C 384/1

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH REVISIONSRÄTTEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning för budgetåret 2019

(2020/C 384/01)

INNEHÅLL

FÖRORD 2

EUROPEISKA UNIONENS POLITISKA OCH FINANSIELLA REGELVERK, STYRELSEFORMER OCH ANSVARSSKYLDIGHET 3

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN 10

SAMMANDRAG AV BUDGETÅRET 2019 11

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER 13

BALANSRÄKNING 14

RESULTATRÄKNING 15

KASSAFLÖDESANALYS 16

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 17

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 18

ÅRSREDOVISNINGEN: DISKUSSION OCH ANALYS 100

RAPPORTERING OM GENOMFÖRANDET AV BUDGETEN OCH FÖRKLARANDE NOTER 114

ORDLISTA 173

FÖRTECKNING ÖVER FÖRKORTNINGAR 177

FÖRORD

Jag har nöjet att lägga fram Europeiska unionens årsredovisning för 2019. Räkenskaperna ger en fullständig översikt över förra årets EU-finanser och genomförandet av EU-budgeten, inklusive information om eventualförpliktelser, finansiella åtaganden och andra skyldigheter som åligger unionen. De återspeglar den fleråriga karaktären på unionens verksamhet och innehåller förklaringar till nyckeltalen och deras utveckling. Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning ingår som en del i kommissionens integrerade finansiella rapportering och redovisningsrapportering och utgör en väsentlig del av vårt högt utvecklade system avseende finansiell redovisningsskyldighet.

EU-budgeten visade än en gång att den ger mervärde åt medborgare, företag och regioner: Trots budgetens begränsade storlek, motsvarande omkring 2 % av alla offentliga utgifter i unionen, kompletterar den de nationella budgetarna och stödjer våra gemensamma politiska prioriteringar.

2019 års budget var den näst sista budgeten i den nuvarande fleråriga budgetramen. Genomförandet av nästan alla program har nått marschfart, med undantag för nya program, såsom det europeiska försvarsindustriella utvecklingsprogrammet, eller åtgärder för vilka lagstiftningsprocessen nyligen har avslutats. Genomförandet av EU-budgeten uppgick totalt till 178,8 miljarder euro i åtagandebemyndiganden och 159,1 miljarder euro i betalningsbemyndiganden.

I linje med Europeiska kommissionens förslag från maj 2018 gick en stor del av 2019 års budget till program för att stimulera skapande av arbetstillfällen, i synnerhet för ungdomar, och att främja tillväxt, strategiska investeringar och konvergens. EU har också fortsatt att stödja insatserna för att effektivt hantera de utmaningar som migrationen medför, både inom och utanför EU.

Åtgärderna för att stödja den ekonomiska tillväxten och minska de ekonomiska skillnaderna mellan olika regioner uppgick till nästan hälften av de anslagna medlen. EU:s finansiering bidrog med 12,4 miljarder euro till forskning och innovation inom ramen för Horisont 2020, inklusive inom området högpresterande datorsystem. Budgeten visade också på andra områden att den är en investering i framtiden: Genom den ökades utgifterna för utbildning med 20 % för Erasmus+ jämfört med 2018 och med 37 % för Fonden för ett sammanlänkat Europa, vilken främjar transport och digital infrastruktur. Stödet till jordbruket och landsbygden förblev stabilt med 57,9 miljarder euro, vilket också bidrog till kampen mot klimatförändringar och främjandet av hållbar tillväxt.

2019 års budget gav den flexibilitet som behövdes för att hantera den interna aspekten av migrationsfrågor, med totalt 1,2 miljarder euro i stöd från asyl-, migrations- och integrationsfonden, tillsammans med 533 miljoner euro för gränsförvaltning och säkerhet från fonden för inre säkerhet. Sammanlagt 5 miljoner euro anslogs också till inrättandet av den nya europeiska åklagarmyndigheten för att lagföra brott mot EU-budgeten, inklusive bedrägeri, penningtvätt och korruption.

Även innan covid-19-krisen visade 2019 års EU-budget vikten av en fungerande flerårig budgetram som tillhandahåller nödvändiga medel och flexibilitet för att agera och reagera på utmaningar. Denna flexibilitet kommer också att spela en roll i nästa fleråriga budgetram, som är av central betydelse för Europas återhämtningsplan.

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning utarbetas i enlighet med de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn. För att upprätthålla dessa standarder förbättrar kommissionen ständigt sina regler och förfaranden, organisationsstruktur och flexibilitet. Konsekvent och effektiv rapportering säkerställer uppfyllandet av rättsliga skyldigheter och ökar ansvarsskyldigheten i samband med EU:s utgifter. Den bidrar till att engagera medborgarna och andra berörda parter, samt upprätthålla deras tillit och förtroende för Europeiska unionen.

Johannes HAHN Kommissionsledamot med ansvar för budget och personal

EUROPEISKA UNIONENS POLITISKA OCH FINANSIELLA REGELVERK, STYRELSEFORMER OCH ANSVARSSKYLDIGHET

Europeiska unionen (EU) är en union i vilken medlemsstaterna tilldelas befogenheter för att deras gemensamma mål ska kunna uppnås. Unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män.

1. POLITISKT OCH FINANSIELLT REGELVERK

EU-fördragen

De övergripande målen och principerna som ska vägleda unionen och EU-institutionerna definieras i fördragen. Unionen och EU-institutionerna kan bara agera inom ramen för de befogenheter de tilldelats i fördragen för att nå de mål som fastställs där och detta måste ske i enlighet med principerna (1) om subsidiaritet och proportionalitet. För att nå sina mål och genomföra sin politik ser unionen till att ha nödvändiga finansiella medel. Kommissionen ansvarar för att främja unionens allmänna intresse, vilket inbegriper att genomföra budgeten och förvalta program i samarbete med medlemsstaterna och i enlighet med principen om sund ekonomisk förvaltning.

EU strävar efter att förverkliga de mål som fastställts i fördraget med ett antal verktyg, varav ett är EU-budgeten. Andra är till exempel ett gemensamt regelverk eller gemensamma politiska strategier.

Kommissionens politiska prioriteringar

Kommissionens politiska prioriteringar fastställs i de politiska riktlinjer som fastställs av kommissionens ordförande. Kommissionen kommer att med Ursula von der Leyen som ordförande, som tillträdde den 1 december 2019, inrikta sig på följande sex överordnade mål:

SEX ÖVERGRIPANDE AMBITIONER

En europeisk grön giv

— Sträva efter att bli världens första klimatneutrala kontinent

En ekonomi för människor

— Arbeta för social rättvisa och välstånd

Ett Europa rustat för den digitala tidsåldern

— Ge människor mer inflytande med en ny generation teknik

Främjande av vår europeiska livsstil

— Skapa ett jämlikt EU där alla har samma rättigheter och möjligheter

Ett starkare Europa i världen

— Europa ska bli ambitiösare genom att stärka vårt egna unika och ansvarsfulla globala ledarskap

En ny satsning på demokrati i Europa

— Vårda, skydda och stärka vår demokrati

Den tidigare kommissionen fokuserade på tio prioriteringar som fastställdes av den före detta ordföranden Jean-Claude Juncker och i linje med Europa 2020-strategin, som var EU:s långsiktiga tillväxtstrategi:

— En nysatsning på arbetstillfällen, tillväxt och investeringar.

— En sammankopplad digital inre marknad.

— En resilient energiunion med en framåtblickande klimatpolitik.

— En djupare och rättvisare inre marknad med en stärkt industribas.

— En djupare och mer rättvis ekonomisk och monetär union.

— En balanserad och progressiv handelspolitik för att styra globaliseringen.

— Ett område med rättvisa och grundläggande rättigheter som bygger på ömsesidigt förtroende.

— På väg mot en ny migrationspolitik.

— EU som en starkare global aktör.

— En union i demokratisk förändring.

Agenda 2030 för hållbar utveckling

Agenda 2030 för hållbar utveckling och dess 17 mål för hållbar utveckling, som antogs av Förenta nationerna i september 2015, driver på de globala insatserna för hållbar utveckling. EU spelade en viktig roll vid utformningen av Agenda 2030, vilket återspeglar det faktum att hållbar utveckling länge har varit en viktig del av det europeiska projektet. Målen för hållbar utveckling är fast förankrade i EU-fördragen och integreras i all politik och alla initiativ. EU-budgeten spelar en viktig roll för att hantera många hållbarhetsutmaningar, bland annat fattigdom, ungdomsarbetslöshet, hälsa och välbefinnande, klimatförändringar, förlust av biologisk mångfald, hållbar energi och migration.

Flerårig budgetram och utgiftsprogram

De strategier som stöds av EU-budgeten genomförs i enlighet med den fleråriga budgetramen och motsvarande sektorslagstiftning som fastställer utgiftsprogram. Dessa omsätter EU:s politiska prioriteringar i ekonomiska termer under en period som är tillräckligt lång för att vara effektiv och tillhandahålla ett sammanhängande långsiktigt perspektiv för mottagare av EU-medel och nationella myndigheters samfinansiering. Årliga maximibelopp (så kallade tak) fastställs för alla EU:s utgifter och för de olika typerna av utgifter (rubriker). De högsta beloppen (taken) för varje rubrik utgör det totala taket för åtagandebemyndigandena. Genom ett enhälligt beslut och efter Europaparlamentets godkännande antas den fleråriga budgetramen, som upptar alla medlemsstaternas åtaganden vad gäller mål och utgiftsnivå (högsta tillåtna nivå för budgetåtaganden och betalningar). Den nuvarande fleråriga budgetramen omfattar perioden 2014–2020.

Interinstitutionellt avtal

Den fleråriga budgetramen kompletteras med ett interinstitutionellt avtal (2) som är en politisk överenskommelse mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen. Syftet med det här avtalet, som antogs 2013 i enlighet med artikel 295 i EUF-fördraget, är att genomföra budgetdisciplinen och att förbättra det årliga budgetförfarandet och det interinstitutionella samarbetet i budgetfrågor, samt att säkerställa en sund ekonomisk förvaltning.

Årlig budget

Den årliga budgeten utarbetas av kommissionen och antas vanligen i mitten av december av Europaparlamentet och rådet i enlighet med förfarandet i artikel 314 i EUF-fördraget. Enligt principen om budgetbalans måste de totala intäkterna motsvara de totala kostnaderna (betalningsbemyndiganden) för ett visst budgetår.

EU:s viktigaste finansieringskälla är egna medel som kompletteras av andra intäkter. Det finns tre typer av egna medel: Traditionella egna medel (tullar och sockeravgifter), egna medel från mervärdesskatt och egna medel från bruttonationalinkomst (BNI). Övriga intäkter från EU:s verksamhet (som t.ex. böter vid brott mot konkurrenslagarna) utgör vanligen mindre än 10 % av de sammanlagda intäkterna. Det totala beloppet av egna medel som behövs för att finansiera budgeten avgörs av totala kostnader minus övriga intäkter. I nuvarande fleråriga budgetram får de totala egna medlen inte överstiga 1,20 % av medlemsstaternas BNI.

Förvaltningsmetoder

EU-budgeten genomförs i tre förvaltningsformer som fastställer hur pengarna betalas ut och förvaltas:

— Delad förvaltning: En betydande del av budgeten förvaltas genom ett system med delad förvaltning mellan kommissionen i samarbete medlemsstaterna, särskilt när det gäller strukturfonderna och jordbruket.

— Direkt förvaltning: Kommissionen förvaltar också själv genomförandet av program och kan delegera genomförandet av särskilda program till genomförandeorgan.

— Indirekt förvaltning: Utgiftsbeslut kan också förvaltas indirekt via andra organ inom eller utanför EU. I budgetförordningen och/eller delegeringsöverenskommelserna fastställs de kontroll- och rapporteringsmekanismer som krävs av dessa enheter samt kommissionens tillsyn när genomförandeuppgifter anförtros åt nationella organ, Europeiska investeringsbanksgruppen, tredjeländer, internationella organisationer (t.ex. Världsbanken eller Förenta nationerna) och andra enheter (t.ex. decentraliserade EU-organ, gemensamma företag).

Budgetförordning

Budgetförordningen (3) som är tillämplig på den allmänna budgeten är en central rättsakt i den rättsliga strukturen för EU:s finanser. Den innehåller en detaljerad definition av de finansiella regler som är tillämpliga på genomförandet av EU-budgeten och de olika aktörernas roller när det gäller att säkerställa att pengarna används på ett sunt sätt och uppnår de fastställda målen.

