A4-0274/97

Resolution om kommissionens grönbok om förbindelserna mellan Europeiska unionen och AVS-länderna inför 2000-talet - Utmaningar och valmöjligheter inför ett nytt partnerskap (KOM(96)0570 - C4-0639/96)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens grönbok (KOM(96)0570 - C4-0639/96),

- med beaktande av artiklarna 130u-130y i EG-fördraget,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för utveckling och samarbete och yttrandena från budgetutskottet, utskottet för externa ekonomiska relationer, utskottet för kvinnors rättigheter och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling (A4-0274/97), och med beaktande av följande:

A. Parlamentet stödjer Lomékonventionen, och betonar att Loméandan och Lomépolitiken är grundläggande delar av Europeiska unionens politiska identitet, och att de olika Lomékonventionerna är det mest avancerade samarbetsinstrumentet mellan Nord och Syd och som sådant representerar ett gemensamt arv som bör bevaras.

B. Den ekonomiska globaliseringen innebär både att utvecklingsländer träder fram och att olikheter och fattigdom ökar, liksom ökade risker för att länder och befolkningar marginaliseras, särskilt i utvecklingsländer men också i utvecklade länder.

C. Människorna blir alltmer beroende av varandra, vilket innebär dels att värden som är gemensamma för hela mänskligheten tonar fram, dels att de som känner sig utestängda reagerar med uppgivenhet och avståndstagande.

D. Kvinnor i AVS-länderna är fortfarande utsatta för allvarlig diskriminering på grund av att de saknar vissa juridiska rättigheter, inte heller har lika tillträde till utbildning, yrkesutbildning och arbetstillfällen samt ofta är utestängda från beslutsprocesser. Nödvändig utrustning för att skydda den reproduktiva hälsan saknas.

E. Allt är inte ödesberoende; förutom marknaden finns kvinnor, män och mänskliga värden. Globaliseringen av kapital- och varumarknaderna måste kompletteras med ekonomiska, miljömässiga, politiska och sociala regleringar.

F. Samarbets- och utvecklingspolitiken, och särskilt Loméavtalen, är väsentliga delar av dessa regleringar och Europeiska unionen bör ha som mål att verka för att de minst utvecklade länderna skall kunna dra fördel av globaliseringen av kapital- och varumarknaderna. Det är ur denna aspekt beklagligt att länderna söder om Sahara har en mycket liten del av Europas handel.

G. Det enda effektiva sättet att bekämpa orsakerna till arbetslöshet och social utslagning är att skapa produktiva arbeten i de formella och informella sektorerna.

H. För att uppnå bästa möjliga resultat av det sammanlagda europeiska biståndet är det nödvändigt att Europeiska unionen lyckas med uppgifterna att på ett ändamålsenligt sätt visa vägen för de olika medlemsstaternas utvecklingsbistånd och säkra en konsekvent samordning mellan biståndspolitiken och andra politikområden.

I. Förutsättningarna för en effektiv politik för utvecklingssamarbete och kamp mot fattigdom är bättre sedan de destruktiva effekterna av biståndet, till följd av diktaturer och korrumperade regimer understöddes under det kalla kriget, försvunnit, men situationen i vissa AVS-länder är fortfarande djupt beklaglig.

J. Det är beklagligt att Europas åtaganden gentemot Syd minskar, i proportion till Europas ökande åtaganden för Östeuropa och Medelhavsområdet.

K. Den senaste tiden har en positiv utveckling noterats i Afrika, i synnerhet framsteg för demokratin och rättsstaten, förbättrade ekonomiska resultat, framväxande generationers och kvinnors beteenden och nya mål, kvinnor som med all rätt vill spela en större roll i ländernas politiska, sociala och ekonomiska utveckling. Detta är också positivt då det ger möjlighet att utnyttja frigjorda resurser som tidigare använts till polis och militär för bättre hälso- och sjukvård, utbildning och sociala reformer.

L. Det är både en skyldighet och av intresse för Europeiska unionen att ge kraftfullt stöd till den demokratiska, sociala och ekonomiska utvecklingen i de AVS-länder där sådan utveckling förekommer.

M. EU bör ha en ambitiös och fast politik för AVS-länderna, särskilt Afrika söder om Sahara, och EU bör föreslå ett nytt avtal för de partner som så önskar, inte bara för att bevara och bygga vidare på det som uppnåtts under det 25 år långa samarbete mellan Nord och Syd vilket kanske inte är felfritt men åtminstone unikt i sitt slag, utan också för att öka effektiviteten och räckvidden. Detta avtal bör ha följande mål: hållbar och mänsklig utveckling, kamp mot fattigdomen, införlivande av AVS- länderna i världsekonomin samt fördjupning och förstärkning av de politiska förbindelserna mellan EU och AVS-länderna. Denna nya samarbetsform kommer att göra det nödvändigt att skräddarsy förbindelserna mellan EU och AVS-länderna för olika regioner, delregioner och länder, dvs. en uppbyggnad som skiljer sig från tidigare avtal och konventioner. Förnyandet av den fjärde Lomékonventionen är ett tillfälle för parterna att, mot bakgrund av det nya systemet för internationella förbindelser, se över grunderna för ett partnerskap av ömsesidigt intresse som bevarar och värdesätter den grundläggande princip om paritet som har gjort Lomépolitiken unik i sitt slag.

