SV Europeiska unionens officiella tidning C 285/112

P7_TA(2014)0173

De grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen (2012)

Europaparlamentets resolution av den 27 februari 2014 om situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen (2012) (2013/2078(INI))

(2017/C 285/17)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

— med beaktande av ingressen till fördraget om Europeiska unionen (nedan kallat EU-fördraget), särskilt andra strecksatsen och fjärde till sjunde strecksatserna,

— med beaktande av framför allt artikel 2, artikel 3.3 andra strecksatsen samt artiklarna 6 och 7 i EU-fördraget, samt av de artiklar i såväl EU-fördraget som EUF-fördraget som handlar om att respektera, främja och skydda grundläggande rättigheter i EU,

— med beaktande av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna av den 7 december 2000 (nedan kallad stadgan), vilken proklamerades den 12 december 2007 i Strasbourg och trädde i kraft genom Lissabonfördraget i december 2009,

— med beaktande av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, Europadomstolens rättspraxis och konventionerna, rekommendationerna, resolutionerna och rapporterna från Europarådets parlamentariska församling, ministerkommitté, kommissarie för mänskliga rättigheter och Venedigkommission,

— med beaktande av den europeiska sociala stadgan, reviderad 1996, och rättspraxis från Europeiska kommittén för sociala rättigheter,

— med beaktande av FN:s konventioner om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna,

— med beaktande av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, som har undertecknats av EU och nästan alla dess medlemsstater,

— med beaktande av de riktlinjer om extrem fattigdom och mänskliga rättigheter som antogs den 27 oktober 2012 av FN:s råd för mänskliga rättigheter (A/HRC/21/39),

— med beaktande av kommissionens meddelanden Artikel 7 i EU-fördraget – Att respektera och främja unionens värden (COM(2003)0606) och Strategi för Europeiska unionens konkreta tillämpning av stadgan om de grundläggande rättigheterna (COM(2010)0573) och av kommissionens arbetsdokument Operational Guidance on taking account of Fundamental Rights in Commission Impact Assessments (SEC(2011)0567),

— med beaktande av rådets slutsatser om rådets åtgärder och initiativ om tillämpningen av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, vilka antogs den 23 maj 2011, och av rådets riktlinjer om metoder för att kontrollera förenligheten med de grundläggande rättigheterna i rådets förberedande organ (1),

— med beaktande av kommissionens rapport från 2013 om tillämpningen 2012 av EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (COM(2013)0271) och de tillhörande arbetsdokumenten,

— med beaktande av Rapport om EU-medborgarskapet 2013 – EU-medborgare: dina rättigheter, din framtid (COM(2013)0269),

— med beaktande av Stockholmsprogrammet – Ett öppet och säkert Europa i medborgarnas tjänst och för deras skydd (2),

— med beaktande av kommissionens meddelande om en EU-ram för nationella strategier för integrering av romer fram till 2020 (COM(2011)0173) och Europeiska rådets slutsatser av den 24 juni 2011,

— med beaktande av kommissionens meddelande Framsteg i genomförandet av nationella strategier för integrering av romer (COM(2013)0454) och förslaget till rådets rekommendation om verkningsfulla åtgärder för integrering av romer i medlemsstaterna (COM(2013)0460),

— med beaktande av rådets rambeslut 2008/913/RIF av den 28 november 2008 om bekämpande av vissa former av och uttryck för rasism och främlingsfientlighet enligt strafflagstiftningen (3),

— med beaktande av rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (4), rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling (5) och förslaget till rådets direktiv om genomförande av principen om likabehandling av personer oavsett religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning (COM(2008)0426),

— med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (6),

— med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (7),

— med beaktande av EU-domstolens beslut och rättspraxis och de nationella författningsdomstolarnas rättspraxis, där det hänvisas till stadgan också vid tolkning av nationell lag,

— med beaktande av José Manuel Barrosos tal i Europaparlamentet den 11 september 2013 om tillståndet i unionen och Viviane Redings tal om EU och rättsstaten, vilket hölls den 4 september 2013 i Center for European Policy Studies (CEPS) (Bryssel),

— med beaktande av skrivelsen av den 6 mars 2013 från utrikesministrarna i Tyskland, Danmark, Finland och Nederländerna till kommissionens ordförande Barroso om en mekanism för att främja respekten för unionens grundläggande värden i medlemsstaterna,

— med beaktande av rådets slutsatser av den 6 och 7 juni 2013 om grundläggande rättigheter och rättsstatsprincipen och om kommissionens rapport från 2012 om tillämpning av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,

— med beaktande av slutsatserna från konferensen ”Ett Europa av jämlika medborgare: jämlikhet, grundläggande rättigheter och rättsstatlighet”, vilken anordnades av det irländska ordförandeskapet den 9 och 10 maj 2013,

— med beaktande av det fjärde årliga symposiet vid Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, vilket hölls den 7 juni 2013 under rubriken ”Att främja rättsstatsprincipen i EU”,

— med beaktande av rådets slutsatser av den 13 september 2013 om utvärderingen av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter,

— med beaktande av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheters verksamhet, årsrapporter, studier och yttranden, särskilt årsrapporten om situationen för de grundläggande rättigheterna i EU 2012,

— med beaktande av den gemensamma rapporten från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, FN:s utvecklingsprogram, Världsbanken och kommissionen med titeln The situation of Roma in 11 EU Member States – Survey results at a glance, vilken offentliggjordes i maj 2012,

— med beaktande av rapporten Management of the external borders of the European Union and its impact on the human rights of migrants, som FN:s särskilda rapportör om migranters mänskliga rättigheter offentliggjorde i april 2013,

— med beaktande av icke-statliga organisationers rapporter och studier om mänskliga rättigheter, samt av relevanta studier som begärts av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, särskilt studien The Triangular Relationship between Fundamental Rights, Democracy and Rule of Law in the EU – Towards an EU Copenhagen Mechanism,

— med beaktande av sin resolution om av den 15 december 2010 om situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen (2009) – institutionella aspekter efter Lissabonfördragets (8) ikraftträdande och sin resolution av den 12 december 2012 om situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen (2010–2011) (9),

— med beaktande av sin resolution av den 22 april 2004 om risken för kränkning av yttrande- och informationsfriheterna (artikel 11.2 i stadgan om de grundläggande rättigheterna) i EU och särskilt i Italien (10),

— med beaktande av sin resolution av den 8 juni 2005 om minoritetsskydd och antidiskrimineringspolitik i ett utvidgat EU (11),

— med beaktande av sin resolution av den 10 juli 2008 om folkräkningen av romerna i Italien på grundval av etniskt ursprung (12),

— med beaktande av sin resolution av den 17 september 2009 om den litauiska lagen om skydd av minderåriga mot skadlig påverkan från offentlig information (13),

— med beaktande av sin resolution av den 9 september 2010 om romernas situation och fri rörlighet i Europeiska unionen (14),

— med beaktande av sin resolution av den 19 januari 2011 om brott mot yttrandefriheten och diskriminering på grund av sexuell läggning i Litauen (15),

— med beaktande av sin resolution av den 9 mars 2011 om EU-strategin för integrering av romer (16),

— med beaktande av sin resolution av den 10 mars 2011 om den ungerska medielagen (17),

— med beaktande av sin resolution av den 21 maj 2013 om EU-stadgan: standarder för mediefrihet i EU (18),

— med beaktande av sin resolution av den 24 maj 2012 om kampen mot homofobi i Europa (19),

— med beaktande av sin resolution av den 14 mars 2013 om en intensifiering av kampen mot rasism, främlingsfientlighet och hatbrott (20),

— med beaktande av sin resolution av den 15 september 2011 om EU:s insatser för att bekämpa korruption (21),

— med beaktande av sin resolution av den 23 oktober 2013 om organiserad brottslighet, korruption och penningtvätt: rekommendationer med avseende på de åtgärder och initiativ som ska vidtas (slutbetänkande) (22),

— med beaktande av sin resolution av den 3 juli 2013 om situationen vad gäller grundläggande rättigheter: standarder och praxis i Ungern (i enlighet med Europaparlamentets resolution av den 16 februari 2012) (23),

— med beaktande av sin resolution av den 11 september 2012 om CIA:s påstådda transport och illegala internering av fångar i europeiska länder: uppföljning av TDIP-utskottets betänkande (24) och sin uppföljande resolution av den 10 oktober 2013 (25),

— med beaktande av sin resolution av den 11 september 2013 om utrotningshotade europeiska språk och den språkliga mångfalden inom EU (26),

— med beaktande av FN:s konvention från 1979 om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor,

— med beaktande av den europeiska jämställdhetspakten (2011–2020), som antogs av rådet i mars 2011,

— med beaktande av kommissionens meddelande av den 21 september 2010Strategi för jämställdhet 2010–2015 (COM(2010)0491),

— med beaktande av Europarådets konvention av den 7 april 2011 om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet,

— med beaktande av sina resolutioner av den 5 april 2011 om prioriteringar och utkast till ett nytt ramverk för EU-politiken för att bekämpa våld mot kvinnor (27) och av den 6 februari 2013 om 57:e sessionen i FN:s kvinnokommission: Eliminering och förebyggande av alla former av våld mot kvinnor och flickor (28),

— med beaktande av sin resolution av den 24 maj 2012 med rekommendationer till kommissionen om tillämpning av principen om lika lön för manliga och kvinnliga anställda för samma eller likvärdigt arbete (29),

— med beaktande av arbetsdokumenten I och II om situationen för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen 2012 (föredragande: Louis Michel),

— med beaktande av den offentliga utfrågning som anordnades den 5 november 2013 av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om situationen för de grundläggande rättigheterna i EU och hur grundläggande rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen kan stärkas i EU,

— med beaktande av artikel 48 i arbetsordningen,

— med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och yttrandena från utskottet för sysselsättning och sociala frågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män (A7-0051/2014), och av följande skäl:

A. Den europeiska integrationen är ett politiskt projekt som föddes ur askan av andra världskriget och den förföljelse och det förtryck som de totalitära regimerna utövade gentemot enskilda individer. Syftet med integrationen har varit att befästa demokrati och rättsstatsprincipen i de europeiska länderna för att respektera och främja mänskliga rättigheter, grundläggande rättigheter, jämlikhet och minoritetsskydd på grundval av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt andra instrument om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, och undvika en återgång till någon som helst form av auktoritär regim.

B. Det är individen, medborgaren eller invånaren som måste stå i centrum för Europeiska unionen, och de grundläggande rättigheterna skyddar varje individ mot eventuell inblandning samt eventuella övergrepp och våldshandlingar från myndigheternas sida – på samtliga nivåer – med avseende på individens privatliv samt fri- och rättigheter. Det europeiska projektet bör centreras kring respekt och främjande av mänskliga rättigheter, grundläggande friheter, demokrati samt värden och principer som anges i EU:s fördrag och internationella människorättsinstrument (FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna, Europakonventionen, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter osv.).

C. Europeiska unionen har tagit fram ett regelverk som syftar till att garantera att de grundläggande rättigheterna respekteras, skyddas och främjas, bland annat genom de s.k. Köpenhamnskriterierna, införlivandet av artiklarna 2, 6 och 7 i EU-fördraget, stadgan om de grundläggande rättigheterna, skyldigheten att tillträda den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt motsvarande bestämmelser i medlemsstaternas nationella lagstiftning.

D. I och med Lissabonfördragets ikraftträdande har stadgan omvandlat värden och principer till konkreta rättigheter som kan göras gällande inför domstol. Eftersom stadgan har samma rättsliga värde som Lissabonfördraget har den blivit rättsligt bindande för EU:s institutioner, organ och byråer samt för medlemsstaterna i samband med tillämpning av EU-lagstiftningen.

