EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den20.9.2017 COM(2017) 536 final 2017/0230(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EU) nr 1093/2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten), förordning (EU) nr 1094/2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten), förordning (EU) nr 1095/2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten), förordning (EU) nr 345/2013 om europeiska riskkapitalfonder, förordning (EU) nr 346/2013 om europeiska fonder för socialt företagande, förordning (EU) nr 600/2014 om marknader för finansiella instrument, förordning (EU) nr 2015/760 om europeiska långsiktiga investeringsfonder, förordning (EU) 2016/1011 om index som används som referensvärden för finansiella instrument och finansiella avtal eller för att mäta investeringsfonders resultat, och förordning (EU) 2017/1129 om prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel på en reglerad marknad (Text av betydelse för EES) {SWD(2017) 308 final}



{SWD(2017) 309 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Motiv och syfte med förslaget Integrerade finansiella marknader medför betydande fördelar för finansieringen av EU:s ekonomi och utgör en stabil och hållbar grund för främjandet av sysselsättning och tillväxt. För att främja finansiell integration och marknadsintegritet och samtidigt värna den finansiella stabiliteten måste det finnas gemensamma regler och en stark samordning av tillsynen på den inre marknaden för finansiella tjänster. När EU, till följd av finanskrisen och i linje med arbetet på global nivå, såg över sitt finansiella system införde man därför ett enhetligt regelverk för finansiell reglering inom EU och inrättade de europeiska tillsynsmyndigheterna. De europeiska tillsynsmyndigheterna utgör en institutionell hörnsten i det omfattande reformpaketet och har spelat en avgörande roll när det gäller att säkerställa väl reglerade, starka och stabila finansiella marknader i EU. De bidrar till vidareutvecklingen av det enhetliga regelverket och ser till att det tillämpas på samma sätt och löser gränsöverskridande problem, vilket främjar konvergens inom både reglering och tillsyn. Trots de åtgärder som vidtagits efter krisen finns fortfarande stort utrymme att öka konvergensen inom reglering och tillsyn på den inre marknaden. Integrerade finansiella marknader kräver mer integrerade tillsynsarrangemang för att fungera effektivt, samtidigt som mer centraliserade tillsynsarrangemang i sin tur kan främja marknadsintegration. EU har därför försökt skapa starka och stabila förutsättningar för ytterligare integration inom hela finanssektorn. I synnerhet har kapitalmarknadsunionen lanserats för att lägga grunden till en fullt fungerande inre marknad för kapitalmarknaderna. I detta sammanhang belyste de fem ordförandenas rapport om färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union från juni 2015 vikten av att stärka EU:s tillsynssystem, vilket ytterst måste leda till en gemensam tillsynsmyndighet för kapitalmarknaderna. Mer nyligen föreslogs det i kommissionens diskussionsunderlag om en fördjupad ekonomisk och monetär union att en översyn av EU:s tillsynssystem – i synnerhet av Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) – bör vara första steget på vägen mot en sådan gemensam tillsynsmyndighet senast 2019. Diskussionsunderlaget uppmanar också till ett fullbordande av finansunionen – som består av bankunionen och kapitalmarknadsunionen – senast 2019 för att garantera eurons integritet och förbättra euroområdets och hela EU:s funktion. De globala finasmarknaderna är nära sammankopplade och EU:s regelverk bygger till stor del på internationella standarder som framför allt G20-länderna införde i finanskrisens kölvatten. Eftersom EU strävar efter att påskynda fullbordandet av kapitalmarknadsunionen är det viktigt att unionens tillsynsarrangemang fortsätter att utvecklas på ett sätt som gör det möjligt att dra full nytta av de internationellt integrerade finasmarknadernas, men samtidigt kontrollera och effektivt hantera gränsöverskridande risker mellan EU och omvärlden. De europeiska tillsynsmyndigheterna spelar en avgörande roll i detta sammanhang. Förenade kungarikets beslut att lämna EU har slutligen ställt tillsynsarrangemangen i de kvarvarande 27 medlemsstaterna inför ytterligare utmaningar. Det faktum att EU:s största finanscentrum kommer att lämna unionen innebär att EU-27:s kapitalmarknader måste utvecklas ytterligare och att tillsynsarrangemangen måste stärkas så att det även framöver finns tillfredsställande och stabila förutsättningar för de finansiella marknaderna att stötta ekonomin. Syftet med detta förslag är att anpassa och uppgradera ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna så att de kan få ett utökat ansvar för tillsynen av de finansiella marknaderna. De europeiska tillsynsmyndigheterna måste få tillräckliga verktyg i fråga om befogenheter, styrning och finansiering. För det första måste de europeiska tillsynsmyndigheternas nuvarande befogenheter stärkas och förbättras på områden där de delvis visat sig vara otillräckliga eller otydliga. Det gäller till exempel utarbetandet av tekniska yttranden eller tillhandahållandet av fortlöpande stöd i samband med beslut om likvärdighet. Vidare måste de europeiska tillsynsmyndigheternas nuvarande mandat omprövas i ljuset av kapitalmarknadsunionens politiska mål. Den gemensamma direkta tillsynen måste öka på vissa specifika områden för att säkerställa en mer enhetlig tillsynspraxis och tillämpning av EU:s regler för finansiella tjänster. I den översyn av förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna som genomfördes 2017 konstaterades att tillsynen av vissa verksamheter och vissa enheter som är särskilt viktiga för unionen som helhet, eller som har en betydande gränsöverskridande verksamhet, bör skötas av europeiska tillsynsmyndigheter i stället för av nationella behöriga myndigheter. På samma sätt bör de europeiska tillsynsmyndigheterna bli mer delaktiga i auktorisationen och tillsynen av enheter från tredjeländer som är verksamma i unionen. För det andra syftar detta förslag till att få till stånd en effektivare styrning av de europeiska tillsynsmyndigheterna. Dagens incitamentsstruktur i de europeiska tillsynsmyndigheternas beslutsprocesser leder till att inga beslut fattas om framför allt konvergens inom reglering och tillsyn, eller premierar beslut som har tyngdpunkten på nationella intressen istället för övergripande EU-intressen. Detta beror delvis på den inneboende spänningen mellan det europeiska mandat som de europeiska tillsynsmyndigheterna är inriktade på och de nationella mandat som de behöriga myndigheter (som är medlemmar av de europeiska tillsynsmyndigheternas styrelser) är inriktade på. Denna situation rimmar illa med målet om tillsynskonvergens. En större roll för de europeiska tillsynsmyndigheterna när det gäller fördjupad integration av de finansiella marknaderna eller att stärka den inre marknadens stabilitet förutsätter att de också får effektivare befogenheter att främja konvergens. För det tredje behöver de europeiska tillsynsmyndigheterna en lämplig finansieringsbas som gör det möjligt för dem att allokera resurser utifrån vad de behöver för att uppnå sina mål. Nuvarande budgetarrangemang begränsar och kommer att fortsätta att begränsa de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet, eftersom medlemsstater av olika anledningar kan vara ovilliga att öka sina nationella bidrag. I föreliggande förslag föreskrivs särskilda ändringar av förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna och flera sektorsspecifika rättsakter som syftar till att stärka de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter, styrning och finansiering eftersom dessa är de områden som måste förstärkas för att de europeiska tillsynsmyndigheterna ska kunna möta de utmaningar som beskrivs ovan. I den konsekvensbedömningsrapport som åtföljer detta förslag behandlas kostnaderna för och nyttan med dessa ändringar. I konsekvensbedömningen beskrivs ett antal åtgärdsalternativ som syftar till att stärka de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter på EU-nivå, förbättra deras styrning (inbegripet beslutsfattande) och säkerställa att deras finansieringsram är hållbar och står i proportion till nuvarande och framtida uppgifter. I konsekvensbedömningen ges omfattande bevis för att de föreslagna ändringarna på ett ändamålsenligt sätt kommer att förstärka ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna och därmed stabiliteten överlag i EU:s finansiella system, samtidigt som kostnaderna för EU:s allmänna budget och intressenterna minimeras. De föreslagna ändringarna bidrar också till en vidareutveckling och fördjupning av kapitalmarknadsunionen, i linje med kommissionens politiska prioriteringar. •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom detta politikområde Förslaget är förenligt med ett antal andra befintliga EU-bestämmelser och pågående initiativ som har till syfte att säkerställa ändamålsenliga och effektiva tillsynsarrangemang på EU-nivå. Sedan finanskrisens början har EU och dess medlemsstater gjort en grundläggande översyn av finansiell tillsyn och reglering. EU har sjösatt ett antal reformer för att få till stånd ett säkrare, mer stabilt, transparent och ansvarsfullt finansiellt system som gagnar ekonomin och samhället som helhet. Exempel på sådana reformer är inrättandet av den gemensamma tillsynsmekanismen och av den gemensamma resolutionsmekanismen och den gemensamma resolutionsnämnden med särskilda och diskretionära befogenheter på tillsynsområdet. Förslaget är förenligt med och kompletterar dessa organs uppgifter och funktioner. Förslaget är också förenligt med det enhetliga regelverk för finanslagstiftning som de europeiska tillsynsmyndigheterna i hög grad bidrar till genom sitt arbete. Syftet med det gemensamma regelverket är att fastställa gemensamma regler inom EU som säkerställer finansiell stabilitet och lika spelregler samt ett starkt konsument- och investerarskydd. Förslaget är till exempel förenligt med det befintliga kapitalkravsdirektivet/kapitalkravsförordningen (banker) och Solvens II-direktivet (försäkringsföretag) som syftar till att göra finanssektorn stabilare. Förslaget är även förenligt med det befintliga regelverket för betaltjänster och hypotekslån i fråga om konsumentskydd. När det gäller pågående initiativ föreslår kommissionen i dag också ett lagstiftningsinitiativ som syftar till att stärka Europeiska systemrisknämnden (ESRB), som tillsammans med de europeiska tillsynsmyndigheterna utgör det europeiska system för finansiell tillsyn som upprättades efter finanskrisen. Bland andra nyligen presenterade förslag kan nämnas kommissionens förslag till ändringar av Emir för att stärka tillsynen på EU-nivå när det gäller auktorisation av centrala motparter och krav för godkännande av centrala motparter från tredjeländer och kommissionens förslag om en europeisk privat pensionsprodukt, som stärker Eiopas roll genom att ge myndigheten rätt att godkänna dessa nya produkter och därmed ge dem en EU-omfattande kvalitetsstämpel som gör att de kan distribueras inom hela EU. Förslaget är slutligen förenligt med befintliga EU-bestämmelser avseende genomförande och efterlevnadskontroll av tredjelandsbestämmelser i EU:s finanslagstiftning, vilka beskrivs i kommissionens arbetsdokumentet om likvärdighet. Arbetsdokument ger en översikt över processen för tredjeländers likvärdighet i EU-lagstiftningen om finansiella tjänster, beskriver relevanta erfarenheter och identifierar vissa områden som behöver ägnas särskild uppmärksamhet och som delvis behandlas i detta förslag. När det gäller uppfyllande av EU:s politiska mål är god förvaltning i skattefrågor och åtgärder mot penningtvätt utifrån internationella standarder viktiga delar för den fortsatta utformningen av politiken. För att säkerställa politisk samstämmighet och förstärka skyddsmekanismerna mot skatteflykt och penningtvätt kommer kommissionen att fortsätta att integrera dessa frågor i lämplig EU-lagstiftning – inbegripet när det gäller finansiella tjänster – och kan komma att överväga att integrera dem i likvärdighetsprocesser.