N. I väntan på toppmötet med statscheferna i AVS-länderna har företrädare för dessa länder uttryckt sin vilja att bibehålla den geografiska ramen för AVS-gruppen.

O. Flera av de utomeuropeiska länderna och territorierna och många av unionens yttre randområden befinner sig inom regionala enheter i Afrika, Västindien och Stilla havet, och följaktligen bör samarbetet mellan AVS- länderna, de utomeuropeiska länderna och territorierna och unionens yttre randområden uppmuntras.

P. I en globaliserad värld måste gemenskapens utvecklingspolitik ha en global inriktning.

Q. De åtaganden som skrivits under av regeringar vid FN:s konferenser om barns rättigheter (1990), miljö och utveckling (1992), mänskliga rättigheter (1993, befolkning och utveckling (1994), social utveckling (1995), kvinnor (1995), bostäder (1996) och livsmedel (1996) samt Afrikastadgan om folkets deltagande och utveckling (1990) bidrar alla till en hållbar utveckling och de gör tydligt att alla dessa faktorer hör ihop; det framtida avtalet måste alltså bygga på dessa åtaganden.

1. Parlamentet ställer sig, inom ramen för den femte Lomékonventionen (2000- 2010), positivt till en förnyelse och en förstärkning av samarbetet mellan AVS och EU,

2. ställer sig positivt till en femte konvention som främst skall bestå av ett övergripande avtal som på en grund som är gemensam för alla AVS- länderna fastställer de politiska, ekonomiska, finansiella, handelsmässiga och sociala målen och principerna för samarbetet mellan AVS och EU, med gemensamma institutioner för att främja de demokratiska värdena, respekten för de mänskliga rättigheterna, den parlamentariska och politiska dialogen och med olika samarbetsinstrument som är avpassade för AVS- ländernas utvecklingsnivå, utan att ifrågasätta deras identitet och politiska historia,

3. anser att den nya konventionen bör omfatta flera olika nivåer, utöver den nationella nivån;

- en första nivå för de länder som delar samma mål för social och hållbar utveckling, fred, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna, som skriver under samma globala åtaganden och som rättar sig efter samma regler för samarbete,

- en andra nivå för regionalt samarbete där man skulle kunna behandla frågor om säkerhet, begränsning av vapenhandeln, förbud mot användning av landminor och förebyggande och hantering av konflikter,

- en tredje nivå för Afrika, som skulle vara subregional och syfta till att främja regional integration och göra det möjligt att hantera framför allt handels- och valutafrågor (för de länder som använder valutan franc),

4. betonar betydelsen av demokratiska strukturer, respekt för de mänskliga rättigheterna, rättssäkerhet och effektiv förvaltning,

5. anser att AVS-gruppens sammansättning bara kan utvidgas eller förändras i ömsesidigt samförstånd med AVS-länderna, och att AVS-gruppens enhetlighet bör bevaras,

6. understryker att Europeiska unionen på grund av den geografiska närheten och det historiska ansvaret har särskilda skyldigheter gentemot Afrika,

7. förordar att denna nya inriktning i förbindelserna mellan AVS och EU inte skall innebära att EU minskar sina insatser för sina partner i Syd, insatser som unionen har lyckats upprätthålla under förhandlingarna om den åttonde Europeiska utvecklingsfonden,

8. anser att Lomékonventionens särskilda principer, avtalsbundenhet, förutsägbarhet, säkerhet och partnerskap, som är ännu mer aktuella idag än 1975, skall bibehållas i nästa konvention,

9. understryker dessutom att både OECD och G8-gruppen betraktar partnerskap som en obestridlig del av all politik för utvecklingssamarbete,

Partnerskap

10. ställer sig positivt till en förstärkning av partnerskapet, en nyckelfaktor för det framtida samarbetet mellan AVS och EU, särskilt genom

- att behålla EVS-EU:s gemensamma församling som utgör en grundläggande faktor i nord-syddialogen,

- tyngdpunkt på den politiska dimensionen, med förebyggande av kriser och risker, migrationsfrågor och frågor som behandlas vid internationella konferenser och faller inom området för samarbetet mellan AVS och EU,