2. STYRELSEFORMER OCH ANSVARSSKYLDIGHET

2.1 INSTITUTIONELL STRUKTUR

EU har en institutionell ram som syftar till att främja dess värderingar, sträva efter att förverkliga dess mål, tjäna dess egna, dess medborgares och medlemsstaternas intressen samt att säkerställa konsekvens, effektivitet och kontinuitet i dess politik och verksamhet. Den organisatoriska strukturen består av institutioner, organ och andra EU-organ, som ingår i EU:s konsoliderade räkenskaper i den utsträckning som de konsolideringskriterier som fastställs i budgetförordningen och de tillämpliga redovisningsreglerna är uppfyllda (se not 9 i förteckningen över enheter som omfattas av konsolideringen).

Europaparlamentet utövar lagstiftning och budgetfunktionen tillsammans med rådet. Kommissionen är politiskt ansvarig inför Europaparlamentet. Rådet ska fastställa politik och fungera samordnande inom ramen för unionens allmänna politiska riktlinjer och prioriteringar som fastställts av Europeiska rådet.

Enligt fördraget är kommissionen ansvarig för att planera, utarbeta och föreslå lagstiftning, förvalta EU:s politik, bland annat genom att övervaka genomförandet av EU-lagstiftning, säkerställa att den efterlevs, fördela EU-medel och förvalta finansieringsprogram samt företräda EU internationellt.

Kommissionen genomför i stor utsträckning budgeten i samarbete med medlemsstaterna (4). Tillsammans ska de säkerställa att anslagen används i överensstämmelse med principerna om sund ekonomisk förvaltning. Genom bestämmelser anges medlemsstaternas kontroll- och revisionsskyldigheter när de delar genomförandet av budgeten samt deras ansvar i samband med detta. De anger också det ansvar och de närmare reglerna för varje EU-institution vad gäller deras egna utgifter.

2.2 KOMMISSIONENS STYRELSEFORMER

Europeiska kommissionen har ett unikt styrsystem med en tydlig åtskillnad mellan politiska och administrativa tillsynsstrukturer och en väldefinierad ansvarsfördelning och finansiell redovisningsskyldighet (5).

Kommissionens interna funktionssätt bygger på ett antal viktiga principer som grund för goda styresformer: Tydliga roller och ansvarsområden, ett starkt engagemang för resultatorienterad förvaltning och överensstämmelse med regelverket, tydliga mekanismer vad gäller ansvarsskyldighet, ett högkvalitativt regelverk för alla, öppenhet och transparens, samt högt ställda normer för etiskt beteende.

Kommissionen utför dessa uppgifter under ledning av kommissionskollegiet, som fastställer prioriteringar och tar det övergripande politiska ansvaret för kommissionens beslut. Ordföranden beslutar om kommissionens interna organisation för att se till att det råder samstämmighet i dess arbete och att den arbetar effektivt och som ett kollegialt organ Den interna ordningen skapar en struktur med robusta kontroll- och förvaltningsverktyg som gör det möjligt för kommissionskollegiet att ta politiskt ansvar för kommissionens arbete, det vill säga de beslut som den fattar och när det gäller samordning, verkställande och förvaltning, i enlighet med vad som fastställs i fördragen.

Kollegiet delegerar budgetens operativa genomförande och finansiella förvaltning till generaldirektörerna och avdelningscheferna, vilka leder kommissionens administrativa struktur (6). Denna decentraliserade strategi skapar en administrativ kultur som uppmuntrar tjänstemännen att ta ansvar för den verksamhet som de har kontroll över och kräver att de lämnar en försäkran vad gäller den verksamhet som de är ansvariga för.

De centrala avdelningarna hjälper generaldirektörer och förvaltningschefer att fullgöra sina skyldigheter. I synnerhet tillhandahåller förvaltningens styrelse samordning, tillsyn, rådgivning och strategiska riktlinjer i frågor som rör förvaltningsfrågor, på områden som förvaltning av finansiella och mänskliga resurser, riskhantering, resultathantering, it-styrning, cybersäkerhet och fysisk säkerhet, verksamhetskontinuitet, kommunikation och informationshantering (7).

Ursprunget till detta styrsystem ligger i fördragen och har utvecklats över tiden för att anpassa sig till en föränderlig värld och för att även fortsättningsvis stå i överensstämmelse med bästa praxis som fastställs i relevanta internationella standarder (8). Den ytterligare rationaliseringen och förstärkningen av de bestämmelser som infördes 2018 (9) tog hänsyn till det revisionsarbete som utförts av Europeiska revisionsrätten (10) och kommissionens tjänst för internrevision. I enlighet med budgetförordningen (artikel 247) innehåller den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten information om kommissionens viktigaste styrformer.

2.3 EU-BUDGETENS RESULTATRAM

Att genomföra stabila resultatramar är väsentligt för att säkerställa en stark resultatinriktning, europeiskt mervärde och en sund förvaltning av EU-program. Resultatramen för EU-budgeten är högt utvecklad och är starkare än i något enskilt land som bedömts av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) enligt dess standardindex för resultatbudgetering.

I EU-budgetens resultatram rapporteras om flera typer och nivåer av strategiska mål och indikatorer. Den tar också hänsyn till komplementaritet och integrering av politik (som klimatförändring eller jämställdhet) och program och medlemsstaternas centrala uppgift när det gäller att genomföra EU-budgeten.

— Mål, indikatorer och riktmärken ingår i programmens rättsliga grund och varje år rapporterar kommissionen om dem genom programförklaringar, som åtföljer budgetförslaget. Den senare tillhandahåller den information som behövs för att förstå genomförandet av programmen och mäta deras resultat. Detta inbegriper de långsiktiga finansiella åtagandena i den fleråriga budgetramen, utgångsvärden för programresultat (utgångspunkter för politiska åtgärder), mål (som ska uppnås i slutet av den fleråriga programperioden) samt mellanliggande milstolpar.

— För att säkerställa att medel anslås till prioriteringarna och att varje åtgärd ger bra resultat och mervärde främjar kommissionen en resultatkultur. Dessutom har den under de senaste åren utvecklat en strategi som främjar en bättre balans mellan efterlevnad och resultat.

— I den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten ges en omfattande översikt över resultat, förvaltning och skydd av EU-budgeten. I den klargörs hur EU-budgeten stödjer EU:s politiska prioriteringar, de resultat som har uppnåtts genom EU-budgeten och den roll som kommissionen spelar när det gäller att säkerställa och främja högsta standard för budgetförvaltning och ekonomisk förvaltning.

Dessa faktorer försätter budgetmyndigheten i en stark ställning när det gäller att beakta resultatinformation under det årliga budgetförfarandet.

2.4 KOMMISSIONENS FINANSFÖRVALTNING

Inom kommissionen är rollerna och ansvarsområdena i finansförvaltningen tydligt definierade (t.ex. i budgetförordningen och de interna reglerna (11)) och tillämpas i enlighet därmed. I egenskap av delegerade utanordnare är kommissionens generaldirektörer och avdelningschefer ansvariga för en sund ekonomisk förvaltning av EU:s resurser, efterlevnad av bestämmelserna i budgetförordningen, riskhantering och införande av en lämplig ram för intern kontroll.

Utanordnarna ansvarar för hela förvaltningsprocessen, från att besluta om vad som ska göras till att ansvara för att institutionens politiska mål uppfylls, samt att förvalta verksamheten på både ett operativt och sunt ekonomiskt sätt. Dessa uppgifter kan dessutom delegeras till direktörer, enhetschefer och andra, som därigenom blir vidaredelegerade utanordnare. Varje delegerad utanordnare kan stödja sig på en eller två direktörer som ansvarar för riskhantering och internkontroll för att utöva tillsyn och övervaka genomförandet av interna kontrollsystem.

Kommissionens centrala avdelningar ger vägledning och råd och främjar bästa praxis, bland annat genom förvaltningens styrelsearbete.

Enligt budgetförordningen ska varje utanordnare utarbeta en årlig verksamhetsrapport om vad som har uppnåtts och om den interna kontrollen och den ekonomiska förvaltningen under året. I den årliga verksamhetsrapporten ingår en förklaring om att resurser har använts på grundval av principerna om sund ekonomisk förvaltning och att kontrollförfaranden har inrättats som ger den nödvändiga garantin för de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. På kommissionsnivå är den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten det viktigaste instrumentet genom vilket kommissionskollegiet tar det politiska ansvaret för EU-budgetens förvaltning.

Kommissionens räkenskapsförare är centralt ansvarig för förvaltningen av likvida medel, återkravsförfaranden, fastställa redovisningsregler och metoder på grundval av de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn, validera redovisningssystem och utarbeta kommissionens och EU:s konsoliderade årsredovisning. Räkenskapsföraren ska också intyga att det finns rimliga garantier för att årsredovisningen i allt väsentligt ger en rättvisande bild av unionens ekonomiska ställning, resultat och kassaflöde. Årsredovisningarna antas av kommissionskollegiet. Räkenskapsföraren har en fristående funktion och ett stort ansvar när det gäller finansiell rapportering inom kommissionen.

Kommissionens internrevisor är också en central och fristående funktion och ger oberoende råd, yttranden och rekommendationer om kvaliteten och funktionen i systemen för intern kontroll inom kommissionen, EU:s organ och andra självständiga organ.

Kommittén för revisionsuppföljning säkerställer internrevisorns oberoende och övervakar kvaliteten på det interna revisionsarbetet och kommissionens uppföljning av internrevisionens rekommendationer, samt revisionsrättens granskningsresultat och rekommendationer om tillförlitligheten i EU:s konsoliderade årsredovisning. Kommitténs rådgivande funktion bidrar till att ytterligare förbättra kommissionens effektivitet och ändamålsenlighet när det gäller att uppnå målen och underlättar kollegiets översikt över kommissionens styrning, riskhantering och rutiner för intern kontroll.

2.5 FINANSIELL RAPPORTERING

Rapporteringen om EU-budgeten sker genom den integrerade finansiella rapporteringen och redovisningsrapporteringen som sammanför utförlig information om genomförandet, prestationen, resultaten, den ekonomiska förvaltningen och skyddet av EU-budgeten. Detta omfattar EU:s konsoliderade årsredovisning, den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten (som omfattar en utvärdering av unionens finanser på grundval av de resultat som uppnåtts), årsrapporten om interna revisioner, en långsiktig prognos för framtida in- och utflöden som omfattar de kommande fem åren samt rapporten om uppföljningen av ansvarsfrihetsförfarandet. Genom den integrerade finansiella rapporteringen och redovisningsrapporteringen får allmänheten varje år en helhetsbild av EU-budgetens finansiella och operativa situation.

I EU:s konsoliderade årsredovisning ingår finansiell information om verksamheten vid EU:s institutioner, byråer och andra organ både vad gäller budget och periodiserad redovisning. Redovisningen inbegriper inte medlemsstaternas årsredovisningar.

EU:s konsoliderade årsredovisning innehåller två separata men sammanlänkade delar:

— den konsoliderade årsredovisningen och

— rapporter om genomförandet av budgeten, som ger en samlad översikt över budgetgenomförandet.

Dessutom åtföljs EU:s konsoliderade årsredovisning av en diskussion och analys av årsredovisningen som innehåller en sammanfattning av betydande ändringar och tendenser i de finansiella rapporterna och förklarar betydande risker och osäkerhetsmoment som EU har stått inför och måste ta itu med i framtiden.

Rapportering och redovisningsskyldighet i kommissionen:

Integrerad finansiell rapportering och redovisningsrapportering artikel 247 i budgetförordningen — Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning — Årlig förvaltnings- och resultatrapport för EU-budgeten (inkl. rapportering om utvärderingen av EU:s finanser) — Årlig internrevisionsrapport — En långsiktig prognos om framtida in- och utflöden under de kommande fem åren — Rapporten om uppföljningen av beslutet om beviljande av ansvarsfrihet Andra rapporter — Kommunikationspaket i samband med talet om tillståndet i unionen — Allmän rapport om EU:s verksamhet — Årliga verksamhetsrapporter från generaldirektoraten — Rapport om budgetförvaltningen och den ekonomiska förvaltningen

2.6 EXTERN REVISION OCH BEVILJANDE AV ANSVARSFRIHET

I enlighet med principerna om sund ekonomisk förvaltning måste medlen förvaltas på ett effektivt, ändamålsenligt och ekonomiskt sätt. Det finns en ram för ansvarsskyldighet som baseras på heltäckande rapportering, extern revision och politisk kontroll för att ge rimliga garantier för att EU:s medel används på rätt sätt.

