 9.5 i direktivet, förlängas till arton månader, om rådet antar en gemensam ståndpunkt under dessa tolv månader. Denna förlängda frysningsperiod upphör automatiskt om kommissionen avstår från eller återtar sitt förslag, eller om den avsedda gemenskapsrättsakten antas.

I artikel 9.7 i direktivet föreskrivs ett påskyndat förfarande som under vissa förhållanden gör det möjligt att omedelbart anta nationella utkast. Om en medlemsstat av brådskande skäl på grund av allvarliga och oförutsedda händelser vill anta en teknisk föreskrift som gäller folkhälsan, djurskyddet, skyddet av växter eller den allmänna säkerheten, kan den åberopa detta förfarande som innebär ett undantag från tillämpningen av en frysningsperiod. I anmälan ska skälen till att åtgärderna är så brådskande anges, och kommissionen skall sedan uttala sig om huruvida det är befogat att tillämpa det påskyndade förfarandet.

I artikel 8.3 föreskrivs att medlemsstaterna utan dröjsmål till kommissionen ska överlämna den slutliga versionen av texten till den anmälda föreskriften.

Kommissionen spelar en avgörande roll i förfarandets gång. Den ansvarar för att anmälda utkast sänds vidare till medlemsstaterna, samt att även andra meddelanden som utväxlas mellan kommissionen och medlemsstaterna eller mellan medlemsstaterna sprids. Den ombesörjer också att dessa texter översätts, så att förfarandet kan fungera smidigt.

Den i artikel 5 nämnda ständiga kommittén är sammansatt av företrädare för medlemsstaterna och är ett rådgivande organ som sammanträder ca två gånger i halvåret. Den spelar en viktig roll i övervakningen av förfarandet och i granskningen av de olika frågor som anmälningarna väcker.

2.2. Särskilda kännetecken för förfarandet när det gäller informationssamhällets tjänster

Direktiv 98/48/EG som trädde i kraft den 5 augusti 1999, har vidgat tillämpningsområdet för direktiv 98/34/EG. Med tanke på den snabba utvecklingen av informationssamhällets tjänster och den nationella regleringsverksamhet som följer av denna utveckling, ansågs det lämpligt att också inrätta ett anmälningssystem för denna typ av tjänster [5].

[5] Mer information om tillämpningen av anmälningsförfarandet i samband med informationssamhällets tjänster finns i kommissionens rapport "Utvärdering av tillämpningen av direktiv 98/34/EG på området informationssamhällets tjänster", KOM(2003) 69 slutlig av den 13.2.2003, samt handboken om direktiv 98/48/EG (http://europa.eu.int/comm/enterprise/tris/ vade9848/index_fr.pdf).

Tillämpningsområde

Enligt artikel 1.2 i direktiv 98/34/EG (i dess ändrade lydelse enligt direktiv 98/48/EG) avses med tjänster "alla informationssamhällets tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare". Följaktligen omfattas inte radio- och TV-sändningar enligt artikel 1a i direktiv 89/552/EEG om utförandet av sändningsverksamhet för television, eftersom de inte utförs på individuell begäran av en tjänstemottagare.

Vissa undantag har gjorts när det gäller tillämpningsområdet (artikel 1.2 och 1.5 i direktiv 98/34/EG). Direktivet tillämpas inte på föreskrifter som rör frågor som omfattas av gemenskapsbestämmelser om teletjänster, så som de beskrivs i direktiv 90/387/EEG om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät, och inte heller föreskrifter som rör frågor som omfattas av gemenskapsbestämmelser när det gäller finansiella tjänster. Bestämmelserna om reglerade marknader i den mening som avses i direktiv 93/22/EEG om investeringstjänster inom värdepappersområdet, undantags från anmälningskravet (inom denna sektor kvarstår endast kravet att överlämna antagna texter).

Man bör alltså påminna om att telekommunikationstjänster och finansiella tjänster inte i sig utesluts från tillämpningsområdet för direktiv 98/34/EG. Vissa undantag har dock gjorts när det gäller de termer som beskrivs p.g.a. att en rad viktiga frågor harmoniseras inom dessa två områden, och de ingår i ett på gemenskapsnivå redan väl fastställt regelverk. Att man utesluter de reglerade marknaderna beror på behovet att utan dröjsmål anta rättsakter om onlinetjänster som rör mycket rörliga och flytande finansiella marknader, vars situation kan ändras mycket plötsligt.

I artikel 1.5 i direktiv 98/34/EG fastställs föreskrifter för tjänster som "ett krav av allmän art rörande tillträde till och utövande av verksamhet med sådana tjänster som avses i punkt 2 [informationssamhällets tjänster], särskilt bestämmelser om dem som tillhandahåller tjänster, tjänster och tjänstemottagare, med undantag av föreskrifter som inte specifikt avser de tjänster som definieras i denna punkt".

Begreppet "ett krav av allmän art" innebär därför att de åtgärder utesluts som, i stället för att fastställa abstrakta och allmänna krav, direkt och enbart riktar sig till vissa särskilda mottagare, t.ex. administrativa eller juridiska beslut om enskilda fall (beviljande av licenser till en eller flera operatörer).

En föreskrift avser inte "särskilt" dessa tjänster "om föreskriften endast indirekt eller accessoriskt gäller sådana tjänster" (artikel 1.5 femte stycket, andra strecksatsen). I direktivet krävs dock förhandsanmälan av utkast till bestämmelser som genom sin motivering, sitt innehåll eller syfte direkt och öppet, helt eller delvis, rör informationssamhällets tjänster. Därför omfattas inte bara rättsakter som i sin helhet rör informationssamhällets tjänster, utan också föreskrifter som endast delvis (i en artikel eller t.o.m. i ett stycke) rör dessa tjänster (jfr. artikel 1.5, femte stycket, första strecksatsen). Liksom för tekniska föreskrifter ska faktiskt tvingande föreskrifter som rör tjänster anmälas.

Följande åtgärder kan komma att betraktas som föreskrifter för informationssamhällets tjänster:

- åtgärder som rör tillträdesvillkoren för online-verksamhet,

- åtgärder som rör villkoren för att utöva online-verksamhet,

- åtgärder som rör leverantörer av online-tjänster,

- åtgärder som rör tillhandahållandet av online-tjänster,

- åtgärder som rör mottagaren av online-tjänster.

- åtgärder som rör faktiskt tvingande tjänster (t.ex. en bestämmelse som hänvisar till texter som inte ingår i lagstiftningen eller till yrkesetiska regler för tillhandahållande av online-tjänster, som förmodas leda till enhetlighet under förutsättning att reglerna följs; en frivillig överenskommelse i vilken en offentlig förvaltning är en avtalsslutande part och vars syfte är att följa föreskrifter för informationssamhällets tjänster osv.).

Förfarande

Förfarandereglerna gäller för utkast till föreskrifter för informationssamhällets tjänster och följer i stort sett de regler som gäller för utkast till föreskrifter för produkter. Det finns dock vissa skillnader:

- För det första när det gäller att avge ett detaljerat utlåtande (artikel 9.2). Ett sådant utlåtande kan avges om kommissionen eller en medlemsstat anser att utkastet "kan skapa hinder för den fria rörligheten för tjänster eller tjänsteaktörernas etableringsfrihet på den inre marknaden". När det gäller föreskrifter för produkter bör den berörda medlemsstaten skjuta upp antagandet av utkastet i sex månader från den tidpunkt då kommissionen mottog informationen. När det gäller föreskrifter för tjänster är denna tidsfrist förkortad till fyra månader.