- anpassning av AVS-EU-institutionerna till detta, särskilt införlivande av den regionala aspekten, varvid man även måste ta hänsyn till de utomeuropeiska ländernas och territoriernas ställning,

- ersätta avtal som innehåller ett ohanterligt stort antal villkor, under förutsättning att berörda länder respekterar de demokratiska principerna och de mänskliga rättigheterna,

- prioritering av främjandet av rättsstaten och sund resursanvändning,

- effektivt genomförande,

- en diversifiering av aktörerna, både på besluts- och genomförandenivå,

- aktörernas (nationella och lokala myndigheter, det privata näringslivet och arbetsmarknadsaktörer) systematiska medverkan, både på besluts- och genomförandenivå,

- ombalansering av partnerskapet till förmån för AVS-länderna, så att de själva i största möjliga utsträckning kan kontrollera sin utvecklingsprocess,

11. anser att den politiska debatten och partnerskapet mellan Europeiska unionen och AVS-länderna har en strategisk betydelse för båda parter, inte minst för att tillsammans bättre kunna ta itu med globaliseringens utmaningar på det politiska såväl som på det ekonomiska och handelsmässiga planet,

12. noterar rådets slutsatser av den 2 juni 1997 om förebyggande av konflikter, och uppmuntrar rådet att vidareutveckla sin verksamhet i denna riktning, och att i samband med detta ta full hänsyn till kvinnornas betydelsefulla roll för att förebygga och lösa konflikter,

13. anmodar kommissionen att införa bestämmelser om konfliktförebyggande i alla nationella och regionala vägledande program, vilket skulle garantera en möjlighet att efter en konflikt snabbt kunna frigöra medel för att ge bistånd inom ramen för fredsskapande program i AVS-länder,

14. uppmanar kommissionen att genomföra konfliktkonsekvensbedömningar i instabila områden för att få klart för sig hur EU:s hela utvecklings-, handels- och utrikespolitik kan bidra till att minska risken för en våldsam konflikt och skydda utsatta grupper,

15. önskar att bestämmelserna om säkerheten på den afrikanska kontinenten skall omfatta

- förbud mot användning av landminor,

- kontroll och begränsning av vapenförsäljning,

- begränsning av militärbudgetar till 1 % av BNP som ett villkor för att inte samarbetsinsatserna skall minskas,

- regionala arrangemang för bedömning av spända lägen och förberedelse av medling,

- föreskrifter om AVS-ländernas tillgång till satellitinformation som kan bidra till att förebygga kriser,

16. anser att åtgärder för minröjning i de länder som berörs av detta problem måste genomföras före alla andra utvecklingsåtgärder,

17. anmodar om att ordningsregler för Europeiska unionen och AVS-länderna skall formuleras och genomföras för att förhindra vapenhandel med och vapenleveranser till länder i områden där konflikter hotar eller pågår,

18. stödjer kommissionens förslag om ett differentierat samarbete, allt efter behov och meriter, på villkor att EU:s attityd enbart grundas på gemensamma värden och mål och utesluter all diskriminering; begär att denna differentiering inte skall skada den globala sammanhållningen inom AVS-gruppen eller befintlig regional solidaritet,

19. anser att ett effektivt införlivande av organisationer från det civila samhället (människorättsorganisationer, ungdoms-, kvinno- och landsbygdsorganisationer, icke-statliga organisationer, fackföreningar, arbetsmarknadens parter, kyrkor, religiösa och filosofiska organisationer etc.), den privata sektorn, skolor och universitet samt decentraliserade och lokala organ bör vara ett absolut villkor i den femte Lomékonventionen,

20. anser att de grundläggande mänskliga rättigheterna måste garanteras för att medborgarna skall få möjlighet till demokratiskt deltagande i beslutsfattandet och för att alternativa förslag i fråga om hållbar utveckling skall kunna formuleras,

21. önskar i synnerhet att ett samarbete skall utvecklas mellan lokala myndigheter i AVS-länderna och i EU-länderna eftersom ett sådant decentraliserat samarbete har betydelse för åtgärder och projekt som rör medborgarnas vardagsliv, förstärker den lokala decentraliseringsprocessen i AVS-länderna och gör den europeiska allmänheten medveten om utvecklingsländernas problem,

22. anser att AVS-EU:s institutioner bör stärkas genom att i dem införliva icke-statliga aktörer som bör uppmuntras att delta vid utformningen, genomförandet och utvärderingen av AVS-EU:s utvecklingsprojekt och utvecklingsprogram,

23. anser att man måste främja och upprätthålla mekanismerna för deltagande och möten mellan företrädare för det civila samhället på nationell och regional nivå och inom ramen för AVS-EU,

24. understryker särskilt kvinnors roll i utvecklingen och efterlyser ett beaktande av könsrollsdimensionen vid formulering och genomförande av gemensam politik och gemensamma strategier,

