SV Europeiska unionens officiella tidning C 177/1

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Samverkans- eller deltagarkonsumtion: en modell för hållbar utveckling för 2000-talet” (Yttrande på eget initiativ)

(2014/C 177/01)

Föredragande: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

Den 14 februari 2013 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

”Samverkans- eller deltagarkonsumtion: en modell för hållbar utveckling för 2000-talet”

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 16 december 2013.

Vid sin 495:e plenarsession den 21–22 januari 2014 (sammanträdet den 21 januari 2014) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 121 röster för, 2 röster emot och 3 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Samverkans- eller deltagarkonsumtion blir allt vanligare i fler och fler samhällen och städer över hela världen som använder tekniknät för att göra mer med mindre, genom t.ex. uthyrning, lån, utbyte och gåvor eller genom att dela på produkter i en hittills oanad omfattning.

1.2 De ekonomiska konsekvenserna (1) av detta går hand i hand med en förändrad syn på arbetet, där samverkans- eller deltagarkonsumtion betraktas som en viktig potentiell källa till sysselsättning under kommande år.

1.3 Samverkans- eller deltagarkonsumtion utgör följaktligen ett fördelaktigt komplement till konsumtionssamhället genom en produktionsekonomi som erbjuder innovativa, ekonomiska, sociala och miljömässiga fördelar. Den kan samtidigt utgöra en lösning på den ekonomiska och finansiella krisen genom att den gör det möjligt för människor att byta saker de inte behöver mot andra som de behöver.

1.4 Mot bakgrund av den komplicerade naturen hos den framväxande samverkans- eller deltagarkonsumtionen och den stora betydelse som den fått måste de berörda institutionerna, med utgångspunkt i grundliga undersökningar, omgående reglera de metoder som används inom denna form av konsumtion i syfte att fastställa samtliga aktörers rättigheter och skyldigheter. Samverkans- eller deltagarkonsumtion kan dels uppfylla sociala behov ur en icke-kommersiell synvinkel, dels – som en aktivitet i vinstsyfte – bidra till att skapa arbetstillfällen som uppfyller reglerna för beskattning, säkerhet, ansvar, konsumentskydd och andra viktiga bestämmelser.

1.5 Kommissionen bör föra upp samverkans- eller deltagarkonsumtion på sitt arbetsprogram och ta upp frågan i olika etapper: — Som ett första steg bör de grundläggande rättigheter och principer som redan anges i EU:s lagstiftning för att skydda medborgarna sammanställas på samma sätt som skett i uppförandekoden om online-rättigheter i EU. — Därefter bör man genomföra relevanta studier, vilket är mycket viktigt för att kommissionens ska kunna upptäcka eventuella hinder för genomförandet av dessa aktiviteter och eventuella problem som måste lösas. Man måste också klargöra vilket mervärde en EU-åtgärd har för EU, och kommissionen bör därför avsätta tillräckliga finansiella resurser till detta, både till GD SANCO och GD JUST. — Man bör också inrätta en databas för utbyte av erfarenheter och god praxis när det gäller samverkans- eller deltagarkonsumtion som alla konsumenter bör få tillgång till. Kommissionen skulle också kunna anordna informationskampanjer och kampanjer för att öka den allmänna medvetenheten om dessa konsumtionsformer. — På grundval av de erfarenheter som gjorts skulle man slutligen kunna inleda en harmonisering av lagstiftningen om gränsöverskridande problem och de förhållanden som tillför ett europeiskt mervärde.

2. Inledning

2.1 Den gradvisa utarmningen av det nuvarande systemet och dess oförmåga att tillgodose människors individuella och kollektiva behov innebär att det behövs alternativ som kan anpassas till de behov och utmaningar som framtida digitala nätverk innebär.