- För det andra får medlemsstaterna när det gäller produktsektorn inte anta ett utkast till tekniskt föreskrift före utgången av tolv månader om kommissionen meddelar att den tänker föreslå eller anta en bindande gemenskapsrättsakt, eller om den konstaterar att utkastet rör en fråga som redan täcks av ett utkast till ett direktiv, en förordning eller ett beslut som lagts fram för rådet (artikel 9.3 och 9.4). För föreskrifter för tjänster kan antagandet skjutas upp i tolv månader endast i det sistnämnda fallet (artikel 9.4). Dessutom kan ett sådant uppskjutande endast göras om det anmälda utkastet innehåller bestämmelser som inte överensstämmer med innehållet i kommissionens förslag (skäl 23 i direktiv 98/48/EG).

- För det tredje gäller att det brådskande förfarandet (artikel 9.7) kan tillämpas på föreskrifter för informationssamhällets tjänster inte bara "av brådskande skäl, på grund av allvarliga och oförutsebara händelser som gäller folkhälsan, djurskyddet, skyddet av växter eller den allmänna säkerheten" (samma omständigheter som de som gäller för produkter), men också "av brådskande skäl, på grund av en allvarliga och oförutsebara händelser som gäller [...] den allmänna ordningen, särskilt skyddet av minderåriga". Bestämmelsen om brådskande skäl när det gäller informationssamhällets tjänster kan också tillämpas på föreskrifter för finansiella tjänster, "av brådskande skäl, på grund av en allvarlig situation som gäller skyddet för det finansiella systemets säkerhet och integritet, särskilt skyddet för sparare, investerare och försäkringstagare".

3. Statistisk översikt

I detta kapitel ges en statistisk översikt över utvecklingen av antalet anmälningar, från vilka medlemsstater de kommer och vilka sektorer de berör. Här finns också uppgifter om de olika typerna av reaktioner (d.v.s. kommentarer, detaljerande utlåtanden och "blockeringar"). Den sista punkten handlar om användningen av det brådskande förfarandet i direktiv 98/34/EG.

3.1. Antalet anmälningar

Statistiken i tabellen i bilaga 2.1 visar att kommissionen mottog 591 utkast till tekniska föreskrifter under 1999, 751 under 2000 och 530 under 2001. Den allmänna tendensen i antalet anmälningar som kommissionen får varje år har ökat från 1999 till 2000 (+24,3 %). Däremot minskade antalet anmälningar under 2001, bl.a. beroende på den betydande minskningen av antalet anmälda utkast på telekommunikationsområdet (från 186 år 2000 till 47 år 2001). Denna minskning beror i sin tur på att medlemsstaterna under 2000 redan hade anmält ett stort antal radiogränssnitt, till följd av ikraftträdandet av direktiv 99/5/EG om radioutrustning och teleterminalutrustning [6]

[6] Dessa gränssnitt ska anmälas till kommissionen enligt artikel 4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 99/5/EG av den 9 mars 1999, om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ett ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse, EGT L 91, 7.4.1999.

Generellt sätt kan man dock konstatera ett "lagstiftningsuppsving" i medlemsstaterna bl.a. beroende på de tekniska framsteg som gjorts och eftersträvan att stärka kontrollen på hälsoområdet, särskilt när det gäller livsmedelssäkerhet (in dubio pro dubio).

3.2. Uppdelning efter land

Diagram 1 (och tabell 2.2 i bilagan) visar att de flesta utkasten till tekniska föreskrifter som anmälts mellan 1999 och 2001 kom från Nederländerna och Österrike. För år 2000 ökade antalet anmälningar från Danmark och Storbritannien märkbart (Danmark: 43 under 1999 och 114 under 2000, Storbritannien 49 under 1999 och 95 under 2000). Ökningen av det totala antalet anmälningar från Danmark och Storbritannien under detta år berodde främst på ökningen av antalet anmälningar inom sektorerna för telekommunikation och transporter. För 2001 däremot närmar sig de statistiska uppgifterna siffrorna från 1999: Nederländerna ligger åter på första plats (98 anmälningar), Frankrike och Tyskland tillhör fortfarande de fyra länder som lämnar in flest anmälningar (55 respektive 50 anmälningar). En tendens har befästs sendan 1999, nämligen det stora antalet anmälningar som lämnats in av Österrike (69 under 1999, 138 under 2000 och 75 under 2001).

Diagram 1

>Hänvisning till>

3.3 Uppdelning efter sektor

En uppdelning efter sektorer (se diagram 2 och de tre tabellerna i bilaga 2.3 [7]) visar att precis som under perioden 1995-1998 rör majoriteten av de inkomna anmälningarna mellan 1999 och 2001 följande fem sektorer: jordbruk och livsmedelsprodukter (18,9 %), telekommunikationer (15,9 %), transporter (15,2 %), bygg- och anläggning (14,7 %) samt mekanisk industri (6,7 %). Däremot utgör dessa sektorer för första gången sedan 1992 mindre än 75 % av det totala antalet anmälningar, något som bl.a. beror på miljösektorns ökande betydelse (5,9 % av det totala antalet anmälningar mellan 1999 och 2001).

[7] I dessa diagram och tabeller omfattar sektorn hälsa/medicinteknisk utrustning i huvudsak medicintekniska produkter.

Diagram 2

>Hänvisning till>

Även om det inom sektorn för jordbruk och livsmedelsprodukter skett en förändring procentuellt sett under perioden 1999-2001 (från 21,1 % 1999 till 16,9 % 2000 och upp till 19,1 % 2001), har det totala antalet anmälningar varit högt hela tiden (125, 127 och 108 anmälningar under 1999, 2000 respektive 2001). Efter en tillbakagång 1996-1998, ökade anmälningarna inom sektorn för telekommunikationer igen. 2000 placerade sig sektorn i täten, för att sen gå tillbaka igen 2001. Transportsektorn har hela tiden legat på en hög nivå. Inom bygg- och anläggningssektorn har det procentuellt sett skett en betydande ökning (12,3 %, 14,5 % och 18,7% under 1999, 2000 respektive 2001). Antalet anmälningar inom den mekaniska industrin har däremot sjunkit betydligt (från 10,3 % 1999 till 4,4 % 2001), efter en kort uppgång 1998 (17 %).

Detta bekräftar att för perioden 1999-2001 har medlemsstaterna främst stiftat lagar med hänsyn till den tekniska utvecklingen och för att öka kontrollen inom livsmedelssektorn. Behovet av att öka säkerheten har också märkts inom transportsektorn.

De tekniska framstegen följs av att förfarandet när det gäller informationssamhällets tjänster håller på att komma igång: 2000 anmäldes 23 förslag inom detta område och 2001 25 [8]. Anmälningarna rörde komplicerade ämnen som digitala signaturer, kamp mot databrottsligheten, e-handel, skydd av minderåriga i kommunikation samt domännamn. I dessa sektorer gör den tekniska och juridiska utvecklingen det nödvändigt att ha ett effektivt system för förhandsinformation, administrativt samarbete och kontroll, särskilt för att säkra grundläggande rättigheter och friheter.