25. önskar att försöken att skriva in «mainstreamingsprincipen» i alla avtal på alla framtida områden i samarbetet mellan AVS och EU samt att nödvändiga instrument skall för att stärka kvinnors rätt till lika tillträde till utbildning, yrkesutbildning och arbete samt kvinnors deltagande på lika villkor i alla beslutsprocesser som rör ekonomiska, sociala och politiska frågor,

26. anhåller om att samarbetet mellan AVS och EU fullt ut skall beakta barnens situation,

27. anhåller om att det nya partnerskapet skall karakteriseras av att befolkningarna tillägnar sig samarbetet, vilket förutsätter att programmen är öppna och tillgängliga,

28. insisterar därför på att ställa människornas, särskilt de fattigaste gruppernas, behov och önskemål i fokus för genomförandet av konventionen,

Mål

29. är övertygat om att målen om kamp mot fattigdom, hållbar utveckling och gradvist införlivande i den globala ekonomin inbördes kompletterar varandra, och noterar i detta sammanhang att dessa mål inte kan uppnås om inte kvinnornas ställning i utvecklingsländerna kraftigt förbättras så att de fullt ut kan medverka till att dessa mål uppfylls,

30. är övertygat om att effektivitet i politiken för att bekämpa fattigdomen och politiken för att förebygga kriser bara kan uppnås om man tar hänsyn till AVS-ländernas snabba urbanisering och den påföljande politiska och sociala instabiliteten; föreslår därför att man skall införa ett avsnitt om stadsutveckling i Lomékonventionen,

31. understryker emellertid att enbart ekonomisk tillväxt inte räcker för att utrota fattigdomen; anhåller om att man inom ramen för AVS-EU genomför de åtaganden som gjordes vid världstoppmötet om social utveckling och anhåller om att det framtida samarbetet skall inriktas på att uppnå de mål för minskad fattigdom som OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd (DAC) fastställt, särskilt att halvera den värsta fattigdomen i AVS-länderna till år 2015,

32. understryker att

- fattigdomsbekämpning måste genomsyra utvecklingsarbetet,

- en fokusering av insatserna på de fattigaste länderna leder till att Afrika måste prioriteras,

- fattigdomsbekämpning inte endast innebär samarbete med de fattigaste länderna; det är de fattiga befolkningsgrupperna i sin helhet som måste beaktas i allt utvecklingsarbete,

33. understryker att kontroll av befolkningsutvecklingen är en avgörande faktor i kampen mot fattigdomen, liksom den i hög grad berör kvinnornas och barnens levnadsförhållanden; EU måste tillsammans med AVS-länderna lägga stor vikt vid rekommendationerna från Kairo och Peking,

34. anhåller, med sikte på en hållbar utveckling, om att miljöskydd blir en fullvärdig del av formuleringen, genomförandet och utvärderingen av all politik och alla program och projekt i enlighet med de åtaganden som gjordes vid världstoppmötet, särskilt vad gäller livsmedelssäkerhet, tillgång till rent vatten och hantering av sanitära problem,

35. förespråkar en gemensam miljöpolitik för AVS-EU för att bland annat

- bevara den biologiska mångfalden och erkänna att denna resurs är staternas och invånarnas immateriella egendom,

- inrätta regionala genbanker för att skydda lokala växt- och djurarter,

- utveckla och stödja förnybara och hållbara energikällor,

- förhindra ökenutbredning och torka,

- skydda (regn-)skogar, kustområden och våtmarker,

- formulera och stödja en stadsmiljöpolitik för att bekämpa luftföroreningar och hantera avfall m.m.,

- bekämpa ökenutbredningen,

- skydda naturresurserna,

36. insisterar på vikten av att förbättra AVS-ländernas ekonomiska konkurrenskraft och att skapa en miljö som är gynnsam för inhemska och utländska investeringar, respektera miljönormer och de grundläggande sociala normer som fastställts i ILO:s konventioner, och betonar att mäns och kvinnors medverkan är av allra största betydelse i detta sammanhang,

37. anhåller följaktligen om att unionen kraftigt skall öka sitt bidrag till den privata sektorns stabilitet, konkurrenskraft och utveckling, vilka utgör viktiga faktorer för att införliva AVS-länderna i det globala ekonomiska systemet,

38. betonar därför betydelsen av att förbättra konkurrenskraften för AVS- ländernas företag och att skapa ett gynnsamt klimat för inhemska och utländska investeringar,

39. påminner om betydelsen av att främja kulturen och understryker att man måste stimulera det kulturella samarbetet i syfte att uppnå dialog och ömsesidig förståelse; men för att undvika att denna dialog blir en monolog till förmån endast för i-länderna, anser parlamentet att det är av yttersta vikt att AVS-länderna bevarar sitt audiovisuella kulturarv genom att stärka och skapa specialiserade regionala centrum och genom utbildning av personal,

