Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget /* COM/2012/0725 final - 2012/0342 (NLE) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Europeiska unionens regler om statligt stöd infördes ursprungligen i 1952 års fördrag om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen och 1957 års fördrag om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen. Reglerna ingår för närvarande i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget eller fördraget). I artikel 107 i EUF-fördraget definieras begreppet statligt stöd och anges på vilka grunder stöd kan anses vara förenligt med den inre marknaden, medan artikel 108 i EUF-fördraget anger de viktigaste förfarandeprinciper som styr kommissionens åtgärder för att se till att medlemsstaterna efterlever de materiella reglerna om statligt stöd. Enligt artikel 109 i EUF-fördraget får rådet, på förslag från kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet, anta de förordningar som behövs för tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget. År 1999 antog rådet förordning (EG) nr 659/1999[1] (nedan kallad procedurförordningen) om tillämpningsföreskrifter för artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget, som fram till våra dagar har tillämpats utan några större ändringar. Förfarandena för statligt stöd, som fastställs i artikel 108 i EUF-fördraget och mer i detalj i procedurförordningen, bygger på tre huvudpelare: – Det är obligatoriskt för medlemsstaterna att förhandsanmäla alla planerade stödåtgärder, utom i fall som omfattas av en förordning eller ett beslut om gruppundantag, och den berörda medlemsstaten får inte genomföra åtgärden förrän kommissionen har fattat ett beslut om att godkänna stödet. Mot denna bakgrund kan kommissionen, efter en i huvudsak bilateral (medlemsstaten och kommissionen) preliminär undersökning (”första etappen”), som i princip inte får ta längre tid än två månader, antingen godkänna stödet eller inleda en formell granskning (”andra etappen”), som helst ska vara avslutad inom 18 månader. Därefter godkänns (om nödvändigt på vissa villkor) eller förbjuds stödet. – Kommissionen är skyldig att genomföra en snabb och opartisk prövning av klagomål från berörda parter och fatta beslut utan onödigt dröjsmål. Om kommissionen fattar ett beslut där den konstaterar att det inte föreligger något statligt stöd på det sätt som en klagande påstår, måste den åtminstone ge den klagande en adekvat förklaring till orsakerna till att de faktiska och rättsliga omständigheter som läggs fram i klagomålet inte har kunnat visa att det är fråga om statligt stöd. – Slutligen ska kommissionen fortlöpande granska alla gällande stödsystem i medlemsstaterna och kan föreslå lämpliga åtgärder som utvecklingen på den inre marknaden kräver. Dessa huvudinslag i förfarandet för statligt stöd är en direkt konsekvens av det system med kontroll av statligt stöd som föreskrivs i fördraget, som bygger på kommissionens exklusiva behörighet att bedöma statliga stödåtgärders förenlighet med den inre marknaden. Mer än 13 år efter det att procedurförordningen trädde i kraft måste den moderniseras för att anpassa förfarandet för statligt stöd till en Europeisk union med 27 medlemsstater, 500 miljoner invånare och 23 officiella språk. Den ekonomiska och finansiella krisen har hotat den inre marknadens integritet och visat hur viktigt det är med enkel och effektiv kontroll och tillämpning på området statligt stöd. Dessa erfarenheter har visat att kommissionen behöver bättre instrument för att kunna ingripa inom tidsramar som är rimliga för företagen och främja en sund användning av offentliga medel för en tillväxtorienterad politik. Därför antog kommissionen den 8 maj 2012 antog ett meddelande med titeln Modernisering av det statliga stödet i EU[2]. Meddelandet utgör startpunkten för en omfattande reform av ramlagstiftningen om statligt stöd. Det ska också garantera att politiken för statligt stöd bidrar både till budgetkonsolidering och till genomförandet av Europa 2020-strategin[3], som är EU:s tillväxtstrategi för detta årtionde. Översynen av procedurförordningen är en av de åtgärder som bör ge kommissionen möjlighet att uppnå målen för detta initiativ. En reform av förfarandena för statligt stöd bör i första hand leda till effektivare kontroll av det statliga stödet[4]. Behovet av att reformera förfarandena för statligt stöd har också understrukits av revisionsrätten i dess särskilda rapport nr 15/2011 ”Garanterar kommissionens förfaranden att kontrollen av statligt stöd utförs ändamålsenligt?”[5]. I samband med den föreslagna reformen av ramen för tillämpning av reglerna om statligt stöd kommer kommissionen framförallt att ta hänsyn till revisionsrättens rekommendationer om att den bör – minimera antalet begäranden om upplysningar som skickas ut till medlemsstaterna, – påskynda handläggningen av ogrundade klagomål för att förbättra den rättsliga förutsebarheten för alla berörda parter, – regelbundet informera den klagande, medlemsstaten och stödmottagaren om hur utredningen av ett ärende framskrider och vad den utmynnar i, – samla in uppgifter på ett effektivare och tillförlitligare sätt. Dessa rekommendationer har uttryckligen godkänts av rådet[6] och Europaparlamentet[7]. 2. GENOMGÅNG AV DE FÖRESLAGNA ÄNDRINGARNA Med hänsyn till detta kommer den föreslagna reformen av procedurförordningen att i enlighet med meddelandet inriktas på två områden[8]: att förbättra handläggningen av klagomål (2.1) och att säkerställa effektiv och tillförlitlig insamling av information från marknaden (2.2). 2.1. BÄTTRE HANDLÄGGNING AV KLAGOMÅL Klagomål är i princip en mycket nyttig informationskälla som styr kommissionens utredningar mot de ekonomiska sektorer där olagligt statligt stöd hämmar konkurrensen på EU-nivå. Kommissionen får i genomsnitt in mer än 300 klagomål varje år, som antingen ges in av berörda parter[9] eller inte. Av dessa klagomål är det många som antingen inte motiveras av verkliga konkurrensproblem eller inte är tillräckligt väl underbyggda. De flesta klagomål behandlas inte som en prioritet, och därför tenderar handläggningen av dessa ärenden att bli alltmer utdragen[10]. Därför uppfattas hanteringen av klagomål ibland av medlemsstaterna och de klagande som oförutsägbar och föga öppen. År 2009 angavs i kodexen för bästa praxis för kontroll av statligt stöd[11] ett successivt och öppet förfarande för handläggning av klagomål. Efter två års tillämpning av kodexen visar erfarenheten dock att de fördelar som eftersträvades – kortare handläggningstid, ökad effektivitet och större förutsägbarhet – inte helt har förverkligats. En del av de största bristerna i det nuvarande systemet har inte kunnat åtgärdas med hjälp av bästa praxis, eftersom de härrör direkt från procedurförordningen. Därför föreslås en reform av själva procedurförordningen som lösning. * * * Syftet med de föreslagna ändringarna av procedurförordningen är i detta avseende att förbättra kvaliteten på den mottagna informationen genom att förtydliga kraven i samband med att ett klagomål ska inges och genom att formalisera ett successivt, förutsägbart och