MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om Gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om försäkringsförmedling

2000/0213 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om Gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om försäkringsförmedling

1- ÄRENDETS BAKGRUND

Datum då förslaget översändes till Europaparlamentet och rådet (dokument KOM(2000) 511 slutlig - 2000/0213(COD)) [1]: // 20.9.2000

[1] EGT C 29/E, 30.1.2001, s. 244

Datum för Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [2]: // 30.5.2001

[2] EGT C 221, 7.8.2001, s. 121

Datum för Europaparlamentets yttrande vid första behandlingen: // 14.11.2001

Datum för rådets politiska överenskommelse: // 26.11.2001 (Enhällighet)

Datum då den gemensamma ståndpunkten antogs: // 18.03.2002

2- SYFTET MED KOMMISSIONENS FÖRSLAG

* Syftet med förslaget till direktiv är att samordna de nationella bestämmelserna om försäkringsförmedling för att uppnå en inre marknad för försäkringar, särskilt vad gäller privatmarknaden.

* Genom förslaget till direktiv skapas rambestämmelser som syftar till att säkra i) en hög yrkesskicklighet och kompetens hos försäkringsförmedlarna i gemenskapen och ii) ett fullgott skydd för försäkringstagarnas intressen, vilket sker genom att det föreskrivs relativt strikta krav på information till försäkringstagarna.

* I förslaget föreskrivs att försäkringsförmedlare skall vara registrerade i sin ursprungs medlemsstat. För att bli registrerad skall försäkringsförmedlaren uppfylla vissa yrkeskrav (kompetens, god vandel, yrkesansvarsförsäkring och tillräckliga ekonomiska resurser). Med en sådan registrering kan försäkringsförmedlaren utöva sin verksamhet överallt i gemenskapen med stöd av antingen etableringsrätten eller friheten att tillhandahålla tjänster, under ursprungsmedlemsstatens kontroll (artikel 3-9). Förslaget föreskriver också krav om information till försäkringstagarna (artikel 11-12).

3- KOMMENTARER OM DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

3.1. Allmänna synpunkter på den gemensamma ståndpunkten

Det centrala innehållet i kommissionens förslag kvarstår i den gemensamma ståndpunkten, som antagits av rådet med enhällighet. Kommissionen godkänner ändringarna.

I den gemensamma ståndpunkten beaktas de ändringar som föreslagits av Europaparlamentet och godtagits av kommissionen. Dessa har integrerats i den gemensamma ståndpunkten och i vissa fall har de omformulerats, för att göra texten mera sammanhängande eller av lagstiftningstekniska skäl. I förhållande till kommissionens förslag innebär den gemensamma ståndpunkten ett förtydligande av de viktigaste bestämmelserna, särskilt bestämmelserna om tillämpningsområde (artikel 1), registrering (artikel 3), yrkeskrav (artikel 4), anmälan av etablering eller tillhandahållande av tjänster (artikel 5), utbyte av information mellan medlemsstaterna (artikel 8) och kraven för informationen till försäkringstagarna (artiklarna 11 och 12).

De ändringar som har gjorts i den gemensamma ståndpunkten ändrar inte karaktären av kommissionens förslag. De tillför preciseringar eller klargöranden av de regler som kommissionen har föreslagit och följer dem av parlamentets ändringsförslag vid första behandlingen som godkänts av kommissionen.

De viktigaste ändringarna av kommissionens ändrade förslag som gjorts i den gemensamma ståndpunkten kommenteras närmare nedan.

3.2. Europaparlamentets ändringsförslag vid första behandlingen:

Parlamentet antog 50 ändringsförslag. Kommissionen godkände 20 av ändringsförslagen, helt eller delvis, ordagrant eller deras andemening.

