Yttrande från Regionkommittén om "Strukturfonderna 1999 - Elfte årsrapporten"

(2002/C 107/19)

BAKGRUND

Regionkommitténs presidiums beslut av den 12 juni 2001 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget avge ett yttrande om "Strukturfonderna 1999 - Elfte årsrapporten" och att ge utskott 1 - regionalpolitik, strukturfonder, ekonomisk och social sammanhållning, samarbete över nations- och regiongränser - i uppdrag att utarbeta yttrandet.

Strukturfonderna 1999 - Elfte årsrapporten (KOM(2000) 698 slutlig).

Regionkommitténs yttrande om "Nionde och tionde årsrapporten för strukturfonderna 1997 och 1998 - ERUF - ESF - EUGFJ - FFU" (KOM(98) 562 slutlig och KOM(1999) 467 slutlig), CdR 220/99 fin(1), och Regionkommitténs yttrande om "Årsrapport nr 6 och 7 om strukturfonderna 1994 och 1995" (KOM(95) 583 och KOM(96) 502 slutlig), CdR 355/96 fin(2).

Det utkast till yttrande (CdR 184/2001 rév.) som antogs enhälligt av utskott 1 den 4 oktober 2001. (Föredragande: Stanislaw Tillich, statsråd i Sachsens delstatsregering, med ansvar för federala frågor och Europafrågor, D-PPE).

Det är önskvärt och värdefullt att utarbeta ett yttrande till kommissionen, ministerrådet och Europaparlamentet om "Strukturfonderna 1999 - Elfte årsrapporten" för att förtydliga regionernas och kommunernas ståndpunkter.

Den elfte årsrapporten om strukturfonderna behandlar tillämpningen av reglerna för strukturfonderna år 1999, genomförandet av strukturfondsinsatserna och de resultat som uppnåtts hittills.

Utgångspunkter

- År 1999 avslutades programplaneringsperioden 1994-1999 och därmed också det Delors II-paket som antogs år 1992 i Edinburgh.

- Liksom tidigare år var kommissionen även år 1999 angelägen om att ge nya impulser till några prioriterade områden. År 1999 stod sysselsättningspolitiken i centrum för dessa ansträngningar.

- År 1999 var det avgörande året för förberedelserna inför programplaneringsperioden 2000-2006. Genom Europeiska rådets beslut i Berlin den 24-25 mars 1999 och den enighet man då nådde fram till om Agenda 2000 och om budgetplanen på medellång sikt för 2000-2006 fastställdes slutgiltigt den summa som skulle anslås till strukturfonderna och Sammanhållningsfonden fram till år 2006.

Stats- och regeringscheferna enades i Berlin om anslagen till strukturstöd till förmån för kandidatländerna fram till år 2006.

Dessutom antog rådet år 1999 förordningarna för strukturfonderna och Sammanhållningsfonden.

Viktiga beslut hade därmed redan fattats för förberedelserna inför de nya strukturfondsprogrammen för perioden 2000-2006.

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 41:a plenarsession den 14-15 november 2001 (sammanträdet den 15 november).

1. Allmänna kommentarer

1.1. ReK ställer sig positiv till den elfte årsrapporten och anser att den utgör en omfattande och informativ sammanställning av data och utvecklingsläge i samband med genomförandet av strukturfonderna under år 1999 i de enskilda medlemsstaterna. Kommittén beklagar emellertid att rapporten endast innehåller ett fåtal analyser och helt otillräckliga utvärderingar. Det saknas helt en utvärdering av strukturpolitikens effekter ur gemenskapens och de enskilda ländernas perspektiv. I stället behandlar rapporten i huvudsak finansiella aspekter, åtaganden och utbetalningar utan att gå in på vilka konsekvenser dessa betalningar har fått för utvecklingen och för förverkligandet av den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europa totalt sett eller i de enskilda medlemsstaterna.

