[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 14.11.2008

KOM(2008) 721 slutlig

2008/0216 (CNS)

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs {SEK(2008) 2760} {SEK(2008) 2761}

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

I. Bakgrund

Allmän bakgrund

Hörnpelaren i den gemensamma fiskeripolitiken är att begränsa och kontrollera fångstvolymerna genom att fastställa totala tillåtna fångstmängder och nationella kvoter tillsammans med tekniska regler och ordningar för fiskeansträngningen. Den europeiska fiskerikontrollpolitiken är en viktig del av den gemensamma fiskeripolitiken eftersom en effektiv tillämpning av kontrollpolitiken är en förutsättning för att den gemensamma fiskeripolitiken ska vara trovärdig. Vissa framsteg har gjorts, men kontrollsystemet har fortfarande stora brister, vilket både Europeiska kommissionen[1] och Europeiska gemenskapernas revisionsrätt[2]har påtalat. Dagens kontrollsystem är ineffektivt, dyrt och komplicerat och ger inte de önskade resultaten. Om kontrollpolitiken förblir otillräcklig kommer detta att påverka framtiden för fiskeresurserna, fiskeindustrin och de regioner som är beroende av fiske i betydande omfattning. Därför föreslår kommissionen att det kontrollsystem som den gemensamma fiskeripolitiken bygger på reformeras i grunden. Detta initiativ är en högt prioriterad fråga på fiskeområdet för kommissionen 2008.

Motiv och syfte

På grund av dess övergripande och integrerade natur, med inriktning på alla aspekter av den gemensamma fiskeripolitiken, bör reformeringen av kontrollpolitiken inte bara förbättra kontrollkapaciteten och förvaltningen av fiskeriresurserna och skapa lika villkor i EU, utan också ha en positiv strukturell inverkan på fiskeindustrin och marknaden och därmed bekämpa de miljömässiga, ekonomiska och sociala konsekvenserna av bristande efterlevnad. Närmare bestämt syftar förslaget till att åstadkomma:

En ny, gemensam strategi för kontroller och inspektioner

Genom att harmoniserade inspektionsförfaranden och högre standarder införs bör kontrollpolitiken kunna genomföras på ett enhetligt sätt på medlemsstatsnivå, samtidigt som man tar hänsyn till och respekterar olika flottors olikheter och särdrag.

En efterlevnadskultur

Målet är att påverka beteendet hos alla intressenter i hela fiskecykeln (fångst, beredning, distribution och saluföring) så att resultatet blir att den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser och politiska riktlinjer efterlevs, inte bara genom övervakning och kontroll utan också på grund av att en allmän efterlevnadskultur skapas där alla delar av industrin investerar i efterlevnadsaktiviteter och bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken återfår sin legitimitet.

Effektiv tillämpning av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken

Målet är att förstärka kommissionens förvaltningsbefogenheter och förmåga att ingripa i proportion till medlemsstaternas grad av bristande efterlevnad. Kommissionens och medlemsstaternas befogenheter ska fastställas klart för att undvika överlappning och se till att kommissionen håller sig till sin kärnverksamhet: att kontrollera att medlemsstaterna tillämpar bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken. Dagens system med beslut på mikronivå bör gradvis ersättas av en strategi som bygger på makroförvaltning.

Gällande bestämmelser

Grunden för kontrollpolitiken finns i rådets förordning (EEG) nr 2847/93 (”kontrollförordningen”[3]) och i kapitel V i rådets förordning (EG) nr 2371/2002 (”grundförordningen”[4]). Kontrollförordningen har ändrats tolv gånger. Eftersom en rad kontrollbestämmelser återfinns i flera andra separata förordningar ökar den komplexitetsgrad som de många ändringarna av kontrollförordningen har resulterat i ytterligare.

Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden

Förslaget ska bidra till att nå det övergripande målet för den gemensamma fiskeripolitiken, nämligen ett hållbart utnyttjande av levande akvatiska resurser. Dessutom ska det genom sin inriktning på skydd av naturresurser bidra till den strategi för hållbar utveckling som Europeiska rådet antog i juni 2006. Det ligger också i linje med de mål för förvaltning av fiskeresurserna som fastställdes vid världstoppmötet om hållbar utveckling 2002[5] och principen om att sträva efter en bättre förvaltning av världshaven, som är vägledande för de aktuella diskussionerna om en framtida havspolitik för gemenskapen. Dessutom faller det övergripande målet för kontrollreformen under de fyra huvudområden där det för närvarande finns utrymme för förbättringar av tillämpningen av gemenskapsrätten som kommissionen har fastställt[6].

II. Samråd med berörda parter och konsekvensanalys

Samråd med berörda parter

Metoder, målsektorer och deltagarnas allmänna profil

När förslaget utarbetades genomfördes flera samråd med medlemsstaterna (på minister- och expertnivå) och med företrädare för branschen, rådgivande organ och alla andra berörda parter. Arbetet med detta förslag påskyndades av att en enhetsövergripande styrgrupp tillsattes för att analysera det generella angreppssättet, med arbetsgrupper om särskilda frågor.

1. Medlemsstaterna

- Kommissionen tog fram ett icke-officiellt dokument med de viktigaste punkterna för den föreslagna reformen. Detta diskuterades vid ett informellt möte med fiskeministrarna den 18 februari 2008. Innan dess hade ett möte med medlemsstaternas fisketjänstemän avhållits den 15 januari 2008. Ett möte med medlemsstaternas experter på fiskerikontroll där målen för reformen presenterades hölls den 1 februari 2008.

- GD MARE tillsatte en arbetsgrupp med medlemsstaternas experter med uppgift att fastställa harmoniserade inspektionsförfaranden och kontrollnormer.

- Tre möten med tekniska experter på det elektroniska rapporteringssystemet ägde rum i London, Madrid och Köpenhamn. Dessa ska bidra till en bättre användning av modern teknik under den nya kontrollförordningen.

- Samförståndsavtal med anknytning till reformen har undertecknats med några medlemsstater (Grekland, Italien, Polen, Spanien och Sverige). De markerar att tillvägagångssättet har förändrats, eftersom de innehåller tydligt fastställda riktmärken för förbättringar av systemen för fiskerikontroll i de berörda medlemsstaterna.

2. Intressenternas rådgivande organ och allmänheten

- Ett endagsseminarium med företrädare för de regionala rådgivande nämnderna och Rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk hölls den 10 april 2008, i syfte att få synpunkter på den tänkta reformen av kontrollpolitiken.

- GD MARE deltog också i seminarier om spårbarhet, som kommer att bli en integrerad del av reformen, inom ramen för projektet om spårbarhet för fiskbestånd och DTU Aqua. GD MARE organiserade en workshop i ämnet tillsammans med Gemensamma forskningscentret i Bryssel den 17 juni 2008.

- Reformen presenterades för högnivågruppen av oberoende intressenter för administrativa bördor vid dess sammanträde den 18 september 2008. Enligt ordföranden tyckte gruppen att den utformning som GD MARE skisserade var mycket bra och stödde den föreslagna reformen till fullo, med tanke på planerna på att minska de administrativa börderna för sektorn.

- Ett brett offentligt samråd hölls i februari och maj 2008, på grundval av ett arbetsdokument från kommissionen som publicerades på kommissionens webbplats. Det samrådsdokument som GD MARE upprättade innehöll en kort analys av frågan uppbyggd kring de nio möjliga åtgärdsområdena i ovannämnda icke-officiella dokument.

Sammanfattning av svaren och hur de har beaktats

Kommissionens agerande fick ett positivt bemötande från dem som deltog i samrådsförfarandet. Nästan alla betonade att gemenskapens insatser på området borde öka. Tjugofem svar från ett stort antal olika intressenter erhölls. Samtliga publicerades på kommissionens officiella webbplats, med uppgifter om upphovsmän och ursprung[7].

Kommissionens initiativ och huvudsyften fick ett brett stöd av dem som deltog i samrådet. Alla ansåg att kontrollsystemet måste reformeras. Många deltagare underströk att en efterlevnadskultur borde vara det främsta målet med reformen. Alla intressenterna stödde införandet av harmoniserade administrativa påföljder, förenkling och uppstramning av reglerna och ökat samarbete och bistånd. I synnerhet icke-statliga organisationer och offentliga myndigheter ansåg att reformen var ett effektivt verktyg när det gäller att skapa ett miljömässigt hållbart fiske. Alla ansåg att man måste ta fram en ny strategi för inspektioner och kontroller på EG-nivå, för att skapa lika villkor och främja ett utökat samarbete mellan kommissionen, medlemsstaternas tillsynsmyndigheter och aktörer i hela produktionskedjan. De ansåg att kontrollorganet för fiske skulle kunna spela en mer framträdande och konstruktiv roll i fråga om samordning och utbildning. De icke-statliga organisationerna ville ge kommissionen fler instrument för snabba ingripanden, och industrin oroade sig för att industrin och inte medlemsstaterna skulle tvingas bära kostnaderna för åtgärder mot medlemsstater och indragning av EG-stöd.

Extern experthjälp

Berörda områden

Kommissionen har använt extern expertis för att underbygga en del av synpunkterna i rapporten. Experterna ombads framhålla sannolika positiva och negativa konsekvenser av de föreslagna politiska åtgärderna, inklusive avvägningar i fråga om att nå konkurrerande mål, så att välgrundade politiska beslut kunde fattas.

De viktigaste organisationer och experter som rådfrågats

Ett särskilt avtal ingicks (enligt ramavtalet FISH/2006/09 – Studies in the field of the CFP and Maritime Affairs – Lot 4: Impact assessment studies related to the CFP ) mellan kommissionen och det externa konsultföretaget MRAG.

Sammanfattning av svaren och hur de har beaktats

- Indikativa kvalitativa och kvantitativa analyser visar att en del av de föreslagna åtgärderna visserligen är viktigare än andra, men att ett fullständigt genomförande av paketet som helhet med ett bindande i stället för frivilligt instrument, som till exempel liknar FAO:s uppförandekod för ansvarsfullt fiske, troligen är det effektivaste sättet att nå en hög efterlevnad.

- Om de föreslagna åtgärderna genomförs genom en bindande förordning och medlemsstaterna tillämpar denna förordning och befintliga fleråriga återhämtningsplaner kan de inkrementella nettofördelarna för industrin till följd av att bestånd återställs och skyddas bättre vara i storleksordningen 10 miljarder euro under 10 år. Dessa ekonomiska fördelar kommer sannolikt att åtföljas av nettoökningar av sysselsättningen med upp till 4 000 nya arbetstillfällen i alla undersektorer. Det viktiga är att den ökade fiskproduktionen stimulerar fram nya arbetstillfällen i berörda sektorer och regioner.

- Att dessa fördelar uppstår genom att ett nytt regelverk införs beror på att tyngdpunkten förflyttas från kontroller till havs till mer kostnadseffektiva landbaserade insatser som till en början kommer att kräva vissa ökade investeringar i verksamhetsrutiner snarare än kontrollmetoder. Nettofördelarna bör dock uppstå snabbt genom att de relativa kostnaderna reduceras successivt 2-3 år efter genomförandet när efterlevnadskulturen kommer till stånd.

- I takt med att kontrollåtgärderna blir effektivare och verkningsgraden högre kan effektivitetsvinsterna vidarebefordras till aktörerna i form av ökad lönsamhet för fisket och en större andel som tillkommer besättningen och andra arbetare.

Tillvägagångssätt för att göra rekommendationerna allmänt tillgängliga

Studien kommer att hållas tillgänglig på GD MARE:s webbplats.

Konsekvensanalys

Kommissionen genomförde en konsekvensanalys av förslaget, vilken resulterade i en rapport som kommer att hållas tillgänglig på GD MARE:s webbplats. I denna rapport behandlas följande alternativ:

- Alternativ 1: Ingen förändring av politiken. Fortsätta med den nuvarande politiken och inrikta sig på att genomföra den befintliga ramen och se till att den efterlevs.

Underalternativ 1: Ingen förändring av politiken, dagens situation består.

Huvudantagandet i detta underalternativ är att dagens kontrollpolitik är tillräcklig för att åstadkomma efterlevnad till stöd för målen för den gemensamma fiskeripolitiken och att kärnfrågan är bristfällig tillämpning av de befintliga lagstadgade kraven från medlemsstaternas sida. Tyngdpunkten kan läggas på bättre tillämpning av befintlig lagstiftning.