3.2.1. Ändringar som godkänts av kommissionen och införts i den gemensamma ståndpunkten

a) Skäl

Skäl 12 i den gemensamma ståndpunkten

Detta skäl syftar till att klargöra direktivets tillämpningsområde. Det preciseras att vissa verksamheter som består i att tillhandahålla information inom ramen för en annan yrkesverksamhet och som varken syftar till att bistå kunden med att ingå eller fullgöra ett försäkrings- eller återförsäkringsavtal eller omfattar yrkesmässig handläggning av ett försäkringsföretags skadefall eller värdering och skadereglering (det gäller t.ex. revisorer, advokater eller skadereglerare) inte anses vara försäkrings- eller återförsäkringsförmedling. Detta skäl, som anknyter till artikel 2.3 sista stycket och 2.4 sista stycket i den gemensamma ståndpunkten, beaktar ändringsförslag 1, 15 och 16.

Skäl 14 i den gemensamma ståndpunkten

Ändringsförslag 4 kompletterar skäl 14 i kommissionens förslag för att bringa det i överensstämmelse med direktivets artiklar, särskilt artikel 2.9 i den gemensamma ståndpunkten.

b) Artiklar

Artikel 1. Tillämpningsområde

Artikel 1.2

I denna bestämmelse om direktivets tillämpningsområde preciseras under vilka villkor vissa personer som tillhandahåller förmedlingstjänster för försäkringsavtal inte skall omfattas av direktivet. Den omformulering av punkt a) som gjorts i den gemensamma ståndpunkten bygger på målsättningen med parlamentets ändringsförslag 7. Vidare återspeglar punkt e) parlamentets ändringsförslag 8, 9 och 11. Syftet med dessa ändringar är att klargöra arten av vissa försäkringsavtal på marknaden som omfattar livförsäkring eller ansvarsförsäkring, om täckningen är underordnad en reseförsäkring som tecknats i samband med att en resa har bokats hos försäkringsgivaren. Denna bestämmelse utvidgar tillämpningsområdet i förhållande till kommissionens förslag.

Artikel 1.3

Artikel 1 preciserar direktivets tillämpningsområde. Artikel 1.3 klargör dess geografiska tillämpningsområde. Direktivet bygger på artiklarna 47.2 och 55 i fördraget, dvs. bestämmelserna om genomförandet av den inre marknaden. Direktivet skall således inte tillämpas på försäkrings- och återförsäkringsförmedling som utövas utanför gemenskapen av förmedlare som är etablerade i tredje land och inte heller på verksamhet som försäkrings- och återförsäkringsföretag inom gemenskapen utövar i tredje land genom förmedlare i tredje land. Denna bestämmelse beaktar ändringsförslag 27, som avser artikel 3.5 i kommissionens förslag. Eftersom artikel 1 rör direktivets generella tillämpningsområde ansågs det av lagstiftnings tekniska skäl vara lämpligare att göra denna precisering i en särskild bestämmelse om direktivets tillämpningsområde.

Artikel 2 - Definitioner

Artikel 2.3 och 2.4

Definitionerna av "försäkringsförmedling" och "återförsäkringsförmedling" har kompletterats i förhållande till kommissionens förslag, på så sätt att det preciseras att verksamhet som utövas av ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag eller av en anställd vid ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag som handlar på företagets ansvar inte skall anses vara förmedlingsverksamhet. Genom denna precisering bringas dessa definitioner i överensstämmelse med begreppen "försäkringsförmedlare" och "återförsäkringsförmedlare" i artikel 2.5 och 2.6.

Vidare har ett nytt tredje stycke införts för att precisera att tillhandahållande av information i enskilda fall inom ramen för annan yrkesverksamhet (t.ex. av revisorer eller advokater) utan syfte att bistå kunden med att ingå eller fullgöra ett försäkrings- eller återförsäkringsavtal, yrkesmässig handläggning av ett försäkrings- eller återförsäkringsföretags skadefall samt värdering och skadereglering inte skall anses vara försäkrings- eller återförsäkrings förmedling. Dessa två stycken återger den första delen av ändringsförslag 15 och 16, som godkänts av kommissionen. De återspeglar också ändringsförslag 1, som redan införts i skäl 12.