40. anhåller om att särskild uppmärksamhet riktas mot situationen i de små ö- staterna inom AVS-gruppen, genom att särskilda åtgärder antas, i synnerhet vad gäller handel (ursprungsregler), miljö (klimatförändringar) och transporter,

Instrument

41. anser att framsteg i samarbetet och den regionala integrationen är väsentligt för att nå de uppsatta målen, och anhåller om att EU ger ett prioriterat stöd till dessa processer,

42. betonar att kommissionen år 2000 måste revidera sitt beslut om de utomeuropeiska länderna och territorierna, och uppmanar kommissionen att lägga fram sina förslag i denna fråga i god tid så att beslutet kan samordnas, bland annat, med den femte Lomékonventionen,

43. anser att det skall vara möjligt att inbjuda parlamentsledamöter från utomeuropeiska länder och territorier att delta i AVS-EU:s gemensamma församling när så är lämpligt,

44. önskar att unionens yttre randområden och de utomeuropeiska länderna och territorierna inkluderas i samarbetsprocessen och den regionala integrationsprocessen som främjas av unionen i syfte att utveckla befintliga synergier mellan AVS-länderna, de utomeuropeiska länderna och territorierna och gemenskapsregionerna såväl i Västindien som Stilla havet och Indiska oceanen,

45. ställer sig positivt till kommissionens förslag om prioriterat stöd till den institutionella dimensionen och förstärkta resurser i de berörda länderna och för de män och kvinnor som utgör deras invånare; anser särskilt att de lokala och nationella myndigheterna på områden som utbildning, hälsovård och sysselsättning måste förfoga över kompetenta och effektiva förvaltningar i allmänhetens tjänst,

46. anmodar om förbättrad grundutbildning för den breda allmänheten och målinriktad utbildning för framtida ledare,

47. ställer sig, vad gäller handel, positivt till kommissionens val beträffande differentiering inom en gemensam ram,

48. påminner om den avgörande betydelse som protokollen för särskilda produkter (bananer, rom, socker och nötkött) har för den socioekonomiska utvecklingen i många AVS-länder och att det är viktigt att dessa på ett harmoniskt sätt införs i den internationella handeln; kräver följaktligen att den femte Lomékonventionen betonar de positiva effekter som dessa protokoll har för de traditionella handelsströmmarna i dessa länder och regioner,

49. anhåller om en översyn av de särskilda instrument för samarbetet mellan AVS och EU (särskilt Stabex och Sysmin) som skall syfta till att få ett slut på flera AVS-länders exklusiva beroende av ett fåtal basprodukter och att stärka AVS-producenternas konkurrenskraft vad gäller basprodukter; förordar att Sysmin skall moderniseras och att samarbetet på gruvområdet skall främjas för att undanröja de nackdelar som är förbundna med bristen på anpassning av bestämmelser och strukturer, bristen på kompetens och kunskap och de otillräckliga transportnäten, samt för att stimulera nya privata investeringar i en sektor där Afrikas marknadsandel är på nedgång trots att det varken saknas naturtillgångar, efterfrågan eller kapital,

50. ställer sig positivt till en förstärkning av handelssamarbetet, en uppmuntran till optimal användning av tullpreferenser, och avskaffande av kvarvarande hinder (särskilt genom en förenkling och en mer flexibel tillämpning av ursprungsreglerna),

51. anhåller om vidtagande av varje åtgärd som kan främja AVS-ländernas införlivande i världsekonomin, och särskilt

- inrättande av regionala ekonomiska områden,

- diversifiering av produktionen,

- gradvis anpassning till internationella handelsregler,

- återupptagande av investeringar,

- AVS-EU-samarbetets bidrag till valutastabilitet (eurons roll),

- skuldlättnad genom återbetalning i lokal valuta,

52. föreslår inrättandet av ett övervakningscentrum för ekonomisk, handelsmässig och social praxis samt inrättandet av ett AVS- kvalitetsmärke,

53. uppmanar till fortsatt integrering av bistånd och handel för att bygga upp en handelskapacitet, vilket omfattar yrkesutbildning, hälsovård och skolutbildning, infrastruktur och tekniköverföring,

54. anhåller om att rättvis handel skall betraktas som ett användbart och viktigt instrument i förbindelserna mellan AVS och EU och att särskilda åtgärder skall vidtas för att undanröja alla hinder för en rättvis handel,

55. anser det lämpligt att ingå regionala investeringsavtal som både tar hänsyn till behovet av att skydda investeringarna och skyldigheten för investerarna att följa internationella normer för arbetstagares rättigheter samt för samhälls-, konsument- och miljöskydd, och anser att berörda utomeuropeiska länder och territorier måste göras delaktiga,