•Förenlighet med unionens politik inom andra områden Förslaget är förenligt med kommissionens pågående arbete för att gå vidare med kapitalmarknadsunionen. En mer ändamålsenlig tillsynssystem är avgörande för mer integrerade kapitalmarknader eftersom den bidrar till en mer enhetlig tillämpning av reglerna för finanssektorn. I detta sammanhang framhöll de fem ordförandenas rapport från juni 2015 vikten av att stärka EU:s tillsynssystem, vilket ytterst måste leda till en gemensam tillsynsmyndighet för kapitalmarknaderna. Vikten av att ytterligare utveckla och integrera EU:s kapitalmarknader underströks i meddelandet om kapitalmarknadsunionen från september 2016 och i kommissionens meddelande om halvtidsöversynen av kapitalmarknadsunionen. Förslaget är också förenligt med kommissionens åtaganden inom ramen för kapitalmarknadsunionen att möta två nya utmaningar på dagens marknader, nämligen finanssektorns bidrag till en hållbar utveckling (s.k. hållbar finans) och tekniska innovationer inom finanssektorn (FinTech). Vad gäller hållbar finans har kommissionen inom ramen för sitt initiativ om kapitalmarknadsunionen lovat stärka EU:s ledarskap på områdena hållbara investeringar och hållbar finans. Nya risker och möjligheter till följd av miljöfaktorer, sociala faktorer och bolagsstyrningsfaktorer håller på att förändra finanssektorn och kräver att tillsynssystemet och sättet att bedriva tillsyn anpassas. Finanssektorn har dessutom en avgörande roll när det gäller att säkerställa omställningen till en koldioxidsnål och mer energieffektiv ekonomi. Det krävs stark samordning och konvergens på EU-nivå när det gäller tillsynsmyndigheternas syn på hållbarhet. I detta avseende är förslaget förenligt med energiunionsstrategin, EU:s åtaganden om en cirkulär ekonomi och målen för hållbar utveckling. De europeiska tillsynsmyndigheterna bör också bidra till att tillvarata den potential och de möjligheter som FinTech erbjuder, men även hantera eventuella risker, bland annat genom en mer enhetlig tillämpning av regelkrav. Detta förutsätter att FinTech-relaterade aspekter blir mer integrerade i de europeiska tillsynsmyndigheternas tillsynsarbete. Förslaget är härvidlag också förenligt med strategin för den digitala inre marknaden. Ny teknik håller på att förändra finanssektorn och därför måste även tillsynssystemet och sättet att bedriva tillsyn anpassas. Nationella tillsynsmyndigheter har tagit olika initiativ som, om de inte samordnas på ett lämpligt sätt, potentiellt skulle kunna inverka negativt på den inre marknadens funktion. Det krävs en starkare samordning och konvergens på EU-nivå när det gäller tillsynsmyndigheternas syn på tekniska innovationer, exempelvis genom att det inrättas ett "EU-innovationsnav" på de europeiska tillsynsmyndigheterna. De riktade ändringarna av den nuvarande styrningsmodellen ligger också i linje med kommissionens arbete för att göra beslutsfattandet på EU:s decentraliserade myndigheter mer operativt inriktat och oberoende. När det gäller finansiella tjänster har andra EU-organ och institutioner, till exempel Europeiska centralbanken och den gemensamma resolutionsnämnden, ett permanent och oberoende förberedande organ med egna befogenheter och uppgifter som kan fatta beslut i vissa frågor och delta i beslutsprocessen. Inrättandet av exekutivstyrelser på de europeiska tillsynsmyndigheterna, med permanenta ledamöter och exklusivt mandat, ligger i linje med befintliga bestämmelser för att stärka EU-dimensionen i myndigheternas beslutsprocess. När det gäller finansiering finns det slutligen flera EU-myndigheter som helt eller delvis finansieras med privata medel, även om majoriteten av EU:s decentraliserade myndigheter finansieras via EU-budgeten. Övergången till avgifter från sektorn för att finansiera de europeiska tillsynsmyndigheternas budget är i detta sammanhang helt i linje med rådande EU-praxis. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund Den rättsliga grunden för alla ändringar är artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Denna bestämmelse är rättslig grund för samtliga förordningar som omfattas av detta förslag. Förlaget syftar till att anpassa de europeiska tillsynsmyndigheternas grundförordningar till utvecklingen för att förbättra deras funktion och uppnå ökad konvergens på den inre marknaden, som därigenom skulle fungera bättre. I den analys som utförts i samband med konsekvensbedömningen identifieras de inslag i ramen för de europeiska tillsynsmyndigheternas som behöver ändras för att förstärka stabiliteten och ändamålsenligheten i EU:s tillsynsarrangemang och därigenom förstärka det finansiella systemet i EU. Ytterligare ändringar av sektorsspecifik lagstiftning är nödvändiga för att de europeiska tillsynsmyndigheterna till fullo ska kunna utnyttja sina utökade befogenheter. Konsekvensbedömningen och den åtföljande utvärderingen visar att åtgärder på EU-nivå är motiverade och nödvändiga för att komma till rätta med de problem som identifierats i fråga om de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter, styrningsram och finansieringsram. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) De europeiska tillsynsmyndigheterna är unionsorgan och deras grundförordningar kan därför endast ändras av unionslagstiftaren. Ändringarna ska bidra till en mer enhetligt fungerande inre marknad, vilket är ett mål som inte kan uppnås genom att medlemsstaterna agerar var och en för sig. När det gäller fonder som omfattas av förordningarna om EuVECA, Eusef och europeiska långsiktiga investeringsfonden säkerställer inrättandet av Esma som gemensam tillsynsmyndighet att enhetliga krav och villkor inom de tre förordningarna tillämpas på samma sätt i alla medlemsstater. Den gemensamma tillsynen kommer att minska de kostnader och den tid som ägnas administration och kommer därmed att innebära lägre transaktions- och rörelsekostnader för förvaltare. Den kommer att effektivisera de administrativa processerna i samband med auktorisation/registrering av EuVECA-, Eusef- och Eltiffonder, samt leda till mer lika spelregler genom att centralisera tillsynen över dem oavsett var fonderna är etablerade. Den gemensamma tillsynen kommer ytterligare att stärka marknadsintegrationen i dessa sektorer och förstärka marknadsfinansieringen av EU:s ekonomi genom dessa fonder. När det gäller förordningen/direktivet om marknader för finansiella instrument och även när det gäller kritiska referensvärden, ligger det i datarapporteringstjänsters natur att de är EU-omfattande och de reglerings- och tillsynsproblemen som detta ger upphov till kan inte lösas av medlemsstaterna själva. Vad gäller den Esmas nya samordningsfunktion definieras denna redan i Esmaförordningen och i respektive unionsrättsakt. Den kan således endast förstärkas genom ändringar i unionslagstiftningen. När det gäller referensvärdesförordningen är kritiska referensvärden av stor ekonomisk betydelse eftersom de används i finansiella instrument (särskilt derivat), finansiella avtal och av investeringsfonder över hela EU. Kravet att tillsynskollegier ska inrättas för vissa av de kritiska referensvärdena som åtminstone består av tillsynsmyndigheterna i de medlemsstater där administratörerna av referensvärden och rapportörerna under tillsyn finns är redan i sig ett tecken på att tillsynen av sådana referensvärden inte kan skötas av en enda nationell tillsynsmyndighet, varför det är nödvändigt att fastställa nödvändiga arrangemang på unionsnivå. Det är proportionerligt att alla administratörer av kritiska referensvärden står under Esmas direkta tillsyn, eftersom dessa referensvärden är ytterst viktiga för unionen och de nuvarande tillsynskollegierna är så stora att det finns en risk att de inte är tillräckligt flexibla i en krissituation. Referensvärden från tredjeländer kan användas i unionen om de har erkänts eller godkänts av en behörig myndighet i unionen. Annars måste reglerings- och tillsynsordningen i det land där de finns erkännas som likvärdigt med den ordning som fastställs genom referensvärdesförordningen. Även om beslutet om likvärdighet fattas av kommissionen och tredjelandets tillsynsmyndighet måste inrätta samarbetsarrangemang med Esma, är det de nationella behöriga myndigheterna som fattar beslut om godkännande och erkännande. Detta innebär att många nationella behöriga myndigheter måste behandla sådana ansökningar och det medför risken att administratörer av referensvärden från tredjeländer försöker välja en nationell behörig myndighet som verkar liberalare i sina beslut och i sin efterföljande tillsyn av administratören (”forum shopping”). Eftersom administratören finns i ett tredjeland gäller inte det främsta argumentet för nationell tillsyn, dvs. närhet till de enheter som står under tillsyn. Om Esma fastställs som behörig myndighet för administratörer av referensvärden i tredjeland blir systemet effektivare och risken minskar för forum shopping och skillnader i tillsynen av dessa enheter. Det här kan dock inte uppnås enbart genom att medlemsstaterna agerar på egen hand.

För att säkerställa att Esma kan utöva direkt tillsyn av vissa administratörer av referensvärden är det nödvändigt att komplettera referensvärdesförordningen med ett antal delegerade akter för att närmare ange vissa av förordningens bestämmelser. När det gäller prospektförordningen har Esma sedan 2011 lagt ner mycket tid och ansträngningar på att främja regleringskonvergens mellan de nationella behöriga myndigheterna i fråga om granskning och godkännande av prospekt. Detta har lett till att man skapat tillsynsgenomgångar med gemensamt överenskomna principer som de nationella behöriga myndigheterna uppmanas att tillämpa vid godkännande av prospekt. Esma genomförde också två sakkunnigbedömningar av godkännandeförfarandet för prospekt under 2012 och 2015, eftersom det hade framkommit uppgifter om varierande praxis i medlemsstaterna. Även om dessa åtgärder var väldigt meningsfulla har de inte helt uppnått målet att främja fullständig tillsynskonvergens, och eftersom emittenter i vissa fall har möjlighet att välja vilken behörig myndighet som ska godkänna deras prospekt lämnar de nationella behöriga myndigheternas fortsättningsvis varierande rutiner fortfarande utrymme för tillsynsarbitrage och effektivitetsförluster. Kommissionen har identifierat vissa typer av prospekt som på grund av de berörda värdepapprenas och emittenternas karaktär har en sådan gränsöverskridande dimension inom unionen, en sådan teknisk komplexitet och som medför sådana potentiella risker för tillsynsarbitrage att en centraliserad tillsyn av dem av Esma skulle vara effektivare och mer ändamålsenlig än tillsyn på nationell nivå. Hit hör icke-aktierelaterade prospekt i grossistledet som endast erbjuds kvalificerade investerare, prospekt som rör specifika typer av komplicerade värdepapper, till exempel värdepapper med bakomliggande tillgångar som säkerhet, eller som upprättats av specialiserade emittenter samt prospekt som upprättats av emittenter i tredjeland i enlighet med förordning (EU) 2017/1129. Genom att godkännandet av dem och all relaterad verksamhet i form av tillsyn och efterlevnadskontroll centraliseras och överförs till Esma blir tillsynen inom unionen bättre, mer enhetlig och effektiv, man skapar lika spelregler för emittenter och väntetiden för godkännande förkortas. Detta kommer att undanröja behovet av att välja en ”hemmedlemsstat” och förhindra forum shopping. •Proportionalitetsprincipen Genom detta förslag görs riktade ändringar för att stärka EU:s tillsynssystem i syfte att på ett hållbart sätt stärka det finansiella systemets stabilitet och effektivitet i hela EU och förbättra konsument- och investerarskyddet. I detta syfte fastställs riktade och väl avpassade ändringar av EU:s tillsynssystem med en effektivare och mer ändamålsenlig styrning. Det omdefinierar de europeiska tillsynsmyndigheternas nuvarande uppgifter och befogenheter och ger dem nya befogenheter så att de kan hantera ny utveckling, bland annat på det tekniska området, men även den fortsatta ökningen av gränsöverskridande verksamhet inom EU och den sannolika ytterligare integrationen mellan de finansiella marknaderna i EU och omvärlden. Dessutom innehåller förslaget ett anpassat finansieringssystem för att säkerställa att de europeiska tillsynsmyndigheternas finansiering är hållbar, proportionerlig och anpassad till deras uppdrag. När det gäller sektorsspecifika rättsakter handlar de föreslagna ändringarna i huvudsak enbart om att Esma får ansvar för direkt tillsyn. Rättsakterna har valts utifrån de berörda sektorernas egenskaper. Dessutom är det nödvändigt att anpassa ändringarna av den så kallade Mifir-förordningen till de begränsade ändringarna av direktiv 2009/138/EG (Solvens II). Därför läggs även ett separat förslag fram om ändring av det direktivet. Ingen del av förslaget går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de fastställda målen. Dessutom ska innehållet i och formen för de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet och åtgärder, i enlighet med den proportionalitetsprincip som är förankrad i fördraget, inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen för denna förordning och ska stå i proportion till arten, omfattningen och komplexiteten av de inneboende riskerna hos den finansiella verksamhet som bedrivs av de institut eller företag som påverkas av den relevanta europeiska tillsynsmyndighetens agerande. •Val av instrument Detta förslag syftar till att ändra de gällande förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna och flera rättsakter som ingår i den sektorspecifika finanslagstiftningen. Alla rättsakter som ändras genom föreliggande förslag är förordningar och ändringarna föreslås därför i form av en gemensam (samlad) ändringsförordning. Dessutom föreslås en ändring av direktivet om marknader för finansiella instrument (främst för att spegla ändringarna i den så kallade Mifir-förordningen) och begränsade ändringar av direktiv 2009/138/EG (Solvens II). För dessa två ändamål läggs ett förslag till ändringsdirektiv fram separat. Kommissionens förslag nyligen till en förordning om ändring av både Esma- och Emir-förordningarna justeras slutligen även det genom ett separat dokument. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning Den konsekvensbedömning och den utvärdering som åtföljer detta förslag innehåller en analys av den befintliga ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna för att utröna om den har gjort det möjligt för dem att uppfylla målet att på ett hållbart sätt stärka det finansiella systemets stabilitet och effektivitet och förbättra konsument- och investerarskyddet. När det gäller de europeiska tillsynsmyndigheternas effektivitet och ändamålsenlighet konstateras i analysen att de i stort sett har uppnått sina nuvarande mål. Riktade förbättringar behövs dock för att möta framtida utmaningar och i analysen konstateras i synnerhet följande: a.De europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter kan utökas på vissa områden för att säkerställa att de kan fullgöra sina uppdrag på ett bättre sätt. Detta bör leda till ett bättre reglerings- och tillsynsresultat för alla marknadsaktörer och konsumenter i hela EU samt till en effektiv och ändamålsenlig hantering av gränsöverskridande risk. b.De europeiska tillsynsmyndigheternas nuvarande styrningsram gör det svårt att hantera konflikter mellan EU:s och ländernas interessen. Därmed uppstår en risk att de europeiska tillsynsmyndigheternas beslut inte alltid tjänar EU:s gemensamma intresse, att beslut skjuts upp eller till en tendens att inte agera, i synnerhet när det gäller åtgärder som inte rör reglering (bindande medling, överträdelser av EU-lagstiftningen eller initiativ till sakkunnigbedömningar).

