Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Strukturfonderna 1999 - Elfte årsrapporten"

(2001/C 221/15)

Den 24-25 januari 2001 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "Strukturfonderna 1999 - Elfte årsrapporten".

Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 15 maj 2001. Föredragande var Umberto Burani.

Vid sin 382:a plenarsession den 30-31 maj 2001 (sammanträdet den 30 maj 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande.

1. Inledning

1.1. I enlighet med artikel 16 i ramförordningen (EEG) nr 2052/88 om strukturfonderna har kommissionen sammanställt den elfte årsrapporten om strukturfonderna för år 1999.

1.2. Målet med dokumentet är att "redovisa hur bestämmelserna om strukturfonderna tillämpades ... och då särskilt hur dessa uppfyller mål 1-6 samt genomförandet av gemenskapsinitiativen". Enligt vad som fastställts sedan den sjunde årsrapporten för år 1995, skall varje rapport behandla ett övergripande ämne. I detta dokument är temat jämställdhet mellan män och kvinnor.

1.3. Förutom att beskriva de viktigaste händelserna i unionen under 1999 på strukturpolitikens område innehåller rapporten en detaljerad översikt över de väsentligaste inslagen för varje land vad gäller användningen av de för varje mål tillgängliga medlen.

1.4. Dokumentet innehåller också intressanta kapitel om utvärderingen och analysen av strukturfonderna, om kontroll av additionaliteten, samordning med övriga finansieringsorgan, förenlighet och samverkan med gemenskapens politik på andra områden och slutligen om en interinstitutionell dialog och dialog med arbetsmarknadens parter.

2. Resultaten av programperioden 1994-1999

2.1. Rapporten för 1999 är särskilt viktig eftersom den är den sista för programperioden 1994-1999. Den kan således betraktas som en slutredovisning av anslagsutnyttjandet för perioden i fråga, före ikraftträdandet av de nya förordningar som antogs den 21 juni 1999 och som började tillämpas från år 2000.

2.2. Inom ramen för åtgärderna per mål (610) och gemenskapsinitiativens program (524) genomfördes totalt 1134 program. Under 1999 genomfördes dessa helt, varför det under året har förekommit få åtgärder.

2.3. Under året som avslutade programperioden 1994-1999 noterades följande resultat:

- En betydande ökning av anslagen, vilket noterades redan under de två föregående åren, med en avsevärd inhämtning av förseningarna från första delen av perioden.

- Vad gäller de nationella programmen (GSR/SPD) hade åtaganden gjorts avseende 99 % av de totala bidragen från fonderna.

- Utbetalningarna nådde 75 % och kan slutföras fram till slutet av 2001.

- Mål 1 och 3 uppvisar de bästa resultaten, med ett så gott som fullständigt utnyttjande av åtaganden och med utbetalningar på 78 %. Mål 2, 4 och 5b uppvisar däremot avsevärda förseningar av utbetalningarna.

- Det bästa procentuella utnyttjandet står länderna i Sammanhållningsfonden för, medan de rikare länderna är mindre effektiva.

- Positiva är också uppgifterna gällande åtagandena för gemenskapsinitiativen (95 %). Siffrorna för utbetalningarna är något lägre (57 %).

2.4. Om man betraktar varje enskilt mål visar rapporten sinsemellan mycket skilda resultat. Liksom tidigare år noteras under 1999 för mål 1 den högsta utnyttjandegraden för anslagen med 100 % av åtagandena och 78 % av betalningsbemyndigandena.

2.4.1. Särskilt positiva är resultaten för Spanien, Portugal, Irland och Tyskland, med en utnyttjandegrad över genomsnittet, medan Belgien, Nederländerna och Storbritannien uppvisar mindre positiva resultat. Italien har hämtat in en stor del av den tidigare förseningen genom en åtagandegrad på 100 % av anslagen, men ligger fortfarande efter med utbetalningarna.

2.5. Mål 2 har haft vissa problem eftersom en del program antagits så sent som i slutet av 1997 eller rent av under 1998, och genomförandet har därför inletts först 1999. Följaktligen är utbetalningsnivån lägre - motsvarande 60 %.