Underalternativ 2: Genomförande och kontroll av efterlevnad av den befintliga ramen genom tillämpningsförordningar.

Som alternativ till att bara låta dagens situation bestå kan detta underalternativ komma till rätta med antagandet av den återstående genomförandelagstiftningen så att en fullständig uppsättning tekniska regler skapas som grund för ett heltäckande kontrollsystem.

Att ”fortsätta som vanligt” på detta sätt innebär att nya regler läggs till den befintliga snårskogen utan någon samordning och utan att någon ny syn på kontroller och inspektioner utarbetas. Kommissionen skulle förbli utan befogenheter och de nationella rättssystemen skulle fortsätta att ha överseende med överträdelser, otillfredsställande uppföljning av juridiska eller formella skäl och ofullständig information om påföljder och tidigare åsidosättanden.

- Alternativ 2: Omarbetning av kontrollförordningen och en uppförandekod

En strategi där en konsoliderad rättslig ram kombineras med ett styrinstrument, såsom en ”uppförandekod”, skulle i viss utsträckning kunna förbättra dagens kontrollsystem. En del fiskeverksamhet skulle kunna återhämta sig till följd av ensidiga åtgärder i ett eller flera segment av flottan, men generellt sett skulle denna strategi inte förändra innehållet i dagens bestämmelser eller tillföra några nya rättsliga instrument. Den skulle också innebära att man förlitar sig på frivilligt genomförande från medlemsstaternas sida i alltför hög grad.

- Alternativ 3: Ett regleringsinstrument, i form av en ny bindande förordning

Det tredje alternativet som lades fram var ett genomförande av reformpaketet genom en reglerande text som är bindande på gemenskapsnivå. Denna strategi bygger på att det skapas lika villkor i EU. Den skulle trygga en enhetlig tillämpning av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken i hela EU och icke-diskriminerande behandling av alla fiskare. Genom att kommissionens inspektörer får större befogenheter blir det svårare för medlemsstaterna att dölja brister i tillämpningen av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken.

- Alternativ 4: Centralisering av kontrollpolitiken i den gemensamma fiskeripolitiken på EU-nivå, med större befogenheter för kommissionen och Gemenskapens kontrollorgan för fiske

Enligt detta alternativ skulle kommissionen och kontrollorganet slå samman medlemsstaternas inspektionsresurser och ta fram generellt accepterade normer, med det långsiktiga målet att införa något slags europeiskt kustbevakningssystem. Detta alternativ måste dock avföras på ett tidigt stadium, eftersom omfördelningen av uppgifter mellan kommissionen och medlemsstaterna skulle gå längre än vad som stadgas i fördraget. Politiskt sett är det otänkbart att medlemsstaterna plötsligt skulle acceptera att överlämna befogenheter till ett överstatligt organ. Det skulle dessutom innebära dramatiskt höjda kostnader som kommissionen inte kan ta på sig.

III. Rättsliga aspekter

Innehållet i förslaget

Grundtanken i förslaget är att en effektiv kontrollpolitik bör vara övergripande och integrerad och omfatta alla aspekter av frågan, från nätet till tallriken.

En ny, gemensam strategi för kontroller och inspektioner

Hur väl fiskefartygen uppfyller tekniska krav ska inte nonchaleras, men en heltäckande övervakning av fångsterna måste uppmärksammas i högre grad. I det sammanhanget är det särskilt viktigt att uppnå:

- Standardiserade, koordinerade inspektionsaktiviteter och -förfaranden i alla skeden (till havs, i hamnarna, under transporter och vid saluföring),

- Allmänna normer för särskilda kontrollåtgärder som är tillämpliga på återhämtningsplaner och fleråriga planer, marina skyddade områden och utkast,

- Införande av ett heltäckande spårbarhetssystem,

- Full användning av modern teknik och effektiva system för datavalidering för att genomföra systematiska och heltäckande samkörningar av alla relevanta data,

- Strategisk planering, taktisk urvals- och provtagningsstrategi, och

- Användning av information som gör det möjligt att identifiera risker och rationalisera kontrollerna.

En efterlevnadskultur

I det här sammanhanget måste man inrikta sig på:

- att förenkla och rationalisera den rättsliga ramen,

- att införa harmoniserade avskräckande påföljder,

- att införa ett system med straffpoäng för överträdelser som begås av befälhavare, fartygsoperatörer eller verkliga ägare till fiskelicenser,

- verkställighetsåtgärder och därtill hörande påföljder,

- ett förbättrat samarbete mellan medlemsstaterna och med kommissionen, inklusive ett utökat mandat för Gemenskapens kontrollorgan för fiske,

- en modern inställning till dataöverföring och informationsutbyte, både mellan medlemsstaterna och med kommissionen eller Gemenskapens kontrollorgan för fiske via säkra webbplatser.

Effektiv tillämpning av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken

För att tillämpningen av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken ska bli ändamålsenlig bör kommissionens befogenheter att ingripa i proportion till medlemsstaternas grad av bristande efterlevnad öka. Samtidigt bör kommissionens förvaltningskapacitet utökas. Några av förslagen är:

- omprövning av kommissionens inspektörers befogenheter,

- handlingsplaner för medlemsstaterna för förbättrat genomförande vid behov,

- befogenheter för kommissionen att korrigera medlemsstaternas fångstsiffror,

- fiskeförbud på kommissionens initiativ,

- större flexibilitet för kommissionen att göra avdrag från kvoter vid bristfällig förvaltning av dessa, och

- ekonomiska åtgärder vid bristfällig förvaltning.

Rättslig grund

Artikel 37 i EG-fördraget.

Subsidiaritetsprincipen

Förslaget avser ett område där gemenskapen är ensam behörig. Subsidiaritetsprincipen är därför inte tillämplig.

Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl: för att komma till rätta med dagens brister i kontrollsystemet fordras det åtgärder som står i proportion till verksamhetens omfattning och är anpassade till dess natur. Ett hållbart utnyttjande av levande akvatiska resurser är definitionsmässigt ett område som måste regleras på gemenskapsnivå och som inte kan hanteras med isolerade åtgärder på nationell nivå. Genom att föreslå ett nytt system för kontroll av den verksamhet som bedrivs inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken tillmötesgår kommissionen intressenternas och medlemsstaternas önskemål om att skapa lika villkor på EU-nivå. Frågan om fastställandet av harmoniserade inspektions- och kontrollförfaranden är till sin natur sådan att den måste avgöras på EU-nivå.

Val av regleringsform

Föreslagen regleringsform: förordning.

Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl: den gemensamma fiskeripolitiken är ett område där gemenskapen är ensam behörig. De regler som antas på gemenskapsnivå bör vara enhetliga och bindande för att undvika att det finns olika normer i medlemsstaterna. Därför är det motiverat att åtgärderna tar formen av en förordning.

IV. B udgetkonsekvenser

Förslaget påverkar inte gemenskapens budget.

V. Övriga upplysningar

Förenklingar

Förslaget kommer att leda till förenklingar av lagstiftningen och förbättringar av kontrollsystemet. Med åren har dagens kontrollpolitik för den gemensamma fiskeripolitiken fått många nya bestämmelser, utspridda i olika regelverk, varav en del överlappar varandra. Ett av syftena med det här förslaget är att skapa klarhet om tillämpliga kontrollregler. Det är emellertid uppenbart att kontrollen är en komplicerad fråga, och det är nödvändigt att finna en balans mellan de nödvändiga skyldigheter som ska bibehållas och behovet av att klargöra och minska den administrativa bördan för myndigheterna och den privata sektorn.

I det sammanhanget har förenklingarna olika aspekter:

- Systemet skapar en enhetlig ambitiös ram där de principer som styr alla delar av kontrollerna fastställs, men de detaljerade tekniska reglerna kommer att återfinnas i tillämpningsförordningen.

- Systemet skapar en gemensam ram för gemenskapens aktörer och offentliga myndigheter genom att standardisera reglerna om inspektioner och kontroller (bland annat genom att införa harmoniserade påföljder) och därigenom bidra till att skapa lika villkor i EU.

Upphävande av gällande lagstiftning

Om förslaget antas kommer befintlig lagstiftning att upphöra att gälla.

Översyn/ändring/tidsbegränsning

Förslaget innehåller en bestämmelse om översyn.

2008/0216 (CNS)

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 37,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

med beaktande av Regionkommitténs yttrande,

efter samråd med Europeiska datatillsynsmannen, och

av följande skäl:

(1) Enligt rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av den 20 december 2002 om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken[8] är syftet med den gemensamma fiskeripolitiken att säkerställa att levande akvatiska resurser utnyttjas på ett hållbart sätt i ekonomiskt, miljömässigt och socialt hänseende.

(2) För att den gemensamma fiskeripolitiken ska fungera fordras ett effektivt kontrollsystem. Åtgärderna i denna förordning syftar till att skapa ett gemenskapssystem för inspektioner, övervakning, kontroller och tillsyn med ett övergripande och integrerat synsätt, för att se till att alla bestämmelser i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs och därmed möjliggöra ett hållbart utnyttjande av levande akvatiska resurser genom att alla delar av denna politik omfattas.

(3) Erfarenheterna av tillämpningen av rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken[9] har visat att dagens kontrollsystem inte längre räcker för att trygga efterlevnaden av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken.

(4) För närvarande är kontrollbestämmelserna utspridda i ett stort antal överlappande och komplicerade rättsakter. Vissa delar av kontrollsystemet tillämpas bristfälligt av medlemsstaterna, vilket leder till otillräckliga och divergerande åtgärder vid överträdelser av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken och därmed underminerar skapandet av lika villkor för fiskare i hela gemenskapen. Det befintliga systemet och alla skyldigheter som föreskrivs i det bör därför konsolideras, rationaliseras och förenklas, i synnerhet genom att reducera dubbelregleringen och de administrativa bördorna.

(5) Mot bakgrund av att de marina akvatiska resurserna håller på att uttömmas är det viktigt att Europeiska gemenskapen antar alla de åtgärder som krävs för att utveckla en kultur av efterlevnad av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken, de mål som fastställdes vid världstoppmötet om hållbar utveckling 2002 och Europeiska rådets strategi för hållbar utveckling hos alla aktörer. För att uppnå detta bör reglerna för inspektioner, övervakning, kontroller och genomförande av åtgärder för bevarande och förvaltning av resurser, strukturella åtgärder och åtgärder i fråga om den gemensamma organisationen av marknaden förbättras, harmoniseras och göras mer stringenta. Dessutom bör miniminivåer för påföljder för vissa allvarliga överträdelser fastställas, liksom en system med straffpoäng vid bristande efterlevnad.

(6) Ansvarsfördelningen mellan medlemsstaterna, kommissionen och Gemenskapens kontrollorgan för fiske bör klargöras bättre. Kontrollen av efterlevnaden av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken bör först och främst vara medlemsstaternas ansvar. Kommissionen bör för sin del se till att medlemsstaterna tillämpar bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken på ett konsekvent sätt i hela gemenskapen. I det syftet bör dagens system med beslut på mikronivå gradvis ersättas av en strategi som bygger på makroförvaltning.

(7) Förvaltningen av fiskeresurserna på gemenskapsnivå bygger främst på totala tillåtna fångstmängder, kvoter, system för fiskeansträngning och tekniska åtgärder. Lämpliga åtgärder bör vidtas för att se till att medlemsstaterna antar de åtgärder som krävs för att genomföra dessa förvaltningsåtgärder på ett effektivt sätt.

(8) Medlemsstaternas myndigheter bör kunna övervaka landningar i sina hamnar. Därför bör fiskefartygen ha skyldighet att förvarna dessa myndigheter om att de har för avsikt att landa i deras hamnar.

(9) Informationen i fiskefartygens loggböcker bör kontrolleras i samband med landningen. Följaktligen bör de som ägnar sig åt att landa och saluföra fisk och fiskeriprodukter ha skyldighet att deklarera de kvantiteter som landas, omlastas, utbjuds till försäljning eller köps.

(10) För små fiskefartyg på under 10 meter skulle en skyldighet att föra loggbok eller fylla i en deklaration utgöra en börda som inte står i proportion till deras fiskekapacitet. För att se till att kontrollen av sådana fartyg blir tillräcklig bör medlemsstaterna övervaka deras verksamhet genom att tillämpa en provtagningsplan.

