Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om skyddsåtgärder mot växtskadegörare /* COM/2013/0267 final - 2013/0141 (COD) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Växtskydd är en avgörande faktor för att jordbruket, trädgårdsnäringen och skogsbruket ska kunna bedrivas på ett hållbart och konkurrenskraftigt sätt. Friskt utsäde och förökningsmaterial krävs för att göra grödorna lönsamma och för att säkra arbetstillfällen, innovation och livsmedelstrygghet. Beträffande träd och buskar, är växtskyddet absolut nödvändigt för att bevara skogar, landskap samt offentliga och privata grönområden inom EU. Växtskydd är också viktigt för skyddet av den biologiska mångfalden och för ekosystemtjänster. Skadegörare från andra kontinenter utgör en särskild fara. Europeiska växter och träd saknar vanligtvis tillräcklig genetisk resistens mot främmande skadegörare, som ofta heller inte har några naturliga fiender här. När de förs in i Europa, orsakar dessa främmande skadegörare allvarlig ekonomisk skada. De kan överföras till tidigare opåverkade värdarter, snabbt sprida sig i de olika länderna, varaktigt minska skördarna och permanent öka produktions- och kontrollkostnaderna. De ofta allvarliga ekonomiska förlusterna undergräver lönsamheten och konkurrenskraften inom jord- och skogsbruket. Om nya skadegörare etablerat sig kan detta dessutom leda till att tredjeländer förbjuder handel med EU, vilket skadar vår export. Inte alla skadegörare kan kontrolleras med bekämpningsmedel, och i fall där bekämpningsmedel kan användas är detta inte alltid önskvärt. Regelverk EU:s nuvarande regelverk för växtskydd syftar till att skydda europeiskt jord- och skogsbruk genom att förhindra främmande skadegörare från att ta sig hit och sprida sig här. Det viktigaste verktyget i sammanhanget är rådets direktiv 2000/29/EG,[1] som också återspeglar internationella handelsavtal på området. EU:s växtskyddsordning är unik därför att den är öppen. Det är tillåtet att förflytta växter och växtprodukter till och inom unionen, på villkor att specifika restriktioner och krav uppfylls (t.ex. ursprung i ett område fritt från skadegörare eller adekvat behandling). De stora importvolymerna från andra världsdelar gör dock framtida spridning av främmande skadegörare mycket sannolik. Ordningen är oumbärlig för att skydda livskraften, ekonomin och konkurrenskraften inom EU:s vegetabiliesektor samt för att upprätthålla unionens öppna handelspolitik. Det befintliga regelverket har emellertid kritiserats för att inte kunna stoppa det ökade inflödet av farliga nya skadegörare till följd av den globaliserade handeln. Dessutom gör klimatförändringarna att skadegörarna kan överleva i Europa på ett sätt som tidigare var omöjligt och att grödor och ekosystem blir ännu mer utsatta för nya skadegörare. De senaste tio årens kraftiga spridning av farliga importrelaterade skadegörare som angriper skogsbruket har höjt den samhälleliga och politiska medvetenheten om kostnaderna för och effekterna av otillräckligt skydd. Problemanalys En utvärdering av reglerna (2010)[2] har visat att den grundläggande lagstiftningen måste ändras för att till fullo beakta dessa ökade risker. De största problemen gäller otillräcklig fokusering på förebyggande i samband med den ökade importen av varor med hög risk, behovet av att prioritera skadegörare på EU-nivå i samtliga 27 medlemsstater, behovet av bättre instrument för kontroll av förekomst och naturlig spridning av skadegörare om de till sist når unionens territorium, behovet av en modernisering och förbättring av instrumenten för EU-interna förflyttningar (växtpass och skyddade zoner) samt behovet av ytterligare resurser. Dessutom har ett behov av en ”grönare” ordning uppstått och mål med koppling till naturmiljön har fått allt större betydelse. Detta kräver ändringar av ordningens interventionsregler – också i fråga om finansieringen – nu när den är på väg att omvandlas från en ordning för privata nyttigheter inom jordbruket till en kombinerad ordning för offentliga och privata nyttigheter inom jordbruket, skogsbruket, miljön och landskapet. Ordningens vetenskapliga bas (forskning och laboratorier) måste stärkas. Den klassiska växtpatologin och skadegörartaxonomin vid universiteten har under en längre tid urholkats, vilket äventyrar den vetenskapligt underbyggda bedömningen av riskerna med nya skadegörare och möjligheterna att korrekt diagnostisera sådana skadegörare i laboratoriet. Växtskyddsorganisationen för Europa och Medelhavsområdet har förklarat att nödläge råder på området. Slutligen måste förhållandet mellan kostnaderna och ansvarsfördelningen (partnerskapsutveckling) balanseras och det finns ett behov av att öka effektiviteten och minska onödiga kostnader och den administrativa bördan. Dessutom föreligger det ett behov av att ytterligare modernisera ordningen genom starkare incitament för efterlevnad. Förslagets syfte Syftet med föreliggande översyn är att täppa till luckor och införa ett robust, öppet och hållbart regelverk som är väl lämpat för sitt syfte. Den föreslagna förordningen ersätter och upphäver direktiv 2000/29/EG. Kopplingar till andra förslag i paketet Förslaget ingår i ett översynspaket som rör växtskydd, kvaliteten på växtförökningsmaterial, djurhälsa, offentliga växtkontroller, djur, livsmedel och foder samt unionens utgifter för dessa politikområden. Genom förslaget förstärks synergieffekterna av ordningen för växtförökningsmaterial, samtidigt som onödiga överlappningar och administrativa bördor undviks. Detta uppnås genom att växtskadegörare, som för närvarande regleras i direktiven om saluföring av utsäde och växtförökningsmaterial, hädanefter får falla under den föreslagna växtskyddsförordningen. Genom denna omflyttning ändras vitt spridda karantänsskadegörares status till kvalitetsskadegörare, vilket efterlysts av professionella aktörer och medlemsstater för att frigöra växtskyddsmyndigheternas resurser till faktiska unionsprioriteringar. Genom förslaget garanteras att medlemsstaternas befintliga praktiska bestämmelser om certifiering av växtförökningsmaterial för kvalitetsskadegörare under tiden kan kvarstå. Omflyttningarna mellan EU:s växtskyddsordning och ordningen för växtförökningsmaterial bör sammantaget kunna bidra till ökad samstämmighet mellan de båda systemen (genom delad användning av certifieringssystem, etiketter och register) och därmed till minskad arbetsbörda för professionella aktörer. Den nya ordning som föreslagits kommer dock att kräva ökad samordning mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter för växtskydd och växtförökningsmaterial. Förslaget innehåller inte några bestämmelser om de behöriga myndigheternas officiella kontroll av de professionella aktörernas efterlevnad av unionens växtskyddsbestämmelser, vilka för närvarande finns i direktiv 2000/29/EG. Dessa kontroller har nu alla samlats i förslaget till förordning om offentlig kontroll (som ersätter förordning (EG) nr 882/2004[3]). Detta kommer också att förbättra överensstämmelsen med den nya tullkodexen och tillåta förenklade förfaranden vid import. Förslaget innehåller inte några bestämmelser om utgifter som berättigar till finansiellt stöd från unionen, vilket är fallet i direktiv 2000/29/EG. De berörda bestämmelserna, utarbetade i enlighet med det lämpligaste alternativet i konsekvensbedömningen, finns bifogade i förslaget till förordning om livsmedels- och foderutgifter, som gäller förvaltningen av unionens utgifter med koppling till livsmedelskedjan, djurhälsa och djurskydd samt växtskydd och växtförökningsmaterial. Förslaget kommer att tjäna som komplement till förslaget om invasiva främmande arter som utarbetats enligt EU:s strategi för biologisk mångfald. 2. RESULTATET AV SAMRÅDET MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Samrådsförfarande Den 21 november 2008 uppmanade rådet kommissionen att göra en utvärdering av EU:s växtskyddsordning och att överväga möjliga ändringar av den befintliga rättsliga ramen och effekterna av sådana ändringar[4]. Kommissionen inledde en omfattande bedömning av hur ordningen har fungerat från införandet av den inre marknaden (1993)[5] och gav en extern konsult[6] uppdraget att genomföra den nödvändiga undersökningen. Sakkunniga från medlemsstaterna deltog i den institutionsövergripande styrgruppen för utvärdering. En konferens anordnades den 23–24 februari 2010 för att informera parterna och medlemsstaterna om framstegen i utvärderingen och samråda med dessa om de preliminära förslag som konsulten presenterat. Det inkomna materialet omfattade slutliga alternativ och rekommendationer. Utvärderingsrapporten[7] lades fram vid en andra konferens den 28 september 2010 med medverkan av berörda parter, allmänheten och företrädare för medlemsstaterna och tredjeländer. I detta sammanhang hölls ett offentligt samråd om rekommendationer från utvärderingen och om tillämpningsområdet för den kommande konsekvensbedömningen. För att förbereda konsekvensbedömningen diskuterades den externa konsultens rekommenderade alternativ med medlemsstaterna i rådet och med cheferna för växtskyddsmyndigheterna i en lång rad mötesrundor och – i fråga om överensstämmelsen med ordningen för växtförökningsmaterial – med avdelningscheferna med ansvar för denna ordning samt den behöriga arbetsgruppen. Fem arbetsgrupper med experter från medlemsstaterna och kommissionen sammankallades för vidare diskussion om de områden som främst berörs av förändringarna. Berörda parter (företrädare för branschorganisationer och icke-statliga organisationer) rådfrågades från allra första början – innan utvärderingen inletts, under utvärderingens gång och i samband med utarbetandet av konsekvensbedömningen. En tillfällig arbetsgrupp för växtskydd inrättades genom den rådgivande gruppen för livsmedelskedjan, djurhälsa och växthälsa. Framstegen presenterades och diskuterades vid flera möten inom den nämnda rådgivande gruppen, andra rådgivande grupper[8] och, efter inbjudan, vid möten med COPA-COGECA, Europatat, ESA och Union Fleurs. Samrådet med de berörda parterna var ett viktigt inslag i utvärderingen och den kompletterande ekonomiska studie som lagts ut på en extern konsult. Samrådet gällde ändringar av EU:s växtskyddsordning samt av inslag i ordningen som ska överföras till eller från ordningen om växtförökningsmaterial och EU:s ordning om offentlig kontroll av livsmedel och foder, djurhälsa och djurskydd, växtskydd och växtförökningsmaterial. Genom konferenser som anordnades under utvärderingen kunde berörda parter lämna synpunkter och åsikter om rekommendationerna och konsekvensbedömningens omfattning, både muntligt vid konferenserna och genom det påföljande offentliga samrådet. Ett samråd om förslag till tekniska förändringar hölls i anslutning till mötet i arbetsgruppen för växtskydd den 18 februari 2011, varvid den bästa vägen framåt stakades ut för de ändringar som medför stora effekter. Samråden offentliggjordes även på en särskild webbplats[9] som iordningställts av GD Hälsa och konsumentskydd. Ett slutligt samråd om de strategiska alternativen inleddes den 13 maj 2011. Insamling av uppgifter Insamlingen av uppgifter inleddes med att den externa konsulten mellan 2009 och 2010 genomförde en omfattande utvärdering av marknadsordningen. Utvärderingen innefattade en efterhandsanalys av ordningen för perioden 1993–2008 samt av insamlandet av ekonomiska data om de kostnader och den administrativa börda som ordningen innebär för behöriga myndigheter och berörda aktörer samt förarbetet med att utveckla alternativ och rekommendationer för framtiden. Utvärderingsrapporten överlämnades i maj 2010. Den interna processen för att utarbeta konsekvensbedömningen underbyggdes vidare med hjälp av ett andra avtal med konsulten. Avtalet gällde en beräkning av nyttan med ändringarna av ordningen, som komplement till de uppgifter som samlats in i samband med utvärderingen. Undersökningen omfattade moduler med inriktning på förhandsbedömningen av de ekonomiska konsekvenserna av specifika tekniska alternativ för översynen av lagstiftningen. Tillämpningsområdet för de frågor som ska behandlas hade varit föremål för samråd med berörda parter. Modulerna var utformade så att de kunde samlas runt potentiella