A4-0400/96

Resolution om de mänskliga rättigheterna i världen 1995/1996 och Europeiska unionens politik beträffande mänskliga rättigheter

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artiklarna B, F, J, J 1 och J 7 i Fördraget om Europeiska unionen samt artiklarna 130u, 228 och 238 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

- med beaktande av sina föregående resolutioner, särskilt dem om mänskliga rättigheter i världen av den 12 mars 1993 och den 26 april 1995 ((EGT nr 115, 26.4.1993, s. 214, EGT nr C 126, 22.5.1995, s. 15.)),

- med beaktande av sin resolution av den 21 april 1994 om mänskliga rättigheter på området för Europeiska unionens utrikespolitik ((EGT nr C 128, 9.5.1994, s. 370.)),

- med beaktande av sin resolution av den 20 september 1996 om kommissionens meddelande om införande av demokratiska principer och mänskliga rättigheter i avtal som ingås mellan gemenskapen och tredje land (KOM(95)0216 - C4- 0197/95) ((Del II.10, protokollet av den 20.9.1996.)),

- med beaktande av rådets årliga memorandum för 1995 till parlamentet om Europeiska unionens verksamhet på området för mänskliga rättigheter (dok. C4-0410/96),

- med beaktande av de senaste internationella konferenserna om mänskliga rättigheter som FN anordnat i Wien, Kairo, Köpenhamn och Peking,

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europeiska unionen och den externa dimensionen av mänskliga rättigheter: Från Rom till Maastricht och framöver (KOM(95)0567),

- med beaktande av de resultat av regeringskonferensen som presenteras i rapporten från Europeiska rådets ordförandeskap (Conf/3860/1/96),

- med beaktande av de resolutioner om mänskliga rättigheter som antagits sedan det föregående årliga betänkandet och i synnerhet följande:

. den 13 juli 1995 om behovet av att upprätta en permanent internationell domstol för att pröva och bestraffa krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten och om hur ad hoc-domstolarna för f.d. Jugoslavien och Rwanda fungerar ((EGT nr C 249, 25.9.1995, s. 154.)),

. den 18 april 1996 om resolutionen från Förenta Nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna om EU-ländernas ståndpunkt ((EGT nr C 141, 13.5.1996, s. 211.)),

. den 16 november 1995 om Förenta Nationernas förklaring om ursprungsbefolkningars rättigheter ((EGT nr C 323, 4.12.1995, s. 117.)),

. den 14 mars 1996 om truppminor och den internationella konferensen i Wien om översyn av protokollet om vissa konventionella vapen ((EGT nr C 96, 1.4.1996, s. 292.)),

. den 21 september 1996 om stöd till ett «nätverk av tillflyktsorter» ((EGT nr C 269, 16.10.1995, s. 172.)),

. den 18 juli 1996 om bortförande av barn i äktenskap över nationsgränserna ((EGT nr C 261, 9.9.1996, s. 157.)),

. den 26 oktober 1995 om rasism, främlingsfientlighet och antisemitism ((EGT nr C 308, 20.11.1995, s. 140.)),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av det årliga betänkandet från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor samt yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter (A4-0400/96), och med beaktande av följande:

A. En gynnsam utveckling har observerats när det gäller principen om respekt för mänskliga rättigheter och demokrati, dels i gemenskapernas och unionens avtal, dels i deras strategier för utrikes förbindelser.

B. Respekten för de mänskliga rättigheterna, som inte uttryckligen nämns i EG- fördraget, utgör idag det centrala begreppet i medlemskapet i Europeiska unionen (artikel F 2 i Fördraget om Europeiska unionen). Upprättandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) grundar sig på utveckling och förstärkning av demokratin och rättssamhället, samt på respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (artikel J 1.2 i Fördraget om Europeiska unionen).

C. Rådet, kommissionen och parlamentet har gjort insatser för att mer systematiskt lägga in klausuler om respekt för mänskliga rättigheter i avtal med tredje land, samt för att precisera räckvidden av dessa klausuler ((Jfr. KOM(95)0216 om införandet av demokratiska principer och mänskliga rättigheter i avtal som ingås mellan gemenskapen och tredje land. Jfr. parlamentets ovannämnda resolution av den 20 september 1996. Jfr. den offentliga utfrågningen om klausulen om skydd av de mänskliga rättigheterna och Europeiska unionens avtal med tredje land, anordnad av underutskottet för mänskliga rättigheter och utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor den 20-21 november 1995.)).

D. Alltför ofta blir dessa klausuler emellertid ingenting annat än tomma förklaringar som inte leder till något reellt hänsynstagande till situationen vad gäller mänskliga rättigheter i tredje land.

