Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivares insolvens"

(2001/C 221/19)

Den 14 februari 2001 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog yttrandet enhälligt den 2 maj 2001. Föredragande var Gustav Zöhrer.

Vid sin 382:a plenarsession den 30-31 maj 2001 (sammanträdet den 30 maj 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 118 röster för, 2 röster emot och 3 nedlagda röster.

1. Sammanfattning av kommissionens förslag

Tjugo år efter det att rådet fastställde direktiv 80/987/EEG anser kommissionen att det är motiverat att dra vissa slutsatser av de diskussioner och reflexioner som förekommit i samband med problem med den praktiska tillämpningen av vissa av bestämmelserna och att lägga fram ett förslag till rådet om ändring av direktivet.

Kommissionen anser att direktivets grundläggande struktur skall bibehållas: syftet med dess skydd, dess funktion och de resultat man uppnått får inte ifrågasättas. Efter så många år visar det sig dock att de nya betingelserna på arbetsmarknaden, liksom omstruktureringarna och omställningarna i företagen gör det nödvändigt att arbeta om direktivet på vissa punkter där det inte längre är anpassat till dagens krav.

De viktigare förändringar som har visat på luckor eller brister i direktivet har samband med utvecklingen av insolvensrätten i medlemsstaterna, med dynamiken på inre marknaden och med ansträngningarna att samordna direktivet med andra, senare utfärdade arbetsrättsliga direktiv inom gemenskapen samt med EG-domstolens senaste rättspraxis.

Följande ändringar föreslås:

- Precisering av direktivets tillämpningsområde, i artikel 1 och 2, samt upphävande av den nuvarande bilagan.

- Ny definition av begreppet "insolvent" i artikel 2. Definitionen skall grundas på den som ges i rådets förordning om insolvensförfaranden.

- Förenkling av artikel 3 och 4.

- Ny bestämmelse, i artikel 8a, om fastställande av behörig garantiinstitution i transnationella situationer.

- Ny bestämmelse, i artikel 8b, om administrativt samarbete mellan medlemsstaterna för att underlätta tillämpningen av artikel 8a.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommittén välkomnar i princip kommissionens initiativ. Förändringarna på arbetsmarknaden, dynamiken på inre marknaden samt omstruktureringarna och omställningarna i företagen gör det nödvändigt att anpassa direktivet som fastställdes för tjugo år sedan.

Förenkling och tillnärmning av rättsföreskrifter samt användning av enhetliga begrepp och definitioner i gemenskapsrätten leder generellt till större transparens och rättssäkerhet.

2.2. Kommittén stöder kommissionens åsikt att man måste upprätthålla direktivets skyddsfunktion. Syftet med direktivet är ju att garantera att arbetstagare vars arbetsgivare blivit insolventa får åtminstone en del av lönen betald.

Genom insolvensrättens utveckling på grund av nya anställningsavtal som är anpassade till de nya flexiblare formerna på arbetsmarknaden är direktivet i sin nuvarande form inte längre ägnat att uppfylla skyddssyftet.

Det gäller framför allt att inte utesluta vissa flexibla typer av anställningsavtal, som har blivit vanligare på senare tid, från direktivets tillämpningsområde.

2.3. Sedan direktivet antogs har insolvensrätten i medlemsstaterna genomgått stora förändringar. Syftet med dessa är ofta att undvika en total likvidering av företag som råkat i betalningssvårigheter och att göra en fortsatt verksamhet möjlig.

Just dessa fall omfattas dock inte av direktivet, om detta tolkas strikt, vilket EG-domstolen har gjort i sina utslag. Av detta skäl välkomnar kommittén en aktualisering av insolvensbegreppet. Detta bidrar inte bara till att upprätthålla direktivets skyddskaraktär, utan gör det också möjligt för arbetstagarna att stanna kvar på sin arbetsplats och delta i företagets rekonstruktion.

2.4. Parallellt med inre marknadens utveckling pågår en kraftig europeisering av företagsstrukturerna. Därmed blir det också vanligare med sådana fall där arbetstagarna kan drabbas över de nationella gränserna av arbetsgivares insolvens.

Även om EG-domstolen redan har avgivit relevanta domar i sådana fall anser kommittén att det även skall skrivas in i direktivet för tydlighetens och rättssäkerhetens skull.

2.5. Beträffande den rättsliga grunden delar kommittén kommissionens uppfattning att Amsterdamfördragets ikraftträdande har skapat en entydig bas och att artikel 137.2 utgör en lämplig rättslig grund för direktivet.

2.6. Utöver detta rekommenderar kommittén att direktivet ges ut i en kodifierad version för att man skall uppnå så stor tydlighet som möjligt. Av samma skäl rekommenderar kommittén också att medlemsstaterna ger ut en kodifierad version av sina nationella föreskrifter när de genomför direktivet.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Tillämpningsområde och definitioner

3.1.1. Insolvensbegreppet

Som redan nämnts ovan beaktar kommissionens förslag utvecklingen av insolvensrätten och medlemsstaternas praxis vid tillämpningen av direktivet. Kommittén tillstyrker kommissionens förslag eftersom detta också bidrar till att upprätthålla direktivets skyddssyfte.