politiska alternativ. I juli 2011 kunde konsulten leverera slutrapporten om undersökningen. När så krävdes hämtades ytterligare information från relevant litteratur, undersökningsrapporter och utfrågningar för att bedöma de viktigaste konsekvenserna av den förändrade politiken. Vidare bedömde kommissionens avdelningar alternativens social- och ekologiska konsekvenser. Konsekvensbedömning Fyra alternativ till en förbättrad ordning har övervägts: Alternativ 1: Förbättring av ordningens juridiska form och klarhet men inget annat. Lagstiftningen skulle omvandlas från direktiv till förordning samt förenklas och förtydligas. Inga ändringar skulle göras i sak. Alternativ 2: Prioritera, modernisera och förbättra de förebyggande åtgärderna. Utöver alternativ 1 skulle prioriteringarna förfinas genom en omvandling av de nuvarande bilagorna I och II, som innehåller en förteckning över reglerade skadegörare enligt tekniska egenskaper oberoende av deras prioritet för unionen, till förteckningar på grundval av interventionslogik och prioritet. Växtpasset och systemen med skyddade zoner skulle moderniseras (delat ansvar med professionella aktörer) och uppgraderas (växtpassets räckvidd, format, växtpassavgifter som bygger på obligatorisk kostnadstäckning liknande de avgifter som redan tas ut vid importkontroller, bestämmelser om övervakning och bekämpning av angrepp i skyddade zoner). Samstämmigheten mellan växtskyddsförordningen och ordningen för växtförökningsmaterial skulle förbättras för att öka effektiviteten och minska kostnaderna för professionella aktörer. Det förebyggande arbetet skulle förstärkas genom nya bestämmelser om växtförökningsmaterial med hög risk (växter för plantering) som inte är godkända för införsel till unionen eller som är föremål för specifika skärpta fysiska kontroller intill dess att en riskanalys genomförts och genom att undantagen för resenärers bagage hävs (som i stället blir föremål för stickprovskontroller i syfte att minimera kostnadseffekterna). Alternativ 3: Prioritera, modernisera, förebygga och förstärka åtgärder mot utbrott. Utöver alternativ 2 skulle en obligatorisk övervaknings- och beredskapsplanering införas. I likhet med arrangemangen inom ramen för djurhälsoordningen ska EU:s medfinansiering göras tillgänglig för övervakning och, i vissa fall, för ekonomisk ersättning för direkta förluster som professionella aktörer lidit. De rättsliga instrumenten för utrotning och inneslutning skulle utvecklas ytterligare. Åtgärder mot naturlig spridning skulle inte hävas. Alternativ 4: Prioritera, modernisera, förstärka förebyggande åtgärder och insatser mot utbrott och utvidga räckvidden till invasiva växter. Utöver alternativ 3 skulle ordningen också omfatta invasiva växter i form av lagstiftning om åtgärder och medfinansiering från EU:s sida. Invasiva växter (andra än parasitiska) skulle inte omfattas av alternativen 1, 2 och 3. Vid en bedömning av effekterna av de fyra alternativen framgick det att alternativ 3 är det bästa sättet att uppnå målet maximal nytta och en optimal balans mellan information från medlemsstaterna, professionella aktörer och unionen. Alternativ 3 skulle få betydande positiva effekter på lönsamheten och den ekonomiska tillväxten inom de berörda sektorerna. Detta alternativ låg också närmast resultaten av samråden med berörda parter och medlemsstaterna. De nödvändiga EU-medlen för att genomföra alternativ 3 säkrades i kommissionens förslag till flerårig budgetram för 2014–2020. De erforderliga bestämmelserna finns i förslaget till en förordning med bestämmelser om förvaltningen av utgifter med koppling till livsmedelskedjan, djurhälsa och djurskydd samt växtskydd och växtförökningsmaterial. Små och medelstora företag samt mikroföretag Växtskyddsordningens utformning förutsätter att små och medelstora företag inte undantas från de skyldigheter som fastställs i denna förordning. Majoriteten av de företag som berörs av ordningen är små eller medelstora företag, och att a priori undanta dem skulle i grunden äventyra regimens mål. Enligt förslaget undantas emellertid företag som säljer växter och växtprodukter uteslutande på den lokala marknaden från skyldigheten att utfärda växtpass, vilket heller inte kommer att krävas för försäljning till konsumenter som inte är professionella aktörer. För mikroföretag innebär den nya kontrollförordningen möjligheter till särskilda arrangemang med avseende på potentiell återbetalning av avgifter för växtskyddskontroll enligt reglerna för statligt stöd. Grundläggande rättigheter Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheter och principer som särskilt erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Medlemsstaterna bör tillämpa den i enlighet med dessa rättigheter och principer samt på lämpligt sätt se till att den införlivas i den nationella lagstiftningen. Vissa bestämmelser i förordningen innebär ändå en begränsning av en del av stadgans rättigheter, men bara i den mån som är absolut nödvändig för att skydda den del av unionens allmänintresse som berörs av denna förordning och slå vakt om kärnan i de berörda rättigheterna. Utrotning av främmande skadegörare kan endast lyckas om samtliga spridningskällor avlägsnas. Utöver karantänsskadegörares spridning på professionella aktörers ägor, kan spridningen också äga rum på offentliga eller privata grönområden. I dessa fall måste utrotningsinsatserna för att alls lyckas omfatta både de angripna växterna och de som potentiellt kan komma att angripas på dessa offentliga eller privata grönområden (angripna växter som eventuellt finns kvar kommer att fungera som en källa till nya angrepp på andra ställen). Detta innebär i vissa fall att behöriga myndigheter i medlemsstaterna måste beviljas tillträde till privata ägor för officiella kontroller, eventuellt åtföljda av obligatoriska behandlings- eller utrotningsinsatser, alternativt vissa begränsningar av eller förbud mot användning av växter. Detta innebär en begränsning av artiklarna 7 och 17 i stadgan om de grundläggande rättigheterna om respekt för privatliv och familjeliv samt rätten till egendom. Denna begränsning är nödvändig för att uppnå ett mål av allmänt intresse, dvs. växtskydd inom unionen. Begränsningen är proportionerlig, eftersom det allmänintresse som är målet inte kan uppnås utan att alla faktiskt respekterar växtskyddsåtgärderna (att avstå från destruktion av angripna växter i privata trädgårdar skulle omintetgöra fördelarna med de utrotningsåtgärder som ålagts professionella aktörer och genomförts på offentligägd mark). Det kommer att åligga medlemsstaterna att inom rimlig tid och på ett rättvist sätt ersätta drabbade medborgare för de förluster som de lidit. Därigenom skyddas kärnan i rätten till egendom. Den som är medveten om förekomsten av en karantänsskadegörare kommer att bli skyldig att anmäla förekomsten av den till behöriga myndigheter, tillsammans med uppgifter om ursprunget och det berörda materialets natur. Samma sak kommer att gälla laboratorier och forskningsorgan som påträffar skadegörare i prover som lämnats in till dem. Detta kan i vissa fall utgöra en begränsning av artikel 8 i stadgan om rätten till skydd av personuppgifter. Denna begränsning är nödvändig för att uppnå målet växtskydd inom unionen som är ett allmänintresse, eftersom behöriga myndigheter måste underrättas om fyndet av karantänsskadegörare för att kunna garantera omedelbar utrotning av källan till angreppet. Begränsningen är proportionerlig eftersom personuppgifter måste uppges endast i den utsträckning som de behövs för att behöriga myndigheter ska kunna lokalisera angrepp och vidta nödvändiga åtgärder. Sålunda bevaras kärnan i rätten till skydd av personuppgifter. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER Kapitel I: Syfte, tillämpningsområde och definitioner Ordningens territoriella räckvidd omfattar inte några av medlemsstaternas utomeuropeiska territorier, eftersom dessa territorier tillhör andra biogeografiska regioner i världen med förekomst av just de skadegörare som medlemsstaternas europeiska territorier behöver skydd emot. Ordningens territoriella räckvidd omfattar en del av de makaronesiska öarna (Madeira och Azorerna), vilka utgör en biogeografisk region som – med avseende på den naturliga växtligheten – har mycket gemensamt med Medelhavsområdet, särskilt Iberiska halvön. Det är därför lämpligt att ta med dessa öar i ordningens tillämpningsområde. Bilaga I innehåller en förteckning över de av medlemsstaternas territorier som omfattas av fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, men som vid tillämpningen av denna förordning betraktas som tredjeländer. I överensstämmelse med resultatet av konsekvensbedömningen undantas andra invasiva växter än parasitiska (som fysiskt livnär sig på värdväxter) från bestämmelserna. Definitioner ska tillhandahållas vid behov. Kapitel II: Karantänsskadegörare Skadegörare förtecknas i särskilda bilagor till direktiv 2000/29/EG. Förslaget däremot innehåller en begreppsstrategi med avseende på karantänsskadegörare som förtecknas i genomförandeakter, antingen som EU-karantänsskadegörare eller karantänsskadegörare för skyddad zon. EU-karantänsskadegörare kräver utrotningsåtgärder inom hela unionens territorium, medan karantänsskadegörare för skyddad zon endast behöver utrotas från särskilda skyddade zoner där vissa skadegörare saknas, samtidigt som de är kända från andra delar av unionens territorium. Genom förslaget får kommissionen befogenhet att förteckna vissa karantänsskadegörare, dock högst 10 % av unionens förtecknade karantänsskadegörare, som prioriterade skadegörare inom unionen. Sådana skadegörare kommer att omfattas av strängare skyldigheter i fråga om beredskap och utrotning, kompletterat med förstärkt ekonomiskt stöd från unionen för obligatoriska åtgärder. Kriterierna för beslut om huruvida en skadegörare ska kvalificera som EU-karantänsskadegörare eller karantänsskadegörare för skyddad zon eller prioriterad skadegörare återfinns i bilaga II till förordningen. Det planeras en överflyttning av de skadegörare som för närvarande är förtecknade i bilagorna I och II till direktiv 2000/29/EG till de lämpliga förteckningarna i de framtida genomförandeakterna. Det kommer inte längre att göras någon åtskillnad mellan skadegörare förtecknade i bilaga I och bilaga II till direktiv 2000/29/EG. I detta kapitel anges dessutom bestämmelser om anmälan av förekomsten av karantänsskadegörare, åtgärder för utrotning av sådana skadegörare och begränsning av de områden som omfattas av utrotningsåtgärder, nödvändiga undersökningar med avseende på förekomsten av skadegörare samt upprättande av beredskapsplaner och utrotningsplaner vid angrepp av prioriterade skadegörare. Bestämmelserna i detta kapitel ger kommissionen befogenhet att anta genomförandeakter om varaktiga åtgärder för att hantera karantänsskadegörare som har etablerat sig inom unionens territorium. Sådana lagstiftningsakter kan också antas tillfälligt, om de avser karantänsskadegörare som inte förts upp i någon förteckning, och vid behov med åberopande av det skyndsamma förfarande som medges i Lissabonfördraget. De verktyg som utvecklats i detta kapitel finns i dag i direktiv 2000/29/EG, men i förslaget utvecklas dessa verktyg uttryckligen. En bestämmelse som gör att medlemsstaterna kan vidta strängare åtgärder mot skadegörare än de som anges i unionslagstiftningen, på villkor att dessa åtgärder inte på något sätt inskränker de fria förflyttningen av växter, växtprodukter och andra reglerade föremål på den inre marknaden. Kapitlet omfattar också bestämmelser om skyddade zoner, vilka behåller sin nuvarande utformning men uttryckligen förstärks för att säkerställa att de skyddade zonerna är tekniskt motiverade och att eventuella angrepp av karantänsskadegörare för skyddad zon bekämpas på ett korrekt sätt och i god tid. Om så inte sker, kommer den skyddade zonen att förlora sin status. I och med dessa förändringar anpassas unionens skyddade zoner, på begäran av dem som berörs av ordningen och tredjeländer, till systemet med områden fria från skadegörare som inrättats genom internationella växtskyddskonventionen (IPPC). Kapitel III: Kvalitetsskadegörare Skadegörare som påverkar användningen av växter