E. En verklig kultur av grundläggande rättigheter måste utvecklas, främjas och stärkas inom unionens institutioner, men också inom medlemsstaterna, framför allt då de tillämpar och genomför unionslagstiftningen, både internt och i förbindelser med tredjeländer. Vid genomförandet av dessa värden och principer, till exempel utarbetandet av lagstiftningsförslag, bör man även säkerställa en effektiv kontroll av respekten för de grundläggande rättigheter som garanteras i stadgan. Inga andra överväganden får ha företräde framför respekten för dessa grundläggande rättigheter, eftersom det då finns risk för att EU, framför allt i sina förbindelser med tredjeländer, kommer att framstå som mindre trovärdigt i människorättsfrågor.

F. EU:s verksamhet bygger på att man förutsätter och hyser ömsesidigt förtroende för att EU:s medlemsstater respekterar demokrati, rättsstatsprincipen och grundläggande rättigheter, såsom fastslås i Europakonventionen och i stadgan om de grundläggande rättigheterna, särskilt i samband med utvecklingen av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa och tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande.

G. Principen om ömsesidigt erkännande leder till en situation där personer kan överföras från en jurisdiktion till en annan utan någon föregående människorättslig granskning av respektive beslut.

H. Europeiska unionens domstol underströk i de förenade målen C-411/10 och C-493/10 att en sådan presumtion om att en medlemsstat respekterar de grundläggande rättigheterna måste kunna motbevisas och att domare därför måste kontrollera om det finns anledning att hysa allvarliga farhågor för att det föreligger systembrister i de andra medlemsstaternas rättsväsen.

I. Det är följaktligen nödvändigt att se till att nationella myndigheter har tillgång till tillräckliga bevis för att kunna fatta ett välgrundat beslut om huruvida det föreligger systembrister i andra medlemsstaters rättsväsen eller ej.

J. Korruption orsakar sociala skadeverkningar och överträdelser av grundläggande rättigheter, eftersom organiserade kriminella grupper utnyttjar korruptionen för att begå andra allvarliga brott, såsom människohandel. Ett effektivt, oberoende och opartiskt rättsväsen är avgörande för rättsstaten och för att säkerställa att EU-medborgares grundläggande rättigheter och medborgerliga friheter skyddas.

K. Europeiska unionen genomgår en kris som inte bara är ekonomisk och finansiell, utan även demokratisk och konstitutionell, vilket framgår av den senaste händelseutvecklingen i vissa medlemsstater. De spänningar som har uppstått visar att det saknas lämpliga krishanteringsinstrument och en politisk vilja och att det finns svårigheter med att tillämpa de övervaknings-, utvärderings- och sanktionsmekanismer som ingår i de gällande fördragen, särskilt kraven i artiklarna 2 och 7 i EU-fördraget.

L. Europaparlamentet har flera gånger efterlyst en förstärkning av mekanismerna för att säkerställa att unionens värden – som fastställs i artikel 2 i EU-fördraget – respekteras, skyddas och främjas och för att hantera krissituationer i unionen och medlemsstaterna. Det pågår nu diskussioner om att inrätta en ”ny mekanism” där kommissionen, rådet och medlemsstaterna sluter upp bakom parlamentet och de icke-statliga organisationerna.

M. Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter underströk i fokusavsnittet i sin årsrapport 2012, som handlade om EU som en värdegemenskap och behovet av att trygga grundläggande rättigheter i kristider, att en samsyn om värdena i artikel 2 och de rättsliga skyldigheter som uppstår därigenom är ett mål som kräver att en regelbunden dialog upprättas inom EU.

N. Kommissionen har sagt sig vilja stärka rättsstatsprincipen i EU och har även meddelat att den skulle kunna föreslå användning av formella underrättelser inom ramen för artikel 7.1 i det gällande EU-fördraget. Vidare har kommissionen tagit upp behovet av fördragsändringar och aviserat att den kan komma att lägga fram ändringsförslag före utgången av 2013 eller i början av 2014, för att anordna en debatt vid valet (även om artikel 7) och försöka nå samförstånd kring dessa förslag vars syfte bör vara att garantera att EU:s politik om de mänskliga rättigheterna inom EU baseras på tydliga bestämmelser och mekanismer samt på objektiva indikatorer, uppgifter och bevis som är transparenta, rättvisa och förutsebara och ger ett starkt skydd för individuella rättigheter, demokratin och rättsstaten.

O. Alla beslut i denna fråga bör göra det möjligt att snarast garantera en korrekt tillämpning av artiklarna 2, 6 och 7 i EU-fördraget och säkerställa att varje beslut fattas på grundval av objektiva kriterier och en objektiv utvärdering, för att på så sätt ta udden av kritiken mot bristande indikatorer och bedömningskriterier och mot särbehandling och politisk partiskhet.

P. Det sker fortfarande många kränkningar av de grundläggande rättigheterna i EU och i medlemsstaterna, vilket framgår av (årliga och särskilda) rapporter från kommissionen, Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, Europarådet (årliga rapporter och avgöranden från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, dokument och rapporter från Europarådets kommissarie för mänskliga rättigheter, dokument från Europarådets parlamentariska församling), dokument från FN (inklusive dokument och rapporter från FN:s råd för mänskliga rättigheter, FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, de särskilda rapportörerna etc.) och dokument från icke-statliga organisationer (bl.a. Human Rights Watch, Amnesty International, Open Society Institute, ILGA-Europe, European Council on Refugees and Exiles (ECRE), Reportrar utan gränser, Freedom House och FIDH) etc. Dessa kränkningar kräver lämpliga reaktioner av kommissionen, rådet och medlemsstaterna, med tanke på att kränkningarna är allvarliga och att de upprepats.

Q. Dessa organisationer har framfört och uttryckt oro, särskilt när det gäller situationen för romer, migranter, asylsökande, flyktingar, minoriteter, hbt-personer, medier och journalister. Vidare känner de oro när det gäller säkerhetsstyrkornas, polisens och underrättelsetjänsternas agerande, de nödvändiga utredningarna för att straffa människorättsförövare och ställa dem inför rätta, den statliga medverkan till tortyr och misshandel i tredjeländer och användningen av bevis som erhållits på detta sätt, fängelseförhållandena samt misshandeln av interner.

R. I ingressen till EU-fördraget, artiklarna 8, 9, 10, 19 och 21 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna liksom i Europeiska unionens domstols rättspraxis erkänns vikten av de grundläggande sociala rättigheterna genom att de omvandlas till övergripande principer i gemenskapsrätten. På så sätt betonas att EU måste garantera grundläggande fri- och rättigheter, såsom fackförenings-, strejk-, förenings- och mötesrättigheter osv., som definieras i den europeiska sociala stadgan. Artikel 151 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt innehåller en uttrycklig hänvisning till sådana grundläggande sociala rättigheter som anges i den europeiska sociala stadgan.

S. I artiklarna 2 och 3 i stadgan om de grundläggande rättigheterna erkänns personers rätt till liv och rätt till integritet.

T. I EU finns runt 100 miljoner barn och runt 80 miljoner personer med funktionsnedsättning. Personer med funktionsnedsättning, särskilt barn, lider fortfarande av brist på assistans och stöd för sin skolgång och upplever svårigheter att få åtkomst till byggnader eller tjänster och problem att göra sig hörda och delta i beslut som påverkar deras liv. EU har genom sitt undertecknande av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning en skyldighet att främja, skydda och respektera dessa personers rättigheter såsom fastställs i konventionen, att anta en strategi för att genomföra konventionen och att se till att politiken och den befintliga och framtida primärrätten och sekundärrätten är förenlig med bestämmelserna i konventionen.

U. Kvinnor och flickor är de huvudsakliga offren för könsrelaterat våld. Enligt beräkningar i EU har 20–25 procent av alla kvinnor utsatts för fysiskt våld minst en gång i livet. Hundratusentals kvinnor som bor i Europa har utsatts för könsstympning och tusentals flickor löper risk att drabbas av detta.

V. Kvinnor i EU tjänar ungefär 16 procent mindre per timme än män.

W. Fattigdom, bristande jämställdhet samt könsstereotyper ökar risken för våld och andra former av utnyttjande, såsom kvinnohandel och prostitution, och hindrar kvinnor från att delta fullt ut i alla områden av livet.

X. Alla EU-medborgare bör garanteras grundläggande friheter, mänskliga rättigheter och lika möjligheter. Att skydda nationella minoriteter, regionala språk och minoritetsspråk i ett utvidgat EU är emellertid ett stort problem som inte kommer att kunna lösas enbart genom bekämpning av främlingsfientlighet och diskriminering. För detta krävs antagande av särskilda system och behandlingssätt på bland annat de rättsliga, språkliga, kulturella och sociala områdena.

1. Europaparlamentet betonar att EU är ett politiskt, historiskt och etiskt projekt som går ut på att förena de länder som delar och främjar samma gemensamma europeiska värden, t.ex. de som anges i artikel 2 i EU-fördraget och i stadgan om de grundläggande rättigheterna samt i Europakonventionen, bl.a. respekt för människans värdighet, demokrati, rättsstaten, grundläggande rättigheter, jämlikhet, frihet, icke-diskriminering och minoritetsskydd. Dessa värden är nära sammanbundna med varandra och utgör även ömsesidiga förutsättningar. Parlamentet anser därför att en av hörnstenarna i den europeiska identiteten är och måste vara främjandet i och utanför unionen av mänskliga rättigheter, grundläggande friheter och demokrati, som är europeiska värden.

2. Europaparlamentet rekommenderar att parlamentet, kommissionen och rådet erkänner att det finns positiva skyldigheter att skydda och främja de mänskliga rättigheterna. Parlamentet understryker att respekten för de grundläggande fri- och rättigheterna förutsätter åtgärder på ett flertal nivåer. Parlamentet understryker vilken roll regionala och lokala myndigheter, icke-statliga organisationer och det civila samhället kan spela på detta område. Kommissionen och rådet uppmanas att förbättra sitt samarbete med dessa aktörer.

3. Europaparlamentet påminner EU:s institutioner och medlemsstaterna om behovet att uppfylla sina skyldigheter att respektera de grundläggande fri- och rättigheterna. Deltagande i internationella fördrag om skydd och främjande av de mänskliga rättigheterna kan bara stärka skyddet för de grundläggande rättigheterna inom EU.

4. Europaparlamentet fördömer de oroväckande tendenserna till kränkningar av de mänskliga rättigheterna inom EU, i synnerhet beträffande invandring och asyl, diskriminering och intolerans, särskilt gentemot vissa befolkningsgrupper (minoriteter och migranter), och beträffande säkerhet och terrorism, pressfrihet, fri rörlighet inom unionen, sociala rättigheter samt fackföreningsrättigheter. Parlamentet konstaterar allt oftare en blockering från medlemsstaternas sida i fråga om respekten för dessa grundläggande fri- och rättigheter, särskilt när det gäller romer, kvinnor, hbt-personer, asylsökande, migranter och andra utsatta befolkningsgrupper.

Institutionella frågor

5. Europaparlamentet påpekar att det är mycket viktigt att EU, dess institutioner och medlemsstaterna garanterar respekten för de gemensamma europeiska värden som anges i artikel 2 i EU-fördraget och att man snarast måste tillämpa och genomföra alla de instrument som fördragen föreskriver i detta sammanhang. Man måste också snarast förbereda eventuella nödvändiga fördragsändringar. Parlamentet betonar att kravet på att uppfylla Köpenhamnskriterierna inte upphör efter anslutningen utan även fortsättningsvis gäller medlemsstaterna. Grundläggande rättigheter omfattas av unionens primärrätt och måste respekteras när unionslagstiftningen tillämpas av domstolar och myndigheter på EU-nivå eller nationell nivå. I detta sammanhang beklagar parlamentet framför allt de långdragna förhandlingarna om tillträdet till Europakonventionen och att EU:s tillträde till Europakonventionen ännu inte har slutförts.

