EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 24.09.1997 
KOM(97) 465 slutlig 
Rapport om tillämpningen av direktiv 87/102 om tillnärmning av 
medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter 
- KOM(95) 117 slutlig, 11.5.95 
Rapport med sammanfattning av reaktioner och kommentarer 
(framlagt av kommissionen) 

I. INLEDNING OCH SAMMANFATTNING 4 
1.1 Bakgrund 4 
1.1.1 Rapport om tillämpningen av direktiv 87/102/EEG 4 
1.1.2 Samråd om rapporten 4 
1.1.2.1 Europaparlamentet 4 
1.1.2.2 Rådet 5 
1.1.2.3 Övrigt 5 
1.2 Slutsatserna i den sammanfattande rapporten 5 
II. FRÅGOR SOM BEHANDLAS I RAPPORTEN KOM(95) 117 SLUTLIG 7 
II. 1 Utvidgning av direktivets räckvidd (artiklarna 1 och 2) 7 
II. 1.1 Finansiella gränser (>200 och <20 000 ecu) 7 
11.1.2 Kredit för att inleda affärsverksamhet 7 
11.1.3 Avtal med möjlighet till köp 8 
II.1.4Bygglån/hypotekslån 8 
II.1.5 Förteckningen över undantag i artikel 2 9 
11.2 Reklam riktad till unga konsumenter 10 
11.3 Konsumentens informationsskyldighet och fackmannens 
upplysningsskyldighet 10 
11.4 Regler om övertrasseringar (artiklarna 2. le och 6) 11 
11.5 Undersökning av konsumentens situation innan beslut om återtagande 
fattas (artikel 7) ; 12 
11.6 Återbetalning innan den överenskomna avtalstiden har löpt ut (artikel 8) 12 
11.7 Växlar (artikel 10) 13 
11.8 Subsidiärt ansvar (artikel 11) 13 
11.9 Inrättande av organ för att ta emot klagomål från konsumenter (artikel 12) 13 
11.10 Ångerperioder 14 
11.11 Konsekvenserna av utebliven betalning 14 
11.12 Ocker.... 15 
2 
11.13 Kreditförmedlare v 16 
11.14 Dataskydd 16 
11.15 Borgensmän 17 
11.16 Hög skuldsättningsgrad 17 
III. ALLMÄNNA FRÅGOR 18 
IV. NÄRLIGGANDE INSATSER 20 
V. KOMMISSIONENS GRÖNBOK OCH MEDDELANDE OM FINANSIELLA 
TJÄNSTER 20 
VI. BILAGOR 21 
I. INLEDNING OCH SAMMANFATTNING 
1.1 Bakgrund 
1.1.1 Rapport om tillämpningen av direktiv 87/102/EEG 
1 I artikel 17 i rådets direktiv 87/102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar 
och andra författningar om konsumentkrediter föreskrivs att kommissionen skall inge en 
rapport om tillämpningen av detta direktiv till rådet inom fem år efter att det har trätt i kraft. 
2 I enlighet med artikel 17 skickades ett frågeformulär som behandlar olika aspekter 
på konsumentkreditmarknaden ut i juni 1994 (skrivelse D02058 av den 24 juni 1994) till 
medlemsstaterna och till olika europeiska föreningar för kreditgivare, köpmannaföreningar 
och konsumentföreningar. Man sökte också yttranden från den akademiska världen. En 
rapport avfattades på grundval av inkomna reaktioner och ett antal undersökningar som 
kommissionen hade beställt om överförandet av direktivet i nationell lagstiftning och 
marknadens funktionssätt. Rapporten antogs av kommissionen den 11 maj 1995, dokument 
KOM (95) 117 slutlig. 
3 Rapporten var avsedd som ett diskussionsdokument och de frågor som togs upp i 
rapporten utgjorde därför inte några "förslag", utan snarare diskussionspunkter på temat 
konsumentkredit och, på vissa punkter som kommissionen redan hade övervägt, en 
redogörelse för kommissionens preliminära ställningstagande. Rapporten var med andra ord 
inte något lagstiftningsprogram, utan ett inslag bland flera andra i förberedelserna för en 
översyn av direktiv 87/102/EEG med senare ändringar. 
1.1.2 Samråd om rapporten 
4 Rapporten överlämnades formellt till Europaparlamentet och rådet den 11 maj 
1995. 
1.1.2.1 Europaparlamentet 
Utskottet för rättsliga frågor utsågs till ledande utskott; till detta knöts utskottet för miljö, 
folkhälsa och konsumentskydd. 
1.1.2.1.1 Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd 
Annemarie Kuhn (PSE/D) var föredragande; hennes utkast till yttrande, som antogs den 25 
april 1996, är i stort sett en positiv reaktion på de argument som framförs i rapporten om 
ändringen av direktiv 87/102 (tex. utvidgad räckvidd, reklam och information, typer av 
kreditavtal och ångerperiod) och på de synpunkter som framförs när det gäller 
hypotekskrediter. 
1.1.2.1.2 Utskottet för rättsliga frågor 
Ernesto Caccavale (UPE/IT) utsågs till föredragande; hans preliminära utkast till rapport -
ett arbetsdokument - diskuterades vid en offentlig utfrågning som anordnades av utskottet 
för rättsliga frågor den 22 april 1996, och behandlades av utskottet för rättsliga frågor den 
22-23 juli, den 28 oktober och den 26 november 1996. Utkastet till rapport godkändes den 
17 december 1996, men omröstningen skedde inte förrän vid Europaparlamentets 
plenarmöte den 11 mars 1997. Den antagna resolutionen finns i bilaga 2. 
1.1.2.2 Rådet 
Rapporten diskuterades av arbetsgruppen för konsumentskydd och konsumentupplysning 
vid sammanträden under september och oktober 1995. Rådet antog den 9 november 1995 
en resolution som innehöll positiva synpunkter på rapporten och en uppmaning till 
kommissionen att beakta kommentarerna på rapporten och att tillhandahålla en 
sammanfattning av dessa. 
Kommissionen fullgör rådets begäran genom att lägga fram denna sammanfattande 
rapport. 
1.1.2.3 Övrigt 
Förutom det formella samrådsförfarandet som beskrivs ovan grundar sig den 
sammanfattande rapporten på följande konsultationer: 
a) Rapporten KOM(95) 117 slutlig skickades i juni 1995 till EES-medlemsstaterna genom 
deras ständiga representationer, och direkt till vissa nationella myndigheter med ansvar för 
konsumentfrågor (Ombudsmän). De nationella myndigheterna ombads att kommentera 
rapporten, och en "påminnelse" om detta skickades ut i januari 1996, i vilken 
myndigheterna ombads att skicka in sina svar senast i mitten av mars 1996. Ytterligare en 
"påminnelse" skickades ut i juni 1996, med en begäran om svar senast i mitten av juli 1996. 
Svar har mottagits från Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrike, Irland, 
Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Portugal, Finland, Sverige, Förenade kungariket, 
Island och Norge. Luxemburg och Norge hade inga kommentarer till rapporten1. Italien 
angav att man på grund av "strukturproblem och en brist på samordning" inte hade 
möjlighet att utvärdera tillämpningen av direktivet. Grekland besvarade det ursprungliga 
frågeformuläret, som skickades ut 1994 och som utgjorde grundvalen för rapporten 
KOM(95) 117 slutlig. 
b) Rapporten skickades också ut till olika finans-, detaljhandels- och 
konsumentorganisationer, kort sagt till alla dem som var engagerade i den ursprungliga 
samrådsprocessen (frågeformuläret) och till andra eventuellt berörda parter. En förteckning 
över inkomna svar finns i bilaga 1. 
1.2 Slutsatserna i den sammanfattande rapporten 
5 I denna rapport sammanfattas inlämnade kommentarer om en rad olika frågor som 
tas upp i rapporten KOM(95) 117 slutlig. Bland dessa frågor ingår följande: 
1 Island var det enda EES-landet som lämnade in ett bidrag; dessa kommentarer anges separat och följer 
omedelbart efter EU-medlemsstaternas kommentarer. 
Utvidgad räckvidd för direktiv 87/102/EEG, 
Reklam riktad till unga konsumenter. 
Konsumentens informationsskyldighet och fackmannens upplysningsskyldighet. 
Regler om övertrasseringar, 
Undersökning av konsumentens situation innan beslut om återtagande fattas. 
Återbetalning innan den överenskomna avtalstiden löpt ut. 
Växlar. 
Subsidiärt ansvar. 
Inrättande av organ för att ta emot klagomål från konsumenter. 
Ångerperioder. 
Konsekvenserna av utebliven betalning, när det gäller konsumentkrediter. 
Ocker. 
Kreditförmedlare. 
Dataskydd. 
Borgensmän. 
Hög skuldsättningsgrad. 
Andra allmänna frågor. 