c.Den nuvarande finansieringsramen står inte i proportion till de europeiska tillsynsmyndigheternas uppdrag, än mindre med tanke på de uppgifter de kommer att ta över i framtiden. Den verkar också leda till skillnader i bidragen från de nationella behöriga myndigheterna som inte är lätta att motivera. I fråga om samstämmighet ligger de europeiska tillsynsmyndigheternas arbete med regleringsfrågor helt i linje med uppbyggnaden av EU:s mer övergripande tillsynssystem. Det ligger också i linje med slutförandet av det enhetliga regelverket. Begränsningar som har att göra med de europeiska tillsynsmyndigheternas styrnings- och finansieringsstruktur och deras faktiska befogenheter har dock inneburit att de inte har kunnat fokusera på att främja en enhetlig tillämpning av den relevanta EU-lagstiftningen om finansiella tjänster i tillräcklig utsträckning. När det gäller relevans konstateras i analysen att ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna är relevant. Det står slutligen klart att ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna har skapat ett mervärde för EU, eftersom deras arbete är oumbärligt för att främja den inre marknaden för finansiella tjänster. •Samråd med berörda parter Kommissionens avdelningar utförde under våren 2017 ett omfattande offentligt samråd om de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet. Under samrådet inkom nästan 230 synpunkter från många olika grupper av respondenter: 26 % från offentliga myndigheter eller internationella organisationer, 71 % från organisationer eller företag och 3 % från privatpersoner. Några kommentarer, ståndpunktsdokument och synpunkter lämnades även utanför det offentliga samrådet, bland annat officiella ståndpunkter från vissa regeringar. Dessa ingår inte i statistiken från EU Survey, men har likväl beaktats i den analys som ligger till grund för detta förslag. Överlag anser respondenterna att inrättandet av de europeiska tillsynsmyndigheterna varit en stor förbättring och ett viktigt steg på vägen mot tillsynskonvergens i unionen. Merparten är positiva till en utökad roll för de europeiska tillsynsmyndigheterna när det gäller att förbättra tillsynskonvergensen. Många intressenter medger att genomförandet av kapitalmarknadsunionen och Förenade kungarikets beslut att lämna unionen skapar en ny situation som kräver att man överväger att stärka tillsynen på EU-nivå, i synnerhet i fråga om gränsöverskridande verksamhet och likvärdighet med tredjeländer. Även om många respondenter invänder mot betydligt utökade befogenheter för de europeiska tillsynsmyndigheterna i nuläget, inser vissa av dem befogenheternas begränsningar och vill se riktade förbättringar. Merparten av respondenterna anser att de tillgängliga verktygen i stort sett är tillräckliga och att de kan utnyttjas mer och på ett bättre sätt. Det finns ett stort stöd för mer utökade och tydligare befogenheter när det gäller övervakning av likvärdighet. Konsumentorganisationer ser betydande brister i efterlevnadskontrollen av konsumentskyddsreglerna, som de anser vara antingen ineffektiva eller inte beakta de största problemen på nationell nivå. De ser ett behov av att utvidga de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet när det gäller konsumentskydd. Merparten av respondenterna anser att det är svårt att säkerställa både en verklig balans mellan de europeiska tillsynsmyndigheternas intressentgrupper och en geografisk balans. Företrädare för konsumenter och användare klagar på att de i antal är helt underlägsna företrädarna för finansinstitut och att intressentgruppernas åsikter därmed inte är balanserade. Ett antal organisationer anser att de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter att förbjuda produkter bör utvidgas till att även omfatta sådana som kan vara till skada för konsumenterna. Respondenterna i det offentliga samrådet om de europeiska tillsynsmyndigheterna stöder uttryckligen direkt tillsyn på EU-nivå av clearing via centrala motparter och leverantörer av datarapporteringstjänster som är verksamma inom hela EU och inte bara på specifika nationella marknader. Många respondenter avstod från att svara på frågan om direkt tillsyn. Vissa svarade ja på frågan om Esma bör få ansvar för direkt tillsyn över fonder för kollektiva investeringar som marknadsförs i hela EU, men i regel gjorde respondenterna ingen skillnad mellan olika typer av fonder. De som invände mot en utvidgning av Esmas direkta tillsyn till nya områden gör det främst utifrån argumenten att nationell tillsyn anses bäst lämpad att hantera de olika medlemsstaternas marknadsstrukturer och att Esmas tillsyn kan stå i konflikt med nationella befogenheter i fråga om investerarskydd för icke-professionella investerare, finansiell stabilitet samt beskattning, rättstvister och tvistlösning, Det hänvisades även till praktiska svårigheter, till exempel kontrollen av lokala krav när det gäller distributionsarrangemang eller marknadsföring. I stället bör befintliga verktyg som kan säkerställa tillsynskonvergens utnyttjas bättre för att integrera kapitalmarknaderna. Huvudargumenten för att Esma ska ha ansvar för direkt tillsyn är enligt vissa respondenter att de potentiella fördelarna med att Esma sköter tillsynen över enheter eller instrument med en Europatäckande dimension skulle göra det möjligt att undanröja skillnaderna i tillsynspraxis, men inte hindra att hänsyn i relevanta fall skulle tas till olika marknadsstrukturer. De menar att sådana lösningar är lämpliga för att komma till rätta med den fragmentering som beror på att relevanta EU-regler tillämpas på olika sätt och den risk för regelarbitrage som detta ger upphov till i dagens system. När det gäller de europeiska tillsynsmyndigheternas styrning överlag anser intressenterna att deras styrelser och ordförande har skött sig väl. Omkring hälften av respondenterna ser ett mervärde i de styrningsändringar som nämns i det offentliga samrådsdokumentet. Även om majoriteten av de offentliga myndigheterna inte stöder ändringar av de europeiska tillsynsmyndigheternas styrning kan detta delvis bero på att de inte vill få mindre inflytande. Införandet av oberoende ledamöter med rösträtt och särskilda uppgifter i de europeiska tillsynsmyndigheternas styrelser stöds i varierande grad. Medan den offentliga sektorn mestadels invänder mot detta (även om hälften inte ens svarar) är åsikterna i den privata sektorn delade och flera respondenter pekar på de inneboende intressekonflikter som finns i det nuvarande systemet. De flesta – huvudsakligen offentliga myndigheter – invänder mot utökade befogenheter för ordförandena, medan merparten av branschorganisationerna förordar förbättringar. När det gäller finansieringen är många av intressenterna medvetna om de europeiska tillsynsmyndigheternas nuvarande resursbegränsningar och EU-budgetens och de nationella budgetarnas begränsningar. Ett stort antal respondenter håller med om att de europeiska tillsynsmyndigheterna behöver tillräcklig och hållbar finansiering för att kunna uppfylla ambitiösa mål och förbättra sin verksamhet. Många respondenter påpekar att finansieringen av de europeiska tillsynsmyndigheterna bör utgå från deras ansvarsområden och baseras på resultatet av översynen av dessa myndigheter. Omkring hälften av respondenterna uttalar sig om huruvida de europeiska tillsynsmyndigheterna bör finansieras delvis eller helt av branschen. En klar majoritet motsätter sig att den nuvarande finansieringsramen ändras genom att bidrag från nationella behöriga myndigheter ersätts med avgifter från branschen. Stödet är större för ett system som delvis finansieras av branschen, även om det fortfarande handlar om en minoritet. •Konsekvensbedömning Kommissionen har gjort en konsekvensbedömning av relevanta alternativ. Alternativen har bedömts utifrån huvudmålet att på ett hållbart sätt öka stabiliteten och effektiviteten i det finansiella systemet inom hela unionen samt stärka konsument- och investerarskyddet. Vid utarbetandet av konsekvensbedömningen gjorde kommissionen en utvärdering av de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet som visade på vissa betydande brister. Det handlar bland annat om a) att befogenheterna inte är tillräckligt definierade för att säkerställa en effektiv tillsyn av samma standard i hela EU, b) att det saknas befogenheter att på ett effektivt sätt hantera gränsöverskridande risker som beror på sammankopplingarna inom EU och mellan EU och omvärlden, c) en styrningsram som leder till felaktiga incitament i beslutsprocesserna och d) en finansieringsram som är otillräcklig i förhållande till de europeiska tillsynsmyndigheternas uppdrag.

