Ekonomisk reform: Rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen

(framlagt av Kommissionen)

Innehållsförteckning

I INLEDNING

II. ALLMÄN BEDÖMNING AV MARKNADERNAS FUNKTION

A. Marknadernas funktion: integrationen är och förblir en

avgörande faktor för en förbättrad funktion

1. Ekonomisk integration: kapitalmarknaderna släpar fortfarande efter produktmarknaderna i fråga om integration

- Produktmarknaderna: Handel och utländska direktinvesteringar.

- Kapitalmarknaderna

2. Innovation och kreativitet måste främjas för att förbättra marknadernas

funktion och konkurrenskraften

B. Marknadernas funktion: vad betyder integrationen för den

sociala sammanhållningen och konsumenterna?

1. Ekonomisk och social sammanhållning har främjats av den ökande

integratione

2. Integrationens effekter på detaljhandelspriserna: det finns fortfarande

utrymme för förbättringar

III. UPPFÖLJNING AV ÖVERGRIPANDE FRÅGOR

A. Förbättrat företagsklimat

1. Företagande och förenklad lagstiftning

2. Kvarvarande tekniska handelshinder

B. Förbättra marknadernas funktion

1. Statligt stöd

2. Offentlig upphandling

3. Beskattning

IV. FRÄMJA EKONOMISKA REFORMER PÅ DEN INRE MARKNADEN

FÖR TJÄNSTER

A. Öppna och integrera tjänstemarknaderna

1. Den allmännyttiga sektorn

2. Finansiella tjänster

B. Förbättrat regelverk för tjänstesektorn

1. E-handel

2. Handel och distribution

V. SLUTSATSER

Sammanfattning och kommentarer

Kommissionen lägger härmed fram sin andra årsrapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion, i enlighet med det uppdrag som gavs av Europeiska rådet i Cardiff. Rådet uppmanade då medlemsstaterna och kommissionen att varje år inom sina respektive behörighetsområden utarbeta rapporter om frågor rörande reformer i lagstiftningen för produkt- och kapitalmarknaderna. Detta förfarande främjar reformprocessen genom att underlag på så sätt tillhandahålls inför utarbetandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och kommissionens förslag till uppdateringar av de målinriktade åtgärderna i strategin för den inre marknaden. Vid Europeiska rådets möten i Köln och Helsingfors betonades vikten av ekonomiska reformer som en av nyckelkomponenterna i vår sysselsättningsstrategi och makroekonomiska politik för stabilitet.

Rapporten läggs fram i ett skede som är avgörande för Europas ekonomi. Trots de mycket ljusa framtidsutsikterna för världsekonomin står Europa inför många utmaningar i sin strävan att förbättra den samlade konkurrenskraften. Flexibla, integrerade och öppna marknader är en nödvändig förutsättning för långsiktig ekonomisk tillväxt och sysselsättning. Den nuvarande konjunkturuppgången är ett utmärkt tillfälle att genomföra de ekonomiska reformer som krävs för att dynamiska och effektiva marknader, som stimulerar innovation och företagande, skall kunna utvecklas. Reformer måste genomföras på ett sätt som tar hänsyn till de särskilda ekonomiska förhållandena i de enskilda länderna.

Föreliggande rapport bidrar till reformprocessen på två sätt.

En uppföljning och bedömning görs av produkt- och kapitalmarknadernas funktion för att fastställa otillfredsställande lagstiftning på EU-nivå.

Den aktuella utvecklingen i fråga om handel, investeringar och kapitalmarknadsintegration undersöks.

- Handeln är och förblir en drivkraft för marknadsintegrationen.

- Utländska direktinvesteringar samt fusioner och uppköp är de starkaste katalysatorerna för de strukturförändringar som sker på dagens inre marknad. Bara mellan 1997 och 1998 fördubblades det samlade värdet av de gemenskapsinterna utlandsinvesteringarna. Värdet av företagens fusioner och uppköp över nationsgränserna inom EU nådde under 1998 en rekordnivå och denna utveckling visar inga tecken på att stagnera.

- Kapitalmarknaderna integreras allt snabbare. Det finns dock avsevärt utrymme för ytterligare integration av värdepappersmarknaderna. I och med att valutariskerna har försvunnit är i synnerhet institutionella investerare nu mer benägna att diversifiera sina portföljer och öka andelen värdepapper som emitterats av företag i andra medlemsstater. Emittenter försöker utnyttja de möjligheter som finns att låna upp kapital i andra EU-länder. Investerarnas riskbenägenhet förändras och de genomsnittliga europeiska kreditratingarna har sjunkit avsevärt. Nya finansiella produkter och marknader utvecklas inom unionen - den totala volymen internationella obligationer emitterade i euro är nu t.ex. i stort sett lika stor som den volym som emitteras i dollar. Sammantaget kommer dessa faktorer att bidra till att likvida och moderna värdepappersmarknader skapas, vilket är till fördel för företagen inom EU. Denna rapport belyser dock även ett antal juridiska, administrativa och strukturella hinder för integrationen av värdepappersmarknaderna inom EU.

Det finns även andra uppgifter som tyder på att marknadsintegrationen ökar. Detaljhandelspriserna fortsätter att konvergera, dock i långsammare takt än under 1990-talets första år. Prisskillnaderna för privat konsumtion mellan EU:s femton medlemsstater har minskat från 22,3 % under 1990 till ca 14,7 % under 1998. Konvergensen utvecklas dock inte alltid i riktning mot lägre priser. Det är därför nödvändigt att undanröja hinder för tillträde till marknaderna, vilket emellertid inte är tillräckligt för att integrationen skall leda till att marknaderna fungerar bättre. Genom stringenta åtgärder mot kartellbildningar måste konkurrensen fås att fungera fullt ut.

I rapporten redogörs den även för hur integrationen har bidragit till att gemenskapens minst gynnade områden kunnat minska försprånget för övriga delar av EU. De resultat som kan noteras i EU:s randområden vederlägger teorin att effektivitet och social sammanhållning är politiska mål som inte går att förena.

Därutöver anges i rapporten riktlinjer för åtgärder som är nödvändiga för att främja reformprocessen.

En rad åtgärder anges för att förenkla och förbättra kvaliteten på gemenskapens regelverk och undanröja hinder för välfungerande marknader. Bland annat framförs följande:

- Medlemsstaterna rekommenderas att minska de ekonomiska kostnaderna generellt samt de kostnader som uppstår på grund av gällande lagstiftning för grundande av nya företag. Medlemsstaterna bör vidare systematiskt se över gällande lagstiftning för att förbättra kvaliteten.

- Förslaget att man bör överväga att även tillämpa den nya metoden för teknisk harmonisering på nya sektorer.

- Rekommendationen att medlemsstaterna bör se till att nuvarande utveckling i riktning mot minskat statligt stöd fortsätter och att ytterligare ansträngningar görs för att undvika sektorsstöd (och i synnerhet punktinsatser i form av ad hoc-stöd).

- Handlingsplanen för finansiella tjänster bör genomföras i sin helhet utan dröjsmål, för att stimulera företagande och investeringar, stärka konsumenternas och investerarnas förtroende och stabilisera det finansiella systemet.

- Vad beträffar den allmännyttiga sektorn bör gemenskapens regelverk antas och införlivas fullt ut och strikt efterlevnad av konkurrensreglerna genomföras.

- En omfattande ram krävs för den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster samt en samordnad politik som kombinerar regelverket för stat och näringsliv med regler för konsumentskyddet så att konsumenternas förtroende stärks.

- Regleringar som försvårar reformer inom sektorn för handel och distribution bör avskaffas.

Genomförandet av dessa rekommendationer kommer att bidra till en blomstrande och företagarvänlig ekonomi som kan omvandla tekniska framsteg så att Europa berikas i såväl ekonomiskt som socialt hänseende. EU och medlemsstaterna måste

1. utnyttja de för närvarande gynnsamma ekonomiska förutsättningarna och främja konkurrenskraften genom att genomföra ekonomiska reformer som är förenliga med ekonomisk och social sammanhållning och andra sociala mål,

2. sörja för bästa möjliga konkurrensvillkor och regelverk. Här har offentliga myndigheter tre viktiga uppgifter, nämligen att för de första se till att full konkurrens råder så att de nödvändiga strukturella förändringarna verkligen får effekt på konkurrenskraften och leder till förbättringar för konsumenterna, för det andra undersöka och vid behov anpassa gällande lagstiftning för att åstadkomma ett enkelt men ändå högkvalitativt regelverk, och för det tredje se till att alla berörda parter medverkar aktivt i diskussionen om hur integrationen kan främjas på bästa sätt.

3. använda inremarknadspolitiken och nationell mikroekonomisk politik för att främja ekonomiska reformer och stärka konkurrenskraften. Den inre marknaden kan fungera som en ram för att mildra brister i lagstiftningen vilka motverkar den samlade konkurrenskraften och tillväxten inom EU.

Det är av största vikt att ekonomin fortsätter att utvecklas för att varaktig sysselsättning skall kunna tryggas, vilket är den enda bestående boten mot social utslagning. Föreliggande rapport är tänkt att fungera som en vägledning till hur ett regelverk som bidrar till att nya arbetstillfällen skapas i företagen kan åstadkommas. Den är därmed en del av kommissionens förberedande arbete inför Europeiska rådets extramöte i Lissabon den 23-24 mars.

I Inledning

Kommissionen lägger härmed fram sin andra årsrapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion, i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Cardiff i juni 1998. På rådets uppmaning innehåller rapporten indikatorer på effektiv marknadsintegration, inbegripet prisskillnader och genomförande av åtgärder som rör den inre marknaden, i syfte att följa upp det arbete för ekonomiska reformer som har bedrivits på gemenskapsnivå och ange politiska riktlinjer som skall leda till effektivare produkt-, tjänste- och kapitalmarknader. Kommissionens rapport kommer att, tillsammans med de nationella rapporterna om produkt- och kapitalmarknaderna som medlemsstaterna utarbetar inom sina behörighetsområden, fungera som underlag vid utarbetandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

Under året som gått sedan den första rapporten offentliggjordes har Europeiska rådet vid upprepade tillfällen betonat vikten av reformer på produkt- och kapitalmarknaderna samt omfattande ekonomiska reformer för att säkerställa den makroekonomiska stabiliteten inom valutaunionen. Sysselsättningspakten som Europeiska rådet enades om i Köln understryker hur betydelsefull Cardiffprocessen för ekonomiska och strukturella reformer är, som ett komplement till Luxemburgprocessen för sysselsättningen och den makroekonomiska dialogen. Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors konstaterades att riktlinjerna för sysselsättningen har lett till uppenbara positiva resultat. Det betonades också att det är synnerligen viktigt att stärka samordningen av den ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och strukturpolitiken för att bekämpa arbetslösheten. Europeiska rådet bekräftade i Helsingfors att en nyckelfaktor i den övergripande reformprocessen är att förbättra marknadernas funktion. I ordförandeskapets slutsatser betonas vikten av ekonomiska reformer, särskilt liberalisering och en reformering av beskattningen, för fortsatt gynnsamma framtidsutsikter för ekonomin. För att slå vakt om och främja konkurrenskraften, sysselsättningen och en god levnadsstandard i en värld med frihandel och konstant teknisk utveckling måste medlemsstaterna och gemenskapen avsevärt öka sina ansträngningar för att förbättra produkt- och kapitalmarknadernas funktion. EMU kräver att marknaderna är flexibla och kan anpassa sig till ekonomiska chocker utan att arbetstillfällen går förlorade och konkurrenskraften minskar.