6 Följande slutsatser kan dras på grundval av de kommentarer som har gjorts i dessa 
frågor: 
- Bland medlemsstaterna råder delade meningar om de tankegångar som förs fram i 
rapporten KOM (95) 117 - Förenade kungariket, Nederländerna och Tyskland förefaller 
vara mer skeptiska, medan Portugal, Irland, Spanien och Sverige verkar ha en mer 
positiv inställning. 
- Island har generellt en positiv inställning till kommissionens tankegångar. 
- Inom sektorn för finansiella tjänster föredrar man generellt en oförändrad situation, och 
framhåller de svårigheter som det innebär att införa nya regler. Man är dock mer positiv 
till etiska regler. 
- Bland de olika organisationerna för ekonomisk rådgivning och 
konsumentorganisationerna ser man dock i allmänhet positivt på förslagen och 
understryker vikten av lagstiftningsåtgärder istället för etiska regler. 
II. FRÅGOR SOM BEHANDLAS I RAPPORTEN KOM(95) 117 SLUTLIG 
II.1 Utvidgning av direktivets räckvidd (artiklarna 1 och 2). 
//. 1.1 Kreditgränser (>200 och <20 000 ecu) 
7 Direktivet avser konsumentkrediter för belopp över 200 ecu och under 20 000 ecu. I 
direktivets fastställs att rådet med jämna mellanrum skall ompröva dessa gränser. Eftersom 
vissa medlemsstater inte har använt de gränser som anges i direktivet föreslår man i 
punkterna 24 och 155 i rapporten att det övre taket (20 000 ecu) i direktivet skall höjas eller 
avskaffas. 
8 Medlemsstaterna hade olika uppfattning om den övre gränsen. Förenade kungariket 
och Nederländerna kunde tänka sig att höja gränsen, men inte att avskaffa den. Frankrike 
vill behålla den övre gränsen, medan Österrike angav att erfarenheten har visat att inte ens 
ett avskaffande av den övre gränsen ger upphov till några problem. Med tanke på att 
konsumenterna behöver skydd även när det gäller större kreditbelopp, anser de andra 
länderna att den övre gränsen bör tas bort (Finland, Spanien, Portugal och Sverige), eller 
har inte fastställt några gränser i sin lagstiftning (Tyskland och Irland). Island vill ta bort 
den övre gränsen. 
9 Vissa inom sektorn för finansiella tjänster motsätter sig ett avskaffande av den övre 
gränsen, men är villiga att godta höjningar i linje med indexregleringen. Andra motsätter 
sig av olika skäl en utvidgning av direktivets räckvidd genom en höjning av beloppet, till 
exempel på grund av "svårigheten att beräkna den effektiva årsräntan för större belopp" och 
på grund av sin uppfattning att en låntagare som lånar över 20 000 ecu i allmänhet har ett 
bättre förhandlingsläge och bör kunna dra nytta att den fria konkurrensen även i 
fortsättningen. Finance & Leasing Association (FLA) går ännu längre och hävdar att man 
"vid en eventuell översyn bör tillämpa en fast gräns som fastställs nationellt av de enskilda 
medlemsstaterna - och inte i ecu". Europeiska bankfederationen (EBF) förklarar att de 
medlemsstater som inte använder taket bör uppmanas att anpassa sig till den nivå som 
fastställs i direktivet. 
10 Organisationerna för ekonomisk rådgivning och konsumentorganisationerna stödde 
däremot avskaffandet av gränserna, eftersom "det skulle innebära att fler transaktioner 
(även hypotekslån) regleras". 
11 Sektorn för finansiella tjänster motsätter sig också avskaffandet av den undre 
gränsen, eftersom "det skulle innebära en avsevärd kostnadsbelastning för kreditgivare när 
det gäller köp understigande 200 ecu". 
//1.2 Kredit för att etablera affärsverksamhet 
12 I punkterna 21 och 108 behandlas möjligheten att inbegripa krediter som 
konsumenter beviljas för att etablera affärsverksamhet. 
13 Som framgår av bilaga 2 var detta begrepp också av stort intresse för 
Europaparlamentet. 
14 Ett antal medlemsstater motsätter sig denna tankegång (Nederländerna, Förenade 
kungariket, Danmark, Spanien och Frankrike). Andra länder har antingen utvidgat 
lagstiftningen till att omfatta även krediter som konsumenter beviljas i syfte att etablera 
affärsverksamhet (Tyskland) eller kunde stödja denna tanke (Portugal, Finland och 
Sverige2). Även Island stöder denna tankegång. 
15 Även sektorn för finansiella tjänster och den amerikanska handelskammaren 
motsätter sig detta på grund av att sådana låntagare har tillgång till mer professionell 
rådgivning och är i mindre behov av skydd. De behöver mer flexibilitet än reglering, och 
riskerar att fa minskade kreditmöjligheter om dessa krediter skulle omfattas av direktivet. 
16 Andra konstaterar att en ändring av definitionen av en konsument skulle strida mot 
de definitioner som används i andra konsumentpolitiska direktiv. 
17 Det danska konsumentrådet (Forbrugerrådet) ser ingen anledning att utvidga 
direktivets räckvidd enligt förslaget ovan, men kan tänka sig att stödja tanken på att utvidga 
direktivet till att omfatta juridiska personer som utgör en konsumentgrupp (t.ex. 
kooperativ). 
II. 1.3 Avtal med möjlighet till köp 
18 I punkterna 18 och 125 i rapporten föreslås att direktivets räckvidd utvidgas till att 
omfatta avtal med möjlighet till köp. 
19 Nederländerna anser att det är ett område som skulle kunna undersökas, eventuellt 
för att begränsa undantaget i direktivet till rena hyresavtal som inte innebär att äganderätten 
övergår. Andra medlemsstater har tagit med hyresavtal med möjlighet till köp i sin 
lagstiftning (Spanien, Frankrike, Irland och Sverige). Island har en ganska skeptisk 
inställning till denna tankegång. 
20 Eurofinas och Eurolease motsätter sig starkt förslaget, eftersom de anser att leasing 
är en helt annan sak än kredit (och den effektiva årsräntan inte kan beräknas när det gäller 
leasing). FLA påpekar att det är ett av skälen till det förslag som lagts fram i Förenade 
kungariket att undanta små företag från Consumer Credit Act (konsumentkreditlagen). 
21 Consumers in Europe Group anser att direktivet bör utvidgas till att omfatta 
uthyrning till konsument eftersom det inte finns någon inneboende skillnad mellan ett lån 
för köp och ett lån för hyra, och andra organisationer för ekonomisk rådgivning håller med 
om att undantaget bör avskaffas. 
II 1.4 Bygglån / hypotekslån 
22 I punkt 121 i rapporten diskuteras en utvidgning av direktivet till att omfatta lån för 
byggarbeten utan hypotekslån och övervägs huruvida det vore lämpligt med ett direktiv om 
hypotekslån. 
23 Nederländerna håller med om att konsumenterna behöver skydd på detta område, 
men föredrar etiska regler framför lagstiftning (som i Nederländerna). Vissa medlemsstater 
(Förenade kungariket och Danmark) anser inte heller att hypotekskrediter bör regleras på 
europeisk nivå, medan andra (Finland, Spanien, Frankrike, Irland och Österrike) anser att 
2 Sverige kan stödja ett utvidgning av direktivets räckvidd endast för att inbegripa juridiska personer som 
utgör sammanslutningar av konsumenter. 
8 
det är särskilt viktigt att skydda konsumenterna i samband med bostadslån - de har därför 
tagit med lån för byggarbeten utan hypotekslån i sin lagstiftning och stöder tanken att införa 
lagstiftning på området hypotekskrediter3. Portugal och Sverige ser också positivt på de 
tankegångar som förs fram i rapporten. Island stöder tankegångarna, men anser ändå att det 
behövs ytterligare information innan man kan avgöra om ett direktiv om hypotekskrediter 
är genomförbart. 
24 Likaså anser organisationerna för ekonomisk rådgivning och 
konsumentorganisationerna att sådana lån bör omfattas av direktivet, och att en fastighet 
endast bör användas som säkerhet för lån eller kreditavtal avsett för köp av fastigheten, 
eftersom det vore orimligt om en familj förlorade sin bostad på grund av utebliven 
betalning för ett kreditkortavtal utan säkerhet, vilket är fullt möjligt i Förenade kungariket. 
Consumers in Europe Group framhåller att vissa företag visserligen avhåller sig från att 
erbjuda hypotekslån över gränserna på grund av skillnader i lagstiftningen, t.ex. när det 
gäller fastighetsköp, men att det finns andra företag som erbjuder sådana lån. Gruppen 
anser därför att konsumenterna åtminstone bör få ett visst grundskydd på detta område 
(t.ex. information om villkor, möjlighet att få upprättelse samt en jämförelse4). 