Konsekvensbedömningen omfattade de europeiska tillsynsmyndigheternas 1) befogenheter, 2) styrning och 3) finansiering för att ta itu med konstaterade brister och nya utmaningar, däribland konvergens i reglering och tillsyn. Bristerna i styrning och finansiering är gemensamma för de tre europeiska tillsynsmyndigheterna, eftersom de har samma regler. Ändringarna av deras befogenheter inriktas främst på specifika sektorer för Esma och på övervakningen av tillsynskonvergens för alla de europeiska tillsynsmyndigheterna. De alternativ som bedömdes var följande: När det gäller styrning: a) Ingen åtgärd, dvs. inga ändringar av den nuvarande styrningsstrukturen. b) Riktade ändringar av den nuvarande styrningsstrukturen, bland annat differentiering av befogenheter att fatta beslut utifrån typen av beslut samt förbättring av förfarandet för val av ordförande. c) Tillsynsstyrelsen öppnas för oberoende, permanenta ledamöter (utan rösträtt). När det gäller befogenheter: a) Ingen åtgärd, dvs. de nuvarande befogenheterna i arbetet för att uppnå konvergens i reglering och tillsyn förblir oförändrade, liksom Esmas ansvar när det gäller den direkta tillsynen. b) En del befintliga befogenheter förtydligas och övervakningen skärps. c) En del befintliga befogenheter förtydligas och Esma får ytterligare befogenheter när det gäller direkt tillsyn på vissa områden. d) Tillsynen över finansiella tjänster, bankverksamhet och försäkringsverksamhet centraliseras till de tre europeiska tillsynsmyndigheterna. När det gäller finansiering: a) Ingen åtgärd. b) Den offentliga finansieringen ändras för att ta hänsyn till den nationella finansiella sektorns storlek i varje medlemsstat. c) Blandad offentlig-privat finansiering där avgifter från de nationella privata sektorerna ersätter bidrag från de nationella behöriga myndigheterna. d) Ett finansieringssystem som finansieras helt av den privata sektorn. Dessa alternativ jämfördes sedan utifrån olika kriterier för att välja ut de som bäst avhjälper de brister som konstaterats i konsekvensbedömningens problemformulering och i utvärderingen. Resultatet av analysen är följande: ·När det gäller styrningen är det bästa alternativet att införa oberoende ledamöter med rösträtt vid sidan om de nationella behöriga myndigheterna i beslutsprocessen, en ny utnämningsprocess och roll för ordföranden och att styrelsen ersätts av en oberoende exekutivstyrelse som består av heltidsledamöter som utnämns externt. ·När det gäller befogenheterna är det bästa alternativet att förtydliga vissa befogenheter, till exempel genom att ge de europeiska tillsynsmyndigheterna en formell roll i den fortlöpande övervakningen av likvärdighet, att förbättra deras möjligheter att säkerställa en korrekt tillämpning av unionslagstiftningen och att överföra tillsynsbefogenheter till dem på särskilda områden som huvudsakligen rör tredjeländer eller gränsöverskridande verksamhet. ·När det gäller finansieringen är det bästa alternativet att behålla det nuvarande årliga EU-bidraget till de europeiska tillsynsmyndigheternas budget, men att ersätta resterande finansiering från nationella behöriga myndigheter med finansiering från den privata sektorn. De valda alternativen var de som bäst säkerställer att de europeiska tillsynsmyndigheterna kan hantera den växande arbetsbördan och förbereda sig på de ändringar av tillsynssystemet som följer av sektorspecifik lagstiftning. De valda alternativen var dessutom främst inriktade på riktade ändringar av det nuvarande systemet, snarare än på en fullständig omdaning. Detta låg helt i linje med utvärderingens slutsats, dvs. att ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna har fungerat relativt bra i förhållande till de betydande utmaningar som de har ställts inför och de resurser de haft för att uppfylla sina mandat. I konsekvensbedömningen granskades också den kumulativa effekten av de valda alternativen i både kvalitativt och kvantitativt hänseende. Enligt analysen skulle en tillämpning av de valda alternativen ge de europeiska tillsynsmyndigheterna bättre möjligheter att fullgöra sina befintliga uppdrag och säkerställa större tillsynskonvergens utöver utarbetandet av regleringsprodukter. Det finns närmare bestämt tre skäl till varför de europeiska tillsynsmyndigheterna kan förväntas fungera bättre. För det första förbättras incitamentstrukturen i de europeiska tillsynsmyndigheternas styrning genom att minska incitamenten att skydda nationella intressen i beslutsprocessen, så att i synnerhet befogenheterna att främja konvergens i reglering och tillsyn kan användas mer effektivt. För det andra kan beslutet att minska beroendet av offentlig finansiering från nationella behöriga myndigheter genom att komplettera finansieringen med medel från den privata sektorn säkerställa att de europeiska tillsynsmyndigheterna har tillräckliga resurser för att fullgöra sina befintliga uppdrag och lättare anpassa sig till framtida förändringar. För det tredje kan riktade ändringar av vissa av de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter säkerställa att myndigheterna kan fullgöra sina uppdrag på ett effektivt och ändamålsenligt sätt mot bakgrund av erfarenheterna från de sex år som de har existerat samt utvecklingen på de olika finansiella marknaderna och i EU-lagstiftningen. Dessa riktade ändringar stämmer också överens med intressenternas åsikt att det är motiverat att ge de europeiska tillsynsmyndigheterna en större samordningsroll och att de europeiska tillsynsmyndigheterna bör utnyttja sina befintliga befogenheter på ett bättre sätt. När det gäller nettoeffekten i fråga om kostnader för olika intressenter väntas de valda alternativen, med undantag för de direkta befogenheter som ska ges Esma, få begränsade effekter för den privata sektorn eftersom deras bidrag till avgiftsfinansierade nationella myndigheter skulle minska när de nationella behöriga myndigheterna inte längre behöver betala in till de europeiska tillsynsmyndigheternas årliga budget. Nettoeffekten på EU:s budget är neutral – även om förskottsfinansiering från EU:s budget kommer att behövas under de första åren efter det att förslaget antas, kommer dessa belopp att återbetalas till EU:s budget i efterhand när de nya finansieringsmekanismerna har börjat tillämpas. Dessutom kommer även nettoeffekten på de nationella behöriga myndigheterna att vara neutral eftersom de inte längre skulle bidra till de europeiska tillsynsmyndigheternas finansiering och deras behov av inkomster för att täcka dessa utgifter skulle minska i motsvarande grad. Inga konsekvenser förväntas för konsumenterna i fråga om kostnader. Konsekvensbedömningen överlämnades till nämnden för lagstiftningskontroll den 14 juni 2017. Nämnden avgav ett negativt yttrande om konsekvensbedömningen och lämnade ett antal rekommendationer om förbättringar. Dokumentet omarbetades i enlighet med detta och lämnades in på nytt den 19 juli. Den 27 juli avgav nämnden för lagstiftningskontroll ett positivt yttrande med reservationer och tog upp förbättringar som har beaktats i möjligaste mån. Följande viktiga ändringar har gjorts i konsekvensbedömningen för att beakta nämndens rekommendationer: 1. Analysen av utmaningar för tillsynssystemen när det gäller den sannolika utvecklingen på bank-, försäkrings- och värdepappersmarknaderna under de kommande åren bör slutföras. De olika konsekvenserna av Förenade kungarikets utträde ur EU för de europeiska tillsynsmyndigheternas kärnverksamhet bör inkluderas. Konsekvensbedömningen har omarbetats för att tydligare förklara att detta initiativ främjar EU:s inre marknad och dess integration och att det är en följd av det åtagande som gjordes i de fem ordförandenas rapport och det åtagande som senast uttrycktes i diskussionsunderlaget om en fördjupad ekonomisk och monetär union, nämligen att sträva mot en verklig finansiell union med en gemensam tillsynsmyndighet för kapitalmarknaderna. De utmaningar som fastställs i dessa dokument för EMU i allmänhet och dess finansiella marknader i synnerhet utgjorde referensramen för konsekvensbedömningen. Starkare fokus har lagts på Förenade kungarikets utträde och konsekvenserna därav i huvuddelarna av konsekvensbedömningen. 2. Bedömningen av de europeiska tillsynsmyndigheternas kostnader och finansieringsunderskott i referensscenariot och de olika alternativen bör slutföras. Mer diskussion och kvantifiering om de resurser som behövs för att de europeiska tillsynsmyndigheterna ska kunna ta sig an ytterligare uppgifter (direkta och indirekta befogenheter), om effekterna på resurserna till följd av ändringar av styrningen och om effekterna på resurserna till följd av ändringar av finansieringsmetoden för indirekt tillsyn. Kostnaderna har differentierats för direkt och indirekt tillsyn och annan verksamhet, och det ges en bättre redogörelse för vem som bär kostnaderna för de valda alternativen.

Diskussionen om nettoeffekter (i fråga om kostnader) för de valda alternativen har fördjupats för att bättre beakta frågan om finansieringsunderskot och de totala tillsynskostnadernas inverkan på sektorn. I synnerhet gällande följande: 1.Tabellen som ger en översikt av kostnaderna har uppdaterats i linje med finansieringsöversikten. Vi har nu en mycket detaljerad uppskattning av kostnader och effekter av både ändringarna av den nuvarande ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna och de nya direkta befogenheterna. 2.Avsnittet där finansieringsalternativ jämförs har omarbetats helt på det sätt som begärts för att ta hänsyn till de totala kostnaderna för och fördelarna med alternativ 3 jämfört med referensscenariot och i synnerhet alternativ 2. 3.Avsnittet om uttagsmekanismen har omarbetats helt för att uppfylla kraven för konsekvensbedömningar och lagts till i huvudtexten eftersom det är en del av lagstiftningsförslaget. En fullständig bedömning av nettoeffekterna för de enskilda sektorerna kunde inte göras i detta skede, eftersom de beror på vilken modell som används för att finansiera de nationella behöriga myndigheterna i en medlemsstat. Om marknadsaktörerna i en viss medlemsstat till exempel för närvarande inte betalar för sin tillsyn (dvs. när de nationella behöriga myndigheterna finansieras helt med offentliga medel) skulle fördelningsmetoden i det valda alternativet självklart leda till ökade kostnader för dessa marknadsaktörer, till gagn för skattebetalare och nationella budgetar i dessa medlemsstater. Samtidigt skulle nettoeffekterna (inkrementell kostnad/nytta) för marknadsaktörer som redan betalar för de europeiska tillsynsmyndigheterna via sina avgifter till nationella behöriga myndigheters budgetar bero på vilken metod de nationella behöriga myndigheterna använder för att ta ut avgifter från enskilda enheter och på den viktning de tillämpar på enheternas finansiering av de europeiska tillsynsmyndigheterna. För att komma fram till en exakt och säker uppskattning av inkrementell kostnad/nytta i hela EU skulle det i detta fall behövas en grundlig jämförande analys, vilket skulle kräva medverkan av dessa nationella behöriga myndigheter som har sina egna metoder för avgiftsfördelning. Det är emellertid under alla omständigheter rimligt att hävda att säkerställandet av lika spelregler på hela den inre marknaden genom en enhetlig mekanism för att beräkna finansiella enheters avgifter i slutändan skulle gynna alla marknadsaktörer. Dessutom bör det noteras att de belopp som krävs för att finansiera de europeiska tillsynsmyndigheterna i princip inte bör utgöra ett hot mot enskilda enheters verksamhetsmodeller. 