2.2 Detta initiativyttrande är i linje med Europa 2020-strategin, där det betonas att konsumtionen av varor och tjänster ska överensstämma med en smart och hållbar tillväxt för alla och dessutom bidra till att skapa sysselsättning och till produktivitet och ekonomisk, social och territoriell sammanhållning. Det finns dessutom andra EU-strategier som har en direkt eller indirekt inverkan på området samverkanskonsumtion, till exempel kommissionens meddelande om ”Handlingsplanen för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik” (2), EU-initiativet om social innovation och ”En digital agenda för Europa”.

2.3 Samverkans- eller deltagarkonsumtion kan främja ett förhållningssätt som gör det möjligt att stå emot den nuvarande ekonomiska och finansiella situationen och hitta lösningar på den växande osäkerhet som orsakats av den ekonomiska krisen. Den kan också utgöra en möjlighet att hitta tillbaka till en hållbar mänsklig och ekonomisk utveckling i samklang med miljön.

2.4 Å andra sidan har hyperkonsumtionens överdrifter bidragit till att skapa en klyfta mellan de regioner som producerar och de som konsumerar, där som en följd av detta social utestängning och fetma, slöseri och försakelser existerar sida vid sida på ett olyckligt sätt. Samverkans- eller deltagarkonsumtion kan bli ytterligare ett marknadsinstrument för att få fart på den inre marknaden och återupprätta och sanera den, samt göra den mer balanserad och hållbar, förutsatt att det finns fasta strukturer.

2.5 Överproduktionen och överkonsumtionen är klart ohållbara. Samverkans- eller deltagarkonsumtion främjar däremot kooperativa värderingar och solidaritet i praktiken. Tidskriften Forbes bedömde nyligen att inkomsterna via samverkanskonsumtion kommer att överstiga 3,5 miljarder dollar i år, vilket är en ökning med över 25 %.

2.6 Utbud och konsumtion betraktas då inte enbart som ägande av en viss vara utan som ett gemensamt utnyttjande för att tillgodose reella behov och säkerställa personlig utveckling, vilket inte har något att göra med symbolisk konsumtion och uppfyllande av behov skapade på konstgjord väg.

2.7 Medan produkterna i det konventionella konsumtionssamhället är avsedda att ägas individuellt, konsumeras snabbt och sedan kastas i förtid, kännetecknas samverkans- eller deltagarkonsumtion av produktion av hållbara produkter avsedda för intensiv användning, antingen av flera olika personer eller av en enda konsument eller användare under dennes livstid. Detta bidrar till ett mer miljövänligt beteende när det gäller livscykeln för de varor som människor använder. Den nya tekniken (peer to peer och sociala nätverk) framhäver betydelsen av både virtuella och reella intressegrupper.

2.8 Den ekonomiska krisen bidrar till tendensen att äga mindre, tänka över kostnaderna och hålla ett öga på vad man får för pengarna då man tillgodoser sina behov, samt till insikten att samla på hög inte gör någon lycklig.

2.9 Den springande punkten är hur personer som behöver vissa produkter ska komma i kontakt med dem som har just dessa produkter men inte utnyttjar dem fullt ut, vilket innebär att de kan lånas ut, ges bort, bytas, hyras, osv. Grunden för detta är en känsla av gemenskap och delaktighet och en beredskap bland användarna att dela med sig, samt att man känner förtroende, vilket gör det möjligt att etablera kontakter, utveckla ett alternativt konsumtionsmönster och, på lång sikt, upprätthålla de relationer man skapat. Allt detta måste ske i en anda av öppenhet, särskilt när det gäller finansieringen av och ansvaret hos de plattformar som uppmuntrar samverkanskonsumtion.

2.10 På längre sikt kommer den styrka som finns i att samarbeta och dela med sig med teknikens hjälp att bidra till att synen på ägande och affärsförbindelser förändras (3). Produkten kommer inte längre enbart att säljas utan hyras ut, ges bort eller delas, vilket även sker med olika tjänster.

2.11 Konsumenterna vill äga mindre och vinna mer. De praktiska fördelarna är koncentrerade till minskade inköp och praktiska frågor, men de känslomässiga aspekterna ger personlig tillfredsställelse och en känsla av tillhörighet (4). Genom att erbjuda bekväma och ofta billigare alternativ innebär initiativen till samverkans- eller deltagarkonsumtion att de befintliga resurserna utnyttjas på bästa möjliga sätt, och att man undviker att framställa nya onödiga produkter. Kort sagt är delning både ekonomiskt fördelaktigt och hållbart.

