Inledning

Europeiska unionen står inför en ekonomisk chock av aldrig tidigare skådat slag till följd av covid-19-pandemin. Hälsoskydds- och isoleringsåtgärderna och de därav följande konsekvenserna för produktion, efterfrågan och handel har minskat den ekonomiska aktiviteten och lett till högre arbetslöshet, kraftigt minskade företagsvinster, högre offentliga underskott och ökande skillnader inom och mellan medlemsstaterna.

Ett starkt och samordnat europeiskt ekonomiskt svar är av avgörande betydelse. Krisens negativa ekonomiska och sociala konsekvenser, all uppsplittring av den inre marknaden och alla allvarliga ekonomiska divergenser och obalanser inom EU måste hållas så små som möjligt.

Den europeiska planeringsterminen är särskilt nödvändig nu med tanke på chockens storlek och de åtgärder utan motstycke i den ekonomiska politiken som medlemsstaterna vidtar. Det är ytterst viktigt med effektiv samordning av den ekonomiska politiken i EU. Genom planeringsterminen får medlemsstaterna tillfälle att diskutera sin politik, utbyta bästa praxis och gemensamt staka ut vägen framåt, med utgångspunkt i kommissionens meddelande av den 13 mars 2020 och färdplanen för en europeisk återhämtning från den 24 april.

Årets planeringstermin utgår från att medlemsstaterna måste inrikta sig både på de omedelbara åtgärderna för att hantera och mildra pandemins socioekonomiska konsekvenser och på åtgärderna för att återuppta de ekonomiska aktiviteterna på ett säkert sätt. Det är särskilt brådskande med investeringar i hälsorelaterade frågor, inkomststöd till drabbade arbetstagare, likviditetsstöd till företag (särskilt små och medelstora), stöd till en jämnt fördelad återhämtning samt åtgärder för att bevara den inre marknadens integritet.

När medlemsstaterna ska återstarta ekonomin bör de koncentrera sig på en återhämtningsstrategi som leder vidare till den gröna och digitala omställningen i överensstämmelse med den europeiska gröna given. En övergång till en mer hållbar ekonomisk modell, som möjliggörs av digital och ren teknik, kan göra EU ledande i omställningen. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt investeringsprojekt som är långt framskridna och som kan tidigareläggas med stöd av de olika initiativen i EU:s återhämtningsplan. Dessutom behöver medlemsstaterna ta itu med ökande ojämlikhet och förstärka det fysiska kapitalet och humankapitalet genom tillväxtfrämjande investeringar och reformer. De bör också värna om den inre marknaden, säkerställa motståndskraftiga och hållbara försörjningskedjor och fortsätta att främja fri och rättvis handel i hela världen. De ekonomiska utsikterna i världen försämras. Detta påverkar EU:s ekonomi, och ömsesidigt öppen handel skulle stödja återhämtningen. Slutligen bör medlemsstaterna under dessa mer utmanande förhållanden trygga den makroekonomiska stabiliteten. Med de exempellösa åtgärder inom den ekonomiska politiken som medlemsstaterna antagit och den offentliga sektorns ökade roll i ekonomin får effektiv offentlig förvaltning och bekämpning av korruption och skatteflykt stor betydelse.

1.EKONOMISKA UTSIKTER

Trots snabba och heltäckande politiska insatser på både EU-nivå och nationell nivå förväntas EU:s ekonomi i år gå in i en recession av historiska mått. Enligt den ekonomiska vårprognosen 2020 kommer EU:s ekonomi att krympa med hela 7,5 % under 2020 och därefter återhämta sig med 6 % under 2021, cirka 9 procentenheter lägre än enligt höstprognosen 2019. Pandemin och de tillhörande isoleringsåtgärderna har allvarligt påverkat konsumtionen, industriproduktionen, investeringarna, handeln, kapitalflödena och leveranskedjorna. Ett eventuellt lättande av isoleringen de närmaste månaderna torde bana väg för en robust återhämtning. Emellertid förväntas EU:s ekonomi för närvarande inte helt kompensera för detta års förluster före utgången av 2021, och osäkerheten och riskerna för de ekonomiska utsikterna är mycket stora.

Pandemin har visserligen drabbat alla medlemsstater, men de ekonomiska konsekvenserna skiljer sig åt. Den chock som EU:s ekonomi drabbas av är symmetrisk, eftersom pandemin har drabbat alla medlemsstater, men både den minskade produktionen 2020 (från -4,2 % i Polen till -9,7 % i Grekland) och styrkan i återhämtningen under 2021 set ut att variera kraftigt mellan medlemsstaterna. En medlemsstats ekonomiska återhämtning kommer inte bara att bero på hur pandemin utvecklar sig i det landet, utan också på landets ekonomiska struktur och motståndskraft och förmåga att genomföra stabiliserande politiska insatser. Med tanke på det ömsesidiga beroendet mellan EU:s ekonomier kommer återhämtningen i var och en av medlemsstaterna också att påverka återhämtningen i övriga medlemsstater.