3. Jämförelsen av alternativen bör förbättras och valet av alternativ i större grad underbyggas med tillgängliga bevis och analyser. Mer detaljerade beskrivningar och ytterligare tillägg till beskrivningen av alternativen och analysen har tillhandahållits i möjligaste mån, särskilt i delarna om befogenheter och finansiering men även i delen om styrning. Diskussionen om befogenheter styrks med ytterligare information och argument i bilagan till konsekvensbedömningen. Eventuell brist på bevis till stöd för det valda alternativet i avsnittet om befogenheter har ibland sin förklaring i att inriktningen beror på ett politiskt beslut. Diskussionen om alternativen i avsnittet om styrning har beskrivits ingående och underbyggts med exempel och anekdotiska bevis samt med resultat från utvärderingar som gjorts av både Europaparlamentet och kommissionen. Det är på grund av typen av problem som konstaterats när det gäller styrningen mycket svårt att hitta konkreta och kontrollerbara uppgifter. När det gäller finansieringen har till exempel avsnittet om det valda alternativet nr 3 när det gäller finansiering förbättrats genom att ytterligare inslag har lagts till i bedömningen och befintliga argument redovisas på ett tydligare sätt. 4. Utvärderingen bör vara mer evidensbaserad och underbyggd. Utvärderingen har omarbetats för att tydligare skilja mellan bedömningar och argument som är en följd av skrivbordsarbete och ståndpunkter som är en följd av samråd med intressenter. Mer diskussion har lagts till och där det är möjligt har mer bevis inkluderats för att förbättra utvärderingen. Den typ av bevis som används har vissa begränsningar – vissa delar av utvärderingen bygger i hög grad på anekdotiska bevis och intressenternas erfarenheter av de europeiska tillsynsmyndigheterna. För att kompensera för detta har målet varit att ge många exempel från flera olika informationskällor, se t.ex. avsnittet om styrning. Andra delar, såsom den om finansiering, bygger på mer hänvisningar och underbyggda argument. Utvärderingen är också bakåtblickande genom att de senaste åren jämförs med referensscenariot, i vilket de europeiska tillsynsmyndigheterna inte existerar. Det ligger därför i sakens natur att utvärderingen fokuserar mindre på behovet av att Esma får nya befogenheter när det direkt tillsyn. •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling Detta förslag är inte kopplad till en Refit- eller förenklingsövning. Syftet med förslaget är att förbättra ramen för de europeiska tillsynsmyndigheterna och stärka de nuvarande tillsynsarrangemangen. De föreslagna ändringarna av de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter, styrningsram och finansieringssystem bör göra tillsynen på EU-nivå effektivare och mer ändamålsenlig. En förbättrad ram för de europeiska tillsynsmyndigheterna kommer att förbättra den rättsliga och ekonomiska säkerheten samt den finansiella stabiliteten och riskbegränsningen. Detta ligger helt i linje med kommissionens agenda för bättre lagstiftning. I den utsträckning som detta förslag leder till centralisering på EU-nivå av vissa tillsynsuppgifter till Esma undanröjer initiativet dubbelarbetet bland nationella myndigheter. Detta bör leda till stordriftsfördelar på EU-nivå och minska behovet av att avsätta resurser på nationell nivå. När det gäller finansinstitut och finansmarknadsaktörer bör införandet av en gemensam tillsynsmyndighet på vissa områden främst få positiva effekter i form av en mindre administrativ börda. •Grundläggande rättigheter Förslaget respekterar de grundläggande rättigheter och principer som i synnerhet erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Framför allt bidrar det till målet om ett starkt miljöskydd i enlighet med principen om hållbar utveckling som fastställs i artikel 37 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. 4.BUDGETKONSEKVENSER

De europeiska tillsynsmyndigheternas nuvarande finansiering är baserad på ett allmänt bidrag från EU:s allmänna budget (40 %) och bidrag från nationella behöriga myndigheter (60 %). För Esma är fördelningen något annorlunda, eftersom enheter som står under Esmas direkta tillsyn (såsom kreditvärderingsinstitut och transaktionsregister) också betalar tillsynsavgifter till myndigheten. Genom detta förslag ändras de europeiska tillsynsmyndigheternas finansieringsstruktur. De europeiska tillsynsmyndigheternas budget skulle nu komma från följande tre finansieringskällor: ·Årliga avgifter som betalas av finansinstitut som står under de europeiska tillsynsmyndigheternas indirekta tillsyn. ·Tillsynsavgifter som betalas av enheter som står under de europeiska tillsynsmyndigheternas direkta tillsyn. Detta är särskilt relevant för Esma, eftersom det i lagstiftningsförslaget föreskrivs att befogenheter när det gäller direkt tillsyn (över vissa EU-fonder, leverantörer av datarapporteringstjänster, vissa administratörer av referensvärden och vissa prospekt) ska överföras från de nationella behöriga myndigheterna till Esma. ·Ett utjämnande bidrag från EU som inte skulle överstiga 40 % av de totala inkomsterna för varje myndighet. Storleken på detta utjämnande bidrag ska fastställas på förhand i den fleråriga budgetramen. Den nya inkomstskällan för de europeiska tillsynsmyndigheterna (dvs. de årliga avgifterna från finansinstitut under indirekt tillsyn) kommer dock att kräva att kommissionen antar en delegerad akt som anger i) hur summan av de årliga avgifterna ska fördelas mellan de olika kategorierna av finansinstitut och ii) objektiva kriterier som möjliggör beräkning av den årliga avgiften för varje finansinstitut. Under övergångsperioden (dvs. tills en delegerad akt med vissa parametrar för de årliga avgifterna har antagits) ska den nuvarande finansieringsstrukturen som bygger på bidrag från EU (40 %) och de nationella behöriga myndigheterna (60 %) kvarstå. Detta kommer att påverka både EU-budgeten och de olika nationella behöriga myndigheternas budgetar. De föreslagna ändringarna i styrningsstrukturen, befogenheterna när det gäller indirekt tillsyn, finansieringssystemet och de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenheter när det gäller direkt tillsyn kommer att kräva nya resurser. EBA, Eiopa och Esma kommer att behöva 29, 35 respektive 156 ytterligare heltidsanställda när de olika bestämmelserna i förslaget börjar tillämpas. Det bör noteras att de flesta av de ytterligare heltidsekvivalenterna i Esmas fall avser uppgifter med anknytning till den direkta tillsynen (97 av 156). De europeiska tillsynsmyndigheterna kommer också att få ytterligare it-kostnader (uppskattningsvis 10,2 miljoner EUR under perioden 2019–2020) och översättningskostnader (uppskattningsvis 1,8 miljoner EUR under perioden 2019–2020). Det bör påpekas att de europeiska tillsynsmyndigheternas budgetkrav kommer att underställas alla mekanismer för ansvarsutkrävande och revision som införts genom förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna i samband med upprättande, antagande och genomförande av deras årliga budgetar. Dessutom skulle det årliga beslutet om EU:s utjämnande bidrag till de europeiska tillsynsmyndigheterna och deras tjänsteförteckningar (t.ex. beslut om personalstyrkan) fortfarande behöva godkännas av parlamentet och rådet, samt vara föremål för ett beslut om ansvarsfrihet från parlamentet på rådets rekommendation. De ekonomiska och budgetmässiga konsekvenserna av detta förslag förklaras utförligt i den finansieringsöversikt som åtföljer förslaget. Informationen i finansieringsöversikten påverkar inte det förslag till flerårig budgetram för tiden efter 2020 som ska läggas fram senast i maj 2018. Det bör i detta sammanhang även påpekas att även om den personal som krävs för den direkta tillsynen kommer att bero på hur antalet kapitalmarknadsaktörer under tillsyn, och deras storlek, utvecklas över tid, kommer respektive utgifter i princip att finansieras genom avgifter som tas ut av dessa marknadsaktörer. De ekonomiska och budgetmässiga konsekvenserna av detta förslag förklaras utförligt i den finansieringsöversikt som åtföljer förslaget. 5.ÖVRIGA INSLAG •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering Genomförandet av denna förordning kommer att granskas på två sätt: inom ramen för de regelbundna översynerna av de europeiska tillsynsmyndigheterna vart tredje år och inom ramen för översynerna av de sektorsspecifika förordningarna, som i de flesta fall ska ske två eller tre år efter respektive tillämpningsdag. ·Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget (1)Ändringar av förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna Enligt skäl 11 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna agerar myndigheterna i syfte att förbättra den inre marknadens funktion, särskilt genom att säkerställa en stark, effektiv och enhetlig reglering och tillsyn. Enligt artikel 1.2 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna är myndigheterna verksamma inom tillämpningsområdet för de rättsakter som nämns i artikeln, dvs. inom en proportionerlig ram som fastställs och uppdateras regelbundet av unionslagstiftaren. Ändringar av EBA-förordningen, Eiopaförordningen och Esmaförordningen behandlas i artiklarna 1, 2 respektive 3 i förslaget till förordning. a) Befogenheter De ändringar som anges nedan gäller de europeiska tillsynsmyndigheternas allmänna befogenheter, vilka utökas genom detta förslag. De nya befogenheter när det gäller direkt tillsyn som tilldelas Esma behandlas i avsnitten 2–5.

Nya verksamhetsområden och ny inriktning I artikel 1 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna anges vilka rättsakter som ligger inom de europeiska tillsynsmyndigheternas ansvarsområde. Artikel 1 har formulerats på ett sätt som innebär att endast rättsakter som antagits före inrättandet av de europeiska tillsynsmyndigheterna och rättsakter som inte föreskriver uppgifter för de europeiska tillsynsmyndigheterna behöver anges. Alla rättsakter som antagits efter förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna, även ändringar och akter som grundar sig på rättsliga instrument som ligger inom de europeiska tillsynsmyndigheternas ansvarsområde samt akter som föreskriver uppgifter för de europeiska tillsynsmyndigheterna, ligger automatiskt inom de europeiska tillsynsmyndigheternas ansvarsområde utan att behöva anges i artikel 1. Det föreslås att artikel 1 i alla förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna ska ändras genom att tillämpningsområdet för EBA-förordningen utvidgas till att omfatta direktiv 2008/48/EG om konsumentkreditavtal och direktiv 2014/92/EU om betalkonton, att tillämpningsområdet för Eiopaförordningen utvidgas till att omfatta direktiv 2009/103/EG om ansvarsförsäkring för motorfordon samt att tillämpningsområdet för Esmaförordningen utvidgas till att omfatta redovisningsdirektivet 2013/34/EU. Ändringarna av artikel 4 i EBA-förordningen kompletterar förteckningen över de definitioner som ska användas vid tillämpningen av förordningarna. Mer specifikt ändras definitionen av ”finansinstitut” för att säkerställa att alla enheter som omfattas av relevant sektorsspecifik lagstiftning ska ligga inom EBA:s ansvarsområde. Den nya definitionen av ”behöriga myndigheter” som föreslås säkerställer att alla relevanta tillsynsmyndigheter och andra myndigheter omfattas, även om de inte definieras som ”behöriga myndigheter” i den tillämpliga lagstiftningen. Det föreslås att artikel 8 i Eiopa- och Esmaförordningarna ska ändras för att införa uppgiften att utarbeta och hålla uppdaterad en EU-handbok för tillsynen av finansinstitut i unionen. De två förordningarna anpassas därmed till EBA-förordningen. Dessutom föreslås att EBA ska få i uppdrag att utarbeta och hålla uppdaterad en EU-handbok för resolution av finansinstitut i unionen. Genom ändringar av artiklarna 8 och 9 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna specificeras att de bör bidra till konsumentskyddet. Alla tre europeiska tillsynsmyndigheter ska också bli skyldiga att i sitt arbete ta hänsyn till tekniska innovationer och miljöfaktorer, sociala faktorer och bolagsstyrningsfaktorer. När det gäller Eiopa och Esma har det dessutom specificerats att principerna om bättre lagstiftning bör tillämpas när de utför sina uppgifter. Dessa förordningar anpassas därmed till EBA-förordningen. Det läggs slutligen till att myndigheterna inom ramen för sina uppdrag bör göra djupgående tematiska granskningar av marknadsbeteenden, bygga upp en gemensam bild av praxis på marknaderna, identifiera potentiella problem och analysera deras effekter samt utveckla riskindikatorer för icke-professionella investerare för att i tid upptäcka sådant som kan skada konsumenterna. Tekniska innovationer Enligt artikel 8.1a är de europeiska tillsynsmyndigheterna uttryckligen skyldiga att ta hänsyn till tekniska innovationer när de fullgör sina uppdrag enligt förordningen. Tekniska innovationer bidrar till bättre och enklare tillgång till finansiering. De sänker operativa kostnader och hinder för tillträde, och de europeiska tillsynsmyndigheterna bör stödja sådana innovationer. Ett förverkligande av de tekniska innovationernas potential förutsätter samtidigt att integriteten säkras när det gäller användning av uppgifter, ordnade och rättvisa marknader, att det finansiella systemet inte används för olagliga ändamål samt it-säkerhet. Dessutom stärker ändringarna av artikel 29 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna myndigheternas samordnande roll när det gäller innovativa företags och tjänsters marknadstillträde, i synnerhet genom utbyte av information mellan de nationella tillsynsorganen och de europeiska tillsynsmyndigheterna. Miljöfaktorer, sociala faktorer och bolagsstyrningsfaktorer Alla tre europeiska tillsynsmyndigheter