1.2. Kommittén har fått intryck av att man endast har sammanställt siffror utan att exempelvis undersöka vilka hinder som föreligger för att medlen skall kunna användas på ett bättre sätt. Kommissionen verkar vara mer intresserad av effektiviteten i strukturfondernas förvaltning än av effektiviteten i de vidtagna åtgärderna. ReK beklagar att kommissionen har avstått från en analys av de regionala och lokala myndigheternas förvaltningskostnader vid genomförandet av strukturfonderna. En sådan analys skulle ha kunnat leda till åtgärder för att förbättra förvaltningens effektivitet, något som kommissionen lägger stor vikt vid under stödperioden 2000-2006. Enligt ReK:s uppfattning är det inte en formell redogörelse för åtaganden och utbetalningar som medborgarna förväntar sig, utan framför allt att strukturfondsmedlen utnyttjas på ett effektivt sätt. ReK vill betona att upprättandet av årsrapporter inte får innebära att kommissionen enligt stelbenta riktlinjer enbart sammanställer och återger siffror. Vad som krävs är fler analyser och utvärderingar av resultaten som kan möjliggöra en uttömmande bedömning av strukturpolitiken och påvisa de bästa handlingsalternativen inför framtiden.

2. Genomförandet av programmen

2.1. Regionkommittén kan konstatera att man fram till årsskiftet 1999 nästan helt och hållet lyckats att göra åtaganden för strukturfondsmedlen inom hela unionen. Enligt kommissionen beror detta på en påskyndad handläggning varje år. Före årsskiftet utbetalades 75 % av medlen, och på det lokala planet är utbetalning möjlig fram till slutet av år 2001.

2.2. Regionkommittén konstaterar att de bästa genomföranderesultaten har uppnåtts i programmen inom mål 1 och inom de sysselsättningspolitiska åtgärderna i mål 3. Vad gäller mål 2, 4 och 5b samt gemenskapsinitiativen har utnyttjandet av anslagen emellertid varit lägre.

2.3. Kommittén vill framhålla att - liksom år 1998 - är det sammanhållningsländerna som har erhållit mest strukturfondsmedel och kan uppvisa den bästa genomförandegraden för betalningarna, medan betalningarna i några av de mest välmående medlemsstaterna har sjunkit under gemenskapens genomsnitt. ReK konstaterar att kommissionen tyvärr inte heller i detta sammanhang anger om sammanhållningsländernas bättre resultat beror på ett större behov av medel, eller om det är andra faktorer som är utslagsgivande.

3. Partnerskapsprincipen

3.1. ReK konstaterar med beklagande att partnerskapsprincipen inte ägnas någon särskild uppmärksamhet i rapporten, trots att den är en väsentlig faktor för att strukturpolitiken skall bli framgångsrik.

3.2. Partnerskapsprincipen är av stor betydelse vid förvaltningen av strukturfonderna. Regionkommittén uppmanar kommissionen att tillsammans med de olika aktörerna i näringsliv och samhälle tillämpa partnerskapsprincipen liksom subsidiaritetsprincipen vid förvaltningen av strukturfonderna genom att erkänna de befogenheter som tillkommer de interna politiska organen i medlemsstaterna och de uppgifter som tillkommer den lokala och regionala nivån.

4. Gemenskapsinitiativen

4.1. I sin rapport har kommissionen gjort en för kortfattad analys av gemenskapsinitiativen. Regionkommittén beklagar att kommissionen i detta sammanhang har försummat att mer ingående behandla det viktiga gemenskapsinitiativet Interreg II. Interreg II C utgör ett viktigt instrument för transnationellt samarbete inom fysisk planering med tanke på den förestående utvidgningen.

4.2. I detta sammanhang vill ReK framhålla att detta samarbete kan stimulera utvidgningsprocessen ytterligare. Samma effekt kan man vänta sig av Interreg III B-programmet som innehållsmässigt är så gott som oförändrat och även det gäller gränsöverskridande samarbete, framför allt inom fysisk planering, utvecklingsplanering och regional utveckling.

4.3. Regionkommittén vill med eftertryck framhålla att problem med genomförandet av gemenskapsinitiativen framför allt kan härledas till de komplicerade administrativa förfarandena och till att kommissionen i hög grad har fördröjt godkännandet av programmen. Exempelvis fick inte Interreg II-programmen för enskilda regioner godkännande förrän år 1995. Detta innebar under en tid svårigheter med planeringen för regionerna och kommunerna.