6. Europaparlamentet påminner EU-institutionerna och medlemsstaterna om att all politik avseende de grundläggande rättigheterna i första hand måste syfta till att undvika att kränkningar sker, särskilt genom tillgängliga instrument för att vidta förebyggande åtgärder och väcka talan innan ett beslut fattas eller en åtgärd vidtas, för att speciella fall ska kunna utredas och lagföras snarast möjligt och på ett effektivt, rättvist och skäligt sätt samt utan diskriminering.

7. Europaparlamentet anser att medborgarna fäster allt större vikt vid respekt, skydd och främjande av de grundläggande rättigheterna, vilket framgår av mobiliseringen och den ökade uppmärksamheten kring kränkningar, övergrepp och orättvisor i vardagen samt i symboliska eller välkända fall, även tack vare en bättre informationsspridning genom ny teknik, sociala nätverk och medier. Parlamentet understryker att alla kränkningar, övergrepp eller orättvisor av alla dess slag utgör ett hot mot demokratin och rättsstaten samt mot medborgarnas förtroende för institutionerna och deras företrädare, särskilt politikerna. Parlamentet betonar att institutionerna och politikerna måste bli medvetna om detta och stödja denna demokratiska utveckling, genom att upprätta nya mekanismer för dialog med medborgarna och stärka den medborgerliga, parlamentariska, rättsliga och mediala kontrollen över de statliga myndigheterna, som bör vara mer öppna och transparenta, så att de tjänar medborgarnas intressen på ett bättre sätt.

8. Europaparlamentet anser att man, för att till fullo utnyttja fördragens potential, måste a) slutföra processen med att tillträda den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och omedelbart införa de instrument som krävs för att leva upp till denna fördragsfästa skyldighet, eftersom detta kommer att skapa en ny mekanism för genomförande av medborgarnas mänskliga rättigheter, bland annat för att säkerställa medlemsstaternas tillämpning av Europadomstolens avgöranden, särskilt de ”förberedande domarna”; i överensstämmelse med Europarådets krav tillträda den europeiska sociala stadgan, som undertecknades i Turin den 18 oktober 1961 och reviderades i Strasbourg den 3 maj 1996; uppmana medlemsstaterna att ansluta sig till och ratificera Europarådets konventioner om mänskliga rättigheter, att genomföra de redan befintliga instrumenten inom EU:s regelverk och att ompröva undantagsklausuler som kan medföra risk för att deras medborgares rättigheter påverkas, b) se till att lagstiftningsförslagen och lagstiftningsåtgärderna överensstämmer med stadgan och är förenliga med de grundläggande rättigheterna genom att vidta konkreta åtgärder för att säkerställa att de granskas i förhållande till stadgan under alla skeden av lagstiftandet och att inverkan på de grundläggande rättigheterna i EU-lagstiftningen och dess genomförande av medlemsstaterna systematiskt granskas i utvärderingsrapporterna om genomförandet av denna lagstiftning samt i årsrapporterna om kontrollen av tillämpningen av EU-lagstiftningen, c) se till att kommissionen – och rådet, när det tar initiativ till lagstiftning – i lämpliga fall utnyttja extern oberoende expertis från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, d) stärka samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaterna, samt med Europaparlamentet och de nationella parlamenten, för att EU:s befintliga människorättslagstiftning ska tillämpas bättre, e) se till att utarbetandet och införlivandet av den EU-lagstiftning som berör och utvecklar de grundläggande rättigheterna stärks och genomförs på rätt sätt, genom tillämpning av en strikt policy för utvärdering och uppföljning och genom prövning av överträdelser inför Europeiska unionens domstol, särskilt på de områden där EU har behörighet, såsom icke-diskriminering, jämlikhet, jämställdhet mellan könen, funktionshinder, uppgiftsskydd, asylfrågor och invandring, f) se till att främja en omfattande rättsstatsstrategi där hänsyn tas till hur de grundläggande rättigheterna skyddas i praktiken, g) erkänna att en stark politisk vilja krävs för att ta itu med dessa frågor, särskilt i ekonomiska och finansiella kristider, h) stärka och öka insynen i den interinstitutionella dialogen om grundläggande rättigheter eller när EU-medborgarnas intressen står på spel, i) se till att kommissionen fullt ut utnyttjar de befintliga mekanismerna och drar igång objektiva utredningar och granskningar och inleder överträdelseförfaranden, om det finns goda grunder för detta och dubbla måttstockar därmed undviks, när en medlemsstat överträder rättigheterna i stadgan vid genomförandet av EU-lagstiftningen, j) fastställa ambitiösa, effektiva och långtgående riktlinjer och handlingsprogram för de grundläggande rättigheterna och de gemensamma europeiska värdena, särskilt för att proaktivt och systematiskt tillämpa EU:s skyldigheter när det gäller att bekämpa diskriminering och främja jämlikhet i enlighet med artiklarna 8 och 10 i EUF-fördraget och artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna, k) bedriva ett mera systematiskt och samordnat samarbete på alla nivåer, särskilt med Europarådet och andra internationella institutioner, för att undvika dubbelarbete och genom att stödja sig på deras specifika kunskaper, l) effektivisera de många mekanismer som redan finns att tillgå för att förhindra överträdelser av grundläggande rättigheter i EU, ta itu med överträdelser av de grundläggande rättigheterna och undvika ”forum shopping” samt stärka den roll som regionala och lokala myndigheter kan spela, tillsammans med människorättsorganisationer, m) ta fram jämförande och överskådliga landsvisa tabeller som bör utgöra underlag för kommissionen att utfärda landspecifika rekommendationer om politiken för grundläggande rättigheter, såsom den gör för den ekonomiska politiken inom EU-27, och vilka liksom kommissionens förslag om uppenbara överträdelser av de grundläggande rättigheterna skulle kunna godkännas eller ändras av rådet inför Europeiska rådets nästa toppmöte, n) utveckla en mekanism för inbördes granskning där nationella människorättsorgan deltar, liknande OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd, där varje EU-medlemsstat skulle granskas av de andra vart tredje eller vart fjärde år och de huvudsakliga målen skulle vara att hjälpa landet att förstå hur dess strategi och strukturer för grundläggande rättigheter skulle kunna förbättras samt att fastställa och dela god praxis för politik och strategier för mänskliga rättigheter inom EU, o) införa en ”ny Köpenhamnsmekanism” som syftar till att säkerställa att unionens grundläggande rättigheter och värden – som avses i artikel 2 i EU-fördraget och i stadgan om de grundläggande rättigheterna – respekteras, skyddas och främjas.

9. Europaparlamentet betonar att denna ”nya Köpenhamnsmekanism”, som syftar till att övervaka varje medlemsstats efterlevnad av Köpenhamnskriterierna på ett effektivt och bindande sätt, kan aktiveras omedelbart på grundval av ett kommissionsbeslut, med fullt deltagande av parlamentet, och att den bör a) fastställa indikatorer som bygger på befintliga eller redan utarbetade och erkända indikatorer för standarder för grundläggande rättigheter som tagits fram av exempelvis FN och Europarådet, varvid hänsyn ska tas till de icke-statliga organisationer som är verksamma inom området för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter (Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter och kommissionen), b) grundas på objektiva och tillförlitliga uppgifter och information som byggts upp kring sådana indikatorer, som bör utvecklas ytterligare genom en öppen och trovärdig process (Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter och kommissionen), c) säkerställa övervakning av situationen i både EU och medlemsstaterna genom en regelbunden och objektiv process (Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, kommissionen, rådet, Europaparlamentet och de nationella parlamenten), d) genomföra objektiva, jämförbara och regelbundna utvärderingar för var och en av de grundläggande rättigheterna och/eller ämnesområdena och för varje enskild institution och medlemsstat, samtidigt som största möjliga jämförbarhet eftersträvas, också på grundval av de resultat och rekommendationer som utfärdats av befintliga övervakningsmekanismer inom Europarådet, FN och EU:s institutioner och organ, jämte information som inlämnats av det civila samhällets organisationer (rapporter från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, kommissionens årliga rapporter, parlamentets årliga rapporter och rådets årliga rapporter), och på grundval av dessa utvärderingar utfärda rekommendationer, e) fastställa en europeisk policycykel beträffande tillämpningen av artikel 2 i EU-fördraget (demokrati, rättsstaten, grundläggande rättigheter, jämlikhet) för att skapa ett årligt och flerårigt system och ett öppet årligt interinstitutionellt forum om dessa europeiska värden, särskilt skyddet av de grundläggande rättigheterna, f) sammanföra alla befintliga uppgifter och analyser från nationella, europeiska och internationella organ för att se till att befintlig information med relevans för skyddet av grundläggande rättigheter, rättsstaten, demokrati och jämlikhet är mer lättillgänglig och synlig, g) se till att GD Rättsliga frågor och rådets arbetsgrupp för grundläggande rättigheter, medborgerliga rättigheter och fri rörlighet för personer samarbetar med parlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor för att upprätta en regelbunden och strukturerad dialog mellan dessa institutioner och det civila samhällets organisationer om frågor om grundläggande rättigheter inom EU, h) utarbeta och anta en rad rekommendationer som åtföljs av effektiva och proportionerliga påföljder som är ett effektivt avskräckningsmedel (till exempel en tillfällig indragning av fondåtaganden, tillämpning av vissa akter etc.) för att hantera kränkningar av artiklarna 2 och 7 i EU-fördraget och säkerställa tillämpningen av rättigheterna i dessa artiklar, i) integrera ett system för tidig varning, politisk och teknisk dialog och formella underrättelser samt ett ”frysningsförfarande”, såsom redan begärts av parlamentet, för att se till att medlemsstater på begäran av EU:s institutioner avbryter sitt antagande av lagar som kan innebära ett bortseende från eller en överträdelse av grundläggande rättigheter eller EU:s rättsordning; kommissionen bör hålla möten på teknisk nivå med den berörda medlemsstatens tjänster och inte slutföra förhandlingar inom några andra politikområden än dem som avser artikel 2 i EU-fördraget förrän kraven i denna artikel helt har uppfyllts.

10. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att i samarbete med Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter anta ett beslut om inrättande av en sådan ”ny Köpenhamnsmekanism”, vilket man redan gjort för övervakningen av korruptionen inom EU och i medlemsstaterna, och att se över förordningen om inrättande av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, så att byrån får utökade befogenheter.

11. Europaparlamentet anser att en ”Köpenhamnskommission” ska inrättas, företrädesvis inom ramen för ett interinstitutionellt avtal. Denna kommission ska bestå av oberoende högnivåexperter på grundläggande rättigheter, vilka ska utses av bland annat parlamentet, och dess syfte ska vara att se till att alla medlemsstater respekterar de gemensamma värdena i artikel 2 i EU-fördraget och fortsätter att efterleva ”Köpenhamnskriterierna” samt att ge råd och rapportera i samband med frågor om grundläggande rättigheter, i väntan på att ändringen av förordningen om Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter gör det möjligt för byrån att få starkare och bredare befogenheter, bland annat när det gäller att övervaka enskilda medlemsstater på området för grundläggande rättigheter, såsom upprepade gånger begärts av parlamentet.

12. Europaparlamentet rekommenderar att det inleds en dialog mellan EU-institutionerna och en medlemsstat om det finns en risk för att medlemsstaten allvarligt åsidosätter EU:s värden samt att EU-institutionerna ges möjlighet att framföra rekommendationer i enlighet med artikel 7.1 i EU-fördraget. Parlamentet ger sitt helhjärtade stöd till kommissionens förslag om användning av formella underrättelser i detta sammanhang.

13. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och rådet att tillsammans med parlamentet inrätta en kontaktgrupp för att kontrollera att unionens värden faktiskt har genomförts och att särskilt genomföra gemensamma bedömningar av situationen för grundläggande rättigheter i specifika fall som någon av de tre EU-institutionerna med oro har noterat. Parlamentet uppmanar också dessa institutioner att beakta Europarådets resolutioner och Europadomstolens beslut.

14. Europaparlamentet välkomnar de uttalanden av kommissionens ordförande och vice ordförande Viviane Reding där hon tillkännagav ett meddelande med eventuella ändringar av fördragen utöver de alternativ som finns enligt de nuvarande fördragen. Parlamentet uppmanar sina ansvariga utskott att noggrant granska följande förslag, som syftar till att stärka skyddet av de grundläggande rättigheterna i EU-fördragen: — Revidering av artikel 7 i EU-fördraget genom att lägga till en ”genomförandefas med avseende på artikel 2 i EU-fördraget” och skilja mellan ”riskfasen” och ”kränkningsfasen”, med olika tröskelvärden beroende på de fastställda majoriteterna, en förstärkning av den tekniska och objektiva (och inte bara politiska) analysen, en ökad dialog med medlemsstaternas institutioner och ett större urval av detaljerade och förutsägbara påföljder som ska kunna tillämpas under hela förfarandet. — Utformning av en mekanism för starkare och detaljerad samordning och övervakning av grundläggande rättigheter på grundval av artikel 121 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. — Utvidgning av kommissionens och Europeiska unionens domstols prövningsmöjligheter och befogenheter. — En hänvisning till Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter i fördragen, inklusive en rättslig grund som gör det möjligt att ändra förordningen om inrättande av byrån, inte genom enhällighet såsom för närvarande är fallet, utan via det ordinarie lagstiftningsförfarandet. — Strykning av artikel 51 i stadgan om de grundläggande rättigheterna. — Möjligheter för parlamentet att inleda förfaranden för överträdelse av artikel 2 i EU-fördraget på samma villkor som kommissionen och rådet och för Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter att bidra till förfarandet med hjälp av sitt specialiserade stöd. — Översyn av kravet på enhällighet inom områden som rör respekt för samt skydd och främjande av grundläggande rättigheter, såsom jämlikhet och icke-diskriminering (till exempel artikel 19 i EUF-fördraget) och Europaparlamentet uppmanar sitt ansvariga utskott att klargöra tillämpningen, och i slutänden översynen, av det förfarande som parlamentet kan tillämpa för att aktivera artikel 7 i EU-fördraget.

15. Europaparlamentet uppmanar Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter att inrätta en allmän webbplats för insamling och sammanställning av information och dokument som rör frågor om grundläggande rättigheter och som utarbetats av FN, Europarådet, OSSE, icke-statliga organisationer, Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, Europaparlamentet, domstolar, nationella parlamentsutskott, ombudsmän etc. Sådan information bör vara sökbar efter datum, stat, författare och rättighet för att tillhandahålla källor och information om situationen för grundläggande rättigheter i EU och dess medlemsstater.

Specifika rättigheter som baserar sig på stadgan om de grundläggande rättigheterna

Värdighet

16. Europaparlamentet är bekymrat över de kränkningar av människans värdighet som fortfarande förekommer i unionen och dess medlemsstater och som bland annat drabbar minoriteter, i synnerhet romer, liksom asylsökande, migranter, terroristmisstänkta och frihetsberövade personer samt utsatta grupper och fattiga. Parlamentet framhåller att myndigheterna måste hålla fast vid det absoluta förbudet mot tortyr och grym, omänsklig eller förnedrande behandling och genomföra grundliga, snabba, effektiva och oberoende utredningar av eventuella kränkningar samt ställa de ansvariga inför rätta.

17. Europaparlamentet är bekymrat över de många exemplen på våld av polisen och ordningsmakten och är framför allt oroat över fallen med oproportionerligt våld mot fredliga demonstranter och journalister i samband med demonstrationer, överdriven användning av icke-dödliga vapen, t.ex. batonger, gummikulor och så kallade tasers. Medlemsstaterna uppmanas att se till att ordningsmaktens uniformer förses med identifieringsuppgifter och att personalen inom ordningsmakten alltid hålls ansvarig för sitt agerande. Parlamentet uppmanar till ett slut på poliskontroller på grund av etnisk tillhörighet och rasprofilering. Parlamentet uttrycker oro över att det införs alltfler begränsningar av mötesfriheten och rätten att hålla fredliga demonstrationer och påpekar att mötes-, förenings- och yttrandefriheten ligger till grund för demonstrationsfriheten. Medlemsstaterna uppmanas att inte vidta åtgärder som undergräver eller kriminaliserar människans utövande av sina grundläggande fri- och rättigheter. Vidare uppmanas medlemsstaterna eftertryckligen att vidta åtgärder så att våld endast används i undantagsfall, dvs. när så är vederbörligen motiverat på grund av ett verkligt och allmänt hot mot den allmänna ordningen. Parlamentet påminner om att polisen framför allt finns till för att säkerställa säkerhet och skydd för människor.

18. Europaparlamentet bekräftar sin positiva inställning till ett europeiskt initiativ för att säkerställa att frihetsberövade personer garanteras grundläggande rättigheter och att frihetsberövade personer kan återintegreras i samhället när de friges. Parlamentet oroar sig över den katastrofala situationen med överfyllda fängelser i många medlemsstater, de dåliga förhållandena i fängelserna och behandlingen av de intagna och uppmanar till ett europeiskt initiativ för att säkerställa tillämpning av rekommendationerna från Europeiska kommittén till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning och Europadomstolens domar, inbegripet vid poliskontor, invandringscenter och psykiatriska kliniker. Parlamentet efterlyser åtgärder för att minska överbefolkningen i fängelserna och undvika ett överdrivet tillgripande av frihetsberövande före rättegång, inte bara ha fängelsestraff som påföljd, överväga avkriminalisering av vissa gärningar och/eller förkorta de tider som en person kan hållas frihetsberövad utan att åtal väcks.

19. Europaparlamentet upprepar sina krav på en fullständig genomlysning av de europeiska ländernas samarbete inom Förenta staternas och CIA:s program för ”extraordinära överlämnanden” och av flygningarna och de hemliga fängelserna på unionens territorium, och vidhåller att medlemsstaterna måste genomföra effektiva, opartiska, grundliga, oberoende och transparenta utredningar och inte lämna något utrymme för straffrihet. Medlemsstaterna påminns om att förbudet mot tortyr är absolut och att statssekretess därför inte kan åberopas för att begränsa ländernas skyldighet att utreda allvarliga människorättskränkningar. Parlamentet betonar att medlemsstaternas rykte och förtroendet för deras engagemang för att skydda de grundläggande rättigheterna äventyras om de inte respekterar det som sägs ovan.

20. Europaparlamentet betonar att det klimat av straffrihet som omgärdar CIA:s program har gjort att kränkningar av de grundläggande rättigheterna har kunnat fortgå som en del av EU:s och Förenta staternas strategier för terrorismbekämpning. Detta framgår av avslöjandena om det masspionage som har pågått via den amerikanska säkerhetsmyndigheten NSA:s övervakningsprogram och via olika medlemsstaters övervakningsorgan. Parlamentet, som nu utreder denna fråga, kräver en översyn av lagstiftningen om säkerhets- och underrättelseorgan i EU och medlemsstaterna, med särskild tonvikt på rättslig förhandskontroll och parlamentarisk kontroll samt rätten till prövning och rättelse av uppgifter som samlas in, bevaras eller behandlas av dessa organ.

21. Europaparlamentet uppmanar de medlemsstater som ännu inte gjort det att till fullo införliva och genomföra Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/36/EU om förebyggande och bekämpande av människohandel och om skydd av dess offer och att anta lämpliga åtgärder för att se till att offer för människohandel får lämpligt stöd och skydd och att människohandlare åtalas och åläggs verkningsfulla, proportionerliga och avskräckande påföljder samtidigt som förebyggande åtgärder vidtas.

22. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att till fullo införliva Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/29/EU om fastställande av miniminormer för brottsoffers rättigheter och för stöd till och skydd av dem och att anta lämpliga åtgärder för att sörja för lämpligt stöd till och skydd av brottsoffer.

23. Europaparlamentet kräver respekt för människors värdighet i slutet av livet, särskilt genom garantier för att önskningar som uttrycks i vårdtestamenten erkänns och respekteras.

24. Europaparlamentet är medvetet om att sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är en central del av människans värdighet som måste hanteras i ett bredare sammanhang med strukturell diskriminering och bristande jämställdhet. Medlemsstaterna uppmanas att skydda den sexuella och reproduktiva hälsan och rättigheterna genom Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter och Europeiska jämställdhetsinstitutet, bland annat genom att inrätta program och tjänster för reproduktiv hälsa, inbegripet grundläggande hälso- och sjukvård och läkemedel som är viktiga för frivillig familjeplanering, mödrahälsa och nyfödda barns hälsa och genom att fortsatt vara vaksamma på politiska åtgärder och/eller lagstiftning som kan begränsa sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter.

Friheter

25. Europaparlamentet framhåller att demokrati och rättsstatsprincipen bygger på respekt för grundläggande fri- och rättigheter och att åtgärder mot terrorism eller organiserad brottslighet, eller internationellt samarbete med detta syfte, aldrig får bryta mot europeiska normer i fråga om grundläggande rättigheter, utan måste vara strikt förenliga med dessa (särskilt i samband med oskuldspresumtion, rättvis rättegång, rätten till försvar, rätten till privatliv och rätten till skydd av personuppgifter osv.). Parlamentet understryker behovet av en starkare demokratisk kontroll och skyddet av och respekten för grundläggande rättigheter i samband med det gränsöverskridande samarbetet på dessa områden, särskilt med tanke på myndigheternas ständigt ökade insamling och användning av personuppgifter. Parlamentet efterlyser därför åtgärder som garanterar rätten till privatliv och skyddet av personuppgifter på detta område.

26. Europaparlamentet kritiserar att strategin för inre säkerhet i Europeiska unionen är inriktad på säkerhet, på bekostnad av medborgerliga och grundläggande rättigheter samt antagande av förebyggande åtgärder. Parlamentet beklagar djupt den ökande klyftan mellan de uttalade målen och det faktiska genomförandet av politiken. Parlamentet bör få spela en avgörande roll i utvärderingen och utformningen av politiken för inre säkerhet, eftersom den har allvarliga konsekvenser för de grundläggande fri- och rättigheterna för alla som bor i EU, i syfte att säkerställa demokratisk övervakning och kontroll av säkerhetspolitiken, inbegripet underrättelseverksamheten, och om nödvändigt granska denna så att den respekterar de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

27. Europaparlamentet är bekymrat över avslöjandena om de flagranta överträdelser av rätten till ett privatliv och personuppgiftsskyddet som begåtts i hemliga program för massövervakning av unionsmedborgare. Dessa program, som inrättats av europeiska och icke-europeiska stater, har i varje enskilt fall saknat rättsligt tillstånd och har inte heller varit underkastade en lämplig parlamentarisk kontroll. Parlamentet fördömer denna praxis och uppmanar kraftfullt dessa stater att omedelbart upphöra med sådana överträdelser. Parlamentet efterlyser utförliga rapporter om dessa program och om eventuellt utländskt deltagande i dem och kräver att programmen granskas omedelbart. Parlamentet betonar att EU och medlemsstaterna bör vidta kraftfulla åtgärder mot de stater som kränker den grundläggande rätten till privatliv genom att avlyssna unionsmedborgare samt institutionella, politiska och ekonomiska företrädare och aktörer i Europa. Parlamentet är bekymrat över att underrättelsetjänsterna har undsluppit demokratisk parlamentarisk och rättslig kontroll och utan politiskt godkännande har kunnat genomdriva hemliga program och operationer. Parlamentet efterlyser därför en omedelbar översyn av mekanismerna för den rättsliga och parlamentariska tillsynen av säkerhetstjänsterna så att även underrättelsetjänsterna följer bestämmelser om demokrati, rättsstatsprincipen och grundläggande rättigheter enligt kraven i artikel 2 i EU-fördraget. Parlamentet fördömer privata företags hemliga delaktighet i massövervakningen. EU bör reagera mer kraftfullt och begära att åtgärder ska vidtas internationellt för att säkerställa att de europeiska bestämmelserna om privatliv och uppgiftsskydd respekteras. Vidare bör EU främja teknik som garanterar sekretess i europeisk kommunikation.