25 Sektorn för finansiella tjänster motsätter sig en reglering av hypotekslån i direktivet 
på grund av skillnader i nationell lagstiftning och eftersom det under sådana förhållanden är 
omöjligt att fastställa vad som är lika behandling. Man framhöll också att kommissionen 
inte kan reglera civilrätten, t.ex. fastighetsregistrering och regler för återtagande. I andra 
svar angavs att konsumenter som genomför renoveringsarbeten redan har erhållit 
professionell rådgivning och därför inte behöver något skydd, samtidigt som den nationella 
lagstiftningen redan ger ett skydd i vissa avseenden (t.ex. när det gäller notarius publiais 
och inspektör). Lån för byggarbeten ansågs vara en investering, inte ett lån för konsumtion, 
oavsett vilken säkerhet som ställs för lånet. 
//. 1.5 Förteckningen över undantag i artikel 2 
26 I punkterna 18 och 119-163 framförs förslaget att förteckningen över undantag i 
artikel 2 i direktivet skall förkortas. Förenade kungariket och den brittiska sektorn för 
finansiella tjänster motsätter sig i allmänhet denna tanke, eftersom dessa inte betraktas som 
avvikelser utan som en rationell och berättigad begränsning av direktivets räckvidd och 
därför har tagits med i Exempt Agreements Order5. Sverige kan däremot stödja 
kommissionens förslag att undersöka om undantaget för avtal om krediter som återbetalas 
genom fyra delbetalningar är av intresse för de medlemsstater som har inbegripit det i sin 
nationella lagstiftning - med det slutliga målet att stryka det. 
27 Det danska konsumentrådet anser att de flesta undantagen i artikel 2.1 är 
godtyckliga och bör avskaffas. 
3 Spanien: separata direktiv. Frankrike: ändring av direktiv 87/102/EEC. 
4 En måttstock som gör det möjligt för konsumenterna att göra jämförelser. 
5 Enligt Consumer Credit (Exempt Agreements) Order från 1989 som upprättades enligt sektion 16(5) i 
Consumer Credit Act (konsumentkreditlagen) undantas vissa kreditavtal från lagen. 
28 När det gäller "kostnadsfri kredit", skulle Money Advice and Budgeting Service 
(MABS) i Irland6 - som hävdar att något sådant inte existerar - stödja ett initiativ för att ge 
konsumenterna utförlig information om erbjudanden om kostnadsfri kredit så att de får 
möjlighet att fatta klara och välgrundade beslut. 
11.2 Reklam riktad till unga konsumenter 
29 I punkterna 22 och 171 i rapporten behandlas frågan om huruvida det behövs etiska 
regler för reklam riktad till ungdomar. Denna fråga regleras redan genom lagstiftning i 
vissa medlemsstater. 
30 Medlemsstaternas svar varierar från stöd (från Belgien, som redan har infört sådana 
etiska regler, från Spanien, från Frankrike, som stöder allmän lagstiftning på området, från 
Österrike, som stöder införandet av allmänna bestämmelser till skydd för ungdomar - inte 
bara avseende reklam, från Finland, samt från Sverige, som anser ett sådana etiska regler 
inte bör begränsas till marknadsaktiviteter riktade till ungdomar), till motstånd (Förenade 
kungariket efterlyste bevis för förekomsten av problem och föredrog i alla händelser 
självreglering, eftersom det ligger i företagens eget intresse att agera på ett ansvarsfullt sätt). 
Nederländerna, vars lagstiftning ger en högre skyddsnivå, anser inte att reklam riktad till 
minderåriga bör bli föremål för särskild reglering. Island, vars lagstiftning innehåller en 
allmän bestämmelse för detta ändamål, stöder de tankegångar som förs fram i rapporten. 
31 De finansiella organisationerna och markndsföringsorganisationerna motsätter sig i 
allmänhet inte ett införande av etiska regler, även om en del inte är övertygade om att 
sådana regler behövs eftersom bankerna i eget intresse skulle begränsa de unga 
konsumenternas högriskbeteende. Särskilt Citicorp anser att begränsningar för 
kreditreklam - med undantag för enhetliga krav när det gäller redovisning av uppgifter och 
bestämmelser om vilseledande reklam - innebär minskad öppenhet och utgör ett 
lagstiftningsmässigt hinder för konkurrensen. 
32 Organisationerna för ekonomisk rådgivning och konsumentorganisationerna - med 
undantag för det danska konsumentrådet och MABS som stöder införandet av etiska regler 
- anser att all reglering på området bör ske genom lagstiftning istället för genom etiska 
regler, eftersom sådana regler, när de inte följs, innebär att missförhållanden legitimeras, 
och anser att etiska regler bör övervakas noga så att man kan se till att de följs. Consumers 
in Europe Group anser att alla konsumenter skulle kunna gynnas av sådana etiska regler. 
11.3 Konsumentens informationsskyldighet och fackmannens upplysningsskyldighet 
33 I punkterna 23 och 180 i rapporten behandlas frågan om att ålägga konsumenten 
skyldighet att lämna information (t.ex. alla uppgifter som krävs för en kredittransaktion) 
och fackmannen skyldighet att ge råd (t.ex. att beakta konsumentens ekonomiska situation). 
34 Det verkar råda en viss oklarhet på denna punkt - många grupper inom branschen 
fruktar att "råd" innebär att de skulle tvingas ge ingående råd, vilket skulle leda till alltför 
mycket information (eller att de skulle tvingas ge information om konkurrenternas 
Som har inrättats av Department of Social Welfare för att bekämpa de problem som människor som lånar 
från penningutlånare ställs inför. 
10 
produkter7), intressekonflikter och en risk att bli dragen inför rätta på grund av 
försumlighet. Avsikten med kapitlet var inte att gå så långt - ordet "råd" används i allmän 
betydelse, och avser rådgivning av rimlig omfattning för att ge konsumenten möjlighet att 
fatta ett väl underbyggt beslut, vare sig det sker i en butik eller i ett finansinstitut. I 
rapporten anges också att ett sådant informationskrav måste vara ömsesidigt. 
35 Medlemsstaterna pekar på olika problem i samband med att råden måste anpassas 
till varje låntagares personliga förhållanden, vilket innebär att endast allmänna regler kan 
komma i beaktande. Vissa medlemsstater, t.ex. Belgien, har dock redan infört ett sådant 
krav. Vissa medlemsstater är därför tveksamma när det gäller att uttala sig för eller emot en 
sådan ömsesidig informationsskyldighet (Danmark, Tyskland, Österrike och Förenade 
kungariket). De andra länderna är antingen positivt inställda (Spanien, Portugal och 
Finland) eller skulle kunna gå med på detta om kommissionen utarbetar mer specifika 
förslag (Frankrike och Sverige). 
36 Inom sektorn för finansiella tjänster är man i allmänhet negativ till förslaget (vilket 
dock kan bero på ett missförstånd), och hävdar att låntagaren då skulle fråntas 
beslutsansvaret eller att något sådant krav inte är nödvändigt eftersom det hur som helst 
ligger i kreditgivarens intresse. 
37 Organisationerna för ekonomisk rådgivning och konsumentorganisationerna ser 
positivt på förslaget, men framhåller att mängden råd och information skulle vara 
proportionerlig och understryker (liksom flera banker) betydelsen av oberoende rådgivning 
för konsumenterna. 
II.4 Regler om övertrasseringar (artiklarna 2.le och 6) 
38 I punkterna 25 och 150 i rapporten föreslås att artikel 6 i direktivet ändras till att 
omfatta krediter kopplade till kort. För närvarande regleras inte sådana krediter (vanligen 
en kredit kopplad till ett checkkonto som kan utnyttjas genom ett kort), antingen på grund 
av att återbetalning sker inom tre månader eller på grund av att sådana kort inte anses vara 
kreditkort i nationell lagstiftning såvida inte krediten den ger tillgång till utgör en del av 
samma avtal. 
39 Medlemsstaternas svar varierar från situationen i Belgien och Sverige, där förslaget 
redan har genomförts, till Förenade kungariket som föredrar nya allmänna regler som 
beaktar utvecklingen på marknaden, och Tyskland som inte anser att det behövs några nya 
regler. Många medlemsstater anser att direktivets bör anpassas till kreditkortens många 
funktioner (Danmark, Spanien, Frankrike, Irland, Nederländerna8, Österrike, Portugal och 
Finland). Island anser däremot att frågan bör undersökas ytterligare. 
40 Inom sektorn för finansiella tjänster föredrar man i allmänhet en oförändrad 
situation och pekar på svårigheterna när det gäller att lämna uppgifter om 
amorteringsplaner, medan organisationerna för ekonomisk rådgivning och 
konsumentorganisationerna stöder tanken att göra de regler som avser kreditkort mer 
specifika (tex. kostnader, lägsta amorteringsbelopp och amorteringsplaner). 
7 Det bör dock noteras att en ny dansk lag kräver att kreditgivare skall göra just detta! 
8 Nederländerna anser att endast krediter som inte återbetalas inom tre månader bör ingå. 
11 
41 Vissa konsumentorganisationer anser däremot att artikel 2.le bör strykas, så att 
kredit i form av uttag på löpande kredit omfattas av direktivet (det danska konsumentrådet), 
eller kan gå med på förslaget om att göra de regler som avser kreditkort mer specifika 
(Consumer DebtNet och MABS). 