ska vara skyldiga att inom ramen för sitt uppdrag ta hänsyn till risker till följd av miljöfaktorer, sociala faktorer och bolagsstyrningsfaktorer. Detta kommer också att göra det möjligt för de europeiska tillsynsmyndigheterna att övervaka hur finansinstitut identifierar, rapporterar och hanterar risker som miljöfaktorer, sociala faktorer och bolagsstyrningsfaktorer kan utgöra för den finansiella stabiliteten och därmed få aktiviteterna på de finansiella marknaderna att bidra mer till hållbarhetsmålen. De europeiska tillsynsmyndigheterna kan också utfärda riktlinjer för hur hållbarhetshänsyn i praktiken kan integreras i EU:s relevanta finanslagstiftning och verka för en enhetlig tillämpning av dessa bestämmelser när de väl har antagits. Riktlinjer och rekommendationer Befogenheten att utarbeta riktlinjer och rekommendationer har visserligen visat sig vara ett viktigt verktyg för tillsynskonvergens som gett goda resultat, men intressenterna har framhållit vikten av att man vid utarbetandet av sådana verktyg håller sig inom de europeiska tillsynsmyndigheternas ansvarsområde och säkerställer en fullständig bedömning av kostnader och fördelar. Ändringarna av artikel 16 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna antyder att utförandet av kostnads-nyttoanalyser måste anses vara regeln. Ändringarna syftar också till att säkerställa att ett yttrande lämnas in till kommissionen om en majoritet av ledamöterna i den relevanta intressentgruppen anser att den europeiska tillsynsmyndigheten i fråga har överskridit sina befogenheter genom att utfärda vissa riktlinjer eller rekommendationer. I sådana fall ska kommissionen bedöma riktlinjernas omfattning och kan kräva att den berörda europeiska tillsynsmyndigheten drar tillbaka de aktuella riktlinjerna. Dessutom ges de europeiska tillsynsmyndigheterna genom ändringarna av dessa artiklar en möjlighet att utfärda riktlinjer till de myndigheter som inte definieras som behöriga myndigheter enligt förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna, men som har befogenhet att säkerställa tillämpning av de rättsakter som ligger inom de europeiska tillsynsmyndigheternas ansvarsområde för att fastställa en enhetlig, effektiv och ändamålsenlig tillsynspraxis inom det europeiska systemet för finansiell tillsyn. Överträdelser av unionslagstiftningen Kommissionen föreslår också ändringar av artikel 17 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna i fråga om överträdelser av unionslagstiftningen. För att de europeiska tillsynsmyndigheternas befogenhet att beivra överträdelser av lagstiftningen ska vara effektiv har det visat sig vara avgörande att de har tillgång till alla relevanta uppgifter. Ändringarna säkerställer att de europeiska tillsynsmyndigheterna, när det gäller överträdelser av unionslagstiftningen, kan rikta en vederbörligen motiverad begäran om information direkt till andra behöriga myndigheter eller relevanta finansinstitut/finansmarknadsaktörer. Om de europeiska tillsynsmyndigheterna begär information direkt av det relevanta finansinstitutet eller den relevanta finansmarknadsaktören ska den nationella behöriga myndigheten informeras och bistå de europeiska tillsynsmyndigheterna i insamlingen av den begärda informationen. Det bör dessutom framhållas att exekutivstyrelsen ska vara ansvarig för överträdelser av lagstiftningen (se nedan), vilket kommer att göra detta verktyg ännu effektivare. Tvistlösning

Det föreslås att artikel 19 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna om lösning av tvister mellan behöriga myndigheter ska ändras. Målet är att säkerställa att de europeiska tillsynsmyndigheterna kan agera och ingripa på ett beslutsamt sätt när sådana tvister uppstår. Genom ändringarna förtydligas att de europeiska tillsynsmyndigheterna även själva kan ta initiativ till att lösa tvister mellan behöriga myndigheter i gränsöverskridande situationer, om det på grundval av objektiva kriterier kan fastställas att en sådan tvist föreligger. I det senare fallet ska en tvist anses föreligga om det i rättsakter som ligger inom de europeiska tillsynsmyndigheternas ansvarsområde krävs ett gemensamt beslut men något sådant beslut inte har fattats inom den tidsfrist som anges i den relevanta lagstiftningen. I detta sammanhang införs genom ändringarna även en skyldighet för de behöriga myndigheterna att meddela de europeiska tillsynsmyndigheterna om de inte har kunnat enas. Exekutivstyrelsen ska vidare vara ansvafrig för tvistlösning (se nedan), vilket kommer att göra detta verktyg effektivare. Tillsynskonvergens och samordning I ändringarna av artikel 29 i Eiopa- och Esmaförordningarna anges att de två myndigheterna bör utarbeta och hålla uppdaterad en tillsynshandbok i syfte att främja en gemensam tillsynskultur bland tillsynsmyndigheterna. Detta utgår från EBA:s befintliga befogenheter. På bankområdet anges i ändringarna att EBA bör utarbeta en liknande handbok för resolution. Enligt den föreslagna nya artikeln 29a får de europeiska tillsynsmyndigheterna utökade befogenheter för allmän samordning för att i betydligt högre grad och mer effektivt främja konvergens i alla behöriga myndigheters löpande tillsyn. De europeiska tillsynsmyndigheterna ska fastställa EU-omfattande prioriteringar för tillsyn i form av en strategisk tillsynsplan utifrån vilka alla behöriga myndigheter ska bedömas. De behöriga myndigheterna ska vara skyldiga att upprätta årliga arbetsprogram som överensstämmer med den strategiska tillsynsplanen. Därmed kommer alla tre europeiska tillsynsmyndigheter att kunna säkerställa konvergens i tillsynen av finansinstitut som främst är verksamma i andra medlemsstater än den där de är etablerade och står under tillsyn. Detta är särskilt viktigt för Eiopa. Genom förslaget ändras också nuvarande artikel 30 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna avseende sakkunnigbedömningar. För att öka dessa bedömningars mervärde och säkerställa att de är opartiska ska de inte längre att vara ”sakkunnigbedömningar” utan ”oberoende granskningar” utförda av den nya exekutivstyrelsen. De europeiska tillsynsmyndigheterna ska upprätta en rapport med resultaten av granskningen och de behöriga myndigheterna ska göra sitt yttersta för att följa eventuella riktlinjer och rekommendationer som de europeiska tillsynsmyndigheterna kan utfärda till följd av sakkunnigbedömningen. Förslaget innehåller en ny artikel 31a som syftar till att stärka de europeiska tillsynsmyndigheternas samordnande funktion för att säkerställa att de behöriga myndigheterna utövar effektiv tillsyn över arrangemang för utkontraktering, delegering och risköverföring i tredjeländer. Tillsynspraxis varierar mellan medlemsstaterna. De europeiska tillsynsmyndigheterna ska övervaka dessa arrangemang både på förhand och fortlöpande. Esmas samordnande roll i samband med utredningar av marknadsmissbruk Om operatörer bedriver verksamhet som ligger inom Esmas ansvarsområde och som har ett betydande gränsöverskridande inslag kan Esma vara bäst lämpad att inleda och samordna utredningar. Genom en ny föreslagen artikel 31b anförtros Esma en större samordnande roll genom att myndigheten kan rekommendera behöriga myndigheter att inleda utredningar och underlätta utbytet av information som är relevant för dessa utredningar, om Esma har skälig grund att misstänka att verksamhet med betydande gränsöverskridande effekter bedrivs som hotar de finansiella marknadernas korrekta funktion och integritet eller den finansiella stabiliteten i unionen. Esma ska för detta ändamål ha ett datalagringssystem för att samla in all relevant information från de behöriga myndigheterna och sprida den mellan dem. Stresstester Genom ändringarna av artikel 32 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna uppnås två saker. För det första anpassas Eiopaförordningen och Esmaförordningen till EBA-förordningen i fråga om stresstester. För det andra innebär detta förslag att resultaten av stresstester för enskilda finansinstitut eller finansmarknadsaktörer får offentliggöras i syfte att säkerställa transparens när det gäller sådana stresstester. Det gör också klart att de behöriga myndigheternas tystnadsplikt inte hindrar att de överför resultat av stresstester till de europeiska tillsynsmyndigheterna för offentliggörande. Den andra ändringen gäller alla tre europeiska tillsynsmyndigheter. För att full hänsyn ska tas till den inre marknaden i beslut om stresstester föreslås dessutom att sådana beslut, inklusive om metoder och strategier för att kommunicera resultaten av stresstester, ska fattas av den nya exekutivstyrelsen i alla tre europeiska tillsynsmyndigheter. Likvärdighetskriterier för tredjeland Likvärdighetskriterier för tredjeland är ett viktigt verktyg för att möjliggöra internationell marknadsintegration men samtidigt säkerställa en effektiv tillsyn (se även kommissionens arbetsdokument om likvärdighetsbeslut i politiken för finansiella tjänster). Genom ändringarna av artikel 33 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna slås det fast att dessa myndigheter, på kommissionens begäran, ska bistå kommissionen i beredningen av beslut om likvärdighet. När sådana beslut väl har fattats är det viktigt att se till att de anpassas till ändrade förhållanden. Ändringarna innebär därför att de europeiska tillsynsmyndigheterna även får i uppdrag att fortlöpande övervaka utvecklingen inom reglering och tillsyn samt praxis när det gäller efterlevnadskontroll i tredjeländer om vilka kommissionen har fattat ett likvärdighetsbeslut. De ska dessutom årligen överlämna en konfidentiell rapport med sina slutsatser till kommissionen. De europeiska tillsynsmyndigheterna ska upprätta administrativa arrangemang med tredjeländer för detta ändamål. Insamling av uppgifter För att de europeiska tillsynsmyndigheterna ska kunna bedriva en effektiv verksamhet måste de ha tillgång till alla relevanta uppgifter. Uppgifterna lämnas i regel av nationella tillsynsmyndigheter, som befinner sig närmast de finansiella marknaderna och instituten, men de europeiska tillsynsmyndigheterna kan som en sista utväg rikta en begäran om uppgifter direkt till ett finansinstitut eller en marknadsaktör. Om en nationell behörig myndighet inte lämnar eller inte kan lämna sådana uppgifter i tid bör man till exempel se till att de europeiska tillsynsmyndigheterna kan få tillgång till de uppgifter de behöver för att fullgöra sina uppdrag. Genom detta förslag inrättas därför en mekanism för att skärpa den faktiska efterlevnadskontrollen av de europeiska tillsynsmyndigheternas rätt att samla in uppgifter (se de nya artiklarna 35–35h i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna). De europeiska tillsynsmyndigheterna ska ha nödvändiga resurser för att se till att en begäran eller ett beslut om att uppgifter ska lämnas också efterlevs. Genom ändringarna får de europeiska tillsynsmyndigheterna befogenhet att, under domstolens överinseende och utan att det påverkar enhetens rätt att höras, besluta om böter och viten av administrativ karaktär om ett finansinstitut och/eller en finansmarknadsaktör inte lämnar tillräckliga uppgifter. Interna modeller inom försäkringssektorn Förslaget till en ny artikel 21a i Eiopaförordningen innebär att Eiopa får en starkare roll när det gäller att säkerställa konvergens i tillsynen av interna modeller. Skillnader i tillsynen och godkännandet av interna modeller kan leda till inkonsekvens och olika spelregler. Eiopa ska på begäran snabbt kunna få in alla relevanta uppgifter och lämna yttranden till relevanta behöriga myndigheter. Om behöriga myndigheter är oeniga om gruppinterna modeller ska Eiopa på eget initiativ, på begäran av en eller flera behöriga myndigheter eller under vissa omständigheter på begäran av den berörda företagsgruppen även kunna hjälpa myndigheterna att nå en överenskommelse enligt artikel 19 i inrättandeförordningen. Övriga bestämmelser Genom ändringarna av artikel 37 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna får dessa myndigheters intressentgrupper, vars yttranden och rådgivning är av grundläggande betydelse för myndigheternas löpande verksamhet, en starkare rådgivande roll. Om intressentgruppens medlemmar inte kan enas om ett gemensamt yttrande eller råd kan medlemmar som företräder en grupp intressenter lämna ett eget yttrande eller råd. Genom ändringarna av artikel 39 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna fastställs att deras beslut ska offentliggöras tillsammans med en sammanfattning och motivering, med undantag för utredningsbeslut som fattas vid underlåtenhet att lämna tillräcklig information som svar på en begäran om uppgifter. (b)Styrning