öppet förfarande. I dagens läge måste kommissionen undersöka varje påstådd överträdelse av reglerna om statligt stöd, oavsett källan till påståendet. Till skillnad från konkurrensreglerna i artiklarna 101 och 102 i EUF-fördraget, med avseende på vilka inlämnandet av ett klagomål regleras av förordningarna 1/2003[12] och 773/2004[13], gäller inga särskilda formella krav för inlämnandet av ett klagomål rörande statligt stöd. Eftersom procedurförordningen inte innehåller några konkreta regler ansåg tribunalen i sin dom av den 29 september 2011 i målet Ryanair[14] att det för närvarande inte finns några formella krav som ska uppfyllas för att kommissionen ska förfoga över ett klagomål avseende statligt stöd. Av öppenhetsskäl och i rättssäkerhetens intresse bör man därför klargöra villkoren för att lämna in ett klagomål som ger kommissionen tillgång till information om påstått olagligt stöd och därmed sätter igång den preliminära undersökningen (ändring av artikel 10). Det är lämpligt att kräva att – klagande lämnar en viss mängd obligatorisk information, och att kommissionen i detta syfte ges befogenhet att anta genomförandebestämmelser för att fastställa form och innehåll i ett klagomål (ändring av artikel 27). – klagande visar att de är berörda parter i den mening som avses i artikel 108.2 i EUF-fördraget[15] och artikel 1 h i procedurförordningen[16] och att de därför har ett legitimt intresse av att lämna in ett klagomål. För att nå detta mål föreslås det att man i artikel 20.2, när det gäller ”intresserade parters rättigheter”, preciserar att ”varje intresserad part får lämna in ett klagomål”. I fall där den mottagna informationen inte kommer att klassificeras som ett klagomål eftersom den inte kommer att ha uppfyllt kriterierna för godkännande har kommissionen inte längre någon skyldighet att anta formella beslut. Dessa inlagor kommer att registreras som marknadsinformation och kan användas i ett senare skede för utredningar på eget initiativ. För att slutföra det successiva förfarande som införts genom kodexen för bästa praxis[17] bör procedurförordningen formalisera möjligheten för kommissionen att anse att ett klagomål har dragits tillbaka om den klagande underlåter att återkomma med meningsfull information eller på något annat sätt underlåter att samarbeta under förfarandet. På detta sätt skulle handläggningen av klagomål kunna förenklas och förbättras (ändring av artikel 20.2). * * * Klagande gör först och främst kommissionen uppmärksam på stöd som redan beviljats och därför utgör potentiellt olagligt stöd. År 2009 antog kommissionen ett tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd[18] i syfte att informera nationella domstolar och berörda parter om tillbuds stående rättsmedel och har försökt att utveckla sitt samarbete med de nationella domstolarna genom att införa mer praktiska verktyg till stöd för nationella domare i deras dagliga arbete. Det föreslås att man uttryckligen föreskriver att nationella domstolar ska ha rätt att få information från kommissionen för tillämpning av artiklarna 107.1 och 108 i EUF-fördraget och begära ett yttrande från kommissionen om frågor som avser tillämpningen av reglerna om statligt stöd (ny artikel 23a.1). Det föreslås också att kommissionen ska få rätt att göra skriftliga eller muntliga framställningar till nationella domstolar (ny artikel 23a.2). Kommissionen får endast agera enligt denna bestämmelse av hänsyn till det allmänna unionsintresset (som amicus curiae), dvs. inte till stöd för någon av parterna. Den föreslagna bestämmelsen syftar särskilt till att ge kommissionen möjlighet att göra domstolar i medlemsstaterna uppmärksamma på frågor av stor betydelse för en konsekvent tillämpning av EU-lagstiftningen om statligt stöd på hela den inre marknaden. De nationella domstolarna är inte bundna av ett yttrande från kommissionen. Den nya artikel 23a påverkar inte heller nationella domstolars rätt eller skyldighet att begära ett förhandsavgörande från domstolen enligt artikel 267 i EUF-fördraget. * * * De ovannämnda förslagen bör garantera att kommissionen får in bättre underbyggda klagomål, och de kommer därför att inverka positivt på alla de aktörer som deltar i hanteringen av klagomål som gäller statligt stöd. Om det blir obligatoriskt att använda formulären för inlämning av klagomål underlättas kommissionens arbete med att fastställa om ett klagomål omfattar frågor som gäller statligt stöd och fastställa graden av prioritet som bör ges varje klagomål, utan att den upprepade gånger behöver begära upplysningar från den berörda medlemsstaten eller den klagande. Eftersom medlemsstaterna har rätt att kommentera och reagera på varje klagomål, skulle en eventuell minskning av antalet klagomål dessutom minska arbetsbördan för den berörda medlemsstaten. Om klagande också väcker talan inför nationella domstolar på grundval av påstådda överträdelser av EU-lagstiftningen om statligt stöd finner de nationella domstolarna i procedurförordningen de redskap som står till deras förfogande för att få kommissionens stöd. Detta samarbete, som kommer att äga rum inom en lämplig tidsrymd, bör göra det lättare för nationella domstolar att genomföra EU-lagstiftningen om statligt stöd. Det faktum att kommissionen även på eget initiativ kan erbjuda nationella domstolar sitt stöd kommer också att vara till nytta genom att göra nationella domstolar och målsägande mer medvetna om de rutiner för samarbete mellan kommissionen och de nationella domstolarna som finns, visa att de är användbara och främja deras användning. Eftersom klagande inte alltid är medvetna om de uppgifter som kommissionen behöver för att snabbt kunna bedöma ett klagomål som gäller statligt stöd, kommer ett obligatoriskt formulär för inlämning av klagomål att vägleda klagande i processen med att samla in och presentera de upplysningar som kommissionen behöver för att kunna avgöra om statligt stöd föreligger i ett visst ärende. Detta bör avsevärt minska behovet av att efteråt skicka en begäran om upplysningar till klagande, eftersom de från första början kommer att ha lämnat all nödvändig information de har till sitt förfogande. Den ökade öppenheten och förutsägbarheten i förfarandet kommer i sig att ge klagande en tydligare överblick över läget och hur utredningen framskrider och därigenom eliminera onödig korrespondens. 2.2. Att säkerställa en effektiv och tillförlitlig insamling av information från marknaden Under de senaste åren har bedömningen av statliga stödåtgärders förenlighet med den inre marknaden finslipats betydligt. Kommissionen utgår från ett effektbaserat synsätt där man försöker balansera de positiva och negativa effekterna av de stödåtgärder som granskas. Bedömningen av en stödåtgärds förenlighet med den inre marknaden är beroende av åtgärdens utformning och dess effekter på marknaden. Därför har det blivit viktigare med en verkligt faktabaserad bedömning, särskilt i komplicerade ärenden. För att tillgodose kommissionens behov av informationsinsamling föreslås det därför att man inför verktyg för marknadsinformation (2.2.1) och en rättslig grund för utredningar av särskilda ekonomiska sektorer och särskilda stödinstrument (2.2.2) för att ge kommissionen möjlighet att snabbt få tillförlitlig, sakligt korrekt och fullständig information direkt från marknaden. 