Det finns dock även skäl till försiktighet för att undvika missbruk i så kallade "omstruktureringsfall". Det går utöver direktivets skyddskaraktär att möjliggöra sanering av företag på garantiinstitutionernas bekostnad. Kommittén föreslår att man hänvisar till denna möjlighet i artikel 10 i direktivet och överlåter åt medlemsstaterna att utfärda regler som förhindrar sådant missbruk även i enskilda fall.

Beträffande anmälningsplikten för de förfaranden som skall användas i medlemsstaterna hänvisar kommittén till att det redan finns en lista över de förfaranden som faller under artikel 1 i förordning (EG) nr 1346/2000 om insolvensförfaranden. Listan utgör bilaga A i förordningen. Man kan därför fråga sig om det inte skulle räcka med en hänvisning till denna bilaga. Medlemsstaternas anmälningsplikt skulle därmed kunna inskränkas till ändringar, kompletteringar eller ytterligare förfaranden i anslutning till direktivet.

3.1.2. Arbetstagare som berörs

3.1.2.1. Kommittén välkomnar preciseringen av direktivets tillämpningsområde som innebär att det även gäller för deltidsanställda, visstidsanställda, tillfälligt anställda och personer som arbetar i hushåll(1).

Därutöver bör man diskutera om personer vars situation liknar arbetstagares kan omfattas av direktivet. Det handlar om personer som arbetar för en arbetsgivare på basis av ett avtal som inte ger upphov till ett anställningsförhållande, men som har likartade och i stor utsträckning likadana kännetecken som ett anställningsavtal.

Eftersom detta har ett direkt samband med reglerna i den nationella arbetsrätten uppmanar kommittén medlemsstaterna att ta hänsyn till dessa personer i sina definitioner.

3.1.2.2. Även ur kommitténs synvinkel är en tydlig reglering genom direktivet av vilka arbetstagare som under vilka förutsättningar kan undantas från dess tillämpningsområde att föredra framför den hittillsvarande regleringen, där det finns stora skillnader mellan medlemsstaterna.

I detta sammanhang anges två skäl för undantag. I artikel 1.2 nämns arbetstagare för vilka det finns andra former av garanti som ger dem motsvarande skydd. Detta kan kommittén tillstyrka.

Enligt artikel 1.3 skall medlemsstaterna nu ges rätten att från direktivets tillämpningsområde utesluta arbetstagare i hushållet som är anställda av en fysisk person, samt fiskare som avlönas genom en andel av avkastningen.

Kommittén anser att detta utgör en särbehandling som inte står i samklang med gemenskapens socialpolitiska mål. I den hittillsvarande bilagan har endast två medlemsstater fått en undantagsreglering för arbetstagare i hushåll, och likaså två för fiskare som avlönas genom en andel av fångsten. Därför bör dessa arbetstagare strykas från förteckningen över undantag.

3.1.2.3. Kommissionen ser dock ingen möjlighet att undanta personer som har ett dominerande inflytande över ledningen av företaget och hänvisar här till artikel 10 i direktivet. Kommittén anser dock inte att artikeln ger fullt stöd för detta.

Kommittén rekommenderar därför att följande undantagskriterier tas upp i artikel 1.3 som en möjlighet för medlemsstaterna:

- Medlem av ett sådant ledningsorgan för en juridisk person som har till uppgift att rättsligt företräda denna.

- Personer verksamma inom en sammanslutning som är befogade att utöva ett bestämmande inflytande där, även om inflytandet grundar sig på delegation.

3.2. Tidsbegränsning av garantin

Kommittén tillstyrker i princip en förenkling i detta sammanhang och delar kommissionens uppfattning om att subsidiaritetsprincipen skall tillämpas, samtidigt som man på gemenskapsnivå fastställer en minimigaranti. Detta får dock inte leda till en förkortning av de nu gällande garantierna för arbetstagarna.

Dessutom måste frågan ställas om man inte även skall beakta arbetstagares fordringar som ligger längre tillbaka i tiden, och som har godtagits som arbetsgivarens skuld genom en dom, men som inte har blivit utbetalade på grund av att företaget har blivit insolvent.

Beträffande medlemsstaternas möjlighet att sätta en övre gräns för garantin (artikel 4.3) vill kommittén framföra sina betänkligheter, eftersom denna nya formulering inte innehåller några inskränkningar. Här bör man tillfoga följande formulering: "... varvid de skall säkerställa att direktivets skyddssyfte garanteras."

3.3. Transnationella situationer

I denna punkt följer kommissionen EG-domstolens utslag. Kommittén kan bara tillstyrka principen att anspråken uppstår där arbetstagaren utövar sin verksamhet. Detta står också i samklang med direktivets skyddssyfte. En väsentlig förutsättning är att insolvensen erkänns i den andra medlemsstat som är berörd.

Bryssel den 30 maj 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Rådets direktiv 1997/81/EG av den 15 december 1997 om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS. EGT L 14, 20.1.1998, s. 9. Rådets direktiv 1999/70/EG av den 28 juni 1999 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP. EGT L 175, 10.7.1999, s. 43. Rådets direktiv 91/383/EEG av den 25 juni 1991 om komplettering av åtgärderna för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare med tidsbegränsat anställningsförhållande eller tillfälligt anställningsförhållande. EGT L 206, 29.7.1991, s. 19.