(11) För att säkerställa att gemenskapens handelsåtgärder och åtgärder för bevarande respekteras bör alla fiskeriprodukter som transporteras i gemenskapen åtföljas av ett transportdokument som anger deras art, ursprung och vikt.

(12) Medlemsstaterna bör övervaka sina fartygs verksamhet i och utanför gemenskapens vatten. För att underlätta en effektiv övervakning bör befälhavarna på gemenskapens fiskefartyg ha skyldighet att föra loggbok och lämna in landnings- och omlastningsdeklarationer.

(13) Omlastningar till havs genomgår inga ordentliga kontroller från flagg- eller kuststaternas sida och ger därför fartygsoperatörerna möjlighet att medföra olagliga fångster. För att förbättra kontrollerna bör omlastningar i gemenskapens vatten bara vara tillåtna i vissa hamnar.

(14) När förvaltningen av totala tillåtna fångstmängder och kvoter kompletteras med ett system för förvaltning av fiskeansträngningen bör åtgärder antas för att se till att systemet tillämpas på rätt sätt.

(15) För att kontrollsystemet ska bli heltäckande bör ett sådant system omfatta hela produktions- och saluföringskedjan. Det bör innehålla ett sammanhängande spårbarhetssystem som kompletterar bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet[10] och en förbättrad kontroll över producentorganisationerna. Systemet bör också skydda konsumenternas intressen genom att ge information om handelsbeteckningar, produktionsmetod och fångstområde i alla skeden av saluföringen enligt förordning (EG) nr 2065/2001 av den 22 oktober 2001 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 104/2000 beträffande konsumentinformation inom sektorn för fiskeri- och vattenbruksprodukter[11]. Det ska säkerställa övervakningen av producentorganisationer i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 2508/2000 av den 15 november 2000 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 104/2000 beträffande operativa program i fiskerisektorn[12].

(16) Mot bakgrund av kapacitetskraven i gemenskapsfiskeflottan enligt artikel 13 i förordning (EG) nr 2371/2002, rådets förordning (EG) nr 639/2004 av den 30 mars 2004 om förvaltning av fiskeflottor som är registrerade i gemenskapens yttersta randområden[13], kommissionens förordning (EG) nr 1438/2003 av den 12 augusti 2003 om genomförandebestämmelser för gemenskapens flottpolitik enligt definitionen i kapitel III i rådets förordning (EG) nr 2371/2002[14] och kommissionens förordning (EG) nr 2104/2004 av den 9 december 2004 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 639/2004 om förvaltning av fiskeflottor som är registrerade i gemenskapens yttersta randområden[15] bör instrument som inkluderar övervakning av motoreffekter och användningen av fiskeutrustning införas för att kontrollera flottans kapacitet.

(17) Tydliga, skräddarsydda särskilda kontrollåtgärder bör tillämpas på fleråriga planer, marina skyddade områden och utkast enligt en särskild ordning. Förfarandet för att införa och upphäva fredningstider i realtid för fångstområden bör förtydligas.

(18) En ny, gemensam kontrollstrategi som innehåller en heltäckande övervakning av fångsterna i syfte att skapa lika villkor för fiskerisektorn med hänsyn tagen till skillnaderna mellan olika flottsegment bör införas. För detta ändamål bör gemensamma kriterier för genomförandet av fiskekontrollen och i synnerhet standardiserade och samordnade inspektionsförfaranden till havs, på land och i hela saluföringskedjan fastställas. Som en del av den nya strategin bör ansvarsfördelningen mellan medlemsstaterna, kommissionen respektive Gemenskapens kontrollorgan för fiske klargöras.

(19) Kontrollverksamhet och -metoder bör basera sig på riskhantering och förfaranden för korskontroller användas på ett systematiskt och heltäckande sätt.

(20) För att överträdelser ska kunna följas upp rättsligt på ett konsekvent och effektivt sätt bör bestämmelser införas om att inspektions- och övervakningsrapporter som har sammanställts av kommissionens inspektörer, gemenskapsinspektörerna och medlemsstaternas tjänstemän får användas på samma sätt som nationella rapporter.

(21) Samarbetet och samordningen mellan medlemsstaterna, med kommissionen och Gemenskapens kontrollorgan för fiske bör intensifieras för att främja efterlevnad av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken, i synnerhet genom utbyte av nationella inspektörer och en förstärkning av gemenskapsinspektörernas roll och befogenheter.

(22) Uppgifter från kontrollsystemet för fartyg är ett värdefullt underlag för vetenskapliga utlåtanden. Därför bör detaljerade och aggregerade data göras tillgängliga för slutanvändarna i enlighet med artikel 2 i i rådets förordning (EG) nr 199/2008 av den 25 februari 2008 om upprättande av en gemenskapsram för insamling, förvaltning och utnyttjande av uppgifter inom fiskerisektorn och till stöd för vetenskapliga utlåtanden rörande den gemensamma fiskeripolitiken[16].

(23) Den moderna tekniken bör utnyttjas till fullo, eftersom den medger en effektiv övervakning, systematiska och automatiserade korskontroller som utförs snabbt och till låg kostnad, samt underlättar de administrativa förfarandena för både de nationella myndigheterna och aktörerna och därmed möjliggör riskanalyser i rätt tid och övergripande bedömningar av all relevant kontrollinformation. Därför bör kontrollsystemet möjliggöra för medlemsstaterna att kombinera användningen av olika kontrollinstrument för att göra kontrollerna så ändamålsenliga som möjligt.

(24) Ett integrerat marint övervakningsnätverk bör upprättas för de system för övervakning, identifiering och spårning som används för sjösäkerhet och sjöfartsskydd, skydd av havsmiljön, fiskekontroll, gränskontroll, allmän tillsyn över att lagen följs och underlättande av handel. Detta nätverk ska kontinuerligt kunna göra information om verksamhet på det marina området tillgänglig för att stödja en snabb beslutsprocess. Detta skulle i sin tur möjliggöra för de offentliga myndigheter som ägnar sig åt övervakning att tillhandahålla mer ändamålsenliga och kostnadseffektiva tjänster. I det syftet bör uppgifter från automatiska identifieringssystem, de fartygsövervakningssystem som avses i kommissionens förordning (EG) nr 2244/2003 av den 18 december 2003 om närmare föreskrifter för det satellitbaserade övervakningssystemet för fartyg[17] och system för positionsbestämning som insamlas inom ramen för denna förordning översändas och användas av andra offentliga myndigheter som ägnar sig åt den ovan nämnda övervakningen.

(25) Gemenskapsmedborgare bör avskräckas från att överträda bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken. Eftersom de åtgärder som vidtas när dessa regler överträds skiljer sig mycket mellan olika medlemsstater och därmed ger upphov till diskriminering och orättvisa konkurrensregler för fiskare, och med tanke på att avsaknaden av avskräckande, proportionerliga och verkningsfulla påföljder i en del medlemsstater gör kontrollerna mindre effektiva, är det lämpligt att införa harmoniserade administrativa påföljder i kombination med ett system med straffpoäng för att åstadkomma en verkligt avskräckande effekt.

(26) Att ett stort antal allvarliga överträdelser av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken förekommer i gemenskapens vatten eller begås av gemenskapens aktörer är i stor utsträckning hänförligt till det faktum att de bötesbelopp som slås fast i medlemsstaternas lagstiftning vid allvarliga brott mot dessa regler inte ligger på en avskräckande nivå. Detta problem förvärras ytterligare av att påföljderna skiljer sig så mycket mellan medlemsstaterna, vilket uppmuntrar olagliga aktörer att verka i de vatten eller på de medlemsstaters territorier där påföljderna är lägst. Därför bör minimi- och maximinivåerna för böter till följd av allvarliga brott mot bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken harmoniseras, med hänsyn tagen till värdet av de fiskeriprodukter som har erhållits genom det allvarliga brottet, eventuella upprepade överträdelser och skadan på de fiskeresurser och den marina miljö som berörs. Omedelbara verkställighetsåtgärder och kompletterande åtgärder bör också fastställas.

(27) För att säkerställa att målen för den gemensamma fiskeripolitiken nås bör kommissionen kunna vidta verkningsfulla korrigerande åtgärder. I det syftet bör kommissionens förvaltningskapacitet och förmåga att ingripa på ett sätt som står i proportion till en medlemsstats bristande efterlevnad utökas. Kommissionen bör ges befogenheter att genomföra inspektioner utan föregående meddelande och på ett oberoende sätt, så att den kan granska de kontroller som gjorts av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna.

(28) Det bör finnas lämpliga medel för att komma till rätta med medlemsstaters underlåtenhet att fullgöra de skyldigheter som åligger dem enligt EG-rätten och den internationella rätten i egenskap av flagg-, hamn-, kust- eller marknadsstater och se till att de vidtar lämpliga åtgärder för att säkerställa att deras fiskefartyg och medborgare följer bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken och om kontrollerna. Dessa medel bör inkludera möjligheten att hålla inne eller minska ekonomiskt stöd i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1198/2006 av den 27 juli 2006 om Europeiska fiskerifonden[18] och rådets förordning (EG) nr 861/2006 av den 22 maj 2006 om gemenskapens finansieringsåtgärder för genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken och havsrättsligt arbete[19] när medlemsstater inte tillämpar bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken i tillräcklig utsträckning.

(29) Kommissionen bör ges befogenheter att stänga ett fiskeområde när en medlemsstats kvot eller den totala tillåtna fångstmängden har uppnåtts. Kommissionen bör också ha rätt att sänka kvoter och förbjuda överföringar eller utbyten av kvoter för att se till att medlemsstaterna når målen för den gemensamma fiskeripolitiken.

(30) Kommissionen eller det organ som den utser bör ha möjlighet att direkt få tillgång till medlemsstaternas fiskeriuppgifter för att kunna kontrollera att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter och ingripa när felaktigheter upptäcks.

(31) Gemenskapens kontrollorgan för fiske bör få sitt mandat korrigerat och utvidgat till att omfatta granskningar, inspektioner av nationella kontrollsystem, organiserande av operativt samarbete, hjälp till medlemsstaterna och möjlighet att inrätta krisenheter när allvarliga risker för den gemensamma fiskeripolitiken upptäcks.

(32) Denna förordning bör inte inverka på sådana nationella kontrollbestämmelser som, även om de omfattas av denna förordnings tillämpningsområde, går utöver förordningens minimiföreskrifter, förutsatt att de nationella bestämmelserna är förenliga med gemenskapsrätten.

(33) Mot bakgrund av att medlemsstaterna enligt rådets förordning (EG) nr 1005/2008 av den 29 september 2008 om upprättande av ett gemenskapssystem för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske[20] måste vidta lämpliga åtgärder för att se till att bekämpningen av allt olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och därmed förknippade aktiviteter är effektiv och med tanke på att rådets förordning (EG) nr …/2008 av xx xx xx om tillstånd till fiskeverksamhet för gemenskapens fiskefartyg i vatten utanför gemenskapens vatten och om tillträde för fartyg från tredjeland till gemenskapens vatten[21] innehåller bestämmelser om tillstånd för gemenskapens fiskefartyg att bedriva fiske utanför gemenskapens vatten och om tillstånd för tredjeländers fiskefartyg att bedriva fiske i gemenskapens vatten bör denna förordning komplettera dessa förordningar och säkerställa att det inte förekommer någon diskriminering mellan medborgare i gemenskapen och i tredjeländer.

(34) De åtgärder som krävs för att genomföra denna förordning bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter[22]. Alla de åtgärder som kommissionen vidtar för att genomföra denna förordning kommer att vara förenliga med proportionalitetsprincipen.

(35) Det bör dock ankomma på rådet att fatta beslut om skyldigheten att använda elektroniska övervakningsanordningar och spårbarhetsverktyg som genetisk analys och andra metoder för fiskerikontroll. Eftersom sådan teknik medför kostnader för nationella kontrollmyndigheter och för den berörda sektorn är det lämpligt att rådet förbehåller sig rätten att utöva genomförandebefogenheterna direkt i detta speciella fall. Eftersom det är rådet som fattar beslut om införandet av fleråriga planer är det också lämpligt att rådet i det sammanhanget fattar beslut om ett tröskelvärde som ska tillämpas på den levande vikten av arter som omfattas av dessa fleråriga planer, ovanför vilket fartyg måste landa sina fångster i en utsedd hamn. Eftersom det är rådet som antar de årliga totala tillåtna fångstmängderna och kvotförordningen är det dessutom lämpligt att rådet i det sammanhanget fastställer de bifångstnivåer som ska utlösa införandet av fredningstider i realtid.