2.6. Under mål 3, som avser mänskliga resurser och arbetsmarknaden, har under de sista månaderna 1999 genomförts en rad anslagsomfördelningar i syfte att tilldela anslag efter kriterier som är mer samstämmiga med målen i den europeiska sysselsättningsstrategin, särskilt vad gäller unga arbetslösa, långtidsarbetslösa och personer som är utestängda från arbetsmarknaden. För mål 3 uppvisas i slutet av 1999 en utnyttjandegrad för åtaganden och utbetalningar på 80 %.

2.7. För mål 4, som fastställts för att förbättra möjligheterna till sysselsättning vid industriella förändringar och nya produktionssystem, bekräftas den förbättring som noterades redan 1998, med ett totalt åtagande vad gäller anslag och utbetalningar på 69 %.

2.8. För mål 5a (anpassning av jordbruksstrukturer och av fisket) noteras en förbättring som visat sig i åtaganden på 96 % (jordbruk) och 100 % (fiske), med utbetalningar på respektive 70 % och 73 %.

2.9. Vad beträffar mål 5b, som avser strukturanpassning av landsbygdsområden, uppvisas en avsevärd ökning med en utnyttjandegrad på 99 % för åtagandena och 68 % för utbetalningarna som resultat.

2.10. Vad gäller gemenskapsinitiativen har de anslagsomfördelningar som genomförts under 1998 på begäran av Europaparlamentet medfört en betydande ökning av genomförandetakten. Sammantaget var siffrorna för gemenskapsinitiativen i slutet av 1999 95 % för åtaganden och 57 % för anslagen.

2.11. I fråga om det övergripande temat jämställdhet redogörs i rapporten för de framsteg som gjorts under de senaste åren för att undanröja alla hinder för en verklig och fullständig jämställdhet mellan kvinnor och män på arbetsmarknaden och i det politiska och sociala livet. Grundläggande problem kvarstår dock, vilket 1996 fick ministerrådet att lägga fram en resolution om att integrera frågan om lika möjligheter i strukturfonderna.

2.12. Under 1997 och 1998 företogs studier om tillämpningen av principen för lika möjligheter inom strukturfonderna, och samtidigt presenterades ett förslag om bästa metoder. Detta ledde också till att jämställdheten fick en mer framskjutande plats i de nya förordningarna om fonderna för perioden 2000-2006.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Som påpekats redan tidigare år(1) stöder inte kommittén kommissionens val att begränsa sig till att "presentera" ett dokument utan att formellt begära ett yttrande.

3.1.1. Eftersom det handlar om ett av de viktigaste ämnena i den europeiska politiken och i ljuset av den roll som genom fördragen tillerkänts kommittén på området ekonomisk och social sammanhållning, upprepar kommittén kravet på en formell remiss när det gäller kommande rapporter om strukturfonderna.

3.2. Vad beträffar rapportens innehåll är den otvivelaktigt uttömmande vad gäller nyheter, utvärderingar och uppgifter. Det hade dock varit lämpligt att lägga upp den på ett annat sätt så att rapporten hade omfattat hela programperioden 1994-1999.

3.2.1. Kommissionen har meddelat sin avsikt att offentliggöra denna heltäckande rapport. För att den skall kunna utvärderas på ett effektivt sätt, också med avseende på programperioden 2000-2006, måste dokumentet sammanställas snarast. ESK hoppas att rapporten skyndas på i möjligaste mån för att kunna ligga till grund för analyser och utvärderingar under kommande år.

3.3. Texten i fråga erbjuder en värdefull överblick över resultaten i varje land, men den ger ingen tydlig och sammanfattande bild av förvaltningen av strukturfonderna, av de problem som denna medför för varje land och för unionen i dess helhet, av de resultat som uppnåtts på sysselsättningsplanet eller av den ekonomiska och sociala utvecklingen. Det saknas en enhetlig och övergripande ram för de uppnådda resultaten från utnyttjandet av strukturfonderna under året i fråga och under hela den programperiod som löper ut år 1999.

3.4. En första iakttagelse gäller metoden för att utarbeta och sammanställa rapporten. Den innehåller en stor mängd kvantitativ information, men endast få analyser och otillräckliga utvärderingar.

3.5. Även om rapporten innehåller intressant information, är den otillräcklig och belyser inte tillräckligt väl strukturpolitikens återverkningar i Europa och i de enskilda medlemsstaterna.