E. Stora framsteg har gjorts sedan andra världskriget när det gäller det internationella erkännandet av de mänskliga rättigheterna, och allt oftare förekommer hänvisningar till mänskliga rättigheter i internationella förbindelser, tack vare insatser från bland andra FN, Unesco och regionala organisationer såsom Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, Europarådet, Afrikanska enhetsorganisationen (OAU) och Organisationen av amerikanska stater (OAS), vilket utgör gynnsamma omständigheter som kommer att bidra till att Europeiska unionen uppmuntras att utveckla sina initiativ på området.

F. Europeiska unionen hänvisar uttryckligen till principerna i Förenta Nationernas stadga, Allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och tillhörande fördrag samt Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

G. Det har emellertid förekommit ett stort antal kränkningar mot de mänskliga rättigheterna i världen under 1995 och 1996 och dessa har varit grova. De riktigt brutala kränkningarna har till och med blivit vanligare.

H. Parlamentet är djupt oroat, särskilt över de regionala konflikter av etniskt slag, såsom de som rör före detta Jugoslavien, Tjetjenien, Rwanda, Burundi, Zaire, det kurdiska folket etc., som återigen har blossat upp, och över de massiva och kollektiva kränkningar av mänskliga rättigheter som dessa leder till.

I. Parlamentet är oroat över de fortsatta brotten mot de mänskliga rättigheterna i Östtimor som begås av de indonesiska styrkorna, som fortsätter sin illegala ockupation av detta territorium i strid mot beslut i FN och andra internationella organisationer och hindrar utövandet av självbestämmande, samt är övertygat om «maubere»-folkets kamp är berättigad, vilket också erkänts genom att Nobels fredspris tilldelats biskop Ximenes Belo och Ramos Horta.

J. I de flesta av världens länder, till och med i demokratiska länder, förekommer avskyvärda och oförsvarliga handlingar såsom dödsstraff (som parlamentet alltid har kritiserat), tortyr och inhuman eller nedbrytande behandling av fångar samt tvångsförflyttning av befolkningar; parlamentet är fast beslutet att bekämpa sådana företeelser.

K. Tyvärr måste man konstatera att reformeringarbetet beträffande mänskliga rättigheter går mycket långsamt i vissa länder i övergångsskede i Centraleuropa och i ännu högre utsträckning i Östeuropa (republikerna i f.d. Sovjetunionen, däribland Ryssland); det krävs ständiga insatser för att införa ny lagstiftning, inte bara hos offentliga myndigheter utan också i det civila samhället i stort.

L. Fanatism och politisk och religiös intolerans, med åtföljande kränkningar av de mänskliga rättigheterna och ännu oftare kvinnors och barns rättigheter, växer fram på flera håll, bland annat i Afghanistan, Algeriet och Iran; brott mot yttrande- och informationsfriheten begås exempelvis i Kina och Vitryssland.

M. Det är svårt att göra en exakt uppskattning av de framsteg som gjorts och hur mycket som återstår att göras, men parlamentet är fast beslutet att fortsätta sin kamp för att främja mänskliga rättigheter, som utgör ett grundläggande värde för den europeiska civilisationen.

N. Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna fortsätter i ett flertal länder i Latinamerika, vilket allvarligt hotar de offentliga institutionernas stabilitet och den demokratiska utvecklingen.

O. Svaghet och risker för motsägelser uppstår på grund av att det finns en brist på samordning mellan Europeiska unionens organ, inom Europeiska unionen och i dess medlemsstater samt mellan unionen och andra internationella organisationer.

P. Oklarheter och svagheter kring begreppet mänskliga rättigheter och omfattningen av de skyldigheter som de mänskliga rättigheterna innebär ökar i takt med att begreppet används i större utsträckning och alltmer slentrianmässigt.

Q. Det är mycket svårt att införa moraliska aspekter i de internationella förbindelserna, vilka traditionellt sett ger uttryck för de berörda staternas politiska, ekonomiska och geostrategiska intressen.

R. Det är följaktligen nödvändigt att få till stånd klargöranden och en större grad av samstämmighet för att motverka att trovärdigheten för de mänskliga rättigheterna och Europeiska unionen, särskilt när det gäller utrikespolitiken, undergrävs.

S. Europaparlamentet bör bevara och utveckla sin roll som föregångare i frågan, men i detta syfte är det även nödvändigt att göra förtydliganden för att precisera dess specifika roll.