(36) Det bör säkerställas att de uppgifter som samlas in och utväxlas inom ramen för denna förordning behandlas konfidentiellt. Sådana uppgifter betraktas i vissa fall som personuppgifter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter. Det behövs tydliga regler för hanteringen av personuppgifter för att skapa rättssäkerhet och genomblickbarhet och för att garantera att grundläggande rättigheter, och i synnerhet rätten till ett skyddat privatliv, respekteras.

(37) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter är avsett att säkerställa fri rörlighet för personuppgifter på den inre marknaden. Det är tillämpligt på medlemsstaternas hantering av personuppgifter vid tillämpningen av denna förordning.

(38) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter ska styra kommissionens hantering av personuppgifter vid tillämpningen av denna förordning.

(39) I enlighet med proportionalitetsprincipen är det nödvändigt och lämpligt att skapa ett heltäckande och enhetligt kontrollsystem för att nå det grundläggande målet att se till att den gemensamma fiskeripolitiken genomförs på ett effektivt sätt. Denna förordning går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen i enlighet med artikel 5 tredje stycket i fördraget.

(40) För att skapa överensstämmelse mellan gemenskapslagstiftningen och denna förordning bör följande förordningar ändras:

- Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av den 20 december 2002.

- Rådets förordning (EG) nr 768/2005 av den 26 april 2005 om inrättande av Gemenskapens kontrollorgan för fiske och om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken[23].

- Rådets förordning (EG) nr 423/2004 av den 26 februari 2004 om åtgärder för återhämtning av torskbestånd[24].

- Rådets förordning (EG) nr 811/2004 av den 21 april 2004 om åtgärder för återhämtning av det nordliga kummelbeståndet[25].

- Rådets förordning (EG) nr 2166/2005 om fastställande av återhämtningsåtgärder för bestånden av sydkummel och havskräfta i Kantabriska sjön och väster om Iberiska halvön och om ändring av förordning (EG) nr 850/98 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer[26].

- Rådets förordning (EG) nr 2115/2005 av den 20 december 2005 om upprättande av en återhämtningsplan för liten hälleflundra inom ramen för Fiskeriorganisationen för Nordatlantens västra del[27].

- Rådets förordning (EG) nr 388/2006 av den 23 februari 2006 om upprättande av en flerårig plan för hållbart utnyttjande av beståndet av tunga i Biscayabukten[28].

- Rådets förordning (EG) nr 509/2007 av den 7 maj 2007 om upprättande av en flerårig plan för hållbart utnyttjande av beståndet av tunga i västra delen av Engelska kanalen[29].

- Rådets förordning (EG) nr 676/2007 av den 11 juni 2007 om upprättande av en flerårig plan för fiske som utnyttjar bestånden av rödspätta och tunga i Nordsjön[30].

- Rådets förordning (EG) nr 1098/2007 av den 18 september 2007 om upprättande av en flerårig plan för torskbestånden i Östersjön och det fiske som utnyttjar de bestånden, om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och upphävande av förordning (EG) nr 779/97[31].

- Rådets förordning (EG) nr 847/96 av den 6 maj 1996 om att införa ytterligare villkor för förvaltning av totala tillåtna fångstmängder (TAC) och kvoter med fördelning mellan åren[32].

(41) Eftersom ett nytt, heltäckande kontrollsystem införs genom denna förordning bör förordning (EG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken och rådets förordning (EG) nr 1627/94 av den 27 juni 1994 om allmänna bestämmelser för särskilda fisketillstånd upphävas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

AVDELNING I ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 1 Syfte

Genom denna förordning upprättas ett gemenskapssystem för kontroll, övervakning, inspektion och tillsyn av att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken följs (nedan kallat gemenskapens kontrollsystem ).

Artikel 2Räckvidd

Denna förordning ska tillämpas på all verksamhet som bedrivs på medlemsstaternas territorier eller i gemenskapens vatten eller av gemenskapens fiskefartyg eller, utan att det påverkar flaggstatens primära ansvar, medborgare i medlemsstater, som har att göra med

(a) bevarande, förvaltning och utnyttjande av levande akvatiska resurser,

(b) vattenbruk,

(c) beredning, transport och saluföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter.

Artikel 3Förhållande till internationella och nationella bestämmelser

1. Denna förordning ska gälla utan att det påverkar de särskilda bestämmelser som återfinns i fiskeavtal mellan gemenskapen och tredjeländer eller som är tillämpliga inom ramen för regionala fiskeriorganisationer eller liknande arrangemang där gemenskapen är avtalsslutande part eller samarbetande icke avtalsslutande part.

2. Denna förordning ska gälla utan att det påverkar tillämpningen av eventuella nationella kontrollåtgärder som går utöver minimikraven, under förutsättning att de är förenliga med gemenskapsrätten och den gemensamma fiskeripolitiken. På begäran av kommissionen ska medlemsstaterna anmäla dessa kontrollåtgärder.

Artikel 4Definitioner

I denna förordning ska definitionerna i förordning (EG) nr 2371/2002 gälla. Dessutom gäller följande definitioner:

(1) fiskeverksamhet : sökande efter fisk, utsättning och upptagning av fiskeredskap, ombordtagning av fångster, omlastning, bevarande ombord, beredning ombord, överföring och placering i bur av fisk och fiskeriprodukter.

(2) bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken : gemenskapslagstiftningen om bevarande, förvaltning och nyttjande av levande akvatiska resurser, vattenbruk och beredning, transport och saluföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter.

(3) verksamhet som omfattas av den gemensamma fiskeripolitiken : bevarande, förvaltning och nyttjande av levande akvatiska resurser, vattenbruk och beredning, transport och saluföring av fiskeri- och vattenbruksprodukter.

(4) kontroll : övervakning, inspektion och tillsyn.

(5) inspektion : alla kontroller på plats av att tillämpliga bestämmelser i den gemensamma fiskeripolitiken följs som genomförs av inspektörer och antecknas i inspektionsrapporter.

(6) tjänsteman : en person som auktoriserats av en nationell myndighet, kommissionen eller Gemenskapens kontrollorgan för fiske att genomföra en inspektion.

(7) fiskelicens : ett officiellt dokument som ger innehavaren rätt att i enlighet med nationella bestämmelser använda en viss fiskekapacitet för att yrkesmässigt nyttja levande akvatiska resurser. Licensen innehåller minimikrav för identifiering, tekniska egenskaper och utrustning för gemenskapens fiskefartyg.

(8) fisketillstånd : ett tillstånd som har utfärdats för ett av gemenskapens fiskefartyg som komplement till fiskelicensen och som ger det rätt att bedriva fiskeverksamhet i gemenskapens vatten i allmänhet och/eller särskild fiskeverksamhet under en angiven period, i ett visst område eller för ett visst fiskeri under särskilda omständigheter.

(9) automatiskt identifieringssystem : ett autonomt och kontinuerligt system för sjösäkerhet och sjötrafik som innebär att fartyg på elektronisk väg kan utbyta fartygsinformation som identifiering, position, kurs och hastighet med andra fartyg i närheten och myndigheter på land.

(10) marint skyddat område : ett område som genom lag, en internationellt överenskommen åtgärd eller någon annan giltig åtgärd har reserverats för att skydda en del av eller hela den där befintliga miljön.

(11) centrum för fiskerikontroll : ett operativt centrum upprättat av en flaggmedlemstat som har den tekniska kapaciteten att på avstånd övervaka fiskefartyg, samla in, lagra, verifiera och korskontrollera de uppgifter som erhålls via olika kommunikationssystem och vid behov göra informationen tillgänglig för flaggstatens eller kuststatens inspektörer.

(12) omlastning : överföring av alla eller en del av fiskeri- och vattenbruksprodukterna ombord på ett fartyg till ett annat fartyg.

(13) risk : sannolikheten att en händelse inträffar som skulle innebära en överträdelse av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken.

(14) riskhantering : systematisk identifiering av risker och genomförande av alla de åtgärder som krävs för att begränsa dessa risker. Häri ingår verksamhet som data- och informationsinsamling, analys och bedömning av risker, planering och genomförande av åtgärder samt regelbunden övervakning och utvärdering av processen och dess resultat, på grundval av källor och strategier på internationell nivå, gemenskapsnivå och nationell nivå.

(15) aktör : en fysisk eller juridisk person som driver eller innehar ett företag som bedriver verksamhet som har samband med produktion, beredning, saluföring, distribution av eller detaljhandel med fiskeri- och vattenbruksprodukter i något skede.

(16) parti : en mängd fiskeriprodukter av en viss art som har genomgått samma behandling och som kan ha kommit från samma fångstområden och samma fartyg eller samma vattenbruksverksamhet.

(17) beredning : den process genom vilken produktformen framställdes. Häri ingår rengöring, filetering, isning, förpackning, konservering, frysning, rökning, saltning, kokning, inläggning, torkning eller preparering av fisk för marknaden på något annat sätt.

(18) d etaljhandel : hantering och/eller beredning av produkter av levande akvatiska resurser och lagring av dem på det ställe där produkten säljs eller levereras till slutkonsumenten, inbegripet distributionsterminaler, catering, personalmatsalar, allmänna serveringsställen, restauranger eller liknande livsmedelsservice, affärer, distributionscentrum och grossistaffärer.

(19) kontrollorganet : Gemenskapens kontrollorgan för fiske i enlighet med rådets förordning (EG) nr 768/2005 av den 26 april 2005.

(20) integrerat marint övervakningsnätverk : ett nätverk för övervakning, identifiering och spårning som används för sjöfartsskydd och sjösäkerhet, skydd av den marina miljön, fiskerikontroll, gränskontroll, underlättande av handel och allmän tillsyn över att lagen följs.

(21) uppgifter från fartygsövervakningssystem : uppgifter om fiskefartygets identitet, geografisk position, datum, tid, kurs och hastighet som översänds av satellitföljare installerade ombord på fiskefartyg till flaggstatens centrum för fiskerikontroll.

(22) uppgifter från system för positionsbestämning : uppgifter som härrör från fjärravkända bilder och har insamlats av centrum för fiskerikontroll som ger en överblick över förekomsten av fartyg i ett visst havsområde.

(23) fleråriga planer : återhämtningsplaner enligt artikel 5 i förordning (EG) nr 2371/2002, förvaltningsplaner enligt artikel 6 i förordning (EG) nr 2371/2002 liksom andra gemenskapsbestämmelser om särskilda förvaltningsåtgärder för vissa fiskbestånd under flera år som har antagits på grundval av artikel 37 i EG-fördraget.

(24) kuststat : den stat i vars vatten, det vill säga vatten som står under kuststatens överhöghet eller jurisdiktion, eller i vars hamnar en verksamhet äger rum.

AVDELNING IIALLMÄNNA PRINCIPER

Artikel 5Allmänna principer

1. Medlemsstaterna ska kontrollera den verksamhet som bedrivs av fysiska och juridiska personer som omfattas av den gemensamma fiskeripolitiken på deras territorier och i vatten som omfattas av deras överhöghet eller jurisdiktion, i synnerhet fiske, omlastning, överföring av fisk till burar eller vattenbruksanläggningar inklusive gödningsanläggningar, landning, import, transport, saluföring och lagring av fiskeriprodukter.

2. Medlemsstaterna ska också kontrollera tillträdet till vatten och resurser samt verksamhet utanför gemenskapens vatten som utförs av gemenskapens fiskefartyg som för deras flagg och, utan att det påverkar flaggmedlemsstatens primära ansvar, av deras medborgare.

3. Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder, tilldela de ekonomiska, mänskliga och tekniska resurser samt fastställa den administrativa och tekniska struktur som krävs för att sörja för att inspektion, övervakning och tillsyn utförs inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. De ska ställa tillräckliga medel till sina behöriga myndigheters och tjänstemäns förfogande, så att de kan utföra sina uppgifter.

4. Medlemsstaterna ska se till att kontroll, inspektion, övervakning och tillsyn utförs på icke-diskriminerande grund med avseende på de sektorer, fartyg och personer som tas ut för inspektion, och på grundval av riskhantering.