2.2.1 Verktyg för marknadsinformation De nuvarande rutinerna för kommissionens befogenheter att inhämta information i samband med förfaranden som rör statligt stöd ger upphov till en rad problem. Om kommissionen är beroende av uppgifter från medlemsstaten kan det uppstå förseningar när informationen inte är lätt tillgänglig för de nationella myndigheterna, som i vissa fall kan få en stor arbetsbörda på grund av detta. Kommissionen försökte lösa några av de här problemen i kodexen för bästa praxis[19]. Det blev till exempel praxis att kommissionens avdelningar i ett formellt granskningsförfarande kan skicka en kopia av beslutet att inleda en formell granskning till de berörda parterna och uppmana dem att kommentera specifika aspekter av ärendet. Genom att införa möjligheten att ålägga påföljder om ofullständig eller oriktig information lämnas som svar på en begäran om upplysningar blir det möjligt att förbättra kvaliteten på den information som kommissionen tar emot. För att åstadkomma ett effektivare och öppnare förfarande föreslås det att man går ett steg längre och kodifierar de befogenheter att samråda med marknaden som EU-domstolen vid upprepade tillfällen har tillerkänt kommissionen[20]. Det föreslås att kommissionen ska kunna begära upplysningar via en enkel begäran om upplysningar eller genom beslut från annat håll än den berörda medlemsstaten i stödförfaranden som gäller anmält och olagligt stöd när det formella granskningsförfarandet har inletts (ny artikel 6a och ändrad artikel 10). I likhet med förfarandet i antitrust- och koncentrationsärenden är det tänkt att verktygen för marknadsinformation ska omfatta en möjlighet att begära upplysningar från företag, företagssammanslutningar eller medlemsstater (ny artikel 6a), kombinerat med en möjlighet att bestraffa de berörda företagen genom böter eller viten (ny artikel 6b) om de inte reagerar eller lämnar fullständiga upplysningar. Detta skulle hindra tredje parter från att lämna missvisande upplysningar. Dessutom kommer samma fråga att ställas till olika företag och de mottagna svaren översändas till medlemsstaten för synpunkter, vilket ger kommissionen möjlighet att dubbelkontrollera information och garantera att de uppgifter som tagits emot är tillförlitliga. När kommissionen fastställer storleken på böter och viten skulle den ta hänsyn till de erfarenheter som gjorts i koncentrations- och antitrustärenden. Därför skulle de ekonomiska påföljderna ligga i linje med de nuvarande värdena enligt rådets förordning 139/2004[21] och rådets förordning (EG) nr 1/2003[22]. De valda värdena erbjuder tillräckliga incitament för berörda parter att följa reglerna, eftersom de står i proportion till överträdelsens potentiella allvar: – Böter på högst 1 % av den totala omsättningen för att ha lämnat oriktiga eller vilseledande upplysningar som svar på en enkel begäran eller en begäran genom ett beslut, eller för att inte ha svarat på en begäran genom ett beslut (ny artikel 6b.1). – Vite på högst 5 % av den genomsnittliga dagsomsättningen för varje arbetsdag som förseningen omfattar, beräknat från det datum som anges i beslutet, för att tvinga dem att lämna fullständiga och riktiga upplysningar som har begärts genom beslut (ny artikel 6b.2). I linje med principen om lojalt samarbete enligt fördraget om Europeiska unionen, skulle begäranden som skickas till medlemsstater och offentliga myndigheter inte medföra eventuella böter eller viten enligt procedurförordningen. Av rättssäkerhetsskäl är det lämpligt att fastställa preskriptionsfrister för åläggande och verkställighet av böter eller viten som är i överensstämmelse med bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 1/2003[23] (ny artikel 15a och 15b). Verktygen för marknadsinformation skulle främst användas i enskilda komplicerade fall som kräver en ingående bedömning för att reda ut problem som gäller klassificeringen av stöd som statligt stöd eller bedömning av stödets förenlighet med den inre marknaden. Följande exempel får illustrera den framtida användningen av instrumentet: bedömningen av normal marknadspraxis (t.ex. stödinslaget i garantier eller lån), marknadsmisslyckanden och/eller benchmarking av stimulanseffekt. Valet av mottagare av en begäran om upplysningar kommer att bygga på objektiva kriterier beroende på omständigheterna i varje enskilt ärende. Förutom till själva stödmottagaren kan en begäran skickas t.ex. till konkurrenter, kunder, konsumentorganisationer osv., samtidigt som man ser till att urvalet av uppgiftslämnare är representativt inom varje kategori. Den begärda informationen kommer att finnas lätt tillgänglig för de berörda marknadsaktörerna och särskilt bestå av följande: – Faktauppgifter om marknaden (t.ex. marknadsstorlek, marknadsandelar, importnivåer etc.) och uppgifter om företagen (t.ex. kostnadsstruktur, vinster, ägande och kontroll, ägarintressen i andra företag etc.). – Faktabaserad analys av hur marknaden fungerar (t.ex. inträdeshinder, inträdeskostnad, rättsliga hinder, marknadstillväxt och tillväxtutsikter, överkapacitet), stödets sannolika inverkan på stödmottagaren, bedömning av föreslagna korrigerande åtgärder eller kompensationsåtgärder. Verktygen för marknadsinformation garanterar en fullständigt konfidentiell behandling av de känsliga uppgifter som medlemsstaterna lämnar. Redan i beslutet att inleda förfarandet strävar man efter att upplysa tredje parter om huvuddragen i ett ärende på ett sätt som skyddar potentiellt känslig information. Kommissionen kommer också att se till att ingen känslig information lämnas ut när en begäran till en tredje part utarbetas. Marknadsaktörer kommer att uppmanas att förse kommissionen med den icke-konfidentiella versionen av sitt svar när de besvarar en begäran om upplysningar. Om vissa uppgifter betraktas som konfidentiella kommer kommissionen att se till att de skyddas tillräckligt (t.ex. med hjälp av aggregerade uppgifter eller sifferintervall). Om kommissionen vill använda konfidentiella upplysningar som lämnats av tredje parter som inte kan aggregeras eller anonymiseras på något annat sätt, måste den inhämta deras samtycke innan den lämnar ut dessa upplysningar till medlemsstaten för att kunna använda dem i beslutet. I fall där upplysningar som markerats som konfidentiella inte verkar omfattas av tystnadsplikt bör man införa rutiner som ger kommissionen möjlighet att avgöra i vilken utsträckning sådana upplysningar kan lämnas ut. I varje sådant beslut att inte godta ett påstående om att upplysningar är konfidentiella bör anges en period vid utgången av vilken upplysningarna kommer att lämnas ut, så att den berörda tredje parten kan utnyttja ett eventuellt rättsligt skydd som står till dess förfogande, inklusive eventuella tillfälliga åtgärder (ny artikel 7.9). * * * Om verktyg för marknadsinformation införs bör den administrativa bördan minska för medlemsstaterna. En bättre jämvikt mellan stödbeviljare och slutlig