MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN - Fokus på genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin

Mer målinriktade och kraftfulla EU-rekommendationer till medlemsstaterna skall driva på den politiska debatten

EU behöver fler och bättre arbetstillfällen. Europeiska rådet underströk vid toppmötet i mars 2004 att EU snarast behöver vidta effektiva åtgärder.

Den europeiska sysselsättningsstrategin är ett led i detta. I EU:s nya sysselsättningsriktlinjer som rådet lade fast 2003 uppställdes i linje med Lissabonstrategin tre övergripande mål, nämligen full sysselsättning, kvalitet och produktivitet i arbetet samt stärkt social sammanhållning och integration. Däri ingår också tio särskilda riktlinjer och vägledning om hur sysselsättningspolitiken kan styras bättre.

De reformer som många av medlemsstaterna har genomfört i enlighet med sysselsättningsriktlinjerna har visat att de bidrar till att förbättra situationen på arbetsmarknaden, vilket styrks av sysselsättningstillväxten under de första åren och den relativa stabiliteten på arbetsmarknaden under de senaste åren med låg ekonomisk tillväxt. När det gäller Lissabonmålet om en total förvärvsfrekvens på 70 % senast 2010 har EU dock gått i stå, och med en förvärvsfrekvens på 64,3 % står det nu klart att EU inte kommer att nå det delmål på 67 % som fastställdes för förvärvsfrekvensen till 2005. Utan ytterligare insatser kommer inte heller målet för 2010 att nås. [1] Arbetskraftens produktivitet har fortsatt att mattas av, och kvalitet i arbetet och arbetsmarknader för alla är mål där det fortfarande finns mycket kvar att göra för många av medlemsstaterna.

[1] Detta innebär att över 15 miljoner nya arbetstillfällen måste skapas inom EU-15 och över 20 miljoner i EU-25.

Mot bakgrund av den svaga ekonomiska tillväxten och på stats- och regeringschefernas begäran vid Europeiska rådets vårmöte 2003 har kommissionen tillsatt en europeisk specialgrupp för sysselsättningsfrågor ledd av Wim Kok, Nederländernas f.d. premiärminister. Specialgruppen har kartlagt [2] ett antal åtgärdsområden som bör prioriteras generellt av medlemsstaterna samt ett antal specifika reformer som krävs. Kommissionen och rådet delar specialgruppens bedömning och politiska budskap. De överensstämmer helt med den europeiska sysselsättningsstrategin och har integrerats i rådets och kommissionens gemensamma sysselsättningsrapport 2004 till Europeiska rådet.

[2] Jobs, Jobs, jobs - Creating more Employment in Europe. Rapport från specialgruppen för sysselsättningsfrågor, ledd av Wim Kok .

Om EU skall kunna nå sysselsättningsmålen 2010 och stärka sin konkurrenskraft och tillväxtpotential i den globala ekonomin måste den nuvarande trenden brytas: både sysselsättningen och produktiviteten måste öka kraftigt. En snäv syn på arbetsmarknadsreformerna räcker inte till. Det krävs sunda makroekonomiska åtgärder för att skapa förtroende och stabilitet. Det krävs också strukturreformer av varu-, tjänste- och kapitalmarknaderna till stöd för konkurrenskraften och ny sysselsättning. Utvecklingen måste drivas parallellt på alla områden av Lissabonagendan - kompletterat med den miljödimension som infördes i Göteborg - särskilt när det gäller forskning [3] och innovation, utbildning, utvecklingen av sysselsättningspotentialen inom miljöpolitiken, särskilt inom sektorn för miljövänliga varor och tjänster, samt reformen av de sociala trygghetssystemen, inbegripet pensionssystemen. Politiken på dessa områden, bl.a. det nya tillväxtinitiativet, måste främja företagens investeringar i både humankapital och fysiskt kapital samt skapa bättre villkor för ny sysselsättning och produktivitetstillväxt genom att öka EU:s kapacitet att hantera förändringar.

[3] Det bör noteras att Europeiska rådet vid mötet i Barcelona i mars 2002 ställde upp ett mål om att öka FoU-investeringarna till 3 % av BNP, varav två tredjedelar skall finansieras av den privata sektorn. Under 2002 var denna siffra knappt 2 %.

Genom den reformerade sysselsättningsstrategin från 2003 lades tonvikten vid ett perspektiv på medellång sikt och en politisk ram som tar hänsyn till den ökade mångfalden i ett utvidgat EU. Medlemsstaterna måste ta krafttag för att genomföra den politik som anges i sysselsättningsriktlinjerna, och unionen måste lägga mer vikt vid uppföljningen samt öka grupptrycket. Även specialgruppen för sysselsättningsfrågor har konstaterat att medlemsstaternas reformer måste följas upp ordentligt i stället för att man går in och ändrar mer i riktlinjerna.

Den nuvarande övergripande politiska ramen är därför adekvat för att de utmaningar som för närvarande finns när det gäller sysselsättningen skall kunna mötas i ett EU med 25 medlemsstater. Perspektivet på medellång sikt i de nya sysselsättningsriktlinjerna och samverkan med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken motiverar att denna ram hålls stabil åtminstone fram till halvtidsutvärderingen 2006. De nuvarande och blivande medlemsstaterna måste genomföra sin sysselsättningspolitik under 2004 inom samma stabila ram.