T. Regeringskonferensen är rätta tillfället att göra de klargöranden som krävs.

Det internationella och europeiska skyddet av de mänskliga rättigheterna

1. Parlamentet noterar och gläder sig över det stora antal förklaringar och beslut från rådet och kommissionen samt resolutioner och rekommendationer från Europaparlamentet, som under 1995 och 1996 har vittnat om Europeiska unionens och medlemsstaternas vilja att reagera på kränkningar av de mänskliga rättigheterna runt om i världen och som har efterfrågats och välkomnats av de mänskliga rättigheternas försvarare, enskilda individer och icke-statliga organisationer,

2. insisterar på sin ovannämnda resolution av den 26 april 1995 och de förslag som den innehåller, vilka ännu inte genomförts,

3. noterar och gläder sig åt kraven angående mänskliga rättigheter som nu finns med i de flesta av Europeiska unionens avtal med tredje land, och den vilja som har visat sig finnas hos i synnerhet kommissionen att ytterligare precisera innebörden av dessa krav ((Jfr. särskilt kommissionens ovannämnda meddelande KOM(95)0216.)),

4. är tillfredsställt med det faktum att rådets, kommissionens och Europaparlamentets analyser såväl som deras avsikter på området förefaller sammanfalla,

Europeiska unionens möjligheter att förbättra systemet för skydd av de mänskliga rättigheterna

5. betonar de faror för både de mänskliga rättigheterna och för Europeiska unionen, som utgörs av att förklaringar tillkommer för att främja de mänskliga rättigheterna utan att dessa förklaringar får några konkreta resultat,

6. påminner om sina prioriteringar vad gäller de mänskliga rättigheterna, såsom de framförts i parlamentets tidigare resolutioner, och önskar, för att ge större tyngd åt sina åtgärder, ett förtydligande av ett visst antal begrepp som ofta gett anledning till olika tolkningar inom internationella organisationer:

- Räckvidden hos principerna om allmängiltighet och odelbarhet.

- De respektive platserna för medborgerliga och politiska rättigheter, ekonomiska och sociala rättigheter, kulturella rättigheter, minoriteters, särskilt nationella minoriteters rättigheter, flyktingars rättigheter, kvinnors rättigheter, barns rättigheter, rätten till en sund miljö, individens rättigheter visavi biovetenskaperna, m.m.

- Kopplingen mellan demokrati och mänskliga rättigheter.

- Förhållandet mellan humanitär verksamhet och rätt och mänskliga rättigheter.

7. påminner om Förenta Nationernas världskonferens i Wien 1993 om mänskliga rättigheter där rätten till utveckling bekräftades som en allmän och omistlig rätt som ingår i de grundläggande mänskliga rättigheterna; anser att EU måste verka för ett effektivt internationellt samarbete för att förverkliga rätten till utveckling och undanröjande av hinder för utveckling ((Utveckling är enligt FN:s generalförsamlings förklaring av år 1986 en heltäckande ekonomisk, social, kulturell och politisk process som syftar till konstant förbättring av välfärden för hela befolkningen och alla individer på grundval av dessa aktiva, fria och betydelsefulla deltagande i utvecklingen och i den rättvisa fördelningen av de förmåner som denna ger upphov till.)),

8. begär, trots de ansträngningar som redan har gjorts, att garantier, kontroller och eventuella sanktioner, såväl juridiska och politiska som handelsmässiga och ekonomiska, skall preciseras ytterligare, i synnerhet för att man skall kunna se till att klausuler om mänskliga rättigheter och demokrati verkligen tillämpas efter det att ett avtal med tredje land har ingåtts, och på så sätt förhindra att de mänskliga rättigheterna inte tas på allvar och att kränkningar förblir ostraffade,

9. uppmanar kommissionen att, när det gäller sociala klausuler, inom ramen för de åtgärder den vidtar såsom Europeiska unionens företrädare inom Världshandelsorganisationen (WTO), definiera sociala minimiklausuler som ett villkor för handelstransaktioners legalitet och som i synnerhet omfattar arbete som utförs av barn, tvångsarbete eller arbete som utförs under förödmjukande former,

10. beklagar att rådet nyligen beslutade att inte föreslå att det tillsätts en arbetsgrupp för att behandla sociala normer vid WTO:s ministermöte i Singapore i december 1996,

11. begär att de avtal som ingåtts mellan Europeiska unionen och tredje land inte skall rättfärdigas med att situationen på området för mänskliga rättigheter är tillfredsställande, när detta uppenbarligen inte överensstämmer med verkligheten,

12. anser att den grundläggande regeln vid slutande av avtal mellan Europeiska unionen och tredje land måste vara att landet ifråga uppfyller Europeiska unionens krav beträffande mänskliga rättigheter,