2.12 Man behöver bara tänka på digitaliseringen (foton, musik, videofilmer, böcker, osv.) för att fastslå att det har fått många människor att inse att det inte är själva skivan de vill ha utan den inspelade musiken. De är nöjda med att ha tillgång till musiken så ofta de vill, och de är ännu nöjdare om den upptar mindre av deras personliga tid och utrymme.

2.13 Förslaget om samverkans- eller deltagarkonsumtion utgör också en möjlighet för de mest sårbara grupperna, särskilt familjer som befinner sig i en besvärlig ekonomisk situation eller som på grund av den nuvarande sociala situationen inte har tillgång till de konventionella kreditmöjligheterna för att köpa de varor de behöver. Det är emellertid också en valmöjlighet för dem som har tillgång till marknaden för varor och tjänster på normalt sätt, men som frivilligt beslutar att inte konsumera på grund av sin personliga övertygelse.

2.14 Hållbar konsumtion erkändes som en grundläggande konsumenträttighet av FN 1999. Eftersom EU:s konsumentlagstiftning tillkom tidigare omnämns inte denna rättighet. Det bör dock nämnas att EESK (5) uttryckligen efterlyst att fördragen genom en ändring ska omfatta ”principen om utveckling av en hållbar konsumtion”. Kommittén har också antagit yttranden om grön ekonomi (6) och ett yttrande om planerad föråldring (7). Europaparlamentet har nyligen i sin resolution om konsumentagendan uttryckligen uppmanat kommissionen att behandla denna fråga.

3. Samverkans- eller deltagarkonsumtion – En begreppsmässig definition

3.1 Den vanligaste definitionen av samverkans- eller deltagarkonsumtion är det traditionella sättet att dela, byta, låna, hyra och ge bort. Begreppet har nu fått ny innebörd genom modern teknik och samverkansnätverken. Denna definition visar att samverkans- eller deltagarkonsumtion inte alls är någon ny idé, utan det är en tradition som återupplivats och som drar nytta av dagens teknik för att tjänsterna ska bli mycket effektivare och mer anpassningsbara. Samtidigt bör samverkans- eller deltagarkonsumtion alltid ske på eget initiativ och bygga på frivilligt deltagande.

3.2 Samverkans- eller deltagarkonsumtion utgör en tredje internetvåg, där människor möts online för att dela offline. Det har träffande beskrivits som att allt som existerar sätts i omlopp.

3.3 Det är uppenbart att samverkans- eller deltagarkonsumtion grundar sig på tre faktorer: den ekonomiska krisen och värdekrisen, de sociala nätverkens framväxt, samt samverkans- och deltagarorientering på internet. Om denna typ av konsumtion ska kunna växa i de utvecklade ekonomierna är följande faktorer av avgörande betydelse: tron på det allmänna bästa, outnyttjad kapacitet och teknik (8).

3.4 Förtroende mellan personer som inte känner varandra är kanske den mest kritiska faktorn när det gäller om samverkans- och deltagarkonsumtionen ska bli framgångsrik. Tekniken medför att vi får tillgång till tjänster online som bidrar till att skapa mer tillitsfulla förbindelser offline.

3.5 Att dela resurser kräver förtroende och ett gott rykte, särskilt när det gäller att vinna nya användare. Initiativ när det gäller samverkans- eller deltagarkonsumtion måste försäkra sig om att deltagarna känner sig trygga.

3.6 Att dela online kan följaktligen vara en god indikator på att man även kommer att dela offline. Det enklaste sättet att skapa förtroende i offline-världen när det gäller delning är att begränsa storleken på intressegruppen eller använda ett befintligt nätverk, som redan åtnjuter ett visst förtroende och där det finns goda relationer. Vissa projekt rörande samverkans- eller deltagarkonsumtion gör det möjligt att inrätta slutna grupper för att tillgodose användarnas behov och skapa förtroende just genom att de är lättare att administrera.