Direktivförslaget omfattar försäkrings- och återförsäkringsförmedling som sådan, oavsett hur den tillhandahålls (t.ex. via elektronisk handel). Det har därför inte ansetts nödvändigt att införliva den sista meningen i ändringsförslag 15 och 16, som avser tillämpningen av direktivet på försäkrings- och återförsäkringsförmedling i form av elektronisk handel.

Artikel 2.7

Den definition av "anknuten försäkringsförmedlare" som införts återger ändringsförslag 17. Det nya skäl 10, som införts av rådet, hänvisar för övrigt också till detta begrepp.

Artikel 2.12

I andra stycket preciseras begreppet "varaktigt medium", som definieras i artikel 2.12 i den gemensamma ståndpunkten. Detta stycke beaktar syftet med parlamentets ändringsförslag 21, nämligen att underlätta verksamhetsutövningen med hjälp av tekniker för försäljning på distans. Definitionen överensstämmer med andra gemenskapsrättsakter, bland annat den gemensamma ståndpunkten om direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster.

Artikel 3 - Registrering av förmedlare

Artikel 3.1

Artikel 3 i den gemensamma ståndpunkten innehåller ändringar av kommissionens förslag. För det första föreskrivs i punkt 1 andra stycket en möjlighet för medlemsstaterna att föreskriva att försäkrings- och återförsäkringsföretag eller andra organ får samarbeta med de behöriga myndigheterna vid registrering av försäkrings- och återförsäkringsförmedlare. I synnerhet får anknutna försäkringsförmedlare registreras av ett försäkringsföretag eller en sammanslutning av försäkringsföretag under kontroll av en behörig myndighet. Denna bestämmelse följer ändringsförslag 23.

Punkt 1 tredje stycket har införts för att precisera omfattningen av registreringskravet när försäkrings- eller återförsäkringsförmedlarna är juridiska personer. Det anges att i sådana fall är det den juridiska personen som skall registreras, samtidigt som namnen på de fysiska personer i ledningen som ansvarar för förmedlingsverksamheten skall anges i registret. Denna bestämmelse införlivar liksom artikel 3.2 andra stycket andan i ändringsförslag 26 och ordalydelsen ligger i linje med de övriga bestämmelserna i den gemensamma ståndpunkten.

Artikel 3.2

Enligt punkt 2 får medlemsstaterna upprätta flera register för försäkrings- och återförsäkringsförmedlare. Det föreskrivs dock i direktivet att medlemsstaterna i så fall måste inrätta en one stop shop, som erbjuder enkel och snabb tillgång till upplysningarna i dessa olika register, som skall upprättas på elektronisk väg och uppdateras kontinuerligt. Härmed har ändringsförslag 5 beaktats.

Artikel 3.3

Punkt 3 återger första delen av ändringsförslag 24. I denna bestämmelse preciseras att medlemsstaterna skall se till att registrering som försäkrings- och återförsäkringsförmedlare endast är möjlig om yrkeskraven i artikel 4 är uppfyllda. Försäkringsförmedlare som inte längre uppfyller kraven skall dessutom strykas ur registret.

Vad däremot gäller den sista meningen i ändringsförslag 24, om att begränsa giltigheten av registreringen som förmedlare till tre år, har kommissionen redan uppmärksammat parlamentet på att ett sådant system skulle vara svårt att administrera i praktiken och skulle göra det svårt att få den planerade ordningen att fungera. Rådets gemensamma ståndpunkt har av samma skäl inte tagit med denna del av ändringsförslaget.

Artikel 4 - Yrkeskrav för försäkrings- och återförsäkringsförmedlare

Artikel 4.1

I artikel 4.1 anges att försäkrings- och återförsäkringsförmedlare skall ha lämplig kunskap och kompetens. I den gemensamma ståndpunkten anges att det är förmedlarens ursprungs medlemsstat som skall avgöra vilken kunskap och kompetens som skall krävas. Ursprungsmedlemsstaten kan anpassa kraven i förhållande till försäkrings- och återförsäkringsförmedlarens verksamhet och till de produkter som distribueras. Det gäller särskilt om förmedlaren utövar en annan huvudsaklig verksamhet än försäkringsförmedling. I sådant fall får den berörda personen endast utöva försäkringsförmedling om en försäkringsförmedlare som uppfyller villkoren i denna artikel eller ett försäkringsföretag tar fullt ansvar för hans agerande.