[8] Det är svårt att göra en jämförelse med 1999 eftersom direktiv 98/48/EG som utvidgade direktiv 98/34/EG till att också omfatta informationssamhällets tjänster inte trädde i kraft förrän den 5 augusti 1999.

3.4. Uppdelning efter reaktion

Generellt sett kan man konstatera en procentuell minskning av anmälningar som ger upphov till en reaktion från kommissionens sida. Dessa reaktioner uttrycks i form av kommentarer, detaljerade utlåtanden eller meddelanden om avsikt att föreslå, anta eller lägga fram en gemenskapsakt (se diagram 3). Det förekommer tämligen ofta att en anmälan ger upphov till en kombination av flera reaktioner från kommissionens sida.

Diagram 3

>Hänvisning till>

Förklaring

8.2 : kommentarer

9.2 : detaljerat utlåtande

9.3 och 9.4: blockering

Under åren 1995, 1996, 1997 och 1998 har kommissionen reagerat på 49,7 %, 63,1 %, 46,5 % respektive 38,5 % av anmälningarna. Denna tendens bekräftade 1999 då siffran sjönk till 34,2 %. Även om det totala antalet reaktioner stigit något år 2000 till 39,8 %, bör man titta närmare på hur kommissionen reagerat.

År 2000 lämnade kommissionen kommentarer om 32,2 % av de inkomna anmälningarna mot 26,2 % 1999 och 27 % 1998. Kommissionen lade år 2000 fram detaljerade utlåtanden om endast 6,5 % av anmälningarna mot 7,2 % 1999, vilket ger ett genomsnitt på 6,8 % (genomsnittet för åren 1995-1998 låg på 14,6 % och på 31 % för perioden 1992-1994). Denna minskning kan vara resultatet av den informationskampanj som kommissionen i fört i medlemsstaterna under flera år.

Förbättringen i de anmälda tekniska föreskrifternas kvalitet märks också i det totala antal detaljerade utlåtanden från medlemsstaterna, vilket minskat från 15,7 % av de anmälda utkasten 1999 till 12,6 % 2000.

För 2001 är denna tendens mot en fortsatt kvalitetsförbättring av lagstiftning däremot inte längre framträdande. Antalet reaktioner från kommissionen har därför ökat markant. Kommissionen har avgett detaljerade utlåtanden om 11,7 % av anmälningarna som kommit in (genomsnittet 1999-2000 var 6,8 %). Kommissionen har också sänt kommentarer om 27,7 % av anmälningarna. Medlemsstaterna har å sin sida avgett detaljerade utlåtanden om 16,9 % av anmälningarna (mot 12,6 % 2000).

Denna tendens verkar bl.a. bero på att medlemsstaterna försöker att ta hänsyn till den tekniska utvecklingen genom att föreslå nya lagar som är mer och mer komplexa och som därmed skapar hinder för den fria rörligheten för produkter och friheten att tillhandahålla informationssamhällets tjänster.

Under perioden 1999-2001 tillämpade kommissionen artikel 9.3-9.5 i direktiv 98/34/EG 31 gånger. Enligt dessa bestämmelser ska en medlemsstat respektera en frysningsperiod på ett år från den tidpunkt då utkastet lämnas in, om kommissionen meddelar sin avsikt att föreslå eller anta en tvingande gemenskapsrättsakt enligt artikel 249 (f.d. artikel 189) i fördraget, eller konstaterar att utkastet rör en fråga som redan täcks av ett sådant förslag. Fyra sådana "blockeringar" ägde rum under 1999, åtta under 2000 och 19 under 2001. Av de 31 tillämpningarna av artikel 9.3-9.5 i direktiv 98/34/EG gällde 14 jordbruk och livsmedelsprodukter.

3.5. Tillämpning av den brådskande förfarandet

Mellan 1999 och 2001 åberopade medlemsstaterna det brådskande förfarandet 103 gånger. Åtgärderna som anmäldes på detta sätt motsvarade 5,4 % av det totala antalet anmälningar, vilket ungefär motsvarar siffrorna för åren 1995-1998.

Brådskande skäl har främst tillämpats inom sektorn för jordbruk och livsmedelsprodukter (52 gånger), i sektorn för transporter (14 gånger) samt i den kemiska industrin (7 gånger). Om man däremot jämför antalet anmälningar per sektor med antalet gånger som det brådskande förfarandet tillämpats (se tabell 2.4 i bilagan) finner man att de sektorer där man proportionellt sett oftast tillämpar detta förfarande är sektorerna hälsa och medicinteknisk utrustning (21,4 %), jordbruks- och livsmedelsprodukter (14,5 %), farmaceutiska produkter (9,4 %) och informationssamhällets tjänster (8,5 %).

Man kan på så sätt konstatera att det brådskande förfarandet främst tillämpas inom områden som direkt rör folkhälsan eller inom vilka det sker snabba tekniska förändringar och som alltså kan ge upphov till säkerhetsproblem (informationssamhällets tjänster) särskilt efter den 11 september 2001.

Kommissionen ansåg att det brådskande förfarandet var berättigat i 15 fall under 1999, 13 under 2000 och 24 under 2001, vilket totalt motsvarar ungefär 50,5 % av fallen. Andelen fall där detta förfarande ansågs berättigat har konstant sjunkit sedan 1996 (från 80 % 1996 till 68 % 1997 och 52,7 % 1998). Det finns många och komplexa anledningar till denna minskning. Trots detta kan man konstatera att särskilt inom jordbruks- och livsmedelssektorn (mer än 50 % av det totala antalet brådskande fall) har medlemsstaterna tillämpat förfarandet på områden som redan är utförligt reglerade på gemenskapsnivå.

4. Hinder för den inre marknaden som upptäckts tack vare anmälningsförfarandet

En allmän bild av dessa hinder kan fås genom en övergripande statistisk genomgång och en mer specifik beskrivning av problemen i förhållande till artiklarna 28, 30, 43 och 49 i EG-fördraget, samt i förhållande till sekundärrätten.

4.1 Översikt

En jämförelse mellan antalet anmälningar per sektor och kommissionens och medlemsstaternas reaktioner, resulterar i följande slutsatser för 1999 (se också första tabellen i punkt 2.5 i bilagan):

- De sektorer inom vilka kommissionen och medlemsstaterna lämnat flest detaljerade utlåtanden är sektorerna hälsa och medicinteknisk utrustning, följt av kemiska produkter, hem- och fritidsprodukter samt livsmedels- och jordbruksprodukter.

- Om man tar med alla de kommentarer och de detaljerade utlåtanden som lämnades in 1999 finner man att hälsa och medicinteknisk utrustning placerar sig på första plats följt av kemiska produkter, miljö samt livsmedel- och jordbruksprodukter.

Situationen för år 2000 är likartad (se också den andra tabellen i punkt 2.5 i bilagan), men informationssamhällets tjänster förekommer för första gången:

- De sektorer inom vilka kommissionen och medlemsstaterna avgett flest detaljerade utlåtanden är först och främst hem- och fritidsprodukter, följt av informationssamhällets tjänster, livsmedels- och jordbruksprodukter och slutligen hälsa och medicinteknisk utrustning.