Europeiska revisionsrätten ska varje år, på grundval av ett systematiskt och grundligt tillvägagångssätt, granska räkenskapernas tillförlitlighet, om alla inkomster och utgifter varit lagliga och korrekta och om den ekonomiska förvaltningen och de kvalitativa aspekterna av budgeteringen, inbegripet resultatdimensionen, har varit sunda. Offentliggörandet av Europeiska revisionsrättens årsrapport utgör startpunkten för förfarandet för att bevilja ansvarsfrihet. Revisorerna utarbetar också särskilda rapporter om specifika utgifter och politikområden eller om budget- och förvaltningsproblem.

Europaparlamentet beslutar, efter en rekommendation från rådet, om huruvida det ska ge sitt slutliga godkännande, det så kallade beviljandet av ansvarsfrihet, så att kommissionen kan genomföra EU-budgeten ett visst år. Det årliga ansvarsfrihetsförfarandet säkerställer att kommissionen hålls politiskt ansvarig för genomförandet av EU-budgeten.

Beslutet om ansvarsfrihet grundas också på kommissionens integrerade finansiella rapportering och redovisningsrapportering, på utfrågningar av kommissionsledamöter och på svaren på de skriftliga frågor som riktas till kommissionen.

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning för 2019 har utarbetats utifrån den information som lagts fram av institutioner och organ i enlighet med artikel 246.2 i budgetförordningen för Europeiska unionens allmänna budget. Härmed intygar jag att den utarbetats i enlighet med avdelning XIII i denna budgetförordning och de redovisningsprinciper, regler och metoder som anges i noterna till årsredovisningen.

Räkenskapsförarna i dessa institutioner och organ har intygat räkenskapernas tillförlitlighet och lämnat alla uppgifter som är nödvändiga för att utarbeta de räkenskaper som visar Europeiska unionens tillgångar och skulder samt genomförandet av budgeten.

Härmed intygas att undertecknad, med utgångspunkt i dessa uppgifter och de kontroller som ansetts befogade för att kunna godkänna Europeiska kommissionens räkenskaper, har fått rimliga garantier för att de i allt väsentligt ger en rättvisande bild av Europeiska unionens ekonomiska ställning, resultat och kassaflöden.

Rosa ALDEA BUSQUETS Kommissionens räkenskapsförare Den 18 juni 2020

SAMMANDRAG AV BUDGETÅRET 2019

Genomförandet av budgeten för 2019

EU-budgeten spelar en viktig roll för att stödja genomförandet av unionens politik och prioriteringar. Trots budgetens begränsade storlek, motsvarande omkring 2 % av alla offentliga utgifter i unionen, kompletterar den de nationella budgetarna och har en tydlig inriktning på investeringar och additionalitet. Den är ett viktigt verktyg, bland ett brett spektrum av politiska och rättsliga instrument på EU-nivå, för att genomföra de politiska prioriteringar som EU:s alla medlemsstater har kommit överens om och som gett upphov till en flerårig budgetram som innehåller de olika programmen och högsta utgiftstak.

EU-budgeten för 2019, som antogs den 12 december 2018, bekräftar att EU styr medlen dit där behoven finns. I linje med EU-kommissionens förslag från maj 2018 kommer den största delen av EU-budgeten 2019 att gå till att stimulera skapandet av arbetstillfällen, speciellt för ungdomar, och att främja tillväxt, strategiska investeringar och konvergens. EU har också fortsatt att stödja insatserna för att effektivt hantera de utmaningar som migrationen medför, både inom och utanför EU.

Den budget som antogs för 2019 bidrog till den europeiska ekonomins styrka och resiliens samt till att främja solidaritet och säkerhet både inom och utanför unionens gränser. 2019 års budget var den näst sista budgeten i den nuvarande fleråriga budgetramen. Genomförandet av nästan alla program har nått marschfart, med undantag för nya program, såsom det europeiska försvarsindustriella utvecklingsprogrammet, eller åtgärder för vilka lagstiftningsprocessen nyligen har avslutats.

Genomförandet av EU-budgeten 2019 uppgick totalt till 178,8 miljarder euro i åtagandebemyndiganden och 159,1 miljarder euro i betalningsbemyndiganden. Genomförandet kan anses vara tillfredsställande, med enbart mindre korrigeringar under året. Efter att belopp förts över till 2020 uppgick nyttjandet av åtagandebemyndigandena till 99,4 % och av betalningsbemyndigandena till 99,5 %.

Åtgärderna för att stödja den ekonomiska tillväxten och minska de ekonomiska skillnaderna mellan olika regioner uppgick till nästan hälften av de anslagna medlen. EU:s finansiering bidrog med 12,4 miljarder euro till forskning och innovation inom ramen för Horisont 2020, inklusive inom området högpresterande datorsystem. Budgeten ökade för utbildning (med 20 % för Erasmus+ under 2018) samt för transport och digital infrastruktur (med 37 % mer för Fonden för ett sammanlänkat Europa). Stödet till jordbruket och landsbygden förblev stabilt med 57,9 miljarder euro, vilket också bidrog till kampen mot klimatförändringar och främjandet av hållbar tillväxt.

2019 års budget gav den flexibilitet som behövdes för att hantera den interna aspekten av migrationsfrågor, med totalt 1,2 miljarder euro i stöd från asyl-, migrations- och integrationsfonden, tillsammans med 533 miljoner euro för gränsförvaltning och säkerhet från fonden för inre säkerhet. Sammanlagt 5 miljoner euro anslogs också till inrättandet av den nya europeiska åklagarmyndigheten för att lagföra brott mot EU-budgeten, inklusive bedrägeri, penningtvätt och korruption.

Finansiella rapporter – sammandrag

Balansräkning

— När det gäller fastigheter, anläggningar och utrustning passerade de fyra satelliter som lanserades 2018 omloppsbanetestet under 2019. De har lagts till den operativa konstellationen under 2019 så det nu finns 26 satelliter – se not 2.2.

— Finansiella tillgångar som kan säljas ökade med 3,0 miljarder euro på grund av den fortsatta finansieringen av garantifonderna för Efsi och EFHU, samt finansieringsinstrument för Horisont 2020. Lånen minskade med 1,3 miljarder euro till följd av återbetalning av betalningsbalanslån från Rumänien och Lettland. Detta uppvägdes delvis av beviljandet av nya lån för makroekonomiskt stöd – se not 2.4.

— Förfinansiering (dvs. förskott som betalats ut till mottagare av EU-medel) ökade något med 1,5 miljarder euro till 51,4 miljarder euro – se not 2.5.

— Det totala beloppet för sammanlagda fordringar och återkrav låg på ungefär samma nivå som föregående år och uppgick till 24,0 miljarder euro – se not 2.6.

— En minskning av den långfristiga ränta som används för att värdera skyldigheter avseende ersättningar till anställda (den s.k. diskonteringsräntan), blev negativ för första gången och ledde till en betydande ökning av skulden vid årets slut med 17,2 miljarder euro – se not 2.9.

— Återbetalningen av betalningsbalanslån på 1,5 miljarder euro drev på minskningen av finansiella skulder, vilka uppvägdes något av ny upplåning kopplad till beviljade lån för makroekonomiskt stöd – se not 2.11.

— Skulder till leverantörer och stödmottagare och upplupna kostnader låg kvar på en liknande nivå som under 2018 med 94,1 miljarder euro totalt – se noterna 2.12 och 2.13.

Resultaträkning

— Eftersom BNI-underlagen uppdaterades med verkliga uppgifter fanns det efter korrigeringar för tidigare belopp (främst för åren 2012–2017) BNI-inkomster som var 3,0 miljarder euro högre på inkomstsidan. Inkomster från böter uppgick till 4,3 miljarder euro 2019 – se not 3.1/3.4.

— Utgifterna för delad förvaltning ökade med 4,8 miljarder euro, vilket ledde till ett bättre genomförande av programmen inom ramen för Eruf och sammanhållningsfonden, liksom de nuvarande förskotten för den fleråriga budgetramen – se not 3.9.

Eventualförpliktelser

— Budgetgarantierna ökade med 2,7 miljarder euro till följd av undertecknandet av nya transaktioner inom ramen för Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi) och det externa utlåningsmandatet 2019, som garanteras av EU-budgeten – se not 4.1.1.

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER (1)

INNEHÅLL

BALANSRÄKNING 14

RESULTATRÄKNING 15

KASSAFLÖDESANALYS 16

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR 17

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 18

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER 18

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN 32

3. NOTER TILL RESULTATRÄKNINGEN 63

4. EVENTUALFÖRPLIKTELSER OCH EVENTUALTILLGÅNGAR 72

5. BUDGETÅTAGANDEN OCH RÄTTSLIGA ÅTAGANDEN 76

6. HANTERING AV FINANSIELLA RISKER 80

7. REDOVISNING AV TRANSAKTIONER MED NÄRSTÅENDE PARTER 93

8. HÄNDELSER EFTER BALANSDAGEN 95

9. KONSOLIDERINGENS OMFATTNING 97

BALANSRÄKNING

miljoner euro Not 31.12.2019 31.12.2018 ANLÄGGNINGSTILLGÅNGAR Immateriella tillgångar 2.1 515 446 Materiella anläggningstillgångar 2.2 11 380 11 185 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden 2.3 591 591 Finansiella tillgångar 2.4 66 714 65 231 Förfinansiering 2.5 26 240 26 006 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 3 607 416 109 047 103 875 OMSÄTTNINGSTILLGÅNGAR Finansiella tillgångar 2.4 4 514 4 168 Förfinansiering 2.5 25 206 23 968 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 2.6 20 367 24 248 Lagerstockar 2.7 68 73 Likvida medel 2.8 19 745 18 113 69 900 70 570 TOTALA TILLGÅNGAR 178 947 174 444 LÅNGFRISTIGA SKULDER Pensioner och övriga ersättningar till anställda 2.9 (97 659 ) (80 456 ) Avsättningar 2.10 (3 710 ) (3 281 ) Finansiella skulder 2.11 (53 071 ) (53 289 ) (154 440 ) (137 025 ) KORTFRISTIGA SKULDER Avsättningar 2.10 (1 116 ) (852) Finansiella skulder 2.11 (1 446 ) (2 617 ) Skulder till leverantörer och stödmottagare 2.12 (27 241 ) (32 227 ) Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 2.13 (67 227 ) (63 186 ) (97 030 ) (98 882 ) TOTALA SKULDER (251 470 ) (235 907 ) NETTOTILLGÅNGAR (72 523 ) (61 463 ) Reserver 2.14 5 037 4 961 Belopp som ska infordras från medlemsstaterna (2) 2.15 (77 560 ) (66 424 ) NETTOTILLGÅNGAR (72 523 ) (61 463 )

RESULTATRÄKNING

miljoner euro Not 2019 2018 INTÄKTER Intäkter från transaktioner utan motprestation Egna medel från BNI 3.1 108 820 105 780 Traditionella egna medel 3.2 21 235 22 767 Egna medel från mervärdesskatt 3.3 18 128 17 624 Böter 3.4 4 291 6 740 Återkrav av kostnader 3.5 2 627 2 215 Övriga 3.6 2 072 3 312 157 174 158 438 Intäkter från transaktioner med motprestation Finansiella intäkter 3.7 1 817 3 115 Övriga 3.8 1 298 1 379 3 116 4 494 Totala intäkter 160 289 162 932 KOSTNADER Genomförda av medlemsstater 3.9 Europeiska garantifonden för jordbruket (43 951 ) (43 527 ) Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och andra landsbygdsutvecklingsinstrument (13 541 ) (13 149 ) Europeiska regionala utvecklingsfonden och …..Sammanhållningsfonden (35 178 ) (30 230 ) Europeiska socialfonden (11 218 ) (11 935 ) Övriga (2 608 ) (2 826 ) Genomförda av kommissionen, genomförandeorgan och förvaltningsfonder 3.10 (18 942 ) (17 551 ) Genomförda av andra EU-byråer och EU-organ 3.11 (3 131 ) (3 396 ) Genomförda av tredjeländer och internationella organisationer 3.11 (4 085 ) (4 016 ) Genomförda av andra enheter 3.11 (2 875 ) (3 569 ) Personal- och pensionskostnader 3.12 (11 366 ) (10 929 ) Finansieringskostnader 3.13 (1 491 ) (1 677 ) Övriga kostnader 3.14 (7 109 ) (6 208 ) Totala kostnader (155 493 ) (149 014 ) EKONOMISKT RESULTAT FÖR ÅRET 4 796 13 918