Det krävs ett samordnat svar. Att begränsa den ekonomiska skadan, säkerställa ett fullgott hälsoskydd och underlätta en snabb och robust återhämtning för att styra ekonomierna i riktning mot hållbar tillväxt för alla, förutsätter att EU:s och medlemsstaternas politiska åtgärder fortsätter att vara effektiva. Åtgärder för hälsoskydd och civilskydd är av avgörande betydelse för att ekonomierna ska kunna öppnas på ett säkert sätt, och kräver särskild uppmärksamhet. Den ekonomiska återhämtningen 2021 kommer i stor utsträckning att vara beroende av att medlemsstaterna kan återuppta den ekonomiska verksamheten säkert och varaktigt genom nödvändiga åtgärder för tester, spårning och övrigt hälsoskydd.

Arbetstidsförkortning, lönesubventioner och stöd till företag torde visserligen begränsa förlusten av arbetstillfällen, men pandemin kommer att få allvarliga konsekvenser för arbetsmarknaden. Arbetslösheten i EU beräknas öka från 6,7 % för 2019 till 9 % för 2020 och därefter sjunka igen till 8 % för 2021. Vissa medlemsstater kommer att se mer betydande ökningar av arbetslösheten än andra, eftersom en stor del av arbetskraften i branscher som turism torde drabbas särskilt hårt.

Medlemsstaterna har reagerat kraftfullt med finanspolitiska åtgärder för att begränsa de ekonomiska skador som pandemin ger upphov till. ”Automatiska stabilisatorer”, exempelvis utbetalningar av sociala förmåner som stärks genom diskretionära finanspolitiska åtgärder, kommer att leda till ökade offentliga utgifter. Som en följd av detta väntas det samlade underskottet i den offentliga sektorns finanser inom euroområdet och i EU stiga kraftigt från bara 0,6 % av BNP för 2019 till cirka 8,5 % för 2020, för att sedan falla tillbaka till cirka 3,5 % för 2021. Efter att ha minskat stadigt sedan 2014 kommer den offentliga skuldkvoten också att öka till följd av högre skuldsättning i kombination med lägre BNP. I euroområdet väntas en ökning från 86 % för 2019 till 102,75 % för 2020 och därefter en nedgång till 98,75 % för 2021. I EU beräknas en ökning från 79,4 % för 2019 till cirka 95 % för 2020 och därefter en nedgång till 92 % för 2021.

Krisen kommer att få betydande konsekvenser för de sociala förhållandena, särskilt för utsatta grupper. Det är högt prioriterat att mildra de sociala konsekvenserna och undvika en permanent ökning av fattigdom och ojämlikhet. Dagens och morgondagens åtgärder måste skydda alla arbetstagare. De som redan befann sig i en utsatt situation före krisen (t.ex. visstidsanställda, lågutbildade, ofrivilligt deltidsarbetande och ofrivilliga egenföretagare samt migrerande arbetstagare) kommer sannolikt att drabbas hårdast, bl.a. genom ojämlik tillgång till digital infrastruktur och kompetens. Att många arbetstagare i nödvändiga yrken i frontlinjen i insatserna mot covid-19-pandemin också ingår i dessa utsatta kategorier är viktigt att ha i åtanke för att kunna tillgodose deras specifika behov.

Nuläget medför också en risk för att ekonomiska och sociala skillnader, däribland regionala och territoriella skillnader, mellan och inom medlemsstaterna ökar. Förändringar i efterfrågan och näringslivets förmåga att återhämta sig kommer att påverka regioner och områden i medlemsstaterna asymmetriskt på grund av deras specialisering inom olika sektorer. Verksamheter som kräver direkt kontakt med konsumenterna förväntas bli hårdast drabbade, framför allt genom minskad omsättning och sysselsättning i små och medelstora företag. Medlemsstater med ett betydande finanspolitiskt utrymme har råd att ge mer generöst och långvarigt stöd till företag och hushåll än de med mindre finanspolitiskt utrymme. De har också bättre möjligheter att absorbera de högre offentliga underskotten och skulderna, mot bakgrund av behovet att skyndsamt säkerställa hälso- och sjukvård av hög kvalitet och långsiktig social välfärd för de drabbade. Mer generellt kommer medlemsstaterna ha olika förmåga att finansiera de investeringar som krävs för att starta om ekonomierna och finansiera den gröna och digitala omställningen. Dessa skillnader kan leda till att den inre marknaden snedvrids och till ökade skillnader i levnadsstandard.