KOMMISSIONENS ÅRSRAPPORT 2003 TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET OM EUROPEISKA GEMENSKAPENS UTVECKLINGSPOLITIK OCH DET YTTRE BISTÅNDET UNDER 2002

TABLE OF CONTENTS

A. Förord

B. Sammanfattning och kommentarer

1. STRATEGISKA MÅL OCH RESULTAT

1.1 RAMEN FÖR GEMENSKAPENS SAMARBETE MED TREDJELÄNDER

1.2 Anpassning till förändringar inom EU och globalt under 2002

1.3 Viktiga resultat 2002

1.4 De tre ledorden: samstämmighet, samordning och komplementaritet

1.5 Samarbete med andra

1.6 Vägen mot framtiden

2. REFORMPROCESSEN - FRAMSTEG UNDER 2002

2.1. KVALITETSFÖRBÄTTRINGAR

2.2. BÄTTRE EKONOMIFÖRVALTNING OCH RESULTAT

2.3. FÖRVALTNINGEN AV PROJEKTCYKELN KONCENTRERAS YTTERLIGARE: EUROPEAIDS ANDRA VERKSAMHETSÅR

2.4. DELEGERING

3. FORTSATTA FRAMSTEG MOT DE STRATEGISKA MÅLEN

3.1. Uppföljning av framstegen mot de strategiska målen

3.2. Att maximera genomslaget av gemenskapens bistånd

3.3 UTVECKLING AV POLICY UNDER 2002 INOM DE PRIORITERADE OMRÅDENA

4. FOKUS PÅ RESULTATEN: UPPFÖLJNING OCH UTVÄRDERING

4.1. UTVÄRDERING

4.2. PROJEKTRESULTAT: RESULTATORIENTERAD UPPFÖLJNING

4.3. Slutsatser:

5. ÖVERGRIPANDE VERKSAMHETER OCH INTEGRERING

5.1. INTEGRERING AV MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER OCH DEMOKRATIFRÅGOR INOM EU

5.2 EUROPEISKA INITIATIVET FÖR DEMOKRATI OCH MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER

5.3 JÄMSTÄLLDHET MELLAN KVINNOR OCH MÄN

5.4 NARKOTIKABEKÄMPNING

5.5 MILJÖ OCH REGNSKOGAR

5.6. KONFLIKTFÖREBYGGANDE, SNABB REAKTION VID KRISER OCH KAMPEN MOT TERRORISM

5.7. Vetenskapligt och tekniskt samarbete - politisk dialog och kapacitetsuppbyggnad

5.8 HÄLSOVÅRD, AIDS OCH BEFOLKNINGSPOLITIK

5.9 SAMARBETE MED ICKE-STATLIGA AKTÖRER, DÄRIBLAND ICKE-STATLIGA ORGANISATIONER

6. VERKSAMHETEN UNDER 2002

6.1. VÄSTRA BALKAN

6.2. ÖSTEUROPA OCH CENTRALASIEN

6.3 MEDELHAVSOMRÅDET, MELLANÖSTERN

6.4. LÄNDER I AFRIKA, VÄSTINDIEN OCH STILLAHAVSOMRÅDET (AVS-LÄNDER) OCH UTOMEUROPEISKA LÄNDER OCH TERRITORIER (ULT)

6.5 ASIEN

6.6 LATINAMERIKA

7. ÄMNE: FÖRVALTNING AV VATTEN I SAMARBETE MED EU

7.1 VATTNETS BETYDELSE FÖR UTVECKLINGEN

7.2 VATTNET OCH MILLENNIEMÅLEN

7.3 MÄNNISKOR OCH VATTEN: ÖKAD TILLGÅNG TILL VATTEN OCH SANITÄRA ANLÄGGNINGAR

8. EKONOMISKA TABELLER

8.1. COMMITMENTS 2002 WESTERN BALKANS

8.2. COMMITMENTS 2002 EASTERN EUROPE AND CENTRAL ASIA

8.3. COMMITMENTS 2002 MEDITERRANEAN AND NEAR AND MIDDLE EAST

8.4 COMMITMENTS 2002 - ACP

8.5. COMMITMENTS 2002 ASIA

8.6 ENGAGEMENTS 2002 AMERIQUE LATINE

9. BILAGOR

9.1 HARMONISERING AV AVTALSFÖRFARANDEN OCH FINANSIELLA FÖRFARANDEN

9.2 RAL

9.3 JURIDISKA FRÅGOR

9.4 REVISIONER

9.5 ÖPPENHET OCH TYDLIGHET

9.6 EG-MEDDELANDEN 2002 OM YTTRE BISTÅND

9.7 EG-BISTÅND SOM INTE INGÅR I RAPPORTEN

A. Förord

Fattigdom, konflikter, instabilitet och mänskligt lidande påverkar oss alla, oavsett var i världen de förekommer. I detta globaliseringens tidevarv ligger det i vårt gemensamma intresse och är vår moraliska skyldighet att angripa dessa problem. Gemenskapens biståndsprogram är avsedda att svara mot denna verklighet.

Kommissionen handhar för Europeiska gemenskapens räkning en femtedel av EU:s samlade biståndsflöde (år 2002 ingicks åtaganden för 6,5 miljarder euro, vilket är mer än tio procent av det globala biståndet). Vi ger bistånd till mer än 160 länder, territorier och organisationer över hela världen. Vi tror på långsiktiga, strukturerade åtaganden och på att etablera ett nätverk av samverkande partnerskap.

Genom att slå ihop resurserna för detta gemensamma syfte har EU:s medlemsstater ställt sig bakom de gemensamma värderingarna beträffande bistånd, mänskliga rättigheter, stabilitet och fattigdomsbekämpning. Politiken i dessa frågor och dess genomförande är central för EU:s roll i världen.

Som administratör av gemenskapens bistånd har kommissionen jämfört med andra en unik fördel eftersom man kan dra nytta av medlemsstaternas expertis men samtidigt gå utöver deras nationella traditioner. Vi är fast beslutna att använda de europeiska skattebetalarnas pengar för att genomföra biståndsprogram av hög kvalitet med en bevisbar inverkan på människors livskvalitet. Vårt mål är att detta skall ske med en effektivitet som uppfyller högsta internationella krav.

Det är en strategi som under 2002 särskilt demonstrerades genom de 275 miljoner euro som avsattes för Afghanistan: ett konkret bidrag till återuppbyggnaden av en sviktande stat som stödde en alldeles ny regering i ansträngningarna att förbättra vanliga människors liv. Kommissionen spelade också en viktig roll i konferensen om utvecklingsfinansiering (Monterrey), Världstoppmötet om hållbar utveckling (Johannesburg), utvecklingsagendan från Doha, antagandet av åtagandena från Barcelonakonferensen och lanseringen av EU:s initiativ inom vatten/sanitet och energi.

Den nuvarande kommissionen har haft som prioritet att reformera verkställandet av biståndsbudgeten och under 2002 kunde de första resultaten av denna reform märkas ute på fältet: biståndets kvalitet har förbättrats genom en omfattande delegering av ledningsansvaret från Bryssel till aktörerna ute på fältet, vilken under 2002 omfattade de geografiska programmen i Europa, Medelhavsområdet och Latinamerika. Genom att tillämpa bästa internationella praxis är vi numera inte bara snabbare med själva genomförandet - i stort sett lika snabba som nationella biståndsmyndigheter - utan också bättre på att upptäcka brister och anpassa hjälpen till de faktiska behoven. Dessa förbättringar har när det gäller programplaneringen kompletterats med ett nytt ramverk av landstrategier som främjar en sammanhållen politik och givarsamordning.

Denna rapport ger information om politik och program som genomförs över hela världen. Den tillmötesgår rådets och Europaparlamentets begäran om att tonvikten skall ligga på resultat och genomslag. Vi inser att övergången till en resultatbaserad strategi kommer att kräva ännu mer arbete. Det kommer att ta tid och kräva ytterligare ansträngningar att befästa och slutföra reformen och göra biståndet ännu mer verkningsfullt. Till de särskilt utmanande uppgifterna hör att lösa de konkreta genomförandeproblem som kommissionen stöter på i flera AVS-länder och behovet av effektiva finansiella instrument i förbindelserna med våra nya grannar efter utvidgningen 2004 inom ramen för initiativet "Ett utvidgat europeiskt grannskap". Vi är fast beslutna att klara av dessa utmaningar och ytterligare förbättra resultaten av gemenskapens bistånd för att på detta sätt bidra till säkerhet och välstånd för alla.

Chris Patten, ledamot av kommissionen med ansvar för yttre förbindelser Styrelseordförande för EuropeAid

Poul Nielson, ledamot av kommissionen med ansvar för utveckling Verkställande direktör för EuropeAid

Günter Verheugen, ledamot av kommissionen med ansvar för utvidgning Ledamot av styrelsen för EuropeAid

Pascal Lamy, ledamot av kommissionen med ansvar för handel Ledamot av styrelsen för EuropeAid

Pedro Solbes Mira, ledamot av kommissionen med ansvar för ekonomiska och monetära frågor Ledamot av styrelsen för EuropeAid

B. Sammanfattning och kommentarer

Denna årsrapport ger en översikt över Europeiska gemenskapens biståndsaktiviteter. Den skall ses mot bakgrund av den reform av förvaltningen av gemenskapens bistånd till tredjeländer som kommissionen fattat beslut om [1]. Den riktar sig till EU-institutionerna, andra biståndsaktörer, partnerländer och allmänheten. I rapporten redovisas ingångna åtaganden för 6,5 miljarder euro och gemenskapens utbetalningar av 5,2 miljarder euro år 2002.

[1] Meddelande om reformen av förvaltningen av det yttre biståndet, SEK(2000) 814, 16.5.2000.

Kapitel 1 handlar om läget beträffande de strategiska målen och resultaten. Toppmötena i Monterrey och Johannesburg lade grunden till ett nytt globalt partnerskap för fattigdomsutrotning och hållbar utveckling. Om EU:s medlemsstater infriar sina löften kan ytterligare omkring 8,5 miljarder euro finnas tillgängliga år 2006. Den första generationen landstrategidokument slutfördes under 2002 och kommer att leda till att större tonvikt läggs vid bekämpning av fattigdomen. En bättre integrering av händelser i omvärlden och av andra EU-prioriteringar i utvecklingspolitiken och planeringen kommer också att bidra till en allmän förbättring av EU:s aktiviteter på detta område. Man får heller inte glömma arbetet under tre redan välkända ledord: "samstämmighet, samordning och komplementaritet", där stadiga framsteg kan noteras. Dessa ledord bidrar till att gemenskapens politik främjar utveckling, fattigdomsbekämpning och mottagar-/partnerländernas integrering i världsekonomin. Detta kapitel visar också vilka framsteg som har gjorts i gemenskapens samarbete med andra biståndsgivare. Ett nytt ramavtal har undertecknats med Världsbanken och översynen av ramavtalet mellan gemenskapen och FN rörande gemenskapens stöd till FN-projekt har avslutats. Omfattande förberedande politiska dialoger på olika nivåer ägde rum under 2002 med FN:s organ, fonder och program.

Reformen av förvaltningen av gemenskapens bistånd till tredjeländer börjar ge resultat i form av en tydligare programplanering, högre kvalitet, snabbare utbetalning av biståndet, ökad insyn och ansvarighet, överlåtande av uppgifter till delegationerna ute på fältet, bättre samordning med andra givare, särskilt medlemsstater, och införande av det nya gemensamma informationssystemet för yttre förbindelser kallat CRIS (Common Relex Information System). De är några av de viktiga resultat under 2002 som behandlas i kapitel 2.

Kapitel 3 behandlar de framsteg som gemenskapen gör mot sina strategiska mål, inte minst millennieutvecklingsmålen, genom att arbeta tillsammans med det övriga världssamfundet. I detta kapitel beskrivs vad som görs för att gemenskapens bistånd skall bli ännu mer verkningsfullt, t.ex. genom att strategier anpassas till olika nationella och regionala omständigheter, genom effektivt riktade resurser, en hållbar skuldnivå, ökad användning av sektorsinriktade åtgärder och budgetstöd. Vidare beskrivs arbetet med att rikta in gemenskapens stöd på ett mer begränsat antal områden, och viktiga politiska händelser inom dessa prioriterade områden under 2002. På sociala områden som hälsa och utbildning, transport och livsmedelssäkerhet har det skett betydande framsteg under året. Inom handel och utveckling antog kommissionen ett meddelande som godkändes av rådet i november 2002.

Kommissionen har arbetat tillsammans med en expertgrupp bestående av företrädare för medlemsstaterna och andra berörda parter, däribland OECD:s biståndskommitté DAC, UNDP och Världsbanken, för att ta fram en serie på tio basindikatorer som utgår från millennieutvecklingsmålen. Sex av dessa tio indikatorer har en direkt anknytning till barns välfärd, medan tre har en specifik jämställdhetsdimension. Kommissionen kommer med hjälp av dessa indikatorer årligen att mäta framstegen i alla utvecklingsländer som får bistånd. Det handlar om följande indikatorer:

- Andel av befolkningen som lever på mindre än 1 USD per dag.