KASSAFLÖDESANALYS

miljoner euro 2019 2018 Årets ekonomiska resultat 4 796 13 918 Löpande verksamhet Amorteringar 107 104 Nedskrivning 1 022 998 (Ökning)/minskning av lån 1 255 1 041 (Ökning)/minskning av förfinansiering (1 472 ) (947) (Ökning)/minskning av fordringar med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation 691 (12 299 ) (Ökning)/minskning av lagerstockar 5 222 Ökning/(minskning) i fråga om skulder för pensioner och övriga ersättningar till anställda 17 203 7 334 Ökning/(minskning) av avsättningar 693 594 Ökning/(minskning) av finansiella skulder (1 389 ) (1 007 ) Ökning/(minskning) av skulder till leverantörer och stödmottagare (4 985 ) (6 821 ) Ökning/(minskning) av upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 4 041 (716) Överskott från föregående års budget som inte påverkar likvida medel (1 803 ) (556) Omvärdering av skulder i form av ersättningar till anställda (utan påverkan på likvida medel som inte ingår i resultaträkningen) (14 164 ) (4 396 ) Övriga intäktsposter som inte påverkar likvida medel 111 (71) Investeringsverksamhet (Ökning)/minskning av immateriella och materiella anläggningstillgångar (1 392 ) (1 583 ) (Ökning)/minskning av investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden (1) (9) (Ökning)/minskning av finansiella tillgångar som kan säljas (2 964 ) (1 811 ) (Ökning)/minskning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning (121) 7 NETTOKASSAFLÖDE 1 633 (5 998 ) Nettoökning/(nettominskning) av likvida medel 1 633 (5 998 ) Likvida medel vid årets början 18 113 24 111 Likvida medel vid årets slut 19 745 18 113

ÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGAR

miljoner euro Belopp som ska infordras från medlemsstaterna ackumulerade överskott/(underskott) Övriga reserver Reserv verkligt värde Nettotillgångar UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2017 (75 234 ) 4 598 278 (70 359 ) Rörelser i reserven för garantifonden (186) 186 — — Rörelser i verkligt värde — — (47) (47) Omvärdering av skulder i form av ersättningar till anställda (4 396 ) — — (4 396 ) Övriga 30 (54) — (24) Budgetutfall 2017 som krediterats medlemsstaterna (556) — — (556) Årets ekonomiska resultat 13 918 — — 13 918 UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2018 (66 424 ) 4 730 231 (61 463 ) Rörelser i reserven för garantifonden (21) 21 — — Rörelser i verkligt värde — — 160 160 Omvärdering av skulder i form av ersättningar till anställda (14 164 ) — — (14 164 ) Övriga 56 (105) — (49) Budgetutfall 2018 som krediterats medlemsstaterna (1 803 ) — — (1 803 ) Årets ekonomiska resultat 4 796 — — 4 796 UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2019 (77 560 ) 4 646 391 (72 523 )

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER

1.1 RÄTTSLIG GRUND OCH REDOVISNINGSREGLER

EU:s räkenskaper upprättas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2018/1046 av den 18 juli 2018 om finansiella regler för unionens allmänna budget, om ändring av förordningarna (EU) nr 1296/2013, (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013, (EU) nr 1304/2013, (EU) nr 1309/2013, (EU) nr 1316/2013, (EU) nr 223/2014, (EU) nr 283/2014 och beslut nr 541/2014/EU samt om upphävande av förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (3), nedan kallad budgetförordningen.

I enlighet med artikel 80 i budgetförordningen har EU utarbetat sin årsredovisning med hjälp av reglerna om periodiserad redovisning som baseras på de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn (IPSAS). Dessa redovisningsregler, som antagits av kommissionens räkenskapsförare, måste tillämpas av alla institutioner och EU-organ som omfattas av konsolideringen, för att säkerställa att EU:s konsoliderade räkenskaper är internt överensstämmande.

Tillämpning av nya och ändrade redovisningsregler för Europeiska unionen (EAR)

Nya redovisningsregler (EAR) som är i kraft för budgetår som börjar den 1 januari 2019 eller senare

Följande nya redovisningsregler, som antagits av kommissionens räkenskapsförare, blev obligatoriskt giltiga för budgetår som börjar den 1 januari 2019 eller senare:

— Redovisningsregel 20 ”Kombinationer av offentlig sektor”, som bygger på IPSAS 40 ”Public Sector Combinations”, fastställer kraven på klassificering, erkännande och värdering inom den offentliga sektorns kombinationer, dvs. sammanförandet av separata funktioner till en enhet i den offentliga sektorn. I standarden skiljer man mellan två olika typer av kombinationer av offentliga sektorer: sammanslagning och förvärv. En sammanslagning är en kombination av offentliga sektorer där antingen ingen part i kombinationen får kontroll över en eller flera funktioner eller, om en part i kombinationen får kontroll, det finns bevis för att kombinationen har ekonomisk substans för en sammanslagning (standarden innehåller flera indikatorer som hänför sig till hur hänsyn tas till beslutsprocessen för att möjliggöra en sådan bedömning). Ett förvärv är en kombination av offentlig sektor där en part i kombinationen får kontroll över en eller flera funktioner och det finns bevis för att kombinationen inte är en sammanslagning. Kombinationer av offentlig sektor som klassificeras som en sammanslagning redovisas genom tillämpning av den modifierade poolningsmetoden, som kräver att den resulterande enheten ska redovisa de identifierbara tillgångarna, skulderna och eventuellt innehav utan bestämmande inflytande som ingår i kombinationen till det bokförda värdet med en motsvarande ökning eller minskning av nettotillgångar (dvs. utan att ge upphov till goodwill). Kombinationer av offentlig sektor som klassificeras som förvärv redovisas genom tillämpning av förvärvsmetoden, som kräver att de identifierbara förvärvade tillgångarna och övertagna skulderna redovisas till deras verkliga värden vid förvärvstidpunkten, och eventuellt innehav utan bestämmande inflytande i den förvärvade verksamheten redovisas till den proportionella andelen av den förvärvade verksamhetens identifierbara nettotillgångar. Till skillnad från en sammanslagning ger ett förvärv upphov till goodwill (värderat som överskridandet av den överförda ersättningen och eventuella innehav utan bestämmande inflytande vid förvärvstidpunkten av nettobeloppen för de identifierbara förvärvade tillgångarna och övertagna skulderna). I standarden föreskrivs olika krav på offentliggörande för att göra det möjligt för användare av EU:s årsredovisning att bedöma arten och de finansiella effekterna av en sammanslagning eller ett förvärv, samt de finansiella effekterna av de korrigeringar som redovisas under den aktuella rapporteringsperioden avseende sådana transaktioner som ägde rum under perioden eller de föregående rapporteringsperioderna. Eftersom det inte fanns några kombinationer av offentlig sektor under rapporteringsperioden har den nya standarden ingen effekt på årsredovisningen för 2019.

Nya redovisningsregler som har antagits men ännu inte trätt i kraft den 31 december 2019

Det finns inga nya redovisningsregler som har antagits men ännu inte trätt i kraft den 31 december 2019

1.2 REDOVISNINGSPRINCIPER

En årsredovisning ska ge information om en enhets finansiella situation, resultat och kassaflöden. Informationen ska vara av ett sådant slag att den kan användas av ett stort antal användare. För EU som ett offentligt organ är målet med årsredovisningen mer specifikt att ge information som kan ligga till grund för olika beslut och visa att de medel den anförtrotts förvaltas på ett korrekt sätt. Detta dokument har utformats i enlighet med dessa mål.

De hänsynstaganden (eller redovisningsprinciper) som generellt ska följas vid utarbetandet av årsredovisningen är fastställda i EU:s redovisningsregel 1 ”Årsredovisning” och är desamma som de som beskrivs i IPSAS 1, dvs. följande: rättvisande bild, periodisering, kontinuerlig verksamhet, konsekvent utformning, väsentlighet, aggregering, kvittning och jämförande information.

Den finansiella rapporteringen ska kännetecknas av att innehålla relevanta, rättvisande (tillförlitliga), begripliga, aktuella, jämförbara och kontrollerbara uppgifter.

1.3 KONSOLIDERING

Konsolideringens omfattning

EU:s konsoliderade årsredovisningar omfattar alla betydande kontrollerade enheter, gemensamma arrangemang och intresseföretag. En fullständig företeckning över konsoliderade enheter finns i not 9. Den omfattar nu 52 kontrollerade enheter och ett intresseföretag. Bland de kontrollerade organen finns EU-institutionerna (inklusive kommissionen, men inte Europeiska centralbanken) och EU:s byråer (utom de som omfattas av den tidigare andra pelaren, dvs. den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken). Europeiska kol- och stålgemenskapen under avveckling betraktas också som en kontrollerad enhet. EU:s enda intresseföretag är Europeiska investeringsfonden (EIF).

Enheter som omfattas av tillämpningsområdet för konsolideringen, men som är oväsentliga för EU:s konsoliderade årsredovisning som helhet, behöver inte konsolideras eller redovisas enligt kapitalandelsmetoden om detta skulle leda till alltför stor tidsåtgång eller kostnad för EU. Dessa enheter betecknas som ”mindre enheter” och förtecknas var för sig i not 9. Under 2019 kategoriserades sju enheter som mindre enheter.

Kontrollerade enheter

För att fastställa tillämpningsområdet för konsolideringen tillämpas begreppskontroll. Kontrollerade enheter är enheter där EU exponeras för, eller har rätt till, andelsfördelar från sitt deltagande och har möjlighet att påverka arten och beloppen på dessa fördelar genom sitt inflytande över den andra enheten. Inflytandet måste kunna utövas utan dröjsmål och måste avse enhetens relevanta verksamhet. Kontrollerade enheter tas till fullo upp i konsolideringen. Konsolideringen inleds den första dagen då kontroll föreligger och upphör när någon sådan kontroll inte längre finns.

De tydligaste tecknen på att EU utövar kontroll är att enheten inrättats genom grundfördragen eller sekundärlagstiftningen, finansieras via EU-budgeten, att EU har rösträtt i styrelsen, att revision utförs av Europeiska revisionsrätten och ansvarsfrihet beviljas av Europaparlamentet. En individuell bedömning av varje enhet görs för att avgöra om ett eller alla av de kriterier som anges ovan är tillräckliga för att anse att kontroll föreligger.

Alla väsentliga transaktioner och saldon inom enheterna och mellan EU:s kontrollerade enheter har eliminerats. De orealiserade vinsterna och förlusterna på sådana transaktioner är inte väsentliga och har därför inte tagits bort.

Samarbetsarrangemang

Ett samarbetsarrangemang är en överenskommelse enligt vilken EU och en eller flera parter har gemensam kontroll. Gemensam kontroll innebär att parterna avtalat om att gemensamt utöva det bestämmande inflytandet över en verksamhet. Det förekommer bara när det krävs att de parter som delar det bestämmande inflytandet ger sitt samtycke till de relevanta verksamheterna. Samarbetsarrangemang kan antingen vara gemensamma projekt eller gemensamma företag. Ett gemensamt företag är ett samarbetsarrangemang som struktureras genom ett separat företag och där de parter som har gemensam kontroll över arrangemanget har rätt till nettotillgångarna från arrangemanget. Andelar i gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4). Ett gemensamt projekt är ett samarbetsarrangemang genom vilket de parter som har gemensam kontroll över arrangemangen har rätt till de tillgångar och har förpliktelser avseende de skulder som rör arrangemanget. Ägarintressen i gemensamma projekt redovisas i EU:s redovisning av tillgångar och skulder, intäkter och kostnader samt deras andel av tillgångar, skulder, intäkter och kostnader som innehas gemensamt eller som uppkommit.

Intresseföretag

Intresseföretagen är enheter där EU direkt eller indirekt har ett betydande inflytande, men ingen exklusiv eller gemensam kontroll. EU anses ha ett betydande inflytande vid direkt eller indirekt innehav av 20 % eller mer av rösträtten. Andelar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4).

Enheter som inte ingår i de konsoliderade räkenskaperna men vars medel förvaltas av kommissionen

Det gemensamma sjukförsäkringssystemet för EU:s anställda, Europeiska utvecklingsfonden och deltagargarantifonden förvaltas av kommissionen på deras vägnar. Eftersom EU inte utövar kontroll över dessa enheter ingår de inte i EU:s konsoliderade årsredovisning.