I den gemensamma ståndpunkten anges också att om ett försäkringsföretag samarbetar vid registrering av förmedlare (t.ex. anknutna försäkringsförmedlare), skall försäkringsföretaget kontrollera att förmedlarnas kunskaper och kompetens stämmer överens med kraven och i förekommande fall tillhandahålla sådana förmedlare en utbildning som motsvarar kraven med tanke på de produkter som dessa förmedlare erbjuder. Dessa bestämmelser återger ändrings förslag 29.

Artikel 4.2

Ändringsförslag 30 avser krav på att försäkrings- och återförsäkringsförmedlares vandel skall vara god. Ändringsförslaget syftar till att stärka de krav på god vandel som försäkrings- och återförsäkringsförmedlaren måste uppfylla för att kunna registreras. Denna bestämmelses lydelse i den gemensamma ståndpunkten återger andemeningen i detta ändringsförslag.

Artiklarna 11 och 12 - Information som skall lämnas av försäkringsförmedlaren

Artikel 11.1

I den gemensamma ståndpunkten har artikel 11.1 ändrats i förhållande till kommissionens förslag för att precisera att informationen skall lämnas innan försäkringsavtalet ingås. Ordalydelsen i den gemensamma ståndpunkten följer ändringsförslag 37.

Artikel 12.2 och 12.3

Dessa punkter har anpassats i den gemensamma ståndpunkten för att beakta försäkrings förmedling som lämnas per telefon. I den gemensamma ståndpunkten preciseras hur den information som krävs enligt artikel 11 skall lämnas till kunden vid telefonförsäljning. Bestämmelsen, som följer den gemensamma ståndpunkten om direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster, återger syftet med ändringsförslag 44.

3.2.2. Ändringar som godkänts av kommissionen men som inte införts i den gemensamma ståndpunkten

Ändringsförslag 32 förutser en övergångsbestämmelse för alla försäkrings- och återförsäkringsförmedlare som vid den tidpunkt då direktivförslaget lades fram var registrerade och hade kunskaper som motsvarar dem som krävs i förslaget. Dessa personer skulle automatiskt registreras i det register som deras ursprungsmedlemsstat skall upprätta enligt detta direktiv.

3.3. Nya bestämmelser som rådet har infört

a) Skäl

Skäl 19

Detta skäl anknyter till artikel 11.5 i den gemensamma ståndpunkten. Den preciserar omfattningen av harmoniseringen av kraven på den information som en förmedlare skall lämna och inom vilka gränser medlemsstaterna kan bibehålla eller anta bestämmelser som är striktare än bestämmelserna i direktivet.

Skäl 23

Rådet har anpassat detta skäl till den gemensamma ståndpunkten om direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster.

b) Artiklar

Artikel 2.10 i den gemensamma ståndpunkten

Definitionen "värdmedlemsstat" har införts av lagstiftningstekniska skäl, eftersom denna term används flera gånger i direktivet. Definitionen motsvarar den som har använts i andra gemenskapstexter på försäkringsområdet (t.ex. direktiv 92/49/EEG och 92/96/EEG).

Artikel 3.4 i den gemensamma ståndpunkten

I artikel 3.4 föreskrivs en möjlighet för de behöriga myndigheterna att till försäkrings- eller återförsäkringsförmedlaren utfärda ett dokument, så att alla berörda kan kontrollera i det eller de register som avses i artikel 3.2 att denne är vederbörligen registrerad. Detta dokument skall innehålla åtminstone uppgifter om försäkringsförmedlarens identitet och adress och det register där han är upptagen och, om det gäller en juridisk person, namn på den eller de fysiska personer i ledningen som ansvarar för förmedlingsverksamheten. Medlemsstaten skall kräva att dokumentet återsänds till den utfärdande behöriga myndigheten när försäkrings- eller återförsäkringsförmedlaren inte längre är registrerad.