3.7 När det uppstår en känsla av gemenskap mellan användarna av tjänsten förstärks också förtroendet både för tjänsten och mellan användarna. Användarna vårdar sig om sina aktiviteter och interaktioner för att kunna bygga upp och skydda sitt goda rykte, eftersom det är den faktor som gör att de kan interagera med intressegruppen och använda systemet, såsom är fallet med alla marknader.

3.8 Det är omöjligt att eliminera alla risker, men de plattformar som förmedlar utbytet av varor och tjänster bör säkerställa att medlemmarna känner till riskerna och har fått tillräcklig information för att kunna hantera dem på ett effektivt sätt.

3.9 Vidare är tekniken en avgörande faktor när det gäller att optimera lokaliseringen av resurserna, samla grupper av människor med gemensamma intressen och bygga upp intressegrupper. Mobil teknik och realtidsteknik gör det snabbare och lättare både att lägga till information om lokalisering och att få till stånd ett enkelt betalningssystem när det är nödvändigt.

3.10 När tjänsten utformas är det emellertid viktigt att säkerställa att den är tillgänglig och lätt att använda, att den uppmuntrar en nära och tillitsfull relation mellan användare och tjänsteleverantör, att den erbjuder tillräckliga och trygga säkerhetsåtgärder, och att den tillhandahåller användarfokuserade erfarenheter i syfte att upprätta ”omdömesbanker” via lämpliga centraliserade databaser.

3.11 Omdömesaspekten är särskilt viktig som katalysator för ekonomisk och social förändring. Det anses att ”omdömeskapitalet” (9) kan fungera som en alternativ valuta, vars värde består i att erbjuda tillit. Man tror att omdömeskapitalet kommer att utgöra en hörnsten i 2000-talets ekonomi, eftersom den överför den gamla styrkan i ”från mun till mun” till nätverkssamhällets virala kapacitet.

3.12 Medborgarna ger redan uttryck för sina behov och intressen genom att bete sig och konsumera på ett mer relevant och öppet sätt och genom att införliva tydliga sociala överväganden i sina inköpskriterier, samtidigt som det finns en känslomässig aspekt i besluten genom deras engagemang.

3.13 Engagerade konsumenter har ett positivt inflytande genom att stödja märket och aktivt delta i det gemensamma initiativets framgång, vilket konsoliderar processen och ger den ny näring.

3.14 Sammanfattningsvis handlar det om att omformulera ekvationen: lån + reklam + individuellt ägarskap = överkonsumtion, vilket återspeglar attityderna under 1900-talet, till en ny, som har ambitionen att profilera det nya århundradet: omdömen + intressegrupper + delad tillgång = samverkans- eller deltagarkonsumtion.

3.15 Samverkanskonsumtion har många mål gemensamt med EU:s politik, särskilt i fråga om den inre marknaden, exempelvis ökad resurseffektivitet och främjande av social innovation som kan skapa sysselsättning och ekonomiskt välstånd. Många nya företag arbetar enligt principen om samverkanskonsumtion inom EU, och därför skulle Europa kunna bli en företagskuvös för nya affärsmodeller som kan säkerställa en mer hållbar utveckling.

3.16 Samverkanskonsumtion innebär en betydande ekonomisk, social och kulturell förändring. Kommissionen bör därför avlägsna eventuella hinder på EU-nivå för utvecklingen av dessa aktiviteter och utarbeta ett regelverk som skapar säkerhet på lång sikt inom sektorn.

4. Bästa praxis för samverkans- eller deltagarkonsumtion

4.1 Det finns redan en lång rad förslag och erfarenheter på global nivå när det gäller samverkans- eller deltagarkonsumtion som klart visar att en annan form av konsumtion inte bara är möjlig, utan i hög grad kan bidra till att förbättra den värld vi lever i, och, vilket är ännu viktigare, bevara den för kommande generationer.