1.4 GRUND FÖR UTARBETANDET

Årsredovisningen läggs fram varje år. Budgetåret börjar den 1 januari och slutar den 31 december.

1.4.1 Valuta och omräkningsunderlag

Funktionell valuta och rapporteringsvaluta

Årsredovisningen är, om inget annat anges, uppställd i miljoner euro som är EU:s funktionella valuta.

Transaktioner och saldon

Transaktioner i utländsk valuta redovisas i euro enligt de omräkningskurser som gäller på dagen för de underliggande transaktionerna. Resultaträkningen visar även växelkursvinster eller växelkursförluster på transaktioner i utländsk valuta och efter omräkning av monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta till den vid årets utgång gällande växelkursen. Omräkningsdifferenser för icke-monetära finansieringsinstrument som klassificeras som tillgångar som kan säljas tas upp i reserven för verkligt värde.

Olika omräkningsmetoder tillämpas för materiella respektive immateriella anläggningstillgångar: värdering till inköpspris omräknat i euro till den kurs som gällde på dagen för förvärvet.

Saldon vid årets slut för monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta redovisas i euro enligt de av Europeiska centralbankens växelkurser som gäller den 31 december.

Eurons växelkurs

Valuta 31.12.2019 31.12.2018 Valuta 31.12.2019 31.12.2018 BGN 1,9558 1,9558 PLN 4,2568 4,3014 CZK 25,4080 25,7240 RON 4,783 4,6635 DKK 7,4715 7,4673 SEK 10,4468 10,2548 GBP 0,8508 0,8945 CHF 1,0854 1,1269 HRK 7,4395 7,4125 JPY 121,9400 125,8500 HUF 330,5300 320,9800 USD 1,1234 1,145

1.4.2 Användning av uppskattningar

Enligt internationella redovisningsstandarder för den offentliga sektorn (Ipsas) och allmänt vedertagna redovisningsprinciper innehåller årsredovisningar med nödvändighet vissa belopp som bygger på ledningens uppskattningar och antaganden utifrån de mest tillförlitliga uppgifterna. Viktiga uppskattningar omfattar, men begränsas inte till belopp för ersättningar till anställda, finansiella risker i samband med fordringar och belopp som redovisas i de noter som avser finansieringsinstrument, upplupna intäkter och kostnader, avsättningar, grad av nedskrivning av immateriella och materiella anläggningstillgångar, realiserbart nettovärde av lagerstockar, eventualtillgångar och eventualförpliktelser. Faktiska resultat kan avvika från dessa uppskattningar. Ändringar i uppskattningarna bokförs under den period de blir kända, om ändringen bara påverkar den perioden eller den perioden och framtida perioder om ändringen påverkar båda.

1.5 BALANSRÄKNING

1.5.1 Immateriella tillgångar

En immateriell tillgång är en identifierbar icke-monetär tillgång utan fysisk form. En tillgång kan identifieras om den antingen kan avskiljas (dvs. kan separeras eller delas från enheten, t.ex. genom att säljas, överlåtas, licensieras, hyras eller bytas ut, antingen enskilt eller tillsammans med ett relaterat avtal, en identifierbar tillgång eller skuld, oavsett om enheten avser att göra detta), eller uppstår genom bindande arrangemang (inklusive rättigheter enligt avtal eller andra juridiska rättigheter), oavsett om dessa rättigheter är överförbara eller avskiljbara från enheten eller från andra rättigheter och skyldigheter.

Förvärvade immateriella anläggningstillgångar tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade avskrivningar och nedskrivningsförluster. Internt utvecklade immateriella tillgångar redovisas när de relevanta kriterierna för EU:s redovisningsregler är uppfyllda och kostnaderna endast avser tillgångens utvecklingsfas. De redovisade kostnaderna inbegriper alla direkt hänförbara kostnader som krävs för att skapa, framställa och färdigställa tillgången för användning på det sätt företagsledningen avsett. Kostnader som hänför sig till forskningsverksamhet, utvecklingskostnader som inte får tas upp som immateriell anläggningstillgång och underhållskostnader redovisas som kostnader när de uppkommer

Immateriella tillgångar avskrivs linjärt under den beräknade nyttjandetiden (3–11 år). Immateriella tillgångars uppskattade nyttjandetid beror på deras specifika ekonomiska livslängd eller rättsliga livslängd som fastställts i ett avtal.

1.5.2 Materiella anläggningstillgångar

Alla materiella anläggningstillgångar tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade avskrivningar och nedskrivningsförluster. Anskaffningsvärdet omfattar alla kostnader som direkt kan hänföras till förvärvet, uppförandet eller överföringen av tillgången.

Efterföljande kostnader tas upp i tillgångens bokförda värde eller som en separat tillgång, beroende på vad som är lämpligast, om det är troligt att posten kommer att ge EU ett inflöde av framtida ekonomiska fördelar eller tjänstepotential och att man kan beräkna kostnaderna för posten på ett tillförlitligt sätt. Övriga kostnader för reparationer och underhåll tas upp i resultaträkningen under den redovisningsperiod då de uppkom.

Inga avskrivningar görs för mark, eftersom denna tillgång anses ha en obegränsad ekonomisk livslängd. Inga avskrivningar görs för anläggningar under uppförande, eftersom dessa tillgångar ännu inte kan användas i verksamheten. Nedskrivningar av övriga tillgångar görs linjärt, så att kostnaden följer restvärdet under den beräknade nyttjandetiden enligt följande:

Typ av tillgång Linjär nedskrivning Byggnader 4 % till 10 % Rymdtillgångar 8 % till 25 % Installationer och utrustning 10 % till 25 % Inventarier och fordon 10 % till 25 % Datorhårdvara 25 % till 33 % Övriga 10 % till 33 %

Försäljningsvinster eller -förluster räknas fram genom att intäkterna efter avdrag för försäljningskostnader jämförs med det bokförda värdet och tas upp i resultaträkningen.

Leasingavtal

Ett leasingavtal är ett avtal enligt vilket en leasegivare enligt avtalade villkor under en avtalad period ger en leasetagare rätt att använda en tillgång i utbyte mot betalningar. Leasingavtal klassificeras antingen som finansiella leasingavtal eller avtal om uthyrning av verksamheten.

Finansiell leasing är leasingavtal där i allt väsentligt alla risker och fördelar som är förknippade med äganderätten överförs till leasingtagaren. När ett finansiellt leasingavtal ingås som leasetagare redovisas de tillgångar som förvärvats enligt leasingavtalet som tillgångar och tillhörande leasingskyldigheter som skulder från och med leasingperiodens början. Tillgångarna och skulderna redovisas till belopp som motsvarar det verkliga värdet för den uthyrda fastigheten eller, om det är lägre, nuvärdet av de lägsta leasingavgifterna, som var och en fastställs när leasingen inleds. Under leasingperioden skrivs tillgångar som innehas enligt finansiell leasing antingen ned under tillgångens nyttjandetid eller leasingavtalets löptid, beroende på vilken av dem som är kortast. De lägsta leasingavgifterna fördelas mellan finansavgiften (räntedelen) och minskningen av den utestående skulden (kapitaldelen). Finansieringsavgiften fördelas på varje period under leasingavtalets löptid för att ta fram en fast räntesats för den under respektive period redovisade skulden, vilken redovisas som kortfristig eller långfristig, beroende på vad som är tillämpligt. Variabla avgifter redovisas som kostnader under den period då de uppkommer.

Ett avtal om uthyrning av verksamheten är ett leasingavtal som inte är ett finansiellt leasingavtal, dvs. ett leasingavtal där leasegivaren i allt väsentligt behåller alla risker och fördelar som är förknippade med ägandet av en tillgång. När ett avtal om uthyrning av verksamheten ingås som en leasetagare ska leasingavgifterna redovisas som en kostnad i resultaträkningen enligt den linjära metoden över leasingavtalets löptid, utan att en leasad tillgång eller en leasingskuld redovisas i kassaflödesanalysen.

1.5.3 Nedskrivningar av icke-finansiella tillgångar

Nedskrivning är en förlust av en tillgångs framtida ekonomiska fördelar eller tjänstepotential, som går utöver det systematiska erkännandet av förlusten av tillgångens framtida ekonomiska fördelar eller tjänstepotential genom avskrivning eller nedskrivning (beroende på vad som är tillämpligt). För tillgångar med obegränsad nyttjandetid görs inga avskrivningar och man prövar årligen om nedskrivning behövs. Tillgångar som omfattas av avskrivning prövas för nedskrivning så snart det på balansdagen finns en indikation om att en tillgång behöver skrivas ned. En nedskrivningsförlust är det belopp med vilket en tillgångs bokförda värde överstiger dess återkravsvärde (nyttjandevärde). Det återkrävbara tjänstevärdet utgörs av det högsta värdet av endera tillgångens verkliga värde efter avdrag för försäljningskostnader och dess nyttjandevärde.

Immateriella och materiella anläggningstillgångars restvärden och livslängder ses över och justeras vid behov minst en gång om året. Om de skäl som tidigare motiverat nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusterna på motsvarande sätt.

1.5.4 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden

Andelar i intresseföretag och gemensamma företag

Investeringar som redovisas med tillämpning av kapitalandelsmetoden tas upp till anskaffningsvärde vid första bokföringstillfället, eftersom det därefter ökar eller minskar för att redovisa ytterligare bidrag, EU:s andel av investeringsobjektets överskott eller underskott, eventuella nedskrivningar och utdelningar. Investeringen bokförs på balansdagen till anskaffningskostnad tillsammans med alla rörelser i redovisningen. EU:s andel av investeringsobjektets överskott eller underskott tas upp i resultaträkningen, och dess andel av investeringsobjektets rörelser i det egna kapitalet tas upp i reserverna under nettotillgångar. Erhållna utdelningar från investeringen minskar tillgångens bokförda värde.

Om EU:s andel av förlusten i en investering som redovisats med hjälp av kapitalandelsmetoden motsvarar eller överstiger dess andel i investeringen redovisar EU inte sin andel av ytterligare förluster (ej redovisade förluster). När EU:s innehav i investeringen är nedsatt till noll görs en avsättning för ytterligare förluster och en skuld tas upp, men bara i den mån EU har åtagit sig rättsliga eller informella förpliktelser eller gjort utbetalningar för enhetens räkning.

Om det finns tecken på värdeminskning är det nödvändigt att göra en nedskrivning till det lägre återkravsvärdet. Återkravsvärdet bestäms på det sätt som beskrivs i not 1.5.3. Om det skäl som motiverat nedskrivningen inte längre föreligger, återförs värdeförlusten till det bokförda värde som skulle ha varit aktuellt om ingen nedskrivningsförlust hade tagits upp.

När EU äger 20 % eller mer av en investeringsfond försöker inte EU utöva något betydande inflytande. Därför behandlas sådana fonder som finansieringsinstrument och klassificeras som finansiella tillgångar som kan säljas.

Intresseföretag och gemensamma företag som klassificeras som mindre enheter (se not 1.3) redovisas inte enligt kapitalandelsmetoden. EU:s bidrag till dessa enheter redovisas som en kostnad under perioden.

1.5.5 Finansiella tillgångar

Klassificering

EU klassificerar sina finansiella tillgångar i kategorierna ”finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning”, ”lån och fordringar”, ”investeringar som hålls till dess de förfaller” och ”finansiella tillgångar som kan säljas”. Hur finansieringsinstrument klassificeras bestäms när de redovisas för första gången, och omprövas varje balansdag.

i) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning

En finansiell tillgång tas upp i ”verkligt värde genom resultatavräkning” om den huvudsakligen förvärvats för att säljas på kort sikt eller om den identifieras som sådan av enheten. Derivat ingår också i denna kategori. Tillgångar i denna kategori klassificeras som omsättningstillgångar om de förväntas bli realiserade inom tolv månader räknat från balansdagen.

ii) Lån och fordringar

Lånefordringar och kundfordringar är finansiella tillgångar som inte är derivat och som har fastställda eller fastställbara betalningar som inte är noterade på en aktiv marknad. De uppkommer när EU tillhandahåller pengar, varor eller tjänster direkt till en gäldenär utan avsikt att handla med fordringen eller om EU övertar den ursprunglige långivarens rättigheter efter en betalning som EU gjort enligt ett garantiavtal. Betalningar som förfaller inom 12 månader från balansdagen klassificeras som omsättningstillgångar. Betalningar som förfaller efter 12 månader från balansdagen klassificeras som anläggningstillgångar. Lånefordringar och kundfordringar inbegriper tidsbunden inlåning med en ursprunglig löptid på mer än tre månader.

iii) Investeringar som hålls till dess de förfaller

Investeringar som hålls till dess de förfaller är finansiella tillgångar som inte är derivat med fastställda eller fastställbara betalningar och fastställda löptider som EU har för avsikt och förmåga att hålla till förfall. Under budgetåret innehade EU inga investeringar i denna kategori.

iv) Finansiella tillgångar som kan säljas

Finansiella tillgångar som kan säljas är tillgångar som inte är derivat som antingen hänförs till denna kategori eller som inte kan hänföras till någon av de andra kategorierna. De klassificeras antingen som omsättningstillgångar eller anläggningstillgångar, beroende på hur lång tid EU har för avsikt att inneha dem. Investeringar i enheter som varken är konsoliderade eller redovisas genom kapitalandelsmetoden och andra egetkapitalinvesteringar (t.ex. riskkapitaltransaktioner) klassificeras också som finansiella tillgångar som kan säljas.