- Om man än en gång ser till både de detaljerade utlåtandena och kommentarerna hamnar sektorn för hälsa och medicinteknisk utrustning främst, följt av kemiska produkter, livsmedels- och jordbruksprodukter och slutligen hem- och fritidsprodukter.

Situationen för 2001 är likartad, men för första gången intar övriga produkter en framträdande plats (se också den tredje tabellen i punkt 2.5 i bilagan):

- De sektorer inom vilka kommissionen och medlemsstaterna lämnat flest detaljerade utlåtanden är hälsa och medicinteknisk utrustning, följt av kemiska produkter, övriga produkter samt bygg- och anläggning.

- Om man än en gång analyserar de detaljerade utlåtandena och kommentarerna hamnar sektorn för hälsa och medicinteknisk utrustning främst, följt av kemiska produkter, miljösektorn och slutligen övriga produkter.

Denna jämförelse gör det möjligt att dra slutsatsen att de flesta hinder återfinns inom följande sektorer: hälsa och medicinteknisk utrustning, kemiska produkter, livsmedels- och jordbruksprodukter. Omvänt verkar det som det finns minst problem inom sektorerna farmaceutiska produkter och transporter.

Man kan också få en överblick genom att basera sig på ett annat jämförelseunderlag, nämligen den rättsliga grund som kommissionen har åberopat i sina detaljerade utlåtanden. För 1999 visar det sig att [9]:

[9] Ett detaljerat utlåtande kan baseras på flera rättsliga grunder och det är därför siffrorna som följer överstiger det totala antalet detaljerade utlåtande som avgetts per år).

- 17 detaljerade utlåtanden lades fram på grundval av sekundärrätten (i sex fall på grundval av direktiv 89/336/EEG [10] om elektromagnetisk kompatibilitet),

[10] EGT L 139, 23.5.1989.

- 30 detaljerade utlåtanden riktades till medlemsstaterna på grundval av artiklarna 28 och 30 i EG-fördraget (varav 21 p.g.a. att det saknades en bestämmelse om ömsesidigt erkännande, eller att denna bestämmelse var otillräcklig, och 9 p.g.a. att åtgärden ansågs oproportionerlig i förhållande till målsättningen).

När det gäller år 2000 :

- 17 detaljerade utlåtanden lades fram på grundval av sekundärrätten,

- 29 detaljerade utlåtanden baserades på artiklarna 28 och 30 i EG-fördraget (varav 18 p.g.a. att det saknades en bestämmelse om ömsesidigt erkännande, eller att denna bestämmelse var otillräcklig, och 11 p.g.a. att åtgärden ansågs oproportionerlig),

- 10 detaljerade utlåtanden riktades till medlemsstaterna på grundval av artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget (dessa detaljerade utlåtanden gällde informationssamhällets tjänster).

När det gäller år 2001 :

- 33 detaljerade utlåtanden riktades till medlemsstaterna på grundval av sekundärrätten (varav sex grundade sig på direktiv 73/23/EEG [11] om "lågspänning" och fem på direktiv 97/23/EG [12] om tryckbärande anordningar),

[11] EGT L 77, 26.3.1973.

[12] EGT L 181, 9.7.1997.

- 30 detaljerade utlåtanden baserades på artiklarna 28 och 30 i EG-fördraget (varav 20 p.g.a. att det saknades en bestämmelse om ömsesidigt erkännande, eller att denna bestämmelse var otillräcklig, och 10 p.g.a. att åtgärden ansetts oproportionerlig).

Totalt baserades 67 detaljerade utlåtanden (40,4 %) på sekundärrätten och 99 (59,6 %) på artiklarna 28 och 30, samt artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget. Detta bevisar att även om anmälningsförfarandet inte tillämpas på de åtgärder, varmed medlemsstaterna får sin lagstiftning att stämma överens med bindande gemenskapslagstiftning, och som har som mål att införa tekniska specifikationer eller bestämmelser om tjänster (jfr. artikel 10.1 första strecksatsen i direktiv 98/34/EG), berör de anmälda texterna ofta direkt eller indirekt, gemenskapens sekundärrätt.

4.2. De anmälda utkastens oförenlighet med artiklarna 28 och 30 samt 43 och 49 i EG-fördraget

En undersökning av de detaljerade utlåtandena från kommissionen till medlemsstaterna på grundval av artiklarna 28 och 30 i EG-fördraget visar med några få undantag, att de flesta handelshinder som kartlagts hängde samman med principen om ömsesidigt erkännande och utarbetandet av bestämmelser som måste finnas med i de anmälda utkasten för att säkerställa att denna princip ska kunna tillämpas på rätt sätt.

När det gäller sektorn för farmaceutiska produkter och medicinteknisk utrustning har kommissionen endast avgett några få detaljerade utlåtanden om bestämmelserna om ömsesidigt erkännande, antingen därför att frågan redan omfattades av ett direktiv (i synnerhet av direktiv 93/42/EG om medicintekniska produkter) eller därför att invändningen rörde vissa diskriminerande förfaranden i samband med parallellimport av läkemedel.

Inom sektorn för miljö och kemiska produkter kan bestämmelserna om ömsesidigt erkännande inte tillämpas i samtliga fall. För utkast där dessa bestämmelser är nödvändiga har kommissionen vid ett antal tillfällen konstaterat att de föreslagna bestämmelserna var otillräckliga eftersom de endast gällde vissa standarder, gjorde de europeiska standarderna obligatoriska eller lydde under vissa bestämda villkor (t.ex. att hänvisningar till en annan medlemsstats standard offentliggörs i en officiell publikation i den anmälande medlemsstaten). Dessutom ansågs ett visst antal utkast strida mot artikel 28 i EG-fördraget, eftersom de medförde hinder som inte stod i proportion till målsättningen. Avsaknaden av överföring av statistiska uppgifter (i strid mot artikel 8.1 i direktiv 98/34/EG) till stöd för vissa förbud inom den kemiska sektorn, har i flera fall gjort det svårt för kommissionen att analysera de föreslagna åtgärdernas proportionalitet.

De utkast som anmälts inom jordbruksområdet stred sällan mot artikel 28 i fördraget och rörde endast i undantagsfall problem med ömsesidigt erkännande, om det inte handlade om underordnade aspekter (användning av särskild utrustning osv.). Inom livsmedelssektorn uppstod problem främst i samband med tillskott av vitaminer och mineraler i livsmedel. Vissa medlemsstater vägrade att lägga till bestämmelser om ömsesidigt erkännande eftersom de hävdade att tillskott av vitaminer och mineraler i viss mån skulle kunna orsaka problem för människors hälsa. Dessa problem borde dock lösas genom antagandet av förslaget till förordning om berikade livsmedel som kommissionen håller på att utarbeta och som väntas offentliggöras under årets lopp.