De stabila ekonomiska förutsättningarna i Europa och de för närvarande ljusa framtidsutsikterna för ekonomin gör att det nu är särskilt gynnsamt att ta itu med några av de strukturella problem som hittills har motverkat den europeiska konkurrenskraften och sysselsättningen. Låg inflationstakt, ökande investeringar, höjda inkomstnivåer och ljusare sysselsättningsprognoser underlättar genomförandet av ekonomiska reformer. För Europeiska unionen finns det nu goda möjligheter att genomföra strukturella reformer som kan omvandla Europa till en snabbväxande ekonomi med hög sysselsättning - en ekonomi med förmåga att möta de utmaningar som den globala konkurrensen innebär. Tiden är nu inne att bygga vidare på den makroekonomiska stabilitet som har åstadkommits genom EMU, så att ett dynamiskt företagsklimat skapas där innovation och kreativitet kan utvecklas och entreprenörsanda kan omvandla investeringar och tekniska framsteg till nya arbetstillfällen, samtidigt som vårt samhälles grundläggande värden bevaras.

Rationaliseringar och förbättringar

För att hela den inre marknadens och den gemensamma valutans inneboende potential skall kunna utnyttjas krävs förstärkt samordning av den ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och strukturpolitiken. Kostnaderna för samordningen måste dock hållas på ett minimum. Ekofin-rådets rapport till Europeiska rådet i Helsingfors innehåller en översikt över befintliga instrument och en beskrivning av de för Cardiffprocessen så viktiga erfarenheterna från det första året av den samordnade ekonomiska politiken under tredje etappen av EMU. Där understryks den centrala roll som de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken spelar för samordningen av den ekonomiska politiken, och man betonar också behovet av att säkra samstämmigheten mellan de olika rådskonstellationerna. Förfarandemässigt sett har den mest betydande förändringen varit minskningen av antalet rapporter som kommissionen utarbetar. Förra årets Cardiff I- och Cardiff II-rapporter kommer att ersättas av föreliggande årsrapport. Kommissionen kommer därutöver att lägga fram analyser för den inbördes granskningen av de nationella handlingsplanerna för ekonomiska reformer som genomförs i Kommittén för ekonomisk politik. Vid Europeiska rådets extramöte i Lissabon kommer man att diskutera nuvarande förfarande för samordning av den ekonomiska politiken.

Genom rådets (inre marknaden) antagande av den nya strategin för den inre marknaden [KOM(1999) 624] tillkommer nya aspekter för denna rapport. Resultaten av den uppföljningsprocess som beskrivs nedan och slutsatserna av bedömningen av produkt- och kapitalmarknadernas funktion kommer att fungera som underlag vid den årliga översynen av de målinriktade åtgärderna i denna nya strategi för den inre marknaden. I denna rapport ägnas därför särskild uppmärksamhet åt vissa frågor som är av grundläggande betydelse för den inre marknaden, t.ex. priskonvergensen och tillskapandet av en inre marknad för finansiella tjänster. Detta överensstämmer också med de nya riktlinjer som Ekofin-rådet har föreslagit i rapporten till Europeiska rådet i Helsingfors.

Rapportens mål och struktur

I enlighet med det mandat som gavs vid Europeiska rådets möte i Cardiff är det främsta syftet med denna rapport att visa på de mest betydelsefulla resultaten av kommissionens uppföljning och bedömning av produkt- och kapitalmarknadernas funktion under året som gått. Detta är nödvändigt för att de mest kostnadskrävande hindren för ekonomisk reform i termer av ekonomisk effektivitet skall kunna identifieras.

Rapporten innehåller även slutsatser och rekommendationer som i stora drag anger vilka politiska åtgärder som anses nödvändiga för att ekonomiska reformer skall komma till stånd eller som kan bidra till att faktorer som hindrar marknaderna från att fungera effektivt kan undanröjas. Bland annat behövs nya initiativ för att marknaderna skall fungera bättre, initiativ till stöd för ekonomiska reformer och politiska åtgärder som redan aviserats och som enligt vår bedömning måste genomföras utan dröjsmål. Att formulera detaljerade förslag till politiska åtgärder inom ramen för denna rapport är inte möjligt. Riktlinjer för de enskilda ländernas ekonomiska politik kommer att ges i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken på basis av det material som sammanställs av medlemsstaterna i de nationella rapporterna om ekonomiska reformer och i denna rapport. De slutsatser och rekommendationer som läggs fram här kommer även att tjäna som underlag för översynen av de målinriktade åtgärderna inom ramen för strategin för den inre marknaden.

Rapportens struktur bygger i huvudsak på Cardiff I-rapporten som lades fram av kommissionen förra året och välkomnades av rådet. Vissa ändringar har gjorts med utgångspunkt i de förslag som rådet (inre marknaden) har framfört och de slutsatser som Ekofin-rådet kommit fram till vid utvärderingen av den första omgången av Cardiffprocessen. Årets rapport omfattar även vissa sociala aspekter av marknadernas funktion. Dessutom ingår ett stort antal statistiska indikatorer som skall underlätta arbetet i Cardiffprocessens olika kommande faser.

Rapporten består av tre huvudavdelningar. I avdelning II görs en allmän bedömning av marknadernas funktion. Här behandlas de olika ekonomiska aspekter, t.ex. marknadsintegrationen, som är nödvändiga för en effektiv resursfördelning och tillväxt, samt andra aspekter av marknadernas funktion som leder till förbättringar för konsumenterna och främjar ekonomisk och social sammanhållning såsom denna definieras i fördraget. I avdelning III framhålls de viktigaste slutledningarna från uppföljningen av vissa övergripande frågor som är avgörande för produkt- och kapitalmarknadernas funktion och ekonomiska reformer. När kommissionen valde ut dessa nyckelfrågor har hänsyn tagits till resultaten av förra årets Cardiff I- och Cardiff II-rapporter samt till rapporten från arbetsgruppen för den inre marknaden (övergripande frågor) och den sammanfattande rapporten om den första omgången av Cardiffprocessen från Kommittén för ekonomisk politik. I avdelning IV beskrivs hur ekonomiska reformer för tjänstesektorn kan främjas. Att tjänstesektorn behandlas särskilt motiveras av denna sektors stora ekonomiska betydelse för sysselsättningen och det mervärde som alstras, de särskilda problem som uppstår i samband med strukturella reformer i denna sektor samt behovet av att vidta åtgärder på gemenskapsnivå för att öppna och integrera tjänstemarknaderna och förbättra regelverket för tjänster [1].

[1] Rapporten åtföljs av ett arbetsdokument från kommissionen med uppgifter om integrationen av kapitalmarknaderna, banksektorn, den inre marknaden för el och priskonvergensen.

II. ALLMÄN BEDÖMNING AV MARKNADERNAS FUNKTION

Den ekonomiska integrationen av produkt- och kapitalmarknaderna stärker den europeiska ekonomin genom att marknaderna blir större, kostnaderna sjunker och konkurrensen främjas. Andra ekonomiska faktorer, i första hand innovation, kreativitet och ekonomisk och finansiell integration, måste få en större roll att spela i den globaliserade kunskapsekonomin detta nya århundrade. Dessa frågor behandlas här i ett ekonomiskt perspektiv.

A. Marknadernas funktion: integrationen är och förblir en avgörande faktor för en förbättrad funktion

1. Ekonomisk integration: kapitalmarknaderna släpar fortfarande efter produktmarknaderna i fråga om integration

- Produktmarknaderna: Handel och utländska direktinvesteringar

Inremarknadsprogrammet, som syftar till att avskaffa handelshinder och avreglera marknaderna, driver fortfarande på integrationen av medlemsstaternas marknader. Sedan 1993 har den gemenskapsinterna handeln med industriprodukter ökat avsevärt mycket mer än BNP-tillväxten. Detta är så mycket mer anmärkningsvärt som tillverkningsindustrins andel av BNP har sjunkit (se fig. 1 och tab. 1 och 2). Handeln med tjänster kommer säkert att sammanflätas i avsevärt högre utsträckning i takt med att tidigare reglerade sektorer integreras, kvarvarande handelshinder undanröjs och andra strukturförändringar som sker (ofta beroende på tekniska förändringar).

Handeln är och förblir av avgörande och varaktig betydelse för marknadsintegrationen i gemenskapen, men på dagens inre marknad är det utlandsinvesteringarna samt fusioner och uppköp, särskilt inom tjänstesektorn, som är de mest dynamiska pådrivande faktorerna. Bara mellan 1997 och 1998 har värdet på utlandsinvesteringarna i andra EU-länder nästan fördubblats, ett uttryck för att man medvetet och målinriktat satsar på att växa för att på så sätt utnyttja de nya marknadsandelarnas vinstbringande potential, till stor del säkert beroende på de nya integrationsimpulser som EMU ger (se tab. 3).

Investeringar över gränserna används ofta för att finansiera företagens fusioner och uppköp. Intensiv aktivitet på detta område är ett tydligt tecken på att företagen försöker expandera för att slå vakt om sin konkurrenskraft på den utvidgade EU-marknaden. På senare tid har denna aktivitet ökat inom EU (se tab. 4). Det samlade värdet av företagens fusioner och uppköp över nationsgränserna inom EU nådde under 1998 en rekordnivå, vilket är resultatet av en utveckling som inte visar några tecken på att vika. Än så länge tyder alla uppgifter på att 1998 års rekordnivå kommer att passeras 1999. Jämfört med handeln har med andra ord fusioner och uppköp ökat dramatiskt i betydelse som motor för marknadsintegrationen. Det stigande antalet fusioner och uppköp sker delvis inom nya sektorer: Tjänstesektorn står för en ökande andel av det totala antalet genomförda affärer (53 % under 1998, jämfört med 43 % under 1992).

Avslutningsvis bör det noteras att handeln med tredje land sedan 1993 har vuxit snabbare än den gemenskapsinterna handeln. EU-marknaderna integreras med andra ord snabbt, inte bara internt, utan även med marknader utanför EU. Därmed vederläggs de argument som framförts om att den inre marknaden skulle vara ett sätt att bygga en "fästning Europa". I en aktuell studie [2] från OECD bekräftas detta genom uppgifter som visar att EU:s marknader är minst lika öppna för handel och investeringar som USA:s eller till och med ännu öppnare, och avsevärt mer öppna än Japans.

[2] OECD, "Trends in market openness", Economics Department, arbetsdokument nr 221, augusti 1999.

Öppen och effektiv koncentrationskontroll krävs både på nationell nivå och på gemenskapsnivå för att säkra konkurrensen och samtidigt garantera rättssäkerheten för företagen. En sådan kontroll bör ske under strikt tillämpning av konkurrensreglerna och vara fri från nationella industripolitiska hänsynstaganden. Mot bakgrund av detta är det nu nödvändigt att direktivet om övertagandebud antas utan dröjsmål. Stadgan för Europabolag skulle också kunna underlätta den pågående expansionsprocessen i företagen. Kommissionen kommer att vara fortsatt vaksam på eventuella nya sektorsspecifika hinder som kan uppkomma för handeln med varor och tjänster.

- Kapitalmarknaderna

Det finns indikatorer som klart visar att det finns ett avsevärt utrymme för kapitalmarknaderna i Europa att integreras ytterligare (se bilaga A). Europeiska investerare har exempelvis en relativt låg procentsats utländska aktier i sina portföljer. Dessutom har integrationen av kapitalmarknaderna ännu inte nått fram till den punkt där konsumtionen kan hållas på en jämn nivå och ekonomiska chocker därmed lindras under konjunkturcykeln (se tab. 5 och 6).

Utvecklingen går dock snabbt. Avskaffandet av restriktioner för köp av aktier och obligationer som emitterats i andra medlemsstater och införandet av den gemensamma valutan har fungerat som incitament för institutionella investerare att diversifiera sina portföljer så att spridningen blivit mer internationell. Emittenter som riktar sig till paneuropeiska marknader vinner på detta; den totala volymen av internationella obligationer emitterade i euro är nu i stort sett lika stor som den volym som emitteras i dollar (se tab. 9) och handeln med derivatkontrakt har flerdubblats varje kvartal sedan mitten på 1998 (se tab. 8). EMU, avskaffandet av vissa regleringar i syfte att skapa en inre marknad för finansiella tjänster, förbättringar i betalningssystemen och genomförandet ganska nyligen av handlingsplanen för finansiella tjänster är de främsta drivkrafterna för dessa strukturförändringar.