11.5 Undersökning av konsumentens situation innan beslut om återtagande fattas 
(artikel 7) 
42 I punkterna 188 i rapporten, där frågan om återtagande behandlas, framförs 
synpunkten att det vore tillrådligt att ge domstolarna befogenhet att undersöka 
konsumentens situation (bl.a. den ekonomiska) innan beslut om återtagande av varan fattas, 
för att undvika att den andra parten orättmätigt tillskansar sig en fördel. 
43 Nederländerna och flera grupper inom branschen anser att det är en fråga om 
subsidiaritet, medan andra organisationer i branschen fruktar den amerikanska situationen 
med "enskilda konkurser", vilket innebär att kreditgivare inte har möjlighet att återta 
finansierade varor. Förenade kungariket anser att denna fråga regleras på ett adekvat sätt 
genom nationell lagstiftning, medan Sverige trots sin skeptiska inställning föreslår att regler 
införs för att fastställa varornas värde vid tidpunkten för återtagandet och ett upphävande av 
skulderna. På Island är situationen väl reglerad, men de nationella myndigheterna kan 
godta tanken på ytterligare vägledning för domstolarna. 
44 Vissa organisationer för ekonomisk rådgivning och konsumentorganisationer 
(Consumer DebtNet, det danska konsumentrådet och MABS), samtycker däremot till 
förslagen i rapporten. 
11.6 Återbetalning innan den överenskomna avtalstiden har löpt ut (artikel 8) 
45 I punkt 193 i rapporten framhålls att bestämmelser om återbetalning innan den 
överenskomna avtalstiden har löpt ut som ger konsumenten rätt att upphäva pågående 
kreditavtal i förtid kommer att bli allt viktigare inom ramen för den monetära unionen. 
46 Inga medlemsstater har kommenterat denna fråga, utom Nederländerna som anser 
att landets lagstiftning är adekvat. Även Island anser att landets lagstiftning på området är 
adekvat. 
47 Citicorp upprepar den oro som aktörer i finansvärlden har gett uttryck för och 
framhåller att möjligheten att upphäva avtal när euron införs skulle få en nedslående effekt 
inom branschen9. 
48 Slutligen rekommenderar MABS att en sådan nedsättning på grund av att skulden 
återbetalas innan den överenskomna avtalstiden löpt ut skall utvidgas till att omfatta även 
hypotekslån. 
I anknytning till Citicorps kommentar vill vi påminna om att det finns en viktig skillnad mellan rätten till 
återbetalning innan den överenskomna avtalstiden har löpt ut och principen om avtalens kontinuitet. Den 
förra gäller oavsett fastställd valuta, vilket i och med eurons införande den 1 januari 1999 kommer att 
innebära att en konsument som återbetalar sin skuld innan den överenskomna avtalstiden har löpt ut skall 
ha rätt till en rimlig nedsättning av den sammanlagda kostnaden för krediten uttryckt i euro. Principen 
om avtalens kontinuitet innebär att införandet av euron inte utgör ett giltigt skäl att tillämpa bestämmelser 
som ger kreditgivaren möjilghet att ensidigt upphäva ett avtal eller ändra villkoren. 
12 
11.7 Växlar (artikel 10) 
49 I punkterna 26 och 205 i rapporten föreslås att växlar förbjuds. 
50 Trots att de flesta medlemsstaterna redan har infört ett sådant förbud, har förslaget 
väckt vissa reaktioner. Positiva reaktioner har givetvis mottagits från de medlemsstater där 
denna fråga i varierande grad omfattas av lagstiftningen (Belgien, Spanien, Frankrike, 
Finland och Sverige), medan andra är mindre entusiastiska (Nederländerna, som anser att 
det inte behövs någon harmonisering på detta område), eller negativa (Österrike och 
Förenade kungariket, som hävdar att man hittills inte haft några större problem med 
konsumenterna och att växlar är ett bra handelsinstrument); denna kommentar tyder dock 
på ett missförstånd, eftersom det föreslagna förbudet bara gäller växlar för 
konsumentkrediter - inte handelsinstrumentet (vilket skulle få konsekvenser för 
internationell handel och befintliga avtal som t.ex. UNCITRAL). Även Island såg negativt 
på förslaget. 
11.8 Subsidiärt ansvar (artikel 11) 
51 De flesta medlemsstaterna har överfört artikel 11 i befintlig form, men några länder 
har gått ännu längre. Ordet "enbart" har gett upphov till viss oklarhet, eftersom det kan leda 
till att artikeln inte kan tillämpas till exempel om leverantören ibland använder en annan 
kreditgivare . I punkt 213 i rapporten föreslås därför att ordet "enbart" för tydlighetens 
skull stryks ur texten till artikel 11. 
52 Endast fyra medlemsstater har kommenterat denna fråga. Nederländerna anser att 
det är en fråga om subsidiaritet och civilrätt, medan Förenade kungariket, som efter den 
granskning av landets lagstiftning som nyligen företagits10 har beslutat att inte göra några 
förändringar, hävdar att man inte upplever det som ett problem. Sverige och Frankrike 
stöder däremot de tankegångar som förs fram i rapporten, och Frankrike föreslår att artikel 
11 ändras så att den blir tydligare och mindre restriktiv. 
53 FLA anser att detta förslag tillsammans med förslagen om att ta bort den övre 
gränsen och att inbegripa startfinansiering för företag, skulle skapa betydande åtaganden för 
kreditgivarna. 
54 Det danska konsumentrådet samtycker däremot till den föreslagna ändringen. 
11.9 Inrättande av organ för att ta emot klagomål från konsumenter (artikel 12) 
55 I artikel 12 ges medlemsstaterna tre möjligheter att övervaka genomförandet av 
direktivet, men i punkterna 27 och 219 i rapporten framförs förslaget att det skall bli 
obligatoriskt att inrätta organ för att ta emot klagomål som rör konsumentkrediter 
56 Vissa medlemsstater (Spanien, Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket) 
anser att deras befintliga mekanismer är adekvata för att ta emot klagomål från 
konsumenterna. Frankrike anser dock att behandlingen av gränsöverskridande tvister bör 
prioriteras. Sverige uttrycker däremot sitt stöd för förslaget. När det gäller sanktioner kan 
Danmark gå med på att införa en "ramartiker som ger medlemsstaterna handlingsutrymme. 
10 Sektion 75 i Consumer Credit Act (konsumentkreditlagen). 
13 
Island stöder förslaget att inrätta organ, och anser att samordning är rimligt när det gäller 
sanktioner. 
57 Inom sektorn för finansiella tjänster anser man att de etiska regler och frivilliga 
överenskommelser som redan finns är adekvata, och att subsidiariteten innebär att det är de 
enskilda medlemsstaterna som är bäst rustade att fatta beslut om vilka mekanismer för 
behandling av klagomål man vill införa. 
58 Organisationerna för ekonomisk rådgivning och konsumentorganisationerna stöder 
däremot den åsikt som framförs, och anser att medlemsstaterna vid genomförandet av EU-
lagstiftningen bör vara skyldiga att uppge vilka organ som skall ansvara för att lagen 
upprätthålls, och anser att sanktioner är nödvändiga om bestämmelserna inte följs. 
59 Kommissionen undersöker för närvarande exakt hur artikel 12 har tillämpats i 
medlemsstaternas lagstiftning som ett inslag i sin uppgift att bevaka hur direktiven överförs 
till nationell lagstiftning. 
11.10 Ångerperioder 
60 Eftersom flera medlemsstater har infört olika former av ångerperioder under vilka 
konsumenterna kan upphäva vissa typer av kreditavtal, föreslås i punkterna 29 och 266 i 
rapporten att man bör undersöka möjligheten att där så är möjligt införa en harmoniserad 
ångerperiod och genomföra en sådan bestämmelse. 
61 Vissa medlemsstater uttrycker farhågor om att en alltför allmän ångerperiod som 
avser alla transaktioner skulle försvåra dem och innebära högre kostnader för krediten eller 
skapa rättslig oklarhet (Tyskland, Nederländerna, Österrike och Förenade kungariket). 
Andra medlemsstater kan tänka sig en harmoniserad ångerperiod (Spanien, Frankrike och 
Sverige) eller anser att frågan behöver utredas närmare (Danmark). Denna åsikt delas även 
av Island. 
62 Inom sektorn för finansiella tjänster anser man att det skulle leda till onödiga 
dröjsmål som slår tillbaka mot konsumenten, att ångerperioderna är specifika för de sociala 
och ekonomiska förhållandena i varje medlemsstat, att detta ändå inte kan tillämpas på 
hypotekskrediter, och att det skulle ge skrupelfria låntagare möjlighet till spekulation. 
63 Konsumentorganisationerna ser positivt på intiativet, tex för krediter som 
överstiger ett fastställt belopp. 
11.11 Konsekvenserna av utebliven betalning 
64 I punkterna 30 och 267-270 i rapporten diskuteras vilka konsekvenser utebliven 
betalning medför för konsumenten (t.ex. avtalsbrott, skadestånd och 
indrivningsförfaranden) och framhålls behovet av en bättre jämvikt mellan parterna. I 
rapporten angavs att kommissionen håller på att undersöka möjligheten att fastställa 
grundregler, till exempel i form av etiska regler för skuldindrivning. 