56. påpekar att de skulder som tynger flertalet AVS-länder är ett kraftigt hinder för målet att minska fattigdomen och att de äventyrar den samhällsekonomiska utvecklingen i dessa länder; anser därför att Europeiska unionen måste fortsätta och även trappa upp sina insatser för att minska eller avskriva AVS-ländernas skulder och anser att det framtida partnerskapsavtalet måste fastställa nya möjligheter att ta itu med detta avgörande problem,

57. uppmanar unionen att, som en förlängning av det initiativ för de fattiga ländernas skuldbörda som lades fram vid Europeiska rådet i Lyon och i samarbete med de främsta internationella långivarna, formulera förutsättningarna för en återfinansiering av de fordringar som unionen har på AVS-länderna, särskilt de minst utvecklade av dessa,

58. anser att det är nödvändigt att vidta åtgärder för att minska, omvandla och avskriva AVS-ländernas utlandsskulder och att med hjälp av garantifonder öka det privata kapitalets medverkan i finansieringen av infrastrukturen, utan att öka AVS-ländernas skuldbörda,

59. påpekar att vetenskaplig forskning och teknisk utveckling är instrument som styr den ekonomiska, sociala och kulturella utvecklingen i AVS- länderna; anser därför att det är nödvändigt att ge ett större stöd till AVS-ländernas vetenskapliga och tekniska forskning, samt till deras förberedelse av informationssamhället, särskilt vad gäller telekommunikationer, och föreslår inrättandet av en europeisk stiftelse för långsiktigt bistånd och stöd till forskningscentrum i utvecklingsländerna i syfte att öka kunskapen om miljöer, resurser och samhällen i dessa länder,

60. anser att nästa konvention bör innehålla föreskrifter om skydd av immateriell egendom i AVS-länderna, som plundras på sina uppfinningar då de få resultaten från deras forskningsinstitut köps upp av multinationella företag och då dessa länder på grund av de höga kostnaderna inte har tillgång till i-ländernas patent,

61. understryker vikten av att stödja forskningen och tillämpningen av basteknik, dvs. enkel praktisk teknik som gör det möjligt att ta sig ur fattigdomen, särskilt vad gäller hygien, vattenrening, sophantering och -återvinning, bevattning i liten skala och hantverk,

62. förespråkar stödåtgärder för den folkliga ekonomin, särskilt i storstadsområdena och i synnerhet när det gäller utbildning och hjälp till marknadsföring av produkter,

63. betonar vikten av att ge stöd och uppmärksamhet åt den privata sektorn, på villkor att detta stöd inte består av att subventionera företag som för att etableras och lyckas bara behöver hjälp med rättssäkerhet, bankfinansiering, utbildad personal och bra infrastruktur; anser att Europeiska unionens ekonomiska och tekniska stöd även bör omfatta företag inom den informella sektorn som försörjer över halva befolkningen i flertalet länder i Syd, kompenserar för statens brister i flera sektorer och skapar sysselsättning; anser att det är företagarna i denna verkliga folkekonomi som bör få hjälp med att sluta sig samman, utbilda sig, leda och förvalta sina företag, finna finansiering, skaffa sig utrustning och skapa sunda förbindelser med offentliga myndigheter, särskilt när det gäller beskattning och arbetslagstiftning,

64. anser att mikrokrediter och lånemöjligheter för befolkningen är en avgörande fråga som bör behandlas i den nya Lomékonventionen; uppmanar kommissionen att främja lånemöjligheterna vid förhandlingarna om den femte Lomékonventionen, särskilt genom ett finansiellt samarbete mellan AVS och EU till förmån för folkekonomin och de små och medelstora företagen,

65. anser att det är av avgörande betydelse att ge stöd åt utvecklingen av småföretag, kooperativ och hantverksföretag genom olika typer av decentraliserat ekonomiskt samarbete mellan europeiska enheter och deras motparter i AVS-länderna (företagarföreningar, industriområdet och teknik- och forskningscentrum) och genom stöd till utbildningsverksamhet, vetenskaplig och teknisk forskning och samriskprojekt,

66. anhåller om att politiken för stadsförvaltning (bostäder, stadsplanering och offentlig service) skall ses över så att de allra fattigastes situation inte förvärras, och framför allt att politiken inte innebär att de förlorar sina jobb eller bostäder utan att nya anskaffas,

67. betonar betydelsen av konvertibla valutor och efterlyser åtgärder för att hjälpa utvecklingsländerna att inrätta effektiva och stabila valutasystem,

68. betonar att EU- och AVS-länderna måste samarbeta mer på livsmedels- och jordbruksområdet så att man kan uppnå en högre livsmedelssäkerhet i alla berörda länder,