stödmottagare kan uppnås om kommissionen ges möjlighet att befria de nationella myndigheterna från en del av informationsinsamlingsbördan, särskilt i fall där medlemsstaten inte har tillgång till informationen och skulle behöva göra en betydande extra insats för att skaffa fram den, och att direkt utnyttja redan befintlig information på företagsnivå (om marknadsandelar, marknadsstruktur etc.). Medlemsstatens skyldighet att tillhandahålla alla bevis som visar att en stödåtgärd är förenlig med den inre marknaden kommer emellertid inte att ändras i samband med moderniseringen av reglerna. Den kommer inte heller att ändra det statliga stödförfarandets bilaterala karaktär. Verktygen för marknadsinformation skulle konkret knyta medlemsstaterna till förfarandet genom att ge dem möjlighet att lämna synpunkter på de svar som inkommit med anledning av en begäran om upplysningar (ny artikel 7.8). Detta skulle bibehålla deras rätt till försvar och garantera ett öppet förfarande. Genom direkt korrespondens mellan stödmottagaren och kommissionens avdelningar skulle man bättre kunna fastställa vad som verkligen behövs för att slutföra förenlighetsbedömningen med nödvändig skyndsamhet, vilket skulle vara till fördel för stödmottagaren och medlemsstaten. Denna utveckling skulle också öka förutsägbarheten för stödmottagaren. De riktade faktauppgifter som begärts kommer att vara direkt tillgängliga för stödmottagaren och bör kräva endast en relativt begränsad insats, som stödmottagaren kommer att vara beredd att genomföra snabbt för att visa att det stöd man vill ha faktiskt är motiverat. Det kommer också att ligga i konkurrenters och klagandes intresse att kommissionen använder verktygen för marknadsinformation, eftersom det kommer att göra det möjligt för kommissionen att mer noggrant bedöma stödets förenlighet med den inre marknaden och därmed förhindra eller avhjälpa den oskäliga snedvridning av konkurrensen som oförenligt stöd ger upphov till. Genom att använda verktygen för marknadsinformation kommer kommissionen att kunna nå lämpliga tredje parter direkt och samtidigt. Detta kommer att bidra till ett mer öppet, korrekt och snabbt informationsflöde, vilket bör minska antalet gånger man behöver begära upplysningar, vilket i sin tur bör förkorta utredningen. Kommissionen kommer att tillämpa ett proportionalitetskriterium när den begär in upplysningar från marknaden. Därmed kommer bördan för de berörda företagen att minska till det minimum som krävs för att kommissionen ska kunna slutföra sin bedömning av en statlig stödåtgärd. Verktygen för marknadsinformation gäller endast i undantagsfall små och medelstora företag, eftersom de främst skulle användas i komplicerade individuella ärenden som kräver en ingående granskning, medan största delen av stödet till små och medelstora företag beviljas på grundval av stödordningar, antingen godkända eller gruppundantagna[24]. I de mycket sällsynta fall då verktygen för marknadsinformation skulle kunna gälla små och medelstora företag kommer kommissionen att anpassa sina krav med hänsyn tagen till ovannämnda proportionalitetsprincip. Åtgärden att införa verktyg för marknadsinformation efter det att det formella granskningsförfarandet har inletts skulle inte ändra tredje parters roll som informationskälla, eftersom domstolens redan fastslagit och bekräftat denna roll tydligt och klart i sin rättspraxis. Mottagarna av beslut om att ålägga böter och/eller viten kommer dock att ha rätt att lämna sina synpunkter (ny artikel 6b.5) och ifrågasätta sådana beslut (ny artikel 6b.6). De nya reglerna om insamling av information är nödvändiga för att säkerställa att kommissionen fattar sunda och väl underbyggda beslut inom en tidsram som är rimlig för företagen. På så sätt skulle kommissionen öka den rättsliga förutsebarheten för medlemsstater och företag och samtidigt göra politiken för statligt stöd effektivare och öppnare. 2.2.2 Utredning av branscher och stödinstrument I enlighet med målen för initiativet att modernisera det statliga stödet är kommissionen fast besluten att fokusera sina insatser på de mest snedvridande fallen med hänsyn tagen till den inre marknadens funktion. Genom att tillämpa ett mer övergripande tillvägagångssätt i sina utredningar skulle kommissionen ha bättre förutsättningar att upptäcka stöd som beviljas inom en viss bransch eller på grundval av ett visst instrument som kan begränsa eller snedvrida konkurrensen. Behovet av mer övergripande information är särskilt uttalat i fall där de uppgifter som kommissionen förfogar över (oavsett om de erhållits genom klagomål, anmälningar eller marknadsinformation) skulle väcka frågor med koppling till en viss sektor i flera medlemsstater, och där det finns indikationer på att liknande problem kan förekomma i andra medlemsstater. Med anledning av revisionsrättens rekommendationer om att kommissionen bör intensifiera sin övervakning både när det gäller urvalets storlek och omfattning[25] har kommissionen redan börjat göra större bruk av sina nuvarande befogenheter att övervaka godkända stödåtgärder och undantagna stödordningar i efterhand. På så sätt kan kommissionen samla in övergripande information från medlemsstaterna om specifika sektorer av ekonomin eller om användningen av särskilda stödinstrument i flera medlemsstater. För att öka sina kunskaper om en viss sektor av ekonomin eller ett visst problem som gäller statligt stöd kan kommissionen också skicka ut frågeformulär, rikta en begäran till medlemsstater, låta utarbeta expertrapporter och i framtiden skicka en begäran om upplysningar till marknadsaktörer. För att komplettera kommissionens nuvarande befogenheter och få en helhetsbild av marknaden i efterhand föreslås det att man inför en särskild rättslig grund för att inleda utredningar av olika branscher och olika typer av stödåtgärder (ny artikel 20a). Tanken är att kommissionen ska sköta denna uppgift genom att utnyttja sina befogenheter att skicka en begäran om upplysningar till medlemsstaterna och alla berörda marknadsaktörer. I slutet av sin utredning kan kommissionen offentliggöra en rapport om utredningen av särskilda sektorer av ekonomin. Innan kommissionen formellt inleder en branschutredning måste den analysera all information som den redan förfogar över eller som finns tillgänglig för allmänheten. Inledandet av en branschutredning kommer därför av proportionalitetsskäl att kräva indikationer från offentligt tillgängliga källor på att problem som gäller statligt stöd inom en viss sektor eller avseende ett visst stödinstrument förekommer i flera medlemsstater, t.ex. att befintliga stödåtgärder som beviljas inom en viss sektor eller på grundval av ett visst stödinstrument i flera medlemsstater inte är, eller inte längre är, förenliga med den inre marknaden. Branschutredningar skulle omfatta en begränsad första insats från vissa marknadsaktörer till vilka en begäran om icke-offentliga upplysningar i första hand kommer att skickas. Kommissionen kommer då också att begära upplysningar från medlemsstaterna och uppmana dem att lämna synpunkter och yttra sig om resultaten. Effekten av denna arbetsbörda i inledningsskedet skulle dock uppvägas av en betydande minskning av arbetsbördan i samband med den framtida utredningen av enskilda ärenden för alla berörda parter (medlemsstater, stödmottagare, marknadsaktörer och kommissionen) då man behöver skicka ut färre begäranden om upplysningar, och av de effektivitetsvinster i samband med tillämpningen av statsstödsreglerna som kan förväntas tack vare snabbare och öppnare förfaranden. 3. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Samråd med berörda parter och utnyttjande av sakkunskap Reformen av kontrollen av det statliga stödet presenterades och diskuterades med medlemsstaterna vid högnivåmöten som anordnades den 6 mars och den 11 juli 2012. Dessutom anordnades en teknisk workshop om marknadsinformationsverktyg och branschutredningar den 19 september 2012. Ett offentligt samråd om handläggningen av klagomål rörande statligt stöd och om insamling av information i samband med utredningar om statligt stöd ägde rum från den 13 juli 2012 till den 5 oktober 2012. Svaren på det offentliga samrådet finns tillgängliga på GD Konkurrens webbplats och resultaten lades fram för medlemsstaterna vid ett högnivåmöte som anordnades den 9 november 2012. Konsekvensbedömning Ej tillämpligt. 4. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Förslaget består av en ändring av bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 659/99 om förfarandet i utredningar av statligt stöd när det gäller handläggning av klagomål och insamling av information från marknaden. Rättslig grund Förslagets rättsliga grund är artikel 109 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Subsidiaritet och proportionalitet De föreslagna ändringarna av procedurförordningen syftar till att göra kontrollen av det statliga stödet effektivare och därmed bidra till att upprätthålla den inre marknadens integritet och uppnå målen för initiativet att modernisera det statliga stödet och, mer allmänt, målen för Europa 2020-strategin. Ändringarna kommer bland annat att lätta den administrativa bördan för medlemsstater och tredje parter. Därför är det aktuella förslaget från kommissionen proportionellt i förhållande till de politiska mål som eftersträvas. Det nuvarande förslaget avser tillämpningen av reglerna om statligt stöd, som är ett område där Europeiska unionen är ensam behörig. Subsidiaritetsprincipen gäller därför inte. Val av regleringsform Rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 659/99 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget. 5. BUDGETKONSEKVENSER Detta förslag till ändring har ingen inverkan på EU:s budget (artikel 28 i budgetförordningen och artikel 22 i genomförandebestämmelserna). 2012/0342 (NLE) Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 109, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europaparlamentets yttrande[26], och av följande skäl: (1) Mot bakgrund av att en grundlig modernisering av reglerna om statligt stöd ska bidra både till genomförandet av Europa 2020-strategin för tillväxt[27] och till konsolideringen av de offentliga finanserna bör artikel 107 i fördraget tillämpas effektivt och enhetligt i hela unionen. Genom rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 kodifierades och förstärktes kommissionens tidigare praxis för att öka den rättsliga förutsebarheten och stödja utvecklingen av den statliga stödpolitiken i en öppen miljö. Mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts vid tillämpningen av förordningen och den senaste tidens utveckling, t.ex. utvidgningen och ekonomi- och finanskrisen, bör vissa aspekter av den förordningen ändras för att kommissionen ska kunna arbeta effektivare. (2) För att bedöma om ett anmält eller olagligt statligt stöd är förenligt med den inre marknaden, i fall där kommissionen har ensam behörighet enligt artikel 108 i fördraget, bör man se till att kommissionen för att kunna genomdriva reglerna om statligt stöd har befogenhet att begära alla nödvändiga upplysningar från företag, företagssammanslutningar eller medlemsstater om den hyser tvivel om den berörda åtgärdens förenlighet med den inre marknaden och därför har inlett ett formellt granskningsförfarande. (3) För att bedöma en stödåtgärds förenlighet med den inre marknaden efter det att det formella granskningsförfarandet har inletts, särskilt vad gäller nya eller tekniskt komplicerade åtgärder som är föremål för en detaljgranskning, bör kommissionen genom en enkel begäran eller genom beslut kunna begära att ett företag, en företagssammanslutning eller en medlemsstat lägger fram alla upplysningar den behöver för att kunna slutföra sin granskning, om de upplysningar den förfogar över inte är tillräckliga. Detta bör ske med vederbörlig hänsyn till proportionalitetsprincipen, särskilt för små och medelstora företag. (4) Kommissionen bör ha möjlighet att säkerställa efterlevnaden av en begäran om upplysningar som skickats till ett företag eller en företagssammanslutning genom att ålägga proportionella böter eller viten. Rättigheterna för de parter som uppmanats att lämna upplysningar bör skyddas genom att de ges tillfälle att lägga fram sina synpunkter innan något beslut om att ålägga böter eller viten fattas. Europeiska unionens domstol bör ha obegränsad behörighet i fråga om sådana böter och viten i enlighet med artikel 261 i fördraget. (5) Böter och viten är inte tillämpliga på medlemsstaterna, eftersom de är skyldiga att samarbeta uppriktigt med kommissionen i enlighet med artikel 4 i fördraget om Europeiska unionen och att lämna all information som krävs för att kommissionen ska kunna fullgöra sina uppgifter enligt förordning (EG) nr 659/1999. (6) För att skydda rätten till försvar för den berörda medlemsstaten bör den underrättas om innehållet i en begäran om upplysningar som skickats till företag, företagssammanslutningar eller medlemsstater och kunna ge kommentarer till mottagna synpunkter som väcker tvivel om den berörda stödåtgärdens förenlighet med den inre marknaden. (7) Kommissionen bör ta hänsyn till företagens berättigade intresse av att skydda sina affärshemligheter. Kommissionen bör inte i ett beslut kunna använda konfidentiella upplysningar som lämnas av svarande om dessa upplysningar inte kan aggregeras eller anonymiseras på något annat sätt, såvida den inte tidigare har fått svarandenas samtycke till att lämna ut dessa upplysningar till den berörda medlemsstaten. (8) I fall där upplysningar som markerats som konfidentiella inte verkar omfattas av tystnadsplikt bör rutiner införas som ger kommissionen möjlighet att avgöra i vilken utsträckning sådana upplysningar kan lämnas ut. I varje sådant beslut att inte godta ett påstående om att information är konfidentiell bör anges en period vid utgången av vilken informationen kommer att lämnas ut, så att den berörda tredje parten kan utnyttja ett eventuellt rättsligt skydd som står till dess förfogande, inklusive eventuella tillfälliga åtgärder. (9) Kommissionen får på eget initiativ granska upplysningar om olagligt stöd, oavsett från vilken källa de kommer, för att garantera efterlevnad av artikel 108 i fördraget, särskilt efterlevnaden av