65 För att inhämta fördjupade kunskaper om de problem som uppstår i samband med 
utebliven betalning, har kommissionen inlett en undersökning för att analysera karaktären 
och tillräckligheten hos de kontrollinstrument som införts av de 15 medlemsstaterna på 
detta område. I slutrapporten som lades fram i december 1996 har man dragit följande 
slutsatser: 
14 
a) Generellt sett har de oklarheter och luckor som finns i medlemsstaternas lagar i 
viss mån åtgärdats genom rättspraxis. 
b) Rättspraxis är inte i sig en tillfredsställande lösning när det gäller att skydda 
konsumenternas intressen. 
c) Det finns ett behov av insatser på europeisk nivå för att åtgärda detta (närmare 
angivelser ges i undersökningen). 
66 Medlemsstaternas svar varierade från den nederländska reaktionen (subsidiaritet), 
till den finska beskrivningen av landets befintliga regler på området. Österrike anser att en 
harmoniserad regel är nödvändig för att skydda kreditgivarna i händelse av genomförande i 
andra medlemsstater, medan Förenade kungariket anser att den nationella lagstiftningen är 
tillräcklig för att hantera problemet på ett effektivt sätt. Dessutom kan andra medlemsstater 
antingen stödja initiativen (Spanien och Sverige11) eller har inga problem med dem 
förutsatt att de blir mer precisa (Frankrike). Island lämnar däremot inga kommentarer av 
den anledningen att kommissionens avsikter på området inte är klara. 
67 Inom sektorn för finansiella tjänster råder delade meningar om införandet av etiska 
regler - en del grupper är positiva (förutsatt att det finns stöd i lagen), medan andra hävdar 
att det inte är nödvändigt, eftersom alla medlemsstater har olika regler på området. 
68 Organisationerna för ekonomisk rådgivning och konsumentorganisationerna anser 
att det finns ett starkt behov av etiska regler och efterlyser öppenhet i 
indrivningsförfarandena. Consumer DebtNet och MABS håller med om att etiska regler 
bör införas för indrivningsförfaranden, men är skeptiska när det gäller avdrag på lönen och 
motsätter sig starkt eventuella skadestånd eller straffräntor vid utebliven betalning. 
11.12 Ocker 
69 Ocker är en fråga som har diskuterats i många medlemsstater på senare år. I 
punkterna 31 och 297 i rapporten föreslås att debatten förs på gemenskapsnivå, särskilt i 
ljuset av den monetära unionen, eftersom eventuella regler som anses vara nödvändiga då 
kan införas på gemenskapsnivå. 
70 Medlemsstaternas reaktioner är blandade, från Nederländernas uppfattning att 
eventuella problem kan lösas genom att fastställa maximigränser för räntesatserna på 
nationell nivå, till Förenade kungarikets slutsats - efter att ha avskaffat dem - att nationella 
räntesatser inte fungerar. Vissa medlemsstater delar i stor utsträckning de synpunkter som 
framförs i rapporten (Spanien, Irland12, Portugal och Finland), medan andra - även om de 
stöder förslaget - anser att det skulle vara svårt (Sverige) eller orealistiskt (Tyskland) att 
införa maximigränser för räntesatserna i hela gemenskapen. Danmark och Frankrike anser 
däremot att man bör undvika att införa gemenskapsbestämmelser om ocker. Island ser i 
allmänhet positivt på de tankegångar som förs fram i rapporten. 
11 Sverige föreslår också regler om kreditgivarens rätt till betalning i förtid enligt den svenska kreditlagen. 
12 Ministry of Social Welfare. 
15 
71 BEUC håller med om att frågan bör diskuteras och att lagstiftning bör införas på 
europeisk nivå, med fastställande av en maximigräns för räntesatsen. Denna uppfattning 
delas av MABS som också hävdar att den idealiska källan till krediter för 
låginkomsthushåll är mindre lån från lokalbanker och kreditkassor. Andra - såväl 
konsumentorganisationer som grupper inom branschen - ser också positivt på en debatt på 
gemenskapsnivå. 
72 Sektorn för finansiella tjänster avråder i allmänhet från att införa maximigränser för 
räntesatsen. De angivna skälen varierar från ett påpekande om att kommissionen inte har 
befogenhet till detta, till önskemål om en flexibel strategi som inte skulle leda till någon 
snedvridning av konkurrensen, samt att bankerna måste kunna begära räntesatser som 
avspeglar risken. FLA anser att en europeisk debatt skulle innebära ett "slöseri med tid och 
resurser". 
11.13 Kreditförmedlare 
73 I punkterna 32 och 302 i rapporten tillkännages att en undersökning om 
kreditförmedlare kommer att beställas för att ta reda på om de regler som är avsedda att 
skydda konsumenterna genomförs på ett effektivt sätt. 
74 De medlemsstater som har givit kommentarer (Frankrike, Sverige, Förenade 
kungariket och Spanien) är i allmänhet positiva till förslaget om att utföra en undersökning. 
Spanien anser till och med att ett register över kreditförmedlaie bör upprättas. Även Island 
stöder en sådan undersökning. 
75 Vissa av de som inkommit med svar uttrycker sitt intresse för denna undersökning 
och understryker behovet av att stärka och anpassa befintliga system för att fånga upp alla 
typer av "långivare". Det danska konsumentrådet anser att kreditförmedlarna bör åläggas 
samma skyldighet att lämna information som kreditgivarna. British Bankers" Association 
föreslår också att det, om det finns problem på detta område i andra medlemsstater, skulle 
kunna vara lämpligt att utvidga bestämmelserna om reklam eller licensgivning till att 
omfatta även dessa, vilket är fallet i Förenade kungariket. 
76 Den huvudsakliga slutsatsen som dras i slutrapporten över undersökningen, som 
lades fram i juli 1996, är att kreditförmedlare utan tvekan har en nyttig funktion, men att de 
ofta kritiseras för olika felgrepp (t.ex brist på korrekt information till konsumenterna, 
vilseledande reklam, ockerräntor, samt att de uppmuntrar till en hög slaUdsättningsgrad). 
Det finns därför ett behov av insatser på gemenskapsnivå för att åtgärda detta, och i 
undersökningen utfärdas vissa rekommendationer för detta ändamål. 
11.14 Dataskydd 
77 I rapporten diskuteras kreditvärdighetsbedömningar och kreditreferenser i punkterna 
303-338. Många medlemsstater svarade genom att helt enkelt beskriva sina nationella 
system eller sin nationella lagstiftning, medan andra särskilt framhöll att de instämde med 
det yttrande som görs i rapporten att det är medlemsstaternas sak att tillämpa 
bestämmelserna i ramdirektivet om skyddet av personuppgifter på dessa områden. 
Kommissionen tar därför ingen särskild ställning i frågan, utöver att redogöra för vissa 
angelägenheter. 
78 Organisationerna för ekonomisk rådgivning och konsumentorganisationerna delar 
farhågorna om parametrarna för att använda sådana uppgifter. Money Advice Association 
16 
beskriver dem som "ekonomiska straffregister" och hävdar att åtgärderna mot missbruk och 
felaktig användning är "minimala och ineffektiva". 
79 Andra svar är blandade; en del förespråkar en strategi baserad på frivillighet, medan 
andra ser positivt på en ökad användning av kreditvärdighetsbedömningar. CGER, den 
belgiska Caisse Générale d' Epargne et de Retraite föredrar negativa centrales 13 men 
motsätter sig "ett upphöjande av centrales till europeisk nivå", medan Eurofinas efterlyser 
ett "kreditreferenssystem för hela Europa, med lämplig reglering och kontroll ". 
11.15 Borgensmän 
80 I rapporten diskuteras borgensmän i punkterna 339-345. En borgensman är en 
tredje part i ett kreditavtal, som ställer säkerhet för lånet och accepterar ansvar om 
låntagaren underlåter att betala. Eftersom deras rättsliga skydd ofta inte är lika omfattande 
som låntagarens (ofta en vän eller släkting), och eftersom de inte omfattas av direktiv 
87/102, har flera medlemsstater infört olika former av skydd för borgensmän. I rapporten 
föreslås att den informationsskyldighet som föreskrivs i direktivet skall utvidgas till att 
omfatta även borgensmän. 
81 Vissa medlemsstater (Österrike och Finland) har svarat genom att beskriva sin 
nationella lagstiftning t.ex. vad gäller kreditgivarens skyldighet att informera 
borgensmannen, eller regler om graden av släktskap. Andra medlemsstater (Danmark14, 
Spanien, Frankrike15 och Sverige) samt organisationerna för ekonomisk rådgivning och 
konsumentorganisationerna stöder kommissionens tanke att utvidga vissa av direktivets 
skyddsåtgärder till att omfatta borgensmän. Förenade kungariket anser att den nationella 
lagstiftningen tillsammans med etiska regler är tillräckligt för att hantera eventuella 
problem. Även Island stöder de förslag som läggs fram i rapporten. 