3.6. Vad beträffar måtten på genomförandet av varje mål uppehåller sig kommissionen i rapporten huvudsakligen vid de ekonomiska aspekterna och vid åtaganden och utbetalningar, utan att erbjuda en utvärdering av på vilket sätt dessa kostnader har inverkat på utvecklingen och genomförandet av den ekonomiska och sociala sammanhållningen i EU som helhet och i varje medlemsstat.

3.7. Det tycks som om kommissionen bekymrat sig mest om att granska huruvida förvaltningen av strukturfonderna varit effektiv snarare än om huruvida de val man har gjort varit ändamålsenliga. Rapporten innehåller endast finansiella analyser, medan det vore värdefullt att få veta vilka hinder som föreligger för ett bättre utnyttjande av medlen, om det förekommit brister i programplaneringen eller i genomförandet, om förordningarna och de komplicerade metoderna för rapportering har fungerat eller har förorsakat förseningar eller rent av bristande utnyttjande av fonderna.

3.8. I sina rapporter verkar kommissionen vinnlägga sig mer om att formellt respektera reglerna än att leva upp till kraven från medborgarna, som borde kunna få möjligheten att i grunden bedöma de beslut som kommissionen och nationella och regionala myndigheter fattar.

3.9. En tydlig indikation på detta främst "redovisningspräglade" synsätt i denna och tidigare rapporter från kommissionen utgör det faktum att hela uppläggningen är grundad på två huvudfrågor: genomförandetakten och utbetalningstakten, utan att orsakerna till de positiva eller mindre tillfredsställande resultaten förklaras.

3.9.1. Därför förstår man inte orsakerna till varför den högsta genomförandetakten för betalningarna noteras i sammanhållningsländerna, medan "genomförandetakten var lägre än genomsnittet för unionen i vissa medlemsstater som tillhör de mest välmående i unionen".

3.10. Det går inte att förstå om de bättre resultaten i mindre rika länder jämfört med de övriga beror på ett större finansieringsbehov eller på en bättre projektering eller på ett effektivare genomförandesystem, eller på samtliga dessa och andra orsaker.

3.10.1. Dessa viktiga påståenden skulle förvisso behöva belysas med mer ingående förklaringar och exempel, vilka däremot helt saknas.

3.11. Det ges heller ingen indikation om förordningarnas effektivitet, vilka icke desto mindre varit föremål för den reform som godkändes i Luxemburg i juni 1999. Den senaste rapporten för perioden 1994-1999 skulle också ha kunnat ge kommissionen ett tillfälle till en kritisk (och kanske också självkritisk) granskning av kontroll- och rapporteringsförfarandena.

3.12. Kommissionens invändning att den inte kunnat företa en heltäckande utvärdering eftersom den saknat alla uppgifter rörande utgifterna, vilka kan lämnas ända fram till slutet av år 2001, är inte acceptabel, eftersom en utvärdering på grundval av uppnådda resultat mycket väl går att göra också på basis av uppgifter som gäller mer än 70 % av utgifterna.

3.13. Kommissionen skulle kunna anta smidigare och mer kortfattade rapporteringsmetoder och komplettera rapporterna snabbare så att behöriga institutioner skulle kunna utvärdera dem i god tid, avge omdömen och föreslå förändringar.

3.14. Vad gäller resultaten saknas fysiska indikatorer som är till stor nytta vid bedömningen av effektivitet och genomslag. Hur stor jordbruksareal har till exempel bevattnats med hjälp av fonderna? Hur stor del av den ökade nationella eller regionala BNP:n kan tillskrivas strukturfonderna? Hur har konsumtion och sparande förändrats i den berörda regionen?

4. Särskilda kommentarer

4.1. Sysselsättningen

4.1.1. Det förekommer ingen utvärdering av hur många nya arbetstillfällen som skapats eller hur många av dem som har behållits, av de viktigaste framstegen inom de olika sektorerna som berörs av målen eller av de vanligaste eller mest bestående problemen i varje land.

4.1.2. Däremot förstår man till exempel inte behovet av nästan hela kapitel 1, där den del som gäller vad som skall ske eller göras (programperioden 2000-2006) upptar betydligt mer utrymme än det som har åstadkommits (1999). Rapporten ger en alltför omständig beskrivning av alla förberedelser inför programperioden 2000-2006 och illustration av egenskaperna hos de nya fonderna och de nya förordningarna.