5. Administrativa uppgifter

ReK beklagar att man i rapporten inte analyserar förvaltningskostnaderna för de lokala och regionala myndigheterna vid genomförandet av de administrativa uppgifterna. Regionkommittén kritiserar att kommissionen har angivit ett så stort antal uppgifter i samband med strukturfonderna och gemenskapsinitiativen. Ur regional och lokal synvinkel innebär detta att effekterna av utgifterna blir sämre, och att acceptansen för den europeiska regionalpolitiken minskar. Regionkommittén uppmanar uttryckligen kommissionen att verka för en förenkling av de administrativa förfarandena och att göra en översyn av de enskilda förvaltningsprocedurerna beträffande kostnaderna i förhållande till nyttoeffekterna.

6. Kontroller

6.1. Kommissionens kontroller av de insatser som gjorts inom ramen för strukturfonderna påvisade förbättringar under år 1999, framför allt vad gäller ERUF. Det faktum att strukturfondsinsatserna tar en tredjedel av EU:s budget i anspråk utgör ett skäl till att genomföra adekvata finansiella kontroller. Regionkommittén anser att kommissionen med de nya förordningarna för perioden 2000-2006 har slagit in på rätt väg för att stärka medlemsstaternas, regionernas och kommunernas ställning i samband med kontrollerna av strukturfondsinsatserna. På grund av de särskilda kunskaper de besitter är det de lokala förvaltnings- och kontrollinstanserna som har bäst förutsättningar för att utföra dessa kontroller.

6.2. Regionkommittén instämmer i att medlemsstaterna, regionerna och kommunerna har ansvaret för att den ekonomiska förvaltningen sköts på ett ekonomiskt, effektivt och regelmässigt sätt. Kommissionens nu avsevärt skärpta krav på förvaltnings- och kontrollsystem aktualiserar emellertid i allt högre grad frågan om proportionerna mellan kostnader och nyttoeffekter. Även här kan Regionkommittén framföra den kritiska kommentaren att förvaltningskostnaderna blir för höga på grund av gemenskapens krav. Kommittén vill framhålla att de regionala och lokala administrativa myndigheternas egentliga uppgifter i det närmaste blockeras på grund av de många kraven på detaljuppgifter, vars nytta för kontrollerna av resursanvändningen kan ifrågasättas.

7. Planeringsperioden 2000-2006

7.1. I den elfte årsrapporten ägnas särskild uppmärksamhet åt förberedelserna för programplaneringsperioden 2000-2006. ReK ser positivt på att kommissionen redan i årsrapporten för 1999 behandlar den kommande stödperioden.

7.2. För programperioden 2000-2006 beslutade Europeiska rådet i Berlin bland annat om fördelningen av strukturfondsmedlen mellan de tre nya målen, och huvuddelen - nästan 70 % - tillfaller mål 1-områden. Rådet beslutade också om anslagen till föranslutningsstödet och ställde medel till förfogande för ISPA och Sapard. Regionkommittén vill här uttryckligen välkomna att anslutningsprocessen får stöd genom dessa instrument. Anslutningsprocessen är intensiv och skall drivas vidare med hänsyn till de tidsmässiga riktlinjer man nyligen beslutade om i Göteborg. ReK vill påpeka att förvaltningen av strukturfonderna kommer att vara av strategisk betydelse för kandidatländerna och deras ekonomiska system. Kommittén föreslår därför att de positiva och negativa erfarenheter som regionerna och kommunerna har gjort skall ställas till förfogande för dem som i framtiden skall administrera dessa medel, så att man kan ta hänsyn till beprövade metoder och modeller och undvika de misstag som gjorts i det förflutna.

7.3. Under maj och juni 1999 antogs den allmänna förordningen om strukturfonderna som minskar antalet prioriterade mål till tre och gemenskapsinitiativen till fyra (Interreg, Equal, Leader och Urban), samt förordningar som är specifika för varje fond. Regionkommittén stöder förslaget att minska antalet gemenskapsinitiativ. Därigenom kunde man undvika en väntad brist på en tydlig inriktning av utnyttjandet av gemenskapsinitiativen i framtiden som vid den tidpunkten framför allt kännetecknades av stöd som spreds ut på många mottagare.

7.4. Kommittén vill betona att budgetplanen fastställdes i god tid vid toppmötet i Berlin, men att regionerna och kommunerna var förhindrade att inleda sin planering eftersom kommissionen hade försummat att i god tid presentera och anta föreskrifterna. Därigenom blev programmen försenade, vilket i viss mån ledde till problem för regionerna och kommunerna. Regionkommittén uppmanar kommissionen att åstadkomma förbättringar och att presentera riktlinjerna för nästa stödperiod på ett tidigare stadium. Kommissionens försummelser får inte leda till att anslag till regioner och kommuner går förlorade genom att starten försenas och på grund av krav på utökat nationellt stöd i efterhand.