Första redovisningstillfälle och värdering

Köp och försäljning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning, tillgångar som hålls till förfall eller tillgångar som kan säljas redovisas på affärsdagen – dvs. den dag då EU åtar sig att köpa eller sälja tillgången. Likvida medel och lån tas upp när likvida medel deponeras hos ett finansinstitut eller utbetalas till låntagare. Finansieringsinstrument tas upp till verkligt värde vid första redovisningstillfället. För alla sådana finansiella tillgångar som inte tas upp till verkligt värde genom resultatavräkning läggs transaktionskostnader till det verkliga värdet vid första redovisningstillfället. Finansiella tillgångar som tagits upp till verkligt värde genom resultatavräkning redovisas första gången till verkligt värde och transaktionskostnaderna kostnadsförs i resultaträkningen.

Det verkliga värdet av en finansiell tillgång vid anskaffningstillfället är vanligen transaktionspriset (det vill säga det verkliga värdet av den ersättning som erhållits), såvida inte det verkliga värdet för detta instrument framgår av en jämförelse med andra observerbara aktuella marknadstransaktioner med samma instrument eller som baseras på en värderingsteknik vars variabler endast innefattar uppgifter från observerbara marknader (i t.ex. vissa derivatkontrakt). Däremot uppskattas värdet på ett räntefritt långfristigt lån eller ett lån som beviljas med en ränta som ligger under marknadsräntan som nuvärdet av alla framtida kontantbetalningar diskonterade till rådande marknadsränta för ett likartat instrument med en likartad kreditvärdering.

Beviljade lån värderas till sitt nominella värde, vilket anses utgöra lånets verkliga värde. Motiveringen är följande:

—” Marknadsförhållandena” för EU:s utlåning är mycket speciella och skiljer sig från den kapitalmarknad som används för emittering av kommersiella obligationer och statsobligationer. Eftersom långivarna på dessa marknader har möjlighet att välja alternativa investeringar uppdateras dessa till marknadspris. För EU finns dock inte denna möjlighet till alternativa investeringar, eftersom EU inte får investera pengar på kapitalmarknaderna. EU lånar endast upp medel för utlåning till samma ränta. Det innebär att EU inte har tillgång till någon alternativ utlåning eller några investeringsalternativ för de upplånade beloppen. Det finns inga alternativkostnader och därför inget underlag för jämförelser med marknadsräntorna. Faktum är att EU:s utlåningstransaktion i sig själv representerar marknaden. Eftersom alternativkostnaden inte är tillämplig ger marknadspriset i själva verket ingen rättvisande bild av EU:s lånetransaktioner. Det är därför inte lämpligt att fastställa det verkliga värdet på EU:s utlåning vad gäller kommersiella obligationer eller statsobligationer.

— Eftersom det inte finns någon aktiv marknad eller liknande transaktioner för att göra jämförelser bör den ränta som EU ska använda för att ange det verkliga värdet på sina utlåningstransaktioner, genom den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM), för betalningsbalansstöd och liknande lån, vara den som debiteras.

— För dessa lån kompenseras upp- och utlåningen, eftersom dessa är så kallade rygg-mot-rygg-lån. Den effektiva räntan för utlåningen motsvarar därför den effektiva räntan för därmed sammanhängande upplåning. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansieringsinstrument avyttras när rätten till kassaflöden från investeringen har upphört eller när EU överlåtit i stort sett alla risker och fördelar som är förknippade med ägandet till en annan part.

Efterföljande värdering

a) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på ändringar i det verkliga värdet av ”finansieringsinstrument värderade till verkligt värde genom resultatavräkning” tas upp i resultaträkningen för den period då de uppkom.

b) Lån och fordringar redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. Vid utlåning av upplånade medel tillämpas samma effektiva ränta både på in- och utlåningen, eftersom det rör sig om så kallade rygg-mot-rygg-lån och skillnaderna mellan ut- och upplåningsvillkoren och beloppen inte är väsentliga. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

c) Investeringar som innehas till förfall redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. EU har för närvarande inga investeringar som hålls till förfall.

d) Finansiella tillgångar som kan säljas redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på ändringar i det verkliga värdet på finansiella tillgångar som kan säljas tas upp i reserven för verkligt värde, med undantag för valutakursdifferenser på monetära tillgångar som tas upp i resultaträkningen. Vid avyttring eller nedskrivning av sådana tillgångar som enligt klassificeringen är finansiella tillgångar som kan säljas ska korrigeringarna av det ackumulerade verkliga värdet tas upp i resultaträkningen istället för i reserven för verkligt värde, där dessa korrigeringar tidigare förts upp. Ränta på finansiella tillgångar som kan säljas, som har räknats fram enligt effektivräntemetoden, tas upp i resultaträkningen. Utdelning på egetkapitalinstrument som kan säljas bokförs när EU:s rätt till utdelning är fastställd.

Det verkliga värdet av investeringar med ett noterat marknadspris på aktiva marknader bygger på aktuell köpkurs. Om marknaden för en finansiell tillgång inte är aktiv (och för onoterade värdepapper och OTC-derivat) beräknar EU det verkliga värdet genom värderingsmetoder. Metoderna omfattar bland annat analys av transaktioner mellan oberoende parter (armslängdsprincipen) på senare tid, hänvisningar till andra liknande instrument, analys av diskonterade kassaflöden, optionsvärderingsmodeller och andra värderingsmetoder som vanligen används av marknadsaktörerna.

Investeringar i riskkapitalfonder, som klassificeras som finansiella tillgångar som kan säljas, som inte har ett noterat pris på en aktiv marknad värderas till nettovärdet, vilket betraktas som en motsvarighet till det verkliga värdet.

När det verkliga värdet inte på ett tillförlitligt sätt kan beräknas för innehavet av egetkapitalinstrument utan ett noterat marknadspris på en aktiv marknad, tas investeringarna upp till anskaffningsvärde efter avdrag för nedskrivningsförlust.

Nedskrivning av finansiella tillgångar

En finansiell tillgång har ett nedskrivningsbehov och skrivs ned endast om det finns objektiva belägg för en nedskrivning till följd av en eller flera händelser som inträffat efter det att tillgången redovisades första gången och att denna förlusthändelse (eller dessa händelser) kommer att påverka den finansiella tillgångens uppskattade framtida kassaflöden som kan uppskattas på ett tillförlitligt sätt. EU ska varje balansdag bedöma huruvida det finns objektiva belägg för att en finansiell tillgång bör skrivas ner.

a) Tillgångar bokförda till upplupet anskaffningsvärde

Om det finns objektiva belägg som visar att det uppkommit en nedskrivningsförlust för utlåning och fordringar eller sådana investeringar som hålls till förfall och som redovisas till upplupet anskaffningsvärde, beräknas förlusten som skillnaden mellan tillgångens bokförda värde och nuvärdet av uppskattade framtida kassaflöden (exklusive framtida kreditförluster som inte har uppkommit) diskonterade till den finansiella tillgångens ursprungliga effektiva ränta. Tillgångens bokförda värde skrivs ned och förlusten tas upp i resultaträkningen. Om ett lån eller en investering som hålls till förfall har rörlig ränta är diskonteringsfaktorn för beräkning av eventuell värdeminskning den löpande effektiva räntan som anges i kontraktet. Beräkningen av nuvärdet för de uppskattade framtida kassaflödena för en sådan finansiell tillgång som används som säkerhet speglar de kassaflöden som skulle bli följden vid legalt ianspråktagande av tillgången minus kostnader för att anskaffa och sälja säkerheten, oavsett om legalt ianspråktagande av tillgången är sannolikt eller ej. Om nedskrivningsförlusten senare kan återföras och detta objektivt kan kopplas till en händelse som inträffade efter att nedskrivningen togs upp, bokförs denna tidigare redovisade nedskrivning som en återförd nedskrivningsförlust i resultaträkningen.

b) Tillgångar bokförda till verkligt värde

När det gäller egetkapitalinvesteringar som klassificeras som att de kan säljas tar man hänsyn till om det verkliga värdet för en placering i ett sådant instrument sjunkit väsentligt under anskaffningskostnaden eller sjunker permanent (under lång tid). Om så är fallet för finansiella tillgångar som kan säljas förs den ackumulerade förlusten från reserverna och tas istället upp i resultaträkningen. Den ackumulerade förlusten beräknas som skillnaden mellan anskaffningskostnaden och det aktuella verkliga värdet, med avdrag för tidigare nedskrivningsförluster av den finansiella tillgången som tidigare förts upp i resultaträkningen. Nedskrivningsförluster av egetkapitalinstrument som tagits upp i resultaträkningen återförs inte via resultaträkningen. Om det verkliga värdet på ett skuldinstrument som klassificeras som en finansiell tillgång som kan säljas senare ökar, och ökningen objektivt kan hänföras till en händelse som inträffade efter det att nedskrivningen redovisades i resultaträkningen, ska nedskrivningen återföras och det återförda beloppet redovisas i resultaträkningen.

1.5.6 Lagerstockar

Lagerstockarna värderas till anskaffningsvärdet eller det realiserbara nettovärdet, beroende på vilket som är lägst. Anskaffningsvärdet bygger på först-in-först-ut-principen. Kostnader för färdiga varor och pågående arbete omfattar kostnader för råvaror, direkta arbetskostnader, övriga direkta kostnader och därmed sammanhängande produktionsomkostnader (vid normalkapacitet). Det realiserbara nettovärdet är det uppskattade försäljningspriset i den löpande verksamheten efter avdrag för kostnader för färdigställande och försäljning. Lagerstockar som hålls för kostnadsfri distribution eller distribution med nominellt påslag värderas till det lägre av anskaffningsvärdet och beräknat återanskaffningsvärde. Det beräknade återanskaffningsvärdet motsvarar den kostnad EU skulle ådra sig för att förvärva tillgången på balansdagen.

1.5.7 Förfinansiering

Förfinansiering är en betalning som avser att förse stödmottagarna med ett kontant förskott, dvs. en fixkassa. Den kan delas upp på ett antal betalningar över en period som fastställs i ett särskilt kontrakt, beslut, överenskommelse eller grundläggande rättsakt. Fixkassan eller förskottet återbetalas eller används i det syfte för vilket det beviljats under den period som anges i överenskommelsen. Om stödmottagaren inte har några stödberättigande kostnader ska förfinansieringen återbetalas till EU. Eftersom EU behåller kontrollen över förfinansieringen och har rätt till bidrag för den icke stödberättigande delen, redovisas beloppet som en tillgång.

Förfinansiering redovisas första gången i balansräkningen när kontanter överförs till mottagaren. Den mäts till det ersättningsbelopp som anges. Under efterföljande perioder värderas förfinansieringen till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus stödberättigande kostnader (inklusive uppskattade belopp vid behov) som uppkommit under perioden.

Ränta på förfinansiering redovisas när den betalas ut i enlighet med bestämmelserna i det tillämpliga förfinansieringsavtalet. På basis av de mest tillförlitliga uppgifterna görs en beräkning av den upplupna ränteintäkten vid årets slut och denna summa inkluderas i balansräkningen.

Övriga förskott till medlemsstaterna som härrör från återbetalning av EU för belopp som utbetalats som förskott av medlemsstaterna till sina stödmottagare (inklusive finansieringsinstrument med delad förvaltning) redovisas som tillgångar under rubriken förfinansiering. Övriga förskott till medlemsstaterna värderas därefter till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus en bästa uppskattning av de slutliga stödmottagarnas faktiska stödberättigande kostnader, beräknade utifrån rimliga och väl underbyggda antaganden.