82 Sektorn för finansiella tjänster motsätter sig eventuella åtgärder på detta område. 
Man påpekar bland annat att borgen inte är en kredit och därför inte kan falla inom ramen 
för en åtgärd som reglerar konsumentkrediter, att det enligt banksekretessreglerna är 
förbjudet att lämna uppgifter om låneavtalet till tredje man (t.ex. borgensmannen), samt 
åberopar subsidiaritetsprincipen och hävdar att man med hjälp av den nationella 
lagstiftningen och de etiska reglerna kan hantera situationen på ett effektivt sätt. 
11.16 Hög skuldsättningsgrad 
83 I punkterna 35 och 364-383 i rapporten behandlas frågan om en hög 
skuldsättningsgrad, som har blivit alltmer angelägen i medlemsstaterna under de senaste 
åren. I rapporten föreslås att kommissionen skall undersöka hur reglerna om hög 
skuldsättningsgrad tillämpas i medlemsstaterna, icke-lagstiftningsmässiga mekanismer som 
kan komma att föreslås, samt behovet av insatser på europeisk nivå med beaktande av 
subsidiaritetsprincipen. 
13 Centrum för kreditinformation som har information om konsumenternas betalningsförmåga. 
14 Det danska konsumentrådet förordar också ett allmänt förbud för globala borgensförbindelser. 
15 Frankrike stöder i själva verket det mer radikala förslaget att borgensmän skulle åtnjuta samma skydd 
som gäldenärerna. 
17 
84 Flera medlemsstater beskriver i sina svar de nationella systemen för reglering av 
höga skuldsättningsgrader, tex. det irländska systemet som innebär att regeringen tacklar 
problemet på lokal nivå, och ger konsumenterna tillgång till kredit och möjlighet att lära sig 
att planera sin budget. Flera medlemsstater påpekar att en hög sbildsättningsgrad är knuten 
till mer allmänna sociala problem, men Nederländerna anser att det är berättigat att ta med 
bestämmelser i direktivet enligt vilka medlemsstaterna skulle tvingas vidta åtgärder för att 
förhindra att kreditgränserna överskrids. Andra stöder de förslag som läggs fram i 
rapporten (Spanien, Portugal och Sverige). Förenade kungariket anser däremot att 
direktivet om konsumentkrediter inte är ett "lämpligt sätt att främja breda socialpolitiska 
initiativ", medan Frankrike anser att det är en fråga som faller inom medlemsstaternas 
befogenhet. Island anser sig till sist inte kunna uppmuntra till insatser i hela gemenskapen, 
även om man inte ogillar förslaget om en undersökning av situationen i medlemsstaterna. 
85 Flera grupper inom branschen hänvisar till subsidiaritetsprincipen, och 
bankfederationen förklarar att "kommissionens insatser bör begränsas till att underlätta 
utbytet av information mellan berörda parter". Bankenfachverband anser att skuldsättning 
är ett internationellt men inte gränsöverskridande problem som ligger "långt från området 
konsumentkrediter" och som därför bör "lyftas bort från kommissionens dagordning". 
European Savings Bank Group åberopar också subsidiaritetsprincipen, men utfärdar 
konkreta rekommendationer för att tillhandahålla pålitlig och ansvarsfull rådgivning när det 
gäller kredit, en informationskampanj för att upplysa konsumenterna om hur man sköter sin 
ekonomi på ett ansvarsfullt sätt, insatser för att öka konsumenternas medvetenhet om det 
regelbundna sparandets betydelse, samt "lämpliga enskilda lösningar och hjälp för dem som 
har en hög slaildsättningsgrad". 
86 Det danska konsumentrådet stöder förslaget att företa en undersökning. Vissa 
organisationer för ekonomisk rådgivning (MABS och om Consumer DebtNet) stöder de tio 
grundläggande punkter som angetts av Consumer Law Group; bland dessa ingår bl.a. bättre 
information, inrättandet av oberoende myndigheter för att hjälpa hushåll med hög 
skuldsättningsgrad, samt kostnadsfria rättsliga förfaranden. 
III. ALLMÄNNA FRÅGOR 
87 Många av de som har svarat understryker behovet av ett effektivt överförande och 
adekvat bevakning av nationella bestämmelser - Förenade kungariket hoppas att 
kommissionen skall "utreda om lagen har följts på ett adekvat sätt och se till att adekvata 
nationella mekanismer införs för att säkerställa att den befintliga lagstiftningen efterlevs". 
88 När det gäller rapportens allmänna inriktning (behovet av en harmonisering 
inom gemenskapen på området konsumentkrediter) är vissa medlemsstater positiva 
(Frankrike, Irland, Spanien, Portugal och Finland), medan andra (Danmark, Tyskland och 
Nederländerna) anger subsidiaritetsprincipen eller den gränsöverskridande verksamhetens 
blygsamma volym som skäl för att inte stödja denna tankegång. 
89 På konsumentsidan bör man notera det danska konsumentrådets allmänna 
kommentarer om behovet att införa objektiva kriterier för de omständigheter då en 
kreditgivare ensidigt får ändra ett avtals karaktär (tex. räntor och avgifter), behovet att anta 
strängare bestämmelser om kreditgivarens förmåga och skyldighet att göra bättre 
bedömningar av låntagarnas ekonomiska situation, skyldigheten att informera 
konsumenterna om orsaken till att deras ansökan har blivit avslagen, och slutligen den 
18 
rättsliga grunden för förslaget till direktiv. Konsumentverket i Sverige föreslår å andra 
sidan att vissa bestämmelser i den svenska konsumentkreditlagen skall tas med i en ändrad 
version av direktiv 87/102 (tydlig angivelse av kontantpriset och av kostnaderna för 
krediten i krediterbjudanden, under vilka förhållanden räntesatsen kan ändras och 
information om detta). 
90 Eftersom de flesta bankorganisationer anför subsidiaritetsprincipen samt 
konsumenternas grundläggande valfrihet och parternas frihet att sluta avtal som skäl för att 
motsätta sig olika förslag, förtjänar Consumer DebtNets uppfattning att lyftas fram - dvs. att 
det också bör påpekas att denna valfrihet för miljoner EU-medborgare som lever i 
fattigdom är en lyx man inte kan unna sig. 
91 När det gäller de mer allmänna rättsliga frågor som tas upp i rapporten, t.ex. 
minimiklausuler, harmonisering och "allmänintresset", stöder den amerikanska 
handelskammaren och Citicorp upprättandet av en sann inre marknad för 
konsumentkredittjänster som skall uppnås genom (a) total harmonisering på 
gemenskapsnivå av vissa nationella konsumentkreditregler som föregriper nya nationella 
regler som rör samma frågor (t.ex. ångerperiod och information till konsumenter) och - om 
en total harmonisering visar sig vara ogenomförbar - (b) tillämpning av principen om 
ömsesidigt erkännande när det gäller att följa reglerna på området konsumentkrediter, vilket 
innebär att undantaget för "allmänintresset" inte kan åberopas på detta område. 
Bankfederationen förklarar däremot att det i själva verket är minimiklausulen som är det 
främsta hindret för transaktioner över gränserna, eftersom de stora skillnaderna i nationell 
lagstiftning leder till bristande förtroende bland konsumenterna å ena sidan, och rättslig 
oklarhet för kreditgivarna å den andra. 
92 När det gäller avtalets form och möjligheten till standardisering, förordar 
Citicorp, med utgångspunkt från de erfarenheter som gjorts i USA, någon form av icke­
obligatoriska modellavtal som inte skulle begränsa bankernas frihet att utveckla nya 
produkter som motsvarar konsumenternas behov. 
93 En del av de negativa reaktionerna på rapporten beror på missförstånd. Några har 
uppfattat diskussionen om betalkort i rapporten som ett förslag att inbegripa dem i 
direktivet, vilket aldrig var avsikten. 
19 
IV. NÄRLIGGANDE INSATSER 
94 Utöver samrådsprocessen har kommissionen inlett ett antal undersökningar om 
frågor som tas upp i rapporten - se tex. de undersökningar som redan har utförts om 
utebliven betalning och kreditförmedlare. Dessa undersökningar, som omfattar reklam 
riktad till ungdomar, frågan om hypotekskrediter kan omfattas av bestämmelserna i direktiv 
87/102/EEG, ocker, dataskydd, bankärenden på distans, samt finansiella tjänster och 
hemförsäljning, kommer att utföras under de första sex eller åtta månaderna 1997. 
V. KOMMISSIONENS GRÖNBOK OCH MEDDELANDE OM FINANSIELLA TJÄNSTER 
95. Genomgången av direktivet från 1987 kan inte heller isoleras från den verksamhet 
som bedrivs på parallella områden. Kommissionen publicerade grönboken 
"Finansiella tjänster: att tillgodose konsumenternas förväntningar" 16 i maj 1996 
och, som uppföljning till denna grönbok, meddelandet "Finansiella tjänster: stärka 
konsumenternas förtroende" i juni 1997 17. I meddelandet beskrivs resultaten av 
samrådsprocessen om kommissionens grönbok och lämnas svar från kommissionen. 