69. kräver om att det interafrikanska centret för förebyggande av naturkatastrofer skall återuppta sin verksamhet,

Finansiellt och tekniskt samarbete

70. anser att det krävs en drastisk förenkling för att göra samarbetet öppet, effektivt och synligt,

71. anser att förutsägbarheten i spelreglerna är grundläggande och att landsprogrammering skall utgå från AVS-landets behov och önskemål, och förstärka synergieffekten för en regional utveckling,

72. stödjer, bland de föreslagna valmöjligheterna, alternativet att fastställa tre finansieringsramar (långsiktiga åtgärder, kortsiktiga åtgärder samt icke-statliga aktörer) och att samla de befintliga instrumenten inom dessa ramar,

73. upprepar sin begäran om att föra in Europeiska utvecklingsfonden i EU:s budget,

74. ställer sig positivt till ett budgetstöd och stöd till sektorsvisa åtgärder, i stället för projektstöd, så snart gynnsamma förutsättningar råder, om detta stöd sker på villkor av att man genomför det sociala program som fastställdes vid FN:s konferens i Köpenhamn,

75. stödjer, vad gäller samarbetsförvaltningen, alternativet med självständig förvaltning i mottagarländerna, vilket framför allt skulle gynna en förstärkning av kapaciteten,

76. påpekar att utveckling först och främst är de berördas ensak, de män och kvinnor som själva måste fatta beslut om, organisera och förverkliga utvecklingen, och att den sociala dimensionen därför måste stärkas och helt och hållet tas med i den politiska dialogen, något som gynnar nödvändiga anpassningar av utbildningssystemen, särskilt för flickor, samt av hälsovården, inbegripet mödravård, och förbättrade levnads- och arbetsvillkor,

77. är övertygat om att man måste kontrollera hur alla politiska riktlinjer påverkar fattigdomen: utvecklingsprogram och handelspolitik måste bedömas enligt deras effekter på fattigdoms- och jämställdhetsfrågor; en sådan bedömning måste vara lika noggrann som de miljökonsekvensbedömningar som krävs av EU,

78. uppmanar de icke-statliga organisationerna att prioritera sitt åtagande för de fattiga och uppmanar Europeiska unionen att hjälpa dem

- att lösgöra sig från projektens ramar för att förstärka den inhemska kapaciteten hos lokala organisationer och sammanslutningar av landsbygdsbor och bybor och för att göra det möjligt för dem att bli delaktiga i utformningen och genomförandet av de åtgärder som berör dem,

- utveckla informationen, kommunikationen och uttrycksmedlen, både internt och externt, hos de grupper som de samarbetar med,

- använda sig av den bästa tekniken som drar nytta av lokalbefolkningens tekniska och kulturella kunnande och resurser liksom av tekniskt stöd utifrån till låg kostnad och som är lätt att sprida,

79. betonar att det är nödvändigt att föra in sociala kriterier i programmen, kriterier som förbättrar hela befolkningens livs- och arbetsförhållanden; anser att man bör bygga upp en social expertis i AVS-länderna; anser att det decentraliserade samarbetet var en viktig nyhet i den fjärde Lomékonventionen, men kritiserar att det hittills inte genomförts ordentligt av bland annat arbetsmarknadens parter, och pekar på dess stora framtida potential i samband med lokala initiativ; anser att det bör införas särskilda incitament för de länder som uppfyller det krav på 20 % som fastställdes vid toppmötet om sociala frågor i Köpenhamn,

80. anser att de faktorer som rör rättsstaten (funktionen hos polis, gendarmeri och domstolar) respekten för de mänskliga rättigheterna, föreningsfriheten och förekomsten av en fri och ansvarsfull press också borde tas med i dialogen om utvecklingspolitiken,

81. uppmanar kommissionen att se till att program för strukturell anpassning säkerställer mer snarare än mindre stöd till grundläggande sociala tjänster,

82. uppmanar kommissionen att inrätta en oberoende besvärsmekanism för enskilda eller sammanslutningar som anser att de har skadats av samarbetet inom den femte Lomékonventionen,

83. anser att kommissionen för närvarande, till följd av omotiverade personalminskningar, inte förfogar över tillräckliga personalresurser för att klara en kvantitativ och kvalitativ ökning av uppdragen och anser att de fastställda målen endast kan nås med en omprövning av personalresurserna,

84. anser att kommissionen delegationer i AVS-länderna inte kan fungera effektivt både på grund av otillräcklig bemanning och på grund av att beslutsfattandet inom rådets kommittéer är överdrivet centraliserat; anmodar om att man omgående skall ta itu med denna situation så att samarbetet kan genomföras effektivt inom den femte Lomékonventionen,