Investerarnas agerande förändras därefter. Ett stabilare makroekonomiskt klimat, lägre räntor och den gemensamma valutan tycks ha ökat den genomsnittlige europeiske investerarens riskbenägenhet. Den genomsnittliga kreditratingen på den europeiska marknaden för företagsobligationer sjunker till följd av att antalet emittenter som kommer in på marknaden med en kreditrating lägre än "AAA" ökar. Det förefaller därmed som om företagens finansieringsmöjligheter redan håller på att förbättras. Dessa förändringar understryker också behovet av större öppenhet och en översyn av tillsynsreglerna, vilket kommissionen framhåller i handlingsplanen för finansiella tjänster. Detta är särskilt viktigt för stabiliteten i systemet och för den enskilde investeraren, som har ett ökande intresse av att kapitalmarknaderna är stabila i och med de egna investeringarna i pensions- eller investmentfonder och på obligations- och aktiemarknaderna.

Under dessa nya och gynnsamma förutsättningar för utvecklingen på kapitalmarknaderna torde alla företag, inte minst de små och medelstora företagen, kunna vinna på de förbättrade finansieringsmöjligheterna. Mer diversifierade och adekvata finansieringskällor måste dock finnas att tillgå för att täcka de små och medelstora företagens särskilda finansieringsbehov. Riskkapital är en viktig källa till finansiering för dessa företag, vilket också betonades vid Europeiska rådets möte i Cardiff. Jämfört med USA är dock omfånget av europeiskt riskkapital relativt ringa [3]; Den största delen av de europeiska riskkapitalinvesteringarna används för att hjälpa små och medelstora företag att expandera. Bara en liten del används som groddkapital för nystartade företag, vilket hindrar såväl skapandet av nya företag som expansionen av företag med tillväxtpotential. I USA kommer 60 % av riskkapitalet från pensionsfonder, medan motsvarande siffra bara är 30 % till och med på Europas bäst fungerande riskkapitalmarknad, Storbritannien. Det är alltså uppenbart att europeiska institutionella investerare skulle kunna vara avsevärt mer aktiva på riskkapitalmarknaderna.

[3] För närmare uppgifter se kommissionens meddelande [KOM(1999)493]: "Riskkapital: Genomförandet av åtgärdsplanen - Förslag till ytterligare steg framåt."

Onödiga rättsliga restriktioner för institutionella investerare bör lyftas bort för att den ökande integrationen av kapitalmarknaderna skall främjas. Samtidigt bör öppenhet och regler för tillsyn och övervakning anpassas till de nya marknadsförhållandena enligt de riktlinjer som föreslås i handlingsplanen för finansiella tjänster. Detta är av avgörande betydelse för att konsumentskyddet och stabiliteten i det finansiella systemet skall säkras. Initiativen enligt handlingsplanen för finansiella tjänster och de förslag som kommissionen nyligen har lagt fram på detta område [KOM(1999)493] bör genomföras så snart som möjligt för att förbättra förutsättningarna för tillgången till riskkapital, inklusive groddkapital, i Europa, inte minst för de små och medelstora företagen.

1. Innovation och kreativitet måste främjas för att förbättra marknadernas funktion och konkurrenskraften

Bättre ekonomiska resultat måste bygga på innovation och kreativitet så att tillväxt och sysselsättning kan maximeras i framtiden. Tyvärr är industrins andel av de totala FoTU-utgifterna låg i EU jämfört med USA och Japan (se tab. 10). Utvecklingen inom den europeiska ekonomin begränsas av låga FoTU-investeringar och splittrade FoTU-åtgärder i medlemsstaterna. FoTU-satsningarna, de tekniska resultaten (uttryckt i patentansökningar) och innovationen måste öka avsevärt i omfattning för att försprånget för konkurrenterna runt om i världen skall kunna minskas. Femte ramprogrammet kommer att innebära extra finansiering för EU:s FoU. Kommissionens meddelande "Mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet" innehåller förslag om hur samordningen och samarbetet kan förbättras så att de nationella, för närvarande tämligen splittrade FoTU-insatserna kan samordnas och den europeiska FoTU-potentialen frigöras. Det är dock den privata sektorn som måste förbättra de tekniska resultaten.

Högre förväntad avkastning på investeringar kan fungera som ett incitament för industrin att investera i teknik och andra former av immateriella tillgångar. Immateriella rättigheter har alltid främjat innovation och kreativitet, vilket talar för att de förändringar som gjorts på senare tid i de internationella bestämmelserna om immateriell äganderätt kommer att bidra till detta. Förbättrat skydd och bättre tillämpning av det immaterialrättsliga skyddet internationellt kommer att sporra företagen att satsa på innovation och kreativitet.

Förbättrade villkor på de marknader där man handlar med immateriella rättigheter är också mycket viktigt för innovation och kreativitet. Det samlade värdet av de immateriella rättigheter som finns inom EU är svårt att uppskatta. Den internationella handeln med teknik utgör 1-2 % av BNP i EU och en stor del av denna handel bedrivs mellan medlemsstaterna. Dessa marknaders funktion kommer att vara avgörande för den nya kunskapsbaserade ekonomins konkurrenskraft.

Vidtagna och aviserade åtgärder för att främja FoTU och integrera de nationella systemen för innovation bör kompletteras med gemenskapsinitiativ för immaterialrättsligt skydd (patent, bruksmönsterskydd, upphovsrätt, mönster och varumärken) för att främja innovation och kreativitet och underlätta handeln på den "inre marknaden för teknik".

B. Marknadernas funktion: vad betyder integrationen för den sociala sammanhållningen och konsumenterna?

Vid bedömningen är det nödvändigt att utöver de ekonomiska aspekterna även ta hänsyn till om resultaten är acceptabla ur ett socialt perspektiv. Marknaden fungerar bara tillfredsställande för samhället om resultaten är förenliga med sociala mål och värderingar. I denna rapport beaktas därför även den utsträckning i vilken social och ekonomisk sammanhållning samt konsumenternas intressen främjas [4] [5].

[4] Även konsekvenserna för miljön måste beaktas. Kommissionen har i år antagit ett meddelande [KOM(1999)263] om den inre marknaden och miljön. Rådet har antagit en resolution i samma ämne. Miljöfrågor kommer att behandlas i kommande rapporter på basis av detta. Vissa miljöaspekter i samband med avregleringen av elmarknaden nämns kortfattat i bilagan där detta behandlas.

[5] En annan viktig aspekt som man måste beakta och försöka förstå bättre är sambandet mellan arbetsmarknaden och produkt- och kapitalmarknadernas funktion, men detta är en fråga som faller utanför ramen för denna rapport. Att de politiska instrumenten är olika för övervakningen av arbetsmarknaderna och produkt- och kapitalmarknaderna (Luxemburg och Cardiff) får emellertid inte lägga hinder i vägen för en närmare granskning av deras inbördes samverkan. "

1. Ekonomisk och social sammanhållning har främjats av den ökande integrationen

Den inre marknaden visar att det går utomordentligt bra att förena de ekonomiska mål som uppställs för liberaliseringen och marknadsintegrationen med sociala mål som ekonomisk och social sammanhållning i fördragets mening. Den ekonomiska och sociala sammanhållningen mellan de europeiska regionerna har stärkts avsevärt under huvudfasen av upprättandet av den inre marknaden. Enligt "Sjätte periodiska rapporten om den sociala och ekonomiska situationen i Europeiska unionens regioner" ökade BNP per capita från 41 % till 50 % av EU-genomsnittet under perioden 1986-1996 i de tio minst utvecklade regionerna. Det är emellertid svårt att med säkerhet fastställa den direkta relationen mellan den inre marknaden och dessa ekonomiska aggregat.

I meddelandet "Strukturförändringar och strukturanpassning inom den europeiska tillverkningsindustrin" [KOM(1999)465] finns uppgifter som talar mot vissa ekonomers prognoser om att den inre marknaden skulle öka klyftan mellan "kärnekonomierna" och "randekonomierna" inom EU. Tvärtemot dessa prognoser minskade den geografiska koncentrationen av tillverkningsindustrin till vissa länder under perioden 1988-1998 (se fig. 2 och 3). I randområden och små länder har med andra ord tillväxten varit större än i stora medlemsstater. Den inre marknaden har dessutom gjort det möjligt att utnyttja stordriftsfördelar och öka produktiviteten. Den tätare integrationen i Europa tycks därför inte ha lett till att medlemsstaterna skulle kunna delas in efter en "centrum-periferi"-modell.

Den ökande integrationen verkar följaktligen ha bidragit både till att rationalisera produktionen inom EU och till en jämförelsevis snabbare tillväxt i unionens mindre gynnade länder genom att strukturerna inom industrin har diversifierats. Denna process har understötts av att de relativa skillnaderna mellan medlemsstaterna successivt har minskat när det gäller tillgång till teknik, kapital och arbetskraft. Den europeiska ekonomiska integrationen tycks alltså på ett effektivt sätt bidra till det mål om ekonomisk och social sammanhållning som uppställs enligt fördraget. Denna utveckling måste följas upp i framtiden, i synnerhet vad beträffar den regionala utvecklingen, men på grund av dels de problem som uppstår i samband med mätningen av dessa strukturförändringar, dels bristen på tillgängliga uppgifter går det troligen inte att rapportera på årlig basis.

Effektivitetsförbättringarna har varit förenliga och torde förbli förenliga med en jämnare fördelad ekonomisk konvergens. Ytterligare integration av övrig gemenskapspolitik, bl.a. politiken för ekonomisk och social sammanhållning, kommer att ingå som ett strategiskt mål i strategin för den inre marknaden.

2. Integrationens effekter på detaljhandelspriserna: det finns fortfarande utrymme för förbättringar

Hälsa och säkerhet, produktutbut, pris, kvalitet, tillgänglighet samt rättvisa och öppna marknadsvillkor är mycket viktiga aspekter av marknadernas funktion ur konsumentens perspektiv. Dessa frågor kommer successivt att inkorporeras i kommande utgåvor av denna rapport. Detta år har vi koncentrerat oss på den inre marknadens effekter på priserna, något som kan innebära stora vinster för konsumenterna.

Enligt Eurostats uppgifter har skillnaden mellan de priser som betalas för privat konsumtion minskat mellan EU:s 15 medlemsstater, från 22,3 % [6] 1990 till omkring 14,7 % 1998. Denna tendens kunde främst ses när det gäller handelsvaror: livsmedel, skor och hushållsutrustning. Prisskillnaderna är fortfarande stora inom de sektorer där det inte har bedrivits någon mer omfattande handel med omvärlden tidigare, vilket t.ex. gäller byggverksamhet, men inom vissa andra av dessa sektorer, t.ex. rekreation, utbildning och kultur, har prisskillnaderna minskat. Den utveckling som kan noteras när det gäller priskonvergensen inom den allmännyttiga sektorn återspeglar de pågående avregleringarna i sektorn: Inom energisektorerna, där avregleringstakten har varierat avsevärt mellan de olika länderna, är prisskillnaderna större i dag än de var 1990. Detta gäller dock inte telekommunikationssektorn, där priserna snabbt har konvergerat tack vare konkurrens och teknisk utveckling (se tab. 11-13).

[6] Dessa siffror anger variationskoefficienten, som mäter skillnader i procent av prisavvikelserna i alla länder i förhållande till genomsnittspriset för EU.

En stor del av prisskillnaderna beror på indirekta skatter och valutakursförändringar. Olika höga momssatser står för omkring 20 % av prisskillnaderna i slutlig konsumtion (se tab. 14). Valutakursförändringarna bidrog i hög grad till att prisskillnaderna ökade perioden 1992-1995 (särskilt under 1995) i och med den kraftiga försvagningen av valutan i medlemsstater med redan relativt låga priser. Priskonvergensen tycks därför ha avstannat efter 1993. Siffrorna för EU:s femton medlemsstater för de påföljande tre åren med mer stabila valutakurser visar på fortsatt konvergens, men i långsammare takt än mellan 1985 och 1995. De sex medlemsstater där valutakursförändringarna var minst kännbara perioden 1992-1995 uppvisar inga ökande prisskillnader (se tab. 15).