4.1.2.1. Man får känslan av att befinna sig inför något mekaniskt som kommissionen utför enligt ett förutbestämt format utan tillägget av "det lilla extra" som varje år utmärker utformandet och uppläggningen av själva rapporten. För att ge en fullständig utvärdering av effekten av strukturfonderna är det däremot viktigt med en fördjupning av de tematiska prioriteringarna i sammanhållningspolitiken i kapitel 1.2.

4.2. Styckena rörande den europeiska strategin för sysselsättning, den nya regionalstödskartan för statligt stöd och den regionala utvecklingsplaneringen i europeiskt perspektiv (ESDP) erbjuder en viktig referensram för bedömning av integrationen och samverkan mellan gemenskapens olika politikområden för ekonomisk och social utveckling.

4.3. På samma sätt erbjuder också informationen rörande de territoriella sysselsättningspakterna värdefulla utvärderingsfaktorer. Pakterna är ett av de senaste årens mest intressanta och originella initiativ.

4.4. Kommissionen ger själv ett exempel på hur rapporten skulle ha kunnat te sig i den del som ägnas mål 2, där det rapporteras om slutsatserna av utvärderingen av tioårsperioden 1989-1999, vilken utfördes av ett oberoende organ.

4.5. I denna analys ges en fördjupad granskning av omfördelningsstrategin och de strategiska val som gjorts för att upprätthålla specifika prioriteringar (skapande av arbetstillfällen, forskning och utveckling, miljön, lika möjligheter).

4.6. Denna granskning av mål 2 har givit följande resultat:

- Det har gjorts betydande framsteg de senaste tio åren, särskilt vad gäller utformningen av den valda strategin, när det gäller att engagera organisationer och att fokusera på strategiska prioriteringar.

- Det finns fortfarande utrymme för förbättringar.

- Begränsningarna har utgjorts av uppsplittringen av ansvaret för förvaltningen av programmen, bristen på utbildning och information och bristande spridning av bästa metoder.

4.7. Även i fråga om ESF inom målen 1, 3 och 4 och gemenskapsinitiativen Adapt och Employment har staterna anförtrott utvärderingen åt externa organ, vilket föranlett några intressanta markeringar:

- De transnationella inslagen i projekten borde främjas så långt som möjligt.

- Administrationen behöver förenklas.

- Samarbetet mellan aktörerna i det nationella arbetsmarknadssystemet och de ansvariga för gemenskapsinitiativen bör intensifieras.

- Jämställdhetsperspektivet bör integreras redan på projektstadiet.

- Kontrollförfaranden och ett system för kontrollindikatorer bör inrättas som stöd för utvärderingsförfarandet.

4.8. Övriga utvärderingar rör programmen för landsbygdsutveckling och Leader II. Slutligen finns intressanta iakttagelser om resultaten av den tematiska utvärderingen av effekten av investeringarna som i vissa länder har genomförts i transportinfrastrukturer i regionerna inom mål 1.

4.9. I likhet med vad som gjorts för mål 2 skulle en ingående och systematiskt upplagd analytisk studie om de resultat som uppnåtts av utnyttjandet av strukturfonderna för samtliga mål under perioden 1994-1999 ha varit av stor nytta. Ett sådant dokument skulle gjort det möjligt, som redan påpekats, att göra en mer heltäckande utvärdering av hela den europeiska politiken och ge medborgarna, företagen och forskningsinstituten en större kunskap om kommissionens insatser.

4.10. Additionaliteten

4.10.1. Ett annat viktigt ämne är additionaliteten. Kommissionen betonar vikten av en kontroll av additionaliteten i syfte att "undvika att fondernas medel endast används till att ersätta nationella strukturåtgärder"

4.10.2. I rapporten ges emellertid inga särskilda upplysningar om kontrollen av additionaliteten, utan man inskränker sig till att rapportera iakttagelserna från revisionsrättens särskilda rapport, som offentliggjordes i början av 2000. I denna rapport påpekar revisionsrätten brister i tillämpningen av additionalitetsprincipen och främst avsaknaden av påföljder, för vilken kommissionen säkerligen inte kan lastas.

4.10.3. Förvånande är däremot påståendet att "kommissionen tvingades ... att vara mycket mer pragmatisk i sina metodologiska krav i dessa fall än när det gäller mål 1, och ta hänsyn till den särskilda situationen i varje medlemsstat".