4.2 Till följd av den ekonomiska krisen har man skapat olika plattformar, till exempel för att köpa och sälja begagnade bröllopskläder och -tillbehör, inkvartering hos privatpersoner, biluthyrning, aftonkläder, designkläder och lyxartiklar. Det finns också forum där användarna annonserar om en arbetsuppgift, som att sätta ihop möbler eller hämta ett paket, och hur mycket de är beredda att betala till den person som är villig att utföra uppgiften åt dem.

4.3 Ett talande exempel i fråga om värdet av samverkans- eller deltagarkonsumtion är det stora antalet verktyg och redskap som sällan används trots inköpskostnaden, eller – vilket går på ett ut – underutnyttjandet av varor eller underlåtenheten att använda dem på bästa sätt och till fullo utnyttja deras möjligheter. Ett typiskt exempel är att köpa en borrmaskin för att bara använda den i 20 minuter under hela dess livslängd, eller att köpa en bil som står parkerad under mycket längre tid än den körs.

4.4 55 % av EU:s medborgare vill ha en hållbar konsumtion, även om det innebär att de får betala mer. Konsumenternas önskan om alternativa konsumtionsformer under de kommande åren fördelar sig enligt följande (10): — Byta (19 %) — Hyra (22 % i fråga om redskap) — Gruppinköp (19 %) — Gör-det-själv (12 % i fråga om sömnad) — Köpa lokalt (0 km) (75 % vill undvika för stora leveransavstånd) — Köp av begagnade varor (19 %)

4.5 Även om samverkans- eller deltagarkonsumtion omfattar ett brett spektrum initiativ har de alla, såsom tidigare nämnts, en sak gemensamt, nämligen att de underlättar förbindelserna mellan dem som har underutnyttjade resurser och dem som har användning för dessa resurser. Denna aspekt illustreras på ett mycket bra sätt om vi gör klart för oss att vi ofta talar om att framställa mer miljövänliga produkter, men att det är ännu mer miljövänligt att utnyttja allt det som redan finns på ett optimalt sätt.

4.6 Samverkanskonsumtion har flera direkta konsekvenser (till exempel minskad resursförbrukning och minskade koldioxidutsläpp, ökad efterfrågan efter produkter av hög kvalitet om produkterna ska lånas ut, hyras ut eller repareras; den främjar miljövänlig design avsedd för flera olika användare, hållbarhet och upprepad individuell anpassning av kompatibla produkter, förbättrad social interaktion, utveckling av intressegrupper och medborgarnas tillit; den främjar också tillgången till produkter av hög kvalitet för de konsumenter som har de lägsta inkomsterna, osv.). Samverkanskonsumtion kan också ha andra indirekta effekter.

4.7 Med avseende på EU-lagstiftningen har samverkans- eller deltagarkonsumtion mest gemensamt med tillhandahållande av tjänster i enlighet med artikel 57 i EUF-fördraget, men det finns en rad oklarheter. När det gäller samverkanskonsumtion bör man emellertid skilja mellan icke-vinstgivande verksamhet och verksamhet som syftar till att göra en vinst. EU:s lagstiftare behöver bara uppmärksamma den sistnämnda.

4.8 I ett försök att strukturera den ökande mångfalden initiativ som omfattas av beteckningen samverkans- eller deltagarkonsumtion kan delningsekonomin delas in i fyra typer: från konsument till konsument (C2C), från konsument till konsument, men via ett företag (C2B), från företag till konsument (B2C) och från företag till företag (B2B).

4.9 Det föreslås dessutom en uppdelning på basis av tre system (11): produktbaserade system, omfördelningsmarknader och samverkansbaserade livsstilar.