Med hänsyn till konsumentnyttan är det viktigt att undersöka graden av priskonvergens inom detaljhandeln. I en konkurrensutsatt miljö torde integrationen leda till att priserna konvergerar på en låg nivå. På marknader som är mindre konkurrensutsatta kan priserna konvergera på en högre nivå. Att påvisa en sådan utveckling är visserligen svårt, men det finns belägg för att priserna konvergerar på en lägre nivå på marknader med hård konkurrens, vilket t.ex. gäller telekommunikationer. Detta har dock inte alltid varit fallet i alla sektorer (se bilaga B). Ytterligare uppgifter finns i "EU Economy: 1999 Review" - SEC(1999)1950).

Uppgifter som tyder på priskonvergens bör av olika skäl behandlas med försiktighet. För det första måste kvaliteten förbättras på tillgängliga data och för det andra är integrationen bara en av många faktorer som påverkar priskonvergensen. Konkurrensen på marknaden, inhämtningsprocessen och faktorer som hur effektivt sektorn för handel och distribution fungerar är också sådant som driver på prisutvecklingen. Därför bör priskonvergensen behandlas som en nyckelfråga under reformprocessen och inte bara som en indikator på ekonomisk integration.

Det är inte bara den ekonomiska integrationen som driver på priskonvergensen. Det krävs därför omfattande ekonomiska reformer för att priserna skall konvergera ytterligare mot lägre prisnivåer på dagens inre marknad. Åtgärder på nationell nivå och gemenskapsnivå måste kombineras för att främja konkurrens, lagstiftningsmässiga reformer och ytterligare integration. Andra åtgärder för att förbättra möjligheterna till prisjämförelser på marknaderna så att konsumenter och köpare generellt kan framkalla priskonvergens kommer att vara viktiga, särskilt inom nyligen avreglerade sektorer. Effektivitetsförbättringar inom sektorn för handel och distribution kommer också att vara av central betydelse.

III. Uppföljning av övergripande frågor

EMU förutsätter flexibla marknader, vilket i sin tur kräver att de återstående hindren för produkt- och kapitalmarknadernas integration undanröjs. Snedvridningar av konkurrensen och hinder för den inre marknadens funktion på grund av statligt stöd, viss praxis i samband med offentlig upphandling, regleringar och skatteåtgärder måste undanröjas. Att identifiera återstående hinder och bedöma deras relativa inverkan är mycket svårt vid genomförandet av ekonomiska reformer.

Även om OECD:s övergripande indikatorer för den generella regleringen har vissa begränsningar kan de vara användbara för detta ändamål, eftersom de bör avspegla regleringarnas effekter på marknadsmekanismerna. Med hjälp av dessa indikatorer är det dessutom möjligt att göra jämförelser mellan länderna. Indikatorerna belyser väsentliga skillnader mellan de enskilda medlemsstaterna och visar på behov av specifika lösningar för varje enskilt land (se tab. 16).

Ser man till regleringarna av produktmarknaden generellt förefaller EU-länderna i genomsnitt prestera sämre än USA, men bättre än andra OECD-länder som Japan eller Norge. Statlig kontroll över ekonomin (med bl.a. variabler som ingrepp från statens sida i driften av privata företag eller storleken på den statliga företagssektorn) är enligt OECD den främsta källan till rigida strukturer på grund av regleringar inom EU. EU är dock inget undantag, andra OECD-ekonomier som Korea, Schweiz och i synnerhet Norge intar också tätplaceringar i detta sammanhang. Handels- och investeringshindren är mycket låga för EU-länderna. De kanske mest anmärkningsvärda resultaten ger indikatorn på hinder för företagande genom att den visar på ganska betydande skillnader mellan de enskilda europeiska länderna.

För politiska ändamål är det nödvändigt att undersöka variablerna bakom dessa övergripande indikatorer både med avseende på enskilda länder och på gemenskapsnivå. Nedan redogör vi för hur fem av dessa nyckelfrågor inverkar på marknadernas funktion. Dessa har valts ut med hänsyn till kommissionens prioriteringar och slutsatserna från den första omgången av Cardiffprocessen och omfattar strukturella aspekter med direkt inverkan på företagsklimatet samt policy-relaterade aspekter som inverkar på marknadernas funktion.

A. Förbättrat företagsklimat

1. Företagande och förenklad lagstiftning

I många medlemsstater är det fortfarande motigt att starta nya företag. Komplicerade regler för ekonomi och administration, otillräcklig tillgång till finansiering, dåligt anpassade konkurs- och insolvensregler, begränsad information och rådgivning samt otillräcklig utbildning är bara några faktorer som gör att det är svårt att starta och vidareutveckla småföretag. Dessa effekter återspeglas i det totala antalet nya företag, som är väsentligt lägre än i USA, och i antalet nya företag som överlever över tiden. Denna situation kräver snabba ekonomiska och lagstiftningsmässiga reformer. Väsentliga skillnader i de olika medlemsstaterna när det gäller förfarandena för företagsregistrering (se fig. 4 och 5) visar att mycket kan göras för att förbättra denna situation. Nedanstående lösningar kan vara en väg att gå.

? Inrättande av s.k. one-stop-shops för nystartade företag. Detta har avsevärt minskat byråkratin och det har blivit lättare att få tillgång till rådgivning och information. De flesta medlemsstaterna har antingen redan inrättat eller tänker inrätta den här typen av centra (t.ex. "Single Business Window" i Spanien, "Enterprise Formality Centres" i Portugal och "Guichet Unique" i Frankrike). Vissa medlemsstater (t.ex. Storbritannien) försöker också följa upp utvecklingen efter företagsstarten.

- Minskad tidsåtgång för själva företagsgrundandet. Frankrike försöker skynda på registreringsförfarandet och Portugal planerar att minska den tid som behövs för att starta nya företag från 6 månader till 20 dagar.

- Mindre byråkrati. Finland skall införa en enhetlig registreringsblankett. Inom ramen för det nederländska programmet "Towards lower administrative costs" har man redan minskat antalet regler med inverkan på företagen och insamlingen av alla arbetstagarrelaterade uppgifter sker på ett enda ställe.

Krav på minimikapital för grundandet av privata aktiebolag kan också vara stora hinder för nya företag, inte minst för små och medelstora företag. I tio medlemsstater är minimikapitalet fastställt till 8 000 euro, i Tyskland krävs dock 25 000 euro. I Storbritannien och Irland har man däremot inga fastställda krav på minimikapital alls. Tyvärr tycks utvecklingen i Europa gå mot krav på större minimikapital (t.ex. Grekland och Finland). Även om de direkta kostnaderna för att registrera ett privat aktiebolag inte förefaller oöverkomliga kan de totala kostnaderna (dvs. arvoden till jurister, revisorer och konsulter osv.) bli mycket högre än i USA. Enligt gjorda beräkningar spänner kostnaderna från 3 400 euro i Frankrike och 2 200 euro i Italien till 420 euro i Storbritannien, 300 euro i Spanien och 250 euro i Irland. Den genomsnittliga kostnaden i USA uppgår till 500 euro.

Kommissionen samordnar för närvarande tillsammans med medlemsstaterna ett antal åtgärder som syftar till att förbättra EU:s regelverk. Ett sätt att uppnå detta är att lagförslagen skall uppfylla vissa kvalitetskrav och att man vid behov analyserar konsekvenserna för företagen. Inom ramen för pilotprojektet med företagarpanelen får företagen möjlighet att granska vissa lagförslag.

SLIM-initiativet är ett annat gemenskapsinitiativ som syftar till att förenkla och förbättra gällande lagstiftning. En nyligen genomförd granskning av SLIM visar att initiativet också kan fylla en viktig funktion i lagstiftningsarbetet framöver, förutsatt att vissa förbättringar görs för att öka insynen, förbättra samordningen med nationella åtgärder och anta rekommendationerna snabbare. Vid granskningen underströks dessutom behovet av en tydligare fokusering på att förenkla lagstiftningen, detta genom att främja SLIM:s strategiska roll i kommissionens program för bättre lagstiftning resp. reformering av regelverket. Kommande åtgärder inom ramen för SLIM bör därför vidtas med siktet inställt på brett uppställda men samtidigt väldefinierade mål (för bättre lagstiftning) som kommissionen utarbetar med stöd av medlemsstaterna.

BEST-handlingsplanen som utarbetats som svar på rekommendationerna från Arbetsgruppen för enklare företagsvillkor (BEST-gruppen) samlar för första gången de olika politikområdena med inverkan på företagande och företag under samma paraply. Fokuseringen ligger på de aspekter som är av störst betydelse för de små och medelstora företagen, t.ex. nya grepp inom utbildning, fortbildning och arbetsmiljö, bättre tillgång till finansiering och innovation och bättre offentlig förvaltning.

Medlemsstaterna bör fortsätta sina ansträngningar för att minska kostnaderna generellt samt kostnaderna som uppstår genom gällande lagstiftning i samband med grundandet av nya företag. En systematisk översyn av gällande lagstiftning bör göras sektorsvis med särskilt beaktande av sektorer med särskild lagstiftning. Kommissionen kommer att följa upp och rapportera om initiativ som tagits för förenklad lagstiftning och hur de fungerar. Utvärderingen av SLIM kommer att läggas fram i början av nästa år.

2. Kvarvarande tekniska handelshinder

I fjolårets rapport konstaterades att vissa tekniska handelshinder fortfarande återstår inom gemenskapen. Medlemsstaterna kan enligt fördraget, om skälen är rimliga, t.ex. av folkhälso- eller säkerhetsskäl, ibland kräva att produkter på deras marknader uppfyller vissa tekniska krav. I vissa speciella fall kan emellertid olika nationella krav hindra handeln över gränserna på ett sätt som strider mot fördraget. Gemenskapen har ett antal modeller för hur sådana tekniska handelshinder kan undanröjas. En bedömning måste göras av hur verksamma dessa modeller är. Följande tre metoder har hittills tillämpats: principen om ömsesidigt erkännande på områden där ingen harmonisering föreligger, detaljerad teknisk harmonisering (den gamla metoden) samt harmonisering genom lagstiftning, varigenom det fastställs grundläggande krav som produkter som släpps ut på marknaden måste uppfylla (den nya metoden).

Kommissionen lade förra året fram ett meddelande [KOM(1999)299] och en omfattande första rapport om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande när det gäller varor och tjänster. I dessa dokument anges konkreta åtgärder som både medlemsstaterna och kommissionen skall vidta för att tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande skall bli mer effektiv [7]. Ömsesidigt erkännande är en fråga som kommer att följas upp noggrant i rapporter varje halvår. Som ett komplement till denna analys ges här en kortfattad redogörelse för vilka effekter den nya metoden har haft för harmoniseringen av tekniska föreskrifter för produkter.

[7] Den 28 oktober 1999 välkomnade rådet dessa åtaganden och antog en resolution om ömsesidigt erkännande.

Den gemenskapsinterna handel som omfattas av den nya metoden har gradvis ökat i betydelse och utgör nu omkring 31 % av den totala handeln med industriprodukter. Av detta kan man dra slutsatsen att den nya metoden har bidragit framgångsrikt till att bereda väg för denna handel. Det finns tjugo direktiv enligt den nya metoden, varav två täcker 80 % av denna handel - det ena omfattar elektromagnetisk kompatibilitet och det andra maskiners säkerhet. Det första direktivet blir allt viktigare sett till andelen produkter som omfattas av den nya metoden (se fig. 6 och 7).

Figur 8 visar hur den gemenskapsinterna exporten av produkter med elektromagnetiska komponenter har utvecklats jämfört med utvecklingen för den totala exporten av industriprodukter inom EU. Värdet är satt till 100 under 1991, eftersom direktivet trädde i kraft den 1 januari 1992. Om direktivet har bidragit till att underlätta handeln över gränserna i fråga om dessa produkter kan det i så fall bara ha inträffat efter detta datum. Det första året tycks direktivet inte ha haft några större effekter på denna handel. Efter 1993, när det fanns standarder och direktivet var införlivat, började emellertid den gemenskapsinterna exporten av produkter som omfattades av direktivet öka, och det snabbare än den gemenskapsinterna exporten av industriprodukter som helhet.