4.10.4. Bakom detta påstående, som inte stöds av några exempel, tycks ligga ett slags "flexibilitet" från kommissionens sida som borde ha förtjänat en tydligare förklaring och framför allt motivering.

4.11. Jämställdhet

4.11.1. I rapporten är ämnet jämställdhet det övergripande temat och kommissionen själv säger sig vilja "belysa de förbättringar som har gjorts när det gäller att integrera denna politiska prioritering i fondernas program".

4.11.2. I rapporten ges värdefull information av allmänt slag om andelen kvinnor och män på arbetsmarknaden. Därefter ges en beskrivning per medlemsland över de insatser genom vilka jämställdhet mellan kvinnor och män skall främjas i de olika regioner som berörs av fonderna.

4.11.3. En iakttagelse av allmän karaktär gäller värdet av dessa övergripande analyser. Beslutet att i 1995 års rapport välja ut ett övergripande tema att användas som måttstock för samtliga initiativ inom strukturfonderna är av stor betydelse och kan utgöra ett betydande mervärde.

4.11.4. Detta resultat uppnås ändå inte eftersom ämnet angrips på ett alltför generellt sätt utan tillräckliga fakta- eller sifferuppgifter.

4.11.5. Utan att ge tillräcklig bakgrund skisserar kommissionen några av målen i denna strategi i varje medlemsstat och ger inte tillräckliga sifferuppgifter om de uppnådda resultaten. Målen blir därför endast en avsiktsförklaring eftersom varken resultat eller uppnådda effekter analyseras.

4.11.6. Det förekommer ingen utvärdering av effekterna, och det sägs inget om de uppnådda resultaten eller om ett eventuellt uteblivet resultat. Således får man inget begrepp om det samband mellan orsak och verkan som borde vara den mest intressanta informationen om förhållandet mellan strukturpolitiska åtgärder och en ekonomisk och social förändring. Inte heller görs jämförelser mellan de olika produktionssektorerna och olika sociala miljöer för att visa om eller varför resultat eller effekter varierar.

4.11.7. Det ges ingen redogörelse av de faktorer som hindrar eller främjar jämställdheten, betydelsen av deltidsarbete eller tillfälligt arbete utvärderas inte och inte heller omfattningen av den kvinnliga företagsamhet som uppmuntrats genom de insatser för jämställdhet som finansierats genom strukturfonderna, osv.

4.11.8. Det hade varit välkommet med kommentarer till de största problemen, som ändå tas upp i rapporten där jämställdhet mellan kvinnor och män nämns som en produktionsfaktor och där man beklagar att arbetsmarknaden fortfarande är "mycket könsuppdelad" och att löneskillnaderna fortfarande är stora, motsvarande 28 % i genomsnitt i hela unionen(2).

4.12. Partnerskap

4.12.1. En annan viktig faktor är partnerskapet, som i rapporten inte ägnas någon större uppmärksamhet, trots att det är en av de grundläggande faktorerna bakom strukturpolitikens framgång.

4.12.2. Många frågor förblir obesvarade: hur många och vilka har deltagit i utnyttjandet av strukturfonderna? I vilka faser i valet av prioriteringar, i förberedelserna och genomförandet av strukturåtgärderna har de varit inbegripna? Hur har partnerskapet och subsidiaritetsprincipen kombinerats?

4.12.3. Var partnerna de som stod närmast de slutliga stödmottagarna så att samtliga aktörer därmed fick möjlighet att på bästa sätt bedöma sin potential inom ramen för en gemensam utvecklingsstrategi?

4.12.4. Också i detta fall skulle en angivelse av uppgifter om partnerskapet och dess kvalitet ha möjliggjort en mer ingående utvärdering av strukturfondernas inverkan på ekonomiska och sociala fluktuationer, på själva förändringarna i produktionsnätet som förorsakats av fonderna och på gemenskapspolitikens mer övergripande effekter på sammanhållningen.

4.13. Strukturfonderna och EU-politiken

4.13.1. Den del som ägnas förenligheten och samverkan med gemenskapens politik på andra områden är tveklöst mycket intressant, eftersom det i denna görs en koppling mellan strukturfondsåtgärderna och EU:s politik inom olika sektorer.

4.13.2. I detta fall ligger problemet inte så mycket i rapporteringsmetoden som i själva substansen i innehållet. Förenligheten och/eller samverkan med gemenskapens politik är ofta mer teoretisk än praktisk. I vissa regioner råder en bristande överensstämmelse mellan olika områden inom EU-politiken eftersom de har skilda mål, skilda metoder och planeringsperioder och berör skilda sektorer.