Inom informationssamhällets tjänster har anmälningarna visat att medlemsstaterna ofta ställer samma krav som redan uppfyllts av tjänsteleverantören i dennes ursprungsmedlemsstat. Kommissionen ansåg att detta stred mot principen om fri rörlighet för tjänster och etableringsfriheten (artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget). Det bör understrykas att nationella initiativ sett dagens ljus inom ett nytt område, nämligen domännamn (Internet). På detta område har det framkommit att medlemsstaterna börjat anpassa sin lagstiftning till den tekniska utvecklingen. Kommissionen har ingripit för att möjliggöra en likartad utveckling i samtliga medlemsstater och på så sätt undvika att det skapas hinder för tillhandahållande av tjänster över gränserna.

De detaljerade utlåtande som kommissionen lagt fram inom bygg- och anläggningssektorn rör ofta en ansökan om att införa bestämmelser om ömsesidigt erkännande inom områden som medlemsstaterna anser röra säkerhet och skydd av folkhälsan (skydd mot bränder, säkerhet vid nöjesparker, lekplatser, ålderdomshem osv.). Inom denna sektor kan man konstatera att problemen med ömsesidigt erkännande oftast uppkommit p.g.a. att medlemsstaterna önskat göra de europeiska eller nationella standarderna obligatoriska.

Inom den mekaniska industrin har problemen med ömsesidigt erkännande främst rört elektroniska taxametrar. Eftersom ett förslag till direktiv om dessa taxametrar lades fram av kommissionen den 15 september 2000 (KOM(2000) 566 slutlig) borde problemen som tagits upp i dessa anmälningar lösa sig i framtiden.

Majoriteten av de detaljerade utlåtanden som riktades till medlemsstaterna inom transportsektorn handlade om att det saknades en bestämmelse om ömsesidigt erkännande eller att denna bestämmelse inte formulerats på ett tillfredsställande sätt. På detta område har kommissionen haft tillfälle att påminna om att principen om ömsesidigt erkännande inte bara gäller tekniska tillverkningsspecifikationer, utan också kontrollförfaranden för produkterna.

Det bör också understrykas att medlemsstaterna ofta tror att de inte behöver sätta in en bestämmelse om ömsesidigt erkännande i anmälda texter när dessa hänvisar till standarder. Kommissionen har vid flera tillfällen signalerat att då en europeisk standard görs obligatorisk, ska en bestämmelse om ömsesidigt erkännande av produkter från andra medlemsstater i EU och Eftaländerna i det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet införas i texten.

Ett särskilt fall av ömsesidigt erkännande rör införlivandet av vissa förskrifter från FN:s ekonomiska kommission för Europa (ECE/FN) på området motorfordon. Enligt artikel 6 i rådets beslut 97/836/EG [13] genom vilket gemenskapen anslöt sig till avtalet som reglerar utarbetandet av ECE/FN-föreskrifter, kan medlemsstaterna acceptera ECE/FN-föreskrifter som gemenskapen ännu inte anslutit sig till. Medlemsstaterna måste då införa en bestämmelse om ömsesidigt erkännande eftersom fordon från andra medlemsstater, som ännu inte anslutit sig denna ECE/FN-föreskrift, i annat fall inte skulle kunna få tillträde till marknaden i den medlemsstat som redan anslutit sig till denna föreskrift. Kommissionen har påmint om detta krav i samband med flera anmälningar.

[13] EGT L 346, 17.12.1997.

På energiområdet har mycket få utkast gett upphov till reaktioner från kommissionens sida på grundval av artiklarna 28 och 30 i EG-fördraget (med tanke på tillämpningen av direktiv 96/92/EG [14] om den inre marknaden för el). Reaktionerna rörde särskilt villkoren för tillträde till nationella nät för elektrisk energi från andra medlemsstater.

[14] EGT L 27, 30.1.1997.

Eftersom de flesta anmälningarna på telekommunikationsområdet hänger samman med det faktum att kraven är mer vittgående än vad som avsågs i direktiv 89/336/EEG om elektromagnetisk kompatibilitet eller i direktiv 99/5/EG [15] om radioutrustning och teleterminalutrustning, väcks sällan frågan om bestämmelser om ömsesidigt erkännande då kommissionen i de allra flesta fall anser att dessa ytterligare krav är oförenliga med ovannämnda direktiv.

[15] EGT L 91, 7.4.1999.

4.3. De anmälda utkastens oförenlighet med sekundärrätten

På området för farmaceutiska produkter och medicinteknisk utrustning är det utkast om medicinteknisk utrustning som gett upphov till flest reaktioner. De problem som tagits upp berodde oftast på att direktiv 93/42/EG [16] om medicintekniska produkter, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 98/79/EG [17], tolkats på ett felaktigt sätt. Detta är också anledningen till att kommissionen i vissa fall påminde om att utkasten inte skulle anmälas enligt direktiv 98/34/EG, men att de skulle ha anmälts enligt särskilda artiklar i direktiv 93/42/EG.

[16] EGT L 169, 12.7.1993.

[17] EGT L 331, 7.12.1998.

Inom sektorn för miljö och kemiska produkter bad kommissionen medlemsstaterna att uppmärksamma att de anmälda utkasten var oförenliga med vissa direktiv och förordningar. De flesta av dessa fall rörde oförenligheten "avfalls"-direktiven, t.ex. direktiv 91/689/EEG [18] om farligt avfall och direktiv 75/442/EG [19] om avfall. Samtidigt fann man att en anmälan om återvinning, återanvändning, regenerering och destruktion av haloner, klorfluorkarboner och hydroklorfluorkarboner stred mot förordning (EG) nr 2037/2000 [20] om ämnen som bryter ned ozonskiktet.

[18] EGT L 377, 31.12.1991.

[19] EGT L 194, 25.7.1975.

[20] EGT L 244, 29.9.2000.

Sektorn livsmedels- och jordbruksprodukter omfattar utkast med mycket olika innehåll, från bekämpningsåtgärder mot bovin spongiform encefalopati till den föreskrivna storleken på ett riskorn. Kommissionens synpunkter när det gäller "jordbruks"-anmälningar gällde oftast en felaktig tillämpning av ett direktiv som rör människors och djurs hälsa, växtskyddsprodukter, djurens välbefinnande, utsäde och fröplantor, prydnadsväxter eller av en förordning om en gemensam marknadsordning. Medlemsstaterna åberopar ofta försiktighetsprincipen för att motivera åtgärder som går utöver vad som föreskrivs i gemenskapslagstiftningen. I dessa fall har kommissionen systematiskt begärt att de uppgifter som medlemsstaterna använt för att motivera att de åberopat denna princip ska meddelas kommissionen.

Bygg- och anläggningssektorn omfattar ett stort antal anmälningar, men har under referensperioden inte gett upphov till många reaktioner från kommissionen om direktiv 89/106/EEG [21] om byggprodukter. De flesta av reaktionerna inom denna sektor rörde bestämmelserna om ömsesidigt erkännande (se punkt 4.2 ovan).

[21] EGT L 40, 11.2.1989.

Ett av de första problemen som konstaterades inom sektorn informationssamhällets tjänster rörde de anmälningar där medlemsstaterna inte begränsade sig till att - enligt artikel 10 i direktiv 98/34/EG [22] - endast införliva direktiv 1999/93/EG [23] om elektroniska signaturer och direktiv 2000/31/EG [24] om elektronisk handel. Anmälningsförfarandet har gjort det möjligt att kontrollera att medlemsstaterna inte inför ytterligare bördor än de som föreskrivs i direktiven. I de allra flesta fallen fokuserade kommissionen i sina detaljerade utlåtanden och reaktioner angående dessa båda direktiv på att försvara den fria rörligheten för tjänster samt etableringsfriheten. Detta gav kommissionen tillfälle att sörja för att informationssamhällets tjänster inte hindras utöver vad som tillåts i direktiven.