4.10 Som synes kan samverkans- eller deltagarkonsumtion praktiseras på alla områden i livet, exempelvis (12): — Mobilitet (carsharing, uthyrning och gemensam användning av fordon, taxibilar, cyklar och parkeringsplatser, carpooling, där tomma platser i bilar fylls med passagerare som ska åt samma håll). — Energieffektivitet (gemensam användning av hushållsapparater). — Boende och odlingsarealer (uthyrning av rum, gemensam användning av bostäder och köksträdgårdar i staden och på landet). — Företag (co-working eller delade kontorslokaler). — Kommunikation (mobila plattformar där användarna kan köpa och sälja varor och tjänster till personer inom samma lokalsamhälle). — Arbete (mindre arbetsuppgifter, leja människor för specifika uppdrag), i hemmet, där uppgifter som till exempel upphängning av tavlor eller montering av möbler anförtros den som lämnar det bästa anbudet. — Kultur (bookcrossing och utbyte av böcker, främjande av kulturella utbyten mellan ungdomar från olika länder). — Utbildning (digitala intressegrupper för språkinlärning). — Tid och kompetens (tidsbanker). — Fritid (ta del av digitalt innehåll). — Ekonomi (lån mellan enskilda personer, direkta lån från privatpersoner till små och medelstora företag, crowdfunding eller kollektiv finansiering, crowdfunding for crowdbenefits). — Turism (gastronomiska upplevelser hemma hos privatpersoner och peer to peer utbyte av livsmedel). — Konst och marknader för att byta och skänka bort kläder och saker för barn, reparation och återanvändning av föremål, bland många andra initiativ som skulle kunna nämnas, men syftet med detta yttrande är inte att ge en uttömmande analys av dem. — Uppmuntra användning av förnybara energikällor, eftersom det är möjligt att dela energiöverskottet via intelligenta nätverk.

4.11 Rent generellt handlar det om att utröna vilka varor, kunskaper och tjänster som har ledig kapacitet och kan delas i ett scenario som är gynnsamt för utvecklingen av samverkans- eller deltagarkonsumtion. Ett sådant scenario kombinerar en permanent svag ekonomisk situation, en ökande efterfrågan på etisk och hållbar utveckling och ett dagligt liv där medborgarna i allt högre grad samverkar. Alla dessa villkor uppfylls i dag.

5. Förslag till initiativ och åtgärdsstrategi

5.1 Kommittén uppmanar därför kommissionen att vidta lämpliga åtgärder när det gäller konsumentskydd, så att de initiativ som förslås här kan genomföras på basis av relevanta studier.

5.2 Nedan följer en schematisk översikt över de åtgärder som vi anser bör vara en del av en strategi för en reglerad utveckling av samverkans- eller deltagarkonsumtion. Dessa åtgärder ska stödja, vara ett komplement till eller övervaka den konsumentskyddspolitik som medlemsstaterna genomför. a) Fastställande av lagstiftnings- och skatteramen för de aktiviteter som omfattas av samverkans- eller deltagarkonsumtion genom att reglera, och om nödvändigt, lagstifta om aspekter som juridiskt ansvar, försäkringar, användarrättigheter, rättigheter som skydd mot planerad föråldring (13), egendomsskatt, kvalitetsnormer, fastställande av rättigheter och skyldigheter, och, i förekommande fall, avlägsnande av eventuella restriktioner och hinder för handeln inom EU och eventuell feltolkning av lagstiftningen. b) Informera och göra allmänheten medveten om initiativen beträffande samverkans- eller deltagarkonsumtion och de individuella och kollektiva fördelar de medför. Informera om de obligatoriska aspekterna i den befintliga lagstiftningen om produkter som delas (exempelvis återvinning, återanvändning, modernisering och hållbarhet). c) Information och vägledning till konsumenter och användare om ansvarsfullt deltagande i initiativen, samt främjande av pilotprojekt och initiativ om samverkanskonsumtion. d) Främjande av samverkans- eller deltagarkonsumtion med utgångspunkt i erfarenheterna från ShareableCities, samåkning eller andra områden som mat, bostäder eller till och med arbetsdelning. e) Främjande av stabila strukturer genom skapande av plattformar för utveckling av samverkans- eller deltagarkonsumtion, särskilt när det gäller teknik och nätverk. f) Förstärkning och utbredning av samverkans- eller deltagarkonsumtion genom att aktivera och skapa dynamik hos befintliga nätverk. g) EU-institutionernas deltagande i initiativ för samverkans- eller deltagarkonsumtion, både som användare och som organ som ställer sina egna resurser till förfogande. h) Det civila samhället kan spela en aktiv roll när det gäller tillgång till offentligt ägd egendom för att denna ska kunna utnyttjas maximalt av samhället genom att man skapar kollektiv infrastruktur som kan delas. i) Dessutom föreslås att åtgärdsstrategin ska genomföras särskilt på följande områden. — Utbildning: I skolorna bör man göra en proaktiv insats i arbetet med barnen, så att de redan i tidig ålder lär in och konsoliderar lämpliga beteenden, vanor och värderingar i syfte att skapa initiativ när det gäller samverkans- eller deltagarkonsumtion. — Konsumentorganisationer: Nätbaserade konsument- och användarorganisationer kan spela en dubbel roll för strategin genom att dels lansera initiativ, dels delta i dem. — Kooperativ: Kooperativ kan bli samverkans- eller deltagarkonsumtionens viktigaste allierade, eftersom de delar samma principer och värderingar. Därför kan den kooperativa rörelsen stärka initiativen både proaktivt och reaktivt, inte minst då den också omfattar nätverk för samverkans- eller deltagarkonsumtion med liknande målsättningar (14). Konsumentkooperativen och de så kallade ”noll-kilometer”-kooperativen (15) är exempel på initiativ som redan är en realitet. — Medborgarna: Genom att delta i initiativ för samverkans- eller deltagarkonsumtion som riktar sig till dem kan den vuxna befolkningen och allmänheten utveckla ett förhållningssätt som genom deras engagemang också ger dem personlig tillfredsställelse, och som stärker den sociala sammanhållningen genom att man tillsammans delar på gemensam egendom.