13. uppmanar därför kommissionen att i denna anda förelägga rådet och Europaparlamentet ett förslag till ett förfarande som skulle göra det möjligt att vidta bindande åtgärder vid kränkningar av mänskliga rättigheter i tredje länder som har ingått avtal med Europeiska unionen,

14. föredrar i sådana exceptionella fall att andra förhållanden kräver att avtalet sluts, att unionen klart markerar att det godkänts, trots otillfredsställande situationen för mänskliga rättigheter, och kräver att det främjar utvecklingen för mänskliga rättigheter,

15. understryker att beträffande mänskliga rättigheter är det alltid och överallt lika viktigt att göra en detaljerad utvärdering av nuvarande praxis i förhållande till de normer som slås fast i Allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, som att avgöra om den senaste utvecklingen beträffande medborgerliga friheter och uppträdande av polis och domstol visar på en förbättring eller en försämring; en sådan bedömning, som tar hänsyn till lokala myndigheters politik, kan i mycket högre grad än alla eventuella absoluta nivåbedömningar vara av värde för det internationella samfundets politiska och ekonomiska beslut,

16. begär att man preciserar den politik om villkorat bistånd som etablerades genom rådets beslut från november 1991 och som innebär en brytning med politiken att inte koppla några villkor till utvecklingsbiståndet, för att man i framtiden skall undvika tvetydigheter i vissa typer av avtal, som exempelvis i partnerskaps- och samarbetsavtalet med Ryssland och avtalet om en tullunion med Turkiet,

17. kräver att en sammanhängande politik för garantier och sanktioner skall upprättas och genomföras med hjälp av en stark politisk vilja, vilket är nödvändigt för att unionens trovärdighet på den internationella arenan skall förankras,

18. anser att det krävs en internationell kontroll av vapenhandeln för att en förebyggande diplomati för fred och mänskliga rättigheter skall kunna förverkligas,

19. beklagar den tvetydighet som finns i kommissionens ställningstaganden eftersom kommissionen anser att lämpliga åtgärder kan vidtas om en av parterna inte fullgör de skyldigheter som avtalet medför, men att valet av åtgärder bör ske så att dessa påverkar det berörda avtalet så lite som möjligt,

20. uppmanar kommissionen och rådet att utan dröjsmål lägga fram ett förslag till hederskodex för europeiska företag som verkar i tredje länder, en kodex som ålägger företagen att respektera de mänskliga rättigheterna i alla dess former (medborgerliga, sociala, ekonomiska och miljömässiga rättigheter), som också bör innehålla mekanismer för kontroll och sanktioner som grundar sig på OECD:s nuvarande förslag,

21. kräver att Europeiska unionen efter regeringskonferensen skall utrustas med en verklig gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP), vilket innebär att åtskillnaden mellan den första och den andra pelaren upphävs och att de instrument etableras som behövs för utveckla och genomföra denna politik, utan vilken Europeiska unionen inte på ett effektivt sätt kan försvara de mänskliga rättigheterna i världen,

22. kräver att GUSP, trots befintliga svårigheter, måste få fungera på så sätt att ett moralbegrepp såsom de mänskliga rättigheterna kan tas upp inom ramen för olika politikområden, oavsett om det gäller själva GUSP, vapenförsäljning, ekonomisk politik eller utvecklingspolitik,

23. insisterar dessutom på att man inte kan fortsätta att bedriva en motsägelsefull politik genom att fortsätta att exportera såväl vapen och truppminor som tortyrredskap, samtidigt som Europeiska unionens länder hävdar att de vill försvara de mänskliga rättigheterna,

24. påtalar riskerna med det resonemang som förs av stater som vill göra åtskillnad mellan utrikespolitik och mänskliga rättigheter, vilket dessa stater gör inom FN när de inte låter säkerhetsrådet ta hänsyn till de mänskliga rättigheterna, vilka reserverats för FN:s specialkommission för mänskliga rättigheter och Ekonomiska och sociala rådet,

25. begär att GUSP används för att finna lösningar som möjliggör politiska sanktioner mot regeringar som är ansvariga för kränkningar av de mänskliga rättigheterna (exempelvis hindra sådana regeringar att delta i internationella möten), i de fall då tillfälligt upphävande eller annullering av ett avtal visar sig vara meningslöst eller när befolkningen på ett orättvist sätt kan lida skada av detta,

26. begär också att GUSP fastställer vad den avser med rätten till inblandning, dels inom området för humanitära åtgärder och dels inom området för mänskliga rättigheter, gränserna för sina interventioner och de politiska, juridiska och materiella medel som den har för avsikt att förse sig med,

27. önskar att unionen skaffar sig nödvändiga interventionsmedel för att delta i humanitära uppdrag och fredsbevarande styrkor,