för plantering, men som inte kräver utrotning, regleras i dag i direktiven om utsäde och växtförökningsmaterial samt delvis i bilaga II till direktiv 2000/29/EG. I förslaget förtecknas samtliga som EU-kvalitetsskadegörare. Där definieras sådana skadegörare begreppsligt och förtecknas sedan i genomförandeakter. Kriterierna för att avgöra huruvida en skadegörare kan kvalificera som EU-kvalitetsskadegörare återfinns i bilaga II. Kvalitetsskadegörare kommer inte att regleras i förslaget till lag om växtförökningsmaterial, annat än när de i tillämpliga fall tas med i certifieringssystem. Schematisk återgivning av olika typer av skadegörare som finns i förslaget, processen för att definiera dem och de åtgärder som måste vidtas mot dem. Kapitel IV: Åtgärder avseende växter, växtprodukter och annat Direktiv 2000/29/EG innehåller bilagor om förbud för vissa växter, växtprodukter och andra föremål (bilaga III) samt särskilda krav för införsel till och transport inom unionen (bilaga IV). Enligt förslaget ska kommissionen ges befogenhet att anta sådana förteckningar i genomförandeakter. Bestämmelserna i kapitel IV gäller vidare bestämmelser om erkännande av tredjeländers åtgärder som likvärdiga med unionens åtgärder och av undantag från förbuden. Respektive bestämmelser om förflyttning av växter, växtprodukter och andra föremål till och inom skyddade zoner tas också upp. Unionens växtskyddsordning innehåller ett nytt inslag i form av en artikel som ger kommissionen befogenhet att anta genomförandeakter för att hantera nya risker som hänger samman med vissa växter för plantering från vissa tredjeländer som kräver förebyggande åtgärder. Förtecknat växtmaterial kräver intensifierad okulär besiktning och provning, en viss tid i karantän eller att ett tillfälligt förbud mot införsel till unionen. Dessa åtgärder ska gälla i två år och kunna förlängas en gång. Under den tiden ska en fullständig riskbedömning genomföras, följd av ett beslut om att permanent reglera det berörda materialet eller att häva de tillfälliga åtgärderna. Ett annat nytt inslag är en artikel om grundläggande bestämmelser om karantänsstationer, när sådana ska användas enligt förordningen eller genom sekundärlagstiftning som stöder sig på förordningen. Införsel till unionen av reglerade växter i resenärers bagage ska inte längre undantas från gällande krav och förbud. Detta är nödvändigt eftersom växter i resenärernas bagage har befunnits medföra en ökande risk för unionens växtskyddsstatus och äventyra ett framgångsrikt genomförande av ordningen. Ett tredje nytt inslag är slutligen en artikel enligt vilken export av växter, växtprodukter och andra föremål till tredjeland ska äga rum antingen enligt unionens bestämmelser eller tredjelandets regler, om dessa så medger, eller om tredjelandet uttryckligen samtycker till detta genom bilaterala avtal eller på annat sätt enligt kraven i det berörda landet. Kapitel V: Registrering av professionella aktörer och spårbarhet Enligt förslaget ska berörda professionella aktörer föras upp i ett register som även kommer att innehålla de professionella aktörer som ska registreras enligt förordningen om växtförökningsmaterial. Detta bör minska de professionella aktörernas administrativa börda. Registrerade aktörer ska uppfylla vissa krav om spårbarhet i fråga om växtmaterial under deras översyn. Kapitel VI: Intyg för växter, växtprodukter och andra föremål Direktiv 2000/29/EG har en bilaga (V) med en förteckning över bestämmelser om certifiering av växter, växtprodukter och andra föremål som förs in till eller flyttas inom unionen. Enligt förslaget ska kommissionen ges befogenhet att anta sådana förteckningar i genomförandeakter. Gällande bestämmelser om förflyttning av växter, växtprodukter och andra föremål till och inom skyddade zoner tas också upp. Enligt förslaget ska samtliga växter för plantering, utom vissa utsäden, vara försedda med ett sundhetscertifikat för införsel till unionen och ett växtpass för transport inom unionen. Växtpass kommer att krävas för alla transporter mellan professionella aktörer, men inte för försäljning till icke-professionella slutaktörer. Växtpasset kommer att förenklas och harmoniseras. I stället för ett partinummer kan det förses med chip, streckkod eller hologram med länkning till de professionella aktörernas system för intern spårbarhet. Undersökningar av växter, växtprodukter och andra föremål som kräver ett växtpass förutsätter användning av certifieringssystem på vissa karantäns- eller kvalitetsskadegörare, när undersökningar på fältet är nödvändiga under odlingssäsongen. Detta kan möjligt tack vare att kvalitetsskadegörare tags upp i växtskyddsförordningen. I de fall där det enligt växtskyddsförordningen krävs certifieringssystem, gäller detta på villkor att de system som inrättats enligt den föreslagna förordningen om växtförökningsmaterial används. Detta bör förhindra införandet av dubbla system, vilket skulle fördubbla de professionella aktörernas kostnader. Växtpass ska utfärdas av registrerade aktörer som bemyndigats till detta av behöriga myndigheter, eller, om aktörerna så begär, direkt av de behöriga myndigheterna. Om ett visst växtmaterial enligt växtskyddsförordning kräver ett växtpass och ett certifieringsmärke enligt den föreslagna förordningen om växtförökningsmaterial, ska växtpasset och certifieringsstämpeln kombineras i ett enda dokument. Detta bör kunna förhindra dubbla kostnader för professionella aktörer, när de utfärdas av de behöriga myndigheterna. Bestämmelser om bemyndigande och tillsyn av professionella aktörer som utfärdar växtpass har utarbetats samt också om undersökning av växtmaterialet för att säkerställa att materialet är förenligt med alla bestämmelser i förordningen. Det har även utarbetats bestämmelser om bemyndigande och tillsyn av producenter av träförpackningsmaterial som förser materialet med ett visst märke sedan det behandlats enligt de internationella normerna för växtskyddsåtgärder nr 15 om reglering av förpackningsmaterial i trä inom den internationella handeln. Genom förslaget införs för exportändamål ett intyg inför export för de fall där växtmaterial exporteras från en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten. Detta intyg inför export kommer att ersätta den nu använda informella vägledning som utarbetats i samråd med medlemsstaterna. Kapitel VII: Åtgärder som stöder genomförandet av förordningen I förslaget föreskrivs inrättandet av ett elektroniskt system för anmälan och rapportering. Kapitel VIII: Slutbestämmelser Enligt förslaget kommer kommissionen att bistås av en ny ständig kommitté, som kommer att omfatta de befintliga kommittéerna för livsmedelskedjan, djurhälsa och växtskydd samt vegetabiliskt förökningsmaterial (i stället för den befintliga ständiga kommittén för växtskydd). I förslaget anges ändringar av den förordning som fastslår bestämmelser om förvaltningen av utgifter med koppling till livsmedelskedjan, djurhälsa och djurskydd samt växtskydd och växtförökningsmaterial, vilken förväntas antas före detta lagförslag. Genom dessa ändringar får EU möjligheten att samfinansiera åtgärder med inriktning mot prioriterade skadegörare (en kategori som inrättas i och med det aktuella förslaget) och ersättning till aktörer för det förlorade värdet av ett växtmaterial som destruerats som ett led i utrotningsinsatser mot prioriterade skadegörare. Genom förslaget återkallas sex så kallade kontrolldirektiv om förvaltning av vissa karantänsskadegörare (potatiskräfta, potatiscystnematod, brunröta på potatis, ljus ringröta på potatis, nejlikvecklare och San José-sköldlus) som är kända inom EU. Sådana lagstiftningsakter kommer i framtiden att antas som sekundärlagstiftning den föreslagna förordningen och inte som lagstiftningsakter enligt medbeslutandeförfarandet. Direktiven om skadegörare på potatis kommer att ersättas av sekundärrättsakter under den nu föreslagna förordningen, dock utan förändring av innehållet. Direktiven om nejlikvecklare och San José-sköldlus kommer inte att ersättas. 4. BUDGETKONSEKVENSER De finansiella bestämmelser och anslag som avser genomförandet av förordningen till och med den 31 december 2020 läggs fram i det kommandet förslaget till förordning om förvaltningen av utgifter för livsmedelskedjan, djurhälsa och djurskydd, samt om växtskydd och växtförökningsmaterial. Föreliggande förslag innebär inte några utgifter som inte redan finns med i finansieringsöversikten i förslaget till denna förordning och det kräver ingen ytterligare personal. 2013/0141 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om skyddsåtgärder mot växtskadegörare EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 43, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[10], med beaktande av Regionkommitténs yttrande[11], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Genom rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen inrättas en växtskyddsordning[12]. (2) Den 21 november 2008 uppmanade rådet kommissionen att gå vidare med en utvärdering av nämnda växtskyddsordning[13]. (3) Mot bakgrund av resultaten av denna utvärdering och de erfarenheter som vunnits från tillämpningen av direktiv 2000/29/EG bör direktivet ersättas. För att säkerställa en enhetlig tillämpning av de nya reglerna, bör den lagstiftningsakt som ersätter direktivet anta formen av en förordning. (4) Växtskydd är mycket viktigt för växtproduktionen, offentliga och privata grönområden, naturliga ekosystem, ekosystemtjänster och biologisk mångfald inom EU. Växtskyddet hotas av arter som är skadliga för växter och växtprodukter, nedan kallade skadegörare. För att bekämpa detta hot, är det nödvändigt att anta bestämmelser om att fastställa växtskyddsriskerna med sådana skadegörare och reducera dessa risker till en godtagbar nivå. (5) Behovet av sådana åtgärder har länge varit uppenbart. De har varit föremål för internationella avtal och internationella konventioner, däribland internationella växtskyddskonventionen av den 6 december 1951, som slöts inom Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation, och dess nya reviderade text, som godkändes av FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation vid dess 29:e session i november 1997. EU är part i internationella växtskyddskonventionen. (6) Det har framkommit att det för fastställandet av denna förordnings räckvidd är viktigt att beakta biogeografiska faktorer, för att undvika att skadegörare som inte förekommer på Europeiska unionens territorium heller inte sprids hit. Följaktligen bör de av medlemsstaternas utomeuropeiska territorier som avses i artikel 355.1 i EUF-fördraget uteslutas från denna förordnings territoriella tillämpningsområde. Dessa områden bör förtecknas. När situationen i landet eller något av de territorier som avses i artikel 355.2 i EUF-fördraget ändras enligt artikel 355.6 i EUF-fördraget, bör även förteckningen ändras så att förordningens territoriella tillämpningsområde begränsas till den europeiska delen av unionens territorium. Hänvisningar till tredjeländer bör tolkas som hänvisningar också till de territorier som är upptagna i nämnda förteckning. (7) I direktiv 2000/29/EG fastställs bestämmelser om de officiella kontroller som ska genomföras av de behöriga myndigheterna avseende skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen. Sådana bestämmelser fastställs för närvarande i förordning (EU) nr …/…. om officiella kontroller och andra officiella åtgärder som vidtas för att säkerställa tillämpningen av livsmedels- och foderlagstiftning, bestämmelser om djurhälsa, växtskydd, växtförökningsmaterial, växtskyddsprodukter och för att ändra förordningarna (EG) nr 999/2001, 1829/2003, 1831/2003, 1/2005, 396/2005, 834/2007, 1099/2009, 1069/2009, 1107/2009, förordningarna (EU) nr 1151/2012, [….]