den anmälningsskyldighet och den frysningsklausul som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget samt för att bedöma deras förenlighet med den inre marknaden. I detta sammanhang utgör klagomål en viktig informationskälla när det gäller att upptäcka överträdelser av unionens regler om statligt stöd. (10) För att förbättra kvaliteten på de klagomål som lämnas in till kommissionen och samtidigt öka insynen och den rättsliga förutsebarheten är det lämpligt att fastställa de villkor som ett klagomål bör uppfylla för att kommissionen ska anses förfoga över tillräckliga upplysningar om det påstådd olagliga stödet och kunna sätta igång den preliminära undersökningen. (11) Klagande bör åläggas att visa att de är berörda parter i den mening som avses i artikel 108.2 i EUF-fördraget och artikel 1 h i förordning (EG) nr 659/1999. De bör också åläggas att lämna en viss mängd upplysningar i en form som kommissionen bör ges befogenhet att fastställa i en genomförandebestämmelse. (12) Av rättssäkerhetsskäl är det lämpligt att fastställa preskriptionsfrister för åläggande och verkställighet av böter och viten. (13) För att säkerställa att kommissionen behandlar liknande frågor på ett enhetligt sätt på hela den inre marknaden bör kommissionens nuvarande befogenheter kompletteras med en särskild rättslig grund för att inleda utredningar av branscher eller vissa stödinstrument i flera medlemsstater. Av proportionalitetsskäl bör branschutredningar föregås av en analys av allmänt tillgänglig information som pekar mot att det statliga stödet vållar problem inom en viss sektor eller vad gäller användningen av ett visst stödinstrument i flera medlemsstater, till exempel att befintliga stödåtgärder som beviljas inom en viss sektor eller på grundval av ett visst stödinstrument i flera medlemsstater inte är, eller inte längre är, förenliga med den inre marknaden. Sådana utredningar skulle göra det möjligt för kommissionen att på ett effektivt och öppet sätt hantera problem av övergripande karaktär på området statligt stöd. (14) En konsekvent tillämpning av reglerna om statligt stöd kräver att det fastställs former för samarbete mellan medlemsstaternas domstolar och kommissionen. Ett sådant samarbete är relevant för alla domstolar i medlemsstaterna som tillämpar artiklarna 107.1 och 108 i fördraget, oavsett sammanhang. I synnerhet bör de nationella domstolarna kunna vända sig till kommissionen för att få information om eller synpunkter på tillämpningen av lagstiftningen om statligt stöd. Kommissionen bör också ges möjlighet att lämna skriftliga eller muntliga yttranden till domstolarna, som är skyldiga att tillämpa artikel 107.1 eller artikel 108 i fördraget. Dessa yttranden bör lämnas inom ramen för nationella processuella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. (15) I syfte att garantera insyn och rättslig förutsebarhet bör information om kommissionens beslut offentliggöras. Det är därför lämpligt att offentliggöra beslut om att ålägga böter eller viten, eftersom de påverkar de berörda källornas intressen. När kommissionen offentliggör sina beslut bör den respektera reglerna om tystnadsplikt i enlighet med artikel 339 i fördraget. (16) Kommissionen bör, i nära samarbete med rådgivande kommittén för statligt stöd, kunna anta tillämpningsföreskrifter med närmare bestämmelser om utformningen av, innehållet i och övriga kriterier för de klagomål som inlämnats i enlighet med artiklarna 10.1 och 20 i förordning (EG) nr 659/1999. (17) Förordning (EG) nr 659/1999 bör därför ändras i enlighet med detta. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Förordning (EG) nr 659/1999 ska ändras på följande sätt: (1) Rubriken till artikel 5 ska ersättas med följande: ”Begäran om upplysningar till den anmälande medlemsstaten” (2) Följande artiklar ska införas som artiklarna 6a och 6b: ”Artikel 6a Begäran om upplysningar till andra källor 1. När det formella granskningsförfarandet enligt artikel 6 har inletts kan kommissionen, om den anser det vara relevant, kräva att ett företag, en företagssammanslutning eller en annan medlemsstat lämnar alla de upplysningar den behöver för att kunna slutföra sin bedömning av åtgärden i fråga, om de upplysningar den har tillgång till är otillräckliga. 2. Medlemsstaterna ska lämna upplysningarna på grundval av en enkel begäran och inom en tidsfrist som normalt inte ska överskrida en månad. 3. Kommissionen får genom en enkel begäran begära att ett företag eller en företagssammanslutning lämnar upplysningar. När kommissionen skickar en enkel begäran om upplysningar till ett företag eller en företagssammanslutning ska den ange den rättsliga grunden och syftet med begäran, precisera vilka upplysningar som begärs och fastställa den tidsfrist inom vilken upplysningarna ska lämnas. Den ska också hänvisa till de böter som föreskrivs i artikel 6b.1 för lämnande av oriktiga eller vilseledande upplysningar. 4. Kommissionen får genom beslut begära att ett företag eller en företagssammanslutning lämnar upplysningar. När kommissionen genom beslut kräver att ett företag eller en företagssammanslutning ska lämna upplysningar ska den ange den rättsliga grunden för och syftet med begäran, precisera vilka upplysningar som begärs och fastställa den tidsfrist inom vilken upplysningarna ska lämnas. Den ska också ange de böter som föreskrivs i artikel 6b.1 samt ange eller förelägga de viten som föreskrivs i artikel 6b.2. Vidare ska den upplysa om företagets eller företagssammanslutningens rätt att få beslutet prövat av domstolen. 5. Kommissionen ska underrätta den berörda medlemsstaten om innehållet i en begäran om upplysningar som skickats i enlighet med punkterna 1–4. 6. Företagens ägare eller deras företrädare och, när det gäller juridiska personer, bolag eller företag, eller föreningar som inte är juridiska personer, de som är utsedda att företräda dem enligt lag eller stadgar, ska lämna de begärda upplysningarna på det berörda företagets vägnar. I behörig ordning befullmäktigade personer får lämna de begärda upplysningarna på sina huvudmäns vägnar. Huvudmännen förblir ansvariga fullt ut om de upplysningar som lämnats är ofullständiga, oriktiga eller vilseledande. Artikel 6b Böter och viten 1. Kommissionen får genom beslut ålägga företag eller företagssammanslutningar böter på högst 1 % av föregående räkenskapsårs sammanlagda omsättning, om de uppsåtligen eller av oaktsamhet a) lämnar oriktiga eller vilseledande upplysningar som svar på en begäran enligt artikel 6a.3, b) lämnar oriktiga, ofullständiga eller vilseledande upplysningar som svar på ett beslut som antagits enligt artikel 6a.4, eller inte lämnar upplysningarna inom angiven tidsfrist. 2. Kommissionen får genom beslut förelägga företag eller företagssammanslutningar vite på högst 5 % av den genomsnittliga dagsomsättningen under det föregående räkenskapsåret för varje arbetsdag som dröjsmålet varar, beräknat från den dag som anges i beslutet, till dess att de lämnar fullständiga och riktiga upplysningar som kommissionen begärt genom beslut som antagits enligt artikel 6a.4. 