Av detta kan man dra slutsatsen att direktivet bidrar till förbättrad handel över gränserna när det gäller dessa produkter. Cykliska faktorer med påverkan på denna sektor kan inte förklara detta uppsving eftersom investeringscykeln, som är ett bra mått på den interna efterfrågan på många produkter som omfattas av direktivet, inte visar några särskilda förändringar kring 1993.

Dessa uppgifter tyder alltså på att den nya metoden kan vara ett effektivt sätt att avskaffa tekniska hinder för handeln över gränserna inom EU. Denna metod kan dock bara genomföras effektivt om tre olika samverkande faktorer föreligger: direktiv, standarder och verksamt införlivande.

Kommissionen och medlemsstaterna bör överväga att udvidga tillämpningsområdet för den nya metoden till nya sektorer. På områden där metoden redan tillämpas måste standarder utvecklas och direktiven införlivas.

B. Förbättra marknadernas funktion

1. Statligt stöd

Det samlade statliga stödet i medlemsstaterna ligger fortfarande på en ganska hög nivå, vilket ökar risken för snedvridningar av konkurrensen på den inre marknaden. EU:s femton medlemsländer betalade i genomsnitt ut 95 miljarder euro per år i statligt stöd under perioden 1995-1997 (ca 1,2 % av BNP). Utvecklingen är positiv, men ännu återstår vissa källor till bekymmer. En uppmuntrande tendens är att det statliga stödet mätt i procent av BNP har minskat sedan 1990, i synnerhet i medlemsstater där det 1990 uppgick till mer än 1,5 % av BNP. För vissa medlemsstater tycks dock den nedåtgående kurvan ha planat ut under perioden 1993-1995 och 1995-1997 (se fig. 9).

En närmare granskning måste emellertid göras av hur det statliga stödet är sammansatt och inte bara av den totala volymen, detta för att konsekvenserna för konkurrensen på den inre marknaden skall kunna fastställas, vilket rådet också beslutade om förra året. Statligt stöd kan delas in i tre kategorier.

(1) Statligt regionalstöd, som omfattar stöd som beviljats enligt artikel 87.3 a och c, vilket utgjorde 0,3 % av BNP perioden 1995-1997 (se fig. 12). I princip beviljas denna typ av stöd främst av rättviseskäl [8].

[8] I princip bör regionalstödet ha större betydelse i länder med större inkomstskillnader, men som fig. 13 visar förefaller det inte finnas något direkt samband mellan den relativa storleken på det statliga regionalstödet och regionala inkomstskillnader.

(2) Övergripande statligt stöd, som i första hand, men inte alltid, är tänkt att främja effektiviteten på ett sätt som inte skall vara sektorsspecifikt genom att kompensera för sådana faktorer som marknaden inte kan balansera (dvs. stöd till innovation, energibesparingar, små och medelstora företag, miljöskyddsåtgärder). Denna typ av stöd utgjorde 0,1 % av BNP perioden 1995-1997 (se fig. 10).

(3) Statligt sektorsstöd, som ges till traditionella industrisektorer (kol, stål och varvsindustrin) och skall understödja investeringar. Detta är förmodligen det stöd som har de största snedvridande effekterna på konkurrensen. Denna typ av stöd utgjorde ca 0,16 % av BNP. Om stöd till transporttjänster också inkluderas uppgick sektorsstödet till 0,67 % av BNP under perioden 1995-1997 (se fig. 11).

Alla länder utom Irland (där stödet till stål- och järnvägssektorn ökade) har minskat sitt sektorsstöd eller åtminstone hållit det konstant (i procent av BNP). Vissa länder (t.ex. Danmark) tycks ersätta sektorsstöd med övergripande stöd. I Grekland verkar sektorsstöd ersättas med regionalstöd. Sektorsstödet utgör fortfarande en stor del av allt stöd och denna andel har varit konstant mellan 1990 och 1997. Med andra ord så har det samlade statliga stödet visserligen minskat, men andelen av det stöd som troligen har den största negativa inverkan på konkurrensen har inte förändrats (se fig. 14).

Statligt ad hoc-stöd kan vara extremt konkurrenshämmande, vilket gör sådana insatser särskilt bekymmersamma. Det rör sig här om sektorsstöd som inte ingår i någon fastlagd ordning och som främst är avsett som komplement till omstruktureringar, oftast för att möta kortfristiga behov. Även om det skett en minskning från 15,3 % under perioden 1993-1995, utgjorde ad hoc-insatserna omkring 13 % av det samlade stödet inom gemenskapen under 1995-1997 (i Spanien har detta stöd till industrin ökat avsevärt) (se tab. 17 och 17a). Ad hoc-stöd till den finansiella tjänstesektorn har ökat stadigt sedan 1993 och under 1997 ökade det med ytterligare omkring 11 %. Merparten av detta stöd beviljades i Frankrike, men även i Irland, Italien och Portugal kan samma utveckling noteras. Detta beror till stor del på ett antal fall med stora stödbelopp, men utvecklingen bör följas upp noggrant med tanke på de viktiga förändringar som för närvarande sker i sektorn.

Det statliga stödet tenderar för närvarande att minska i omfattning, vilket får ses som en önskvärd utveckling. Medlemsstaterna bör göra ytterligare ansträngningar för att undvika sektorsstöd och i synnerhet ad hoc-stöd. Kommissionen kommer att ägna särskild uppmärksamhet åt denna utveckling.

2. Offentlig upphandling

Ett mycket viktigt område för den inre marknaden är offentlig upphandling, som är betydelsefull dels ur ekonomisk synvinkel, dels som ett instrument för medlemsstaternas förvaltningar att direkt påverka ekonomin. Den offentliga sektorns upphandling av varor, tjänster och bygg- och anläggningsarbeten utgör en stor del av EU:s ekonomi (enligt beräkningar ca 14 % av BNI eller över 1 000 miljarder euro under 1998, vilket motsvarar drygt hälften av Tysklands BNP). Det är därför av största betydelse för EU:s ekonomi att marknaderna för offentlig upphandling är öppna för konkurrens för hela EU. Detta kommer att ge skattebetalarna valuta för pengarna, förbättra kvaliteten på de offentliga tjänsterna och leda till en effektiv resursfördelning.

Marknaderna för offentlig upphandling kan bara bli effektiva om alla berörda parter (uppdragsgivare, leverantörer och myndigheter) har tillgång till bra och relevant marknadsinformation. Kommissionen diskuterar för närvarande med medlemsstaterna om en preliminär uppsättning med nio indikatorer varigenom marknadstendenser och effekterna av politiken för offentlig upphandling över tiden skall kunna mätas, detta i enlighet med meddelandet om offentlig upphandling [9].

[9] Meddelande från kommissionen, 11.3.1998 [KOM(98)143 slutlig], Offentlig upphandling inom Europeiska unionen.

Dessa indikatorer ger årliga skattningar av den samlade offentliga upphandlingen, det värde som omfattas av direktiven om offentlig upphandling, det värde som de facto offentliggjorts i EGT, antalet upphandlande enheter som offentliggjort anbudsinfordringar, antalet offentliggjorda anbudsinfordringar och värdet på upphandlingen över gränserna inom EU. Andra indikatorer mäter kvaliteten på offentliggjorda anbudsinfordringar och jämför de priser som den offentliga sektorn betalat för samma eller liknande varor och tjänster i hela EU. Hur ändamålsenliga dessa indikatorer är som mätare på marknadsöppningen framgår av de första skattningarna för perioden 1993-1998.

Över sex gånger så många upphandlande myndigheter i medlemsstaterna offentliggjorde anbudsinfordringar under 1998 som under 1993. 30 863 anbudsinfordringar offentliggjordes av upphandlande organ inom EU under 1992. 1998 hade denna siffra ökat till 73 688 och omfattade då ett mycket bredare register av varor, tjänster och offentliga bygg- och anläggningsarbeten.

Det samlade värdet på dessa anbudsinfordringar är svårt att uppskatta. Efter det att ett anbud har antagits skall ett meddelande om tilldelningen av kontraktet offentliggöras. Eftersom vissa mycket stora enskilda kontrakt ofta kan uppgå till avsevärda belopp kan relativt begränsade uppgiftsbortfall leda till betydande snedvridningar av resultaten. Med reservation för detta uppgick det beräknade totala värdet för anbudsinfordringar offentliggjorda under 1993 till 59 miljarder euro, jämfört med 137 miljarder euro under 1998 (se fig. 15 och tab. 18, 19, 20 och 21).

Antalet offentliggjorda meddelanden fortsätter att öka, men offentliggörandet av meddelanden om tilldelningen av kontrakt såväl som mängden och kvaliteten på den information som ges kan förbättras avsevärt. Detta kommer att öka öppenheten på marknaderna och leda till att bättre statistik kan sammanställas så att utvecklingen på detta område kan följas upp. Dessutom bör man fastställa i vad mån ökad öppenhet leder till hårdare konkurrens på marknaderna för offentlig upphandling. Prisindikatorer för offentlig upphandling skulle vara till nytta för detta ändamål.

I enlighet med vad som anges i meddelandet om offentlig upphandling [10] kommer kommissionen inom kort att lägga fram ett antal åtgärder för att förenkla, förtydliga och förbättra det system som tillämpas för offentlig upphandling. Kommissionen kommer även att ta fram indikatorer så att utvecklingen på marknaderna och effekterna av politiken för offentlig upphandling över tiden skall kunna mätas. Gällande lagstiftning måste införlivas korrekt och efterlevnaden kontrolleras [11].

[10] KOM(98)143 slutlig, 11.3.1998, Offentlig upphandling inom Europeiska unionen.

[11] Ännu i oktober 1999 var inget av de elva direktiven om offentlig upphandling korrekt genomfört i samtliga 15 medlemsstater.

3. Beskattning

Kommissionen har utarbetat och lagt fram förslag om ett samordnat åtgärdspaket för att angripa skadlig skattekonkurrens och de snedvridande effekter denna kan få på resursfördelningen och skattesystemen i de olika länderna. Detta antogs av rådet den 1 december 1997 och omfattar åtgärder som rör företagsbeskattning, beskattning av inkomster från sparande och frågan om källskatt på gränsöverskridande betalningar av räntor och royalties som betalas mellan närstående bolag.

När det gäller företagsbeskattningen har kommissionen föreslagit en "uppförandekod" för att förhindra att beskattningsunderlaget urholkas till följd av skadlig skattekonkurrens (transfer av beskattningsunderlag till andra länder). Att förebygga en urholkning av beskattningsunderlaget är en nödvändig förutsättning på medellång sikt för att skattetrycket på vårt produktionssystem skall kunna minska.

Vad beträffar beskattningen på inkomster från sparande har kommissionen lagt fram ett direktivförslag för att minska snedvridande ekonomiska effekter på den inre marknaden som beror på bristfällig effektiv beskattning av vissa ränteinkomster från sparande i andra länder inom gemenskapen. Förslaget grundar sig på den s.k. samexistensmodellen, som ger medlemsstaterna möjlighet att välja att antingen ta ut en källskatt på 20 % eller att överlämna uppgifter till andra medlemsstater om ränteinkomster för personer som inte är bosatta i landet. Detta förslag har ingen inverkan på gällande skattesystem för personer som bor i landet ifråga.

Förslaget om ett gemensamt system för beskattning av räntor och royalties följer neutralitetsprincipen för kapitalbeskattning som har tillämpats tidigare för moderbolag och dotterbolag. I alla dessa fall kan källskatt innebära onödiga finansiella kostnader för företagen och i vissa fall till och med dubbelbeskattning.