/2013 [Office of Publications, please insert number and title of Regulation on Official Controls and, in the footnote, the reference to the Official Journal] och direktiven 98/58/EG, 1999/74/EG, 2007/43/EG, 2008/119/EG, 2008/120/EG och 2009/128/EG (reglering av offentliga kontroller)[14] [Office of Publications, please insert number of Regulation on Official Controls and, in the footnote, the reference to the Official Journal] och bör därför inte ingå i denna förordning. (8) Det bör fastställas kriterier för att möjliggöra identifiering av skadegörare för vilka det är nödvändigt att kontrollåtgärder antas för hela unionens territorium. Sådana skadegörare kallas EU-karantänsskadegörare. Kriterier bör också fastställas för identifiering av skadegörare för vilka det är nödvändigt att vidta kontrollåtgärder endast i fråga om en eller flera delar av territoriet. Sådana skadegörare kallas karantänsskadegörare för skyddad zon. (9) För att möjliggöra insatser för kontroll av de karantänsskadegörare som medför de mest kännbara konsekvenserna för ekonomin, miljön eller de sociala förhållandena på unionens hela territorium, bör en begränsad förteckning upprättas över sådana skadegörare, nedan kallade prioriterade skadegörare. (10) Undantag bör kunna göras från förbudet mot införsel till och förflyttning inom unionens territorium av EU-karantänsskadegörare, på villkor att det är fråga om vetenskapliga ändamål, försök, sorturval, förädling och utställningar. (11) För att säkerställa effektiva och snabba åtgärder vid förekomst av EU-karantänsskadegörare, bör anmälningsskyldigheten gälla såväl offentliga och professionella aktörer som medlemsstaterna. (12) Om anmälningsskyldigheten innebär att personuppgifter om fysiska eller juridiska personer måste lämnas ut till behöriga myndigheter, kan detta utgöra en begränsning av artikel 8 (skydd av personuppgifter) i stadgan om de grundläggande rättigheterna. En sådan begränsning vore emellertid både nödvändig och proportionerlig enligt allmänintresset i denna förordning. (13) En professionell aktör som upptäcker förekomst av en EU-karantänsskadegörare i växter, växtprodukter eller andra föremål som är eller har varit under aktörens kontroll bör vara skyldig att vidta alla tillämpliga åtgärder för att eliminera skadegöraren, dra tillbaka eller återkalla växterna, växtprodukterna eller övriga föremål i fråga samt att informera den behöriga myndigheten, andra personer i handelskedjan och allmänheten. (14) Medlemsstaterna bör vidta nödvändiga åtgärder för att utrota EU-karantänsskadegörare, när sådana upptäcks på deras territorium. Det är lämpligt att fastställa åtgärder som kan vidtas av medlemsstaterna i ett sådant fall och vilka principer som ska följas när beslut om lämpliga åtgärder fattas. Dessa åtgärder bör innefatta fastställande av restriktionsområden, bestående av ett angripet område samt en buffertzon. (15) I vissa fall bör medlemsstaterna införa åtgärder för utrotning av karantänsskadegörare för växter på privat mark, eftersom utrotning av skadegörare endast kan lyckas om samtliga spridningskällor avlägsnas. För detta ändamål bör medlemsstaternas behöriga myndigheter ha lagligt tillträde till dessa ägor. Detta kan innebära en begränsning av artikel 7 (respekten för privat- och familjeliv) och artikel 17 (rätten till egendom) i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Denna begränsning är nödvändig och proportionerlig för att tillvarata ordningens allmänintresse, i den mån som medlemsstaterna garanterar rimlig kompensation i god tid för förlust av privat egendom. (16) Om en skadegörare ska kunna utrotas effektivt och i god tid, är det mycket viktigt att den upptäcks tidigt. Medlemsstaterna bör därför undersöka förekomsten av EU-karantänsskadegörare i områden där sådana skadegörare tidigare inte varit kända. Med tanke på antalet EU-karantänsskadegörare och den tid och de resurser som krävs för att genomföra undersökningarna bör medlemsstaterna utarbeta fleråriga övervakningsprogram. (17) Kommissionen bör ges befogenhet att anta åtgärder i fall av misstänkt eller bekräftad förekomst av specifika EU-karantänsskadegörare, särskilt i fråga om deras utrotning och inneslutning, och inrättandet av restriktionsområden, undersökningar, beredskapsplaner, simuleringsövningar och utrotningsplaner avseende dessa skadegörare. (18) För att säkerställa snabba och effektiva åtgärder mot skadegörare som inte är EU-karantänsskadegörare, men som enligt medlemsstaterna uppfyller villkoren för att tas upp i förteckningen över EU-karantänsskadegörare, bör bestämmelser införas om åtgärder som ska vidtas av medlemsstaterna om de uppmärksammas på förekomsten av en sådan skadegörare. Kommissionen bör omfattas av liknande bestämmelser. (19) På vissa villkor bör medlemsstaterna ha möjlighet att vidta striktare utrotningsåtgärder än vad som krävs enligt unionslagstiftningen. (20) Särskilda bestämmelser bör tillämpas på prioriterade skadegörare särskilt när det gäller information till allmänheten, undersökningar, beredskapsplaner, utrotningsplaner och medfinansiering av unionens åtgärder. (21) Karantänsskadegörare som förekommer på delar av unionens territorium, men som inte finns i vissa delar av territoriet som betecknas som skyddade zoner, och vilkas förekomst skulle få oacceptabla ekonomiska, sociala eller ekologiska konsekvenser endast inom dessa skyddade zoner, bör identifieras och förtecknas som karantänsskadegörare för skyddad zon. Såväl införsel till som förflyttning och frisläppning av karantänsskadegörare för skyddad zon i respektive skyddad zon bör förbjudas. (22) Bestämmelser bör fastställas om erkännande, ändring eller återkallande av områdenas status som skyddade zoner, övervakningsskyldigheterna med avseende på de skyddade zonerna, och åtgärder som bör vidtas i fall där karantänsskadegörare för skyddad zon upptäcks i de respektive skyddade zonerna. Vid upptäckt av karantänsskadegörare för skyddad zon inom respektive skyddad zon bör strikta bestämmelser tillämpas för att ändra och återkalla dessa skyddade zoners status. (23) En växtskadegörare som inte är EU-växtskadegörare ska benämnas EU-kvalitetsskadegörare, ifall sådana växtskadegörare främst överförs via särskilda växter för plantering, deras förekomst på planteringsväxterna har oacceptabla ekonomiska konsekvenser på den avsedda användningen av dessa växter och de är förtecknade som EU-kvalitetsskadegörare. För att begränsa förekomsten av sådana växtskadegörare bör deras införsel till eller förflyttning inom unionens territorium på de berörda växterna för plantering förbjudas, om inte annat framgår av förteckningen. (24) Vissa växter, växtprodukter och andra föremål utgör en oacceptabel växtskyddsrisk genom deras sannolikhet att hysa EU-karantänsskadegörare. För vissa av dem finns det godtagbara riskreducerande åtgärder, men inte för andra. Beroende på tillgången till godtagbara riskreducerande åtgärder bör deras införsel till och förflyttning inom unionens territorium antingen förbjudas eller omfattas av särskilda krav. Dessa växter, växtprodukter och andra föremål bör förtecknas. (25) Det bör fastställas undantag från förbuden eller de särskilda kraven i fråga om införsel av växter, växtprodukter och andra föremål till unionens territorium. Kommissionen bör ges befogenhet att godkänna vissa åtgärder i tredjeland som likvärdiga med kraven på förflyttning inom unionens territorium av växter, växtprodukter och andra föremål. (26) Dessa förbud eller krav bör varken gälla mindre kvantiteter av växter, växtprodukter och andra föremål – förutom växter för plantering, för icke-kommersiella och icke-professionella syften – eller införsel till och förflyttning av växter, växtprodukter och andra föremål i gränsområden. De bör heller inte gälla införsel till och förflyttning inom unionens territorium av växter, växtprodukter och andra föremål om det är fråga om vetenskapliga ändamål, försök, sorturval, förädling och utställningar. Lämpliga skyddsåtgärder bör fastställas, och berörda parter bör få tillgång till information. (27) En möjlighet att medge undantag från unionens bestämmelser om införsel till och förflyttning inom unionen bör införas för växter, växtprodukter och andra föremål. (28) Internationell handel med växter för plantering för vilka det finns begränsad erfarenhet av växtskydd kan innebära en allvarlig risk för etablering av karantänsskadegörare som inte omfattas av några åtgärder enligt denna förordning. För att säkerställa snabba och effektiva åtgärder mot nyligen identifierade risker förknippade med växter för plantering som inte är föremål för permanenta krav eller förbud, men som skulle kunna motivera sådana permanenta åtgärder, bör kommissionen, enligt försiktighetsprincipen, ha möjlighet att vidta tillfälliga åtgärder. (29) Det är nödvändigt att införa förbud och särskilda krav, liknande dem som gäller unionens territorium, med avseende på införsel till och förflyttning inom skyddade zoner av växter, växtprodukter och andra föremål som medför en oacceptabelt hög växtskyddsrisk genom deras sannolikhet att vara värdar för karantänsskadegörare för skyddad zon. (30) Allmänna krav bör antas för fordon och förpackningsmaterial för växter, växtprodukter och andra föremål för att säkerställa att de är fria från karantänsskadegörare. (31) Medlemsstaterna bör utse karantänsstationer. Det bör införas krav för utnämning, drift och tillsyn av karantänsstationer samt på vilka villkor växter, växtprodukter eller andra föremål som härrör från dessa anläggningar får släppas ut. Om dessa krav inbegriper obligatoriska förteckningar över personal och besökare vid anläggningarna, kan detta innebära en begränsning av artikel 8 (skydd av personuppgifter) i stadgan om de grundläggande rättigheterna. En sådan begränsning vore emellertid både nödvändig och proportionerlig enligt allmänintresset i denna förordning. (32) När ett bilateralt avtal, som unionen ingått med ett tredjeland, eller ett tredjelands lagstiftning så kräver, ska växter, växtprodukter och andra föremål som förs ut från unionens territorium till det berörda tredjelandet vara förenliga med dessa bestämmelser. (33) Om inget bilateralt avtal om växtskydd slutits av unionen med ett tredjeland eller om ett tredjelands lagstiftning är tillämplig på vissa växter, växtprodukter eller andra föremål som förs ut från unionens territorium till tredjeländer, bör tredjeländerna erbjudas skydd mot EU-karantänsskadegörare p.g.a. av deras erkänt skadliga natur. Detta gäller dock inte om det är officiellt känt att en EU-karantänsskadegörare redan finns i det berörda landet och inte står under officiell tillsyn, eller om det rimligen kan antas att EU-karantänsskadegöraren inte uppfyller kriterierna för att kvalificera som karantänsskadegörare i det berörda tredjelandet. (34) För att säkerställa ett effektivt genomförande av denna förordning, bör professionella aktörer som åläggs skyldigheter genom denna förordning tas upp i register som upprättats av medlemsstaterna. För att minska den administrativa bördan, bör dessa register också inbegripa professionella aktörer som omfattas av förordning (EU) nr …/…. ……[15] [Office of Publications to insert number, title and, in a footnote, the OJ reference for the Regulation on plant reproductive material]. (35) Professionella aktörer som är verksamma på flera verksamhetsplatser än en bör ges möjlighet att registreras separat för var och en av dessa platser. (36) För att göra det lättare att avslöja källan till ett angrepp av karantänsskadegörare, är det lämpligt att kräva av näringsidkare att de för register över växter, växtprodukter och andra föremål som levererats till dem av professionella aktörer och som de levererat till andra professionella aktörer. Med tanke på vissa karantänsskadegörares latensperiod samt den tid som krävs för upptäckt av smittkällan, bör uppgifterna sparas i tre år. (37) Professionella aktörer bör också ha system och förfaranden på plats som gör det möjligt att identifiera förflyttningar av deras växter, växtprodukter och andra föremål inom deras egna verksamhetsplatser. (38) Ett sundhetscertifikat bör krävas för införsel från tredjeländer till unionens territorium, och till skyddade zoner, av vissa växter, växtprodukter och andra föremål. Dessa växter, växtprodukter och andra föremål bör för tydlighets skull förtecknas. (39) Sundhetscertifikaten bör uppfylla kraven i IPPC-direktivet och intyga överensstämmelse med de krav och åtgärder som fastställts i enlighet med denna förordning. För att säkra sundhetscertifikatens tillförlitlighet, bör bestämmelser fastställas om villkoren för deras giltighet och annullering. (40) Förflyttning inom unionens