- Andel underviktiga barn (under 5 år).

- Dödlighet bland barn under 5 år.

- Andel barn (netto) som är inskrivna i grundskola.

- Andel elever som fullföljer grundskoleutbildning.

- Andel flickor i förhållande till pojkar inom grundskola, påbyggnadsutbildning och högre utbildning.

- Andel förlossningar som äger rum under överinseende av utbildad vårdpersonal.

- Andel 1-åriga barn som vaccineras mot mässling.

- Förekomst av hiv bland gravida kvinnor i åldern 15-24 år.

- Andel av befolkningen med hållbar tillgång till förbättrad vattenförsörjning.

Kapitel 4 visar vad som framkom i samband med utvärderingar och resultatorienterad uppföljning under 2002. I kapitlet sammanfattas resultat och slutsatser av utvärderingar som genomförts under rapporteringsperioden och framläggs en del allmänna frågeställningar. Den resultatorienterade uppföljningen, som lanserades 2001, har under 2002 utvidgats till att omfatta alla regioner, vilket innebär att kommissionen får jämförbara uppgifter för alla sina biståndsprogram. I kapitlet redovisas resultat och analyser på grundval av 2002 års utvärderingsrapporter, i förhållande till kriterierna för den resultatorienterade uppföljningen (dvs. relevans, effektivitet, verkningsgrad, genomslag och hållbarhet), och för de olika prioriterade utvecklingsområdena.

Projekt som får ekonomiskt stöd av gemenskapen bedöms på det hela taget uppnå goda resultat. Analysen av resultatstrukturen pekar på att följande lärdomar kan dras:

- Flexibilitet och förmåga att anpassa sig till förändringar bidrar till att förbättra resultaten av projekten. Det finns också tecken på att en förnyad granskning av projektkonceptet när själva genomförandet inleds verkligen leder till bättre resultat.

- Det är uppenbart att integrering i lokala strukturer, politiskt stöd och mottagargruppernas deltagande ger en bättre verkningsgrad och hållbarhet, vilket bör beaktas när projekten utformas.

- Den ekonomiska hållbarheten pekas oftast ut som en potentiell källa till problem för projekt.

- I många projekt sker resursinsatser och åtgärder inte tillräckligt snabbt. Av kommentarerna i uppföljningsrapporterna framgår att orsaken i många fall är tungrodda EG-förfaranden och undermålig projektledning.

I kapitel 5 analyseras "övergripande" eller "tvärgående" frågor och deras integrering i den allmänna strukturen för gemenskapens utvecklingssamarbete. Mänskliga rättigheter, jämställdhet mellan kvinnor och män, miljö och konfliktförebyggande är huvudfrågorna i detta kapitel, som också behandlar genomförandet av tematiska budgetposter som rör livsmedelssäkerhet, tropiska skogar, kampen mot aids och samfinansiering med icke-statliga organisationer.

Dialogen om mänskliga rättigheter har fortsatt med Kina och inletts med Iran. Regionala möten har hållits i två Medelhavsländer med organisationer som företräder det civila samhället i dessa länder. Andra viktiga frågor under 2002 var främjandet av utbildning i mänskliga rättigheter och i etisk granskning. Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter ingick detta år åtaganden för över 100 miljoner euro. Bistånd till tredjeländer inom vetenskap, teknik och forskning, särskilt i de nya oberoende staterna och AVS-länderna, har också en plats i detta kapitel.

Under 2002 ingicks inom ramen för mekanismen för akuta ingripanden (RRM) åtaganden för 23,5 miljoner euro. Den viktigaste insatsen var den andra stabiliseringsfasen i Afghanistan och återuppbyggnadsarbetet i de palestinska territorierna.

I 45 länder har det i samband med arbetet med landstrategidokumenten utvecklats en process för samråd med icke-statliga aktörer. Åtaganden för nära 200 miljoner euro har ingåtts för samfinansiering av icke-statliga organisationers projekt. Nästan 50 miljoner euro i åtaganden har ingåtts inom ramen för de tematiska budgetposterna "miljö" och "tropiska skogar".

Kapitel 6 handlar om samarbetet med olika regioner: Östeuropa och Centralasien, sydöstra Europa, Medelhavsländerna, Främre Orienten och Mellanöster, AVS-länderna (Afrika, Västindien och Stillahavsområdet) och utomeuropeiska länder och territorier, Latinamerika och Asien. Varje region presenteras på samma sätt och med liknande uppgifter, vilket underlättar jämförelser. Först presenteras de strategiska målen och resultaten samt programprioriteringarna under året. Därefter följer ett avsnitt om de viktigaste resultaten av både avslutade och pågående projekt, inklusive projekt som har varit föremål för granskning efter halva genomförandeperioden. Med hjälp av några exempelfall ges en konkret bild av gemenskapens verksamhet inom varje region.

Informationen om varje region avslutas med särskilda avsnitt om hur ledorden "samordning, samstämmighet och komplementaritet" har tillämpats i praktiken i samarbetet med medlemsstaterna och andra givare. Vidare behandlas det humanitära biståndet (som ges via ECHO) och Europeiska investeringsbankens (EIB) verksamhet. Avsnitten om regionerna avslutas med slutsatser och utsikter för de kommande åren.

När det gäller Västra Balkan är ett av de Köpenhamnskriterier som har fastställts vara en grundläggande förutsättning för EU-medlemskap att det finns en fungerande marknadsekonomi. Under de närmaste åren kommer fortsatt stöd därför att ges till de reformer som krävs för att nå detta mål. Det handlar bland annat om ekonomiskt relaterad lagstiftning, utgiftshantering och uppbörd av skatter och avgifter, offentlig upphandling samt - längre fram i processen - konkurrenslagstiftning.

Man kommer också att rikta in sig på de offentliga förvaltningarna, oftast genom reformprogram för förvaltningarna som skall stödja arbetet med att rationalisera, minska och effektivisera den offentliga sektorn.

När det gäller rättsliga och inrikes frågor är det allmänt känt att ett svagt rättssystem är ett av de främsta hindren inte bara för en stats allmänna politiska funktion, utan också för en fungerande marknadsekonomi (om det t.ex. saknas effektiva sätt att lösa ekonomiska konflikter). Korruption har identifierats som ett annat stort problem som hindrar verklig politisk, social och ekonomisk utveckling i regionen. Världssamfundet måste vidta beslutsamma åtgärder för att angripa själva grundorsakerna till problemet och verka för hållbara lösningar, och detta arbete skall stödjas genom riktat Cards-bistånd. Under 2002 ingicks åtaganden för nästan 654 miljoner euro och över 617 miljoner euro betalades ut till regionen.

Beträffande länderna i Östeuropa och Centralasien ingicks åtaganden för nästan 430 miljoner euro och 383 miljoner euro utbetalades under 2002. Arbete har inletts inom ramen för grannlandsinitiativet "Ett utvidgat europeiskt grannskap", vars syfte är att öka stabiliteten och minska välståndsskillnaderna vid EU:s nya yttre gränser, för att bedöma hur utvidgningen kan komma att påverka EU:s förbindelser med länderna i Östeuropa. Detta kommer att leda till mer stöd för insatser som främjar gränsöverskridande samarbete, särskilt med de västra nya oberoende staterna.

I Kaukasus och Centralasien kommer EU att fortsätta att prioritera regionalt samarbete, särskilt genom åtgärder inriktade på fattigdomsbekämpning och ekonomisk tillväxt och, i lämpliga fall, konfliktförebyggande.

Beträffande Medelhavsländerna förbättrades genomförandet av Medaprogrammet avsevärt. Under året ingicks åtaganden för 762 miljoner euro och 684 miljoner euro betalades ut. De nya nationella vägledande programmen genomfördes för första gången under 2002. EU fortsätter att prioritera stabilitet, säkerhet och hållbar utveckling i denna region samt slutförandet av associeringsavtal med alla partnerländer i Medelhavsområdet och ytterligare framsteg när det gäller att upprätta en inre marknad mellan EU och Medelhavsregionen.

Även samarbetet i rättsliga och inrikes frågor börjar bli en viktig prioritering, som bland annat omfattar frågor om flyktingar, asylrätt och bekämpning av illegal invandring. Situationen i Mellanöstern kvarstår som den mest oroande faktorn i regionen.

Samarbetet med AVS-länder och utomeuropeiska länder och territorier föranledde åtaganden för nästan 2,4 miljarder euro och utbetalningar på 2,54 miljarder euro (vilket är ett av de bästa resultaten någonsin, även om det är något mindre än utbetalningarna 2001). Ratificeringen av Cotonouavtalet kommer att göra det möjligt att vidareutveckla EU:s förbindelser med AVS-länderna. Två viktiga hörnstenar för gemenskapens framtida utvecklingssamarbete i regionen är dels de afrikanska ländernas uttryckliga åtagande att förstärka sin förmåga att hantera konflikter, fattigdom och marginalisering i globaliseringsprocessen, dels utarbetandet av strategidokument för fattigdomsminskning. Eftersom det är denna region som kommer att få kämpa hårdast för att uppnå millennieutvecklingsmålen måste AVS-EU-partnerskapet förbättra utvecklingsbiståndet, den politiska dialogen och strategier och instrument gällande handelsrelaterade frågor. Bildandet av Afrikanska unionen och dess antagande av det nya partnerskapet för Afrikas utveckling (NEPAD) kan vara den händelse under 2002 som kommer att ha störst inverkan på den närmaste framtiden. Andra viktiga frågor som måste hanteras i denna region är kapacitetsuppbyggnad och krislösning.

Under 2002 ingicks åtaganden för 540 miljoner euro och gjordes utbetalningar på 434 miljoner euro i Asien. Genom sina samarbetsinsatser vill gemenskapen bidra till att bekämpa fattigdom och öka levnadsstandarden i de asiatiska länderna. Grundläggande hälso- och sjukvård och grundskoleutbildning är prioriterade områden i detta sammanhang och kommer även i fortsättningen att få minst en tredjedel av de tillgängliga anslagen. Fokus kommer att ligga på insatser på sektorsnivå, på att bekämpa fattigdom genom program som styrs av länderna själva och på att verka för bättre samordning mellan givare och mottagarländer. Gemenskapens roll sträcker sig också till att förbättra förbindelserna mellan dessa länder och EU, främja ökad demokrati och verka för fred. Det handlar till exempel om att stödja återuppbyggnad och återanpassning i konfliktdrabbade länder som Afghanistan och Östtimor samt konfliktförebyggande insatser i regionen, såsom stöd till fredsprocessen i Sri Lanka.

Det ekonomiska samarbetet med Asien kommer att förstärkas och särskilt inriktas på näringslivsklimatet, men även på att stödja insatser på sådana viktiga områden som energi, miljöteknik och biologisk mångfald.

Dialog och förhandlingar har varit nyckelord i gemenskapens samarbete med Latinamerika. Samråd sker med det civila samhället inom ramen för de tre delregionala förhandlingarna (EU-Mercosur, EU-Mexico och EU-Chile). Slutsatserna från toppmötet i Madrid kan bli ett viktigt framsteg. Sektorsinriktade åtgärder och budgetstöd kan ge de första synliga resultaten i denna region redan 2003. Å andra sidan kan inledandet av förhandlingar med länder i Centralamerika och Andinska gemenskapen utmynna i en subregional struktur för EU-Latinamerika-förbindelserna i framtiden. År 2002 uppgick gemenskapens åtaganden i regionen till 382 miljoner euro, medan utbetalningarna uppgick till 272 miljoner euro.

Huvudartikeln (kapitel 7) i denna rapport handlar om vattenförvaltning, som förmodligen kommer att bli den största biståndspolitiska utmaningen under de kommande åren. Kommissionens meddelande av den 12 mars 2002 och resultaten av världstoppmötet i Johannesburg utgör grunden för EU:s policy på detta område. Tanken med EU:s vatteninitiativ, som lanserades i Johannesburg, är att det skall fungera som en katalysator för ytterligare insatser för att i samarbete med utvecklingsländerna uppnå internationellt fastställda mål. Det nya internationella målet är nu att senast 2015 halvera andelen människor som saknar tillgång till sanitet, vilket kompletterar millennieutvecklingsmålet om tillgång till dricksvatten.

Fullständiga ekonomiska tabeller, som är uppställda enligt DAC:s nomenklatur, finns i kapitel 8. För en uppdelning på olika budgetposter, regioner, länder och instrument hänvisas till dessa sidor. Samtliga projekt som omfattades av åtaganden under 2002 finns dessutom med i uppdelningen på regioner och insatsområden.

Bilagorna visar slutligen hur långt de viktigaste åtgärderna i reformen av biståndsförvaltningen har kommit. Det handlar bland annat om harmonisering av förfaranden, utestående åtaganden (eftersläpningen när det gäller utbetalningar), genomförda revisioner, ansträngningar att öka insyn och synlighet, samt en fullständig förteckning över kommissionens officiella meddelanden rörande det yttre biståndet under 2002.