[22] Se också domen i målet Canal Satélite Digital av den 22 januari 2001, C-390/99, punkt 48, ännu inte offentliggjord.

[23] EGT L 13, 19.1.2000.

[24] EGT L 178, 17.7.2000.

Den andra kategorin detaljerade utlåtanden från kommissionen rörde skydd av personuppgifter i samband med förvaltningen av informationssamhällets tjänster. Genom dess detaljerade utlåtanden har kommissionen skapat möjligheter att utveckla lämpligt skydd av personuppgifter i samtliga medlemsstater, med hänvisning till Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och gemenskapsdirektiven om skydd av personuppgifter.

Slutligen har detta direktiv gjort det möjligt att undvika att medlemsstaterna utvidgar tillämpningsområdet för sina nationella utkast över gränserna, t.ex. inom sektorn för domännamn.

De utkast som medlemsstaterna anmält på området mekanisk industri och utrustning till hemmet ger generellt anledning till problem när det gäller bestämmelserna om ömsesidigt erkännande. Problem har emellertid också konstaterats när det gäller den korrekta tillämpningen av direktiv 73/23/EEG om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser samt direktiv 97/23/EG om tryckbärande anordningar. Problemen som uppstått inom detta område beror ofta på att medlemsstaterna gör nationella eller europeiska standarder obligatoriska, även om dessa två direktiv ger de ekonomiska aktörerna möjlighet att välja andra tekniska lösningar, om dessa uppfyller de nödvändiga krav som fastställs i direktiven.

Inom transportsektorn har kommissionen fått in ett stort antal anmälningar som rör motorfordon. Endast ett fåtal av dem har dock skapat verkliga problem. När det gäller sjötransporter och transporter på inre vattenvägar har kommissionen avgett detaljerade utlåtanden om oförenlighet med direktiv 97/70/EG [25] om säkerhetsregler för fiskefartyg och direktiv 82/714/EEG [26] om fartyg i inlandssjöfart.

[25] EGT L 34, 9.2.1998.

[26] EGT L 301, 28.10.1982.

På energiområdet kunde kommissionen konstatera att vissa tekniska föreskrifter i förvaltningsreglerna för medlemsstaternas nät var diskriminerande och alltså stred mot direktiv 96/92/EG om den inre marknaden för el. I direktivet föreskrivs att lägsta tekniska konstruktions- och driftskrav för anslutning till systemet av produktionsanläggningar, distributionssystem, länkutrustning och direktledningar ska säkerställa att systemen är driftskompatibla, och dessa krav ska vara objektiva och icke-diskriminerande.

De flesta anmälningarna på telekommunikationsområdet rörde gränssnittskrav för radiokommunikation och terminalutrustning. Kommissionen fokuserade i sina ställningstaganden i regel på huruvida bestämmelserna i de anmälda utkasten inför ytterligare krav som inte fastställs i direktiv 89/336/EEG om elektromagnetisk kompatibilitet och direktiv 99/5/EG om radioutrustning och teleterminalutrustning samt det ömsesidiga erkännandet av deras överensstämmelse. Kommissionen har också konstaterat att man i vissa utkast gjort de europeiska eller internationella standarderna obligatoriska, vilket strider mot dessa båda direktiv enligt den "nya metoden".

4.4. Analys av medlemsstaternas reaktioner

En genomgång av de detaljerade utlåtanden som medlemsstaterna riktat till andra medlemsstater visar att de i regel reagerar på ungefär samma punkter som kommissionen (t.ex. åberopandet av artiklarna 28 och 30 i EG-fördraget på miljöområdet samt direktiven 73/23/EEG och 97/23/EG inom den mekaniska industrin).

Det finns dock en betydande skillnad mellan kommissionens och medlemsstaternas reaktioner. Medlemsstaterna efterlyser ofta vissa tekniska ändringar i de anmälda utkasten (detta gäller för alla de områden som analyseras nedan) medan kommissionen uppmanar till att införa en bestämmelse om ömsesidigt erkännande. Det verkar som medlemsstaterna efterlyser dessa tekniska ändringar för att försäkra sig om att de anmälda utkasten i så stor utsträckning som möjligt närmar sig de tekniska kraven i deras egen lagstiftning.

När det gäller farmaceutiska produkter och medicinsk utrustning lade medlemsstaterna särskilt fram detaljerade utlåtanden som rörde de anmälda utkastens oförenlighet med direktiv 93/42/EEG om medicintekniska produkter.

När det gäller sektorn för miljö och kemiska produkter har medlemsstaterna bl.a. reagerat på försäljnings- och/eller tillverkningsförbud för vissa kemiska ämnen. Medlemsstaterna baserar sig i sina reaktioner på artiklarna 28 och 30 i fördraget och ansåg att dessa förbud är oproportionerliga eftersom de anser att andra mindre tvingande åtgärder borde kunna vidtas. I vissa fall har de ansett att de vetenskapliga uppgifterna som den anmälande medlemsstaten lämnat varit otillräckliga. Vissa utkast har också ansetts strida mot direktiv 94/62/EG [27] om förpackningar och förpackningsavfall.

[27] EGT L 365, 31.12.1994.

Inom sektorn för livsmedels- och jordbruksprodukter rörde en stor del av de detaljerade utlåtandena de anmälda utkastens oförenlighet med vissa jordbruks- och livsmedelsdirektiv. På det icke harmoniserade området har man i de detaljerade utlåtanden i vissa fall (t.ex. tillskott av vitaminer och mineraler i livsmedel) krävt att en bestämmelse om ömsesidigt erkännande införs.

När det gäller bygg- och anläggningssektorn uppmanas ofta den anmälande medlemsstaten att införa en bestämmelse om ömsesidigt erkännande i syfte att garantera den fria rörligheten för varor. I vissa fall uppmanas den anmälande medlemsstaten att också införa en hänvisning till de harmoniserade standarder som tillämpas enligt direktiv 89/106/EEG om byggprodukter.

På området informationssamhällets tjänster lade medlemsstaterna inte fram ett enda detaljerat utlåtande under perioden 1999-2001. Detta verkar bero på att de administrativa tjänster med ansvar för de tekniska frågorna i medlemsstaterna inte har för vana att utnyttja de möjligheter som anmälningsförfarandet erbjuder på tjänsteområdet. De har förmodligen heller inte ännu fastställt sin hållning när det gäller frågor som rör ett nytt område under utveckling, som informationssamhällets tjänster.

När det gäller den mekaniska industrin grundade sig ett stort antal av de detaljerade utlåtandena på direktiv 97/23/EG om tryckbärande anordningar, samt på direktiv 73/23/EEG om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser.

På transportområdet har ett begränsat antal anmälningar fått medlemsstaterna att avge ett detaljerat utlåtande. I dessa har man i regel krävt vissa tekniska ändringar.

Energisektorn har i stort sett inte gett upphov till några reaktioner från medlemsstaternas sida. De reaktioner som framkommit har syftat till att säkra sammankopplingen av elnäten.