I meddelandet understryks betydelsen av kreditförmedlarna och slutförandet av 
översynen av direktiv 87/102/EEG; i detta sammanhang riktas särskild 
uppmärksamhet på två av de frågor som behandlas i denna process, nämligen 
hypotekskrediter och hög skuldsättningsgrad. 
16 KOM (96) 209 slutlig, 22.5.1996. 
17 KOM (97) 309 slutlig, 26.6.1997. 
20 
VI. BILAGOR 
Bilaga 1: Svar om kommissionens rapport om direktiv 87/102/EEG 
A. Länder 
Land Svar 
B 25.03.96 
DK 30.05.96 
D 02.08.95 
EL 24.07.96 
ES 05.07.96 
F 24.07.96 
IRL 26.02.06 
IT 10.07.96 
LUX | 12.03.96 
NL [ 15.02.96 
Ö | 02.05.96 
P 16.07.96 
SF 11.04.96 
SV 05.07.96 
UK 07.11.95 
ISL 21.6.96 
N 23.1.96 
21 
B. Sektorn för finansiella tjänster 
Sektorn för finansiella tjänster MS Svar 
Associazione Bancaria Italiana JJ j^ 97 04 96 
(M. E. Granata) 
Bankenfachverband "^ Dokument 12.10.95 
(Wacket, Schirnding) 1 
Barclays UK Dokument 25.10.95 (Mr Andrew MacThomas) 
Bayr. Hypotheken und Wechsel-Bank "^ Tal / Dokument 22.04.96 
(Dr. H. Bruchner) 
British Bankers'Association yg Dokument 13.10.95 
(Mr Geoffrey Cooke) Tal 22.04.96 
CCCS UK Tal /Dokument 22.04.96 
(Mr Malcolm Hurlston) 
CGER B Tal /Dokument 22.04.96 
(M. Thierry Maniquet) 
Citicorp EU Utkast till kommentarer 
(Clint Walker, Peter Kerstens) Intnl 03.10.95 
R. J. Srednicki Dokument 13.11.95 
Tal /Dokument 22.04.96 
Comité Consultatif Conseil National du Crédit F DoL 95-39 20.09.95 
Dok. CC 95.56 14.11.95 
Credit Card Research Group UK Dokument 26.10.95 
(Ms Elizabeth Phillips) 
Deutscher Sparkassen und Giroverband ry Skrivelse 07.11.95 
(Dr. Berndt) 
Eurofinas EU Dokument 12.09.95 
(Mr. Baert) 
Mr. Hopkin UK Tal / Paper 22.04.96 
EUROGIRO ~^j svar 11.12.95 
(Mr. John Baden) 
Europay International EU Skrivelse 21.08.95 
(Mr. Goosse) Intnl 
European Association of Co-operative Banks EJJ Skrivelse 14.03.96 
(Mr. Ravoet) 
European Federation of Building Societies D Dokument 18 12 95 
(Mr.Zehnder) EU 
European Federation of Leasing Companies gy Dokument 
(Mr. Baert) 19.09.95 
European Mortgage Federation EU Promemoria 22.11.95 
(Ms Lambert / Ms Hardt) 
European Savings Bank Group gjj Dokument 
(Mr. De Noose) 27.11.95 
22 
Federation Bancaire T^ I Skrivelse 17.10.95 
(Mr. Bömcke) 
Finance and Leasing Association Tjg Skrivelse 01.09.95 
(Mr. Cronin) Genomgång 06.10.95 
Federation Royale des Notaires Belges g Skrivelse 29 01 96 
(M. Deckers) 
Finansbolagens Förening ^ Skrivelse 21.09.95 
(Håkan Broman) 
Nederlands Associatie voor Direct Marketing, ^ Kommentarer 
Distance Selling ... 21.09.95 
(Mr. Geertman) 
The EU Committee of the American Chamber EU Dokument 14.11.95 
of Commerce Intnl 
(Mr. Seddon-Brown) 
Zentraler KreditAusschuss T) Dokument 
(Mr Fischer) 07.11.95 
23 
C. Konsumentorganisationer 
Konsumentorganisationer MS Svar 
BEUC EU Tal /Dokument 22.04.96 (Ms. K. Schweren) 
Consumer DebtNet EU Dokument 18.3.96 
(Ms Joan Conlin) Intnl 
Consumers in Europe Group UK~ yttrande till det brittiska 
(Mr. Stephen Crampton) EU underhusets särskilda 
utskott 03.10.95 
Credit and Debt Policy Group / Threshold JJ^ Skrivelse 31 01 96 
(Ms Mary Higgins) 
Money Advice Association UK Dokument 9.01.96 
(Mr Norman Laws) 
St. Vincent de Paul IRL Dokument 11.01.96 
(Mr Liam O'Dwyer) 
Forbrugerrådet (Ole Just) DK Dokument 14.06.96 
Conseil National du Credit - Comité FR Dokument 19.9.95 
Consultatif 
Money Advice and Budgeting Service - IRL Dokument 26.8.96 
MABS (Ms Maura Dowling) 
24 
Bilaga 2: Europaparlamentets resolution om kommissionens rapport 
om tillämpningen av direktiv 87/102/EEG 
25 
3. Konsumentkrediter 
A4-0010/97 
Resolution om kommissionens rapport om tillämpningen av direktiv 87/102/EEG om 
tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter 
(KOM(95)0117 - C4-0185/95) 
Europaparlamentet utfärdar denna resolution 
med beaktande av kommissionens rapport(KOM(95)0117 - C4-0185/95), 
med beaktande av förslaget till resolution från Vitorino om skydd av medborgare som 
använder konsumentkrediter (B4-0553/95), 
med beaktande av Brysselkonventionen från 1968 om jurisdiktion och verkställighet av domar 
på privaträttens och handelsrättens område1, 
med beaktande av Romkonventionen från 1980 om tillämplig lagstiftning rörande 
avtalsvillkor2, 
med beaktande av Luganokonventionen från 1988 om domstols behörighet och verkställighet 
av domar på privaträttens område3, 
med beaktande av betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt samt 
yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd (A4-0010/97), och med 
beaktande av följande: 
A. Kommissionens rapport har ett brett tillämpningsområde eftersom den inte endast behandlar 
direktivets genomförande utan även den förutsebara utvecklingen på kreditmarknaden. 
B. Kreditmarknaden håller på att utvecklas mycket snabbt i unionen. 
C. Förutsatt att det begrepp som är allmänt accepterat inom europeisk corpus juris kvarstår och 
endast med avseende på konsumentkredit bör ett nytt begrepp av medborgaren som 
konsument introduceras i syfte att utvidga konsumentskyddet till sådana rättssubjekt som 
småföretag som, när de utövar sin kontraktsenliga rätt, befinner sig i ett läge av objektiv 
obalans av det slag som råder mellan småsparare och låneinstitut. 
D. Begränsningarna och kostnaderna i samband med gränsöverskridande transaktioner hindrar 
medborgarna i egenskap av konsumenter att dra nytta av bättre valmöjligheter och mer 
konkurrenskraftiga priser. 
E. Det är viktigt att säkerställa effektiv efterlevnad av reglerna om fri konkurrens på den inre 
marknaden. Den fria konkurrensen medför för konsumenten rätten att välja och byta mellan 
olika produkter och försäljare utan att det medför någon form av påföljd enligt köpeavtal. 
1 EGT nr C 189, 28.7.1990, s. 2 (slutlig version). 
2 EGT nr L 266, 9.10.1980, s. 1. 
3 EGT nr L 319, 25.11.1988, s. 9. 
6 /PE 257.131 <^731Ï^C^ËFÏÏ^ 
26 
F. Frågan om gemenskapslagstiftningens effektivitet och gemenskapsinstitutionernas roll bör 
diskuteras i det nuvarande skedet av den inre marknadens och subsidiaritetsprincipens 
utveckling. 
G. Ett effektivt utövande av valfriheten och den verkliga mångfalden i utbudet gör det allt 
viktigare med effektiva instrument för konsumentupplysning och -utbildning för att 
konsumenten skall kunna spela en aktiv roll. 
H. Dessutom kommer en effektiv fri konkurrens på en europeisk kreditmarknad att innebära en 
större differentiering av utbudet, en ökning av antalet företag på marknaden och en större 
spridning av tjänster mellan tjänsteproducenter som är verksamma och etablerade i alla olika 
delar av unionen. 
I. Inför övergången till den gemensamma valutan, särskilt under den cirka tre år långa 
övergångsfasen, är principen om avtalskontinuitet nödvändig för att garantera den nödvändiga 
stabiliteten på finansmarknaden. Det eftersträvade perspektivet om en gemensam valuta kräver 
en mer genomtänkt diskussion om möjligheten att anta en ny och enhetlig 
gemenskapstäckande lagstiftning som är tillämplig på hela kreditsektorn. 