1. STRATEGISKA MÅL OCH RESULTAT

I det här kapitlet beskrivs gemenskapens samarbete med tredjeländer, den övergripande strategin och målen samt hur detta samarbete utvecklades under 2002 till följd av händelser både inom och utanför EU. Ett antal strategiskt viktiga resultat under året tas också upp, däribland avslutandet av landprogramplaneringen och de konkreta framstegen mot ökad samstämmighet, samordning och komplementaritet både inom och utanför EU.

1.1 RAMEN FÖR GEMENSKAPENS SAMARBETE MED TREDJELÄNDER

Europeiska gemenskapens politik för utvecklingssamarbetet är ett av tre inslag i det som utgör den mer övergripande ramen för förbindelserna med omvärlden. De andra två inslagen är gemenskapens politiska och ekonomiska (inklusive handel och investeringar) förbindelser med tredjeländer.

Europeiska gemenskapen har en mycket viktig roll på alla dessa tre områden. Den är många utvecklingsländers största handelspartner. EU svarar som region för mer än hälften av det globala utvecklingsbiståndet: mer än 28,7 miljarder euro 2002, varav 6,5 miljarder euro kanaliserades via Europeiska gemenskapen. I mars 2002 lovade EU i samband med den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering att i framtiden spela en ännu större roll genom att öka sitt bistånd ytterligare. De enskilda medlemsstaterna i EU har lovat att senast 2006 ge minst 0,33 % av sina nationalinkomster i offentligt utvecklingsbistånd, så att EU totalt sett skulle få ett genomsnitt på 0,39 % (från 0,33 % år 2001). En femtedel av EU:s nuvarande biståndsbudget - 6,5 miljarder euro - förvaltas av Europeiska kommissionen för gemenskapens räkning. Medlen kommer både från gemenskapens budget och från Europeiska utvecklingsfonden, som ger stöd till länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet inom ramen för Cotonouavtalet och till utomeuropeiska länder och territorier som är associerade med gemenskapen enligt ULT-beslutet [2]. Gemenskapens biståndsprogram har också en betydande geografisk spridning: de omfattar allt ifrån EU:s grannländer till små öar i Stilla havet. År 2002 hade gemenskapen program i 160 länder och åtta regioner. Situationen och huvudfrågorna i varje region och land varierar avsevärt och gemenskapen anpassar sitt arbetssätt därefter.

[2] Rådets beslut 2001/822/EG, 27.11.2001, EGT L 314, 30.11.2001.

1.1.1 De strategiska målen för gemenskapens utvecklingspolitik

Även om utvecklingssamarbetet är en del av de yttre förbindelserna är det också ett legitimt politiskt mål i sig. Kommissionen främjar också användningen av informations- och kommunikationsteknik (IKT) som ett medel för att uppnå utvecklingsmål.

Sedan november 2000 har gemenskapen en övergripande ram för sitt samarbete med utvecklingsländer. Enligt denna ram är huvudmålet med gemenskapens utvecklingssamarbete att minska och så småningom utrota fattigdomen genom att stödja en ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar utveckling, främja utvecklingsländernas gradvisa integrering i världsekonomin och bekämpa ojämlikhet. [3] Målen på hälsoområdet har en framträdande plats, vilket understryker sambandet mellan den allmänna fattigdomsbekämpningen och satsningar på hälsa och forskning. Det särskilda målet att bekämpa hiv/aids, malaria och andra sjukdomar är ett uttryck för ett starkt engagemang och insikten om att det inte går att uppnå huvudmålet att minska fattigdomen globalt utan att angripa dessa sjukdomar. Av denna ram framgår också grundprinciperna för gemenskapens bistånd: en hållbar, rättvis och deltagarorienterad mänsklig och social utveckling, i vilken främjandet av mänskliga rättigheter, demokrati, rättssäkerhet och god samhällsstyrning är väsentliga inslag. Kapacitetsuppbyggnad och innovation inom vetenskap och teknik erkänns alltmer vara avgörande för att uppnå millennieutvecklingsmålen inom de olika områdena och för att stödja en allmän ekonomisk utveckling.

[3] Rådets slutsatser av den 10 november 2000, referens 12929/00.

EU har tydligt placerat sina utvecklingsansträngningar i ett globalt sammanhang och arbetar tillsammans med andra för att uppnå de millennieutvecklingsmål som godkändes av FN-medlemmarna vid millennietoppmötet. Målen beskrivs kortfattat i rutan nedan.

Millennieutvecklingsmålen

- Grundskoleutbildning för alla.

- Främja jämställdhet och kvinnors makt och inflytande över sin egen situation.

- Minska barnadödligheten.

- Förbättra mödrahälsan.

- Bekämpa hiv/aids, malaria och andra sjukdomar.

- Utrota extrem fattigdom och svält.

- Trygga en hållbar miljö.

Gemenskapen har också förbundit sig att tillämpa internationella principer om bästa praxis i genomförandet av sitt bistånd. Det innebär ett fast åtagande att arbeta tillsammans med utvecklingsländerna, att respektera och främja lokalt ägarskap och deltagande av icke-statliga aktörer, samt andra åtgärder som exempelvis effektivt riktade resurser, nära samarbete med andra givare och en övergång från projektstöd till sektorsprogramstöd och budgetstöd när detta är möjligt (se kapitel 3). Detta kompletteras av den reform av biståndsförvaltningen som också lanserades 2000 (se kapitel 2).

För att maximera sin genomslagskraft inom det internationella utvecklingsarbetet riktar gemenskapen in sitt stöd på sex områden där det kan ge ett särskilt mervärde: sambandet mellan handel och utveckling; regional integration och samarbete; stöd till makroekonomisk politik och rättvis tillgång till sociala tjänster; transport, livsmedelssäkerhet och landsbygdsutveckling, samt institutionell kapacitetsuppbyggnad med särskilt inriktning på god samhällsstyrning och rättssäkerhet (se kapitel 3). Främjandet av mänskliga rättigheter, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbar miljö och konfliktförebyggande integreras i varje skede och inom alla gemenskapens biståndsprogram.

1.1.2 Anpassning till skiftande nationella och regionala omständigheter

Den politik för utvecklingssamarbetet som beskrivs ovan gäller alla utvecklingsländer med vilka gemenskapen har förbindelser. Gemenskapens förbindelser och biståndsprogram i olika regioner och länder anpassas emellertid till de särskilda utmaningar som finns där.

Det kan handla om allt ifrån politiska och ekonomiska reformer och stabilitet i Västra Balkan till hållbar ekonomisk och social utveckling i Medelhavsområdet, så att inte denna region blir en geostrategisk förkastningslinje med ett välmående Europa på ena sidan och mestadels fattiga länder på den andra, samt ett utökat samarbete i frågor som rör terrorism, miljö, narkotika och befolkningsförändringar. I Latinamerika är de viktigaste prioriteringarna att bekämpa sociala orättvisor och skapa ett mer sammanhållet samhälle, vilket kombineras med stöd till regional integration för att förbättra latinamerikanska företags konkurrenskraft. Asien hyser två tredjedelar av världens fattiga. Livsmedelssäkerhet, hälso- och sjukvård och tillgång till grundläggande tjänster är angelägna frågor i regionens låginkomstländer, medan allvarliga skillnader beträffande inkomster och möjligheter är ett problem i många medelinkomstländer. Ett centralt inslag i gemenskapens program i Centralasien är institutionella, rättsliga och administrativa reformer och utveckling av den privata sektorn och ekonomin, så att man kan hantera problem som växande inkomstklyftor, fattigdom, långsam ekonomisk och demokratisk omvandling, samt människorättsfrågor. Länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet samt utomeuropeiska länder och territorier, som från och med den 1 april 2003 samlas inom ramen för Cotonouavtalet, har många gemensamma problem men skiljer sig också från varandra i en del viktiga avseenden. Stillahavsområdet och Västindien har många små ö-stater, medan flera konflikter i Afrika förvärras av ländernas storlek och bräcklighet. Av 77 AVS-länder räknas 40 till kategorin "minst utvecklade länder", som kännetecknas av särskilt låga per capita-inkomster och allvarliga infrastrukturproblem.

De olika aspekterna av gemenskapens förbindelser med olika regioner styrs genom en rad samarbets- och partnerskapsavtal. I kapitel 6 rapporteras om viktiga händelser i alla dessa regioner under 2002.

1.1.3 Komplementaritet mellan utvecklingsmålen och andra utrikespolitiska mål

I många fall kompletterar gemenskapens utvecklingsmål och andra utrikespolitiska mål varandra, vilket även gäller insatserna på olika områden. Det finns till exempel en tydlig koppling mellan konfliktförebyggande och främjande av mänskliga rättigheter och demokrati, liksom mellan dessa områden och fattigdomsbekämpning. Efter våldsamheter har gemenskapens konkreta stöd kunnat bidra till att återuppbygga samhällen och förhindra att konflikter blossar upp på nytt. I stället för att bara behandla symptomen av konflikter är det nödvändigt att även utveckla metoder för att hitta och angripa själva grundorsaken, vilken i många fall anses vara extrem fattigdom. Det är också viktigt att understryka sambandet mellan satsningar på grundläggande sjukvård och satsningar på forskning och utveckling (FoU) av nya läkemedel och behandlingsmetoder, inte minst i kampen mot de stora smittsamma sjukdomar som hänger samman med fattigdom.

Med tanke på hur många utrikespolitiska strategier och instrument det är fråga om och behovet av att anpassa dem till skiftande omständigheter utgör gemenskapens land- och regionstrategidokument ett viktigt hjälpmedel för att analysera och komma fram till den rätta policymixen. Insatser som görs via gemenskapens övergripande och tematiska budgetposter, som omfattar både utvecklingssamarbetet och mer allmänna utrikespolitiska mål som samarbete i narkotikafrågor, integreras i allt större utsträckning inom denna ram. Gemenskapen arbetar också för ökad samstämmighet på central politisk nivå. Komplementariteten mellan utvecklings- och forskningspolitiken utgår från idén att det behövs synergieffekter mellan kapacitetsuppbyggnaden inom vetenskap och forskning och det interregionala forskningssamarbetet (nord-syd, öst-väst).

1.2 Anpassning till förändringar inom EU och globalt under 2002

1.2.1 EU:s utvidgning och nya politiska prioriteringar

När det gäller utvecklingen inom EU kommer det banbrytande beslutet i december 2002 om att EU i maj 2004 skall utvidgas från 15 till 25 medlemmar på ett genomgripande sätt att inverka på regionens framtida roll, även inom utvecklingssamarbetet och utrikespolitiken. Kandidatländerna, som de senaste tolv åren har fått omfattande stöd från EU och omvärlden till sin politiska och ekonomiska omvandling, kommer i och med sin anslutning att själva vara med och driva EU:s utrikespolitiska strategier. Under 2002 började kandidatländerna, kommissionen och medlemsstaterna samt EU:s samarbetspartner att förbereda sig inför detta. Även om utvecklingsfrågorna inte har varit en tung fråga i samband med utvidgningen lanserade kommissionen 2002 ett arbetsprogram tillsammans med kandidatländerna och de nuvarande medlemsstaterna. Programmet är inriktat på tre aspekter: möjliga konsekvenser för gemenskapens policy- och programprocesser (t.ex. beslutsprocesser, prioriteringar, kanaler för tillämpning och ekonomiska frågor); hur de anslutande länderna skall få hjälp i sina förberedelser för att föra gemenskapens utvecklingspolitik och deras nya roll (eller comeback) som givarländer; samt konsekvenserna för gemenskapens samarbetspartner. Flera studier och undersökningar, samt en första omgång kapacitetsförstärkande och kunskapshöjande insatser inleddes 2002 för att bidra till att utforma och underbygga framtida insatser på detta område, bland annat en "färdplan". Detta arbete kommer att fortsätta och utvidgas under 2003-2004.

Interna strategier och insatser på andra områden har också påverkat ramen för gemenskapens politik för utvecklingssamarbete och bistånd, särskilt det ökade intresset för hur migrationsfrågorna kan integreras i EU:s förbindelser med sina samarbetspartner, däribland utvecklingsländerna.

1.2.2 Det globala sammanhanget: politisk och ekonomisk instabilitet

Den fortsatta politiska och ekonomiska instabiliteten under 2002 hade ett stort inflytande på gemenskapens förbindelser med tredjeländer, samt på dess utvecklingspolitik och bistånd.

Händelser i olika delar av världen underströk det ömsesidiga beroendet mellan de utvecklade länderna och utvecklingsländerna. Det handlade om allt ifrån den ekonomiska krisen i Argentina och lågkonjunkturen på de utvecklade ländernas marknader, det tragiska bombdådet på Bali och den pågående kampen mot terrorismen till ödeläggelsen på grund av nya och pågående konflikter. Under 2002 togs positiva steg mot fred i bland annat Sri Lanka, Angola och Demokratiska republiken Kongo. Gemenskapen lanserade ett program för långsiktigt bistånd till Afghanistan, vilket markerade en viktig förändring i samarbetet med detta land. Tyvärr förvärrades läget på andra håll, bland annat i Mellanöstern, Elfenbenskusten och Zimbabwe.