Rådet har, mot bakgrund av analysen av företagsbeskattningen och behovet av insatser för att motverka skadlig skattekonkurrens, bett kommissionen att lägga fram en studie om företagsbeskattningen under första halvåret 2000. Studien skall analysera skillnaderna i företagsbeskattning mellan de olika medlemsstaterna och identifiera de skatteregler som i första hand kan hindra ekonomisk verksamhet över gränserna på den inre marknaden. På grundval av detta bör en bedömning sedan göras av hur dessa faktorer påverkar förläggningen av ekonomisk verksamhet och investeringar. Med ledning av resultaten från denna studie bör man sedan för det första lättare kunna avgöra hur de faktiska nivåerna på företagsbeskattningen påverkas av beskattningsunderlaget och, för det andra, kunna se vilka skatteåtgärder som kan föreslås för att understödja integrationen av den inre marknaden och därmed de europeiska företagens konkurrenskraft.

Det administrativa samarbetet har en central funktion i inremarknadsorienterade skattesystem som bygger på icke-diskriminering. Den främsta målsättningen med kommissionens nya förslag om ömsesidigt bistånd vid indrivning av skatter, där det även föreslås att direkta skatter skall omfattas, är att skydda nationella och gemenskapens ekonomiska intressen på områden där risken för bedrägerier för närvarande blir allt större.

Kommissionen har dessutom påbörjat en genomgripande granskning av hur momskontroller och det administrativa samarbetet fungerar, som kommer att läggas fram i den tredje rapporten enligt artikel 14 (enligt rådets förordning (EEG) nr 218/92). Att detta fungerar är av avgörande betydelse för konkurrenskraften och neutraliteten - i fråga om beskattning - på den inre marknaden och för att den lagliga handeln skall skyddas.

Förstärkt samordning av skattepolitiken och administrativt samarbete på skatteområdet måste prioriteras. Detta kommer att gynna sysselsättningsfrämjande skattesystem, säkra skatteintäkterna och garantera att den inre marknaden fungerar optimalt. I detta sammanhang spelar företagsbeskattningen en central roll. Medlemsstaterna ombeds att fästa största vikt vid att försöka hitta samarbetslösningar på detta område.

IV. Främja ekonomiska reformer på den inre marknaden för tjänster

Tjänstesektorn står för en ökande andel av EU:s BNP och sysselsätter dubbelt så många människor som industrin och jordbruket sammantaget. Under det senaste decenniet har tillväxttalen och antalet nya arbetstillfällen i sektorn legat över de samlade ekonomiska resultaten i nästan alla medlemsstaterna, vilket har lett till att tjänstesektorns andel av den totala ekonomin har ökat inom hela EU. Sysselsättningen inom tjänstesektorn är dock fortfarande lägre i Europa än i USA. Resultaten inom vissa nyckelsektorer, som handel och distribution och finansiella tjänster, är av avgörande betydelse för Europas ekonomi. Därför krävs speciell uppföljning av dessa marknader [12]. Fortsatta ansträngningar för att integrera och öppna tjänstemarknaderna och förbättra regelverket för vissa tjänster är de främsta prioriteringarna när det gäller denna sektor.

[12] Det är tyvärr svårt att göra en heltäckande analys på grund av bristen på statistik. Åtgärder bör vidtas för att lösa detta problem.

A. Öppna och integrera tjänstemarknaderna

1. Den allmännyttiga sektorn

Dessa nyckeltjänster öppnas i allt högre grad för konkurrens, vilket innebär fortsatta betydande vinster både ur ett ekonomiskt och ett socialt perspektiv. I och med att direktiv 96/92/EG trädde i kraft den 19 februari 1999 blev detta ett mycket viktigt år för avregleringen av medlemsstaternas marknader för el. Frankrike och Luxemburg var de enda länderna som inte kunde hålla tidsfristen [13]. De flesta medlemsstaterna har valt de alternativ i direktiven som leder till de mest öppna marknadsstrukturerna. Medlemsstaterna har ställt upp ambitiösa mål för marknadsliberaliseringen när det gäller de marknadsandelar och marknadssegment som skall öppnas för konkurrens. Slutmålet för Europas energimarknader är dock inte bara att avreglera, utan en gemensam europeisk energimarknad, även om detta ger upphov till vissa problem. De ekonomiska fördelarna till följd av avregleringen är redan uppenbara för företagen och hushållen i vissa länder. I Tyskland, Portugal, Frankrike, Belgien och Spanien har elpriserna (exkl. skatter) sjunkit för hushållen och industrin med anledning av att sektorn snart förväntas stå öppen för konkurrens (se tab. 22a och b och bilaga C).

[13] Irland kan uppskjuta införlivandet 1 år och Grekland 2 år.

Marknaden för telekommunikationer har i stort sett varit avreglerad sedan den 1 januari 1998, vilket både företag och medborgare har vunnit på. De tidigare monopoloperatörernas marknadsandelar sjunker i takt med att nya aktörer kommer in på marknaden och den ökande konkurrensen. Resultatet är sjunkande priser för konsumenterna (kostnaderna för företagen har sjunkit upp till 25 % och hushållens kostnader upp till 40 % mellan 1997 och 1999). Samtrafikavgifterna och taxorna för förhyrda förbindelser sjunker också, även om deras absoluta nivå med internationella mått mätt fortfarande är för hög. Trots de framsteg som gjorts visar dock Femte rapporten om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommunikationsområdet [KOM(1999)537] på vissa problem. Till de viktigaste hör de skillnader som föreligger i de nationella tillsynsmyndigheternas arbete, den mycket låga graden av harmonisering när det gäller gemenskapens system för tillståndsgivning och samtrafik, brist på konkurrens på marknaden för anslutning till lokala nät och hinder för tillträde till marknaden som kan uppstå på grund av tillämpningen av regelverket för kostnadsredovisning samt finansieringen av samhällsomfattande tjänster (se tab. 23 a och b).

Resultaten av avregleringen av luftfarten är hittills positiva. Öppningen har skett på ett tillfredsställande sätt och det finns nu fler och större konkurrenter på marknaden. Antalet flygbolag har ökat från 132 under 1993 till 164 under 1998. Marknadsandelen för etablerade nationella flygbolag har minskat stadigt och antalet sträckor som trafikeras av fler än två bolag har tredubblats sedan 1992 (se tab. 24 a och b). Avregleringen har varit till nytta för konsumenterna som har fått tillgång till bättre tjänster till lägre priser. Prisutvecklingen är emellertid inte helt tillfredsställande. Specialbiljetter har visserligen blivit allt vanligare, men den mer konkurrensutsatta marknadsstrukturen har inte alltid lett till klart lägre priser på helt flexibla biljetter. Kommissionens meddelande om den europeiska luftfartsnäringen [KOM(1999)182 slutlig] visar att det fortfarande föreligger stora skillnader i biljettpris per kilometer i Europa och pristarifferna på vissa rutter ger anledning till betänksamhet. Kommissionen har upprättat ett speciellt förfarande för att följa upp prisutvecklingen. Bristen på flygplatsinfrastruktur, de höga kostnaderna för denna samt trängsel i luftrummet är fortfarande de främsta flaskhalsarna som hindrar konkurrensen och inverkar negativt på luftfartsnäringens konkurrenskraft som helhet. Dessa hinder gör att små och medelstora flygbolag har svårt att förbättra sina marknadspositioner snabbare. Trots rådets förordning (EEG) nr 95/93 och rådets direktiv 96/67/EG hindrar olika rättspraxis i medlemsstaterna bl.a. för fördelningen av ankomst- och avgångstider och för marktjänster även utvecklingen av helt konkurrenskraftiga marknader. Den inre marknaden för luftfart måste också kompletteras med en verkligt extern dimension, så att snedvridningar på den inre marknaden som orsakas av s.k. open skies-avtal kan undanröjas.

Öppningen av postsektorn har varit svår. Rådets direktiv 97/67/EG innehåller bestämmelser om avgiftsprinciper, om gemensamma regler för tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster och om insyn i redovisningen. I slutet av oktober 1999 hade åtta länder, nämligen Belgien, Danmark, Grekland, Finland, Frankrike, Italien, Sverige och Storbritannien, införlivat direktivet. I Tyskland, Österrike, Nederländerna, Portugal och Spanien var det delvis införlivat. Kommissionen överväger nu hur denna situation skall åtgärdas (se tab. 25).

De flesta av dessa processer har vissa gemensamma drag.

- Innan de traditionella strukturerna för tillhandahållandet av tjänster kan avskaffas krävs det ofta att det skapas nya marknader som inte behövs i en miljö med vertikalt integrerade monopolister. Detta är i många fall mycket komplicerat, av tekniska skäl (t.ex. elproduktionen), på grund av att man måste använda gemensamma nät för att kunna tillhandahålla tjänsterna (t.ex. el- och telenät, flygtrafikkontroll) eller därför att begränsade resurser måste fördelas (t.ex. flygplatser). Detta betyder dels att nya marknadsstrukturer måste utvecklas så att leverantörer och kunder kan nå varandra, dels att marknadsaktiviteterna måste organiseras på effektivast möjliga sätt.

- Ett annat gemensamt drag är att det finns vissa flaskhalsar i dessa processer (exempelvis avtal om nätåtkomst när det gäller telekommunikationer, flygtrafikkontroll eller fördelning av ankomst- och avgångstider vid flygplatser). Orsaken till dessa problem är ofta att det finns dominerande etablerade marknadsaktörer som kontrollerar strategiskt viktiga tillgångar.

- För det tredje är det av avgörande betydelse att skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster säkras för att resultatet skall bli lyckat ur samhällets perspektiv. Ibland är det säkert svårt att utforma lösningar för finansieringen som upprätthåller konkurrensen, och behovet av att skydda alla aktörers intressen kan förmodligen också skapa problem, men lösningar måste hittas som är acceptabla för samhället.

Medlemsstaterna bör anta och införliva gemenskapens regelverk fullt ut inom dessa fyra sektorer, särskilt inom elsektorn. Ett strikt genomförande av konkurrensreglerna och vid behov en vidareutveckling av regelverket säkrar en välfungerande konkurrens på marknader som nyligen har öppnats för konkurrens. Detta är nödvändigt på alla områden där flaskhalsar eller skyldigheter att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster gör att dominerande marknadsaktörer gynnas och därmed hindrar konkurrensen. För speciella problem som övervakningen av pristarifferna inom luftfarten eller prissättningen för användningen av nätverken inom telekommunikationssektorn måste man hitta särskilda lösningar.

2. Finansiella tjänster

Sektorn för finansiella tjänster i Europa genomgår snabba och djupgående förändringar. I banksektorn pågår för närvarande en process som präglas av konvergens och strukturella anpassningar och denna process är långt ifrån avslutad. Hårdare konkurrens till följd av den tekniska utvecklingen, förändringar i regelverket och tendensen att mellanled i allt större utsträckning kringgås samt införandet av den gemensamma valutan påverkar förutsättningarna för företagens verksamhet och utvecklingen inom hela det europeiska banksystemet. Ökad konkurrens om sparandet på låne- och depositmarknaderna har minskat lönsamheten för traditionella banktjänster till privatpersoner och mindre företag. Intäkterna från annan verksamhet än in- och utlåning har dock ökat avsevärt. Ökad konkurrens från eurobaserade värdepappersmarknader kan leda till att affärsbankernas verksamhet minskar i omfattning (se bilaga D).

Lönsamheten inom den europeiska banksektorn är låg jämfört med USA, där en reformering av regelverket under andra halvan av 1990-talet har lett till hårdare konkurrens och omstruktureringar (se tab. 27). Nya möjligheter att utnyttja stordriftsfördelar och utvidgat produktsortiment har drivit på sammanslagningarna av europeiska banker, vilket inte nödvändigtvis sker på bekostnad av konkurrensen. Antalet fusioner i banksektorn fyrdubblades under andra halvan av 1990-talet. Första halvåret 1999 stod fullbordade fusioner och uppköp av finansinstitut för 25 % (mätt i transaktionsvärde) av alla fusioner och uppköp. Till största delen har det handlat om inhemska sammanslagningar och omstruktureringar. Sammanslagningarna över gränserna har främst varit regionala, särskilt i Skandinavien, på Iberiska halvön och i Beneluxländerna. Bankerna har försökt bygga upp stora nationella koncerner för att kunna konkurrera på den europeiska marknaden (se tab. 28).