28. anser att varje form av militär intervention endast kan ske med ett mandat från Förenta Nationerna och under kontroll av dess behöriga organ, för att förhindra att en intervention tolkas som kolonialistisk eller imperialistisk,

Institutioner och förfaranden

29. är medveten om såväl nödvändigheten av som svårigheten med att förena två krav, dels att förfoga över specialiserade organ som helt och hållet behärskar koncept och regler beträffande mänskliga rättigheter, dels att undvika att skapa en barriär mellan specialister på mänskliga rättigheter och de som har ett mer övergripande ansvar för unionens politik,

30. insisterar på nödvändigheten av att Europeiska unionens institutioner (inklusive de finansiella organen såsom EIB eller EBRD) och dess medlemsstater antar ett gemensamt och samstämmigt angreppssätt när det gäller mänskliga rättigheter och begär en samordning av såväl deklarationer som åtgärder på området, i synnerhet med hänsyn till ovanstående punkt 13; ett tydliggörande av den senaste utvecklingen vad gäller mänskliga rättigheter kan ofta säga mer om vilken politik som bör tillämpas än en momentan och abstrakt nivåjämförelse med de krav som ställs i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna,

31. efterlyser särskilt en förbättrad samordning mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet angående initiativ på området för mänskliga rättigheter samt att de åsikter som uttrycks av Europaparlamentet beaktas så ingående som möjligt, vilket förutsätter lämpliga uppföljningsmetoder,

32. begär att kommissionen förstärker sina specialenheter för att dessa på ett objektivt sätt skall kunna värdera skyldigheter beträffande mänskliga rättigheter, brott mot dessa samt möjliga bestraffningar,

33. önskar, för att detta skall kunna åstadkommas, att specialenheterna skall arbeta i nära samarbete med organ med stor erfarenhet på området, såsom Förenta Nationernas specialkommission för mänskliga rättigheter, Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och Europarådets kommission för de mänskliga rättigheterna, för att definiera kriterier för innebörden av de mänskliga rättigheterna som är så samstämmiga som möjligt, deras juridiska räckvidd samt möjliga sanktioner i händelse av kränkningar,

34. upprepar sin önskan att kommissionen utser en av sina ledamöter som ansvarig för frågor som rör mänskliga rättigheter för att slå vakt om en samstämmighet mellan de verksamhetsområden inom kommissionen där de mänskliga rättigheterna berörs, och att denna ledamot av kommissionen i nära samarbete med kommissionens ordförande skall kunna ta initiativ på området för mänskliga rättigheter på samma sätt som FN:s kommissarie för de mänskliga rättigheterna,

35. begär, med samma strävan efter samstämmighet och tydlighet, att kommissionen lägger fram ett dokument för parlamentet som redogör för de budgetmedel som använts inom olika verksamhetsområden och där de mänskliga rättigheterna tas med, och där man också motiverar de val som gjorts när man godkänt olika finansieringar,

36. begär en förstärkning av den arbetsgrupp som verkar inom kommissionen och att denna grupp skall ha ett nära samarbete med Europaparlamentets och rådets behöriga tjänstemän,

37. önskar att kommissionen och dess enheter organiserar ett verkligt samarbete med de icke-statliga organisationer som kan anses mest representativa för kampen för mänskliga rättigheter, och dessutom ger dem en särskild status som organisationer erkända av Europeiska unionen,

38. önskar likaså att kommissionen, bland annat genom programmet Echo, fortsätter att stödja och arbeta med icke-statliga organisationer med humanitär inriktning, men utan att åtgärder för mänskliga rättigheter kommer att utgöras av endast humanitära insatser, och att de olika interventionsområden som Echo och Tacis täcker samordnas bättre, så att man kan garantera en kontinuitet mellan humanitära interventioner och strukturåtgärder i syfte att stödja återuppbyggnad och återställande av normala livsförhållanden i konfliktområden,

39. understryker betydelsen av det centrum för aktivt förebyggande av konflikter som inrättats av kommissionen och som i enlighet med resolutionen av den 14 juni 1995 om ett analyscenter inom Europeiska unionen för aktivt förebyggande av kriser ((EGT nr C 166, 3.7.1995, s. 59.)) skall arbeta i samråd med parlamentet; detta centrum bör bland annat ta med respekt för de mänskliga rättigheterna bland sina kriterier vid bedömningen av politiska spänningar som kan tänkas leda till våldsamheter,

40. önskar att man utreder möjligheten att skapa en europeisk civilkår för att förstärka den konfliktförebyggande verksamheten,