Dessa händelser understryker hur viktigt det är att ständigt uppmärksamma frågor om ekonomi och samhällsstyrning och inte minst konfliktförebyggande och konfliktlösning. Gemenskapen spelar redan en mycket aktiv roll på detta område, inklusive genom sin utvecklingspolitik och sina biståndsprogram, och inser att det krävs ett övergripande och långsiktigt tillvägagångssätt. Gemenskapen har också tillsammans med EU:s medlemsstater spelat en viktig roll i den internationella kampen mot terrorism.

En ökad insikt under 2002 om kopplingarna mellan de utvecklade länderna och utvecklingsländerna har dessutom understrukit att utvecklingsfrågorna måste ges tillräcklig och oförminskad uppmärksamhet för att man skall kunna uppnå andra mål. Fattigdom och utestängning, regionala konflikter, miljöförstöring och aids är alla potentiella hot mot säkerheten. Gemenskapens utvecklingssamarbete, biståndspolitik och biståndsprogram spelar precis som EU:s politik och insatser på andra områden en avgörande roll i denna process och flera nya initiativ har tagits under året. Sverige och Frankrike spelade en viktig roll år 2002 i lanseringen av en ny internationell arbetsgrupp för globala kollektiva nyttigheter, som under de kommande två åren skall undersöka hur viktiga internationella frågor som exempelvis kontrollen av smittsamma sjukdomar och bekämpningen av klimatförändringar kan definieras och analyseras och behoven tillgodoses på ett tillfredsställande sätt.

1.2.3 Ett nytt globalt partnerskap för tillväxt, fattigdomsutrotning och hållbar utveckling

Den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering i Monterrey, Mexico, och Världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg, Sydafrika (i mars respektive september 2002), bekräftade den färdriktning som slogs fast i utvecklingsagendan från Doha [4], i form av ett nytt globalt partnerskap mellan de utvecklade länderna och utvecklingsländerna. Det centrala i detta partnerskap är insikten om att det krävs insatser av alla länder för att uppnå resultat. EU gjorde stora ansträngningar för att mötena i Doha, Monterrey och Johannesburg skulle bli framgångsrika och kommer att göra detsamma inför FN:s kommande världstoppmöte om informationssamhället. EU:s utvidgning och en ytterligare ökning av EU:s bistånd fram till 2006 av alla medlemsstater kommer att göra det möjligt för unionen att spela en ännu mer pådrivande roll än idag.

[4] Med "utvecklingsagendan från Doha" avses den överenskommelse om agendan för de multilaterala handelsförhandlingarna som lanserades vid WTO:s ministermöte i Doha, Quatar, i november 2001.

Konferenserna i Monterrey och Johannesburg bekräftade millennieutvecklingsmålens centrala betydelse som vägledande ram för insatserna fram till 2015. EU gav starkt stöd åt det nya målet om att andelen människor som saknar tillgång till sanitet skall halveras fram till 2015, vilket kompletterar det befintliga målet om tillgång till vatten. Världssamfundet har nu en tydlig och övergripande ram för insatser till förmån för tillväxt, fattigdomsutrotning och hållbar utveckling. Fokus måste nu i ännu högre grad ligga på själva förverkligandet.

1.2.4. EU:s initiativ vid Världstoppmötet om hållbar utveckling: vatten och energi

Vid Världstoppmötet om hållbar utveckling lanserade EU två större initiativ om vatten och energi som är avsedda att påskynda framstegen för att uppnå millennieutvecklingsmålen.

EU:s initiativ "Vatten för liv" beskrivs i huvudartikeln om vatten i denna rapport (se kapitel 7).

EU:s energiinitiativ för fattigdomsutrotning och hållbar utveckling är ett uttryck för EU-medlemsstaternas och kommissionens politiska vilja att förbättra insatserna på detta område. Även om inget av millennieutvecklingsmålen specifikt handlar om energi är tillgången till tillräckliga, prismässigt överkomliga och hållbara energitjänster på landsbygden, i stadsnära områden och i städer viktig för att millennieutvecklingsmålen skall kunna uppnås. En tillförlitlig och prismässigt överkomlig energiförsörjning är emellertid långt ifrån norm i utvecklingsvärlden, där över 2 miljarder människor är beroende av biomassa (trä, avfall etc.) som huvudsaklig energikälla, och 1,6 miljarder människor fortfarande inte har tillgång till elektricitet. EU:s energiinitiativ skall bidra till fattigdomsutrotning genom att förbättra tillgången till energitjänster med hjälp av diverse tekniska åtgärder som exempelvis elektrifiering av landsbygden, decentraliserade energisystem, renare och effektivare teknik för fossila bränslen, användning av lokalt tillgänglig förnybar energi och i synnerhet bättre hantering och användning av biomassa. Insatserna skall "ägas" av biståndsmottagarna och de skall utvecklas i samarbete med utvecklingsländer och regioner och med intressenter från den privata sektorn, finansieringsorganisationer och det civila samhället. Dialogen med samarbetspartner och intressenter skall förbättras på nationell och regional nivå för att etablera samarbeten som styrs av efterfrågan. Viktiga aspekter av initiativet är stödet till institutionell kapacitetsuppbyggnad och tekniskt bistånd till länder för utformning av en lämplig energipolitik. Utvecklingen av nya forskningsbaserade strategier kommer att spela en viktig roll. Kommissionen offentliggjorde också ett nytt meddelande om sin strategi i energisamarbetet med utvecklingsländerna i juli 2002 [5].

[5] KOM(2002) 408.

1.3 Viktiga resultat 2002

1.3.1 Fortsatta förbättringar av effektivitet och verkningsgrad

För EU har det globala system som började framträda efter konferenserna i Doha, Monterrey och Johannesburg bara bekräftat den inriktning som gemenskapen själv har haft sedan 2000, i såväl operativt som politiskt hänseende.

De fortsatta framstegen när det gäller att öka biståndets effektivitet och verkningsgrad, vilket var ett av målen i det reformprogram som lanserades 2000, beskrivs närmare i kapitel 2 i denna rapport. Kommissionen förenklade och decentraliserade också Europeiska utvecklingsfondens finansieringsförfaranden för utomeuropeiska länder och territorier [6], vilket rådet krävde i sitt ULT-beslut 2001.

[6] Kommissionens förordning nr 2304/2002, 20.12.2002, EUT L 348, 21.12.2002, s. 82.

Framstegen mot utveckling och andra biståndsmål beskrivs i kapitel 3, inklusive resultaten av en analys som kommissionen gjorde av framstegen i olika regioner och länder med utgångspunkt i millennieutvecklingsmålen och framstegen inom de sex prioriterade insatsområden för gemenskapens bistånd som fastställdes 2000. En stor utmaning för gemenskapen framöver blir att anpassa sig till EU:s och världssamfundets nya prioriteringar utan att detta undergräver selektivitet och fokus.

Programplaneringen har avslutats

Ett viktigt strategiskt resultat under 2002 var slutförandet av den första omgången region- och landstrategidokument inom den nya gemensamma ramprocess som inleddes bara två år tidigare. Detta är ett stort kvalitetsmässigt steg framåt för gemenskapens programplanering av biståndet till tredjeländer och programplaneringsdokumenten kommer att vara värdefulla hjälpmedel i biståndsförvaltningen under de kommande åren. Systemet med landstrategidokument har precis som var tanken visat sig vara ett mycket användbart hjälpmedel, bland annat för att förverkliga målet att ge mer tyngd åt den fleråriga programplaneringen och förbättra samordning och komplementaritet med det bilaterala bistånd som ges av EU:s medlemsstater. Systemet med landstrategidokument har också bidragit väsentligt till att harmonisera programplaneringsmetoderna i olika regioner. Inför de kommande åren är det viktigt att inrätta en övergripande mekanism för att följa upp och granska genomförandet av land- och regionstrategidokumenten, så att processen inte tappar fart. Förberedelser inför de granskningar som görs efter halva genomförandeperioden, bland annat vidareutveckling av metoderna, kommer att inledas 2003. Kommissionen kommer hela tiden att sträva efter att förbättra kvaliteten på sina programplaneringsdokument och integrera processen med landstrategidokument i det internationella utvecklingsarbetet.

Strategier för fattigdomsbekämpning i låginkomstländer

När det gäller fattigdomsminskning i låginkomstländer gjordes i maj 2002 en första internationell granskning av den resultatorienterade metoden med strategier för fattigdomsbekämpning (Poverty Reduction Strategy Paper, PRSP) som styrs av mottagarländerna själva. Kommissionen har i likhet med många andra givare förbundit sig att använda strategidokument för fattigdomsbekämpning, när sådana finns, som utgångspunkt för sina egna strategier (landstrategidokumenten). I november 2002 hade 45 länder utarbetat en provisorisk strategi och 19 länder hade en slutlig strategi. Kommissionen har särskilt betonat vikten av att genomförandet är knutet till ländernas resursfördelningscykel och av att det finns en demokratisk ansvarighet, särskilt genom nationella parlament, med utgångspunkt i överenskomna resultatindikatorer. Kommissionen har haft ett särskilt nära samarbete med Bretton Woods-institutionerna i denna fråga, efter gemensamma konsultationer i maj 2002. En arbetsgrupp med företrädare för Världsbanken och IMF, Europeiska gemenskapen och det brittiska biståndsorganet DFID har börjat skissa på en "fattigdomsstrategicykel". Kommissionens ansträngningar erkändes vid konferensen i januari 2002 och allt fler har under året slutit upp bakom dess strategi. Detta kan lägga grunden till ännu större enighet allt eftersom idéarbetet fördjupas under 2003.

1.4 De tre ledorden: samstämmighet, samordning och komplementaritet

Att säkerställa samstämmighet mellan målen för gemenskapens utvecklingspolitik och politiken och målen inom andra områden är inte bara en operativ prioritering, utan också en rättslig skyldighet för kommissionen.

Bättre samordning och komplementaritet är viktiga faktorer i processen för att göra gemenskapens bistånd effektivare. På sin allra mest grundläggande nivå innebär samordning en större medvetenhet om vad andra gör inom ett visst land, en viss sektor eller region, kombinerat med ansträngningar att arbeta tillsammans på ett effektivare sätt. Samordning är avgörande för att undvika överlappning eller motsättningar mellan dem som strävar efter gemensamma mål. Komplementaritet börjar med samordning, men sträcker sig ännu längre: det förutsätter att varje aktör riktar in sitt bistånd där det gör störst nytta genom att beakta vad andra aktörer gör och maximera synergieffekterna.

1.4.1 Ökad samstämmighet

Gemenskapen har enligt fördraget en rättslig skyldighet att säkerställa samstämmighet genom att genom att ta ett helhetsgrepp på politikområdena yttre förbindelser, säkerhet, ekonomi och utveckling [7]. Det innebär att utvecklingsmålen måste beaktas i alla insatser som kan påverka utvecklingsländerna [8].

[7] Artikel 3 i EU-fördraget.

[8] Artikel 178, avdelning XX i EG-fördraget.

Denna tanke bekräftades återigen 2002 i kommissionens meddelande om den yttre dimensionen i EU:s strategi för hållbar utveckling [9] och i rådets slutsatser om detta meddelande och om EU:s förberedelser inför Världstoppmötet om hållbar utveckling [10].

[9] "Mot ett globalt partnerskap för hållbar utveckling", KOM(2002) 82 slutlig, 13.2.2002.

[10] Rådets (utveckling) slutsatser, 30.5.2002, 9458/02.

1.4.1.1 Nya processer för konsekvensbedömningar

I sina ansträngningar för att öka samstämmigheten använder kommissionen sig alltmer av konsekvensbedömningar. Under 2002 inleddes konsekvensbedömningar som kommer att löpa parallellt med och genomsyra handelsförhandlingarna inom WTO, liksom förhandlingarna mellan EU och AVS-länderna om nya ekonomiska avtal och partnerskapsavtal. I maj 2002 lade kommissionen fram förslag till nya konsekvensbedömningar för alla större politiska förslag [11], vilket var en del av åtgärdspaketet för att förbättra samhällsstyrningen. De kommer att införas gradvis från och med januari 2003. Tanken är att på förhand identifiera potentiella ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenser inom och utanför EU och konsekvensbedömningarna kan därför bli viktiga hjälpmedel för att kontrollera samstämmigheten. Den här typen av utvidgade konsekvensbedömningar kommer att göras från och med 2003 i samband med viktiga politiska reformer. Reformen av marknaden för socker är särskilt viktig för utvecklingsländerna.

[11] KOM(2002) 276, maj 2002.

1.4.1.2 EU:s politiska strategier anpassas till målen om hållbar utveckling

EU har också åtagit sig att fortsätta anpassa sin interna politik på olika områden till de interna och externa målen om hållbar utveckling. Under 2002 offentliggjorde kommissionen förslag till ändringar av politiken inom två områden som anses spela en avgörande roll för samstämmigheten: den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskepolitiken.