5. I varje medlemsstat ska en enda myndighet samordna alla nationella kontrollmyndigheters verksamhet. Den ska också ansvara för samordning av insamling och kontroll av uppgifter om fiskeverksamhet samt för att rapportera till och samarbeta med kommissionen, andra medlemsstater och tredjeländer.

6. En förutsättning för att få utbetalt stöd från Europeiska fiskerifonden enligt rådets förordning (EG) nr 1198/2006 och gemenskapens ekonomiska stöd till de åtgärder som avses i artikel 8 a i rådets förordning (EG) nr 861/2006 är att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter att säkerställa efterlevnad och tillsyn av bestämmelserna om bevarande, kontroll, inspektion och tillsyn i den gemensamma fiskeripolitiken som berör, eller inverkar på effektiviteten av de finansierade åtgärderna, och att för detta ändamål använda och upprätthålla ett effektivt system för inspektion, övervakning och tillsyn.

7. Kommissionen och medlemsstaterna ska i enlighet med sina respektive ansvarsområden se till att målen med denna förordning uppnås i förvaltningen och kontrollen av gemenskapens ekonomiska stöd.

AVDELNING III ALLMÄNNA VILLKOR FÖR TILLTRÄDE TILL VATTEN OCH RESURSER

Artikel 6Fiskelicens

1. Gemenskapens fiskefartyg får endast användas för yrkesmässigt nyttjande av levande akvatiska resurser om det har en giltig fiskelicens.

2. Flaggmedlemsstaten ska utfärda och hantera fiskelicenser för gemenskapens fiskefartyg. Den ska se till att uppgifterna i fiskelicensen är korrekta och överensstämmer med uppgifterna i det register över gemenskapens fiskeflotta som avses i artikel 15 i förordning (EG) nr 2371/2002.

3. Flaggmedlemsstaten ska tillfälligt återkalla fiskelicensen för ett fartyg som är föremål för tillfälligt stillaliggande enligt beslut av denna medlemsstat och som har fått sitt fisketillstånd indraget i enlighet med artikel 45.1 d i förordning (EG) nr 1005/2008.

4. Flaggmedlemsstaten ska slutgiltigt återkalla fiskelicensen för fartyg som är föremål för en åtgärd för att anpassa fiskekapaciteten enligt artikel 11.3 i förordning (EG) nr 2371/2002 eller som har fått sitt fisketillstånd indraget i enlighet med artikel 45.1 d i förordning (EG) nr 1005/2008.

Artikel 7Fisketillstånd

1. Ett fiskefartyg från gemenskapen som är verksamt i gemenskapens vatten ska endast ha rätt att bedriva fiskeverksamhet om det innehar ett giltigt fisketillstånd utfärdat av de behöriga myndigheterna i flaggmedlemsstaten. Ett fiskefartyg från gemenskapen som är verksamt i gemenskapens vatten ska endast ha rätt att bedriva särskild fiskeverksamhet om denna anges i dess giltiga fisketillstånd när fisket eller fiskezonerna omfattas av

a) ett system för förvaltning av fiskeansträngning,

b) en flerårig plan,

c) ett marint skyddat område,

d) en plan för successiv minskning av utkasten,

e) experimentellt fiske i vetenskapligt syfte,

f) fiskeverksamhet med bottenredskap i områden som inte faller under en regional fiskeriorganisations ansvar,

g) andra fall som regleras i gemenskapslagstiftningen.

2. Om en medlemsstat har infört en särskild nationell ordning för fisketillstånd ska den, på begäran, till kommissionen lämna in en sammanfattning av de uppgifter som lämnas i tillståndsansökningarna och de samlade uppgifterna om fiskeansträngningen i samband med detta.

3. Om flaggmedlemsstaten har antagit nationella bestämmelser i form av en nationell ordning för fisketillstånd för att kunna göra en individuell fördelning av de fiskemöjligheter som medlemsstaten tilldelats ska den på begäran till kommissionen sända in uppgifter om de fartyg som fått tillstånd för ett visst fiske.

4. Ett fisketillstånd får inte utfärdas om fartyget i fråga inte har erhållit en fiskelicens i enlighet med artikel 6 eller om dess fiskelicens tillfälligt eller slutgiltigt har återkallats. Ett fisketillstånd ska automatiskt upphöra att gälla om den licens som är knuten till fartyget slutgiltigt har återkallats. Det skall upphöra att gälla tillfälligt om fiskelicensen dragits in tillfälligt.

5. Beslut om format och förfarande för utfärdande av fiskelicenser och fisketillstånd ska fattas i enlighet med förfarandet i artikel 111.

Artikel 8Märkning av fiskeredskap

1. Ett fartygs befälhavare ska respektera villkor och begränsningar avseende märkning och identifiering av fartyg och deras redskap.

2. Närmare bestämmelser för märkning och identifiering av fartyg och deras redskap ska fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 111.

Artikel 9Fartygsövervakningssystem

1. Medlemsstaterna ska använda ett satellitbaserat fartygsövervakningssystem för att på ett effektivt sätt kunna övervaka den fiskeverksamhet som fiskefartyg som för deras flagg bedriver oavsett var de befinner sig samt fiskeverksamhet i deras vatten. Medlemsstaterna ska regelbundet övervaka att dessa uppgifter är korrekta och snabbt vidta åtgärder om uppgifter befinns vara felaktiga.

2. Ett fiskefartyg vars största längd är 10 meter eller mer ska ha en fullt fungerande anordning installerad ombord som genom att sända ut uppgifter om fartygets position med jämna mellanrum gör att fartyget automatiskt lokaliseras och identifieras av fartygsövervakningssystemet. Den ska också göra det möjligt för flaggstatens centrum för fiskerikontroll att registrera fiskefartyget. För fartyg vilkas längd är 10 meter eller mer och vilkas största längd är högst 15 meter ska denna punkt tillämpas från och med den 1 januari 2012.

3. När ett fiskefartyg befinner sig i en annan medlemsstats vatten ska flaggmedlemsstaten tillhandahålla uppgifter från fartygsövervakningssystemet om detta fartyg genom automatisk överföring till kustmedlemsstaternas centrum för fiskerikontroll. Uppgifter från fartygsövervakningssystemet ska också på begäran tillhandahållas den medlemsstat i vars hamnar ett fiskefartyg kan förväntas landa sina fångster eller i vars vatten fiskefartyget kan förväntas fortsätta sin fiskeverksamhet.

4. Om ett fiskefartyg från gemenskapen är verksamt i ett tredjelands vatten eller i områden på det fria havet där fiskeresurserna förvaltas av en internationell organisation och om avtalet med detta tredjeland eller den internationella organisationens tillämpliga regler så föreskriver ska dessa uppgifter också göras tillgängliga för detta land eller denna organisation.

5. Medlemsstaterna ska göra detaljerade och aggregerade data tillgängliga för slutanvändarna i enlighet med artikel 2 i i rådets förordning (EG) nr 199/2008,[33] för att stödja vetenskaplig analys i enlighet med villkoren i artikel 18 i den förordningen.

6. Gemenskapsfartyg med en största längd på högst 15 meter får undantas från kravet att vara utrustade med fartygsövervakningssystem om de

a) endast är verksamma i flaggmedlemsstatens territorialvatten, eller

b) aldrig tillbringar mer än 24 timmar till havs räknat från avfärden till återkomsten till hamnen.

7. Tredjeländers fiskefartyg som är verksamma i gemenskapens vatten ska ha en fullt fungerande anordning installerad ombord som genom att sända ut uppgifter om fartygets position med jämna mellanrum på samma sätt som befälhavare på gemenskapens fiskefartyg gör innebär att fartyget automatiskt lokaliseras och identifieras av fartygsövervakningssystemet.

8. Medlemsstaterna ska inrätta och driva centrum för fiskerikontroll med uppgift att övervaka fiskeverksamheten och fiskeansträngningen. En medlemsstats centrum för fiskerikontroll ska övervaka de fiskefartyg som för dess flagg, oavsett i vilka vatten de verkar eller i vilken hamn de befinner sig, samt gemenskapens fiskefartyg som för andra medlemsstaters flagg och tredjeländers fiskefartyg som omfattas av ett fartygsövervakningssystem och som är verksamma i vatten som lyder under denna medlemsstats överhöghet eller jurisdiktion.

9. Varje flaggmedlemsstat ska utse de behöriga myndigheter som ska ansvara för deras centrum för fiskerikontroll och vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att dess centrum för fiskerikontroll har de personalresurser som krävs och är utrustade med datorutrustning och program som möjliggör automatisk databehandling och elektronisk dataöverföring. Medlemsstaterna ska anordna med säkerhetskopiering och förfaranden för återskapande av data i händelse av systemfel. Medlemsstaterna får driva gemensamma centrum för fiskerikontroll.

10. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel ska antas i enlighet med förfarandet i artikel 111.

Artikel 10Automatiskt identifieringssystem

1. Ett fiskefartyg vars största längd är 15 meter eller mer ska vara utrustat med och ha i drift ett automatiskt identifieringssystem som uppfyller de prestandanormer som har fastställts av Internationella sjöfartsorganisationen enligt kapitel V regel 19 sektion 2.4.5 i 1974 års SOLAS-konvention i gällande version.

2. Medlemsstaterna ska använda uppgifter från automatiska identifieringssystem för korskontroller mot andra tillgängliga uppgifter i enlighet med artiklarna 102 och 103. Medlemsstaterna ska därför se till att uppgifter från det automatiska identifieringssystemet om fiskefartyg som för deras flagg finns tillgängliga för deras nationella tillsynsmyndigheter. Medlemsstaterna ska regelbundet övervaka att dessa uppgifter är korrekta och snabbt vidta åtgärder om uppgifter befinns vara felaktiga.

Artikel 11System för positionsbestämning

1. Medlemsstaterna ska använda ett system för positionsbestämning som innebär att de kan jämföra de positioner som härrör från fjärravkända bilder som har sänts till jorden från satelliter eller andra likvärdiga system med uppgifter från fartygsövervakningssystem eller automatiska identifieringssystem i syfte att undersöka förekomsten av fiskefartyg i ett område. Medlemsstaterna ska se till att deras centrum för fiskerikontroll har den tekniska kapacitet som krävs för att använda ett system för positionsbestämning.

2. Kommissionen får kräva att en medlemsstat använder ett system för positionsbestämning för ett visst fiskeri vid en viss tidpunkt.

Artikel 12Överföring av uppgifter för övervakningsinsatser

Uppgifter från fartygsövervakningssystemet, det automatiska identifieringssystemet och systemet för positionsbestämning som samlas in inom ramen för denna förordning kan överföras till kommissionens organ och andra offentliga myndigheter i medlemsstaterna som ägnar sig åt övervakning med avseende på sjösäkerhet och sjöfartsskydd, gränskontroll, skydd av den marina miljön och allmän tillsyn över att lagen följs.

Artikel 13Ny teknik

1. Rådet får med stöd av artikel 37 i fördraget fatta beslut om skyldighet att använda elektroniska övervakningsanordningar och spårbarhetsverktyg som genetisk analys. För att kunna ta ställning till vilken teknik som ska användas ska medlemsstaterna i samarbete med kommissionen eller det organ den utser genomföra pilotprojekt om spårbarhetsverktyg som genetisk analys före den 1 juni 2013.

2. Rådet ska med stöd av artikel 37 i fördraget besluta om införandet av annan ny teknik för fiskerikontroll när denna leder till bättre efterlevnad av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken på ett kostnadseffektivt sätt.

AVDELNING IV FISKEÖVERVAKNING

Kapitel IÖvervakning av nyttjandet av fiskemöjligheter

Avsnitt 1Allmänna bestämmelser

ARTIKEL 14 LOGGBOK

1. Utan att det påverkar tillämpningen av särskilda bestämmelser ska befälhavare på fiskefartyg från gemenskapen som har en största längd på 10 meter eller mer föra loggbok, i vilken de ska ange alla fångstmängder över 15 kg i levande vikt som finns ombord av varje art, datum och geografiskt område, uttryckt med hänvisning till ett delområde och en sektion eller delsektion, eller i tillämpliga fall statistisk rektangel, där fångstbegränsningar gäller i enlighet med gemenskapslagstiftningen för dessa fångster och vilken typ av fiskeredskap som använts. De mängder av varje art som har kastats överbord ska också registreras i loggboken. Befälhavaren ansvarar för att uppgifterna i loggboken är korrekta.