28. Europaparlamentet beklagar djupt att diskussionerna om antagandet av ett förslag till förordning och direktiv om skydd för personuppgifter har blockerats i rådet trots att parlamentet uttryckt starkt stöd för striktare regler. Parlamentet beklagar Europeiska rådets beslut den 24–25 oktober 2013 om att fullfölja den digitala inre marknaden först 2015, varigenom antagandet av dataskyddspaketet blir försenat. Rådet uppmanas att gå vidare med förhandlingarna om dataskyddsdirektivet och dataskyddsförordningen så att dataskyddspaketet kan antas innan innevarande valperiod löper ut.

29. Europaparlamentet anser att EU och medlemsstaterna bör anta ett system för skydd av visselblåsare som avslöjar att allvarliga kränkningar av de grundläggande rättigheterna har begåtts av underrättelsetjänster som kringgått all demokratisk, parlamentarisk och juridisk kontroll.

30. Europaparlamentet understryker att den digitala världens snabba utveckling (bland annat den ökade användningen av internet, applikationer och sociala nätverk) kräver ökat skydd av personuppgifter och privatliv för att garantera konfidentialiteten.

31. Europaparlamentet gläder sig över att ett växande antal medlemsstater respekterar rätten att bilda familj inom ett äktenskap, ett registrerat partnerskap eller ett registrerat samboförhållande liksom rätten till adoption utan diskriminering på grund av sexuell läggning och uppmanar övriga medlemsstater att vidta liknande åtgärder. Parlamentet välkomnar Europadomstolens dom i målet Vallianatos m.fl. mot Grekland, i vilken det bekräftas att samkönade par inte kan utestängas från civila vigslar. Kommissionen och alla medlemsstater uppmanas att föreslå och anta lagstiftning och politiska riktlinjer för att bekämpa homofobi, transfobi och hatbrott och välkomnar offentliggörandet av yttrande 2/2013 från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter om rambeslutet om rasism och främlingsfientlighet – med särskild tonvikt på offrens rättigheter. Parlamentet uppmanar kommissionen och samtliga medlemsstater att säkerställa genomförandet av direktivet om fri rörlighet utan diskriminering på grund av sexuell läggning och parlamentet uppmanar återigen kommissionen att en föreslå ambitiös förordning om ömsesidigt erkännande av civilståndshandlingars rättsverkan.

32. Europaparlamentet är oerhört bekymrat över antalet självmord bland unga som utsätts för homofobi. Parlamentet påminner om resultatet av den undersökning som Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter genomfört bland lesbiska, homosexuella, bisexuella och transpersoner i EU. Den visade att 26 procent av de som svarade hade blivit överfallna eller hotats med våld hemma eller på annan plats. Bland transpersoner var siffran högre, 35 procent. Av de svarande kände sig 19 procent diskriminerade på arbetet eller när de sökte arbete, trots att de har ett lagstadgat skydd i EU-lagstiftningen. Parlamentet uppmanar därför kommissionen att med utgångspunkt i dessa resultat vidta omfattande EU-åtgärder mot problemen för de grundläggande rättigheterna för lesbiska, homosexuella, bisexuella och transpersoner, i form av en EU-färdplan för jämlikhet grundad på sexuell läggning och könsidentitet, såsom parlamentet och icke-statliga organisationer upprepade gånger har krävt.

33. Europaparlamentet beklagar att de rättsliga förfarandena för erkännande av könstillhörighet för transpersoner fortfarande inbegriper obligatorisk sterilisering i 14 medlemsstater. Medlemsstaterna uppmanas att se över dessa förfaranden så att de till fullo respekterar transpersoners rätt till värdighet och fysisk integritet. Parlamentet gratulerar kommissionen till dess engagemang för arbetet inom Världshälsoorganisationen när det gäller att stryka könsidentitetsstörningar från förteckningen över psykiska och beteendemässiga störningar samt se till att det görs en icke-patologisk omklassificering vid förhandlingarna om den elfte versionen av den internationella sjukdomsklassifikationen (ICD-11).

34. Europaparlamentet ställer sig bakom tanke-, samvets- och religionsfriheten samt friheten att tro eller inte tro, utöva den religion som man vill och byta religion. Parlamentet fördömer all diskriminering och intolerans samt anser att sekularism definierad som en strikt rågång mellan icke-konfessionella politiska och religiösa myndigheter samt en opartisk stat är det bästa sättet att säkerställa icke-diskriminering och jämlikhet mellan religioner samt mellan troende och icke-troende. Medlemsstaterna uppmanas att skydda religions- eller trosfriheten, inklusive friheten för de religionslösa att inte diskrimineras till följd av att religionerna beviljas överdrivna undantag från lagarna om jämlikhet och icke-diskriminering.

35. Europaparlamentet påminner om att nationell lagstiftning mot hädelse begränsar yttrandefriheten för religioner och andra övertygelser, att den ofta tillämpas mot personer som tillhör religiösa eller andra minoriteter för att trakassera dem, behandla dem illa eller skrämma dem och att dessa lagar kan ha en allvarligt hämmande effekt på yttrandefriheten och religions- och trosfriheten. Parlamentet rekommenderar medlemsstaterna att avkriminalisera dessa brott.

36. Europaparlamentet beklagar att unga människor i vissa medlemsstater fortfarande åtalas och döms till fängelsestraff till följd av att rätten till vapenvägran fortfarande inte är erkänd på lämpligt sätt. Medlemsstaterna uppmanas att sätta stopp för trakasserier och diskriminering av vapenvägrare.

37. Europaparlamentet påminner om att yttrandefrihet, informationsfrihet och mediefrihet är av central betydelse för att säkerställa demokratin och rättsstatsprincipen och uppmanar återigen kommissionen att se över och ändra direktivet om audiovisuella medietjänster enligt de anvisningar som parlamentet gett i sitt betänkande om detta ämne. Parlamentet fördömer kraftfullt våld, påtryckningar eller hot mot journalister och medier, bland annat i samband med avslöjande av deras källor och av information om regeringars och staters överträdelser av de grundläggande rättigheterna. EU:s institutioner och medlemsstater uppmanas att respektera, garantera, skydda och främja den grundläggande rätten till yttrande- och informationsfrihet och att därför avstå från att utöva eller utarbeta mekanismer för att hindra dessa friheter.

38. Europaparlamentet oroas över hur den ekonomiska krisen i Europa påverkar ägandeförhållandena inom olika mediekanaler och planerna på att privatisera offentligägda medier i vissa medlemsstater. Medlemsstaterna uppmanas att värna om de offentligägda mediernas oberoende och uppfylla sin institutionella plikt att garantera mediemångfald och ge mångfacetterad, korrekt och tillförlitlig information av hög kvalitet. Ägandet och förvaltningen av medierna bör präglas av insyn och bör inte koncentreras. Parlamentet betonar att insynen i ägandeförhållandena inom medierna är avgörande för övervakningen av medieinvesteringar inom EU och icke-europeiska investerare som får allt större inflytande över den information som finns tillgänglig i medlemsstaterna.

39. Europaparlamentet betonar vikten av att respektera och skydda flyktingars och migranters rättigheter och understryker att invandrarkvinnor och invandrarbarn bör uppmärksammas särskilt. Parlamentet är bekymrat över de många överträdelserna av asylrätten och av skyldigheten att säkerställa skydd i samband med att en migrant avvisas, utvisas eller utlämnas. Parlamentet understryker skyldigheten att följa internationella människorättskonventioner, särskilt FN:s flyktingkonvention och principen om ”non-refoulement”. Vidare framhåller parlamentet skyldigheten att undsätta personer till sjöss som riskerar sina liv för att ta sig till EU samt skyldigheten att säkerställa mottagningsvillkor och förfaranden som respekterar personernas värdighet och grundläggande rättigheter. EU och medlemsstaterna uppmanas att ändra eller se över lagstiftning som kriminaliserar människor som bistår migranter i sjönöd. Kommissionen uppmanas att se över rådets direktiv 2002/90/EG som fastställer påföljder för dem som bidrar till olaglig inresa, transitering och vistelse för att förtydliga att det är välkommet att ge humanitärt bistånd till migranter i sjönöd, och att detta under inga omständigheter får leda till någon form av påföljd.

40. Europaparlamentet välkomnar fullbordandet av det gemensamma europeiska asylsystemet (Ceas) och uppmanar medlemsstaterna att genomföra nödvändiga lagstiftnings- och förvaltningsreformer för att effektivt genomföra det så att Ceas inrättas fullt ut som planerat och ger dem som söker skydd bättre tillträde till asylförfarandet samt leder till rättvisare och snabbare asylbeslut av högre kvalitet. Systemet bör även sörja för värdiga och skäliga förhållanden för dem som söker asyl och för personer som beviljas internationellt skydd inom EU. Parlamentet beklagar emellertid djupt att barn fortfarande kan frihetsberövas och begär att dessa systematiskt ska undantas från påskyndade förfaranden. Parlamentet uppmanar återigen kommissionen att ta fram strategiska riktlinjer utifrån bästa praxis för att fastställa gemensamma miniminormer för mottagandet och skyddet av ensamkommande barn. Parlamentet understryker att de processuella garantierna måste vara adekvata och lämpliga. Parlamentet efterlyser tillämpning av den senaste domen från EU-domstolen om att hbt-personer som söker asyl kan utgöra en särskild samhällsgrupp som kan trakasseras på grund av sin sexuella läggning och att förekomsten av fängelsestraff i ursprungslandet som påföljd för homosexuella handlingar i sig kan utgöra en förföljelse.

41. Europaparlamentet fördömer att många migranter som försöker nå EU fortfarande omkommer till havs trots de många och varierande tekniska resurser som medlemsstaterna och EU ställt till förfogande för att övervaka och kontrollera EU:s yttre gränser. EU och medlemsstaterna uppmanas att genomföra rekommendationerna i rapporten ”Vem bär ansvaret för att människoliv går till spillo i Medelhavet?” (30); från Europarådets parlamentariska församling som antogs den 24 april 2012. Parlamentet välkomnar Europeiska unionens domstols beslut om att ogiltigförklara rådets beslut 2010/252/EU.

42. Europaparlamentet betonar utsattheten för de personer som korsar Europas södra havsgränser och efterlyser en hållbar lösning för hela invandringsfrågan i Medelhavsområdet med fullständig hänsyn till principen om ”non-refoulement” och kräver att medlemsstaterna och EU-institutionerna – som ett absolut minimum – ska beakta Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheters senaste yttranden om hur migranternas grundläggande rättigheter bäst skyddas i samband med marin övervakning.

43. Europaparlamentet välkomnar den handbok om europeisk lagstiftning om asyl, gränser och invandring som tagits fram av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter tillsammans med Europadomstolen och ser den som ett konkret bidrag som kan hjälpa jurister i Europa att upprätthålla grundläggande och mänskliga rättigheter.

44. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna och rådet att påskynda arbetet inom arbetsgruppen för Medelhavsområdet så att en markant förstärkt räddningskapacitet till havs kan införas, liksom en omfattande plan för migration och asyl, baserad på solidaritet och ansvarsfördelning, med inriktning på alla relevanta aspekter, bland annat en revidering av EU:s och medlemsstaternas lagstiftning som möjliggör att humanitärt stöd till människor i sjönöd kan kriminaliseras, utvecklingen av trygga och lagliga vägar för flyktingar och migranter som vill ta sig till Europa samt utvecklingssamarbete med tredjeländer för att stärka demokratin, de grundläggande rättigheterna och de rättsstatliga principerna så att tragedier som den vid Lampedusa inte behöver inträffa fler gånger.

45. Europaparlamentet fördömer de allt vanligare brotten mot migranternas grundläggande rättigheter, särskilt mot de migranter som deporteras till tredjeländer. Dessa brott beskrivs i den rapport från FN:s särskilde rapportör om migranters mänskliga rättigheter som offentliggjordes den 24 april 2013 (31) och i rapporten från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (32). Parlamentet understryker i detta sammanhang behovet av att verkligen utvärdera återvändandedirektivet, återtagandeavtalen och Frontex verksamhet när det gäller grundläggande rättigheter. Kommissionen uppmanas att konkret följa upp den kritiska rapport om EU:s avtal och återtagandeåtgärder med tredjeländer som offentliggjordes 2011. Parlamentet fördömer medlemsstaternas restriktiva politik när det gäller att bevilja visum till medborgare i vissa tredjeländer.

46. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att genom sin politik uppmuntra till laglig migration och att ratificera FN-konventionen för skydd av migrantarbetares och deras familjers rättigheter.

Jämlikhet

47. Europaparlamentet betonar att principerna om människans värdighet, likhet inför lagen och förbud mot alla typer av diskriminering hör till grundvalarna för ett demokratiskt samhälle. Unionen och medlemsstaterna bör stärka sina åtgärder för att främja jämlikhet, bekämpa diskriminering och skydda kulturell, religiös och språklig mångfald samt sina åtgärder för jämställdhet mellan könen, barnets rättigheter, äldres rättigheter, rättigheter för personer med funktionsnedsättning, hbt-rättigheter och nationella minoriteters rättigheter.

48. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att anta en nationell lagstiftningsram för att ta itu med alla typer av diskriminering och garantera effektiv tillämpning av EU:s nuvarande regelverk, bland annat genom att inleda överträdelseförfaranden. Parlamentet beklagar djupt dödläget i rådets förhandlingar om förslaget till direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning och uppmanar återigen rådet att anta förslaget. Parlamentet välkomnar det litauiska rådsordförandeskapets tillstyrkande av förslaget och uppmanar övriga medlemsstater att följa detta exempel. Parlamentet välkomnar yttrande 1/2013 från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter om jämställdhetssituationen i Europeiska unionen tio år efter det att jämställdhetsdirektiven började tillämpas. Parlamentet anser att även diskriminering på grund av språk bör angripas.

49. Europaparlamentet påminner om sin resolution av den 25 oktober 2011 om rörlighet och integrering av personer med funktionsnedsättning och EU:s handikappstrategi 2010–2020 (33), där full respekt för Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna efterlystes.

50. Europaparlamentet uttrycker sin oro över att personer med funktionsnedsättning fortfarande diskrimineras och stängs ute, vilket förhindrar deras förmåga att åtnjuta sina grundläggande rättigheter på samma villkor som andra. EU:s institutioner och medlemsstater uppmanas att fortsätta genomföra FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning inom sina respektive behörighetsområden. En vidareutveckling av EU:s lagstiftning och politik när det gäller icke-diskriminering skulle kunna få betydelse för processen med att harmonisera lagstiftningen med konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning inom EU, till exempel när det gäller likhet inför lagen. Medlemsstaterna uppmanas att ta fram politiska åtgärder med tillräckliga resurser för att på ett bättre sätt integrera personer med funktionsnedsättning och underlätta deras tillgång till bostad, utbildning, arbetsmarknaden, offentliga transportsystem och faciliteter samt deltagande i det politiska livet, särskilt genom att avskaffa rättslig och praktisk diskriminering och restriktioner av deras rätt att rösta och ställa upp i val. Parlamentet beklagar djupt att vissa personer med funktionsnedsättning tvingas leva i särskilda inrättningar, beroende på avsaknaden av andra gemenskapsbaserade alternativ, och uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder för att ge personer med funktionsnedsättning bättre möjligheter att leva ett självständigt liv.

51. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att göra en omfattande översyn av EU:s lagstiftning och politik för att bedöma överensstämmelsen med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. EU:s lagstiftningsförfaranden och beslutsfattande bör anpassas för att säkerställa respekt för och möjliggöra genomförande av konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Kommissionen uppmanas att ta fram särskilda riktlinjer för konsekvensbedömningar i det hänseendet och att till parlamentet lägga fram förslaget till EU:s framstegsrapport om genomförandet av konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning inom EU. Parlamentet bör hålla regelbundna debatter och ta fram rekommendationer genom en resolution om framstegen när det gäller möjligheterna för personer med funktionsnedsättning att åtnjuta sina rättigheter enligt konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, bland annat på grundval av kommissionens rapport. Parlamentet stöder de pågående initiativen för att tillsätta en arbetsgrupp i parlamentet med ledamöter från olika utskott för genomförandet av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, så att parlamentets insatser för att övervaka och stödja genomförandet av konventionen blir allsidiga och konsekventa.

52. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att skydda, främja och genomföra barnets rättigheter inom alla inre och yttre åtgärder och politikområden som påverkar dem. Parlamentet uttrycker sin oro över barn som utsätts för våld och utnyttjas sexuellt och uppmanar medlemsstaterna att fullfölja införlivandet av direktiv 2011/93/EU om bekämpande av sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering av barn och barnpornografi. Medlemsstaterna, kommissionen och Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter uppmanas att fortsätta sina insatser för att bedöma hur barn behandlas under rättsliga förfaranden. I händelse av föräldrarnas separation eller skilsmässa bör man alltid se till barnets bästa och ta hänsyn till att varje barn bör kunna upprätthålla regelbundna relationer och direkta kontakter med båda föräldrarna.

53. Europaparlamentet är bekymrat över situationen för romerna i EU och över de många fall av trakasserier, våld, stigmatisering, diskriminering, vräkningar, förflyttningar och olagliga tvångsvräkningar, olovlig registrering och etnisk profilering som ordningsmakten gör sig skyldig till och som strider mot de grundläggande rättigheterna och EU-rätten. Parlamentet vidhåller sin ståndpunkt i sin resolution av den 12 december 2013 om framsteg i genomförandet av de nationella strategierna för integrering av romer (34) och efterlyser återigen ett effektivt genomförande av strategier för att främja verklig integration och efterlyser även förstärkta och relevanta åtgärder för att främja integration, särskilt när det gäller grundläggande rättigheter, utbildning, sysselsättning, bostäder och sjukvård och bekämpa våld, uppvigling och diskriminering som drabbar romer. Parlamentet kräver ett stopp för olagliga tvångsvräkningar och begär att bostäder inte ska rivas utan att alternativa bostäder tillhandahålls. Vidare kräver parlamentet ett stopp för segregationen av romska barn i skolorna och den olagliga placeringen av dem i särskolor. Medlemsstaterna uppmanas att i större utsträckning använda de EU-medel som står till deras förfogande för att genomföra integrationsprojekt i samarbete med de lokala myndigheter som dagligen sköter förvaltningen av nyanlända till deras områden.

54. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att utarbeta en verkningsfull reaktion på utestängningen av romer genom att utveckla en integrerad politik och genomföra de åtgärder som anges i strategierna för anti-diskriminerande åtgärder och åtgärder för att öka deras anställbarhet och tillträde till arbetsmarknaden i samarbete med företrädare för den romska befolkningen. Parlamentet anser att romerna samtidigt ska få vara fullständigt delaktiga i handläggningen, övervakningen och bedömningen av projekt som påverkar deras samhällen. Tillräckliga budgetresurser ska tilldelas för detta och en effektiv utgiftsanvändning ska säkerställas. Dessutom uppmanas kommissionen och Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter att lägga fram gemensamma, jämförbara och tillförlitliga indikatorer för övervakningen av framsteg i medlemsstaterna.

55. Europaparlamentet anser att kommissionen bör vidta skarpa åtgärder vid fall av överträdelser av romernas grundläggande rättigheter i medlemsstaterna, särskilt genom att inleda överträdelseförfaranden om medlemsstaterna misslyckas med att ge romerna tillgång till och möjligheter att utöva ekonomiska och sociala rättigheter, rätten till fri rörlighet och vistelse, rätten till jämlikhet och icke-diskriminering och rätten till skydd av personuppgifter. Kommissionen uppmanas att införa en övervakningsmekanism om hatbrott mot romer och uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att åtgärda avsaknaden av folkbokföringsuppgifter om och födelseattester för romer bosatta i EU. Parlamentet upprepar sin uppmaning att särskilt uppmärksamma social integration av romska kvinnor för att undvika flerfaldig diskriminering. Parlamentet begär att EU-ramen för nationella strategier för integreringen av romer byggs ut till en heltäckande EU-strategi.

56. Europaparlamentet betonar att det är mycket viktigt att de grundläggande rättigheterna och friheterna för personer som tillhör nationella, etniska, religiösa eller språkliga minoriteter respekteras. Parlamentet är oroat över att de personer som tillhör dessa minoritetsgrupper i sina dagliga liv stöter på hinder inom rättsväsendet, vården, socialtjänsten, utbildningsväsendet och kulturlivet som gör att deras rättigheter och värdighet som människor och unionsmedborgare kränks och leder till situationer där de nationella myndigheterna i deras egna medlemsstater behandlar dem som andra klassens medborgare. Dessa minoritetsgrupper har särskilda behov som skiljer sig från andra minoritetsgruppers behov, och offentliga beslut därför bör vara bättre riktade och EU måste på egen hand tillgodose dessa behov på ett lämpligare sätt.

57. Europaparlamentet anser att det inte finns någon gemensam lösning för att förbättra situationen för dessa minoriteter som fungerar i alla medlemsstater, men att vissa gemensamma minimimål bör införas för myndigheter i EU, med beaktande av berörda internationella rättsliga normer och befintlig god praxis. Medlemsstaterna uppmanas att se till att deras rättssystem garanterar att det inte sker någon diskriminering av personer som tillhör erkända nationella minoriteter och att vidta lämpliga åtgärder för att främja verklig jämställdhet, på grundval av relevanta internationella normer och bästa praxis, bland annat Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter. Kommissionen uppmanas att utarbeta en strategi för skydd av nationella minoriteter, inklusive ursprungliga och traditionella etniska och språkliga minoriteter, med tanke på att antalet invånare som tillhör dessa grupper utgör över 10 procent av EU:s totala befolkning. Syftet med detta bör vara att undvika dubbla måttstockar som gör åtskillnad mellan kandidatländer och medlemsstater. Parlamentet understryker behovet av ett omfattande system för skydd av traditionella nationella minoriteter, regionala språkgrupper och konstitutionella regioner, som åtföljs av en funktionell övervakningsmekanism, till exempel EU:s ram för nationella strategier för integrering av romer. Medlemsstaterna uppmanas att lämna omfattande uppgifter om kränkningar av minoriteters grundläggande rättigheter, så att Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter och EU kan säkerställa insamlingen och rapporteringen av uppgifterna.