I samband med halvtidsgranskningen av den gemensamma jordbrukspolitiken och i linje med de riktlinjer som redan hade fastställts inom ramen för Agenda 2000, föreslog kommissionen en betydande omläggning av den gemensamma jordbrukspolitiken för att komma närmare målen om inkomstfördelning och hållbarhet. Dessa förslag presenterades i kommissionens meddelande "På väg mot ett hållbart jordbruk" [12]. Inte alla produkter omfattades av halvtidsöversynen (viktiga undantag var ris, socker och bomull). De förslag som lades fram 2002 för att bryta sambanden mellan subventioner och produktion och sänka garantipriserna är emellertid ändå ett positivt bevis på de ansträngningar som görs för att göra den gemensamma jordbrukspolitiken mer marknadsorienterad. Detta kommer i sin tur förmodligen att minska dess negativa inverkan på tredjeländer och öka samstämmigheten med gemenskapens utvecklingspolitik. Halvtidsgranskningen förväntas leda till mindre intensiva och mer diversifierade produktionsmönster. Jordbrukarna skall inte längre få ersättning på grundval av de kvantiteter som de producerar, utan istället få ett enda inkomstbidrag som baseras på deras tillämpning av miljöprinciper för ett sunt jordbruk.

[12] KOM(2002) 394 slutlig, juli 2002.

Behovet av att se till att gemenskapens fiskepolitik och utvecklingsmålen för AVS-staterna stämmer överens har understrukits ytterligare i Cotonouavtalet, där följande sägs: "I de fiskeriavtal som kan komma att förhandlas fram mellan gemenskapen och AVS-staterna skall behovet av överensstämmelse med utvecklingsstrategierna på detta område vederbörligen beaktas." [13] I en resolution om fiske och fattigdomsbekämpning i november 2001 betonade rådet ytterligare att fiskeavtalen bör innehålla miljö- och utvecklingshänsyn. [14] I överensstämmelse med dessa krav erkändes i kommissionens meddelande från 2002 om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken [15] och i det senare meddelandet om gemenskapens avtal om fiskepartnerskap med tredjeländer [16] behovet av att säkerställa samstämmighet med utvecklingsmålen, liksom med andra mål som hållbara fiskebestånd på global nivå (vilket behandlas i genomförandeplanen från Världstoppmötet om hållbar utveckling).

[13] Avsnitt I, artikel 23.

[14] Rådets slutsatser av den 8 november 2001, referens 13573/01.

[15] KOM(2002) 181 slutlig av den 28 maj 2002.

[16] KOM(2002) 637 slutlig av den 23 december 2002.

Gemenskapen har bilaterala avtal med 15 kuststater som är utvecklingsländer (främst AVS-länder), enligt vilka gemenskapen ger ekonomiskt stöd till de berörda myndigheterna. I meddelandet konstateras att dessa avtal genererar betydelsefulla ekonomiska aktiviteter i Europa och i kuststaterna, både genom utnyttjandet av fiskeresurserna och genom utvecklingen av därmed förbundna aktiviteter. I meddelandet föreslogs en rad nya initiativ för att förstärka de positiva effekterna av de nya avtalen om fiskepartnerskap på utvecklingsländernas lokala ekonomier. Det handlar bland annat om hållbarhetsbedömningar av nya avtal om fiskepartnerskap och en mer samlad ansträngning mellan den gemensamma fiskepolitiken och gemenskapens politik för utvecklingssamarbete för att förstärka de lokala myndigheternas förmåga att utforma och genomföra en fiskepolitik, samt ett starkare ägarskap. Beträffande det ekonomiska stöd som ges inom ramen för nya avtal om fiskepartnerskap bör det dessutom göras en tydlig åtskillnad mellan den del av stödet som ges i utbyte för fiskemöjligheter för europeiska fartyg och den del av stödet som skall gå till fiskepartnerskapsinsatser som bedömning av fiskebestånd, kontrollerande uppföljning och övervakning. Alla dessa aktiviteter bör betraktas mer utifrån de båda parternas gemensamma intresse av att etablera ett hållbart ansvarsfullt fiske.

Genomförandet av kommissionens förslag kommer i båda fallen att vara beroende av resultatet av diskussioner med EU:s medlemsstater. I kapitlet om AVS-regionen längre fram i denna rapport beskrivs hur den nya strategin när det gäller fiske har börjat tillämpas i AVS-regionen under 2002, särskilt inom ramen för det nya fiskepartnerskapsavtalet med Kiribati och strategidokumentet för Stillahavsregionen.

1.4.1.3 Migration och utveckling

I sitt meddelande om migration och utveckling [17] samlade kommissionen de olika aspekterna av dessa frågor. Bland annat beskrevs det mer övergripande sammanhanget, såsom behovet av att ta hänsyn till drivkrafterna bakom internationell migration, frågan om skyddsbehövande människor och den internationella migrationens effekter på utvecklingsländerna. När migrationsfrågorna integrerades i gemenskapens utrikespolitik var avsikten att framtida åtgärder skulle baseras på följande grundprinciper:

[17] KOM(2002) 703.

- Integreringen av migrationsaspekterna i gemenskapens agerande gentemot tredjeländer måste respektera den övergripande samstämmigheten i dess politik och insatser i förhållande till tredjeländer. Dialogen och insatserna med tredjeländer på migrationsområdet skall ingå i en övergripande strategi på EU-nivå, som skall vara pådrivande genom att uppmuntra länder som accepterar nya ordningar, dock utan att straffa länder som inte vill eller kan göra detta. Strategin måste också vara differentierad och beakta situationen i varje enskilt tredjeland.

- När det gäller migration bör gemenskapens långsiktiga prioritering vara att ta itu med grundorsakerna till migrationsströmmarna. Effekterna av långsiktiga utvecklingsprogram på migrationsströmmarna bör erkännas, särskilt inom fattigdomsutrotning, institutions- och kapacitetsuppbyggnad och konfliktförebyggande. Biståndsresurserna bör inriktas på detta mål. Som framgår av del II i meddelandet stödjer kommissionen dessutom redan en lång rad särskilda insatser på migrationsområdet med totalt 935 miljoner euro under perioden 2002-2006.

- Migrationsaspekterna bör i första hand hanteras inom den strategiska ram som föreslås av kommissionen och godkänns av medlemsstaterna (region- och landstrategidokumenten). Den granskning som äger rum efter landstrategidokumentens halva genomförandeperiod erbjuder en möjlighet att undersöka om särskilda program som rör migration bör få högre prioritet. Då bör det från fall till fall kunna göras en förnyad bedömning av migrationen i enskilda tredjeländer som kan leda till vissa ändringar av prioriteringarna och av fördelningen av medel inom det nationella vägledande programmet för varje berört land.

- Utan att föregripa resultaten av halvtidsgranskningen av landstrategidokumenten verkar det redan stå klart att det kommer att behövas ytterligare resurser. Nya uppgifter kan bara utföras om det tillkommer nya resurser. Den relevanta budgetposten (B7-667: "Samarbete med tredjeländer på migrationsområdet") bör förstärkas avsevärt och utgöra ett komplement till vad som kan göras i samband med halvtidsgranskningen av landstrategidokumenten. Den bör användas för att finansiera särskilda riktade insatser på migrationsområdet. Dessa åtgärder bör komplettera dem som finansieras via mer allmänna biståndsposter. På detta sätt bör initiativ på migrationsområdet få större genomslag och blir mer synliga, samtidigt som man undviker överlappning och förvirring. Den relevanta budgetposten måste också förvaltas i enlighet med Relex-reformens principer för att säkerställa konsekvens och stordriftsfördelar.

1.4.1.4 Obundet bistånd: öka biståndets effektivitet

Praxisen med "bundet bistånd" (som innebär att utvecklingsländer som får bistånd är tvungna att använda det för att köpa varor och tjänster från givarlandet) är en viktig fråga i debatten om biståndets effektivitet och givarnas trovärdighet. Kommissionen anser att obundet bistånd är en viktig faktor i en genomtänkt utvecklingspolitik som är inriktad på de fattiga. En övergång till obundet bistånd kan få en betydande praktisk inverkan eftersom värdet på biståndet skulle öka väsentligt. Det beror på att mottagarna skulle vara fria att välja de lämpligaste och mest kostnadseffektiva varorna för sina behov. Bundet bistånd uppskattas kosta i genomsnitt 20-25 % mer än om varorna eller tjänsterna i fråga kunde köpas i internationell konkurrens. [18]

[18] Källa: DAC. Även Världsbankens forskning.

År 2002 antog OECD:s biståndskommitté DAC formellt en rekommendation om att övergå till obundet bistånd för de minst utvecklade länderna. I samband med förberedelserna inför konferensen om utvecklingsfinansiering i mars 2002 enades Europeiska rådet om att diskussionerna skulle fortsätta med sikte på ett fortsatt avskaffande av bundet bistånd. [19] Kommissionen följde i november 2002 upp dessa två händelser med ett meddelande om obundet bistånd. [20] I detta föreslogs att gemenskapen nästan helt skulle övergå till obundet bistånd (med mottagarlandets godkännande och på grundval av ömsesidighet mellan alla givare). I meddelandet erinrades dessutom om att inremarknadsbestämmelserna även gäller en stor del av medlemsstaternas offentliga utvecklingsbistånd och medlemsstaterna uppmanades respektera dessa bestämmelser i samband med sina bilaterala biståndsprogram. I meddelandet förespråkades också en fullständig övergång till obundet bistånd i fråga om livsmedelsbistånd och transporter av livsmedelsbistånd på internationell nivå. Diskussionerna kommer att fortsätta under 2003.

[19] Europeiska rådets slutsatser av den 14 mars 2002 om den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering.

[20] KOM(2002) 639, Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet: Obundet bistånd: öka biståndets effektivitet, 18 november 2002.

1.4.2 Ökad samordning och komplementaritet

För att gemenskapens politik och program inom utvecklingssamarbetet skall vara verkningsfulla är det viktigt att de främjar samordning och komplementaritet mellan medlemsstaterna och gemenskapen i ett mer övergripande internationellt sammanhang. Trots de uppenbara potentiella fördelarna och en del uppmuntrande förbättringar är det fortfarande svårt att få till stånd en samordning på EU-nivå.

Flera positiva framsteg gjordes 2002 både inom och utanför EU.

1.4.2.1 Ett samordnat EU-bidrag till Monterreykonferensen och Johannesburgkonferensen

På politisk nivå fanns det under EU:s förberedelser inför konferensen om utvecklingsfinansiering i Monterrey, Mexico, och Världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg goda möjligheter att öka samordningen. Liknande ansträngningar görs inför FN:s kommande världstoppmöte om informationssamhället. Det uppdrag som EU:s medlemsstater gav kommissionen att lägga fram en rapport inför Monterreykonferensen var ett positivt tecken på det förtroende som har byggts upp. Denna rapport och de åtgärder som vidtogs av medlemsstaterna bidrog till att EU kunde lämna ett positivt bidrag till konferensen. Rapporten klargjorde flera frågor och utforskade genom en dialog med medlemsstaterna möjliga initiativ att hantera viktiga frågor. Det handlade till exempel om hur man kan krympa skillnaden mellan det nuvarande offentliga utvecklingsbiståndet och den biståndsvolym som krävs för att uppnå millennieutvecklingsmålen (vilket Världsbanken beräknar skulle kräva en fördubbling av det nuvarande offentliga utvecklingsbiståndet [21]). Detta spelade en viktig roll för EU:s beslut att höja det offentliga utvecklingsbiståndet fram till 2006. Andra initiativ handlade om biståndets verkningsgrad (t.ex. om den övergång till obundet bistånd som beskrivs ovan), konkreta steg mot ökad samordning och harmonisering, reformering av det internationella finansiella systemet, handel och utveckling, en hållbar skuldnivå, globala kollektiva nyttigheter och innovativa finansieringskällor. [22] Efter en begäran i november 2002 från rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) kommer kommissionen att övervaka fullgörandet av dessa åtaganden. I EU:s två stora initiativ om vatten och energi i samband med Johannesburgkonferensen betonades operativ samordning och komplementaritet, både på policynivå och i samband med genomförandet. Detta kommer att uppnås genom etablering av partnerskap med utvecklingsländer, andra givare, den privata sektorn och det civila samhället. De kan fungera som en katalysator för framtida insatser för att uppnå världstoppmötets mål när det gäller vatten och energi.

[21] http://www.worldbank.org/html/extdr/ mdgassessment.pdf.

[22] KOM(2002) 87. Förberedelser inför den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering. Förslag lades fram i KOM(2002) 82 "Mot ett globalt partnerskap för hållbar utveckling" och KOM(2002) 81 "Hur de utmaningar som globaliseringen medför bör bemötas".