EU-bidrag till Europeiska utvecklingsfondens förvaltningsfonder eller andra icke konsoliderade enheter kategoriseras också som förfinansiering, eftersom dess syfte är att ge en fixkassa till förvaltningsfonden för att ge den möjlighet att finansiera särskilda åtgärder som definieras under förvaltningsfondens mål. EU-bidragen till förvaltningsfonder värderas till det ursprungliga beloppet för EU-bidragen minus stödberättigande kostnader, inklusive uppskattade belopp vid behov, som betalats genom förvaltningsfonden under rapporteringsperioden och som tilldelats EU-bidraget i enlighet med den underliggande överenskommelsen.

1.5.8 Fordringar avseende transaktioner med motprestation och återkrav avseende transaktioner utan motprestation

EU:s redovisningsregler kräver en separat redovisning av transaktioner med och utan motprestation. För att skilja mellan de båda kategorierna ska begreppet ”fordringar” reserveras för transaktioner med motprestation, medan termen ”fordringar utan motprestation”, dvs. när EU erhåller värde från en annan enhet utan att ge ett ungefärligt lika värde i utbyte, används ”återkrav” (t.ex. återkrav från medlemsstaterna som rör egna medel).

Fordringar avseende transaktioner med motprestation uppfyller definitionen för finansieringsinstrument och klassificeras därmed som lån och fordringar och värderas i enlighet med detta (se not 1.5.5). Noterna som avser finansieringsinstrument och fordringar avseende transaktioner med motprestation omfattar upplupna intäkter och förutbetalda kostnader från sådana transaktioner, eftersom de är oväsentliga. En allmän nedskrivning görs, baserad på tidigare erfarenheter, för utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts.

Fordringar från transaktioner utan motprestation värderas till verkligt värde vid förvärvstidpunkten (justerat för ränta och böter) minus nedskrivningar för värdeminskning. En nedskrivning för värdeminskning av fordringar från transaktioner utan motprestation görs när det finns objektiva belägg för att EU inte kommer att kunna återfå hela beloppet enligt de ursprungliga villkoren för återkrav avseende transaktioner utan motprestation. Nedskrivning görs med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan tillgångens bokförda belopp och det belopp som återkrävs. Nedskrivningsbeloppet förs upp i resultaträkningen. En allmän nedskrivning görs, baserad på tidigare erfarenheter, också för utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts. Se not 1.5.14 om hantering av upplupna intäkter vid årets slut. Belopp som visas och redovisas som återkrav från transaktioner utan motprestation är inte finansieringsinstrument, eftersom de inte uppkommer genom ett kontrakt som skulle ge upphov till en finansiell skuld eller ett egetkapitalinstrument. I noterna till årsredovisningen redovisas dock återkrav från transaktioner utan motprestation, tillsammans med fordringar från transaktioner med motprestation när det är lämpligt.

1.5.9 Likvida medel

Likvida medel är finansieringsinstrument och innefattar kontanter, inlåning i bank som med kort varsel kan tas ut på begäran och andra kortfristiga likvida placeringar med en ursprunglig löptid på högst tre månader.

1.5.10 Ersättningar till anställda

EU tillhandahåller en uppsättning ersättningar (löneförmåner och sociala förmåner) till de anställda. Av redovisningsskäl måste dessa klassificeras som kortfristiga och som ersättningar efter avslutad anställning.

Kortfristiga ersättningar till anställda

Kortfristiga ersättningar till anställda är sådana förmåner som förfaller till betalning före utgången av tolv månader efter utgången av den rapporteringsperiod under vilken de anställda tillhandahöll tjänsten, såsom löner, betald semester och sjukfrånvaro, samt andra kortfristiga ersättningar. Kortfristiga ersättningar till anställda redovisas som en kostnad när den relaterade tjänsten tillhandahålls. En skuld redovisas för det belopp som förväntas bli utbetalt om EU har en gällande rättslig eller informell förpliktelse att betala till följd av tidigare tjänstgöring som tillhandahållits av den anställde och förpliktelsen kan beräknas på ett tillförlitligt sätt.

Ersättningar efter avslutad anställning

EU beviljar anställda en rad ersättningar efter avslutad anställning, däribland ålders-, invaliditets- och efterlevandepensioner som utbetalas enligt pensionssystemet för EU-tjänstemän, samt sjukvård som tillhandahålls inom ramen för det gemensamma sjukförsäkringssystemet (se not 2.9). Dessa ersättningar utbetalas inom ramen för en enda plan – även om de är uppdelade i två ordningar – och måste behandlas på samma sätt för att ge en rättvisande bild av situationen och återspegla den ekonomiska verkligheten.

i. Pensionssystemet för EU-tjänstemän: De ersättningar som beviljas enligt detta teoretiskt finansierade (4) system avser såväl tjänsteålder, invaliditet och överlevnad som familjetillägg, dödsfall före pensionering för personer som arbetar eller arbetade inom EU:s institutioner, byråer och andra organ eller som är efterlevande till avlidna tjänstemän eller pensionärer. De anställda bidrar med en tredjedel av den förväntade kostnaden för dessa ersättningar från sina löner.

ii. Gemensamma sjukförsäkringssystemet (RCAM): Inom ramen för detta system tillhandahåller EU hälso- och sjukvård för anställda i Europeiska kommissionen, institutioner, byråer och andra EU-organ genom ersättning för sjukvårdskostnader. Ersättningar till anställda som inte är i aktiv tjänst (pensionärer, efterlevande m.fl.) klassificeras som ersättningar efter avslutad tjänstgöring.

EU tillhandahåller också ersättningar efter avslutad tjänstgöring till medlemmar i EU-institutionerna genom separata pensionssystem. Dessa anges under rubriken ”andra pensionssystem”. Enligt dessa system ger EU pensionsförmåner till medlemmar i kommissionen, domstolen och tribunalen, revisionsrätten, rådet, Europaparlamentet, ombudsmannen, datatillsynsmannen och personaldomstolen. Genom det gemensamma sjukförsäkringssystemet ger EU medlemmarna i dess institutioner hälso- och sjukvård.

Dessa ersättningar efter avslutad anställning definieras av EU som åtaganden enligt förmånsbestämda planer och beräknas varje balansdag genom en uppskattning av det belopp av framtida förmåner som anställda har tjänat in under innevarande och tidigare perioder. Beloppet diskonteras och avdrag görs för det verkliga värdet av eventuella förvaltningstillgångar. Varje år beräknas det förmånsbestämda åtagandet enligt den så kallade projected unit credit-metoden. Nuvärdet på det förmånsbestämda åtagandet räknas fram genom diskontering av beräknade framtida utbetalningar utifrån räntan på statsobligationer som är utställda i samma valuta som den i vilken pensionsförmånen kommer att betalas ut, och som har ungefär samma löptid som pensionsskulden.

Ersättningar efter avslutad anställning till EU:s anställda ingår i en gemensam plan som omfattar både ett pensionssystem och ett sjukförsäkringssystem (RCAM), där rätten till skydd enligt det gemensamma sjukförsäkringssystemet är beroende av att man har förvärvat rätten till täckning genom pensionssystemet. Enligt denna gemensamma plan, som fastställs i tjänsteföreskrifterna, förvärvas vissa rättigheter, såsom rätten till uppskjuten och nedsatt pension genom pensionssystemet, efter tio års tjänstgöring. De rättigheter som den anställde förvärvar inom ramen för den gemensamma planen under efterföljande tjänsteperiod är väsentligt högre än de första rättigheterna, vilket speglas i efterföljande årliga förvärvade pensionsrättigheter.

För att visa den underliggande transaktionens ekonomiska substans som krävs för en trogen återgivning av den finansiella rapporteringens kvalitativa egenskaper, som beskrivs både i EAR 1 och i den konceptuella ramen för de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn, har den upplupna kostnaden för tjänsten räknats ut linjärt över den beräknade aktiva tjänsteperioden, dvs. från den tidpunkt då tjänsten leder till rättigheter enligt planen (vare sig rättigheterna är avhängiga av fortsatt tjänstgöring eller ej) fram till den dag då ytterligare tjänsteperioder inte leder till någon väsentlig ökning av rättigheterna i enlighet med planen, annat än från ytterligare löneökningar. Denna metod tillämpas konsekvent på de rättigheter som anges i den gemensamma planen.

Omvärderingar av den förmånsbestämda nettoförpliktelsen innefattar aktuariella vinster och förluster och avkastningen på förvaltningstillgångar och tas omgående upp i nettotillgångar.

EU redovisar nettoräntekostnader (intäkter) och andra kostnader i samband med definierade förmånsplaner i resultaträkningen under rubriken ”personal- och pensionskostnader”.

När rättigheter ändras eller reduceras, förs de ändrade rättigheter som hänför sig till tidigare tjänstgöring eller vinsten eller förlusten till följd av reduceringen omgående upp i resultaträkningen. Vinster och förluster vid regleringar redovisas när regleringen sker. Kostnad avseende tjänstgöring under tidigare perioder tas omgående upp i resultaträkningen, om inte ändringar bara får göras på villkor att den anställda kvarstår i tjänst under en viss tidsperiod.

1.5.11 Avsättningar

Avsättningar tas upp när EU har en gällande rättslig eller informell förpliktelse gentemot tredje part på grund av tidigare händelser, när det är troligt att ett utflöde av resurser kommer att krävas för att reglera förpliktelsen och beloppet kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Avsättningar får inte göras för framtida rörelseförluster. En avsättning ska göras med det belopp som på balansdagen utgör den bästa uppskattningen av det som beräknas krävas för att reglera den befintliga förpliktelsen. När avsättningen avser en stor mängd transaktioner uppskattas förpliktelsen genom att alla tänkbara utfall vägs samman med sina sannolikheter (väntevärdesprincipen).

Avsättningar för förlustbringande kontrakt mäts genom nuvärdet av det lägre av de förväntade kostnaderna för att avsluta kontraktet och den förväntade nettokostnaden för att fortsätta med kontraktet.

1.5.12 Finansiella skulder

Finansiella skulder tas upp som finansiella skulder till verkligt värde via resultatavräkning, finansiella skulder till upplupet anskaffningsvärde eller som finansiella garantier för skulder.

Upptagna lån består av lån från kreditinstitut och skuld som uppkommit vid utfärdande av värdepapper. De redovisas initialt till verkligt värde, baserat på det utbetalda beloppet (det verkliga värdet av vad som erhållits) netto, dvs. utan beaktande av transaktionskostnaderna, och detta värde bokförs sedan till upplupet anskaffningsvärde med användning av effektivräntemetoden. Alla skillnader mellan det utbetalda nettobeloppet, med avdrag för transaktionskostnader och inlösenvärdet redovisas i resultaträkningen under lånets löptid enligt effektivräntemetoden. Av väsentlighetsskäl får effektivräntemetoden inte användas på det upptagna och det beviljade lånet när unionen beviljar lån ur upplånade medel. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansiella skulder värderade till verkligt värde genom resultatavräkning innefattar derivat när deras verkliga värde är negativt. De hanteras redovisningsmässigt på samma sätt som finansiella tillgångar som värderas till verkligt värde genom resultatavräkning, se not 1.5.5.

Finansiell garanti för skulder redovisas inledningsvis till verkligt värde, dvs. den premie som erhålls. Därefter värderas de finansiella garantierna för skulder högre än den bästa uppskattningen av de kostnader som beräknas krävas för att reglera den finansiella garantin för skulden och det belopp som från början redovisades efter avdrag, i tillämpliga fall, av ackumulerade avskrivningar. EU erkänner ett finansiellt garantiåtagande när den erhåller ersättning för beviljandet av garantin, det vill säga på marknadsvillkor eller, när det verkliga värdet för garantin kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Om det inte finns någon aktiv marknad för en direkt likvärdig garanti redovisar EU garantin som en eventualförpliktelse (se not 1.7.2) eller – när det är mer sannolikt att ett utflöde av medel kommer att krävas för att reglera förpliktelsen – redovisar EU en avsättning (se not 1.5.11).

Finansiella skulder klassificeras som långfristiga skulder, med undantag för dem som förfaller inom tolv månader från balansdagen.