territorium, samt till och inom skyddade zoner, av vissa växter, växtprodukter och andra föremål bör tillåtas endast om de åtföljs av ett växtpass som intygar att kraven är uppfyllda och att åtgärder vidtagits enligt bestämmelserna i denna förordning. Dessa växter, växtprodukter och andra föremål bör för tydlighets skull förtecknas. (41) Växtpass bör inte krävas för växter, växtprodukter och andra föremål som är avsedda för slutanvändare. (42) För att säkra växtpassens tillförlitlighet, bör bestämmelser om deras innehåll fastställas. (43) Växtpass bör i allmänhet utfärdas av professionella aktörer. Om professionella aktörer inte har resurser att utfärda växtpass, bör det finnas möjlighet att växtpass, på deras begäran, utfärdas av behöriga myndigheter. (44) Bestämmelser bör fastställas om utfärdande av växtpass, de undersökningar som krävs för utfärdande, bemyndigande och tillsyn av professionella aktörer som utfärdar växtpass, skyldigheter för bemyndigade aktörer samt om indragande av bemyndigandet. (45) För att minska de bemyndigade aktörernas arbetsbörda, bör om så är lämpligt de undersökningar som krävs för ett utfärdande kombineras med de undersökningar som krävs enligt förordning (EU) nr …/…. [Office of Publication to insert number of Regulation on plant reproductive material law]. (46) Bemyndigade aktörer bör besitta nödvändig kunskap om skadegörare. (47) Vissa aktörer kan vilja upprätta en riskhanteringsplan för växtskydd för att visa en hög grad av kompetens och kunskap om växtskyddsrisker som kan vara kritiska i deras yrkesutövning och motivera särskilda tillsynsförfaranden i samarbete med behöriga myndigheter. Det bör utarbetas EU-regler om innehållet i dessa planer. (48) Det är lämpligt att fastställa regler för utbyte av växtpass och växtskyddsintyg. (49) I fall av bristande efterlevnad av unionsreglerna bör växtpassen avlägsnas, ogiltigförklaras och av spårbarhetsskäl bevaras. (50) Enligt FAO:s internationella standard för växtskyddsåtgärder nr 15 ska träförpackningsmaterial förses med ett särskilt märke, som används av bemyndigade professionella aktörer som står under officiell tillsyn. Denna förordning bör innehålla bestämmelser om märkets modell och innehåll samt om bemyndigande och tillsyn av professionella aktörer inom unionen som använder detta märke. (51) Om ett tredjeland så kräver ska respektive växter, växtprodukter eller andra föremål förflyttas från unionens territorium till det berörda tredjelandet försedda med ett sundhetscertifikat för export eller återexport. Med avseende på de tillämpliga bestämmelserna i IPPC-direktivet bör dessa certifikat utfärdas av behöriga myndigheter, varvid innehållet i modellcertifikaten för export och återexport som fastställs i internationella växtskyddskonventionen måste följas. (52) Om växter, växtprodukter eller andra föremål förflyttas genom mer än en medlemsstat innan de exporteras till ett tredjeland, är det viktigt att den medlemsstat där de växter, växtprodukter eller andra föremål som har producerats eller beretts utbyter information med den medlemsstat som utfärdar sundhetscertifikatet för export. Detta informationsutbyte är viktigt för att kunna bestyrka överensstämmelse med tredjelandets krav. Därför bör ett harmoniserat ”intyg inför export” utarbetas, för att säkerställa att utbytet av denna information sker på ett enhetligt sätt. (53) Kommissionen bör inrätta ett elektroniskt system för de anmälningar som krävs i enlighet med denna förordning. (54) För att undantag för EU-karantänsskadegörare som används för vetenskapliga ändamål, försök, sorturval, förädling och utställningar ska kunna genomföras på ett sätt som inte innebär några växtskyddsrisker för unionens territorium eller delar därav, bör makten att anta lagstiftningsakter – med avseende på reglerna om utbyte av information mellan medlemsstaterna och kommissionen – i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, i fråga om införsel till och förflyttning inom unionen av berörda skadegörare, bedömningar och bemyndiganden samt övervakning av efterlevnaden, åtgärder i samband med bristande efterlevnad och anmälan av det. (55) För att säkerställa ett effektivt system för anmälan, bör befogenheten att anta lagstiftningsakter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om anmälningsplikt med avseende på misstänkta förekomster av vissa karantänsskadegörare som ännu inte officiellt har bekräftats. (56) För att beakta den tekniska och vetenskapliga utvecklingen med avseende på undersökningar av förekomsten av skadegörare, ska befogenheten att anta lagstiftningsakter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om ändring eller komplettering av de inslag som kommer att täckas av de fleråriga undersökningsprogrammen. (57) För att säkerställa effektivt fungerande simuleringsövningar bör befogenheten att anta lagstiftningsakter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om frekvens, innehåll, format och andra bestämmelser om simuleringsövningar. (58) För att se till att skyddade zoner inrättas och fungerar på ett tillförlitligt sätt, bör befogenheten att anta lagstiftningsakter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om undersökningar som ska genomföras i syfte att erkänna skyddade zoner och kontrollera om de skyddade zonerna överensstämmer med kraven. (59) För att säkerställa en proportionerlig och begränsad tillämpning av undantagen för förflyttning av växter, växtprodukter eller andra föremål till eller inom gränsområden, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om den maximala tillåtna bredden på tredjeländernas gränsområden och medlemsstaternas gränsområden, den maximala sträckan för förflyttning av växter, växtprodukter och andra föremål inom tredjelandets respektive medlemsstaternas gränsområden samt förfarandena för godkännande av införsel och förflyttning av växter, växtprodukter och andra föremål inom medlemsstatens gränsområden. (60) För att undvika växtskyddsrisker i samband med transitering av växter, växtprodukter eller andra föremål, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser som anger innehållet i en förklaring om passage av växter, växtprodukter eller andra föremål genom unionens territorium i syfte att förflytta dem till ett tredjeland. (61) För att säkerställa att registreringen av professionella aktörer står i proportion till målet att kontrollera växtskyddsrisker, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om fastställande av vilka kategorier av professionella aktörer som kan undantas från skyldigheten att registrera sig i ett register och på vilka villkor. (62) För att säkerställa tillförlitligheten i sundhetscertifikaten från tredjeländer som inte är parter i internationella växtskyddskonventionen, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser som kompletterar villkoren för godkännande av sundhetscertifikat från dessa tredjeländer. (63) För att minimera växtskyddsriskerna med växter, växtprodukter eller andra föremål som förflyttas inom unionens territorium, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om fastställande av den övre gränsen för små kvantiteter av vissa växter, växtprodukter eller andra föremål som ska undantas från växtpass. (64) För att säkerställa tillförlitligheten i de undersökningar av växter, växtprodukter och andra föremål som görs inför utfärdandet av växtpass, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om okulär besiktning, provtagning och testning samt användningen av certifieringssystem. (65) För att öka växtpassens tillförlitlighet, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om fastställande av de kvalifikationskrav som ska vara uppfyllda av de professionella aktörerna, så att de kan bemyndigas att utfärda växtpass. (66) För att öka räckvidden och nyttan av riskhanteringsplanen för växtskydd, bör befogenheten att anta lagstiftningsakter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser som kompletterar eller ändrar de inslag som omfattas av sådana planer. (67) För att ta hänsyn till utvecklingen av internationella standarder, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller bestämmelser om intyg för produkter av en viss typ, utom träförpackningsmaterial, vilket skulle kräva ett särskilt bestyrkande av att reglerna i denna förordning efterlevs. (68) För att säkerställa nyttan av och tillförlitligheten i officiella intyg och intyg inför export, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller bestämmelser om innehållet i officiella intyg, auktorisation och tillsyn av professionella aktörer som utfärdar dessa intyg, samt innehållet i intyget före export. (69) I syfte att anpassa sig till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen, och att anpassa sig till Europeiska rådets beslut på grundval av artikel 355.6 i EUF-fördraget, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller reglerna om ändring av bilagorna till denna förordning. (70) Det är av särskild vikt att kommissionen under sitt förberedande arbete håller lämpliga samråd, även på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker i god tid och på lämpligt sätt. (71) Genomförandebefogenheter bör delegeras till kommissionen för att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning med avseende på att upprätta en förteckning över unionens karantänsskadegörare, upprätta en förteckning över prioriterade skadegörare, fastställa åtgärder mot särskilda EU-karantänsskadegörare, anta tidsbegränsade åtgärder i fråga om växtskyddsrisker till följd av skadegörare som preliminärt klassificeras som EU-karantänsskadegörare, erkänna skyddade zoner som erkänts i enlighet med första stycket i artikel 2.1 h i direktiv 2000/29/EG samt upprätta en förteckning över karantänsskadegörare för skyddad zon, ändra eller ogiltigförklara skyddade zoner, ändra förteckningen över dessa skyddszoner, upprätta förteckningar över EU-kvalitetsskadegörare och de växter för plantering som berörs, upprätta förteckningar över de växtprodukter och andra föremål vilkas införsel till och transport inom unionens territorium ska förbjudas, samt de tredjeländer som berörs, upprätta förteckningar över växtprodukter och andra föremål samt över de krav som ska uppfyllas i samband med deras införsel till och förflyttning inom unionens territorium, fastställa likvärdiga krav för tredjeländer i fråga om kraven i samband med förflyttning inom unionen av växter, växtprodukter eller andra föremål, fastställa särskilda villkor eller åtgärder som rör införsel av vissa växter, växtprodukter och andra föremål till medlemsstaternas gränsområden, vidta tillfälliga åtgärder med avseende på införsel till och förflyttning inom unionen av växter för plantering från tredjeländer, upprätta förteckningar över växter, växtprodukter och andra föremål vilkas införsel och förflyttning inom särskilda skyddade zoner kommer att förbjudas, upprätta förteckningar över krav i samband med införsel till och förflyttning inom vissa skyddade zoner av växter, växtprodukter och andra föremål, upprätta förteckningar över växter, växtprodukter och andra föremål samt tredjeländer som är ursprungs- eller avsändarländer för dessa produkter, för vilka ett sundhetscertifikat ska krävas för införsel till unionens territorium, upprätta en förteckning över växter, växtprodukter och andra föremål samt de tredjeländer som är ursprungs- eller avsändarländer för dessa produkter, för vilka ett sundhetscertifikat ska krävas för införsel från dessa tredjeländer till vissa skyddade zoner, upprätta förteckningar över de växter, växtprodukter och andra föremål för vilka växtpass krävs för att de ska få förflyttas inom Europeiska unionens territorium, upprätta förteckningar över de växter, växtprodukter och andra föremål för vilka ett växtpass ska krävas för införsel av dessa till vissa skyddade zoner samt för att fastställa växtpassens format. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna bestämmelser och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[16]. (72) Det rådgivande förfarandet bör användas för att upprätta den initiala förteckningen över EU-karantänsskadegörare, eftersom den initiala förteckningen, utan några ändringar, endast bör innehålla de skadegörare som förtecknas i del A i bilaga I till direktiv 2000/29/EG och del A i bilaga I till direktivet, ändra det vetenskapliga namnet på en växtskadegörare, i de fall där en sådan ändring är berättigad på grundval av den vetenskapliga utvecklingen, upprätta den initiala förteckningen över skyddade zoner och deras respektive karantänsskadegörare, eftersom den initiala förteckningen, utan några ändringar, endast bör innehålla skyddade zoner som erkänts i enlighet med första stycket i artikel 2.1 h i direktiv 2000/29/EG och de karantänsskadegörare för skyddad zon som förtecknas i del B i bilaga I och del B i bilaga II till direktiv 2000/29/EG, ändra och återkalla skyddade zoner, anta den initiala förteckningen över EU-kvalitetsskadegörare, eftersom den initiala förteckningen, utan några ändringar, endast bör innehålla de skadegörare som förtecknas i vissa direktiv om produktion och saluföring av utsäde och förökningsmaterial, för att anta den initiala förteckningen över växter, växtprodukter och andra föremål, vilkas införsel till och transport inom unionens territorium bör förbjudas eftersom den preliminära förteckningen, utan några ändringar, endast bör innehålla växter, växtprodukter och andra föremål samt förbuden och de berörda tredjeländerna, enligt del A i bilaga III till direktiv 2000/29/EG, tillsammans med deras (KN)-nummer i kombinerade nomenklaturen, upprätta den initiala förteckningen över växter, växtprodukter och andra föremål, vilkas införsel till och förflyttning inom unionens territorium kommer att förbjudas eftersom den initiala förteckningen, utan några ändringar, endast bör innehålla växter, växtprodukter och andra föremål samt kraven och de berörda tredjeländerna enligt del A i bilaga IV till direktiv 2000/29/EG, tillsammans med deras (KN)-nummer i kombinerade nomenklaturen, upprätta den initiala förteckningen över växter, växtprodukter och andra föremål vilkas införsel till vissa skyddade zoner bör omfattas av specifika krav eftersom den ursprungliga förteckningen, utan några ändringar, endast bör innehålla växter, växtprodukter och andra föremål samt förbuden och de berörda tredjeländerna, enligt del B i bilaga III till direktiv 2000/29/EG, tillsammans med deras (KN)-nummer i kombinerade nomenklaturen, anta den ursprungliga förteckningen över växter, växtprodukter och andra föremål vilkas införsel och förflyttning inom vissa skyddade zoner bör omfattas av specifika krav eftersom den initiala förteckningen, utan ändringar, endast bör innehålla växter, växtprodukter och andra föremål samt förbuden och de berörda tredjeländerna, enligt del B i bilaga IV till direktiv 2000/29/EG, tillsammans med deras (KN)-nummer i kombinerade nomenklaturen, upprätta den initiala förteckningen över växter, växtprodukter och andra föremål samt respektive tredjeländer som är ursprungs- eller avsändarländer för dessa produkter, för vilka ett sundhetscertifikat ska krävas för införsel till unionens territorium, eftersom den initiala förteckningen, utan ändringar, endast bör innehålla växter, växtprodukter och andra föremål som förtecknas i punkt I i del B i bilaga V till direktiv 2000/29/EG, upprätta den initiala förteckningen över växter, växtprodukter och andra föremål, för vilka det krävs växtpass för förflyttning inom unionens territorium eftersom den initiala förteckningen, utan ändringar, endast bör innehålla växter, växtprodukter och andra föremål som förtecknas i punkt I i del A i bilaga V till direktiv 2000/29/EG samt för att upprätta den initiala förteckningen över växter, växtprodukter och andra föremål, för vilka det krävs växtpass för införsel till vissa skyddade zoner, eftersom den initiala förteckningen, utan ändringar, endast bör innehålla växter, växtprodukter och andra föremål som förtecknas i punkt II i del A I bilaga V till direktiv 2000/29/EG. (73) Rådets direktiv 74/647/EEG av den 9 december 1974 om bekämpning av nejlikvecklare[17] och rådets direktiv 69/466/EEG av den 8 december 1969 om bekämpning av San José-sköldlus[18] syftar till att inrätta mekanismer för kontroll av respektive skadegörare. Sedan dessa direktiv trädde i kraft har de berörda skadegörarna spridits över stora delar av unionens territorium, varför det inte längre är möjligt att innesluta dem. Dessa direktiv bör därför upphävas. (74) Rådets direktiv 69/464/EEG av den 8 december 1969 om bekämpning av potatiskräfta[19], rådets direktiv 93/85/EEG av den 4 oktober 1993 om bekämpning av ljus ringröta på potatis[20], rådets direktiv 98/57/EG av den 20 juli 1998 om kontroll av Ralstonia solanacearum (Smith) Yabuuchi et al.[21] och rådets direktiv 2007/33/EG av den 11 juni 2007 om bekämpning av potatiscystnematod och om upphävande av direktiv 69/465/EG[22] bör upphävas, då nya åtgärder om skadegörare bör fastställas i enlighet med bestämmelserna i denna förordning. Med tanke på den tid och de resurser som krävs för att vidta dessa nya åtgärder, bör dessa rättsakter upphävas senast 2021. (75) I förordning (EU) nr.../2013 om......[23] [Office of Publications, please insert number and title of Regulation laying down provisions for the management of expenditure relating to the food chain, animal health and animal welfare, and relating to plant health and plant reproductive material and, in the footnote, the reference to the Official Journal] fastställs att stöd till åtgärder mot skadegörare ska gälla vissa skadegörare som förtecknas i bilagorna till direktiv 2000/29/EG, och vissa skadegörare som inte förtecknas i bilagorna men som är föremål för tillfälliga unionsåtgärder som antagits med avseende på dem. Genom denna förordning definieras kategorin prioriterade skadegörare. Vissa åtgärder som vidtas av medlemsstaterna när det gäller prioriterade skadegörare bör berättiga till unionsbidrag, också i form av ersättning till professionella aktörer, som motsvarar värdet av växter, växtprodukter och andra föremål som blir föremål för destruering enligt de utrotningsåtgärder som fastställs i denna förordning. Förordning (EG) nr XXXX/2013 bör därför ändras i enlighet med detta. (76) Eftersom målet för denna förordning, som är att säkerställa ett harmoniserat tillvägagångssätt för skyddsåtgärder mot skadegörare på växter, inte i tillräcklig grad kan uppnås av medlemsstaterna och till följd av sin effekt, komplexitet, gränsöverskridande och internationella karaktär bättre uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (77) Denna förordning leder inte till att små och medelstora företag drabbas av några orimliga administrativa bördor eller ekonomiska konsekvenser. Efter samråd med aktörer på området har den särskilda situationen för små och medelstora företag så långt möjligt beaktats i denna förordning. Ett potentiellt allmänt undantag för mikroföretag, som utgör huvuddelen av företagen, har inte beaktats med avseende på det politiska målet växtskydd. (78) Denna förordning respekterar internationella växtskyddskonventionen, avtalet om tillämpning av sanitära och växtskyddsåtgärder (SPS-avtalet) och de riktlinjer som utarbetats med stöd i dessa. (79) Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheterna och iakttar de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, i synnerhet i fråga om respekten för privatlivet och familjelivet, skyddet av äganderätten, skyddet av personuppgifter, näringsfrihet och frihet för konsten och vetenskapen. Medlemsstaterna bör tillämpa förordningen i enlighet med dessa rättigheter och principer. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Kapitel I Syfte, tillämpningsområde och definitioner Artikel 1 Syfte och räckvidd 1. I denna förordning fastställs bestämmelser som möjliggör en precisering både av de växtskyddsrisker som hänger samman med arter, stammar eller biotyper av patogener, djur eller parasiterande växter som är skadliga för växter eller växtprodukter (nedan kallade skadegörare) och de åtgärder som är möjliga för att begränsa dessa risker till en acceptabel nivå. 2. I denna förordning ska hänvisningar till tredjeländer förstås som hänvisningar till tredjeländer och till de territorier som förtecknas i bilaga I. I denna förordning ska hänvisningar till unionens territorium förstås som hänvisningar till unionens territorium förutom de territorier som förtecknas i bilaga I. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 98 om ändring av bilaga I, för att säkerställa att förordningens tillämpningsområde förblir begränsat till den europeiska delen av unionens territorium. Denna ändring ska göras på något av följande sätt: a) Ett tillägg till bilaga I av ett eller flera territorier som avses i artikel 355.1 i fördraget. b) En strykning i bilaga I av ett eller flera territorier som avses i artikel 355.2 i fördraget. Artikel 2 Definitioner I denna förordning gäller följande definitioner: 1. växter: levande växter och följande levande växtdelar: a) fröer i termens botaniska betydelse, med undantag för sådana som inte är avsedda för sådd, b) frukter i termens botaniska betydelse, c) grönsaker, d) knölar, stamknölar, lökar, rhizom, rötter, jordstammar och stoloner, e) skott, stjälkar och utlöpare, f) snittblommor, g) grenar med bladverk, h) avskurna träd med bladverk, i) blad och bladverk, j) växtvävnadskulturer, inklusive cellkulturer, embryonalt material, meristem, chimära kloner och material som har tagits fram genom mikroförökning, k) levande pollen, och l) knoppar, okuleringsris, sticklingar, ympris, ympkvistar. 2. växtprodukter: produkter av växtursprung, som är obearbetade eller som genomgått en enkel bearbetning, på villkor att dessa inte är växter. Om inget annat föreskrivs, ska trä betraktas som en växtprodukt endast om det inte har bearbetats för att eliminera växtskyddsriskerna samt uppfyller ett eller flera av följande kriterier: a) Hela eller delar av den naturliga rundade ytan finns kvar, med eller utan bark. b) Den naturliga rundade ytan finns, till följd av sågning, kapning eller klyvning, inte kvar. c) Det har formen av flis, småbitar, sågspån, träavfall, hyvelspån eller avskrap och har inte genomgått någon bearbetning som inbegriper användning av lim, upphettning eller tryck eller en kombination av dessa för att producera pellets, briketter, plywood eller spånskivor. d) Det används, eller är avsett att användas, som förpackningsmaterial eller stuvningsgods, oavsett om den faktiskt används vid transporter av gods. 3. växter för plantering: växter, som kan och som är avsedda att ge upphov till hela växter, och som är avsedda att planteras eller omplanteras eller förbli planterade. 4. andra föremål: alla material eller föremål, utom växter eller växtprodukter, som kan hysa eller sprida skadegörare, också jord eller odlingssubstrat. 5. behörig myndighet: behörig myndighet enligt definitionen i artikel 2.5 i förordning (EU) nr.../.... [Office of Publications, please insert number of Regulation on Official Controls]. 6. parti: ett antal enheter av en och samma vara som i växtskyddssyfte kan identifieras genom sin homogenitet i fråga om sammansättning och ursprung, och som utgör en del av en försändelse. 7. professionell aktör: var och en som omfattas av offentlig rätt eller privaträtt och som arbetar professionellt med en eller flera av följande verksamheter som rör växter, växtprodukter och andra föremål: a) plantering, b) odling, c) produktion, d) införsel till och förflyttning inom och från unionens territorium, och e) marknadsföring. 8. slutanvändare: var och en som agerar i syften som faller utanför deras närings- eller yrkesverksamhet och som för eget bruk förvärvar växter eller växtprodukter. 9. test: en officiell undersökning, som inte är en okulär besiktning, för att fastställa förekomst av skadegörare eller för att identifiera skadegörare. 