Den tekniska utvecklingen samt den omständigheten att vissa produkter är relativt okomplicerade underlättar integrationen av paneuropeiska marknader för banktjänster till privatpersoner och mindre företag, men höga avgifter för transaktioner över gränserna hindrar utvecklingen. Höga kostnader för transaktioner över gränserna beror främst på att systemen för detta är underutvecklade i hela Europa. Förändringar på interbanknivå och inom bankerna själva är nödvändiga för att fullständigt integrerade system för utlandsbetalningar skall kunna åstadkommas för medborgarna och företagen. För att detta långvariga problem skall kunna lösas är det nu mer påkallat än någonsin tidigare att genomföra den samordnade strategi under medverkan av ECBS, EU-institutionerna, medlemsstaterna och den privata sektorn som kommissionen efterlyser i handlingsplanen från 1999.

Marknaden för försäkringstjänster karakteriseras av långsam men successiv integration och en kraftig tendens till koncentration. På området för livförsäkringar går integrationen relativt långsamt på grund av olika nationella skattesystem. Detta hindrar också skapandet av en inre marknad för pensionsfonder. Handlingsplanen för finansiella tjänster manar därför till bättre samordning av de skatteregler som styr reglerna om kompletterande pensioner. I handlingsplanen förordas också avskaffande av onödiga nationella restriktioner för pensionsfondernas investeringar så att integrationen av de europeiska finansmarknaderna påskyndas.

Ökad efterfrågan på andra finansiella instrument än statsobligationer stimulerar marknaderna för företagsanknutna värdepapper och det finns utrymme för europas aktiemarknader att bli ännu större. De europeiska aktiemarknadernas andel av världens samlade börsvärde var omkring 25 % år 1998, vilket är långt mindre än den nordamerikanska börsens andel.

Handlingsplanen för finansiella tjänster måste genomföras fullt ut utan dröjsmål, särskilt på följande punkter:

- Det är mycket viktigt att systemen för utlandsbetalningar vidareutvecklas så att integrationen av paneuropeiska marknader för banktjänster till privatpersoner och mindre företag underlättas.

- Tillsynen och övervakningen av bankerna bör stärkas genom att gemensamma redovisningsnormer för hela unionen fastställs.

- Översynen av de nationella reglerna för företagsstyrning som planeras enligt handlingsplanen bör också kunna ange nya riktningar för det fortsatta arbetet.

- En översyn av befintliga system krävs för att strukturerna för tillsynen skall anpassas till de nya marknadsvillkoren inom den finansiella tjänstesektorns olika segment.

- Kommissionen kommer att lägga fram ett förslag till direktiv om pensionsfonder sommaren 2000.

- Slutligen skulle gemensamma regler, som föreslås i handlingsplanen, kunna underlätta integrationen av de europeiska aktiebörserna.

B. Förbättrat regelverk för tjänstesektorn

1. E-handel

E-handeln har potential att skapa EU-täckande marknader, både inom sektorer där ingen direkt handel med omvärlden har förekommit tidigare och för företag som hittills har varit bundna till lokala marknader - om bara villkoren är de rätta. Att innehåll med stort mervärde nu kan spridas via Internet, med alla fördelar detta har i fråga om snabbhet och kvalitet jämfört med traditionella spridningssätt, kommer förmodligen att i hög grad bidra till att handeln med tjänster online ökar.

I vilken omfattning e-handeln kommer att öka hänger mycket på konkurrensvillkoren inom IT- och telekomsektorerna. Även om avregleringarna inom telekom har lett till markant sänkta taxor är avgifterna för förhyrda förbindelser fortfarande relativt höga i vissa europeiska länder. Vad beträffar leveranssystemen tillämpas informations- och kommunikationsteknik i företagen i varierande grad i olika länder och särskilt lite i små och medelstora företag. Detta i kombination med begränsade IT-kunskaper kan i slutänden vara avgörande för tillväxten inom e-handeln i Europa.

I meddelandet om e-handel [KOM(97)157 slutlig] från 1997 formuleras målsättningen att skapa en tydlig, tillförlitlig och enhetlig rättslig ram för att e-handeln skall kunna vidareutvecklas samtidigt som mål av allmänintresse säkras, inte minst för konsumenterna. Att kosumenterna får förtroende för detta nya medium är av avgörande betydelse för e-handelns tillväxt. För att skydda och främja kreativiteten behövs dessutom en adekvat och effektiv ram för det immaterialrättsliga skyddet.

I november 1998 antog kommissionen ett direktivförslag (KOM(1998)586 slutlig) om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln på den inre marknaden, där ett regelverk för e-handeln läggs fram. Rådet enades om en gemensam ståndpunkt i december 1999. Den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster säkras genom att tillämpningen av vissa viktiga principer för den inre marknaden förtydligas (principen om ursprungsland och principen om ömsesidigt erkännande). De principer som fastställs i direktivet är tillämpliga på finansiella tjänster och kapitalmarknaderna, om inte annat följer av väldigt begränsade undantag med anledning av konsumentskyddet (vilket inkluderar investerare) [14].

[14] Europaparlamentet har bekräftat behovet av att direktivet antas utan dröjsmål och uttalade sitt fulla stöd vid första behandlingen. Ett ändrat förslag antogs i augusti 1999 (KOM(1999) 427 slutlig). Den 7 december 1999 nådde rådet (inre marknaden) politisk enighet om en gemensam ståndpunkt om detta direktiv.

Ett enhetligt regelverk och effektiva system för tvistlösning över gränserna måste dock kompletteras med system för tvistlösning utanför domstol som bygger på öppna och erkända regler (som relativt sett är enklare att tillgå för konsumenterna). Konsumenterna måste ha möjlighet att kunna lösa problem som uppstår med leverantörer online på ett enkelt och billigt sätt. Ett erkänt och tillförlitligt system för att kontrollera handlare på Internet, vilket också omfattar att "kvalitetsmärken" delas ut och att detta backas upp av ett effektivt system för tvistlösning utanför domstol till en låg kostnad, skulle stärka konsumenternas förtroende. Detta är emellertid ingenting som kommissionen kan förvalta eller ens inrätta, men den skulle kunna stödja konsumentorganisationer vid utvecklingen av sådana system.

Mycket har redan åstadkommits när det gäller genomförandet av en omfattande ram för e-handeln på den inre marknaden - direktiv som rör öppenhet, det rättsliga skyddet för tjänster som bygger på eller utgörs av villkorad tillgång och elektroniska signaturer har redan antagits.

Skapandet av en omfattande ram för den fria rörligheten för informationssamhällets tjänster inom EU kräver att de direktiv som redan har antagits tillämpas effektivt. Denna ram måste kompletteras snarast möjligt genom antagande av direktivet om vissa rättsliga aspekter på den elektroniska handeln och direktivet om elektroniska pengar. Rådet bör därutöver nå fram till en gemensam ståndpunkt om direktivförslagen om immateriella rättigheter och distansförsäljning (inklusive skyddet för personuppgifter i samband med finansiella tjänster). För att främja konsumenternas förtroende och tillit krävs en samordnad politik där man kombinerar regelverket för stat och näringsliv med regler för konsumentskyddet. En uppföljning måste ske av marknadsvillkoren inom andra sektorer med inverkan på e-handeln, t.ex. telekommunikationssektorn. En ny strategi behövs för att lösa problemet med tillämpningen av indirekt beskattning på e-handel.

2. Handel och distribution

Förbättrad effektivitet inom sektorn för handel och distribution är av avgörande betydelse för produktmarknadernas funktion. En effektivare och mer konkurrenskraftig sektor skulle kunna leda till lägre priser och ett större produktutbud för konsumenterna. För närvarande karakteriseras denna sektor av betydande produktivitetsskillnader mellan länderna. Ökad konkurrens och en reformering av regelverket skulle kunna förbättra resultaten. Restriktioner beträffande markanvändningen för stormarknader och regleringar i fråga om öppettiderna är två former av konkurrensbegränsande regleringar inom denna sektor som har stor betydelse. Under senare tid har positiva framsteg i form av en tilltagande liberalisering av öppettiderna åtföljts av en mer restriktiv attityd till stormarknadernas expansion.

Regler för stadsplaneringen (bl.a. om begränsningar för stadsplaneringen i innerstadsområden) kan få en rad konsekvenser för utvecklingen inom detaljhandelssektorn. De minskar potentiella vinster som kan komma konsumenterna till godo genom etablering av stormarknader och de hindrar även innovation, inte minst framväxten av moderna former av detaljhandel. I länder med omfattande regleringar etableras i allmänhet färre nya butiker (t.ex. Italien). Tendensen tycks gå mot ökande regleringar på detta område även i traditionellt mer liberala länder. Resultatet av detta har blivit färre nyöppnade större butiker i länder som Tyskland och Storbritannien (se tab. 30).

Restriktioner för öppettiderna begränsar konsumenternas valmöjligheter, men skyddar innehavare av mindre butiker, eftersom dessa har störst svårigheter att hålla öppet längre (se tab. 29). Totalt sett går utvecklingen dock mot mindre reglerade öppettider, eftersom korta öppettider allt mer anses minska konsumentens valmöjligheter och stå i motsatsförhållande till mer flexibla arbetstider. Motståndet mot längre öppettider tycks ha minskat i norra Europa, särskilt i Danmark, Nederländerna, Tyskland och Österrike. Regionala och lokala myndighet ingriper i allt ökande omfattning för att ändra reglerna som styr öppettiderna.

Nationella myndigheter bör avskaffa regleringar som försvårar reformer inom handel och distribution. Antagandet och genomförandet av förslaget till den nya förordningen om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vertikala avtal mellan producenter och distributörer bör få positiva effekter på detta område.

V. Slutsatser

1. Eu bör dra nytta av de för närvarande gynnsamma ekonomiska förutsättningarna och främja konkurrenskraften genom att genomföra ekonomiska reformer som är förenliga med ekonomisk och social sammanhållning och andra sociala mål

Europa kan gå in i ett skede med långsiktig ekonomisk tillväxt om man utnyttjar de fördelar som uppstår genom EMU och genomför reformer för att på så sätt skapa ett mer innovativt, dynamiskt och bättre fungerande ekonomiskt klimat. Våra erfarenheter av den inre marknaden visar att effektivitetsförbättringar, ekonomisk integration och konkurrens kan förenas med den form av inhämtningsprocess i fråga om ekonomisk konvergens som social sammanhållning kräver. Den allmännyttiga sektorn kan öppnas för konkurrens samtidigt som tjänster av allmänt intresse till överkomligt pris tillhandahålls. Det går att slå vakt om och i många fall stärka små och medelstora företags och konsumenternas intressen samt miljöskyddet under denna reformprocess. Europa har tidigare alltid lyckats förena tillväxt och ekonomiska reformer med förbättrad produktivitet, ökat välstånd och förbättrade levnadsvillkor när förmågan och viljan att förändra verkligen har funnits. Detta är av största vikt för att man skall få ett brett politiskt stöd för dessa reformer.

De utmaningar som Europa nu står inför består i att förena de ekonomiska reformer som krävs för att förbättra konkurrenskraften med en hög sysselsättningsnivå och förstärkt social sammanhållning. För att dessa tre uppgifter skall gå att förena måste politiska åtgärder genomföras. Unionen och medlemsstaterna har nu möjlighet att vid Europeiska rådets extramöte i Lissabon den 23-24 mars 2000 diskutera dessa frågor ytterligare.