Telekommunikationssektorn har heller inte gett upphov till särskilt många reaktioner från medlemsstaternas sida. De detaljerade utlåtanden som medlemsstaterna lagt fram på detta område underströk främst de anmälda utkastens oförenlighet med direktiv 99/5/EG om radioutrustning och teleterminalutrustning.

5. Uppnådda resultat

De uppnådda resultaten och därmed effektiviteten av det förfarande som infördes genom direktiv 98/34/EG kan analyseras genom medlemsstaternas uppföljning av de detaljerade utlåtandena och kommentarerna, inklusive de fall då utkasten dragits tillbaka av medlemsstaterna. Direktivets effektivitet resulterar också i möjligheten att "blockera" nationella utkast enligt artiklarna 9.3-5 i direktivet. Den kan också analyseras genom de verkliga harmoniseringsbehov som man har kunnat kartlägga på gemenskapsnivå.

5.1. Uppföljning av detaljerade utlåtanden

Analysen av medlemsstaternas uppföljning av de detaljerade utlåtanden som kommissionen lagt fram inom ramen för anmälningsförfarandet bevisar dess effektivitet. Nedan finns några vägledande siffror. Dessa siffror rör endast de handlingar där förfarandet slutförts, d.v.s. där den anmälande medlemsstaten har tillkännagivit att man kommer att följa upp de detaljerade utlåtanden som lagts fram av kommissionen, och där kommissionen å sin sida kommenterat medlemsstatens svar [28].

[28] Dessa siffror omfattar inte heller de anmälningar som har avslutats på grund av att den anmälande medlemsstaten dragit tillbaka utkastet. En analys av tillbakadragna utkast finns i punkt 5.3. i denna rapport.

År 1999 och 2000:

>Plats för tabell>

Dessa siffror visar att i 84,2 % av fallen hittades en lösning i överensstämmelse med bestämmelserna för den inre marknaden. Av de återstående 15,8 % (13 anmälningar) där kommissionen inte kunde ge ett positivt ställningstagande, kan man enligt de uppgifter som medlemsstaterna lämnat till kommissionen konstatera att endast 5 av de 13 utkasten antogs.

Och av dessa fem anmälningar kunde kommissionen, efter det att medlemsstaten gjort ändringar, konstatera att texterna i tre av fallen inte längre stred mot gemenskapslagstiftningen. I de två resterande fallen ansåg kommissionen att texten fortfarande stred mot gemenskapslagstiftningen och meddelade därför att man övervägde ett överträdelseförfarande på grundval av artikel 226 i fördraget. Av de 55 utkast som i början av förfarandet ansågs strida mot bestämmelserna för den inre marknaden, antogs med andra ord endast 2 texter (3,6 %) med den ordalydelse som enligt kommissionen fortfarande stred mot dessa bestämmelser.

En analys per sektor (jfr. tabell 2.6. i bilagan) visar att de sektorer som verkar orsaka flest problem i fråga om uppföljning av kommissionens detaljerade utlåtanden, är jordbruks- och livsmedelssektorn, farmaceutiska produkter och miljön.

Med tanke på det begränsade antalet avslutade anmälningsförfaranden under 2001 kan man för närvarande inte göra någon tillförlitlig analys av detta år.

5.2. Uppföljning av kommentarer

När kommissionen eller medlemsstaterna lämnar kommentarer om de anmälda utkasten, är den mottagande medlemsstaten enligt direktiv 98/34/EG inte skyldig att ange hur den tänker följa upp dessa kommentarer. Dock meddelar medlemsstaterna ofta hur de tänker gå tillväga. De positiva resultaten som uppnåtts genom anmälningsförfarandet kan alltså också mätas genom det antal svar som medlemsstaterna ger på kommentarerna, något som vittnar om hur väl dialogen fungerar.

För åren 1999 och 2000 kan man notera att av 852 kommentarer som lämnats av kommissionen och medlemsstaterna, har den mottagande medlemsstaten svarat i 510 fall, vilket motsvarar 60 %. För 1999 var svarsprocenten 63 % och för 2000 57 %. Denna skillnad verkar främst bero på att medlemsstaterna i vissa fall mycket noggrant överväger hur de ska följa upp kommentarerna. Det är alltså inte uteslutet att det under 2002 kan komma svar på anmälningar från 2001. Därför skulle en analys av uppföljningen av kommentarerna om anmälningarna från 2001 på detta stadium kunna ge en felaktig bild av situationen.

När det gäller innehållet i svaren på kommentarerna kan man konstatera att medlemsstaterna i regel tar hänsyn till kommentarerna från kommissionen eller andra medlemsstater.

5.3. Utkast som dragits tillbaka

De resultat som uppnåtts genom direktiv 98/34/EG kan också analyseras genom de utkast som medlemsstaterna dragit tillbaka. Ur statistisk synvinkel kan man konstatera att av de 591 anmälningar som gjordes 1999 har medlemsstaterna dragit tillbaka 29 (4,9 %), 2000 drogs 54 anmälningar av 751 tillbaka (7,2 %) och 2001 drogs 24 anmälningar av 530 tillbaka (4,5 %).

Under 1999-2001 var det främst inom sektorerna för telekommunikationer, transporter samt bygg- och anläggning som anmälningar drogs tillbaka. De tillbakadragna utkasten fördelade sig på följande sätt:

57 telekommunikation, 10 transporter, 10 bygg- och anläggning, 9 livsmedels- och jordbruksprodukter, 6 energi och mineraler, 5 kemiska produkter, 2 miljö, 2 övrigt, 1 mekanisk industri, 1 farmaceutiska produkter, 1 informationssamhällets tjänster.

En analys av dessa tillbakadraganden visar först och främst att de beror på att kommentarerna och/eller de detaljerade utlåtandena har skickats eller att diskussioner med kommissionen har förts.

När det gäller innehållet kan man konstatera att medlemsstaterna i de flesta fallen dragit tillbaka sina anmälningar därför att de tillämpade gemenskapsdirektiven på ett felaktigt sätt (t.ex. direktiv 99/5/EG om radioutrustning och teleterminalutrustning, direktiv 95/16/EG [29] om hissar, direktiv 97/70/EG om säkerhetsregler för fiskefartyg, direktiv 96/92/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el, osv.). I andra fall har utkasten dragits tillbaka till följd av att kommissionen meddelat att den var på väg att lägga fram ett utkast som täcker samma område (t.ex. förslaget till direktiv om begränsningen av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter eller förslaget till direktiv om mätinstrument). I vissa särskilda fall ansåg medlemsstaten - efter en dialog inom ramen för direktiv 98/34/EG - att det var lämpligare att lägga fram ett nytt utkast.

[29] EGT L 213, 7.9.1995.

5.4. "Blockering" av nationella initiativ

Resultaten som uppnåtts kan också analyseras genom tillämpningen av punkterna 3-5 i artikel 9 i direktiv 98/34/EG, i vilka det föreskrivs att medlemsstaterna skall respektera en frysningsperiod på ett år (eller arton månader) från den tidpunkt då kommissionen mottog utkasten. Direktiv 98/34/EG har således underlättat harmoniseringsarbetet på gemenskapsnivå, genom att det hindrat antagandet av nationella åtgärder som kunnat låsa fast vissa medlemsstaters ställningstaganden, medan man sökte efter gemensamma lösningar.