De av EU:s förvaltningsfonder som betraktas som en del av kommissionens löpande verksamhet redovisas i kommissionens räkenskaper och konsolideras sedan i EU:s årsredovisning. Bidrag från andra givare till EU:s förvaltningsfonder uppfyller kriterierna för intäkter från villkorade transaktioner utan motprestation och de redovisas som finansiella skulder till dess att villkoren kopplade till de överförda bidragen är uppfyllda, dvs. berättigande kostnader uppkommer i förvaltningsfonden. Förvaltningsfonden behövs för att finansiera särskilda projekt och återbetala överskjutande medel vid tidpunkten för likvidationen. På balansdagen värderas utestående bidragsskulder som bidrag som har tagits emot minus de kostnader som uppkommit genom förvaltningsfonden, inklusive beräknade belopp när så är nödvändigt. För rapporteringsändamål fördelas nettokostnaderna efter bidragen från andra givare i förhållande till de nettobidrag som betalats per den 31 december. Denna fördelning av bidragen är bara vägledande. När förvaltningsfonden avvecklas fattar förvaltningsfondens styrelse beslut om den faktiska fördelningen av återstående medel.

1.5.13 Skulder till leverantörer och stödmottagare

En stor andel av EU:s skulder utgörs av obetalda ersättningsanspråk från mottagare av stöd eller annan EU-finansiering (transaktioner utan motprestation). De bokförs som skulder till leverantörer och stödmottagare med det begärda beloppet när ersättningsanspråket mottas. Efter verifiering och godtagande av att kostnaderna är stödberättigande värderas skulderna till det belopp som godkänts som stödberättigande.

Skulder som avser inköp av varor och tjänster bokförs till det ursprungliga beloppet när fakturan kommer in och de motsvarande kostnaderna förs upp i räkenskaperna när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU.

1.5.14 Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter

Transaktioner och andra händelser ska tas upp i årsredovisningen för den period som de hänför sig till. Upplupna intäkter tas upp i räkenskaperna vid årets slut avseende tjänster som utförts men ännu inte fakturerats och varor som levererats av EU, samt för sådana händelser som omfattas av avtal (t.ex. med hänvisning till ett fördrag). Intäkter tas vid årets utgång upp som förutbetalda intäkter för påföljande budgetår om faktura utställts men tjänsterna ännu inte utförts eller varorna ännu inte levererats.

Kostnader tas också upp under den period de avser. Vid budgetårets slut kostnadsförs upplupna kostnader med det belopp som överföringsskyldigheten beräknas uppgå till för perioden. De upplupna kostnaderna beräknas enligt de detaljerade operativa och praktiska riktlinjer som kommissionen utfärdat för att säkerställa att det finns rimliga garantier för att räkenskaperna i allt väsentligt ger en rättvisande bild av institutionens ekonomiska och övriga situation. Analogt gäller att kostnaden tas upp som förutbetalda intäkter för påföljande redovisningsperiod om betalningen har gjorts i förväg för tjänster eller varor som ännu inte har utförts eller mottagits.

1.6 RESULTATRÄKNING

1.6.1 Intäkter

INTÄKTER FRÅN TRANSAKTIONER UTAN MOTPRESTATION

Den största delen av EU:s intäkter härrör från transaktioner utan motprestation:

Egna medel från BNI och mervärdesskatt

Intäkter redovisas för den period när kommissionen sänder ut en begäran till medlemsstaterna om inbetalning av egna medel. De värderas till det belopp som betalningsinfordran avser. Eftersom egna medel från mervärdesskatt och BNI bygger på beräkningar av uppgifterna för budgetåret kan de revideras allt eftersom ändringar uppkommer fram till dess att medlemsstaternas slutliga uppgifter är tillgängliga. Effekterna av att beräkningarna ändras tas med i resultatavräkningen netto under den period då ändringarna uppkom.

Traditionella egna medel

Återkrav avseende transaktioner utan motprestation och därmed sammanhängande intäkter redovisas när medlemsstaterna lämnar in sina månatliga A-räkenskaper (inklusive uppgifter om uppburna tullar och ostridiga utestående belopp för vilka säkerhet ställts). På balansdagen beräknas vilka intäkter medlemsstaterna haft under perioden, men ännu inte betalat in till kommissionen och tas upp som upplupen intäkt. Medlemsstaterna lämnar B-räkenskaper kvartalsvis (som även omfattar utestående tullbelopp för vilka ingen säkerhet ställts, samt belopp för vilka säkerhet ställts men som bestrids av gäldenären). Dessa tas upp som intäkter minus de uppbördskostnader som medlemsstaterna har rätt till. Dessutom skrivs värdet ned med det belopp som man inte beräknar kommer att uppbäras.

Böter

Intäkter från böter redovisas när EU-beslut om att utdöma böter har fattats och vederbörligen delgivits den eller de som beslutet riktar sig till. Efter beslutet att utdöma böter kan företagen inom två månader efter delgivningen antingen

a) godta beslutet och följaktligen inom fastställd tid betala bötesbeloppet, vilket då definitivt uppbärs av EU eller

b) invända mot beslutet och överklaga enligt de förfaranden som fastställs i EU-lagstiftningen.

Även om böterna överklagas ska de betalas inom den föreskrivna tidsfristen på tre månader, eftersom överklagandet inte har suspensiv verkan (artikel 278 i EUF-fördraget). De kontanta medel som tas emot används för att reglera återkravet. Företaget kan dock, efter överenskommelse med kommissionens räkenskapsförare, i stället lämna in en bankgaranti för beloppet. I så fall kvarstår böterna som ett återkrav. Om varken kontanta medel eller en garanti tas emot och företagets solvens kan ifrågasättas skrivs värdet på fordran ned.

Om företaget överklagar beslutet och redan preliminärt betalat in böterna, redovisas beloppet som en eventualförpliktelse eller, om det förefaller sannolikt att tribunalen inte kommer att döma till förmån för EU, görs en avsättning för att täcka denna risk. Om en bankgaranti istället ställts ut görs en nedskrivning av det utestående återkravet på lämpligt sätt.

Ackumulerad ränta till kommissionen för bankkonton där gjorda inbetalningar deponerats tas upp som intäkter och eventuella eventualförpliktelser ökas med motsvarande belopp.

Sedan 2010 förvaltar kommissionen alla preliminärt inbetalade böter i en särskild inrättad fond (Bufi) som investerar medlen i finansieringsinstrument.

INTÄKTER FRÅN TRANSAKTIONER MED MOTPRESTATION

Intäkter från försäljning av varor eller tjänster bokförs när de väsentliga risker och fördelar som är förknippade med ägandet övergår på köparen. Intäkter från en transaktion som avser tillhandahållande av tjänster bokförs i förhållande till hur långt transaktionen färdigställts på balansdagen.

Ränteintäkter och räntekostnader

Ränteintäkter och räntekostnader redovisas i resultaträkningen enligt effektivräntemetoden. Det är en metod för att beräkna det upplupna anskaffningsvärdet av en finansiell tillgång eller finansiell skuld och för fördelning av ränteintäkter eller räntekostnader över den relevanta perioden. Vid beräkning av den effektiva räntesatsen ska EU göra en uppskattning av kassaflöden och därvid beakta samtliga avtalsvillkor för finansieringsinstrumentet (exempelvis optioner med rätt till förtida inlösen) men inte framtida kreditförluster. Beräkningen innefattar alla avgifter som erlagts eller erhållits av avtalsparterna och som är en del av effektivräntan, transaktionskostnader samt alla andra överkurser och underkurser.

När en finansiell tillgång eller grupp av likartade finansiella tillgångar har skrivits ned till följd av en nedskrivningsförlust, redovisas ränteintäkten genom att använda den räntesats som använts för att diskontera de framtida kassaflödena i syfte att värdera nedskrivningsförlusten.

Intäkter från utdelningar

Intäkter från utdelningar och liknande fördelningar bokförs när rätten till utbetalning har fastställts.

1.6.2 Kostnader

Merparten av EU:s kostnader består av kostnader för transaktioner utan motprestation. De avser överföringar till mottagare och kan vara av tre olika slag: Fordringar, överföringar enligt avtal samt skönsmässigt beviljade stöd, bidrag eller donationer.

En överföring tas upp som kostnad under den period då de händelser som givit anledning till att den inträffat uppkommer, förutsatt att överföringen är tillåten enligt bestämmelserna (budgetförordningen, tjänsteföreskrifterna eller andra bestämmelser) och förutsatt att den godkänts i avtal, eventuella kriterier för godkännande är uppfyllda av mottagaren samt att en rimlig beräkning kan göras av det utestående beloppet.

Mottagna ansökningar om utbetalning eller ersättningsanspråk som uppfyller kriterierna godkänns som kostnader motsvarande det stödberättigande beloppet. Vid årets utgång beräknas beloppet för de stödberättigande kostnader som mottagarna ådragit sig, men ännu inte fått ersättning för, och det redovisas som upplupna kostnader.

Vid transaktioner med motprestation där det uppstår kostnader som härrör från inköp av varor och tjänster redovisas dessa kostnader när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU. De värderas till det ursprungliga fakturabeloppet. Dessutom beräknas och redovisas kostnader för tjänster, på balansdagen, som tillhandahålls under den period för vilken en faktura ännu inte har mottagits eller godkänts i resultaträkningen.

1.7 EVENTUALTILLGÅNGAR OCH EVENTUALFÖRPLIKTELSER

1.7.1 Eventualtillgångar

En eventualtillgång är en potentiell tillgång som uppkommit på grund av tidigare händelser, men som bara kan bekräftas utifrån eventuella framtida händelser som för närvarande är osäkra och inte helt ligger inom EU:s kontroll. Uppgifter om en eventualtillgång redovisas i det fall ett inflöde av ekonomiska fördelar eller tjänstepotential är sannolikt.

1.7.2 Eventualförpliktelser

En eventualförpliktelse är en möjlig förpliktelse som härrör från tidigare händelser och som bara kommer att bekräftas utifrån eventuella framtida händelser som för närvarande är osäkra och inte helt ligger inom EU:s kontroll eller en befintlig förpliktelse som härrör från tidigare händelser, men som inte redovisas, antingen på grund av att det inte är sannolikt att ett utflöde av resurser som omfattar ekonomiska fördelar eller tjänstepotential kommer att krävas för att reglera förpliktelsen eller under de sällsynta omständigheter när förpliktelsens belopp inte kan värderas med tillräcklig tillförlitlighet. Upplysningar ska lämnas om eventualförpliktelser, såvida inte sannolikheten för ett utflöde av resurser som omfattar ekonomiska fördelar eller tjänstepotential är ytterst liten.

1.8 KASSAFLÖDESANALYS

Syftet med att redovisa uppgifter om kassaflödet är att mäta EU:s förmåga att generera likvida medel, samt behovet av att nyttja dessa medel.

Kassaflödesanalysen har sammanställts enligt den indirekta metoden. Detta innebär att det ekonomiska resultatet för budgetåret justeras för effekterna av transaktioner som inte påverkar likviditeten, för fall där beloppen för tidigare eller framtida ingående eller utgående transaktioner skjuts upp eller ackumuleras, samt för intäktsposter och kostnadsposter kopplade till investeringar.

Kassaflöden som härrör från transaktioner i utländsk valuta registreras i EU:s bokföringsvaluta, dvs. euro. Vid omräkningen av den utländska valutan används den växelkurs som gäller på transaktionsdagen.

I kassaflödesanalysen indelas kassaflödena under bokföringsperioden i rörelseverksamhet och investeringsverksamhet (EU bedriver ingen finansieringsverksamhet).

Till rörelseverksamhet i denna mening räknas all EU:s verksamhet som inte avser investeringar, dvs. merparten av verksamheten. Utlåning till mottagare (och motsvarande upplåning i förekommande fall) räknas inte till investeringar (eller finansiering), eftersom dessa lån ingår i de allmänna målsättningarna och således utgör ett led i EU:s löpande verksamhet.

Till investeringsverksamheten räknas förvärv och försäljning av immateriella och materiella anläggningstillgångar, samt andra investeringar som inte definieras som likvida medel. Till investeringar räknas inte utlåning till stödmottagare. Syftet med rubriken är att spegla EU:s faktiska investeringsverksamhet.

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN

TILLGÅNGAR

2.1 IMMATERIELLA TILLGÅNGAR

miljoner euro Bokfört bruttovärde per den 31.12.2018 1 073 Nyförvärv 178 Avyttringar (20) Överföringar mellan tillgångskategorier 0 Övriga ändringar (1) Bokfört bruttovärde per den 31.12.2019 1 230 Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2018 (627) Avskrivningskostnad under året (107) Återförd avskrivning 0 Avyttringar 19 Överföringar mellan tillgångskategorier 0 Övriga ändringar 0 Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2019 (715) Bokfört n