Bryssel den 21 januari 2014 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Henri MALOSSE

(1) http://www.web-strategist.com/blog/2013/07/27/collaborative-economy-industry-stats.

(2) COM(2008) 397 final.

(3) Rachel Botsman, ”What's Mine is Yours: The Rise of Collaborative Consumption”.

(4) Studie genomförd av Carbonview Research för Campbell Mithun, 2012.

(5) EUT C 185, 8.8.2006, s. 71.

(6) EUT C 271, 19.9.2013, s. 18.

(7) CESE 1904/2013 ”För en hållbarare konsumtion: industriprodukters livslängd och konsumentupplysning för att återställa förtroendet” (ännu ej offentliggjort i EUT).

(8) Albert Cañigueral www.consumocolaborativo.com.

(9) Rachel Botsman definierar ”omdömeskapital” som värdet av någons rykte vad gäller intentioner, förmåga och värderingar, i samverkansnätverk och på marknader.

(10) Studiens titel: ”Los Consumidores Europeos en modo alternativo” [Europas konsumenter satsar på alternativ konsumtion], Observatorio Cetelem, 2013.

(11) Rachel Botsman.

(12) Ett urval adresser rörande samverkans- eller deltagarkonsumtion:

http://www.collaborativeconsumption.com/directory/ http://www.consumocolaborativo.com/directorio-de-proyectos/ http://consocollaborative.com/1704-100-sites-de-consommation-collaborative.html http://collaboriamo.org/ http://kokonsum.org/verzeichnis http://www.gsara.tv/~ouishare/

(13) Programmering av en produkts eller tjänsts livstid som innebär att den utformas så att den tid den har reella möjligheter att fungera och användas avsiktligt förkortas.

(14) Salcedo Aznal, Alejandro: ”Cooperativismo 3.0 – 100 años de cooperativismo de consumidores y usuarios: historia y futuro” [Kooperativ 3.0 – 100 år med konsument- och användarkooperativ: deras historia och framtid], (s. 65–68), UNCCUE, 2013.

(15) Kooperativ som erbjuder produkter eller verksamhet med utgångspunkt i den lokala ekonomin och därför orsakar mindre miljöpåverkan än vad som är fallet med distribution och transporter över långa sträckor.