Kommissionen framhåller behovet att främja en verklig politisk debatt på högsta nivå om genomförandet av sysselsättningsstrategin. Rekommendationerna bör därigenom få större genomslagskraft och bli mer koncisa. Detta måste också grundas på bättre kunskapsförmedling och ömsesidigt lärande genom erfarenhetsutbyte. Europeiska rådet har bekräftat de fyra åtgärdsområden som identifierats dels av specialgruppen för sysselsättningsfrågor, dels i den gemensamma sysselsättningsrapporten 2004 och som utgör de fyra gemensamma rekommendationerna till alla medlemsstater:

* Öka anpassningsförmågan hos arbetstagare och företag.

* Förmå fler människor att ta sig ut på arbetsmarknaden och se till att arbete lönar sig för alla.

* Få till stånd fler och bättre riktade investeringar i humankapital.

* Säkerställa ett verkningsfullt genomförande av reformer genom bättre styrelseformer.

I den gemensamma sysselsättningsrapporten 2005 blir det nödvändigt att noga följa upp genomförandet.

Sysselsättningsrekommendationerna till de enskilda länderna har sedan de infördes år 2000 bidragit effektivt till medlemsstaternas politiska reformer. Rekommendationerna gör det möjligt att anpassa de politiska riktlinjerna till de olika medlemsstaterna beroende på hur deras individuella situation ser ut och hur långt man kommit med genomförandet. Eftersom situationen på arbetsmarknaden kommer att se än mer olika ut i EU efter utvidgningen, kommer de att få ännu större betydelse. Rekommendationerna 2004 är därför utformade så att de skall fylla denna funktion på ett ännu bättre sätt. De är mer koncisa och fokuserade, och de är inriktade på områden som måste prioriteras. Många rekommendationer gäller problem som redan har tagits upp tidigare år, men som ännu inte har lösts. Andra gäller nya aspekter som måste åtgärdas utan dröjsmål.

De nya medlemsstaterna har integrerats i sysselsättningsriktlinjerna genom de gemensamma utvärderingarna som utarbetades tillsammans med kommissionen före medlemsskapet. De kommer att lägga fram nationella handlingsplaner för första gången 2004 inom ramen för sysselsättningsriktlinjerna och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. De måste då fästa särskild vikt vid de gemensamma rekommendationerna som riktar sig till alla medlemsstater. De uppmanas också att ta sig an de särskilda frågor och politiska budskap som identifierats för respektive land i rapporten från specialgruppen för sysselsättningsfrågor och i kommissionens rapport om genomförandet av de gemensamma utvärderingarna [4].

[4] "Läget rörande genomförandet av de gemensamma utvärderingarna av sysselsättningspolitiken i de anslutande länderna", KOM(2003) 663, 6.11.2003.

EU och nationella myndigheter måste göra mer för att främja erfarenhetsutbytet mellan alla berörda parter. Detta kräver en kulturell förändring så att det skapas ett klimat där myndigheter och företag ser sig själva som organisationer som är öppna för bra idéer utifrån och som gärna vill dela med sig av erfarenheter. Kommissionen kommer under 2004 att lansera ett nytt ambitiöst program för ömsesidigt lärande med fokus på utbyte av god praxis och spridning - även på regional nivå - av erfarenheterna av sysselsättningsriktlinjerna.

EU har anslagit betydande finansiella medel för att främja utveckling och strukturanpassning i medlemsstater och regioner som släpar efter i utvecklingen. Nästa generation EU-medel måste vara närmare knutna till genomförandet av sysselsättningsriktlinjerna, målen och rekommendationerna till medlemsstaterna [5]. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder måste främjas och offentliga och privata investeringar i humankapital måste öka [6]. I detta hänseende uppmanar kommissionen medlemsstaterna att utnyttja de möjligheter som ges genom förordningarna om gruppundantag beträffande sysselsättningsstöd och utbildningsstöd, vilka skall korrigera marknadsmisslyckanden och främja genomförandet av sysselsättningsstrategin.

[5] "Bygga en gemensam framtid - Politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007-2013", KOM(2004) 101 slutlig, 10.2.2004.

[6] Tredje rapporten om ekonomisk och social sammanhållning, 18.2.2004.

De fyra gemensamma rekommendationerna till alla medlemsstater och de landsspecifika rekommendationerna utgör tillsammans ett kraftfullt paket. Styrelseformerna kommer att få en mer framträdande plats i sysselsättningsstrategin. De kortare, mer koncentrerade och skärpta rekommendationerna bör säkerställa att medlemsstaterna på ett bättre sätt kan fokusera insatserna på de största problemen.

I kombination med ett ökat utbyte av god praxis och ömsesidigt lärande och ett tydligare samband med användningen av EU:s finansiella medel kan de skärpta rekommendationerna åstadkomma en ny dynamik i den europeiska sysselsättningsstrategin - en strategi som fullt ut involverar nationella parlament, arbetsmarknadens parter och andra aktörer samt främjar etableringen av partnerskap för reformer, en strategi som kommer att vara en central del av det partnerskap för förändring som nyligen aviserades av de europeiska arbetsmarknadsparterna.

De nationella handlingsplanerna måste ligga i linje med de skärpta rekommendationerna och i sig vara mer koncisa policydokument utan att vara ytliga eller ofullständiga. Den gemensamma sysselsättningsrapporten som skall utarbetas under hösten 2004-våren 2005 kommer främst att ta upp hur rekommendationerna har genomförts. Dessa förbättringar bör leda till en mer kraftfull och effektiv sysselsättningsstrategi som kan föra Lissabonprocessen framåt och skapa fler och bättre arbetstillfällen.