7.5. Regionkommittén instämmer inte helt i kommissionens bedömning att de nya bestämmelserna innebär att strukturfondsstödet har förenklats. Meningsfulla förbättringar måste förvisso välkomnas. Exempelvis har förutsättningarna för ansökningar om utbetalningar förbättrats. Under programplaneringsperioden 1994-1999 var utbetalningarna knutna till EU-medlens procentuella flöde. I jämförelse med stödperioden 1994-1999 har stödspektrumet för den nya perioden 2000-2006 utvidgats. De enskilda prioriteringarna har kompletterats med olika åtgärder. Regionkommittén medger att dessa ändringar bland annat kan bidra till att förbättra kvaliteten på det nationella stödet. De många riktlinjerna och arbetsdokumenten har emellertid inte bidragit till att förenkla planeringen och genomförandet av programmen, och inte heller till administrationen, uppföljningen och utvärderingen. De administrativa bördorna har till och med ökat avsevärt. Numera har man dessutom gjort erfarenheter som rent av ifrågasätter fördelarna med stöd från EU-medel. Detta uppstår framför allt i samband med mindre utbetalningar till kommuner och företag när de inser vilka kostnader som är förenade med utnyttjandet av EU:s stödmedel.

7.6. ReK vill framhäva sin uppfattning att handläggningen av de formella kraven i samband med strukturfondsstödet binder upp resurser som annars skulle kunna ha utnyttjats till en effektiv utformning av innehållet i strukturpolitiken.

8. Stödets effektivitet

Regionkommittén upprepar sin uppfattning att insatsen av fondmedel även i framtiden måste styras av utgångspunkten att ekonomiskt jämförbara regioner måste ges stöd i samma omfattning. Gemenskapens strukturfonder är av avsevärd betydelse för stödet till eftersatta regioner. De motverkar regionala obalanser. Ur Regionkommitténs synvinkel föreligger det därför stort intresse för en effektiv användning av fonderna.

9. Sysselsättning

I sin rapport framför kommissionen åsikten att Luxemburgprocessen för sysselsättning befästes under år 1999. I denna formulerades rekommendationer till medlemsstaterna om hur de på bästa sätt kan uppfylla sina förpliktelser när det gäller de gemensamma målen i den europeiska sysselsättningsstrategin. Till de nya målen räknas livslångt lärande, tillgång till informationssamhället, samråd med arbetsmarknadens parter om arbetsorganisationen samt beaktande av principen om lika möjligheter för kvinnor och män. Regionkommittén vill framhålla att den nya strukturfondsförordningen ålägger medlemsstaterna att ta hänsyn till sysselsättningspolitiska överväganden i sina program. Det framgår än en gång tydligt att det inte är möjligt att förverkliga sysselsättningspolitiska åtgärder utan de regionala och lokala myndigheternas medverkan. ReK betonar att det knappast finns ett mer övertygande argument för att sysselsättningspolitiken huvudsakligen måste förbli en fråga för medlemsstaterna, och då framför allt för regionerna och kommunerna.

10. Tematiska prioriteringar och mellaninstitutionellt samarbete

10.1. ReK är positiv till att man i årsrapporten varje år gör tematiska prioriteringar, och att man år 1999 valde att prioritera lika möjligheter. Kommittén vill betona det bidrag till jämställdhet mellan kvinnor och män som strukturfonderna har medfört.

10.2. ReK välkomnar att kommissionen i slutet av rapporten behandlar det mellaninstitutionella samarbetet med ReK. Kommittén betonar att kommissionen ser Regionkommittén som en pålitlig partner som är beredd att mot bakgrund av sina erfarenheter från regionala och lokala myndigheter aktivt bidra till förbättringar och förenklingar av förfarandena. Däremot beklagar kommittén att kommissionen inte automatiskt har tagit ReK:s kompetens i anspråk och begärt ett formellt yttrande. Kommittén ställer sin förhoppning till att kommissionen i framtiden kommer att utnyttja ReK:s kompetens till att förbättra sina rapporter.

Bryssel den 15 november 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT C 226, 8.8.2000, s. 68.

(2) EGT C 215, 16.7.1997, s. 28.