1.4.2.2 Åtagande att vidta konkreta åtgärder för att främja samordning och harmonisering fram till 2004

Ett av EU:s åtaganden inför konferensen om utvecklingsfinansiering var att vidta konkreta åtgärder för att samordna politiken och harmonisera förfarandena fram till 2004. EU:s åtgärder inom detta område skall också ta hänsyn till liknande ansträngningar på internationell nivå av Världsbanken och andra multilaterala utvecklingsbanker samt av OECD/DAC:s arbetsgrupp för givarprocedurer. [23] För att börja infria detta åtagande och på begäran av medlemsstaterna lanserade kommissionen ett pilotinitiativ inriktat på fyra länder för att granska befintliga initiativ för samordning och komplementaritet och utrymme för vidare åtgärder. Slutsatserna av den undersökningsdelegation som besökte länderna i slutet av 2002 bör göra det möjligt för EU att under 2003 överväga och eventuellt enas om praktiska åtgärder för att stärka den operativa samordningen mellan vad kommissionen gör på gemenskapens vägnar och vad medlemsstaterna gör bilateralt. De präglade också EU:s bidrag vid det internationella högnivåforumet om harmonisering i Rom i februari 2003 med de multilaterala utvecklingsbankerna och OECD/DAC som medarrangörer.

[23] Europeiska rådets slutsatser av den 14 mars 2002 om den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering.

EU:s pilotinitiativ för samordning och harmonisering

"Vidta konkreta åtgärder för att samordna politiken och harmonisera förfarandena fram till 2004"

I juni 2002 lanserade kommissionen tillsammans med medlemsstaterna ett pilotinitiativ för att identifiera praktiska åtgärder som kan bidra till framsteg inom operativ samordning och harmonisering på EU-nivå. Fyra pilotuppdrag genomfördes i Marocko, Moçambique, Nicaragua och Vietnam.

Försöket visade att det fanns en växande efterfrågan på ökad samordning och harmonisering från de flesta av aktörerna ute på fältet i dessa länder, som underströk att flexibilitet och pragmatism är av avgörande betydelse. Det ledde också till ökade förväntningar på större insatser från EU:s sida. Under första halvåret 2003 kommer Europeiska unionen att i enlighet med EU-rådets begäran i Barcelona i mars 2002 utforma en handlingsplan för att uppnå verkliga och konkreta framsteg på detta område fram till 2004.

1.4.2.3 Uppföljning av synergieffekter mellan EU:s politikområden och främjande av dialog

Under 2002 stod kommissionen som värd för regelbundna informella möten mellan generaldirektörerna för biståndsorganen i alla EU:s medlemsstater. Mötena var ett bra forum för att utbyta åsikter och erfarenheter om bästa praxis och gemensamma problem i fullgörandet av befintliga åtaganden, särskilt när det gäller samordning och politiken och harmonisering av förfarandena, samt biståndets effektivitet. De bidrog också till att underlätta den ovannämnda samordningen av EU:s bidrag till konferenserna i Monterrey och Johannesburg. Detta forum kommer sannolikt att spela en viktig roll för att efter utvidgningen smidigt och effektivt integrera de nya medlemsstaterna i gemenskapens utvecklingspolitik.

1.4.2.4 Hanteringen av samstämmighet, samordning och komplementaritet under programplaneringen

Landstrategidokumenten har tillsammans med den interna kvalitetsstödsgruppens arbete blivit den centrala mekanismen för att öka samstämmigheten med andra gemenskapsstrategier på ländernivå och samordningen och komplementariteten med medlemsstaterna. När kommissionen slutförde land- och regionstrategidokumenten gjordes stora ansträngningar att samordna denna process med andra aktörer. En undersökning som genomfördes av kommissionen visade att EG-delegationerna i partnerländerna hade spelat en mycket aktiv roll i samordningsprocessen ute på fältet. Av de givare som hade en närvaro i landet inbjöds alla EU-medlemsstater systematiskt att delta i samordnings-/komplementaritetsarbetet och i 55 % av fallen inbjöds även alla givarländer utanför EU. I processen ingick att organisera forum för samråd med partnerländerna och omfattande dialoger med medlemsstaterna. För första gången deltog icke-statliga aktörer direkt i programplaneringen av gemenskapens bistånd.

Ett annat positivt initiativ under 2002 från rådets sida var beslutet att gemensamt göra sammanställningar med länderfakta. Dessa kan sedan ligga till grund för mer ingående gemensamma analyser och programplanering ute på fältet. Syftet är att dela information, underlätta samordning och öka komplementariteten mellan medlemsstaterna och gemenskapen och mellan medlemsstaterna själva. Dokument skall vara kortfattat, heltäckande och innehålla specifik information. I sammanställningen av länderfakta skall försöka täcka in alla EU:s politiska strategier som påverkar EU och det berörda landet, även om tonvikten för många länder kommer att ligga på utvecklingssamarbetet.

1.5 Samarbete med andra

Förutom att öka samordningen och komplementariteten inom EU inser kommissionen också vikten av liknande ansträngningar i förhållande till andra givare och internationella organisationer.

OECD:s biståndskommitté DAC slog i sin Peer Review of the European Community [24] 2002 fast att Europeiska kommissionen kan bidra till detta arbete. Den förstärkning av delegationerna i utvecklingsländerna som har ägt rum som ett led i delegeringsprocessen bör ytterligare öka gemenskapens kapacitet på detta område.

[24] Peer Review of the European Community finns tillgänglig på adressen www.oecd.org/DAC

Under 2002 stod utvecklingsfrågorna högt på dagordningen vid de gemensamma toppmötena mellan EU-Australien, EU-Canada, EU-Japan och EU-USA. Det gav ny skjuts åt dialogen, särskilt om frågor som rörde FN-konferenserna, det nya partnerskapet för Afrikas utveckling (NEPAD), Afghanistan och det offentliga utvecklingsbiståndets omfattning och effektivitet. Särskilda initiativ som lanserades 2001 tillsammans med Norge och Japan och byggde på tidigare dialoger, utbytesprogram för personal och gemensamma bedömningar, skall utmynna i operativa riktlinjer.

1.5.1 Harmonisering av givarprocedurer

Under 2002 fortsatte kommissionen att aktivt stödja internationella initiativ inom olika forum som syftar till att harmonisera givarprocedurerna.

Kommissionen välkomnade särskilt arbetet inom OECD/DAC:s arbetsgrupp för givarprocedurer. Denna arbetsgrupp, som tillsattes år 2000 för att identifiera och dokumentera givarnas procedurer i syfte att underlätta partnerländernas hantering av biståndet och sänka transaktionskostnaderna i samband med detta, avslutade sitt arbete planenligt i slutet av 2002. De sex referensdokument med goda exempel som arbetsgruppen sammanställde innehöll effektiva riktmärken för ökad harmonisering och omfattar projektcykelns alla faser. [25] De var också ett viktigt diskussionsunderlag vid högnivåforumet om harmonisering i februari i Rom, som sammanförde DAC-arbetsgruppens arbete med det kontinuerliga arbete som görs av de multilaterala utvecklingsbankerna.

[25] De sex dokumenten är: Framework for Donor Co-operation; Country Analytical Work and Preparation of Projects and Programmes; Measuring Performance in Public Financial Management; Reporting and Monitoring; Financial Reporting and Auditing; and Delegated Cooperation. Se: www.oecd.org/DAC.

Kommissionen har också deltagit i harmoniseringsinitiativ inom ramen för G8, bland annat i arbetet inom G8-arbetsgruppen om utbildning. Denna arbetsgrupp har försökt främja en harmonisering av förfaranden genom att fastställa en uppförandekod. Uppförandekoden utformades av en expertgrupp från EU:s medlemsstater som tillsattes av kommissionen och rådet har rekommenderat att uppförandekoden tillämpas.

Kommissionen har också varit inblandad i diskussioner om harmonisering av förfaranden i samband med landstrategidokumenten, genom bilaterala kontakter med UNDP, Världsbanken och vissa EU-medlemsstater. Några av initiativen är att strategidokument och förfaranden skall strömlinjeformas (t.ex. analysen av den ekonomiska och sociala situationen, scheman som ger en översikt över olika inblandade givare, indikatorer), gemensamma samråd mellan alla viktiga givare i varje institutions strategiprocess, aktivt samarbete inom områden som omfattas av de komponenter som är gemensamma för alla landstrategidokument och synkronisering av tidpunkterna för landprogrammering, utformning av strategier och granskningar.

1.5.2 Bättre samarbete med Förenta nationerna

1.5.2.1 Att etablera strategiska samarbeten

Omfattande förberedande politiska dialoger på olika nivåer ägde rum under 2002 med FN:s organ, fonder och program. Kommissionen har fortsatt det arbete som inleddes genom meddelandet om "Uppbyggnad av ett effektivt partnerskap med Förenta nationerna när det gäller utveckling och humanitära frågor" som antogs 2001 [26] och blivit mer aktiv i FN-familjen genom att etablera strategiska samarbeten med utvalda FN-organ, fonder och program. Det pågående arbetet med att välja ut strategiska samarbetspartner bör avslutas under 2003 och samarbetsavtal ingås med utvalda FN-organ. Detta bör göra det möjligt för kommissionen att samarbeta med FN på ett effektivare och mer sammanhållet sätt inom de prioriterade insatsområdena för gemenskapens utvecklingspolitik.

[26] KOM(2001) 231.

1.5.2.2 En bättre verksamhetsstruktur

Revideringen av 1999 års ramavtal mellan gemenskapen och Förenta nationerna om gemenskapens ekonomiska stöd till FN-projekt avslutades 2002. Den överenskomna texten skall godkännas av de båda parterna och förväntas träda i kraft första kvartalet 2003. Det reviderade avtalet tar hänsyn till kommissionens nya budgetförordning och är ett flexiblare instrument för samarbetet med FN-systemet. Det möjliggör särskilt ekonomiskt stöd till FN-program i vilka flera givare deltar, vilket är i linje med den tanke om gemensam förvaltning som förs fram i budgetförordningen. Detta är också en viktig förutsättning för etableringen av strategiska samarbeten.

1.5.3 Ökad samverkan med de internationella finansieringsinstitutionerna

Samarbetet mellan Europeiska gemenskapen och Världsbanken och Internationella valutafonden (IMF) har av flera skäl blivit allt viktigare. För det första arbetar kommissionen tillsammans med dessa organ för att driva på den metod med strategier för fattigdomsbekämpning som beskrivs ovan. För det andra har Bretton Woods-institutionerna vid sidan om FN och EU varit starka krafter för multilateralism i samband med konferenserna i Doha, Monterrey och Johannesburg. För det tredje är Europeiska gemenskapen fortfarande den största bidragsgivaren till Världsbanken, bland annat till katastrofhjälpsfonden för kraftigt skuldsatta fattiga länder (HIPC - Heavily Indebted Poor Countries). Finansieringsförslag för bidragen till Globala hälsofonden och återuppbyggnadsfonden för Afghanistan lades fram 2002.

1.5.3.1 Ett nytt ramavtal med Världsbanksgruppen

Förhandlingarna om revideringen av 2001 års ramavtal mellan gemenskapen och Världsbanksgruppen avslutades 2002. Parallellt med förhandlingarna anordnades en första omgång årliga konsultationer om frågor av gemensamt intresse inom ramen för avtalet (främst utnyttjandet av Världsbanksgruppens fonder som finansieras av Europeiska gemenskapen). Deltagandet var stort från båda sidor, vilket förbättrade möjligheterna att kommunicera gemenskapens intressen och mål till Världsbanksgruppen och få en bättre översikt över dess planer och prioriteringar den närmaste framtiden. Liknande årliga konsultationer kommer att inledas med FN under 2003.

1.5.3.2 Samarbete om problematiska partnerskap och ekonomisk förvaltning

I oktober 2002 var kommissionen tillsammans med Världsbanken, OECD/DAC och UNDP medarrangör av en workshop om "problematiska partnerskap" i Paris, där syftet var att förbättra och harmonisera givarnas sätt att hantera situationer där partnerskapssystemet inte fungerar. Det kan till exempel handla om länder med svaga politiska strukturer.

Samarbetet beträffande stöd till offentliga finanser fick ny skjuts genom det gemensamma programmet för offentliga utgifter och ekonomisk ansvarighet (PEFA - Public Expenditure and Financial Accountability), som för närvarande stöds av Världsbanken, det brittiska biståndsorganet DFID och gemenskapen (genom en fond).

1.5.3.3 Strategiskt partnerskap med Afrika

Kommissionen deltar långsiktigt i det strategiska partnerskapet med Afrika (SPA), ett informellt forum som inrättades 1988 och sammanför bilaterala och multilaterala givare för att stödja Afrikas egna ansträngningar att minska fattigdomen. Detta forum har gått i täten för arbetet med att rationalisera givarprocedurer och följa upp anpassningsprogram i syfte att effektivisera fattigdomsbekämpningen, samt granska givarprocedurer för att stödja reformer och har ett intellektuellt ledarskap i en rad utvecklingsfrågor. Under hösten 2002 ledde kommissionen tillsammans med det brittiska biståndsorganet DFID tre delegationer till Etiopien, Rwanda och Senegal. Syftet med delegationerna var att bedöma och driva på harmoniseringen av givarnas bistånd till nationella fattigdomsbekämpningsstrategier och budgetcykler. Förverkligandet av denna ram kommer att vara en central del av SPA-arbetet de kommande åren: den sjätte fasen av SPA (2003-2006) är främst inriktad på harmoniseringen av givarstödet till strategier för fattigdomsbekämpning, särskilt budgetstöd och sektorsinriktade åtgärder.