3. När bötes- eller vitesbeloppet fastställs ska hänsyn tas till överträdelsens art, hur allvarlig den är och hur länge den har pågått. 4. Om företagen eller företagssammanslutningarna har fullgjort den skyldighet för vars uppfyllande vitet har förelagts, får kommissionen fastställa det slutliga vitet till ett belopp som är lägre än det som följer av det ursprungliga beslutet om att förelägga viten. 5. Innan kommissionen antar några beslut i enlighet med punkterna 1 och 2 ska den ge de berörda företagen eller företagssammanslutningarna tillfälle att yttra sig. 6. Europeiska unionens domstol ska ha obegränsad behörighet enligt artikel 261 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt att se över böter och viten som åläggs av kommissionen. Den får upphäva, minska eller höja ålagda böter eller viten.” (3) I artikel 7 ska följande punkter läggas till som punkterna 8–10: ”8. Innan kommissionen antar ett beslut enligt punkterna 2–5 ska den ge den berörda medlemsstaten möjlighet att yttra sig om de upplysningar som lämnats till kommissionen enligt artikel 6a, i den mån sådana upplysningar ger upphov till tvivel om åtgärdens förenlighet med den inre marknaden. 9. Kommissionen får inte i ett beslut som fattas i enlighet med punkterna 2–5 använda sådana konfidentiella upplysningar från uppgiftslämnare som inte kan aggregeras eller anonymiseras på något annat sätt, om den inte har fått deras samtycke att lämna ut dessa upplysningar till den berörda medlemsstaten. Kommissionen kan fatta ett motiverat beslut, som ska delges det berörda företaget eller den berörda företagssammanslutningen, där den konstaterar att upplysningar från en uppgiftslämnare som markerats som konfidentiella inte är skyddade och fastställer en period vid utgången av vilken upplysningarna kommer att lämnas ut. Denna period får inte vara kortare än en månad. 10. Kommissionen ska ta hänsyn till företagens berättigade intresse av att deras affärshemligheter skyddas. Om ett företag eller en företagssammanslutning som lämnar upplysningar i enlighet med artikel 6a så begär, på grund av att det kan uppstå skada, ska dess identitet inte avslöjas för den berörda medlemsstaten.” (4) Artikel 10 ska ändras på följande sätt: Punkterna 1 och 2 ska ersättas med följande: ”1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 20 får kommissionen på eget initiativ undersöka upplysningar om påstått olagligt stöd, oavsett vilken källa upplysningarna kommer från. Kommissionen ska utan onödigt dröjsmål undersöka klagomål från intresserade parter i enlighet med artikel 20.2. 2. Vid behov ska kommissionen begära upplysningar från den berörda medlemsstaten. Artiklarna 2.2, 5.1 och 5.2 ska gälla i tillämpliga delar. När det formella granskningsförfarandet har inletts kan kommissionen även begära upplysningar från andra källor. Bestämmelserna i artikel 6a och 6b ska gälla i tillämpliga delar.” (5) Följande kapitelrubrik ska införas efter artikel 14: ”Kapitel III a Preskriptionsfrister” (6) Rubriken till artikel 15 ska ersättas med följande: ”Preskriptionstid för återkrav av stöd”; (7) Följande artiklar ska införas som artikel 15a och 15b: ”Artikel 15a Preskriptionsfrister för åläggande av böter och viten 1. De befogenheter som kommissionen ges i artikel 6b ska omfattas av en preskriptionsfrist på tre år. 2. Fristen ska börja löpa den dag då överträdelsen begås. Vid fortsatta eller upprepade överträdelser börjar fristen dock löpa den dag då överträdelsen upphör. 3. Åtgärder som kommissionen vidtar i syfte att undersöka eller ingripa mot överträdelsen ska avbryta preskriptionsfristen för åläggande av böter eller viten, med verkan från den dag då åtgärden delges det berörda företaget eller den berörda företagssammanslutningen. 4. Efter varje avbrott ska preskriptionsfristen börja löpa på nytt. Preskriptionsfristen ska dock löpa ut senast den dag då en period som är lika med den dubbla preskriptionsfristen har förflutit utan att kommissionen har ålagt böter eller viten. Denna period ska förlängas med den tid under vilken preskriptionsfristen upphör tillfälligt i enlighet med punkt 5. 5. Preskriptionsfristen för åläggande av böter eller föreläggande av viten ska upphöra tillfälligt så länge som kommissionens beslut är föremål för domstolens prövning. Artikel 15b Preskriptionsfrister för verkställighet av böter och viten 1. Kommissionens befogenhet att verkställa beslut som fattats enligt artikel 6b ska omfattas av en preskriptionsfrist på fem år. 2. Fristen ska börja löpa den dag då beslutet vinner laga kraft. 3. Preskriptionsfristen för verkställighet av böter eller viten ska avbrytas a) genom underrättelse av ett beslut om ändring av det ursprungliga bötes- eller vitesbeloppet eller om avslag på en begäran om en sådan ändring, b) genom åtgärder som vidtas av kommissionen eller av en medlemsstat på kommissionens begäran för att driva in böterna eller vitet. 4. Efter varje avbrott ska preskriptionsfristen börja löpa på nytt. 5. Preskriptionsfristen för verkställighet av böter eller viten ska upphöra tillfälligt så länge som a) en betalningsfrist medges, eller b) indrivningen har skjutits upp enligt ett beslut av domstolen.” (8) Artikel 16 ska ersättas med följande: ”Artikel 16 Missbruk av stöd Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 23 får kommissionen inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 4.4 i fall av missbruk av stöd. Artiklarna 6, 6a och 6b, artikel 7.1–7.5, artiklarna 9 och 10, artikel 11.1 samt artiklarna 12–15 ska gälla i tillämpliga delar.” (9) Artikel 20.2 ska ersättas med följande: ”2. Alla berörda parter får inge ett klagomål för att underrätta kommissionen om påstått olagligt stöd och påstått missbruk av stöd. För detta ändamål ska den berörda parten fylla i ett formulär, som kommissionen bör ges befogenhet att fastställa i en genomförandebestämmelse, och ange alla de obligatoriska upplysningar som begärs i den. Om kommissionen anser att de faktiska och rättsliga omständigheter som lagts fram av den intresserade parten inte utgör tillräckliga skäl för att, på grundval av en första undersökning, visa att olagligt stöd eller missbruk av stöd föreligger, ska den underrätta den intresserade parten om detta och uppmana denna att lämna synpunkter inom en föreskriven tidsfrist, som normalt inte ska överskrida en månad. Om den intresserade parten inte har framfört några synpunkter inom den föreskrivna tidsfristen kommer klagomålet att anses ha dragits tillbaka. Kommissionen ska till den intresserade parten skicka en kopia av sitt beslut i ett ärende som gäller föremålet för klagomålet.” (10) Följande kapitel ska införas efter artikel 20 som kapitel VIa: ”KAPITEL VIa Utredning av branscher och stödinstrument Artikel 20a Utredning av branscher och stödinstrument 1. Om den tillgängliga informationen tyder på att statliga stödåtgärder som vidtas inom en viss sektor eller på grundval av ett visst stödinstrument kan begränsa eller snedvrida konkurrensen på den inre marknaden i flera medlemsstater, eller att befintliga stödåtgärder inom en viss sektor eller på grundval av ett visst stödinstrument i flera medlemsstater inte är, eller inte längre är, förenliga med den inre marknaden, får kommissionen göra en utredning av den berörda branschen eller användningen av det berörda stödinstrumentet i olika medlemsstater. I samband med utredningen får kommissionen uppmana medlemsstaterna, eller de berörda företagen eller företagssammanslutningarna, att tillhandahålla de upplysningar som är nödvändiga för tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget, med vederbörlig hänsyn tagen till proportionalitetsprincipen. Kommissionen får offentliggöra en rapport om resultaten av sin utredning av särskilda branscher eller stödinstrument i olika medlemsstater och uppmana medlemsstaterna och eventuella berörda företag eller företagssammanslutningar att lämna synpunkter. 