2. För fiske som omfattas av ett system för fiskeansträngning ska befälhavare på gemenskapens fiskefartyg i sina loggböcker registrera och redogöra för den tid som har tillbringats i området enligt följande:

a) För släpredskap:

i) Ankomst till och avfärd från hamn.

ii) Varje inpassering i och utpassering ur havsområden som omfattas av särskilda regler om tillträde till vatten och resurser.

iii) De fångstmängder som finns ombord av varje art i kg levande vikt vid den tidpunkt då området lämnas eller en hamn i området anlöps.

b) För passiva redskap:

i) Ankomst till och avfärd från hamn.

ii) Varje inpassering i och utpassering ur havsområden som omfattas av särskilda regler om tillträde till vatten och resurser.

iii) Datum och klockslag för utsättning eller vittjning av passiva redskap i dessa områden.

iv) Datum och klockslag för avslutande av den fiskeverksamhet som inbegrep dessa passiva redskap.

v) De fångstmängder som finns ombord av varje art i kg levande vikt vid den tidpunkt då området lämnas eller en hamn i området anlöps.

3. Uppskattningar av kvantiteter i kg av fisk ombord som förs in i loggboken får inte avvika med mer än 5 % från den kvantitet fisk som fartyget har ombord.

4. För att omräkna lagrad och beredd fisks vikt till levande vikt ska befälhavare på gemenskapens fiskefartyg använda den omräkningsfaktor som har fastställts i enlighet med förfarandet i artikel 111.

5. Befälhavare på tredjeländers fiskefartyg som är verksamma i gemenskapens vatten ska registrera de uppgifter som anges i denna artikel på samma sätt som befälhavare på gemenskapens fiskefartyg.

6. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel ska antas i enlighet med förfarandet i artikel 111.

Artikel 15Elektronisk registrering och överföring av loggboksuppgifter

1. Befälhavare på gemenskapens fiskefartyg med en största längd på 10 meter eller mer ska registrera uppgifter i fiskeloggboken på elektronisk väg och överföra dem till flaggmedlemsstatens behöriga myndighet på elektronisk väg minst en gång om dagen.

2. Punkt 1 ska gälla de av gemenskapens fiskefartyg vilkas längd överstiger 15 meter och vilkas största längd är högst 24 meter från och med den 1 juli 2011 och de av gemenskapens fiskefartyg vilkas längd är 10 meter eller mer och vilkas största längd är högst 15 meter från och med den 1 januari 2012. Gemenskapsfartyg vilkas största längd är högst 15 meter får undantas från punkt 1 om de

a) endast är verksamma i flaggmedlemsstatens territorialvatten, eller

b) aldrig tillbringar mer än 24 timmar till havs räknat från avfärden till återkomsten till hamnen.

Artikel 16Fartyg som inte omfattas av kraven på loggbok

1. Varje medlemsstat ska genom stickprovskontroller övervaka den verksamhet som bedrivs av de fiskefartyg som är undantagna från kraven i artikel 14 för att säkerställa att dessa fartyg följer bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken.

2. För detta ändamål ska varje medlemsstat upprätta en plan för provtagningen på grundval av den metod som kommissionen antar i enlighet med förfarandet i artikel 111 och varje år före den 31 januari översända denna till kommissionen med angivande av vilka metoder som har använts vid upprättandet av planen. Provtagningsplanerna ska så långt möjligt vara oförändrade över tiden och standardiserade inom regioner.

Artikel 17Förhandsanmälan

1. Utan att det påverkar tillämpningen av särskilda bestämmelser i de fleråriga planerna ska befälhavare på gemenskapens fiskefartyg eller deras företrädare minst fyra timmar innan fartyget beräknas anlöpa hamn, om de behöriga myndigheterna inte har lämnat tillstånd till tidigare ankomst, lämna följande uppgifter till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat vars hamnar eller landningsplatser de vill använda:

a) Fartygets identitet.

b) Namnet på den utsedda destinationshamnen och syftet med anlöpet, t.ex. landning, omlastning, tillgång till tjänster.

c) Fisketillstånd eller i förekommande fall tillstånd att stödja fiskeverksamhet eller lasta om fiskeriprodukter.

d) Datum för fiskeresan och de områden där fångsterna gjordes.

e) Beräknad ankomstdag och ankomsttid till hamn.

f) Mängder för varje art som finns ombord, inklusive nollfångster.

g) Vilka mängder av varje art som ska landas eller omlastas.

2. Befälhavaren på ett fiskefartyg från gemenskapen, eller dennes ombud, som för loggbok på elektronisk väg i enlighet med artikel 15 ska översända den förhandsanmälan som avses i punkt 1 till den behöriga myndigheten i flaggmedlemsstaten på elektronisk väg. De loggboksuppgifter som avses i artikel 14 och den förhandsanmälan som avses i punkt 1 i denna artikel får översändas tillsammans om alla erforderliga uppgifter framgår.

3. När ett fiskefartyg från gemenskapen avser att anlöpa en hamn i en annan medlemsstat än flaggmedlemsstaten och har översänt den förhandsanmälan som avses i punkt 1 på elektronisk väg ska de behöriga myndigheterna i flaggmedlemsstaten omedelbart efter mottagandet vidarebefordra den förhandsanmälan som avses i punkt 1 till de behöriga myndigheterna i kustmedlemsstaten på elektronisk väg.

4. Kommissionen får i enlighet med förfarandet i artikel 111 undanta vissa kategorier av fiskefartyg från den skyldighet som avses i punkt 1 under en begränsad tid, som kan förlängas, eller fastställa en annan anmälningsfrist, där hänsyn bland annat ska tas till typen av fiskeriprodukter, avståndet mellan fångstområdena, landningsplatserna och de hamnar i vilka fartygen ifråga är registrerade.

Artikel 18Omlastning

Omlastning till havs är förbjuden i gemenskapens vatten. Omlastning är endast tillåten om tillstånd lämnas i de hamnar i medlemsstaterna som utsetts för detta ändamål och på de villkor som fastställs i denna förordning.

Artikel 19Omlastningsdeklaration

1. Befälhavarna, eller deras ombud, på både det omlastande och det mottagande fartyget ska så snart som möjligt och senast 24 timmar efter omlastningen lämna in en omlastningsdeklaration

(a) till sin flaggmedlemsstat och

(b) till de behöriga myndigheterna i den berörda hamnmedlemsstaten om omlastningen har ägt rum i en annan medlemsstats hamn.

2. Omlastningsdeklarationen ska om möjligt lämnas in på elektronisk väg. Om deklarationen lämnas in på elektronisk väg ska den endast översändas till flaggmedlemsstaten, även om omlastningen ska äga rum i en annan medlemsstats hamn. Flaggmedlemsstaten ska omedelbart efter mottagandet vidarebefordra omlastningsdeklarationen till den berörda hamnmedlemsstaten.

3. Omlastningsdeklarationen ska innehålla uppgift om mängden fiskeriprodukter av varje art som har omlastats, datum och plats för varje fångst, namnen på de inblandade fartygen och omlastnings- och bestämmelsehamnarna. Befälhavarna på båda fartygen ska ansvara för att deklarationerna är korrekta.

4. Kommissionen får i enlighet med förfarandet i artikel 111 undanta vissa kategorier av fiskefartyg från den skyldighet som avses i punkt 1 under en begränsad tid, som kan förlängas, eller fastställa en annan anmälningsfrist, där hänsyn bland annat ska tas till typen av fiskeriprodukter, avståndet mellan fångstområdena, landningsplatserna och de hamnar i vilka fartygen ifråga är registrerade.

5. Förfaranden och former för omlastningen ska fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 111.

Artikel 20Landnings- och omlastningstillstånd

1. Gemenskapens fiskefartyg ska endast beviljas tillstånd att landa eller omlasta om de uppgifter som avses i artikel 17 är fullständiga.

2. Landning får inte påbörjas förrän tillstånd har lämnats av de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstaten.

3. För att tillstånd att påbörja landning eller omlastning i hamn ska kunna lämnas ska en kontroll av att de insända uppgifter som avses i punkt 1 är fullständiga och, när så erfordras, en inspektion göras.

4. När de behöriga myndigheterna lämnar tillstånd att landa ska de tilldela landningen ett unikt landningsnummer (ULN) och meddela fartygets befälhavare detta. Om landningen avbryts får den inte återupptas förrän tillstånd lämnas.

Artikel 21Landningsdeklaration

1. Befälhavaren är ansvarig för riktigheten av landningsdeklarationen som minst ska innehålla uppgift om de landade mängderna av varje art i enlighet med artikel 14, i vilket område de fångats och vilket datum.

2. Utan att det påverkar tillämpningen av särskilda bestämmelser i de fleråriga planerna ska befälhavare eller deras ombud på gemenskapens fiskefartyg vars största längd är 10 meter eller mer översända uppgifterna i landningsdeklarationen till de behöriga myndigheterna i flaggmedlemsstaten på elektronisk väg inom två timmar efter det att landningen har fullbordats.

3. När ett av gemenskapens fiskefartyg landar sin fångst i en annan medlemsstat än flaggmedlemsstaten ska de behöriga myndigheterna i flaggmedlemsstaten omedelbart efter mottagandet vidarebefordra uppgifterna i landningsdeklarationen till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där fångsten landades på elektronisk väg.

4. Punkt 2 ska gälla de av gemenskapens fiskefartyg vilkas längd överstiger 15 meter och vilkas största längd är högst 24 meter från och med den 1 juli 2011 och de av gemenskapens fiskefartyg vilkas längd är 10 meter eller mer och vilkas största längd är högst 15 meter från och med den 1 januari 2012. Gemenskapsfartyg vilkas största längd är högst 15 meter kan undantas från tillämpningen av punkt 2 om de

a) endast är verksamma i flaggmedlemsstatens territorialvatten, eller

b) aldrig tillbringar mer än 24 timmar till havs räknat från avfärden till återkomsten till hamnen.

5. För fartyg som undantas från kravet i punkt 2 ska befälhavare eller deras ombud i samband med landningen sammanställa en landningsdeklaration och så snart som möjligt, dock senast 24 timmar efter landningen, översända denna till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där landningen har ägt rum.

6. Förfaranden och former för landningdeklarationer ska fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 111.

Artikel 22Fartyg som undantas från kraven på landningsdeklarationer

1. Varje medlemsstat ska genom stickprovskontroller övervaka den verksamhet som bedrivs av de fiskefartyg som är undantagna från kraven på landningsdeklarationer i artikel 21.1 och 21.2 för att säkerställa att dessa fartyg följer bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken.

2. För detta ändamål ska varje medlemsstat upprätta en plan för provtagningen på grundval av den metod som kommissionen antar i enlighet med förfarandet i artikel 111 och varje år före den 31 januari översända denna till kommissionen med angivande av vilka metoder som har använts vid upprättandet av planen. Provtagningsplanerna ska så långt möjligt vara oförändrade över tiden och standardiserade inom regioner.

Avsnitt 2Medlemsstaternas registrering och utbyte av uppgifter

ARTIKEL 23 REGISTRERING AV FÅNGSTUPPGIFTER OCH FISKEANSTRÄNGNING

1. Varje medlemsstat ska registrera alla relevanta uppgifter om de fiskemöjligheter som avses i detta kapitel, uttryckta både i fångster och fiskeansträngning, och bevara originalen under en period om tre år eller längre i enlighet med nationella bestämmelser.

2. Medlemsstaterna ska före den femtonde i varje månad genom dataöverföring meddela kommissionen eller det organ den har utsett alla uppdaterade uppgifter som avses i punkt 1 som har registrerats under den föregående månaden.

3. Alla fångster ur ett kvoterat bestånd eller en kvoterad grupp av bestånd som tas av gemenskapens fiskefartyg ska avräknas från den kvot som tilldelats flaggmedlemsstaten för gällande bestånd eller grupp av bestånd, oberoende av landningsplatsen.

Artikel 24Utbyte av uppgifter

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 23 ska medlemsstater i vilka fångster landas, på begäran av andra medlemsstater, på elektronisk väg tillhandahålla uppgifter om landningar, försäljning, omlastningar eller transport av fiskeriprodukter som har gjorts i dess hamnar eller vatten som lyder under dess överhöghet eller jurisdiktion av fiskefartyg som för den begärande medlemsstatens flagg.