Strategiskt partnerskap med Afrika (SPA) - delegationernas viktigaste slutsatser

Länderna har gjort ansträngningar för att utveckla deltagarorienterade strategier för fattigdomsbekämpning.

Givarnas anpassning till strategierna för fattigdomsbekämpning har hittills varit nedslående.

Regeringarna måste omsätta sina fattigdomsbekämpningsstrategier i konkret handling, säkerställa en koppling till budgetcykel och sektorprogram och årligen fastställa politiska åtgärder och indikatorer.

Givarna måste omgående börja samordna sina programplanerings-, gransknings- och uppföljningsprocesser med de nationella fattigdomsbekämpningsstrategierna och budgetcykeln.

1.6 Vägen mot framtiden

Det här kapitlet har beskrivit en rad olika faktorer som har påverkat klimatet för gemenskapens politik för utvecklingssamarbetet och biståndet under 2002. De har medfört nya strategiska utmaningar, men också skapat nya möjligheter. Under de kommande åren bör ett utvidgat EU ha ännu större möjligheter att spela en ledande roll i arbetet med den globala agenda för tillväxt, fattigdomsutrotning och hållbar utveckling som bekräftades 2002.

2. REFORMPROCESSEN - FRAMSTEG UNDER 2002

Den 16 maj 2000 inledde kommissionen ett program för att reformera biståndsförvaltningen [27]. Huvudmålen med reformen var bland annat att

[27] SEK(2000) 814 av den 16 maj 2000 - meddelande från "Relex"-kommissionärerna: Christopher Patten (yttre förbindelser), Poul Nielson (bistånd), Günter Verheugen (utvidgning), Pascal Lamy (handel) och Pedro Solbes Mira (ekonomiska och monetära frågor).

- förbättra kvaliteten på projekt och program,

- förkorta den tid som krävs för genomförande,

- se till att rutinerna för ekonomisk och teknisk förvaltning samt kontraktsförvaltning uppfyller högsta internationella krav.

Det är en uppgift som kräver stora ansträngningar eftersom de många program som gemenskapen hanterar alla är av olika karaktär och har olika inriktningar beroende på vad som slås fast i förordningen om programmet. Inom dessa gränser har betydande åtgärder inletts och genomförts under 2002 för att höja kvaliteten på de biståndsprogram och biståndsprojekt som förvaltas av gemenskapen. De olika kvalitetsstödsgrupperna, den förbättrade ekonomiska förvaltningen och inte minst den fortsatta delegeringsprocessen är några av de viktiga framsteg som har gjorts 2002.

2.1. KVALITETSFÖRBÄTTRINGAR

Programplaneringen baseras numera på land- och regionstrategidokumenten som fastställer en "strategisk ram" för gemenskapens prioriteringar för utvecklingssamarbetet i ett visst land eller en viss region [28]. Detta är första gången som kommissionen har fastställt en sammanhängande ram för sina förbindelser med tredjeländer som omfattar både utvecklingsbiståndet och andra relevanta politikområden ("policymixen").

[28] SEK(2000) 814, SEK(2000) 1049 av den 15 juni 2000 och utvecklingsrådets slutsatser av den 10 november 2000.

År 2001 inledde kommissionen processen med att utarbeta land- och regionstrategidokument för alla partnerländer i alla berörda regioner (AVS, ALA, Cards, Meda, Tacis). De nya strategierna har utvecklats i samarbete med nationella regeringar, medlemsstaterna, andra bilaterala och multilaterala givare och, närhelst det har varit möjligt, företrädare för det civila samhället [29]. Arbetet med land- och regionstrategidokumenten är mycket omfattande och ambitiöst och berör mer än 160 partnerländer och 8 samarbetsregioner. I slutet av 2002 hade kommissionen slutfört och offentliggjort 102 nya landstrategidokument och 14 regionstrategidokument (tillgängliga på Internet [30]). Arbetet har kommit långt när det gäller flera andra strategier som snart kommer att offentliggöras. Dessa programplaneringsdokument visar hur kommissionens bistånd skall genomföras under perioden 2002-2004/07 (tidsperioden beror på regionen).

[29] Samråd med det civila samhället är en skyldighet enligt artikel 2 i Cotonouavtalet.

[30] Land- och regionstrategidokument för AVS-länderna: http://europa.eu.int/comm/development/ body/csp_rsp/csp_en.cfm http://europa.eu.int/comm/development/ body/csp_rsp/rsp_en.cfm Land- och regionstrategidokument för ALA, MED, Cards, Tacis: http://europa.eu.int/comm/ external_relations/sp/index.htm

En lägesrapport om genomförandet av den gemensamma ramen för landstrategidokument [31] sammanställdes på rådets begäran [32] och överlämnades i november 2002. Rapporten behandlar arbetet med att utforma den "första generationen" land- och regionstrategidokument. Särskild uppmärksamhet ägnas samordningen med medlemsstaterna (både ute på fältet och i Bryssel).

[31] Arbetsdokument från kommissionens avdelningar, SEK(2001) 1279, 26.11.2002.

[32] Rådets slutsatser om den gemensamma ramen för landstrategidokument av den 10 november 2000, punkt IV.

Några av utmaningarna framöver är att

- inrätta en mekanism för översyn av landstrategidokumenten,

- ta hänsyn till nya politiska EG-/EU-initiativ (t.ex. inom terrorismbekämpning, migrationsfrågor och initiativ till följd av Doha-processen och uppföljningen av Världstoppmötet om hållbar utveckling),

- öka fokuseringen på resultat, och

- sänka transaktionskostnaderna för partnerländerna genom insatser för att harmonisera givarprocedurerna i samband med landstrategier.

En intern kvalitetsstödsgrupp har inrättats. Dess viktigaste uppgift har varit att granska och bedöma utkast till land- och regionstrategidokument och vägledande program och föreslå eventuella förbättringar som är nödvändiga för att säkerställa en konsekvent hög kvalitet. För att maximera sitt inflytande ingriper kvalitetsstödsgruppen på ett tidigt stadium i programplaneringen. Granskningarna har visat att även om det har gjorts stora framsteg beträffande kvaliteten i den fleråriga programplaneringen har inte alla möjligheter som erbjuds genom den nya ramen utnyttjats till fullo. Typiska svårigheter i processen med landstrategidokumenten är att se till att biståndet är tillräckligt koncentrerat, att göra en ordentlig analys av samstämmigheten i politiken, att omsätta idén om ett sammanknutet katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd i praktiken, att identifiera resultatindikatorer samt att integrera samhällsstyrning, mänskliga rättigheter, jämställdhet och miljö i alla program.

Den interna kvalitetsstödsgruppen har också utformat riktlinjer om genomförandet av den gemensamma ramen för landstrategidokument, organiserat flera utbildningsseminarier om programplanering och upprättat en webbplats på kommissionens intranät för att förbättra den interna kommunikationen mellan alla som deltar i programplaneringen.

EuropeAid har vidtagit flera kvalitetshöjande åtgärder för att säkerställa att arbetet håller hög kvalitet, uppfyller procedurmässiga och väsentliga krav och beaktar de senaste metoderna inom relevanta områden. Några av de viktigaste åtgärder som vidtogs 2002 var att det tillsattes kvalitetsstödsgrupper på regional nivå, att det etablerades tio (10) tematiska nätverk om de prioriterade insatsområden som har slagits fast av kommissionen och rådet och att det utarbetades riktlinjer och andra operativa dokument. Dessa omsätts också i utbildningsprogram som är tillgängliga på både huvudkontoret och delegationerna. Under 2002 har det tematiska nätverket för budgetstöd bidragit till utvecklingen av en metodhandbok och ett tillhörande utbildningsprogram. Förutom handboken om budgetstöd har en handbok om sektorsinriktade åtgärder avslutats 2002.

2.1.1. Debatten mellan kommissionen och rådet om inriktning

Reformprocessen har åtföljts av försöken att få till stånd en bättre samstämmighet mellan de politiska prioriteringarna och budgetanslagen. Diskussionerna inleddes vid det informella mötet i september 2000 i Evian och fortsatte vid allmänna rådets möte i januari 2001. Diskussionen under 2002 kretsade kring frågor som integreringen av utvecklings- och utrikespolitiska mål, ökad flexibilitet och förmåga att hantera nya situationer, balansen mellan behovet av en snabb förmedling av biståndet och biståndets kvalitet och hur effekterna av unionens insatser i olika regioner kan förbättras. Det föreslogs särskilt att kommissionen bör fortsätta att överväga regionala strategier, sammanställningar med länderfakta och förstärkningen av EG-delegationernas roll genom decentraliseringsprocessen.

2.2. BÄTTRE EKONOMIFÖRVALTNING OCH RESULTAT

Ett särskilt initiativ i meddelandet av den 16 maj 2000 var att det skulle göras en noggrann genomgång av alla åtaganden som ingåtts före 1995 och alla "vilande" åtaganden från 1995, 1996 och 1997.

Den totala mängden ingångna åtaganden (budgetåtaganden och EUF-åtaganden) hade i slutet av 2002 minskat till motsvarande 3,8 gånger årsbudgeten för utbetalningar, jämfört med 4,7 gånger i slutet av 1999. Bara en del av de utestående åtagandena eller RAL (fr. reste à liquider = återstod att utbetala) betraktas som "onormal" (denna del utgjorde 14 % i slutet av 2002 och 21 % den 1 januari 2003, då åtaganden som hade ingåtts budgetåret 1997 lades till "gamla" åtagandena.

Budgetåtaganden: I slutet av 2002 hade budgetåtaganden som ingåtts före 1995 (dvs. "gamla" åtaganden) minskat till 224 miljoner euro (en minskning med 80 %), jämfört med 1 092 miljoner euro den 23 november 1999 då den första inventeringen av gamla åtaganden gjordes. I slutet av 2002 hade dessutom de "vilande" åtagandena (inklusive åtaganden från 1999) minskat till 634 miljoner euro (jämfört med 1350 miljoner euro den 31 december 2000).

EUF-åtaganden: i slutet av 2002 hade också de totala EUF-åtaganden som ingåtts före 1995 minskat från 901 miljoner euro den 31 december 1999 till 363 miljoner euro (en minskning på 60 %). De vilande åtagandena hade minskat till 449 miljoner euro den 31 december 2002 (jämfört med 536 miljoner euro den 31 december 2000). Den 1 november 2002 hade budgetåtaganden som ingåtts före 1995 minskat med 76 % jämfört med den 23 november 1999 (när den första inventeringen av gamla åtaganden gjordes), vilket var en minskning med omkring 831 miljoner euro. Den 1 november 2002 hade dessutom vilande åtaganden (inklusive åtaganden från 1999) minskat till 722,28 miljoner euro (jämfört med 1350 miljoner euro den 31 december 2000). EUF-åtaganden som ingåtts före 1995 hade i november 2002 också minskat från 901 miljoner euro 1999 till 432 miljoner euro.

För att förkorta tiden mellan åtagande och utbetalning och rationalisera verkställandet av budgeten var en av EuropeAids viktigaste åtgärder att försöka sprida verksamheten jämnare över räkenskapsåret. Under 2002 gjordes stora framsteg på detta område. Under årets sista kvartal ingicks åtaganden för omkring 41 % av de tillgängliga anslagen, vilket är en stor förbättring jämfört med 2001 då åtaganden ingicks för omkring 50 % av anslagen under årets tre sista månader.

2.3. FÖRVALTNINGEN AV PROJEKTCYKELN KONCENTRERAS YTTERLIGARE: EUROPEAIDS ANDRA VERKSAMHETSÅR

Sedan den 1 januari 2002 ligger ansvaret för programplanering och strategi på de geografiska generaldirektoraten (GD Yttre förbindelser och GD Bistånd), medan EuropeAid ansvarar för resten av projektcykeln (från identifiering av projekt till utvärderingar i efterhand). Denna omorganisation föranledde omflyttningar av personal och ansvarsområden. I ett avtal mellan avdelningarna som från juni 2001 fastställs vilka funktioner och ansvarsområden som vilar på de tre generaldirektorat som är mest inblandade i biståndsförvaltningen.

EuropeAid leds av en styrelse bestående av de fem Relex-kommissionärerna [33]. Styrelsen sammanträder minst en gång i kvartalet. Styrelsen godkänner EuropeAids målbeskrivning, den årliga arbetsplanen (EuropeAids förvaltningsplan för 2003 godkändes i januari 2003), den årliga budgetplaneringen och den årliga verksamhetsrapporten. Den har också specifika funktioner när det gäller utvärderingar: den godkänner det årliga utvärderingsprogrammet, granskar utvärderingsresultaten och utfärdar rekommendationer.

[33] Christopher Patten (ordförande), Poul Nielson (verkställande direktör), Günter Verheugen, Pascal Lamy och Pedro Solbes Mira (styrelseledamöter).