41. uppmanar rådet att, inom ramen för de politiska medel och resurser som regeringskonferensen beviljar för utveckling och genomförande av GUSP och i samarbete med kommissionen och parlamentet, uttala sig med den allra största stränghet och ställa de allra hårdaste krav varje gång det tar upp humanistiska värden och i synnerhet mänskliga rättigheter,

42. uppmanar rådet att tillämpa största möjliga öppenhet och insyn när det gäller mänskliga rättigheter, eftersom det handlar om grundläggande värderingar som utgör grunden för uppbyggnaden av Europa,

43. önskar att rådet fattar beslut med kvalificerad majoritet när det gäller frågan om att säga upp ett avtal med hänvisning till de mänskliga rättigheterna,

44. begär att varje ordförandeskap i rådet definierar sina prioriteringar när det gäller mänskliga rättigheter och begär att det i samband med detta beaktar Europaparlamentets rekommendationer,

45. insisterar på att Europaparlamentet systematiskt skall informeras om kommissionens och rådets ståndpunkter när det gäller mänskliga rättigheter i tredje land och att parlamentet i enlighet med Fördraget om Europeiska unionen skall höras enligt de förfaranden som garanterar konfidentialitet när detta är nödvändigt,

46. insisterar i synnerhet på att Europaparlamentet skall rådfrågas om genomförandet av klausuler om mänskliga rättigheter som finns med i avtal mellan unionen och tredje land, särskilt i de avtal som kräver Europaparlamentets samtycke,

47. förbinder sig att förstärka sina egna ansträngningar för att i sina resolutioner, rekommendationer och utredningar följa en kontinuerlig politisk linje när det gäller mänskliga rättigheter och för att precisera de koncept som denna linje innehåller, med avsikt att stärka sitt eget och Europeiska unionens inflytande,

48. förbinder sig att förstärka sina egna ansträngningar genom att skapa effektivare administrativa instrument för att säkerställa kontrollen av hur parlamentets resolutioner, rekommendationer och utredningar beträffande mänskliga rättigheter följs upp,

49. bekräftar den beslutsamhet som finns hos Europaparlamentet, det enda övernationella parlament i världen som har valts genom direkta allmänna val, att försvara de mänskliga rättigheterna i vilken form det än gäller, men betonar de svårigheter som finns i och med att Europaparlamentet vill ta på sig ett ansvar inom alla unionens politikområden och särskilt inom utrikespolitiken,

50. vill att de parlamentsorgan (utskott och delegationer) som på olika sätt verkar på området mänskliga rättigheter skall samordna sitt arbete på ett mer effektivt sätt och i större utsträckning utnyttja underutskottet för de mänskliga rättigheterna vad gäller garantier och kontroller på området,

51. anser det vara nödvändigt att utarbeta effektiva former för att Europeiska unionens organ skall kunna vidta gemensamma åtgärder, också tillsammans med OSSE och Europarådet, för att utvärdera Europeiska unionens politik och åtgärder för mänskliga rättigheter för att utarbeta en veritabel doktrin för mänskliga rättigheter som är både filosofisk, juridisk och politisk, som de olika europeiska organisationerna har nytta av inom hela kontinenten och i sina förbindelser med tredje land,

52. anser att inrättandet av ett centrum för mänskliga rättigheter bör styras av de analyser och förslag som kommer att läggas fram i det betänkande som utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor håller på att utarbeta om inrättande av särskilda organ inom Europeiska unionen för frågor som rör mänskliga rättigheter,

Åtgärder som bör ledas eller genomföras i tredje land

53. anser att betoningen i första hand bör ligga på förebyggande åtgärder, stimulansåtgärder och åtgärder som stöder demokratiseringsprocessen i tredje land,

54. stöder i linje med detta åtgärder såsom upprättandet av demokratiska institutioner med fria val, politiska partier, en fri press eller skapandet av ett rättsstat när en sådan saknas,

55. avser att fortsätta övervakningen av valprocesser före, under och efter de första valen,

56. ställer sig positivt till stöd åt demokratiska rörelser i länder som befinner sig i en övergångsfas, framhåller betydelsen av program såsom Phare, Tacis och Meda och gläder sig åt att kommissionen föreslår bibehållna budgetmedel för dessa program, men anser att man i större utsträckning borde betona program för folkhälsa och utbildning, två områden som är grundläggande för de mänskliga rättigheterna; önskar att de utarbetas och genomförs på ett mer kraftfullt sätt och att dess experter skall vara bättre förberedda för de uppgifter som väntar i de berörda länderna och insisterar särskilt på åtgärder som skulle kunna ha en multiplikatoreffekt,