Förslaget syftar till att effektivisera de europeiska tillsynsmyndigheternas styrningsstruktur genom att det införs en oberoende exekutivstyrelse med heltidsledamöter som ska ersätta den nuvarande förvaltningsstyrelsen (artiklarna 45 och 47 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna) och genom att ändra tillsynsstyrelsens sammansättning (artikel 40 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna). Förslaget förtydligar dessa två styrelsers respektive befogenheter (artiklarna 43 och 47). Dessutom stärks ordförandens ställning och befogenheter (artikel 48). Exekutivstyrelsen Exekutivstyrelsens huvuduppgift ska vara att bereda de beslut som ska fattas av tillsynsstyrelsen, vilket bör ge en snabbare och enklare beslutsprocess inom tillsynsstyrelsen och även bidra till ett starkare EU-perspektiv. För att ta hänsyn till den särskilda situation som råder inom banksektorn, där en majoritet av medlemsstaterna deltar i bankunionen, finns det ett uttryckligt krav på att EBA:s exekutivstyrelse ska vara väl avvägd och proportionell samt avspegla unionen som helhet. Exekutivstyrelsen ska bestå av ordföranden och heltidsledamöter, vars antal kommer att variera mellan Esma, å ena sidan, och EBA och Eiopa, å den andra, eftersom förslaget innebär att Esma får ett betydande antal ytterligare uppgifter på olika områden till skillnad från de andra två europeiska tillsynsmyndigheterna. Heltidsledamöterna ska utses efter en öppen ansökningsomgång som anordnas av kommissionen. Kommissionen ska upprätta en slutlista över kandidater och överlämna den till Europaparlamentet för godkännande. När slutlistan har godkänts ska rådet utse heltidsledamöterna genom ett beslut. Samma förfarande ska tillämpas för att entlediga som för att utse ordföranden och det slutliga beslutet ska fattas av rådet. En av de permanenta ledamöterna ska överta de uppgifter som fullgörs av den nuvarande verkställande direktören, vars befattning kommer att försvinna. Exekutivstyrelsen ska ha samma roll som förvaltningsstyrelsen när det gäller upprättandet av de europeiska tillsynsmyndigheternas arbetsprogram och budget. Den ska ha befogenhet att fatta beslut på flera områden, bland annat i förhållande till enskilda behöriga myndigheter när det gäller vissa frågor som inte rör reglering, till exempel tvistlösning, överträdelser av unionslagstiftningen och oberoende granskningar, vilket bör säkerställa verkningsfulla, opartiska och EU-orienterade beslut. Exekutivstyrelsen ska även fastställa tillsynsprioriteringar för behöriga myndigheter i en ny ”strategisk tillsynsplan”. Den ska kontrollera att de behöriga myndigheternas arbetsprogram överensstämmer med EU:s prioriteringar och granska genomförandet av dem. Exekutivstyrelsen ska vidare övervaka arrangemang för delegering, utkontraktering och risköverföring till länder utanför EU för att se till att de inneboende riskerna i sådana arrangemang hanteras. Den ska fatta beslut om stresstester och hur resultat av stresstester ska kommuniceras. Exekutivstyrelsen ska slutligen även fatta beslut om begäranden om uppgifter. Ledamöterna i exekutivstyrelsen ska ha en röst vardera och ordföranden ska ha utslagsröst. Exekutivstyrelsens uppgifter fastställs i den föreslagna versionen av artikel 47. Genom ändringarna ersätts hänvisningen till förvaltningsstyrelsen till att avse exekutivstyrelsen. Vidare försvinner den verkställande direktörens befattning och hans/hennes uppgifter övertas av en av heltidsledamöterna i exekutivstyrelsen. Tillsynsstyrelsen Tillsynsstyrelsen fortsätter att vara de europeiska tillsynsmyndigheternas viktigaste organ med ansvar för övergripande ledning och beslutsfattande. Genom de föreslagna ändringarna av artikel 40 ändras emellertid tillsynsstyrelsens sammansättning så att den inkluderar exekutivstyrelsens heltidsledamöter, som emellertid inte ska ha rösträtt. Ändringarna innebär även att konsumentskyddsmyndigheter ska närvara när detta är relevant. Varje röstberättigad ledamot i tillsynsstyrelsen ska ha en röst. De nuvarande beslutsreglerna ändras eftersom vissa beslut som inte rör reglering (tvistlösning, överträdelser av unionslagstiftningen och oberoende granskningar) ska fattas av exekutivstyrelsen. Trots att Förenade kungarikets kommande utträde innebär att antalet, och andelen, medlemsstater som inte deltar i bankunionen kommer att minska, samtidigt som fler medlemsstater kan vilja ansluta sig till bankunionen, ska enligt förslaget det röstningssystem med dubbel majoritet för åtgärder och beslut som antas av EBA:s tillsynsstyrelse som infördes 2013 som del av ”bankunionspaketet” behållas för att säkerställa att EBA:s beslut tar hänsyn till situationen i både medlemsstater som deltar i bankunionen och övriga medlemsstater. Tillsynsstyrelsen ska därför fortsätta att fatta beslut med kvalificerad majoritet bland ledamöterna, vilket åtminstone bör omfatta en enkel majoritet av de nationella behöriga myndigheter som deltar i bankunionen och en enkel majoritet av nationella behöriga myndigheter som inte deltar i bankunionen. Dagens system gör dock EBA:s beslutsfattande alltför tungrott eftersom beslut inte ens kan fattas när en majoritet av icke-deltagande medlemsstater inte anser omröstningen tillräckligt viktig för att närvara. För att se till att EBA kan fortsätta att fatta beslut på ett effektivt sätt och samtidigt behålla garantierna för icke-deltagande medlemsstater, förutsatt att de deltar i omröstningar, bör de nuvarande omröstreglerna ändras så att omröstningar inte behöver skjutas upp på grund av frånvaro. Detta skapar även starka incitament för nationella behöriga myndigheter att delta i EBA:s möten och ger därmed de beslut som fattas under mötena större legitimitet. Genom ändringen förtydligas därför att ett beslut måste ha stöd hos en enkel majoritet av de nationella behöriga myndigheterna i icke-deltagande medlemsstater som deltar i omröstningen och av de nationella behöriga myndigheter i deltagande medlemsstater som deltar i omröstningen. Fördelning av befogenheter mellan de två styrelserna Genom ändringarna av artiklarna 43 och 47 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna förtydligas grundprincipen för fördelningen av befogenheter mellan tillsynsstyrelsen och exekutivstyrelsen. Om inte annat anges (se ovan beträffande exekutivstyrelsen) ska tillsynsstyrelsen ansvara för alla beslut som avses i förordningen. I fall där Esma kommer att ha befogenheter som rör direkt tillsyn kommer tillsynsstyrelsen bara att kunna förkasta exekutivstyrelsens förslag till beslut med två tredjedelars majoritet. Om så sker måste exekutivstyrelsen revidera förslaget (ändringar av artikel 44 i Esmaförordningen). Tillsynsstyrelsen förlorar sin disciplinära myndighet över ordföranden eftersom den inte längre kommer att ha rätt att utse denne (se nedan). Genom ändringar av artikel 41 och en ny artikel 45b kommer både tillsynsstyrelsen och exekutivstyrelsen att kunna inrätta interna kommittéer för särskilda uppgifter. Inrättandet av paneler avskaffas. Ordföranden Ordföranden är en viktig företrädare för den europeiska tillsynsmyndigheten. Ordförandens ställning och befogenheter kommer därför att förstärkas för att öka hans/hennes lagstadgade auktoritet. Genom ändringar av artikel 48 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna förtydligas förfarandet för att utse ordföranden. Han/hon ska utses efter en öppen ansökningsomgång som anordnas av kommissionen. Kommissionen ska upprätta en slutlista över kandidater och överlämna den till Europaparlamentet för godkännande. När slutlistan har godkänts av Europaparlamentet ska rådet utse ordföranden genom ett beslut fattat med kvalificerad majoritet. Samma förfarande ska tillämpas för att entlediga som för att utse ordföranden och det slutliga beslutet ska fattas av rådet. Detta bör stärka ordföranden legitimitet och auktoritet. Ordföranden ska dessutom ha utslagsröst i exekutivstyrelsen. Övriga bestämmelser

Genom ändringar av artikel 54 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna utvidgas den gemensamma kommitténs uppdrag till att även omfatta konsument- och investerarskyddsfrågor. (c)Finansiella bestämmelser För att de europeiska tillsynsmyndigheterna ska ha en finansiering som är hållbar och står i proportion till deras nuvarande och framtida uppdrag, samt för att se till att avgifter och bidrag står i proportion till de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet, föreslås att det nuvarande finansieringssystemet ska revideras. Enligt förslaget ska den offentliga finansieringen från EU kvarstå och kombineras med avgifter från den inhemska sektorn och andra marknadsaktörer som ska ersätta de nuvarande bidragen från nationella behöriga myndigheter. Den rättsliga grunden för inrättandet av de europeiska tillsynsmyndigheterna (artikel 114 i EUF-fördraget) medger att finansieringssystemet ändras och att avgifter tas ut av sektorn. Den nuvarande fasta fördelningen mellan bidrag från EU:s allmänna budget och bidrag från nationella behöriga myndigheter (40 %/60 %) avskaffas. Ändringarna innebär att de europeiska tillsynsmyndigheternas inkomster ska komma från tre huvudkällor. I den ändrade versionen av artikel 62 fastställs ett utjämnande bidrag från unionen. Det föreslagna maximala årliga EU-bidraget, som ska fastställas på förhand i den fleråriga budgetramen, ska svara för högst 40 % av de europeiska tillsynsmyndigheternas årliga budget, vilket respekterar EU-budgetens begränsningar. Därmed avskaffas även den nuvarande fasta fördelningen (40 %/60 %), som kan begränsa de europeiska tillsynsmyndigheternas möjligheter att öka sina andra inkomstskällor. Inför upprättandet av varje flerårig budgetram därefter bör de europeiska tillsynsmyndigheterna överlämna en beräkning på medellång sikt (minst 5 år) till kommissionen av sina budgetbehov genom att tillämpa samma metod som de använder för sina årliga budgetförslag. Det har dessutom tillkommit en ny källa till inkomster från den privata sektorn, nämligen årliga avgifter från finansinstituten. Denna inkomstkälla kommer att ersätta de nationella behöriga myndigheternas nuvarande obligatoriska bidrag till de europeiska tillsynsmyndigheternas budget. De årliga avgifterna ska betalas av finansinstitut som står under indirekt tillsyn av de europeiska tillsynsmyndigheterna och som omfattas av artikel 1.2 i inrättandeförordningarna. Enligt ändringarna ska storleken på finansinstitutens årliga avgifter baseras på myndighetens beräknade arbetsbörda för varje kategori av marknadsaktörer enligt inrättandeförordningarna och sektorsspecifik lagstiftning. Ändringarna innebär att de årliga avgifterna ska tas ut av nationella myndigheter som utses av medlemsstaterna. I ändringarna föreskrivs även en delegerad akt som ska ange hur de totala årliga avgifterna ska fördelas mellan olika kategorier av finansinstitut baserat på vilken verksamhet som krävs för varje kategori. För varje kategori finansinstitut ska den delegerade akten även fastställa lämpliga och objektiva kriterier för att beräkna den faktiska årliga avgift som ska betalas. Kriterierna bör baseras på finansinstitutens storlek för att ta hänsyn till deras betydelse på marknaden. Den delegerade akten ska slutligen fastställa tröskelvärden under vilka små finansinstitut inte ska behöva betala avgifter eller fastställa minimiavgifter. Den nuvarande bestämmelsen i de tre förordningarna enligt vilka de tre europeiska tillsynsmyndigheterna kan ta ut avgifter från enheter som står under deras direkta tillsyn ska vidare förbli oförändrad. Denna bestämmelse är för närvarande särskilt viktig för Esma. Enligt den nya finansieringsmekanismen ska enheter inte behöva betala två gånger för samma tjänst. Medan enheter som står under direkt tillsyn av de europeiska tillsynsmyndigheterna ska betala de tillsynsavgifter som anges i sektorsspecifik lagstiftning, ska andra finansinstitut (som står under direkt tillsyn av nationella behöriga myndigheter och under indirekt tillsyn av de europeiska tillsynsmyndigheterna) betala ett finansiellt bidrag. I ändringarna föreskrivs även två andra inkomstkällor. Genom ändringarna blir det möjligt för medlemsstater och observatörer att betala frivilliga finansiella bidrag, under förutsättning att detta inte inkräktar på de europeiska tillsynsmyndigheternas oberoende och opartiskhet. Sådana frivilliga bidrag kan till exempel finansiera delegering av uppgifter och ansvarsområden från nationella behöriga myndigheter till de europeiska tillsynsmyndigheterna. Genom ändringarna införs även en möjlighet för de europeiska tillsynsmyndigheterna att ta ut avgifter för publikationer, utbildning och andra tjänster från