85. anser att kommissionens planerade reform av förvaltningen av samarbetet kommer att göra det möjligt att koncentrera kommissionens verksamhet på genomförandet av de nya föreslagna riktlinjerna,

86. anser att man bör inrätta ett roterande och tidsbegränsat system för representanter från AVS-länderna att närvara vid kommissionens kontor med ansvar för förbindelserna mellan AVS och EU, i syfte att förbättra kunskaperna om AVS-ländernas ledningsmekanismer och -kapacitet,

Europeiska unionens ansvar

87. kräver att EU bibehåller sitt engagemang gentemot syd och accepterar inte den senaste tidens minskning,

88. är oroat över att politiken för utvecklingssamarbete håller på att återföras till nationell nivå inom Europeiska unionens medlemsstater, vilket framgår av medlemsstaternas misslyckande att ge förslag till en bättre samordning av nationell politik i vissa AVS-länder och den kraftiga minskningen av medel för utveckling i budgeten 1998,

89. understryker att resultaten av den femte Lomékonventionen också kommer att bero på EU:s förmåga

- att bättre samordna medlemsstaternas politik med EU:s politik,

- att göra sin politik mer enhetlig, vilket för övrigt betonades i rådets resolution av den 2 juni 1997, särskilt vad gäller förebyggande av konflikter, livsmedelsförsörjning, fiske och migrationsfrågor,

- att ta fram egna utvecklingsstrategier vad gäller strukuranpassning, handel, skulder, jordbruk, livsmedelssäkerhet, miljö, jämlikhet, demografi, åtgärder för kvinnor, hälsovård, socialpolitik etc, vilket är nödvändigt för att möjliggöra en politisk dialog,

- att verka i lämpliga forum (G8, Bretton Woods-institutionerna, WTO, FN-konferenser etc.) enligt målen och åtagandena i sin utvecklingspolitik,

- att bekräfta sin identitet i alla internationella forum (exempelvis WHO och ILO),

90. noterar med bedrövelse den begränsade politiska omfattningen av resultaten från toppmötet i Amsterdam och översynen av Maastrichtfördraget, som inte har åstadkommit några betydande förändringar, särskilt beträffande politiken för utvecklingssamarbete; är djupt besviket över resultaten från toppmötet, särskilt vad gäller rådets oförmåga att göra politiken för utvecklingssamarbete till en fullvärdig del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och att ge den status som behövs för att kunna driva den ömsesidigt fördelaktiga politiska dialog som borde ingå i det nya fördraget,

91. insisterar på att koordineringen i fält i högre grad skall utformas efter AVS-landets prioriteringar och med hänsyn till andra givares verksamhet; AVS-landet skall svara för samordningen; om det saknar kapacitet för att handha samordningsansvar skall givarna bidra till att kapaciteten stärks,

92. insisterar särskilt på att det är bråttom att göra den gemensamma jordbrukspolitiken, handelspolitiken och fiskeripolitiken samstämmiga med utvecklingspolitiken,

93. anser att EU, som inte har respekterat sina åtaganden gentemot utvecklingsländerna under Uruguayrundans förhandlingar, måste utnyttja alla tänkbara medel för att få till stånd ett erkännande av att de icke ömsesidiga förmånerna och protokollen är utvecklingsinstrument tills de fastställda målen uppnåtts,

94. anhåller särskilt om att EU fortsätter att utnyttja alla möjligheter att överklaga resultaten från WTO:s panel om bananer,

95. är mycket oroat över att WTO ifrågasätter Lomékonventionens handelspreferenssystem, som till exempel i fallet med panelen om bananer; uppmanar kommissionen att med alla juridiska medel protestera mot detta uppenbara försök från WTO att avveckla Lomé, och uppmanar rådet att ge kommissionen i uppdrag att förhandla med WTO om att särbehandla AVS- ländernas handelssystem för ekonomiskt och socialt känsliga produktioner,

96. uppmanar kommissionen att vid översynen av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inför den framtida utvidgningen se till att den gemensamma jordbrukspolitiken överensstämmer med Lomékonventionens mål för rättvist samarbete,

97. påminner om kommissionens negativa förslag att ändra «kakaodirektivet» som ett exempel på den inkonsekventa utvecklingspolitiken,

98. välkomnar kommissionens förslag om en övergripande europeisk strategi för AVS-länderna och anhåller om att förslaget genomförs,

99. noterar och välkomnar inledandet av samarbetet mellan EU och Organisationen för afrikansk enighet,

100. anhåller, inför toppmötet Europa-Afrika, om att unionen formulerar en Afrikapolitik som inbegriper alla dimensioner, inklusive säkerhetsaspekten,

101. uppdrar åt sin ordförande av vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet och medlemsstaternas och AVS-ländernas regeringar.