57. betonar att budgetkapitel B7-70 «Europeiskt initiativ för demokrati och skydd av mänskliga rättigheter» som infördes i gemenskapsbudgeten 1994 utgör unionens viktigaste redskap för främjande av de mänskliga rättigheterna, men beklagar att betalningsbemyndigandet kommer att minska med 4,2 miljoner ecu i 1997 års budget, om åtagandebemyndigandet under 1997 hålls på samma nivå som under budgetåret 1996; kräver därför att dessa bemyndiganden skall justeras upp till den nivå de hade under föregående budgetår,

58. önskar att en budgetpost införs för stöd till åsikts- och tryckfrihet,

59. välkomnar de insatser som gjorts i AVS-EU:s gemensamma församling för att främja respekten för de mänskliga rättigheterna och demokratin i AVS- länderna; stöder i detta hänseende den gemensamma församlingens presidiums beslut att ställa in plenarsammanträdet i Togo på grund av problem avseende de mänskliga rättigheterna och demokratin i detta land; anmodar den gemensamma församlingen att se detta som ett prejudikat och inte organisera plenarsammanträden i länder där samarbetet är inställt,

60. föreslår att utbildningsprogram produceras, särskilt av audiovisuellt slag, för att främja mänskliga rättigheter i länder som befinner sig i en övergångsfas och att unionen stöder program av detta slag som redan har producerats av andra organisationer såsom Europarådet och Unesco,

61. anser det vara av största vikt att man ökar ansträngningarna för att utbilda och medvetandegöra europeiska ungdomar om respekten för de mänskliga rättigheterna och involverar dem i åtgärder för att främja och försvara de mänskliga rättigheterna i världen genom frivilligtjänst hos specialiserade icke-statliga organisationer som är baserade i tredje land; anser i detta avseende att budgetpost B3-1011 borde göra det möjligt att finansiera sådana åtgärder och uppmanar kommissionen att skapa en europeisk rättslig ram och ett flerårsprogram för frivilligtjänst för ungdomar i tredje land,

62. önskar att Europeiska unionen deltar i kampanjer eller drar igång informationskampanjer om tolerans, respekt för mänskliga rättigheter och mot rasism, främlingsfientlighet, etnisk rensning och antisemitism; välkomnar rådets beslut att utnämna 1997 till Europaåret mot rasism och främlingsfientlighet, och stödjer också det beslut som fattades av Europeiska rådet i Florens om att skapa ett europeiskt övervakningscentrum mot rasism och främlingsfientlighet och hoppas att detta centrum kommer att ha ett nära samarbete med liknande institutioner vid Europarådet,

63. påminner om det åtagande som gjordes av Europeiska unionen vid Förenta Nationernas generalförsamlings 49:e sammanträde om att avsätta nya medel till verksamhet som ägnas åt de mänskliga rättigheterna, i synnerhet FN:s centrum för mänskliga rättigheter, Internationella domstolen i Haag och FN:s flyktingkommissarie, i proportion till det ökade antal uppgifter som tilldelats dessa organ,

64. föreslår inom ramen för reformeringen av Förenta Nationerna, och med tanke på att försvaret och främjandet av de mänskliga rättigheterna är en prioriterad fråga för Förenta Nationerna, att man skall kunna vända sig direkt till säkerhetsrådet vid omfattande kränkningar av de mänskliga rättigheterna, vilket då skulle bli en direkt behörighet för säkerhetsrådet,

65. önskar, i de fall då kränkningar av de mänskliga rättigheterna har förekommit, att Europeiska unionen agerar både genom sanktioner och återuppbyggnad, med följande prioriteringar för 1997:

- ett villkorslöst politiskt stöd och, om det behövs, ett finansiellt stöd till de internationella krigsförbrytartribunalerna för före detta Jugoslavien och Rwanda, med målsättningen att dessa tillfälliga tribunaler skall övergå till en permanent internationell straffdomstol,

- upprättande av demokratiska institutioner i före detta Jugoslavien, stöd till åtgärder som bidrar till att säkra rörelsefriheten, flyktingars rätt att återvända, yttrandefrihet och genomförande av kommunalval,

- införande av begreppet «systematiska våldtäkter» i listan över allvarliga krigsförbrytelser såsom terror och tortyr, definerad i andra tilläggsprotokollet till fjärde Genèvekonventionen,

- igångsättande av program för försoning inom det civila samhället, rehabilitering av personer som varit offer för tortyr, våldtäkt och psykiska chocker på grund av kriget i före detta Jugoslavien och även i andra länder som har drabbats av svåra konflikter,

- inrättande av ett särskilt skydd för de mest utsatta grupperna genom särskilda projekt för att främja stöd, skydd och utbildning,