- Åtta utkast blockerades på grund av att kommissionen hade lagt fram ett förslag till förordning om djurhälsovillkor som skall tillämpas vid förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte (KOM(2000) 529 slutlig).

- Två utkast blockerades eftersom de rörde ett ämne som omfattades av förslaget till beslut om ändring av direktiv 91/516/EEG som upprättar en förteckning över råvaror vilkas användning är förbjuden i foderblandningar. Denna ändring antogs den 5 april 2000 (beslut 2000/285/EG).

- Två utkast blockerades på grund av att ett gemenskapsutkast om kosttillskott höll på att utarbetas (KOM(2000) 222 slutlig). Detta direktiv antogs den 10 juni 2002 (direktiv 2002/46/EG).

- Ett utkast blockerades på grund av arbetet med förslaget till förordning om berikade livsmedel.

- Ett utkast blockerades med hänvisning till utkastet till förordning om märkning av fiskeprodukter och produkter från vattenbruk [30].

[30] Antaget genom kommittéförfarande, därför finns inget KOM-nummer.

- Sex utkast blockerades på grund av arbetet med förslaget till direktiv om mätinstrument (KOM(2000) 566 slutlig).

- Tre utkast blockerades med hänvisning till förslaget till direktiv om ändring av direktiv 2001/83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (KOM(2001) 404 slutlig).

- Två utkast blockerades eftersom de omfattades av ett förslag till direktiv om begränsning av användningen av vissa farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter (KOM(2000) 347 slutlig).

- Ett utkast blockerades på grund av att ett gemenskapsutkast om ändring av direktiv 92/61/EEG om typgodkännande av två- och trehjuliga motorfordon höll på att utarbetas (KOM(1999) 276 slutlig).

- Ett nationellt utkast blockerades på grund av att det omfattades av ett gemenskapsutkast som resulterade i direktiv 2000/31/EG elektronisk handel.

Denna förteckning visar att vissa gemenskapsutkast har givit upphov till blockering av flera nationella utkast (t.ex. förslaget till direktiv om mätinstrument). Vissa medlemsstater hade för avsikt att stifta lagar på detta område (vilket visar nyttan av en europeisk harmonisering), och det var alltså särskilt ändamålsenligt att hindra antagandet av nationella lagar som ofta skiljer sig från varandra, eftersom detta hade kunnat hindra diskussionerna i rådet.

5.5. Kartläggning av harmoniseringsbehov

Direktivet gör det också möjligt att kartlägga de verkliga harmoniseringsbehoven på gemenskapsnivå. På grundval av anmälningsförfarandet har således arbetet med harmoniseringen inletts bl.a. när det gäller restriktionerna för användningen av ftalater, tungmetaller, märkning med koffeinhalten i alkoholfria drycker, berikade livsmedel, kosttillskott och foderblandningar för djur.

När det gäller informationssamhällets tjänster har man kunnat konstatera att antalet nationella lagstiftningsinitiativ har mångdubblats inom domännamn (Internet), vilket kan ge anledning till att överväga behovet av en eventuell harmonisering.

6. Hantering av överträdelser

Mellan 1999 och 2001 inledde kommissionen 20 överträdelseförfaranden för brott mot direktiv 98/34/EG. Det rörde sig om underlåtelse att anmäla ett utkast, eller antagande av ett utkast utan hänsyn till frysningsperioden. Kommissionen informerades om dessa nationella lagar antingen av berörda ekonomiska aktörer eller också upptäcktes de av kommissionens egna avdelningar.

De flesta medlemsstater följer kommissionens ståndpunkt på detta område, som flera gånger uttryckts vid kommitténs möten (se punkt 8.2 nedan), vid bilaterala möten samt vid "paketmöten" (se punkt 8.3 nedan), och upphäver den omtvistade rättsakten och/eller i förekommande fall, anmäler ett nytt utkast som antas efter anmälningsförfarandets slut, samtidigt som den olagliga rättsakten upphävs. Under referensperioden har man på detta sätt i så gott som samtliga fall nått fram till en lösning som inneburit att överträdelseförfarandena kunnat avslutas. Vissa problem kvarstår dock när det gäller informationssamhällets tjänster (se punkt 6.2 nedan). I slutet av 2001 var totalt 16 förfaranden för överträdelse av direktiv 98/34/EG ännu inte avslutade.

6.1. Överträdelser på produktområdet

Efter domen av den 30 april 1996 CIA Security International [31] som bekräftade den hållning kommissionen försvarade i sitt meddelande 86/C 245/05 [32] om tillämpningen av tekniska föreskrifter som antagits utan användning av anmälningsplikten, har medlemsstaterna tagit för vana att anmäla sina utkast till tekniska föreskrifter och kommissionen har kunnat undvika att systematiskt inleda överträdelseförfaranden.

[31] Mål C-194/94, REG 1996 s. I-2201. Mer information om denna dom finns i kommissionens rapport om funktionen hos direktiv 98/34/EG 1995-1998, KOM(2000) 429 slutlig, av den 7 juli 2000, punkterna 91 och 92.

[32] EGT C 245/4, 1.10.1986.

Det förekommer alltså för närvarande endast ett begränsat antal överträdelser på produktområdet.

6.2. Överträdelser i sektorn informationssamhällets tjänster

Sedan den 5 augusti 1999 ska bestämmelser som rör informationssamhällets tjänster anmälas inom ramen för direktiv 98/34/EG. I denna sektor antar medlemsstaterna för närvarande många bestämmelser utan att först anmäla dem. Under perioden 2000-2001 inledde kommissionen sju överträdelseförfaranden p.g.a. att medlemsstaterna inte tillämpat anmälningsförfarandet.

De bestämmelser som medlemsstaterna antagit kan delas in i två kategorier: å ena sidan bestämmelser som reglerar områden som omfattas av gemenskapsdirektiv och å andra sidan bestämmelser som reglerar icke-harmoniserade områden.

Den första kategorin gäller främst bestämmelser om elektroniska signaturer och e-handel. Den andra kategorin gäller i synnerhet om bestämmelser om elektronisk kommunikation, överföring av elektroniska dokument samt teletjänster, som inte omfattas av direktiv 89/552/EEG. Det rör sig också om bestämmelser om domännamn på Internet samt nationella åtgärder för att skapa en rättslig ram för elektronisk fakturering.

I syfte att tydliggöra problemen med hur direktiv 98/48/EG ska tillämpas och tolkas ansåg kommissionen att det är viktigt att etablera en dialog med medlemsstaterna, särskilt bilaterala möten. Efter sådana möten kunde kommissionen avsluta vissa överträdelseförfaranden eftersom de nationella myndigheterna upphävde de omtvistade rättsakterna.

7. EG-domstolens rättspraxis

Mellan 1999 och 2001 avgav EG-domstolen åtta domar som rörde direktiv 98/34/EG, varav sex till följd av en begäran från en nationell domstol om förhandsavgörande och två efter mål om fördragsbrott som väckts av kommissionen. Bortsett från denna skillnad som hänger samman med vilken typ av förhandlingar det rörde sig om, kan man s