2. Denna information ska minst bestå av berört fartygs namn och distriktsbeteckning, vilka fiskmängder per bestånd eller grupp av bestånd som detta fartyg landat, sålt eller lastat om samt dagen och platsen för landningen, försäljningen, omlastningen eller transporten. Denna information ska lämnas inom fyra arbetsdagar efter den dag då medlemsstaten begärde den om inget annat har överenskommits mellan de berörda medlemsstaterna.

3. På kommissionens begäran ska den medlemsstat där landningen, saluföringen, omlastningen eller transporten har ägt rum sända in dessa upplysningar till kommissionen på elektronisk väg samtidigt som den sänder dem till fartygets flaggmedlemsstat.

Artikel 25Uppgifter om uttömning av fiskemöjligheter

1. En medlemsstat ska utan dröjsmål informera kommissionen när den finner att

a) fångster ur ett kvoterat bestånd eller en kvoterad grupp av bestånd som tas av fiskefartyg som för dess flagg bedöms uppgå till 80 % av denna kvot, eller

b) 80 % av den maximala fiskeansträngningen för ett fiskeområde som är tillämplig på alla de fiskefartyg som för dess flagg, eller en del av dessa, bedöms ha nåtts.

2. I dessa fall ska den på kommissionens begäran lämna mer detaljerad och frekvent information än den som avses i artikel 23 till kommissionen.

Avsnitt 3Stängning av fiske

ARTIKEL 26 STÄNGNING AV FISKE FRÅN MEDLEMSSTATERNAS SIDA

1. Varje medlemsstat ska fastställa det datum från och med vilket

a) fångster ur ett kvoterat bestånd eller en kvoterad grupp av bestånd som tas av fiskefartyg som för dess flagg ska bedömas ha uttömt denna kvot,

b) den maximala fiskeansträngningen för en fiskezon som är tillämplig på alla de fiskefartyg som för dess flagg, eller en del av dessa, ska bedömas ha nåtts.

2. Från och med det datum som avses i punkt 1 ska medlemsstaten i fråga förbjuda fartyg som för dess flagg att fiska ur detta bestånd eller denna grupp av bestånd och att bevara ombord, omlasta och landa fisk som fångats efter detta datum, och fastställa ett datum fram till vilket det är tillåtet att lasta om och landa fångster eller lämna in de senaste fångstdeklarationerna.

3. Det beslut som avses i punkt 2 ska offentliggöras av den berörda medlemsstaten och omedelbart meddelas kommissionen och övriga medlemsstater. Det ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning (C-serien). Från och med det datum då den berörda medlemsstaten offentliggör beslutet ska medlemsstaterna se till att fartyg som för den berörda medlemsstatens flagg inte bevarar ombord, landar eller omlastar fisken i fråga eller placerar den i bur i deras vatten eller på deras territorier.

4. Kommissionen ska hålla de upplysningar som den tagit emot enligt denna artikel tillgängliga för medlemsstaterna på elektronisk väg.

Artikel 27Stängning av fiske från kommissionens sida

1. Om kommissionen finner att en medlemsstat inte har fullgjort sin skyldighet att lämna de månatliga uppgifter om fiskemöjligheterna som avses i artikel 23.2 får den fastställa ett datum då 80 % av denna medlemsstats fiskemöjligheter bedöms vara uttömda och ett datum då fiskemöjligheterna ska anses vara uttömda.

2. Om kommissionen finner att de fiskemöjligheter som tilldelats gemenskapen eller en medlemsstat anses vara uttömda, ska den på grundval av de uppgifter som avses i artikel 26 eller på eget initiativ meddela den berörda medlemsstaten detta och förbjuda fiskeverksamhet för det område, de redskap, det bestånd, grupp av bestånd eller flotta som berörs av denna fiskeverksamhet.

Artikel 28Korrigerande åtgärder

1. När kommissionen har stoppat fisket på grund av att de fiskemöjligheter som tilldelats en medlemsstat eller grupp av medlemsstater eller gemenskapen antas vara uttömda, och det visar sig att en medlemsstat i själva verket inte har uttömt sina fiskemöjligheter ska följande bestämmelser tillämpas.

2. Om den skada som en medlemsstat lidit genom att fisket förbjudits innan dess fiskemöjligheter hade uttömts inte har avhjälpts ska åtgärder beslutas på det sätt som avses i artikel 111 i syfte att på ett lämpligt sätt avhjälpa den skada som förorsakats. Dessa åtgärder kan innebära att en medlemsstat som överskridit sin kvot får sina fiskemöjligheter reducerade och att de mängder som dras av på ett lämpligt sätt delas ut till de medlemsstater vilkas fiskeverksamhet har stoppats innan deras fiskemöjligheter har uttömts.

3. Dessa avdrag och efterföljande tilldelningar ska göras med hänsyn till i första hand de arter och zoner för vilka fiskemöjligheterna har fastställts. Detta kan göras under det år skadan uppstår eller under något av de följande åren.

4. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel ska fastställas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 111, särskilt beträffande bestämningen av ifrågavarande mängder.

Kapitel IIÖvervakning av flottförvaltningen

Avsnitt 1Fiskekapacitet

ARTIKEL 29 FISKEKAPACITET

1. Medlemsstaterna ska ansvara för genomförandet av de kontroller som krävs för att säkerställa att den totala kapacitet som motsvarar de fiskelicencer som en medlemsstat har utfärdat, i GT och i kW, inte vid något tillfälle överstiger den maximala kapacitet för den medlemsstaten som har fastställts i enlighet med

a) artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002,

b) rådets förordning (EG) nr 639/2004 av den 30 mars 2004[34],

c) kommissionens förordning (EG) nr 1438/2003 av den 12 augusti 2003[35], och

d) kommissionens förordning (EG) nr 2104/2004 av den 9 december 2004[36].

2. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel får antas i enlighet med förfarandet i artikel 111, särskilt för

a) registrering av fiskefartyg,

b) kontroll av fiskefartygens maskinstyrka,

c) kontroll av fiskefartygens tonnage,

d) kontroll av fiskeredskapens typ, nummer och egenskaper.

3. Medlemsstaterna ska som en del av den rapport som avses i artikel 110 meddela kommissionen vilka kontrollmetoder som används, tillsammans med namn och adresser till de organ som ansvarar för genomförandet av de kontroller som avses i punkt 2.

Avsnitt 2: Motorstyrka

ARTIKEL 30 ÖVERVAKNING AV MOTORSTYRKA

1. Fiske är endast tillåtet med fiskefartyg med motorer vilkas effekt inte överstiger den som anges i motorcertifikatet.

2. Det är förbjudet att manipulera en motor i syfte att öka dess effekt till ett värde som överstiger den maximieffekt som anges i motorcertifikatet.

3. Det är förbjudet att använda nya motorer eller utbytesmotorer som inte fått officiellt godkännande av den berörda medlemsstaten.

4. Medlemsstaterna ska se till att den effekt som anges i motorcertifikatet inte överskrids. Medlemsstaterna ska som en del av den rapport som avses i artikel 110 meddela kommissionen vilka kontrollåtgärder de har vidtagit för att säkerställa att motorstyrkan inte överskrids.

Artikel 31Certifiering av motorstyrka

1. Medlemsstaternas myndigheter ska officiellt godkänna att nya motorer, utbytesmotorer och motorer som har modifierats tekniskt inte kan producera större effekt än den som anges i motorcertifikatet. Sådana godkännanden ska endast utfärdas om motorn inte kan producera större effekt än den angivna.

2. Medlemsstaternas myndigheter får överlåta certifieringen av motorstyrka till klassificeringssällskap, tillverkare av motorer eller andra aktörer som har den expertkunskap som krävs för att göra den tekniska kontrollen av motorstyrkan. Dessa klassificeringssällskap, tillverkare eller andra aktörer ska endast certifiera att motorer inte kan producera större effekt än den officiellt angivna om det inte finns någon möjlighet att öka motorns prestanda över den effekt som anges i motorcertifikatet.

Artikel 32 Korskontroller av motorstyrka

1. Medlemsstaterna ska utföra korskontroller av uppgifter för att verifiera att motorstyrkan överensstämmer med all information som de administrativa organen har tillgång till om fartygets tekniska egenskaper. De ska särskilt verifiera uppgifterna i

a) fartygsövervakningssystemet,

b) loggboken,

c) det EIAPP-certifikat (Engine International Air Pollution Prevention) som utfärdats för motorn i enlighet med bestämmelserna i bilaga VI till MARPOL-konventionen 73/78,

d) klasscertifikat utfärdade av en erkänd organisation som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg i den mening som avses i direktiv 94/57/EG,

e) sjövärdighetsintyget,

f) registret över gemenskapens fiskeflotta, och

g) andra dokument som innehåller relevant information om fartygets motorstyrka eller andra därmed förknippade tekniska egenskaper.

2. När det finns tecken på att ett fiskefartygs motor har större effekt än den som anges i fiskelicensen ska medlemsstaterna göra en fysisk kontroll av motorstyrkan.

Kapitel IIIÖvervakning av fleråriga planer

Artikel 33 Omlastning i hamn

Gemenskapens fiskefartyg som bedriver fiskeri som omfattas av en flerårig plan får inte överföra sina fångster till andra fartyg eller fordon utan att först landa fångsterna för vägning hos en auktionsinrättning eller annat organ som medlemsstaterna har godkänt.

Artikel 34Utsedda hamnar

1. Rådet får, när det antar en flerårig plan, fatta beslut om ett tröskelvärde som ska tillämpas på den levande vikten av arter som omfattas av en flerårig plan, ovanför vilket fartyg måste landa sina fångster i en utsedd hamn.

2. När en större mängd fisk än det tröskelvärde som avses i punkt 1 ska landas ska befälhavare på gemenskapens fiskefartyg se till att fångsten endast landas i en utsedd hamn i gemenskapen. När den fleråriga planen tillämpas inom ramen för en regional fiskeriförvaltningsorganisation får landningen ske i en hamn som tillhör en avtalsslutande part till denna organisation.

3. Varje medlemsstat ska utse hamnar där de landningar som avses i punkt 2 ska äga rum.

4. En utsedd hamn ska uppfylla följande villkor:

a) Begränsade landningstider.

b) Begränsade landningsplatser.

c) Full inspektionstäckning under landningstiderna och på alla landningsplatser.

d) Den genomsnittliga landade vikten av de arter som omfattas av en flerårig plan ska utgöra minst 5 % av den totala vikten som landas i hamnen. Referensperioden för beräkning av detta genomsnitt ska vara de tre omedelbart föregående åren.

Artikel 35Separat förvaring av återhämtningsarter

1. Det är förbjudet att förvara arter som omfattas av en flerårig plan blandade med andra fiskeriprodukter ombord på gemenskapens fiskefartyg, oavsett lådans beskaffenhet och mängden fisk.

2. Lådor som innehåller arter som omfattas av en flerårig plan ska vara ordentligt märkta med en etikett som anger dessa arters FAO-koder och stuvas i lastutrymmet på ett sådant sätt att de är åtskilda från andra lådor.

Artikel 36Nationella kontrollprogram

1. Medlemsstaterna ska utarbeta ett nationellt kontrollprogram för varje flerårig plan.

2. Medlemsstaterna ska fastställa särskilda riktmärken för inspektionerna i enlighet med bilaga I. Dessa riktmärken ska regelbundet ses över mot bakgrund av genomgångar av de resultat som har uppnåtts. Riktmärken för inspektioner ska utvecklas stegvis till dess att de uppnår de mål för riktmärken som fastställs i bilaga I.

Kapitel IVÖvervakning av tekniska åtgärder

AVSNITT 1 ANVÄNDNING AV FISKEREDSKAP

ARTIKEL 37 FISKEREDSKAP

1. Fiskeredskap som används i ett fiskeri ska uppfylla de tekniska krav som fastställts för detta fiskeri i den gemensamma fiskeripolitiken.

2. I fiskevatten där det är tillåtet att ha fler än två slags fiskeredskap ombord ska det redskap som inte används stuvas undan så att det inte kan användas utan vidare i enlighet med följande regler:

a) Nätredskap, vikter och liknande utrustning ska lösgöras från trålbord, sveplinor, trålvarp och rep.

b) Nätredskap som finns på däck eller ovanför däck ska vara säkert fastgjorda.

c) Långrevar ska stuvas undan på lägre däck.