J. Europeiska gemenskapernas behörighet på detta område är parallell med och utgör ett 
komplement till medlemsstaternas politik syftande till att skydda konsumenterna och ta till vara 
deras ekonomiska intressen. Gemenskapens regelverk vad gäller konsumentkrediter har 
fungerat som incitament för antagandet av nationella lagstiftningsåtgärder och bör tillämpas 
med följande målsättningar i sikte: 
förverkligande av den inre marknaden 
skydd av konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen 
säkerställande av god konsumentupplysning 
en hög konsumentskyddsnivå (artikel 129a i EG-fördraget). 
K. Artiklarna som fastställer de fyra grundläggande friheterna är direkt tillämpliga och de 
nuvarande gemenskapsbestämmelserna bidrar till att uppnå en hög nivå av skydd för 
konsumenterna med hjälp av de åtgärder som antagits i samband med genomförandet av den 
inre marknaden. Utan att det påverkar respekten för gemenskapslagstiftningen lämnas 
behörighet vad gäller kreditpolitiken i snäv bemärkelse till medlemsstater även i fortsättningen. 
L. De bestämmelser som fastställs i artikel 129a tillsammans med artiklarna 2, 3 och 3b i EG-
fördraget ger gemenskapen möjlighet att ingripa genom en allmän behörighet, i synnerhet 
genom att fastställa vilka målsättningar som skall uppnås, vidta åtgärder som åtminstone 
säkerställer en lägsta grad av harmonisering samt stödja samarbete mellan de nationella 
behöriga myndigheterna. 
M. Artikel 100a i EG-fördraget utgör den lämpliga rättsliga grunden för de 
harmoniseringsåtgärder som syftar till att genomföra och bevara den inre marknaden. 
N. Gemenskapsinstitutionernas behörighet faller inom ramen för den tredje pelaren. 
1. Parlamentet anser att EU bör använda alla de rättsliga instrument som fastställs i fördragen för 
att gynna skapandet av en europeisk kreditmarknad, 
2. anser att EU samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras, bör genomföra en 
lagstiftningspolitik som syftar till att anta allmänna bestämmelser för den europeiska 
G:\PV_SEANC\DEFINITI\ADOPTES\97-03-ll.sv PE 257.131/7 
kreditmarknaden på medellång sikt, som fastställer normer för en utvidgning av marknaden 
utan att försumma behovet att skydda konsumenternas intressen, och som på samma gång 
främjar den fria konkurrensen, 
3. anser att både begreppet "konsument" och "tillämpningsområde" i direktiv 87/102/EEG bör 
utvärderas noggrant, 
4. anser att konsumenterna i allmänhet inte behöver bestämmelser av enbart skyddande art utan 
att de snarare behöver sådana bestämmelser som stimulerar deras aktiva roll och som 
säkerställer deras rätt att fritt söka och motta sådan information som gör det möjligt för dem 
att förhandla på lika villkor, 
5. uttalar sig dock, för att undvika nackdelar för konsumenten, mot kommissionens förslag om 
att utvidga tillämpningsområdet för konsumentkreditdirektivet till lån utan hypotekssäkerhet, 
avsedda för renoverings- och moderniseringsarbeten, eftersom dessa då inte längre skulle 
kunna .erbjudas till samma räntevillkor som hypotekslån, vilka är förmånligare än 
konsumentkrediter, om inte konsumenten belastas med ytterligare kostnader för uppläggning 
av lånet, 
6. anser att alla möjligheter att instifta nationella myndigheter eller förlikningsorgan bör 
undersökas, och förordar bibehållandet och utvecklingen av enkla och effektiva förliknings-
och domstolsförfaranden för att skydda konsumenternas rättigheter, varvid även vikten av 
gränsöverskridande tvistemål skall beaktas, 
7. är övertygat om att självregleringsinstrument kan bidra till att anta särskilda standarder, men 
att de inte kan lösa alla problem, 
8. understryker att åtgärderna för att standardisera avtal i enlighet med frivilliga och flexibla 
uppförandekodex kan vara nyttiga under förutsättning att utbudets mångfald och 
konsumentens valmöjlighet inte blir lidande, 
9. anser att alla de olika sätt bör stödjas som syftar till att skapa en ömsesidig plikt för alla 
avtalsslutande parter att tillhandahålla korrekt, komplett och sanningsenlig information, 
10. anser att all slags reklam och marknadsföring bör underkastas mer detaljerade bestämmelser 
vad gäller innehåll, angivande av produkttyp, krav att bifoga anvisningar, begränsningar och 
skydd när det gäller reklam riktad till minderåriga, förutsatt att sådana bestämmelser inte 
redan ingår i, eller kan införas i, andra särskilda lagar, 
11. anser, när det gäller lån för köp av konsumtionsvaror, att gäldenären skall ges möjlighet att 
utan obefogade och onödiga administrativa kostnader återbetala konsumentkrediten innan den 
överenskomna avtalstiden löpt ut, 
12. anser att nationella bestämmelser om återtagande av varan vid underlåtenhet att uppfylla 
avtalets bestämmelser och om fordringsägarens och återförsäljarens ömsesidiga ansvar bör 
harmoniseras där det är nödvändigt, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras, 
13. anser att rätten till återtagande av varan under en viss period vid slutande av kreditavtal för 
finansiering av konsumtionsvaror skall säkerställas på ett enhetligt sätt genom enhetliga 
förfaranden och tidsfrister inom hela unionen, 
14. erinrar om att förfaranden vid överlåtelse av krediten, krav på säkerhet samt säkerhet vid 
återstående lånebelopp skall respektera principerna om rättssäkerhet, avtalsautonomi och de 
8 /PE 257 131 G:\PV_SEANC\DEnNlTI\ADOPTES\97-03-11 sv 
1% 
avtalsslutande parternas rätt att själva bestämma, 
15. gemenskapens initiativ bör syfta till att förebygga fenomen som överskuldsättning genom 
information och utbildning för konsumenten, dessutom bör de syfta till att göra det möjligt för 
kreditinstituten att erhålla information om klientens betalningsförmåga, förutsatt att rätten till 
integritet respekteras, 
16. stödjer kommissionens avsikt att undersöka om och i vilken omfattning konsumenternas 
problem vid kontakter med kreditförmedlare kvarstår, påpekar att man vid utvidgningen av 
vissa i direktiv 87/102/EEG avsedda förpliktelser till att omfatta borgensmän och garanter bör 
beakta att dessa inte befinner sig i samma situation som den ursprunglige kredittagaren; riktar 
uppmärksamheten på att krediter i samband med utfärdandet av kreditkort, trots den 
begreppsmångfald som enligt kommissionens rapport finns på detta område, redan i dag 
omfattas av tillämpningsområdet genom artikel 1 2c i direktiv 87/102/EEG, 
17. anser att gemenskapsbestämmelser om harmonisering av hypotekslån inte bör antas, eftersom 
hypotekslån är oskiljaktigt förbundna med de nationellt mycket olika säkerhets- och 
användningsmekanismerna; en europeisk reglering av hypotekslån skulle också kräva att 
medlemsstaternas säkerhets- och användningsbestämmelser närmas varandra, vilket i praktiken 
skulle innebära en Europatäckande harmonisering av den nationella civilrättsliga lagstiftningen, 
18. erinrar om att det effektivaste sättet att bekämpa ocker - ett sjukligt fenomen på en marknad 
som styrs av utbudet - förutom att ha en korrekt fungerande marknad är bättre information, 
utbildning och konsumentskydd, samt att de nationella myndigheterna utövar en strängare 
kontroll av de institut och bolag som tillhandahåller kredit, 
19. understryker vikten av att utarbeta effektiva förlikningsförfaranden och förrättsliga förfaranden 
därför att de kan spela en viktig roll, framför allt i fråga om gränsöverskridande tvistemål, 
eftersom de kompletterar varandra och är i stånd att förhindra kostsamma rättsliga 
förfaranden, 
20. anser att utveckling och uppföljning av alla möjligheter för att begränsa kostnaderna för de 
avtalsslutande parterna utgör en klar prioritet, 
21. anser att det bästa sättet att skydda medborgarna är införandet av ett system som säkerställer 
fritt val inom ramen för en fri konkurrens, 
22. anmodar kommissionen att regelbundet informera Europaparlamentet om resultaten av olika 
studier och utredningar som kommissionen låtit utföra på detta område och att så fort som 
möjligt upplysa parlamentet, utan att detta på något sätt far hindra utarbetandet av 
lagstiftningsförslag, om sin ståndpunkt beträffande de kommentarer parlamentet antagit 
rörande inriktningen för lagstiftningen, 
23. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen och rådet. 
G\PV_SEANC\DEFINITI\ADOPTES\97-03-11 .sv PE 257.131/9 
23 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 465 slutlig 
DOKUMENT 
SV 02 05 06 10 
Katalognummer : CB-CO-97-480-SV-C 
ISBN 92-78-24947-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
3o