nationella behöriga myndigheter. (d)Allmänna bestämmelser Genom ändringar av artikel 70 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna utvidgas kravet på tystnadsplikt till att även omfatta personer som inte är anställda på myndigheterna (dvs. personer som direkt eller indirekt, permanent eller tillfälligt, tillhandahåller tjänster som har anknytning till myndighetens uppdrag, inbegripet tjänstemän och andra personer som har bemyndigats av exekutivstyrelsen och tillsynsstyrelsen eller utsetts av den behöriga myndigheten för detta syfte. Samma krav på tystnadsplikt ska även gälla observatörer som deltar i exekutivstyrelsens och tillsynsstyrelsens sammanträden och i myndighetens verksamhet. Denna ändring bör säkerställa att personer som för närvarande inte omfattas av kravet på tystnadsplikt i artikel 70 i förordningarna om de europeiska tillsynsmyndigheterna och som deltar i styrelsesammanträden, arbetsgrupper, underkommittéer, paneler och expertnätverk omfattas av regler om tystnadsplikt och konfidentialitet. Enligt förordningarna (EU) 1093/2010, 1094/2010 och 1095/2010 samt sektorsspecifik lagstiftning om finansiella tjänster ska de europeiska tillsynsmyndigheterna försöka upprätta effektiva administrativa arrangemang, däribland informationsutbyte, med tredjeländers tillsynsmyndigheter. Behovet av effektivt samarbete och informationsutbyte bör bli ännu större när vissa av de europeiska tillsynsmyndigheterna, i enlighet med denna ändringsförordning, får ett utökat och mer övergripande ansvar för tillsynen över tredjeländers enheter och deras verksamhet. Om de europeiska tillsynsmyndigheterna i detta sammanhang behandlar personuppgifter, till exempel genom att skicka dem till länder utanför unionen, måste de uppfylla kraven i förordning (EU) nr 2018/XXX (dataskyddsförordningen för EU:s institutioner och organ). Om det inte finns ett beslut om adekvat skyddsnivå eller lämpliga skyddsåtgärder, till exempel inom ramen för sådana administrativa överenskommelser som avses i artikel 49.3 i dataskyddsförordningen för EU:s institutioner och organ, får de europeiska tillsynsmyndigheterna utbyta personuppgifter med myndigheter i tredjeländer med stöd av det undantag för situationer där det föreligger ett sådant allmänintresse som anges i artikel 51.1 d i samma förordning och som bland annat gäller internationellt informationsutbyte mellan finansiella tillsynsmyndigheter. (2)Artiklarna 4, 5 respektive 7 handlar om ändringar av förordning (EU) nr 345/2013 (EuVECA), förordning (EU) nr 346/2013 (EuSEF) och förordning (EU) 2015/760 (Eltif). Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 345/2013 av den 17 april 2013 om europeiska riskkapitalfonder (EuVECA) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 346/2013 av den 17 april 2013 om europeiska fonder för socialt företagande (EuSEF) infördes särskilda fondstrukturer för att göra det lättare för marknadsaktörerna att skaffa och investera kapital i innovativa små och medelstora företag och sociala företag i hela Europa. Enhetliga krav och villkor fastställdes för förvaltare av företag för kollektiva investeringar som vill använda beteckningarna EuVECA eller EuSEF i samband med marknadsföring av godkända riskkapitalfonder eller fonder för socialt företagande. Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/760 av den 29 april 2015 om europeiska långsiktiga fonder infördes en annan fondmodell – Eltif-fonder – som inriktar sig på investeringar i den reala ekonomin, till exempel infrastrukturprojekt, där fokus ligger på mer långsiktiga investeringar. I förordning (EU) 2015/760 fastställs enhetliga krav som långsiktiga fonder måste uppfylla för att få auktorisation som Eltif-fonder. EuVECA-, EuSEF- och Eltif-fonder är harmoniserade fonder för kollektiva investeringar. Förordning (EU) nr 345/2013, förordning (EU) nr 346/2013 och förordning (EU) 2015/760 reglerar godkända investeringar, godkända portföljföretag, koncentrationsregler och tillåtna investerare. I reglerna fastställs även tillsynsbefogenheter, däribland krav på registrering och auktorisation, löpande tillsyn och återkallelse av registrering eller auktorisation. Målen med förordning (EU) nr 345/2013, förordning (EU) 346/2013 och förordning (EU) 2015/760 är främst att främja sysselsättning och tillväxt, finansiering av små och medelstora företag, sociala och långsiktiga investeringar samt att uppmuntra en investeringskultur i EU. Trots den harmonisering som uppnåtts genom de tre förordningarna kvarstår dock skillnaderna i tillsynskultur och tillsynsutövning eftersom de nationella behöriga myndigheterna utnyttjar sin bestämmanderätt på olika sätt och har olika förvaltningspraxis. Dessa skillnader gör det svårare att skapa en situation med lika spelregler för förvaltare av godkända riskkapitalfonder, godkända fonder för socialt företagande och långsiktiga investeringsfonder i de olika medlemsstaterna, samtidigt som de ökar dessa förvaltares transaktions- och rörelsekostnader. Genom att en gemensam EU-tillsynsmyndighet utses blir det lättare att uppnå målen med dessa förordningar, eftersom det underlättar sådana fondstrukturers integration, utveckling och marknadsföring över gränserna. Syftet med detta förslag är att effektivisera den administrativa processen för auktorisation/registrering av sådana ”EU-märkta” fonder i unionen och att skapa lika spelregler genom att centralisera tillsynen av dem oavsett var de är etablerade eller marknadsförs. En enhetlig tillämpning av reglerna skulle sänka förvaltarnas transaktions- och rörelsekostnader och öka utbudet för investerare. Esma får i uppdrag att auktorisera/registrera och utöva tillsyn över dessa EU-fonder och deras förvaltare, vilket kommer att effektivisera dessa administrativa processer. Förvaltare av sådana fonder kommer att behöva ansöka om auktorisation/registrering hos en enda behörig myndighet – Esma – som även kommer att ansvara för att säkerställa att reglerna i dessa förordningar tillämpas på ett enhetligt sätt. Det görs därför riktade ändringar för att överföra behöriga nationella myndigheters befogenheter till Esma. Dessa EU-märkta fonder regleras i direkt tillämpliga förordningar som redan innehåller en uppsättning regler som Esma ska upprätthålla.

Esma ska även vara behörig myndighet när det gäller EuVECA- och EuSEF-fonder som överstiger tröskelvärdena i artikel 3.2 b i AIFM-direktivet (2011/61/EU), och som därför förvaltas av förvaltare av alternativa investeringsfonder som auktoriserats enligt detta direktiv. Esma ska säkerställa att dessa förvaltare, utöver de sektorsspecifika bestämmelserna i artikel 2.2 i EuVECA- respektive EuSEF-förordningen, även följer den nationella lagstiftning genom vilken AIFM-direktivet genomförs i den medlemsstat där förvaltaren är etablerad. Syftet är att uppnå en enhetlig tillsyn och att minska den administrativa börda som uppstår om både Esma och nationella behöriga myndigheter samtidigt utövar tillsyn över dessa enheter. I detta förslag fastställs i nödvändiga fall flera befogenheter att närmare ange kraven enligt förordningarna, så att innebörden av vissa rättsliga skyldigheter och räckvidden för Esmas bestämmanderätt är tillräckligt exakta för att uppnå den harmonisering som eftersträvas. En översyn har nyligen gjorts av förordning (EU) nr 345/2013 och förordning (EU) nr 346/2013 med fokus på reglerna för särskilda fonder, ändringar av tillämpningsområde och godtagbara investeringar. Översynen omfattade inte tillsynsfrågor. Medlagstiftarna enades om ett förslag till en förordning om ändring av de två förordningarna som därefter godkändes av Europaparlamentet. I avvaktan på att detta förslag antas slutligt av rådet och offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning bör texterna till de två förordningarna, i den ändrade lydelse som medlagstiftarna enats om, fungera som utgångspunkt för detta förslag. Om den ändrade lydelse av de två förordningarna som överenskommits skulle ändras under den antagandeprocess som bör avslutas de närmaste dagarna står kommissionen redo att även ändra detta förslag. Artiklarna 4–6 ska i enlighet med artikel 11 börja tillämpas 36 månader efter förordningens ikraftträdande för att det ska finnas tillräckligt med tid att utarbeta och anta de delegerade akter och genomförandeakter som förutses i dessa artiklar. I förslaget fastställs även övergångsåtgärder för överföringen av befogenheter och skyldigheter från nationella behöriga myndigheter till Esma. (3)Ändringar av förordning (EU) nr 600/2014 (Mifir – leverantörer av datarapporteringstjänster) Genom artikel 6 införs följande ändringar: ·Auktorisation och tillsyn av leverantörer av datarapporteringstjänster ska ingå i tillämpningsområdet för förordning (EU) nr 600/2014 (Mifir) tillsammans med befogenheter att samla in data direkt i samband med rapportering och transparensberäkningar. ·De tre olika typerna av leverantörer av datarapporteringstjänster läggs till i definitionsförteckningen i Mifir. ·Esma får befogenhet att begära uppgifter som myndigheten behöver för sitt tillsynsuppdrag. ·Esma utses till tillsynsmyndighet för leverantörer a datarapporteringstjänster. ·Det fastställs vilka befogenheter och vilken behörighet Esma bör ha i sin roll som behörig myndighet. ·Det införs krav på att kommissionen ska rapportera om hur den konsoliderade handelsinformationen fungerar. ·Det anges närmare hur befogenheter ska överföras från nationella behöriga myndigheter till Esma. I detta förslag fastställs även uttryckligen att befogenheterna att ingripa enligt Mifir även ska omfatta förvaltare av fondföretag och alternativa investeringsfonder om verksamheten bedrivs direkt av dessa förvaltare. Esma har redan enligt artikel 40 i Mifir befogenheter att tillfälligt ingripa, vilket innebär att Esma under vissa förhållanden tillfälligt kan förbjuda eller begränsa marknadsföring, distribution eller försäljning av vissa finansiella instrument eller finansiella instrument med vissa särskilda egenskaper eller en viss typ av finansiell verksamhet eller praxis. Dessa befogenheter i fråga om produktingripanden gäller värdepappersföretag och kreditinstitut som deltar i marknadsföring, distribution eller försäljning av finansiella instrument, inbegripet andelar i företag för kollektiva investeringar. Eftersom även andelar i företag för kollektiva investeringar kan marknadsföras, distribueras eller säljas direkt av förvaltningsföretag för företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) och fondföretag som är investeringsbolag som auktoriserats i enlighet med direktiv 2009/65/EG samt förvaltare av alternativa investeringsfonder (nedan kallad AIF-förvaltare) som auktoriserats i enlighet med direktiv 2011/61/EU, är det nödvändigt att uttryckligt fastställa att ovannämnda befogenheter i fråga om produktingripanden enligt Mifir även gäller fondföretags förvaltningsföretag och fondföretag som är investeringsbolag, liksom förvaltare av alternativa investeringsfonder under särskilda omständigheter. Ett förslag till ett direktiv om ändring av direktiv 2014/65/EU (Mifid II) syftar till att exkludera leverantörer av datarapporteringstjänster från tillämpningsområdet för direktiv 2014/65/EU. (4)Ändringar av förordning (EU) 2016/1011 (referensvärden). Genom artikel 8 i den här förordningen ändras förordning (EU) 2016/1011 (referensvärdesförordningen). I punkt 11 fastställs att Esma ska vara behörig myndighet för administratörer av kritiska referensvärden och av alla referensvärden som används i unionen men administreras utanför EU. Punkterna 4, 5, 12, 13, 14, 15, 16, 17 och 19 är tekniska justeringar till följd av detta, där det i punkt 4 fastställs att kommissionen ska fastställa referensvärden som används för en volym över 500 miljarder EUR som kritiska. Esmas befogenheter och behörighet i sin roll som behörig myndighet fastställs i punkt 18. I punkt 10 fastställs att auktorisation av administratörer av kritiska referensvärden ska beviljas av Esma. Genom punkt 16 avskaffas tillsynskollegierna för kritiska referensvärden, eftersom Esma blir den nya tillsynsmyndigheten för dessa referensvärden och kommer att ha ett EU-omfattande perspektiv i sin bedömning av risker etc. I punkterna 8 och 9 fastställs att Esma ska vara behörig myndighet när det gäller att erkänna och bekräfta godkännandet av administratörer och referensvärden i tredjeländer.

Genom punkterna 1, 2, 3 och 6 får kommissionen befogenhet att specificera vissa bestämmelser i förordning (EU) 2016/1011 för att säkerställa att Esma kan tillämpa dem direkt. Genom ändringarna av artikel 30 i förordning (EU) 2016/1011 säkerställs slutligen att tredjeländers likvärdighet med denna föror