- bekräftande av de europeiska programmen för återuppbyggnad och utveckling i Sydafrika, Mellanöstern och Bosnien-Hercegovina,

- bekräftande av de budgetmedel som avsatts för Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd (Echo),

- stöd till europeiska program för att befästa demokratin, institutionerna och det civila samhället i Latinamerika och i andra delar av världen,

- Europeiska rådet bör vidta lämpliga åtgärder vad gäller Indonesien i enlighet med den gemensamma ståndpunkten om Östtimor som antogs den 24 juni 1996,

66. anmodar rådet att i enlighet med artikel J 3 i fördraget om Europeiska unionen anta en gemensam åtgärd i syfte att möjliggöra inrättandet av en permanent internationell brottsdomstol med behörighet att döma ansvariga för brott mot de mänskliga rättigheterna och brott mot mänskligheten och som ges tillräckliga finansiella resurser för att kunna fullgöra sin uppgift,

67. uppmanar kommissionen och rådet att noga följa det civila samhällets utveckling i länderna i Central- och Östeuropa inklusive främjandet av respekten för de mänskliga rättigheterna och rättsstaten,

68. understryker behovet av en hög grad av samordning av de åtgärder som vidtas av kommissionen och medlemsstaterna både i förebyggande syfte och för att främja de mänskliga rättigheterna och anser att finansieringen av de åtgärder som vidtas av kommissionen bör ske genom gemenskapsbudgeten och inte lämnas till medlemsstaternas goda vilja,

69. Vad gäller texter om mänskliga rättigheter:

- begär enträget att regeringskonferensen i det nya fördraget skall ge Europeiska unionen den juridiska behörighet den behöver vad gäller de mänskliga rättigheterna, eftersom en sådan grund är nödvändig för att kunna utveckla den egna politiken i frågan och för att direkt kunna ansluta sig till internationella juridiska instrument såsom Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna,

- begär att medlemsstaterna respekterar Europarådets omarbetade sociala stadga och komplettera den med åtaganden och särskilda juridiska instrument inom ramen för Europeiska unionen,

- uppmanar medlemsstaterna och ett så stort antal icke-medlemsstater som möjligt att ansluta sig till Europeiska konventionen mot tortyr och inhuman och förnedrande behandling, ramkonventionen om nationella minoriteters rättigheter, stadgan om regionala språk och minoritetsspråk och Europarådets övriga juridiska instrument,

70. kräver att Europeiska unionen i avtal med tredje land fortsätter att utöka sina krav på mänskliga rättigheter, i synnerhet genom att

- se över de avtal som ännu inte innehåller någon klausul om demokrati, för att rätta till denna brist samtidigt som man bör undvika att skapa klausuler som inte kommer tas på allvar,

- införa sociala klausuler som återspeglar de normer som fastställts i ILO:s konventioner i syfte att förhindra utnyttjande i form av arbete som utförs av barn, fångar och andra utsatta befolkningsgrupper,

- utveckla klausuler om skydd för miljön,

- införa politiska, ekonomiska eller juridiska mekanismer som utarbetas för garanti, kontroll och sanktioner, utan vilka de olika klausulerna inte kan få någon verkan,

71. uppmanar kommissionen att inom ramen för den verksamhet den bedriver i egenskap av Europeiska unionens företrädare i Världshandelsorganisationen verka för att man formulerar minimiklausuler om humanitära villkor för att handelstransaktioner skall anses vara legala, i synnerhet rörande arbete som utförs av barn, fångar och andra utsatta befolkningsgrupper,

72. uppmanar Europeiska rådet, rådet och kommissionen att utreda möjligheten att göra år 2000 till ett symbolår för de mänskliga rättigheterna och ett tillfälle till eftertanke, både på europeisk och världsomfattande nivå, om situationen vad gäller de mänskliga rättigheterna hos oss och i resten av världen samt om vilka åtgärder som bör vidtas för att dessa rättigheter skall respekteras; anhåller om att man för att förbereda detta under 1997 antar ett treårsprogram (1998-2000) inriktat på den nya generationens medlemsstater, med målet att sprida kännedom om de mänskliga rättigheterna, mötet mellan olika kulturer och religioner och respekt för individens värde,

73. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution och sitt utskotts betänkande till rådet, kommissionen, Europeiska rådet och medlemsstaternas riksdagar och regeringar samt till Europarådet, Förenta Nationernas och Unesco:s generalsekreterare, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, Organisationen av amerikanska stater, Afrikanska enhetsorganisationen, Sydöstasiatiska nationernas förbund samt till parlament och regeringar i samtliga stater som omnämns i denna resolution.