58. Europaparlamentet påpekar att positiva åtgärder som vidtagits för att skydda personer och grupper i minoritet, gynna en lämplig utveckling för dem och se till att de får samma rättigheter och behandling som övrig befolkning i administrativt, politiskt, ekonomiskt, socialt och kulturellt hänseende och i övriga syften, inte bör betraktas som diskriminering.

59. Europaparlamentet fördömer rasistiskt, antisemitiskt, homofobiskt/transfobiskt och främlingsfientligt våld liksom våld mot migranter, religiösa minoriteter och etniska grupper, vilket har blivit alarmerande vanligt särskilt på internet, eftersom det saknas kraftfulla åtgärder från myndigheternas sida för att bekämpa dessa typer av våld. Medlemsstaterna uppmanas att genomföra rådets rambeslut 2008/913/RIF om bekämpande av vissa former av och uttryck för rasism och främlingsfientlighet enligt strafflagstiftningen, att ta itu med diskrimineringen, att se till att hatpropaganda och hatbrott utreds, att anta strafflagstiftning som förbjuder uppvigling till alla former av hatbrott, inklusive på grund av sexuell läggning, och att se till att det finns ett effektivt skydd mot rasism, antisemitism, fientlighet mot romer, främlingsfientlighet och homofobi samt ordentligt stöd till dem som utsätts för detta. Parlamentet uppmanar även kommissionen att inleda överträdelseförfaranden mot de medlemsstater som underlåter att tillämpa rambeslutet på rätt sätt från den 1 december 2014. Parlamentet efterlyser en översyn av rambeslutet för att se till att det även inkluderar hatpropaganda, antisemitiska handlingar, islamofobi, religiös intolerans, antiziganism, homofobi och transfobi samt stärka dess tillämpning. Parlamentet ger sitt fulla stöd till det initiativ för att stärka kampen mot intolerans som sjösattes under det irländska rådsordförandeskapet och uppmanar rådet att fortsätta med detta konstruktiva arbete.

60. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att inleda en samordnad och omfattande åtgärd för att systematiskt bekämpa och förebygga hatbrott inom EU och göra hatbrott synliga genom statistik samt se till att denna statistik är jämförbar och därigenom möjliggöra en överblick över situationen inom hela unionen, genom att arbeta tillsammans med Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter för att förbättra insamlingen av statistik om hatbrott och samordningen av denna statistik. Parlamentet fördömer hatpropaganda som stigmatiserar grupper av människor på grund av deras sociala, kulturella, religiösa eller utländska ursprung och sådana uttalanden som uppmanar till hets mot folkgrupp, i synnerhet sådana uttalanden från offentliga personer. Parlamentet uppmärksammar Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheters yttrande 2/2013 om rambeslutet om rasism och främlingsfientlighet och betonar behovet av att garantera brottsoffrens rättigheter, särskilt i samband med hatbrott.

61. Europaparlamentet konstaterar att utbildning är grundläggande för att bekämpa diskriminering och uppmanar därför medlemsstaterna att se till att deras integrationsstrategier riktas in på reformer av de nationella läroplanerna som gör främlingsfientlighet, rasism och antiziganism till en del av kursplanerna och att i det offentliga samtalet från tidig ålder slå fast att detta utgör olika former av diskriminering.

62. Europaparlamentet uppmanar enträget EU och medlemsstaterna att — säkerställa jämställdhet mellan kvinnor och män och förhindra, bekämpa och lagföra alla former av våld mot kvinnor såsom en kränkning av de grundläggande rättigheterna och samtidigt säkerställa stöd och skydd för offren, — underteckna och ratificera Europarådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet (Istanbulkonventionen) och upprätta ett system för uppgiftsinsamling, för att stödja konventionens parter genom att tillhandahålla korrekta och jämförbara uppgifter om utbredningen och konsekvenserna av våldet mot kvinnor och om formerna för detta våld, — öka sina insatser för att nå målen i den europeiska jämställdhetspakten (2011–2020) och att vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa alla former av direkt och indirekt diskriminering av kvinnor, särskilt lönegapet mellan könen, yrkesmässig segregering, stereotyper och alla former av våld mot kvinnor, eftersom kvinnor fortfarande utsätts för flerfaldig diskriminering på många områden i vardagen trots att det finns lagstiftning om bekämpning av diskriminering, — främja utbildning om jämställdhet mellan könen, jämställdhetsintegrering och tillräckliga övervakningsmekanismer för genomförandet av EU:s jämställdhetspolitik, — utöka kampen mot människohandel för att få stopp på det sexuella utnyttjandet som framför allt drabbar kvinnor och mot tvångsarbete, — säkerställa ett korrekt genomförande av de nuvarande jämställdhetsdirektiven, bland annat genom att inleda överträdelseförfaranden, — föreslå en europeisk strategi för att bekämpa våld mot kvinnor som uppföljning av sitt tidigare engagemang på området och som ett svar på parlamentets upprepade uppmaningar; parlamentet välkomnar i detta sammanhang kommissionens nolltolerans mot våld mot kvinnor; parlamentet efterlyser emellertid kraftfullare åtgärder, inbegripet en EU-omfattande strategi för att få slut på våldet mot kvinnor, vilket angavs i rådets slutsatser från mars 2010, och anser att strategin bör bestå av rättsligt bindande instrument och informationsåtgärder, — låta frågan om våld mot kvinnor – inklusive våld i nära relationer, sexuellt våld (våldtäkt, sexuella övergrepp och sexuella trakasserier), sexuellt utnyttjande och skadliga traditioner såsom tvångsäktenskap och hedersrelaterade brott – stå kvar högt på dagordningen, eftersom könsrelaterat våld är dels en konsekvens av ojämlikheten mellan kvinnor och män, dels ett hinder för jämställdheten, varför detta våld inte bör tolereras, — tillämpa nolltolerans mot könsstympning av kvinnor, — vidta åtgärder och inleda initiativ för en bättre balans mellan yrkes- och familjeliv för kvinnor i alla åldrar; parlamentet välkomnar beslutet att utse 2014 till Europaåret för bättre balans mellan yrkes- och familjeliv.

63. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att ta hänsyn till kvinnors behov och problem genom att bland annat samarbeta med civilsamhället och icke-statliga kvinnoorganisationer när de utarbetar lagstiftning och analyserar situationen för de grundläggande rättigheterna i EU. Parlamentet betonar vikten av att övervaka genomförandet i medlemsstaterna av EU:s jämställdhetslagstiftning.

64. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att garantera skäliga löner och pensioner, att minska löneskillnaderna mellan kvinnor och män, att skapa fler högkvalitativa arbetstillfällen för kvinnor, att göra det möjligt för kvinnor att dra nytta av offentliga tjänster av hög kvalitet samt att förbättra välfärden.

65. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder för att bekämpa de ekonomiska och sociala förhållanden som utgör en grogrund för våld mot kvinnor, till exempel arbetslöshet, låga löner och pensioner, bostadsbrist, fattigdom och avsaknad av eller bristfällig offentlig service, särskilt offentlig hälso- och sjukvård, utbildning och social trygghet.

66. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att intensifiera sina insatser mot kränkningar av unga flickors grundläggande rättigheter, särskilt mot den industri som betraktar unga flickor som sexobjekt och som bidrar till en ökning av sexhandeln med unga flickor inom EU.

67. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att säkerställa genomförandet av nationella strategier om respekt för och skydd av kvinnors sexuella och reproduktiva hälsa och rättigheter. Parlamentet betonar vikten av EU:s roll när det gäller att främja medvetenheten och bästa praxis på detta område, med tanke på att rätten till hälsa är en grundläggande mänsklig rättighet som är nödvändig för att kunna ta del av andra mänskliga rättigheter.

68. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att lägga fram ett förslag till lagstiftning när det gäller flerfaldig och intersektionell diskriminering.

69. Europaparlamentet anser att underrepresentationen av kvinnor i beslutsfattandet på politisk nivå och i näringslivet utgör en brist. Parlamentet uppmanar därför medlemsstaterna att introducera åtgärder för positiv särbehandling såsom lagstiftning för jämställdhetssystem och könskvotering.

70. Europaparlamentet betonar att processen att minska löneskillnaderna mellan kvinnor och män går extremt långsamt. Parlamentet påpekar att genomförandet av principen om lika lön för lika arbete och för likvärdigt arbete är avgörande för att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män. Kommissionen uppmanas enträget att utan dröjsmål se över direktiv 2006/54/EG och föreslå ändringar av det i enlighet med artikel 32 i det direktivet och på grundval av artikel 157 i EUF-fördraget, i överensstämmelse med de detaljerade rekommendationer som ges i bilagan till parlamentets resolution av den 24 maj 2012.

71. Europaparlamentet betonar att nedskärningarna i offentliga barnomsorgstjänster direkt påverkar kvinnors ekonomiska oberoende. År 2010 var bristen på omsorgstjänster orsaken till att 28,3 procent av kvinnorna inte arbetade eller hade deltidsarbete, jämfört med 27,9 procent 2009. År 2010 var sysselsättningstalen för kvinnor med småbarn i EU 12,7 procent lägre än för kvinnor utan barn, en ökning från 11,5 procent 2008.

72. Europaparlamentet beklagar djupt att äldre kvinnors grundläggande rättigheter alltför ofta kränks, bland annat genom många fall av våld, fysiska övergrepp, känslomässiga övergrepp och ekonomiskt utnyttjande i flera medlemsstater. Kommissionen och medlemsstaterna uppmanas att vidta ytterligare åtgärder för att skydda äldre kvinnor från alla former av övergrepp, inklusive vanvård på ålderdomshem.

73. Europaparlamentet anser att kvinnor med funktionsnedsättning lider av dubbel diskriminering på grund av sitt kön och sin funktionsnedsättning. Parlamentet uppmanar därför kommissionen och medlemsstaterna att vidta åtgärder för att garantera och skydda funktionsnedsatta kvinnors grundläggande rättigheter i EU.

74. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att engagera sig mer kraftfullt för att sätta stopp för sexistiska stereotyper i medierna, särskilt i reklam, med tanke på den viktiga roll de kan spela för att förändra den allmänna uppfattningen om könsrollerna.

75. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att öka allmänhetens medvetenhet och kunskap om sina rättigheter enligt stadgan, och att uppmuntra till en deltagandedemokrati genom att upprätthålla en fortgående dialog med det civila samhället, relevanta icke-statliga organisationer och kvinnoorganisationer. Vidare uppmanar parlamentet kvinnoorganisationerna i synnerhet att dela med sig av sin ovärderliga expertis om seglivade stereotyper och diskriminering eftersom kvinnor alltid har varit de mest utsatta offren.

76. Europaparlamentet efterlyser ett större engagemang från EU:s institutioner och en förbättrad dialog med flera intressenter om de utmaningar som äldre ställs inför när det gäller den fulla tillämpningen av deras mänskliga rättigheter.

Solidaritet

77. Europaparlamentet betonar att den finansiella och ekonomiska krisen och de åtgärder som vidtagits för att bekämpa den har slagit särskilt hårt mot de fattigaste och sämst ställda befolkningsskikten och ofta drabbat dem mycket allvarligt, vilket framgår av rapporten från Europarådets kommissarie för mänskliga rättigheter ”Safeguarding human rights in times of economic crisis”, i vilken det hänvisas till grupper som riskerar att drabbas av social marginalisering, såsom migranter, asylsökande, romer, kvinnor och barn. År 2012 riskerade en fjärdedel av befolkningen i EU-28 att drabbas av fattigdom eller social utestängning. Parlamentet begär att större uppmärksamhet ska ägnas åt denna fråga och att lämpliga, skarpare och mer ändamålsenliga åtgärder ska vidtas för att komma till rätta med denna situation och bekämpa ojämlikhet och fattigdom. Parlamentet fördömer uttalandena från de politiker som verkar vilja göra dessa befolkningsgrupper till syndabockar. Parlamentet är bekymrat över att ekonomiska och sociala kriser försätter de grundläggande rättigheterna, rättsstaten och de demokratiska värdena i ett utsatt läge, både på nationell och överstatlig nivå.