Efter en omfattande rekryteringsinsats i februari 2001 är alla chefstjänster inom EuropeAid nu tillsatta, liksom de flesta andra lediga tjänster. Till följd av personalomsättning har under 2002 sju chefstjänster tillsatts och 215 tjänstemän anställts.

De uppgifter som tidigare utfördes av de 49 tekniska biståndskontor, vars kontrakt antingen sades upp eller inte förlängdes 2001, överfördes till kommissionen. Det blev därför nödvändigt att anställa ytterligare 260 personer på huvudkontoret och 70 enskilda experter på delegationerna. Under 2002 fanns dessutom fortfarande tre tekniska biståndskontor som EuropeAid kunde låta ha ledningsansvaret över enskilda experter över hela världen och europeiska tulltjänstemän på Balkan. I enlighet med de nya bestämmelserna om utläggning på entreprenad och i avvaktan på den nya budgetförordningen beslutades år 2002 att dessa tekniska biståndskontor skulle avvecklas och att ledningsansvaret skulle hanteras internt. Ungefär 30 extra personer anställdes i september-oktober 2002 på huvudkontoret för att förbereda övertagandet av arbetsuppgifter från de tre tekniska biståndskontoren, så att den nya organisationen kan fungera från och med januari 2003. Ledningsansvaret över enskilda experter sköts lokalt med stöd av delegationerna, som för att hantera denna uppgift har förstärkts med 26 lokalanställda. Från och med den 1 januari 2003 finns inte längre några tekniska biståndskontor som arbetar för EuropeAid.

De tjänstemän och kontraktsanställda som har rekryterats har en kunskapsprofil som täcker in all den expertis som huvudkontoret och delegationerna behöver för att uppnå biståndsreformens mål om kvalitet och snabbhet (utvecklingsekonomer, experter på olika områden, personal inom ekonomi och kontraktsförvaltning, stödpersonal etc.). Ett utbildningspaket inriktat på programförvaltning har tagits fram och används för att förbättra kunskaperna hos den nuvarande personalen.

EuropeAid har tagit fram en rad indikatorer som skall mäta framstegen när det gäller reformprogrammets viktigaste inslag: ett bättre verkställande av budgeten (t.ex. att 75 % av fakturorna betalas inom 60 dagar), minskning av gamla och vilande åtaganden, rationalisering av budgetposter, delegering etc. Indikatorerna används för att sammanställa en regelbunden lägesrapport om EuropeAids förvaltning som överlämnas till styrelsen.

2.3.1. Verkställandet av budgeten och EUF

Verkställandet av budgeten 2002 var totalt sett mycket tillfredsställande. Under året ingicks åtaganden för 3877 miljoner euro (jämfört med 3641 miljoner euro 2001) och det gjordes utbetalningar till ett värde av 3327 miljoner euro (vilket var en ökning med 152 miljoner euro jämfört med 2001).

När det gäller EUF överensstämmer resultaten med de senaste prognoserna i och med åtaganden på 2114 miljoner euro och utbetalningar på 1902 miljoner euro.

Mängden ingångna åtaganden har stabiliserats i absoluta tal kring 19,8 miljarder euro (-40 miljoner euro jämfört med 2001). Uttryckt i betalningsår är mängden ingångna åtaganden stabil på 3,8 år, jämfört med 4,6 år i slutet av 1999.

2.3.2. Förenkling och harmonisering av kontrakts- och finansieringsförfaranden

Förutom dessa åtgärder har EuropeAid också förenklat och harmoniserat kontraktsförfarandena (vars antal minskat från 46 till 8) med hjälp av en praktisk handbok för gemenskapens biståndskontrakt. Det har också upprättats standarddokument som nu skall tillämpas inom alla gemenskapsprogram. En ny allmän ram har införts för Europeiska utvecklingsfonden som är mycket snarlik den som används för projekt finansierade med gemenskapsmedel. Tack vare dessa åtgärder går upphandlingsprocessen snabbare och genomförandet av projekt har blivit enklare. Betydande framsteg har gjorts när det gäller att öka insynen. EuropeAids webbsidor väckte ett mycket starkt intresse från starten och har nu genomgående omkring 1 miljon besökare varje månad. Webbplatsen innehåller information om kontrakt och förfaranden beträffande alla biståndsprogram. En undersökning bland webbplatsens besökare som inleddes före slutet av 2001 har visat att användarna är mycket nöjda med dem.

Ett ramavtal ingicks med Världsbanken och ett reviderat ramavtal förhandlades fram med Förenta nationerna för att förbättra samarbetet med dessa institutioner.

I meddelandet av den 16 maj föreslogs också en harmonisering av budgetposterna och deras antal har nu minskats från 64 (2000) till 53 (2002). Detta arbete fortsatte under 2002 och kommissionen föreslog i sitt preliminära budgetförslag för år 2003 att antalet budgetposter skall minskas ytterligare till 49. Europaparlamentet godkände dock inte alla kommissionens förslag och beslutade dessutom att fyra nya budgetposter skulle införas. Det innebär att antalet budgetposter som förvaltas av EuropeAid i slutändan kommer att öka något.

År 2002 sammanställde EuropeAid en handbok för finansiering av insatser i tredjeländer via gemenskapens allmänna budget, samt uppdaterade användarhandboken om finansieringsförfarandena för sjunde och åttonde EUF. Den nya budgetförordningen [34] antogs slutligen av rådet den 25 juni 2002 och trädde i kraft den 1 januari 2003. En av förändringarna är att de nya bestämmelserna i avsnittet om insatser i tredjeländer ("Externa åtgärder") innehåller en klausul om att alla kontrakt för att genomföra en finansieringsöverenskommelse, utom kontrakt om revision eller utvärdering, skall ingås senast tre år efter det att budgetåtagandet har gjorts.

[34] Rådets förordning (EG) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002.

2.3.3. Förvaltningssystem: det gemensamma informationssystemet för yttre förbindelser (CRIS)

År 2002 avslutade EuropeAid sammanslagningen av de olika informationssystem som används för program som finansieras via budgeten till ett enda harmoniserat system - det gemensamma informationssystemet för yttre förbindelser, CRIS. Från och med januari 2003 finns det ett enda informationssystem till stöd för förvaltningen av samtliga program som finansieras via budgeten. CRIS är bättre än tidigare informationssystem eftersom det inte bara innehåller ekonomisk information, utan också en mängd andra uppgifter som är relevanta för genomförandet av program. Huvudkontoret och delegationerna kopplas samman elektroniskt genom systemet och uppgifter kan registreras, vidarebefordras och rapporteras on-line. CRIS kommer att göra det mycket lättare för kommissionen att ta fram aktuell ekonomisk information som kan överlämnas till rådet och Europaparlamentet. Informationen uppfyller dessutom helt biståndskommittén DAC:s krav. Att föra över information från de gamla systemen till CRIS var inte bara tekniskt komplicerat utan också mycket resurskrävande, eftersom det i många fall var nödvändigt att kontrollera, korrigera och komplettera den gamla informationen på grund av CRIS strängare krav. I och med detta har ett av de viktigaste initiativen i biståndsreformen genomförts. Arbetet kommer att fortsätta under 2003 för att även integrera Europeiska utvecklingsfonden i CRIS.

2.4. DELEGERING

Ett grundläggande inslag i biståndsreformen är att förvaltningen av biståndet skall överlåtas till kommissionens delegationer. Grundprincipen är att det som kan administreras och beslutas bättre ute på fältet, dvs. i det berörda landet, bör ske där och inte i Bryssel.

Kommissionen har fastställt en mycket sträng tidplan. Målet är att delegeringen skall äga rum i tre omgångar och före slutet av 2003 ha omfattat alla delegationer: 21 delegationer under 2001, 26 under 2002 och de återstående 30 delegationerna under 2003, samtliga i AVS-länder.

2.4.1. Förberedelser inför delegeringen

Under första kvartalet 2001 definierades ett harmoniserat delegeringskoncept för alla geografiska program. Konceptet grundades på följande principer, vilka fortfarande gäller:

- Delegeringen skall med tiden omfatta alla program.

- Delegeringen skall gälla alla faser i projektcykeln.

- Delegeringen förutsätter betydande extra resurser (mänskliga och materiella).

- Huvudkontorets roll kommer alltmer att handla om samordning, kvalitetsövervakning, kontroll av förvaltningen, tekniskt stöd och förbättring av arbetsmetoder.

Rent praktiskt innebär delegeringen följande förändringar för delegationerna:

- De kommer att delta mer aktivt i programplaneringen, även om det slutliga ansvaret även i fortsättningen kommer att ligga hos GD Yttre förbindelser eller GD Bistånd, beroende på vilket geografiskt området det är fråga om.

- De kommer att ha det direkta ansvaret för identifiering och bedömning av projekt. EuropeAid kommer att ge metodmässigt och tekniskt stöd och även ansvara för den slutliga kvalitetskontrollen av finansieringsförslag och för att lotsa dessa genom beslutsprocessen (förvaltningskommittéförfaranden etc.).

- De kommer att ha det direkta ansvaret för kontrakts- och ekonomiförvaltning. Detta skall ske under strängt iakttagande av gällande förfaranden, vilket förutsätter en säker tillgång till ekonomi- och redovisningssystemen på huvudkontoret.

- De kommer att ha det direkta ansvaret för det tekniska genomförandet, vilket kräver teknisk expertis på platsen och möjlighet att begära mer specialiserad rådgivning från huvudkontoret.

Mycket av det som har gjorts i den första delegeringsfasen kommer att vara till hjälp när processen utvidgas till de andra delegationerna, bl.a. anpassningen av informationssystem till decentraliserad förvaltning, utvecklingen eller uppdateringen av handböcker om olika förfaranden, utarbetandet av riktlinjer om ekonomiförvaltningsprocesser och utformningen av utbildningsprogram. Många förberedelser kommer emellertid att vara olika för varje delegation, däribland tester av säkra dataförbindelser, lämpliga kontorslokaler och organisationsplaner.

2.4.2. Delegeringen till de 21 delegationerna i den första omgången

Det ambitiösa målet 2001 - att delegera till 21 delegationer [35] - berörde alla geografiska områden och därmed också program av mycket skiftande karaktär. Det var en stor uppgift som innebar att mer än 300 anställda måste rekryteras och utbildas, nya kontorslokaler hittas för alla utom två delegationer och säkra dataförbindelser installeras på 19 delegationer. Målet har uppnåtts och de decentraliserade uppgifterna sköts nu av delegationerna. Det är emellertid värt att nämna att det i oktober 2002 inrättades 114 tjänster för att sjösätta den andra delegeringsomgången och några av dessa tjänster kan fortfarande utnyttjas för att om nödvändigt förstärka delegationerna i den första omgången.

[35] De 21 delegationerna i den första omgången var: EUROPA: Kroatien, Ryssland MEDA : Egypten, Marocko, Tunisien, Turkiet

2.4.3. Förberedelser inför den andra delegeringsomgången till 26 delegationer och till EG:s kontor i Kabul

Listan över de 26 delegationer [36] som skulle omfattas av delegeringen år 2002 upprättades i september 2001. Förberedelserna inleddes omedelbart och från och med januari hölls utfrågningar.

[36] Delegationerna i den andra omgången ligger i:

Förberedelsearbetet inför den andra delegeringsomgången visade att

- totalt 418 personer måste väljas ut, anställas och utbildas för att därefter skickas till de 26 delegationerna,

- 24 av de 26 delegationerna måste antingen byta lokaler eller hyra extra kontorsutrymme,

- 18 av de 26 delegationerna hade ingen säker dataförbindelse för att få tillgång till kommissionens informationssystem för redovisning och förvaltning.

Trots operationens storlek fortskrider processen planenligt. 23 delegationer hade antingen börjat fungera på ett decentraliserat sätt i slutet av 2002 eller var redo att göra det från och med det nya budgetåret 2003. På de övriga fyra delegationerna finns problem som mestadels är av logistisk karaktär och det görs ansträngningar för att de skall vara lösta senast i mars 2003.

Delegeringen till kommissionens kontor i Kabul har också gått framåt på ett tillfredsställande sätt och kontoret har nu alla förutsättningar att fungera på ett decentraliserat sätt från och med januari 2003.

Precis som i den första delegeringsomgången verkar decentraliseringen i många fall försenas av att kontorslokalerna är otillräckliga. Det är inte minst fallet när det inte går att hitta tillfälliga lösningar för installering av säkra dataförbindelser. I några fall har det inte funnits lämpliga sökande till tjänster inom i synnerhet ekonomi- och kontraktsförvaltning.

2.4.4. Förberedelser inför den tredje delegeringsomgången till 30 delegationer [37]

[37] Delegationerna i den tredje omgången ligger i AVS-länderna Angola, Barbados, Botswana, Burundi, Centralafrikanska republiken, Kongo (Brazzaville), Demokratiska republiken Kongo, Eritrea, Fiji, Gabon, Ghana, Guinea-Bissau, Guyana, Haiti, Jamaica, Lesotho, Malawi, Mauritius, Mauretanien, Moçambique, Namibia, Nigeria, Uganda, Papua Nya