10. behandling: ett förfarande för att utrotning, inaktivering eller avlägsnande av skadegörare eller för att göra dessa skadegörare infertila eller oskadliggöra dem. Kapitel II Karantänsskadegörare Avsnitt 1 Karantänsskadegörare Artikel 3 Definition av karantänsskadegörare En skadegörare ska betecknas som karantänsskadegörare, med avseende på ett avgränsat område, om den uppfyller samtliga följande villkor: a) Dess identitet är fastställd, i den mening som avses avsnitt 1.1 i bilaga II. b) Den förekommer inte inom detta område, i den mening som avses i avsnitt1.2 a i bilaga II, eller, om den förekommer, endast har begränsad spridning inom detta territorium, i den mening som avses i avsnitt 1.2 b och c i bilaga II. c) Den har förmågan att introduceras på detta område och hålla sig kvar där under överskådlig tid efter introduktionen (nedan kallat att etablera sig) och dessutom sprida sig inom detta område eller, om den redan förekommer där, de delar där den har begränsad utbredning i enlighet med avsnitt 1.3 i bilaga II. d) Dess introduktion, etablering och spridning skulle, i den mening som avses i avsnitt 1.4 i bilaga II, få oacceptabla ekonomiska, ekologiska eller sociala konsekvenser för detta område, eller, om den redan förekommer där, de delar där den har begränsad utbredning. e) Det finns lämpliga och effektiva åtgärder för att förhindra skadegörarens introduktion, etablering och spridning inom detta område, och begränsa dess risker och konsekvenser för växtskyddet. Avsnitt 2 EU-karantänsskadegörare Artikel 4 Definition av EU-karantänsskadegörare Karantänsskadegörare ska betecknas som EU-karantänsskadegörare, om det avgränsade område som avses i inledningen i artikel 3 är unionens territorium och den är upptagen i den förteckning som avses i artikel 5.2. Artikel 5 Förbud mot införsel och förflyttning av EU-karantänsskadegörare 1. En EU-karantänsskadegörare får inte föras in till eller förflyttas inom unionens territorium. Inga åtgärder får avsiktligt vidtas som kan bidra till introduktion, etablering och spridning av EU-karantänsskadegörare inom unionens territorium. 2. Kommissionen ska, i en genomförandeakt, upprätta en förteckning över skadegörare som uppfyller de villkor som med avseende på unionens territorium anges i artikel 3 b, c och d, nedan kallad förteckning över EU-karantänsskadegörare. Förteckningen ska innehålla de skadegörare som förtecknas i del A i bilaga I till direktiv 2000/29/EG och del A i bilaga II till detta direktiv. Skadegörare som är inhemska någonstans inom unionens territorium, antingen naturligt eller på grund av införsel utifrån till unionens territorium, ska i förteckningen markeras som skadegörare som förekommer inom unionens territorium. Skadegörare som inte är inhemska någonstans inom unionens territorium ska i förteckningen markeras som skadegörare som inte förekommer inom unionens territorium. Genomförandeakten ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 99.2. 3. Kommissionen ska ändra den genomförandeakt som avses i punkt 2, om en bedömning visar att en skadegörare som inte förtecknas i samma akt, med avseende på unionens territorium, uppfyller de villkor som avses i artikel 3 b, c och d, eller om en skadegörare som förtecknas i samma akt inte längre uppfyller ett eller flera av dessa villkor. I det förra fallet ska kommissionen föra upp den aktuella skadegöraren i den förteckning som avses i punkt 2, i det senare ska den berörda skadegöraren strykas från förteckningen. Kommissionen ska göra sin bedömning tillgänglig för medlemsstaterna. De genomförandeakter som avses i punkt 2 ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 99.3. Samma förfarande ska tillämpas vid ett upphävande eller utbyte med stöd i den genomförandeakt som avses i punkt 2. 4. Kommissionen ska ändra den genomförandeakt som avses i punkt 2 genom ändring av det vetenskapliga namnet på en skadegörare, om en sådan ändring motiveras av den vetenskapliga utvecklingen. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 99.2. Artikel 6 Prioriterade skadegörare 1. En EU-karantänsskadegörare är en prioriterad skadegörare om den uppfyller samtliga följande villkor: a) Med avseende på unionens territorium uppfyller den villkoren i led a eller led b i avsnitt 1.2 i bilaga II. b) Dess potentiella ekonomiska, ekologiska eller sociala konsekvenser är mycket allvarliga för unionens territorium på det sätt som anges i avsnitt 2 i bilaga II. c) Den är förtecknad i enlighet med punkt 2. 2. Kommissionen ska, i genomförandeakter, upprätta och ändra en förteckning över de prioriterade skadegörarna, nedan kallad förteckning över prioriterade skadegörare. När resultaten av en bedömning visar att en EU-karantänsskadegörare uppfyller de villkor som avses i punkt 1, eller att en skadegörare inte längre uppfyller ett eller flera av kraven ska kommissionen ändra den genomförandeakt som avses i första stycket genom att lägga till den berörda skadegöraren eller stryka den från förteckningen i fråga. Kommissionen ska göra sin bedömning tillgänglig för medlemsstaterna. Antalet prioriterade växtskadegörare får inte överstiga 10 % av det sammanlagda antal EU-karantänsskadegörare som förtecknas enligt artikel 5.2 och 5.3. Om antalet prioriterade skadegörare överskrider 10 % av antalet EU-karantänsskadegörare som förtecknas enligt artikel 5.2 och 5.3, ska kommissionen ändra den genomförandeakt som avses i första stycket genom att i enlighet därmed justera antalet skadegörare i denna förteckning, på grundval av deras potentiella ekonomiska, ekologiska eller sociala konsekvenser på det sätt som anges i punkt 2 i bilaga II. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 99.3. Om det föreligger väl motiverade tvingande skäl till skyndsamhet med anledning av en allvarlig växtskyddsrisk, ska kommissionen anta omedelbart tillämpliga genomförandeakter i enlighet med det förfarande som avses i artikel 99.4 och förteckna karantänsskadegörare som prioriterade skadegörare. Artikel 7 Ändring av avsnitten 1 och 2 i bilaga II 1. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 98 om ändring av avsnitt 1 i bilaga II om kriterier för att identifiera skadegörare som klassificeras som karantänsskadegörare, med avseende på skadegörarens identitet, förekomst, förmåga till introduktion, etablering och spridning samt de potentiella ekonomiska, sociala och ekologiska konsekvenserna av den, med beaktande av den tekniska och vetenskapliga utvecklingen. 2. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 98 om ändring av avsnitt 2 i bilaga II om kriterier för bedömning av EU-karantänsskadegörare som klassificeras som prioriterade skadegörare, med avseende på deras potentiella ekonomiska, sociala och ekologiska konsekvenser, med beaktande av den tekniska och vetenskapliga utvecklingen. Artikel 8 EU-karantänsskadegörare som används för vetenskapliga ändamål, försök, sorturval, förädling eller utställningar 1. Genom undantag från artikel 5.1 får medlemsstaterna på begäran ge tillstånd till införsel och förflyttning för vetenskapliga ändamål, försök, sorturval, förädling eller utställningar inom deras territorium av EU-karantänsskadegörare, om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Införsel, förflyttning och användning av skadegöraren i fråga leder inte till etablering eller spridning av skadegöraren inom unionens territorium om adekvata restriktioner införs. b) De lagringsanläggningar där skadegöraren ska hållas och de karantänsstationer, i den mening som avses i artikel 56, där skadegöraren kommer att användas är ändamålsenliga. c) All personal som ska utföra arbetet med skadegöraren besitter erforderliga vetenskapliga och tekniska kvalifikationer. 2. Den behöriga myndigheten ska bedöma risken för etablering och spridning av den berörda skadegöraren, i enlighet med punkt 1 a, samtidigt som hänsyn tas till dess identitet, biologi och spridningssätt, den planerade verksamheten, samverkan med miljön och andra relevanta faktorer som gäller riskerna med denna skadegörare. Myndigheten ska bedöma lagringsanläggningarna där skadegöraren ska hållas, i enlighet med punkt 1 b, och huruvida den personal som ska utföra arbetet besitter de vetenskapliga och tekniska kvalifikationerna i enlighet med punkt 1 c. På grundval av dessa bedömningar ska den behöriga myndigheten ge tillstånd till införsel av skadegöraren till eller förflyttningar inom unionens territorium, på villkor att de krav som anges i punkt 1 är uppfyllda. 3. Om ett tillstånd beviljas ska ansökan inbegripa samtliga följande villkor: a) Skadegöraren ska hållas i lagringsanläggningar som de behöriga myndigheterna befunnit ändamålsenliga och som avses i tillståndet. b) Den verksamhet som inbegriper skadegörare ska utföras i en karantänsstation som av den behöriga myndigheten utsetts i enlighet med artikel 56 och som avses i tillståndet. c) Den verksamhet som innefattar skadegörare ska utföras av personal som av de behöriga myndigheterna anses besitta erforderliga vetenskapliga och tekniska kvalifikationer som avses i tillståndet. d) Skadegöraren ska åtföljas av tillståndet vid införsel till eller förflyttning inom unionens territorium. 4. Tillståndet ska begränsas till den mängd som är lämplig för den berörda användningen och får inte överstiga den utsedda karantänsstationens kapacitet. Det ska omfatta nödvändiga begränsningar för att i tillräcklig utsträckning minska risken för etablering och spridning av den berörda EU-karantänsskadegöraren. 5. Den behöriga myndigheten ska övervaka efterlevnaden av de villkor som avses i punkt 3 och de begränsningar och restriktioner som avses i punkt 4 samt vidta nödvändiga åtgärder i fall dessa villkor, begränsningar eller restriktioner inte uppfylls. I tillämpliga fall ska åtgärden vara ett återkallande av det tillstånd som avses i punkt 1. 6. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 98 om fastställande av närmare bestämmelser om: a) utbyte av information mellan medlemsstaterna och kommissionen med avseende på införsel till och förflyttning av de berörda skadegörarna inom unionens territorium, b) de bedömningar och tillstånd som avses i punkt 2 och c) kontrollen av efterlevnaden, åtgärder vid bristande efterlevnad och anmälan därav, på det sätt som avses i punkt 5. Artikel 9 Anmälan till behöriga myndigheter av EU-karantänsskadegörare 1. När någon upptäcker förekomst av en EU-karantänsskadegörare eller har anledning att misstänka sådan förekomst, ska vederbörande skriftligen underrätta den behöriga myndigheten inom tio kalenderdagar. 2. Om den behöriga myndigheten så kräver, ska den person som avses i punkt 1 förse myndigheten med de uppgifter om denna förekomst som den har tillgång till. Artikel 10 Åtgärder vid misstanke om förekomst av EU-karantänsskadegörare Om en behörig myndighet misstänker förekomst av en EU-karantänsskadegörare på en del av en medlemsstats territorium där förekomst av skadegöraren tidigare inte varit känd, ska myndigheten genast vidta nödvändiga åtgärder, för att officiellt bekräfta om en skadegörare förekommer där eller ej. Artikel 11 Anmälan av EU-karantänsskadegörare till kommissionen och övriga medlemsstater 1. En medlemsstat ska, genom det system för elektronisk anmälan som avses i artikel 97, underrätta kommissionen och övriga medlemsstater, i fall ett av följande villkor är uppfyllt: a) Medlemsstatens behöriga myndigheter har mottagit en diagnos från ett officiellt laboratorium, på det sätt som avses i artikel 36 i förordning (EG) nr.../.... [Office of Publications, please insert number of Regulation on Official Controls], varigenom bekräftas (nedan kallat officiell bekräftelse) förekomst på medlemsstatens territorium av en karantänsskadegörare som tidigare inte haft någon känd förekomst där. b) Medlemsstatens behöriga myndigheter har officiellt bekräftat förekomsten på sitt territorium av en EU-karantänsskadegörare, om denna skadegörare påträffas inom en del av dess territorium där den tidigare inte förekommit. c) Medlemsstatens behöriga myndigheter har officiellt bekräftat förekomsten på sitt territorium av en EU-karantänsskadegörare i en försändelse av växter, växtprodukter eller andra föremål som förts in till, är avsedda att föras in till, eller förflyttats inom, unionens territorium. 2. De anmälningar som avses i punkt 1 ska göras inom tre arbetsdagar efter dagen för den behöriga myndighetens officiella bekräftelse av förekomsten av respektive EU-karantänsskadegörare. 3. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 98, för att föreskriva att den anmälningsskyldighet som avses i punkt 1 även ska tillämpas vid misstänkt förekomst av särskilda EU-karantänsskadegörare, som ännu inte officiellt bekräftats. I dessa delegerade akter får också fastställas en tidsfrist inom vilken dessa anmälningar ska göras. Artikel 12 Information om EU-karantänsskadegörare som de behöriga myndigheterna har överlämnat till professionella aktörer Om villkoren i en av punkterna i artikel 11.1 är uppfyllda, ska den behöriga myndigheten se till att professionella aktörer, vars produktionsanläggningar, växtprodukter eller andra föremål kan påverkas, omedelbart underrättas om förekomsten av den berörda EU-karantänsskadegöraren. Artikel 13 Information om prioriterade skadegörare som de behöriga myndigheterna överlämnat till allmänheten Om villkoren i en av punkterna i artikel 11.1 a eller b är uppfyllda i fråga om prioriterade skadegörare, ska den behöriga myndigheten informera allmänheten om de åtgärder som vidtagits och som kommer att vidtas av den behöriga myndigheten och som, i förekommande fall, kommer att genomföras av särskilda professionella aktörer eller andra personer. Artikel 14 Anmälan av överhängande risker 1. Om en medlemsstat har uppgifter om att det finns en överhängande risk för att en EU-karantänsskadegörare kommer att ta sig in på unionens territorium, eller till en del av detta territorium där den ännu inte förekommer, ska medlemsstaten omgående och skriftligen underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om dessa uppgifter. 2. Professionella aktörer ska omedelbart underrätta den behöriga myndigheten om alla uppgifter som de har om en överhängande risk som avses i punkt 1 i fråga om EU-karantänsskadegörare. Artikel 15 Åtgärder som omedelbart måste vidtas av de professionella aktörerna 1. Om en professionell aktör får kännedom om att växter, växtprodukter eller andra föremål som befinner sig under dess kontroll innehåller en EU-karantänsskadegörare, ska den omedelbart, och efter information till och samråd med berörd behörig myndighet, vidta de växtskyddsåtgärder som är nödvändiga för att eliminera skadegöraren från växterna, växtprodukterna eller de andra föremålen i fråga och, i tillämpliga fall, från sina verksamhetsplatser samt förhindra spridning av skadegöraren. Professionella aktörer ska omedelbart och efter att information till och samråd med berörd behörig myndighet underrätta de personer i handelsleden från vilka dessa växter, växtprodukter eller andra föremål har förvärvats. Den behöriga myndigheten ska, i tillämpliga fall, se till att den professionella aktören från marknaden drar in de växter, växtprodukter och andra föremål som kan hysa skadegörare. 2. Om växter, växtprodukter eller andra föremål som avses i punkt 1 inte längre finns under den berörda professionella aktörens kontroll, ska denna professionella aktör omedelbart och efter att ha informerat och samrått med berörd behörig myndighet underrätta de personer i handelsleden från vilka dessa växter, växtprodukter eller andra föremål har förvärvats, och de personer till vilka de har levererats, om förekomsten av skadegöraren. 3. Den behöriga myndigheten ska, i tillämpliga fall, se till att de professionella aktörerna drar in de växter, växtprodukter och andra föremål som kan hysa skadegörare från marknaden och, om växter, växtprodukter och andra föremål kan ha nått slutanvändaren, återkalla dem från dessa användare. 4. I de fall där punkterna 1 och 2 är tillämpliga ska den berörda professionella aktören förse den berörda behöriga myndigheten med de uppgifter som är av betydelse för allmänheten. Myndigheten ska informera allmänheten om åtgärder behöver vidtas med avseende på de växter, växtprodukter eller andra föremål som kan innehålla respektive skadegörare. Artikel 16 Utrotning av EU-karantänsskadegörare 1. Om förekomst av en EU-karantänsskadegörare officiellt har bekräftats, ska den behöriga myndigheten omedelbart vidta nödvändiga åtgärder för att eliminera skadegöraren från det berörda området och förhindra dess spridning från området (nedan kallat: utrota). Dessa åtgärder ska vidtas i enlighet med bilaga IV om åtgärder och principer för hantering av riskerna med skadegörare. 2. Om förekomsten av den berörda EU-karantänsskadegöraren kan ha samband med förflyttning av växter, växtprodukter eller andra föremål, ska den behöriga myndigheten undersöka källan till förekomsten och möjligheten att den berörda skadegöraren har spridits till andra växter, växtprodukter eller föremål genom dessa förflyttningar. 3. Om de åtgärder som avses i punkt 1 rör införsel eller transport inom unionens territorium av växter, växtprodukter och andra föremål, ska den berörda medlemsstaten omgående anmäla dessa åtgärder till kommissionen och övriga medlemsstater. 4. Medborgares privata ägor ska inte undantas från de åtgärder som avses i punkt 1 och de undersökningar som avses i punkt 2. Artikel 17 Inrättande av restriktionsområden 1. Efter den officiella bekräftelse som avses i artikel 11.1 a ska den behöriga myndigheten omedelbart inrätta ett område där de åtgärder som avses i denna artikel ska vidtas (nedan kallat: restriktionsområde). Området ska bestå av en sådan angripen zon som avses i punkt 2 och en sådan buffertzon som avses i punkt 3. 2. Den angripna zonen ska innehålla: a) Alla växter som är kända för att vara angripna av den berörda skadegöraren. b) Alla växter som visar tecken eller symptom på eventuella angrepp av denna skadegörare. c) Övriga växter som kan vara angripna av skadegöraren på grund av deras känslighet för denna skadegörare och deras närhet till angripna växter, eller – om känd – en gemensam produktionskälla med angripna växter, eller växter som drivits upp där. 3. Buffertzonen ska angränsa till det angripna området och omsluta det. Zonens utsträckning ska vara anpassad till risken för spridning av den berörda skadegöraren på naturlig utanför den angripna zonen, eller till följd av mänsklig verksamhet inom den angripna zonen och dess omgivning, och ska fastställas i enlighet med de principer som anges i avsnitt 2 i bilaga IV om åtgärder och principer för hantering av riskerna för skadegörare. Om risken för spridning av skadegöraren utanför den angripna zonen minskats tillräckligt tack vare naturliga eller konstgjorda barriärer, behöver ingen buffertzon inrättas. 4. Genom undantag från punkt 1 får den behöriga myndigheten besluta om att inte inrätta något restriktionsområde, om den vid en första besiktning finner att ett omedelbart eliminerande är möjligt med hänsyn till den berörda skadegörarens typ och den plats där den påträffats. I sådana fall ska en undersökning genomföras för att fastställa huruvida ytterligare växter eller växtprodukter är angripna. På grundval av denna undersökning ska den behöriga myndigheten fastställa om det föreligger något behov av att inrätta ett restriktionsområde. Den berörda behöriga myndigheten ska underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om resultaten av undersökningen. 5. Om ett restriktionsområde, i enlighet med punkterna 2 och 3, måste utvidgas till en annan medlemsstats territorium, ska den medlemsstat i vilken den berörda skadegöraren påträffats omgående kontakta den medlemsstat till vars territorium restriktionsområdet ska utvidgas, så att denna medlemsstat får möjlighet att vidta de tillämpliga åtgärder som avses i punkterna 1–4. 6. Senast den 31 mars varje år ska medlemsstaterna underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om det antal restriktionsområden som inrättats och var de ligger, de berörda skadegörarna, samt vilka åtgärder som vidtagits under året. Artikel 18 Undersökningar och ändringar av restriktionsområden samt hävande av restriktionen 1. Varje år ska de behöriga myndigheterna genomföra en undersökning av varje restriktionsområde när det gäller förekomsten av den berörda skadegöraren och hur den utvecklas. Undersökningarna ska genomföras i enlighet med de bestämmelser om undersökningar som anges i artikel 21.1 och 21.2. 2. Om en behörig myndighet vid en årlig undersökning upptäcker förekomst av den berörda skadegöraren i buffertzonen, ska den berörda medlemsstaten omedelbart underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om att skadegöraren påträffats i en buffertzon. 3. De behöriga myndigheterna ska, i tillämpliga fall, ändra gränserna runt de angripna områdena, buffertzonerna och restriktionsområdena enligt resultaten av de kontroller som avses i punkt 1. 4. De behöriga myndigheterna får besluta sig för att upphäva ett restriktionsområde och avsluta respektive utrotningsåtgärder, på villkor att den berörda skadegöraren i samband med de besiktningar som anges i punkt 1 inte påträffats under en tillräckligt lång period. 5. Vid beslut om sådana ändringar som avses i punkt 3, eller upphävande av det restriktionsområde som avses i punkt 4, ska den berörda behöriga myndigheten åtminstone beakta skadegörarens och den berörda vektorns biologi, förekomsten av värdväxter, ekologiska och klimatiska förhållanden och sannolikheten för att utrotningsåtgärderna har varit framgångsrika. Artikel 19 Rapporter om åtgärder som har vidtagits i enlighet med artiklarna 16, 17 och 18 Medlemsstaterna ska utarbeta en rapport om de åtgärder som vidtagits i enlighet med artiklarna 16, 17 och 18. När dessa åtgärder vidtagits av en medlemsstat i ett område som angränsar till en annan medlemsstat, ska rapporten lämnas till denna medlemsstat. På begäran ska rapporten överlämnas till kommissionen och övriga medlemsstater. Artikel 20 Ändring av bilaga IV Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 98 om ändring av avsnitt 1 i bilaga IV om åtgärder för att hantera riskerna med karantänsskadegörare, när det gäller åtgärder som är inriktade på förebyggande och eliminering av angrepp på odlade och vilda växter genom åtgärder med inriktning på sändningar av växter, växtprodukter och andra föremål, åtgärder med inriktning på andra överföringsvägar för karantänsskadegörare och om ändring av bilagans avsnitt 2 om principer för hantering av riskerna för skadegörare, när det gäller principer för hantering av riskerna för skadegörare, med beaktande av den tekniska och vetenskapliga utvecklingen. Artikel 21 Undersökningar om EU-karantänsskadegörare och skadegörare som preliminärt klassificeras som EU-karantänsskadegörare 1. Medlemsstaterna ska, i enlighet med avsnitt 3 i bilaga II, under angivna tidsperioder genomföra undersökningar för att kontrollera förekomsten av EU-karantänsskadegörare och tecken eller symptom på skadegörare som preliminärt klassificeras som EU-karantänsskadegörare inom alla områden där skadegöraren inte tidigare förekommit. 2. Undersökningarna ska åtminstone bestå av okulär besiktning utförd av den behöriga myndigheten och, i tillämpliga fall, insamling av prover och resultat från undersökningar. De ska bygga på sunda vetenskapliga och tekniska principer samt utföras vid tidpunkter som lämpar sig för att möjliggöra upptäckt av de berörda skadegörarna. Undersökningarna ska beakta såväl vetenskapliga och tekniska uppgifter som annan information om förekomsten av den berörda skadegöraren. 3. Senast den 30 april varje år ska medlemsstaterna underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om resultaten av de kontroller som avses i punkt 1 och som utförts under året. Artikel 22 Fleråriga undersökningsprogram och insamling av uppgifter 1. Medlemsstaterna ska upprätta fleråriga program som fastställer innehållet i de undersökningar som ska genomföras enligt artikel 21. Dessa program ska möjliggöra insamling och registrering av såväl vetenskapliga och tekniska uppgifter som annan relevant information som avses i artikel 21.2 andra stycket. Programmen ska innehålla följande delar: det särskilda målet för respektive undersökning, dess geografiska och tidsliga utsträckning, de undersökta skadegörarna, växterna och varorna, undersökningsmetoder och kvalitetsstyrning, inklusive en beskrivning av förfarandena för okulär besiktning, provtagning och testning samt den tekniska motiveringen till detta, tidpunkter, frekvens och antalet planerade okulära besiktningar, prover och tester, metoderna för registrering av de uppgifter som samlats in och formerna för rapporteringen av dem. De fleråriga programmen ska omfatta en period av fem till sju år. 2. Medlemsstaterna ska anmäla sina fleråriga program till kommissionen och övriga medlemsstater i samband med att de inrättas. 3. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 98 för att ändra eller komplettera de delar s