78. Europaparlamentet understryker att sociala rättigheter är grundläggande rättigheter som erkänns av internationella fördrag, Europakonventionen, EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna och den europeiska sociala stadgan. Parlamentet poängterar att dessa rättigheter måste skyddas i både lagstiftningen och praktiken för att trygga den sociala rättvisan, särskilt i tider av ekonomisk kris och åtstramningsåtgärder. Parlamentet understryker vikten av rätten till värdighet, friheten att välja yrke och rätten att arbeta, rätten till icke-diskriminering, bland annat på grund av nationalitet, skyddet mot uppsägning utan saklig grund, rätten till hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, rätten till social trygghet och socialt stöd, rätten till hälsoskydd, rätten till fri rörlighet och vistelse, rätten till skydd mot fattigdom och social utestängning genom tillhandahållande av verklig tillgång till anställning, fullgoda bostäder, yrkesutbildning, utbildning, kultur, sociala tjänster och sjukvård samt i samband med löner och sociala förmåner för att garantera en dräglig levnadsstandard för arbetstagarna och deras familjemedlemmar liksom andra anställnings- och arbetsvillkor, arbetsmarknadsparternas självständighet och friheten att gå med i nationella och internationella organisationer för skydd av arbetstagarnas ekonomiska och sociala intressen och att ingå kollektivavtal.

79. Europaparlamentet betonar att arbetslöshet, fattigdom och social utestängning har betydande eller rentav förödande effekter för utövandet av de fri- och rättigheter som ingår i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Parlamentet påpekar att de fri- och rättigheter som är mest hotade är följande: rätten till människans värdighet (artikel 1), det fria yrkesvalet och rätten att arbeta (artikel 15), rätten till icke-diskriminering (artikel 21), skyddet mot uppsägning utan saklig grund (artikel 30), rätten till social trygghet och socialt stöd (artikel 34), rätten till hälsoskydd (artikel 35) och rörelse- och uppehållsfriheten (artikel 45). Parlamentet påpekar för övrigt att arbetslöshet, fattigdom och social utestängning även medför konsekvenser i fråga om tillgången till grundläggande, sociala och finansiella tjänster osv.

80. Europaparlamentet betonar att system där social rättvisa erkänns som en viktig princip som genomförs genom en solid lagstiftning utgör det bästa skyddet mot den ekonomiska och finansiella krisens sociala konsekvenser.

81. Europaparlamentet rekommenderar att alla medlemsstater snarast möjligt drar tillbaka sina kvarvarande reservationer mot den europeiska sociala stadgan. Parlamentet bör främja en ständig dialog om framsteg i detta avseende. Hänvisningen till den europeiska sociala dialogen i artikel 151 i EUF-fördraget bör användas mer effektivt, till exempel genom att inkludera test för sociala rättigheter i kommissionens och Europaparlamentets konsekvensbedömningar.

82. Europaparlamentet efterlyser kraftfullare åtgärder för att hjälpa hemlösa och ge dem tak över huvudet samt stöd och fördömer – särskilt i tider då den utdragna finansiella och ekonomiska krisen tvingar fler och fler människor i sårbara situationer att leva på gatan – lagar och åtgärder på nationell eller lokal nivå som kriminaliserar dessa personer, som är i behov av hjälp, eftersom det innebär en flagrant och inhuman kränkning av de grundläggande rättigheterna.

83. Europaparlamentet betonar behovet av att se till att de åtgärder som vidtas för att komma till rätta med krisen är förenliga med unionens värden och mål och av att särskilt garantera att unionens åtgärder i de länder inom euroområdet som har påverkats mest av krisen genomförs i enlighet med rättsstatsprincipen.

84. Europaparlamentet upprepar bestämt sin uppmaning till rådet att inkludera ”effektiv tillgång för de allra fattigaste till samtliga grundläggande rättigheter” bland temaområdena i nästa fleråriga ram för Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter.

85. Europaparlamentet beklagar djupt att det i vissa medlemsstater fortfarande finns övergångsbestämmelser för arbetstagarnas fria rörlighet. Parlamentet betonar att rädslan för att arbetskraftsmigrationen ska leda till negativa effekter är obefogad. Uppskattningar visar att rörligheten efter utvidgningarna (under åren 2004–2009) har lett till att BNP på lång sikt har ökat med nära 1 procent i de länder som ingick i EU-15 (35).

86. Europaparlamentet konstaterar att den senaste tidens uppfattning att fri rörlighet skulle handla om migration till sociala trygghetssystem inte baseras på fakta (36). Parlamentet understryker att diskriminering är ett stort hinder för att unionsmedborgarna ska kunna ta del av grundläggande rättigheter och framhåller att unionsmedborgare som vistas permanent i en annan medlemsstat har rätt till likabehandling i fråga om social trygghet i enlighet med förordning (EG) nr 883/2004.

87. Europaparlamentet betonar att kommissionen och medlemsstaterna måste stärka sina insatser för att utveckla och trygga arbetstagarnas rättigheter och grundläggande sociala rättigheter, eftersom detta är avgörande för att säkerställa likabehandling, arbetstillfällen med anständiga villkor och löner som det går att leva på i Europeiska unionen.

88. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att erkänna att arbetstagarnas rätt till säkra och hälsosamma arbetsförhållanden i enlighet med artikel 3 i Europeiska sociala stadgan är avgörande för att arbetstagarna ska ha möjlighet att leva ett anständigt liv samt för att säkerställa att deras grundläggande rättigheter respekteras.

89. Europaparlamentet understryker att arbetsmarknadsparterna spelar en viktig roll i kollektivförhandlingarna om att säkerställa arbetstagarnas grundläggande rättigheter och likabehandling. Detta gäller särskilt ungdomar, kvinnor, personer med funktionsnedsättning och andra socialt missgynnade grupper på arbetsmarknaden.

Medborgarskap

90. Europaparlamentet betonar att Lissabonfördragets och stadgan om de grundläggande rättigheternas ikraftträdande samt allmänhetens och det civila samhällets allt högre förväntningar – vilka framgår av det havererade Acta-avtalet och övervakningsskandalerna – gör det nödvändigt att stärka och öka den demokratiska och institutionella insynen och öppenheten i EU, särskilt i dess institutioner, organ, avdelningar och byråer och i medlemsstaterna. Insyn och öppenhet är nyckelprinciper som måste stärkas ytterligare och främjas för att säkra en god förvaltning och det civila samhällets fulla deltagande i EU:s beslutsprocess.

91. Europaparlamentet beklagar djupt den interinstitutionella blockeringen av översynen av förordning (EG) nr 1049/2001 om tillgång till handlingar och information. Rådet och kommissionen uppmanas att återuppta sitt arbete med översynen av denna förordning och att utgå från parlamentets förslag om att garantera ökad insyn i EU:s beslutsprocess och bättre tillgång till handlingar för unionsmedborgarna. Parlamentet uppmanar alla EU:s institutioner, avdelningar, organ och byråer att fullt ut genomföra förordning (EG) nr 1049/2001 i enlighet med Lissabonfördraget och noterar, på grundval av EU-domstolens rättspraxis och klagomål till ombudsmannen, att de inte har gjort detta. Rådet och kommissionen uppmanas samtidigt att vidta erforderliga åtgärder för att ge allmänheten insyn i hur budgetmedel från EU används i medlemsstaterna.

92. Europaparlamentet betonar att rätten till god förvaltning också innebär att myndigheterna har en plikt att informera invånarna om deras grundläggande rättigheter och att hjälpa de sämst ställda att förstå sina rättigheter och att stödja dem för att de ska respekteras.

93. Europaparlamentet påminner om att det i artikel 21 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna fastställs att medborgarskap innebär att var och en har rätt att delta i styret i det land där de är bosatta. Parlamentet påminner om att unionsmedborgarskapet inte är begränsat till rösträtt och valbarhet i kommunalval och val till Europaparlamentet, utan även omfattar rätten att utöva sin grundläggande rättighet till fri rörlighet och vistelse i Europa. Parlamentet betonar därför att unionsmedborgarskapet innebär att alla som är bosatta i EU ska kunna delta aktivt och utan diskriminering i alla former av det demokratiska, politiska, sociala och kulturella livet i den medlemsstat där de är bosatta och utöva alla grundläggande politiska, medborgerliga, ekonomiska, kulturella och sociala rättigheter och friheter som erkänns av EU.

94. Europaparlamentet uppmärksammar behovet av att anordna upplysnings- och informationskampanjer för att sprida information om EU:s värden och mål till allmänheten och uppmanar särskilt till en så omfattande spridning som möjligt av texterna i de relevanta artiklarna i EU-fördraget och stadgan om de grundläggande rättigheterna.

95. Europaparlamentet välkomnar beslutet att utse 2013 till Europaåret för medborgarna, men uppmanar kommissionen att tillsammans med medlemsstaterna fortsätta informera unionsmedborgarna om deras rättigheter, så att de till fullo kan dra fördel av sitt unionsmedborgarskap.

96. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att lansera informationskampanjer för att informera unionsmedborgarna om deras rätt att rösta och ställa upp i val. Parlamentet kräver att en nödvändig reform av de europeiska valförfarandena ska genomföras i alla medlemsstater för att främja ett aktivt unionsmedborgarskap. Medlemsstaterna uppmanas att främja medborgarnas aktiva deltagande genom medborgarinitiativ, rätten att inge framställningar och rätten att vända sig till den europeiska ombudsmannen med klagomål.

97. Europaparlamentet påminner om vikten av Europeiska ombudsmannens arbete för individens rättigheter. Parlamentet understryker även vikten av dennes oberoende för att bevara ämbetets trovärdighet och ber därför att ombudsmannens stadga ändras så att en person som har till uppgift att utse, eller som någon gång har haft till uppgift att utse, ombudsmannen inte själv kan väljas till ombudsman.

98. Europaparlamentet betonar att unionsmedborgarnas och deras familjemedlemmars rätt till fri rörlighet och vistelse och deras frihet att välja yrke och rätt till yrkesutövning, som fastställs i fördragen och garanteras av direktivet om fri rörlighet, är en av unionsmedborgarnas grundläggande rättigheter och medför betydande ekonomiska fördelar för mottagarländerna och bidrar till att överbrygga glappet mellan kompetens och arbetstillfällen samt hjälper till att kompensera EU:s demografiska underskott. Parlamentet framhåller att direktivet redan innehåller undantag och begränsningar i fråga om rätten till fri rörlighet. Parlamentet fördömer alla försök att revidera detta regelverk och begär att alla överträdelser av dessa regler ska leda till överklaganden i domstolen.

Rättsliga frågor

99. Europaparlamentet betonar att en oberoende, skälig, effektiv, opartisk och rättvis rättskipning inom rimliga tidsramar är av central betydelse för demokratin och rättsstaten och deras trovärdighet. Parlamentet är oroat över att det i detta sammanhang har skett många överträdelser, vilket framgår av de fällande domar som Europadomstolen har avkunnat mot olika stater. Medlemsstaterna uppmanas att fullt ut genomföra domstolens beslut. Att bevilja en person straffrihet på grund av att han eller hon har makt eller inflytande över andra personer eller över domstolar eller politiker kan aldrig accepteras i EU.

100. Europaparlamentet erkänner betydelsen av icke-rättsliga och domstolsliknande institutioner, vid sidan av domstolar, för tillgången till rättslig prövning, såsom nationella människorättsinstitutioner, jämlikhetsorgan, ombudsmän, dataskyddsmyndigheter och andr