2. Artiklarna 5, 6a och 6b ska gälla i tillämpliga delar.” 11) Följande kapitel ska införas efter artikel 23 som kapitel VIIa: ”KAPITEL VIIa Samarbete med nationella domstolar Artikel 23a Samarbete med nationella domstolar 1. Vid tillämpning av artiklarna 107.1 och 108 i fördraget får medlemsstaternas domstolar från kommissionen begära upplysningar som den förfogar över eller yttranden i frågor som gäller tillämpningen av reglerna om statligt stöd. 2. Om en konsekvent tillämpning av artiklarna 107.1 eller 108 fördraget så kräver, får kommissionen på eget initiativ avge skriftliga yttranden till medlemsstaternas domstolar. Med den berörda domstolens tillstånd får kommissionen också avge muntliga yttranden. Endast i syfte att utarbeta sina yttranden får kommissionen begära att den berörda domstolen i medlemsstaten översänder eller säkerställer översändande av alla handlingar som är nödvändiga för en bedömning av ärendet.”; (12) Artikel 25 ska ersättas med följande: ”Artikel 25 Mottagare av beslut 1. Beslut som fattas enligt artikel 6a.4, artikel 6b.1 och 6b.2 och artikel 7.9 ska skickas till det berörda företaget eller den berörda företagssammanslutningen. Kommissionen ska delge mottagaren besluten utan dröjsmål och ge mottagaren tillfälle att meddela kommissionen vilka upplysningar den anser ska omfattas av tystnadsplikt. 2. Övriga beslut som fattas enligt kapitlen II, III, IV, V och VII i denna förordning ska riktas till den berörda medlemsstaten. Kommissionen ska delge den berörda medlemsstaten besluten utan dröjsmål och ge denna medlemsstat tillfälle att meddela kommissionen vilka upplysningar den anser ska omfattas av tystnadsplikt.” (13) I artikel 26 ska följande punkt införas som punkt 2a: ”2a. Kommissionen ska i Europeiska unionens officiella tidning offentliggöra de beslut som den fattar i enlighet med artikel 6b.1 och 6b.2.” (14) Artikel 27 ska ersättas med följande: ”Artikel 27 Genomförandebestämmelser Kommissionen ska, i enlighet förfarandet i artikel 29, ha befogenhet att anta genomförandebestämmelser om a) form, innehåll och andra närmare bestämmelser om anmälningar, b) form, innehåll och andra närmare bestämmelser om årliga rapporter, c) form, innehåll och andra närmare bestämmelser om klagomål som inges i enlighet med artikel 10.1 och 20.2, d) närmare bestämmelser om tidsfrister och beräkningen av tidsfrister, e) den räntesats som avses i artikel 14.2.” Artikel 2 Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT Detta förslag till ändring har ingen inverkan på EU:s budget. [1] Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget, EGT L 83, 27.3.1999, s. 1. [2] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Modernisering av det statliga stödet i EU, 8.5.2012, COM(2012) 209 final. [3] Meddelande från kommissionen: Europa 2020 – En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla, 3.3.2010, KOM(2010) 2020, slutlig. [4] Punkt 23b i meddelandet ”Modernisering av det statliga stödet i EU”, som nämns i fotnot 2. [5] Europeiska revisionsrätten, ”Garanterar kommissionens förfaranden att kontrollen av statligt stöd utförs ändamålsenligt? ” – Särskild rapport nr 15, 15.12.2011: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SRCA:2011:15:FIN:EN:PDF [6] Europeiska unionens råd, slutsatser om den särskilda rapporten nr 15/2011 från Europeiska revisionsrätten: ”Garanterar kommissionens förfaranden att kontrollen av statligt stöd utförs ändamålsenligt? ” – Antagna den 2 maj 2012, 9149/12. [7] Europaparlamentets resolution om revisionsrättens särskilda rapporter i samband med ansvarsfriheten för kommissionen för 2010, 10.5.2012, punkterna 116–125, 2011/2225 (DEC). [8] Punkt 23b i meddelandet ”Modernisering av det statliga stödet i EU”, som nämns i fotnot 2. [9] I den mening som avses i artikel 108.2 i EUF-fördraget och artikel 1 h i procedurförordningen. [10] Per den 31 mars 2012 var den genomsnittliga handläggningstiden för pågående klagomålsärenden vid GD Konkurrens 17 månader. [11] Meddelande från kommissionen – Regler om bästa praxis för kontroll av statligt stöd, EUT C 136, 16.6.2009, s. 13. [12] Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (EGT L 1, 4.1.2003, s. 1). [13] Kommissionens förordning (EG) nr 773/2004 av den 7 april 2004 om kommissionens förfaranden enligt artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget – EUT L 123, 27.4.2004, s. 18. [14] Mål T-442/07, Ryanair mot kommissionen, 2011, ännu ej offentliggjort, punkt 33. [15] Se dom av den 14 november 1984 i mål 323/82, Intermills mot kommissionen, REG 1979, s. 3809, punkt 16. [16] Artikel 1 h i rådets förordning (EG) nr 659/99: intresserad part: en medlemsstat eller en person, ett företag eller en företagssammanslutning, vars intressen kan påverkas av att stöd beviljas, framför allt stödmottagaren, konkurrerande företag och branschorganisationer. [17] Meddelande från kommissionen – Regler om bästa praxis för kontroll av statligt stöd (se fotnot 11). [18] Kommissionens tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd, EUT C 85, 9.4.2009, s. 1. [19] Punkt 34 i kodexen, som nämns i fotnot 11. [20] Mål 84/82, Tyskland mot kommissionen, REG 1984, s. 1451, mål T-198/01, Technische Glaswerke Ilmenau mot kommissionen, REG 2004, s. II-2717, mål T-73/98, Prayon-Rupel mot kommissionen, REG 2001, s. II-867, mål T-304/08, Smurfit Kappa mot kommissionen, 2012, ännu ej offentliggjorda.. [21] Artiklarna 13 och 14 i rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentrationer (EG:s koncentrationsförordning), EUT L 24, 29.1.2004, s. 1. [22] Artiklarna 22 och 23 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, EGT L 1, 4.1.2003, s. 1. [23] Artiklarna 25 och 26 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002, se hänvisning i fotnot 22. [24] Enligt de uppgifter som offentliggjorts i den senaste resultattavlan för statligt stöd (SEK(2011) 1487 slutlig) utgjordes 88,5 % av det totala stödbelopp som medlemsstaterna beviljade av stöd som beviljades genom godkända stödordningar eller gruppundantagna åtgärder. Dessutom beviljades 100 % av det branschövergripande stödet till små och medelstora företag genom stödordningar eller gruppundantagna åtgärder. [25] Särskild rapport nr 15/2011, Europeiska revisionsrätten, s. 41 (se fotnot 5). [26] EUT C […], […], s. [27] Meddelande från kommissionen: Europa 2020 – En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla, 3.3.2010, KOM(2010) 2020, slutlig.