4.13.3. Detta är inte förvånande eftersom politikområden som reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, införandet av Ekonomiska och monetära unionen, utvecklingen av inre marknaden etc. alla är utformade efter uppnådda, angelägna och bredare politikmål.

4.13.4. När detta har konstaterats är det viktigt att utbredningen av strukturfonderna ses som ett av de viktigaste medlen för att mildra den negativa effekten av denna politik i mindre gynnade regioner. Utan strukturfonderna skulle dessa bredare politikmål kunna bli till förfång för svaga samhällen och detta måste erkännas i samband med den framtida sammanhållningspolitiken.

4.13.5. Det händer att flera olika program genomförs i ett område utan någon samordning, vilket leder till förvirring och överlappning.

4.13.6. Å andra sidan måste det tillstås att denna harmonisering inte är något lätt företag eftersom berörda personer, intressen och socioekonomiska sammanhang där valen rörande strukturfonderna och de olika sektorspolitikerna görs är så mångskiftande, föränderliga och ibland motstridiga.

5. Slutsatser

5.1. Trots att kommittén har känt sig föranledd att uttrycka sig kritiskt om metoden för och innehållet i rapporten, uppskattar den kommissionens starka strävan att tillhandahålla uppgifter och utvärderingsfaktorer om strukturfondernas förvaltning och politik.

5.2. ESK anser att sammanställningen av dessa dokument inte bör vara en pliktuppfyllelse av nästan rituell karaktär som kommissionen varje år utför enligt en fast mall utan att sammanställningens form eller innehåll påverkas på något positivt sätt. Kommissionen bör istället prioritera utvärdering och analys när den sammanställer dessa dokument, med särskilt fokus på skapade och bibehållna arbetstillfällen, på resultaten vad gäller innovation, på resultaten på jämställdhetsområdet samt på partnerskapet. Ett sådant arbetssätt skulle ge bättre möjligheter att utvärdera strukturpolitikens effektivitet.

5.3. En annan viktig aspekt som bör analyseras grundligt är partnerskapet, som är en grundläggande faktor om man vill att strukturpolitiken skall lyckas.

5.4. Som företrädare för de arbetsmarknadsparter som är direkt berörda eller engagerade i förvaltningen av strukturfonderna kan ESK vara till nytta under programperioden och inte bara under den slutliga redovisningen.

5.4.1. Kommittén vill betona att det vore lämpligt att ESK formellt rådfrågades vad gäller kommande rapporter om strukturfonderna och hävdar sin rätt att bli rådfrågad på detta sätt.

5.5. ESK vill framhålla att den står till förfogande för olika former av nära samarbete med kommissionen för att uppnå en optimering av struktur- och sammanhållningspolitiken.

5.6. Kommittén hoppas att rapporten om hela programperioden 1994-1999 påskyndas så mycket som möjligt, så att en utvärdering kan företas före slutet av 2001.

5.7. ESK anser för övrigt att en långsiktig utvärdering av strukturfonderna vore mycket lämplig också med hänsyn till EU:s kommande utvidgning.

5.8. Utnyttjandet av strukturfonderna kommer att bli ytterst viktigt för kandidatländerna och deras ekonomier. Därför vore det värdefullt om erfarenheter från framgångar eller misslyckanden i tidigare förvaltningar av strukturfonderna kunde göras tillgängliga för dem som skall administrera betydande anslag de kommande åren, så att de kan dra nytta av beprövade metoder och rutiner och därigenom undvika tidigare misstag.

5.9. Kommittén anser att additionalitetsprincipen måste respekteras eftersom den, som kommissionen själv påpekar, är "en allmän princip för strukturfondernas verksamhet". ESK stöder därför kommissionen i dess strävan mot en striktare tillämpning av denna.

5.10. Kommittén föreslår att man utvärderar möjligheten till ett offentligt initiativ i samarbete med kommissionen, parlamentet och Regionkommittén som skulle rikta sig till samtliga personer som berörs av förvaltningen av strukturfonderna och också involvera företrädare för kandidatländerna.

Bryssel den 30 maj 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) EGT C 268, 19.9.2000.

(2) EGT C 155, 29.5.2001.