Artikel 38Fångsternas sammansättning

1. Om fångsterna ombord på något av gemenskapens fiskefartyg tagits med nätredskap med olika minsta maskstorlek under samma resa ska artsammansättningen beräknas för varje del av den fångst som tagits under olika förhållanden. Varje ändring av en tidigare använd maskstorlek, liksom av fångstsammansättningen ombord vid tidpunkten för denna ändring ska därför antecknas i loggboken och landningsdeklarationen.

3. I speciella fall får närmare bestämmelser om hur en stuvningsplan över beredda produkter för varje art ska utarbetas och hållas uppdaterad antas i enlighet med förfarandet i artikel 111, med angivande av produkternas placering i lastutrymmet.

AVSNITT 2Övervakning av MARINA SKYDDADE OMRÅDEN

ARTIKEL 39 FARTYGSÖVERVAKNINGSSYSTEM

1. När ett marint skyddat område inrättas ska den position som avgränsar den geografiska polygonen och motsvarande loxodromer och fartygspositioner mätas i enlighet med tillämplig standard.

2. Gemenskapens fiskefartygs fiskeverksamhet i fiskeområden där ett marint skyddat område har inrättats ska övervakas av kuststatens centrum för fiskerikontroll, som ska ha ett system för att upptäcka och registrera att fartyg seglar in i, genom och ut ur det marina skyddade området.

3. Kuststatens centrum för fiskerikontroll ska ha ett larmsystem som automatiskt kan upptäcka att fartyg seglar in i det marina skyddade området. Larmsystemet ska också finnas ombord på fartyget så att fartygets befälhavare underrättas om att fartyget håller på att segla in i det marina skyddade området.

4. Medlemsstaterna ska upprätta ett larmsystem som upptäcker att fartyg seglar in i den säkerhetszon som omger det område som ska skyddas.

5. Genom undantag från artikel 8.2 i kommissionens förordning (EG) nr 2244/2003 av den 18 december 2003 ska dataöverföringen ske med en frekvens på minst en gång var 15:e minut när ett fartyg går in i säkerhetszonen och ske i realtid när fartyget seglar in i det marina skyddade området.

Artikel 40 Genomsegling av ett marint skyddat område

1. Alla fiskefartyg har rätt att segla genom ett marint skyddat område under förutsättning att

a) alla redskap som medförs ombord är surrade och stuvade under genomseglingen, och

b) hastigheten under genomseglingen inte understiger sex knop.

2. Befälhavare på gemenskapens fiskefartyg som har för avsikt att segla genom ett marint skyddat område ska lämna följande uppgifter till flaggmedlemsstatens och kustmedlemsstatens myndigheter i form av en anmälan om genomsegling:

a) Fartygets namn, distriktsbeteckning, radioanropssignal och befälhavarens namn.

b) De geografiska koordinaterna för fartygets position.

c) Datum och klockslag för varje insegling i ett marint skyddat område.

d) Datum och klockslag för varje utsegling ur ett marint skyddat område.

Avsnitt 3Övervakning av minskningen av utkasten

ARTIKEL 41 REGISTRERING AV UTKAST

1. Befälhavare på fiskefartyg ska registrera alla utkast över 15 kg omräknat i levande vikt och utan dröjsmål översända dessa uppgifter till de behöriga myndigheterna på elektronisk väg.

2. Medlemsstaterna ska upprätta ett särskilt system för övervakning av fiskefartyg som för deras flagg med fisketillstånd enligt en plan för successiv minskning av utkasten.

Artikel 42Loggbokskontroller

När fartyg är utrustade med fartygsövervakningssystem ska medlemsstaterna systematiskt kontrollera att de uppgifter som inkommer till centrumet för fiskerikontroll motsvaras av den verksamhet som registrerats i loggboken med hjälp av uppgifter från fartygsövervakningssystemet och i förekommande fall av uppgifter från observatörer. Sådana korskontroller ska registreras i maskinläsbart format och sparas i tre år.

Avsnitt 4Fredningstider i realtid

ARTIKEL 43 ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

1. När ett fastställt tröskelvärde för bifångster nås ska området i fråga tillfälligt stängas för fiske i enlighet med bestämmelserna i detta avsnitt. En sådan fredningstid i realtid ska ha en fastställd längd på högst tio dagar.

2. Tröskelvärdet för bifångster ska beräknas som en procentuell andel av den levande vikten av varje art i den totala fångsten i ett drag, eller, när syftet med fredningstiden i realtid är att skydda unga exemplar av en viss art, en procentuell andel av antalet unga exemplar av en viss art jämförd med det totala antalet exemplar av denna art i draget.

Artikel 44Fredningstider i realtid införda av medlemsstaterna

1. När ett inspektionsfartyg från kustmedlemsstaten eller ett inspektionsfartyg som deltar i en gemensam insats inom ramen för en gemensam insatsplan upptäcker att ett tröskelvärde för bifångster har överskridits ska inspektionsfartyget utan dröjsmål meddela kustmedlemsstatens behöriga myndigheter.

2. När mängden bifångster överstiger ett tröskelvärde för bifångster i ett drag ska fiskefartyget byta fiskeområde med minst fem nautiska mil från den position där det tidigare draget skedde innan det fortsätter fiska och utan dröjsmål meddela kustmedlemsstatens behöriga myndigheter. Om minst tre fiskefartyg har tvingats lämna ett fiskeområde till följd av att tröskelvärdet för bifångster har överskridits ska kustmedlemsstaten använda de uppgifter som mottagits från dessa fartyg för att införa en fredningstid i realtid.

3. Kustmedlemsstaten ska fatta beslut om fredningstid i realtid för området i fråga på grundval av den information som erhålls i enlighet med punkterna 1 och 2. Den ska utan dröjsmål meddela kommissionen och alla medlemsstater och tredjeländer vilkas fartyg har tillstånd att fiska i det berörda området att en fredningstid i realtid har införts. Fiskeverksamhet i ett sådant område ska vara förbjuden enligt beslutet att införa fredningstid i realtid.

Artikel 45Fredningstider i realtid införda av kommissionen

1. Kommissionen får besluta att ett område tillfälligt ska stängas på grundval av erhållen information som visar att ett tröskelvärde för bifångster har nåtts om kustmedlemsstaten själv inte har genomfört en sådan stängning.

2. Kommissionen ska utan dröjsmål meddela alla medlemsstater och tredjeländer vilkas fartyg är verksamma i området och utan dröjsmål på sin officiella webbplats tillhandahålla en karta med koordinaterna för det tillfälligt stängda området, med angivande av stängningens varaktighet och gällande villkor för fiske i detta stängda område.

Artikel 46Öppnande av ett tillfälligt stängt område

1. När minst 60 timmar har förflutit sedan det definierade området stängdes och under kontroll av kustmedlemsstatens inspektionsorgan ska ett begränsat antal fartyg som medför en vetenskaplig observatör utföra provfiske för att kontrollera mängden bifångster.

2. Om de operationer som avses i punkt 1 inte resulterar i att 60 % av tröskelvärdet för bifångster överskrids ska kustmedlemsstaten upphäva den fredningstid i realtid den har infört. Kustmedlemsstaten ska informera kommissionen och alla berörda medlemsstater och tredjeländer vilkas fartyg har tillstånd att fiska i området i fråga om att fredningstiden i realtid har upphävts.

3. Om kommissionen har infört en fredningstid i realtid i enlighet med artikel 45 ska kustmedlemsstaten utan dröjsmål informera kommissionen om resultaten av det provfiske som avses i punkt 1. Kommissionen ska, i förekommande fall efter att Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen har granskat uppgifterna, upphäva fredningstiden i realtid om de operationer som avses i punkt 1 inte resulterar i att 60 % av tröskelvärdet för bifångster överskrids. Kommissionen ska informera alla berörda medlemsstater och tredjeländer vilkas fartyg har tillstånd att fiska i området i fråga om att fredningstiden i realtid har upphävts.

Kapitel V Övervakning av fritidsfiske

Artikel 47 Fritidsfiske

1. För att fritidsfiske på ett fartyg i gemenskapens vatten ska få bedrivas efter ett bestånd som omfattas av en flerårig plan fordras tillstånd för fartyget utfärdat av flaggmedlemsstaten.

2. Flaggmedlemsstaten ska registrera fångster från fritidsfiske efter bestånd som omfattas av en flerårig plan.

3. Fångster från fritidsfiske efter arter som omfattas av en flerårig plan ska avräknas från flaggmedlemsstatens motsvarande kvoter. De berörda medlemsstaterna ska fastställa en andel av dessa kvoter som uteslutande ska användas för fritidsfiske.

4. Saluföring av fångster från fritidsfiske är förbjuden, såvida den inte sker i filantropiskt syfte.

AVDELNING VÖVERVAKNING AV SALUFÖRINGEN

Kapitel I Allmänna bestämmelser

Artikel 48Principer för övervakningen av saluföringen

1. Varje medlemsstat ska ansvara för att på sitt territorium övervaka att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken tillämpas i alla led av saluföringen av fiskeri- och vattenbruksprodukter, från den första försäljningen till detaljhandelsförsäljningen, inklusive transporterna.

2. Alla partier med fiskeri- och vattenbruksprodukter ska vara spårbara och aktörerna ska kunna identifiera partiernas ursprung och destination från det att de fångas eller skördas till det att de når slutkonsumenten.

3. När en minimistorlek har fastställts för en viss art ska de aktörer som ansvarar för försäljning, lagring eller transport kunna bevisa produkternas geografiska ursprung uttryckt med hänvisning till ett delområde och en sektion eller delsektion, eller i tillämpliga fall statistisk rektangel, där fångstbegränsningar gäller i enlighet med gemenskapslagstiftningen.

4. Medlemsstaterna ska se till att alla fiskeri- och vattenbruksprodukter som fångas eller skördas delas upp i partier.

Artikel 49Gemensamma handelsnormer

1. Medlemsstaterna ska se till att produkter som omfattas av gemensamma handelsnormer endast utbjuds till försäljning, säljs eller marknadsförs om de uppfyller dessa normer.

2. Produkter som återtas från marknaden i enlighet med rådets förordning (EG) nr 104/2000 av den 17 december 1999 ska uppfylla gemensamma handelsnormer, i synnerhet när det gäller färskhet.

3. Aktörer som ansvarar för försäljning, lagring eller transport av partier med fiskeriprodukter ska kunna bevisa att produkterna uppfyller handelsnormerna i alla led.

Artikel 50Spårbarhet

1. Utan att det påverkar tillämpningen av förordning (EG) nr 178/2002[37] och medlemsstaternas nationella lagstiftning ska medlemsstaterna se till att deras aktörer inför system och förfaranden för att göra informationen om fiskeri- och vattenbruksprodukternas härkomst tillgänglig för den behöriga myndigheten.

2. Minimikraven för information om alla partier fiskeri- och vattenbruksprodukter så att deras härkomst kan spåras är

a) varje partis identifikationsnummer,

b) varje arts handelsnamn och vetenskapliga namn,

c) den levande vikten i kg,

d) fångst- och/eller skördedatum,

e) produktionsenhet (fiskefartygens namn, vattenbruksanläggningen),

f) leverantörernas namn och adress,

g) redskapet.

3. Varje parti ska märkas med de uppgifter som avses i punkt 2 i ett särskilt märkningssystem.

Artikel 51Konsumentinformation

Medlemsstaterna ska se till att de uppgifter som anges i artikel 8 i förordning (EG) nr 2065/2001 av den 22 oktober 2001 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 104/2000 beträffande konsumentinformation inom sektorn för fiskeri- och vattenbruksprodukter finns tillgängliga i alla saluföringsled. Det fångstområde som avses i artikel 8 i förordning (EG) nr 2065/2001 ska förstås som det delområde och den sektion eller delsektion, eller i tillämpliga fall den statistiska rektangel, där fångstbegränsningar gäller i enlighet med gemenskapslagstiftningen.

Kapitel IIVerksamhet efter landningen

Artikel 52Första försäljningen via auktion

1. Medlemsstaterna ska se till att den första försäljningen av alla kvantiteter som omfattas av begränsningar av fångsten eller fiskeansträngningen säljs och/eller registreras via auktion till registrerade köpare.

2. Andra fiskeriprodukter får endast säljas via auktion eller till organ eller personer som auktoriserats av medlemsstaterna.

3. Köparen av fiskeriprodukter från ett fiskefartyg vid första försäljningen ska vara registrerad hos myndigheterna i den medlemsstat där den första försäljningen