2. EU och medlemsstaterna bör skapa bästa möjliga förutsättningar för konkurrensen och regelverket samt samla berörda parter till diskussion så att man gemensamt kan hitta lösningar för hur integrationen kan drivas framåt

Väl fungerande marknader kräver ett tydligt och förutsägbart regelverk. Marknaderna är dock även beroende av underförstådda villkor och regler för att transaktionskostnaderna mellan leverantörer och användare skall minimeras. Dessa utgör marknadernas egentliga "ekonomiska infrastruktur" och är nödvändiga för att marknaderna skall fungera effektivt. Vid skapandet av en inre marknad måste man i vissa fall se över befintliga marknadsstrukturer för att se till att de är anpassade till sitt nya geografiska täckningsområde. Detta är uppenbart fallet när det gäller nya betalnings- och avräkningssystem för finansiella tjänster och skapandet av en inre marknad för energi i Europa. På andra områden, t.ex. e-handeln, behövs helt nya strukturer för att en ny marknad som inte har funnits tidigare skall kunna skapas. För alla dessa områden behövs ett regelverk, men ytterligare förändringar krävs för att marknadens ekonomiska infrastruktur skall kunna anpassas till de nya förutsättningar som skapats genom den inre marknaden. Dessa förändringar kan bara genomföras av näringslivet eller lokala myndigheter, och initiativ från den privata sektorn måste spela en framträdande roll vid utvecklingen av nya och mer effektiva EU-marknader. Förändringsarbetet måste inledas av dem som berörs i samhället. Trots detta har myndigheterna en viktig uppgift på tre olika områden.

i. För det första har tidigare erfarenheter, inom t.ex. telekom och teknisk standardisering, visat att gemenskapen är den som på bästa sätt kan fungera som katalysator för förändring genom att samla alla berörda parter till diskussion så att man gemensamt kan hitta lösningar för hur integrationen kan drivas framåt. Det pågående Florensinitiativet för utveckling av tekniska lösningar för integrationen av elmarknaderna med minsta möjliga inblandning från statlig sida är ett bra exempel på detta.

ii. För det andra måste både nationella myndigheter och gemenskapen se över gällande regelverk närhelst det finns anledning att anta att överdriven reglering föreligger eller att transaktionskostnaderna hindrar marknaden från att fungera effektivt. Myndigheterna måste sträva efter att skapa ett enkelt men ändå högkvalitativt regelverk för konsumenter, producenter och samhället som helhet.

iii. Myndigheterna måste se till att konkurrens verkligen råder, så att marknadskrafterna kan skapa effektiva marknader där strukturförändringar leder till ökad välfärd för konsumenterna och stärkt konkurrenskraft.

3. Eu och medlemsstaterna bör kombinera inremarknadspolitiken med nationell mikroekonomisk politik för att främja ekonomiska reformer och stärkt konkurrenskraft

Det kommer i huvudsak att behövas två uppsättningar instrument för att genomföra de strukturella reformer som krävs med beaktande av subsidiaritetsprincipen.

? Medlemsstaterna bör hitta adekvata mikroekonomiska politiska lösningar på sina specifika strukturella och ekonomiska problem på såväl produkt- och kapitalmarknaderna som andra marknader. På samma sätt som unionen har lyckats kombinera sammanhållning med integration bör medlemsstaterna sträva efter att genomföra reformer som är förenliga med deras egna sociala värden och ekonomiska verklighet.

? En förutsättning för ekonomiska reformer är att den inre marknaden bekräftas som en hörnsten i EU:s mikroekonomiska politik. Det räcker inte att införliva mikroekonomiska politiska målsättningar i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, utan detta bör kompletteras med riktlinjer för ökad ekonomisk integration, precis som EMU kräver.

4. Den globala utvecklingen mot öppna marknader kommer att underlätta reformeringen av regelverket

De förväntade fördelarna med ekonomiska och lagstiftningsmässiga reformer inom EU kommer att bli avsevärt större om de sker samtidigt med liknande reformer i övriga världen, detta gäller i synnerhet för vissa tjänstesektorer. På vissa områden som lufttransporter, e-handel och finansiella tjänster kräver globaliseringen att även regelverken samordnas globalt. Europa skulle kunna utnyttja den fördelaktiga position man uppnått genom att man öppnat marknaderna för världshandeln och investeringar till att främja en internationell marknadsöppning på vissa områden som för närvarande är starkt reglerade - t.ex. området för finansiella tjänster. Kandidatländerna måste också reformera sina ekonomier i samma takt som EU och anpassa sina marknadsstrukturer till unionens för att till fullo kunna dra nytta av utvidgningen.

BILAGA

Ekonomiska reformer: Rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen

Framlagd av kommissionen i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Cardiff

Statistiska bilagor

utvärdering av MARKnadens funktion marknadens funktion: integration kommer även i framtiden att vara en viktig förutsättning för att förbättra marknadens funktion Ekonomisk integration: produktmarknaderna är fortfarande mer integrerade än kapitalmarknaderna Produktmarknader: handel och utlandsinvesteringar

Figur 1 - Förändringar i EU:s BNP och tillverkningsföretagens exporter

>Hänvisning till >

Källa: COMEXT-databasen - Eurostat

Tabell 1 - Den relativa betydelse som handeln med industriprodukter och tjänster har

>Plats för tabell>

Källa: Databaserna COMEXT och CRONOS - Eurostat

Tabell 2 - Utvecklingen av handeln med tjänster inom EU i förhållande till BNP (1992-1997) - Jämförelse med industriprodukter 1997

>Plats för tabell>

Källa: Databaserna COMEXT och CRONOS - Eurostat

Tabell 3 - Utländska direktinvesteringar i EU (miljoner euro)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostat

Tabell 4 - Uppköp och sammanslagningar

>Plats för tabell>

Kapitalmarknaderna

Tabell 5 - Andelen inhemska portföljer som investerar i utländska aktier

>Plats för tabell>

Tabell 6.a - Inhemsk konsumtion ges företräde - korrelation av privatkonsumtionens reala tillväxt 1961-1998

>Hänvisning till >

Tabell 6.b - Inhemsk konsumtion ges företräde - korrelation av den reala BNP-tillväxten 1961-68

>Hänvisning till >

Tabell 7 - Sammanlagt antal nyemissioner (nyemissioner och försäljning av utestående värdepapper) (i miljoner euro)

>Plats för tabell>

Tabell 8 - Europeiska och nationella optionsmarknader för aktieindex

>Hänvisning till >

Tabell 9 - Emissioner av internationella obligationer

>Plats för tabell>

Det finns ett behov av att främja innovation och kreativitet för ökad effektivitet i ekonomin

Tabell 10 - Indikatorer över teknikaspekter på EU-ekonomin

>Plats för tabell>

Marknadens funktion: integrationens följder för konsumenter och social sammanhållning

Ekonomisk och social sammanhållning

Figur 2 - Specialisering av produktion och handel: 1988 till 1998 - (de fem största sektorernas andel)

>Hänvisning till >

>Hänvisning till >

Figure 3 - Geographic concentration of production and exports

>Hänvisning till >

COMEXT

Integrationens betydelse för detaljhandelspriserna

Tabell 11 - Prisernas spridning efter skatt 1985-1998 (standardavvikelse)

>Plats för tabell>

Tabell 12 - Prisskillnader inom EU15: uppdelning efter övergripande kategorier 1990-1998 (variationskoefficient)

>Plats för tabell>

Tabell 13 - Prisskillnader inom EU15: detaljerade uppgifter på produktnivå 1990-1998 (variationskoefficient)

>Plats för tabell>

Tabell 14 - Skattade prisskillnader inom EU15 (före skatt) 1990-97 (variationskoefficient)

>Plats för tabell>

Tabell 15 - Prisskillnader i 6 länder (Belgien, Danmark, Frankrike, Nederländerna, Tyskland, Österrike) med relativt stabila bilaterala växelkurser (variationskoefficient)

>Plats för tabell>

Tabell 16 - Sammmanfattande OECD indikatorer över ekonomisk reglering under 1998

>Plats för tabell>

Bättre förutsättningar för företagande Entreprenörskap och förenklade regelverk

Figur 4 - Tid som behövs för att registrera ett företag

>Hänvisning till >

Figur 5 - Totalt antal moment som krävs för att registrera ett företag

>Hänvisning till >

Återstående tekniska handelshinder

Figur 6 - Handel inom EU-12 med industriprodukter och "nya metoden"-produkter

>Hänvisning till >

Figur 7 - Den andel som produkter enl. nya metoden har av EU12-handeln, detaljerad harmonisering och principen om ömsesidigt erkännande

>Hänvisning till >

Figur 8 - Produkter som berörs av direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet, utveckling av handeln (1991=100)

>Hänvisning till >

Förbättring av marknadernas funktion Statligt stöd

Figur 9 - Totalt statligt stöd i procent av BNP

>Hänvisning till >

Figur 10 - Övergripande statligt stöd i procent av BNP

>Hänvisning till >

Figur 11 - Sektorvist statligt stöd i procent av BNP

>Hänvisning till >

Figur 12 - Statliga regionalstöd

>Hänvisning till >

Figur 13 - Regionala inkomstskillnader i medlemsstaterna och användning av statligt regionalstöd - 1996

>Hänvisning till >

Figur 14 - Sammanlagt statligt stöd inom EU efter bidragstagare (procent av totalt)

>Hänvisning till >

Tabell 17 - Individuellt statligt stöd inom tillverkning, finansiella tjänster och lufttransporter

>Plats för tabell>

Tabell 17a - Individuellt statligt stöd och stöd från Treuhand till företag inom sektorerna tillverkning, finansiella tjänster och lufttransporter - årliga genomsnitt 1993-1995 och 1995-1997

>Plats för tabell>

Förbättring av marknadernas funktion Offentlig upphandling

Figur 15 - Trender inom EU

>Hänvisning till >

Tabell 18 - Sammanlagd offentlig upphandling (i miljarder euro)

>Hänvisning till >

Tabell 19 - Värde på de anbudsinfordringar som publicerats i EGT (i miljarder euro)

>Hänvisning till >

Tabell 20 - Antal publicerade anbudsinfordringar

>Hänvisning till >

Tabell 21 - Antal upphandlande enheter

>Hänvisning till >

Källa: Europeiska kommissionen - GD Inre marknaden

ekonomiska reformer på den inre marknaden för tjänster - Öppning och integration av tjäntsemarknaderna - Den allmännyttiga sektorn

Tabell 22.a - Telekommunikationer - Införlivandet av harmoniseringsdirektiven och skyldigheten att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster

>Plats för tabell>

PT: Delvis införlivat ST: Avsevärd införlivning

1 Ny lagstiftning som är föremål för undersökning; 2 Undantag har begärts; 3 Det gamla direktivet om taltelefoni 95/62/EC har i stor utsträckning införlivats.

>Hänvisning till >

Tabell 22.b - Telekommunikationer: marknadsstruktur och marknadens effektivitet

Tabell 22.b - Telekommunikationer: marknadsstruktur och marknadens effektivitet (forts.)

>Hänvisning till >

Tabell 23.a - Direktiv 96/92/EG: Sammanfattning av status och framtida marknadsstrukturer

>Plats för tabell>

Tabell 23.b - Elmarknaderna: priser efter typ av kund 1996-1999

>Hänvisning till >

Tabell 23.b: Elmarknaderna: priser efter typ av kund 1996-1999 (forts.)

>Hänvisning till >

>Hänvisning till >

Tabell 24.a - Passagerartransport med flyg: marknadsstruktur

>Hänvisning till >

Tabell 24.b - Marknadens funktion - genomsnittligt pris från de största flygplatserna (euro per km) - juli 1997

Tabell 25 - Posttjänster

>Hänvisning till >

Finansiella tjänster

Tabell 26 - De fem största aktörernas marknadsandel i utvalda länder (1998)

D // 39.10

E // 58.32

F // 47.63

I // 58.17

GB // 54.67

EU // 13.05

Japan // 36.37

USA // 30.83

Källa: City University och London Economics study med uppgifter från IBCA-databasen.

Tabell 27 - EU-bankernas lönsamhet (% av de totala tillgångarna) 1991-1998

>Hänvisning till >

Tabell 28 -- Sammanslagning av banker inom EU efter typ

>Plats för tabell>

Att förbättra regelverket för tjänstesektorn Handel och distribution

Tabell 29 - Begränsningar av öppettider

>Plats för tabell>

Tabell 30 - Nyöppnade stormarknader

>Plats för tabell>

Tabell 31 - Struktur och produktivitet inom handel och distribution inom EU

>Plats för tabell>