Artikel 4.3 i den gemensamma ståndpunkten

I kommissionens förslag fastställdes att försäkrings- och återförsäkringsförmedlarnas försäkring eller motsvarande garanti mot ansvar till följd av fel eller försummelse i verksamheten skulle täcka minst 1 000 000 euro per skada. I den gemensamma ståndpunkten föreskrivs ett minimibelopp på 1 000 000 euro per skada och totalt 1 500 000 euro för alla skador under ett år. Rådet har velat garantera att nivån på förmedlarnas ansvarsförsäkring är anpassad till de krav som ställs på den inre marknaden, samtidigt som det tas hänsyn till den ansträngning som förmedlare i vissa medlemsstater som för närvarande föreskriver en lägre täckning måste göra.

Artikel 4.4 i den gemensamma ståndpunkten

I denna bestämmelse föreskrivs ett krav på att försäkringsförmedlare som hanterar kundmedel skall ha vissa ekonomiska resurser. Två ändringar i förhållande till kommissionens förslag har gjorts. För det första föreskrivs det i den gemensamma ståndpunkten att medlemsstaterna för den första formen av ekonomisk garanti (artikel 4.4 a) får föreskriva bestämmelser i lag eller avtal om att pengar som betalats av kunden till förmedlaren skall betraktas som betalade till företaget, medan pengar som betalats av företaget till förmedlaren inte skall betraktas som betalade till kunden förrän kunden verkligen får dem. Den gemensamma ståndpunkten återger därmed ändringsförslag 56.

För det andra har den gemensamma ståndpunkten ändrat beräkningsunderlaget och procentsatsen för den andra formen av ekonomisk garanti, men minimibeloppet på 15 000 euro som kommissionen föreslog har behållits. Rådet anser att man med denna formel bättre kan uppfylla det eftersträvade målet. Den tillämpas redan i vissa medlemsstater.

Artikel 4.7 i den gemensamma ståndpunkten

Denna bestämmelse föreskriver en indexering av belopp som uttrycks i euro.

Artikel 5. Anmälan av etablering eller tillhandahållande av tjänster i andra medlemsstater

Den gemensamma ståndpunkten föreskriver att värdmedlemsstaten kan avstå från att bli underrättad av ursprungsmedlemsstaten om försäkrings- eller återförsäkringsförmedlarens avsikt att utöva verksamhet inom ramen för friheten att tillhandahålla tjänster eller etableringsfriheten på dess territorium. Medlemsstater som önskar bli underrättade skall underrätta kommissionen om detta. Kommissionen skall i sin tur underrätta medlemsstaterna.

Artikel 6. Behöriga myndigheter

I den gemensamma ståndpunkten preciseras att försäkrings- eller återförsäkringsföretag inte får vara behöriga myndigheter (artikel 6.2). Den gemensamma ståndpunkten kompletterar även kommissionens förslag genom att föreskriva att om det finns flera behöriga myndigheter på en medlemsstats territorium, skall medlemsstaten sörja för ett nära samarbete dem emellan, så att de kan utföra sina respektive uppgifter på ett effektivt sätt.

Artikel 7. Påföljder och artikel 8. Utbyte av information mellan medlemsstaterna

I den gemensamma ståndpunkten har innehållet i artikel 7 i kommissionens förslag delats upp i två artiklar. Artikel 7 i den gemensamma ståndpunkten rör påföljder i egentlig mening. Artikelns lydelse i den gemensamma ståndpunkten följer den artikel som redan använts i andra rättsakter om finansiella tjänster.

I likhet med andra rättsakter om finansiella tjänster behandlar den gemensamma ståndpunkten utbyte av information mellan medlemsstater i en särskild artikel. Denna föreskriver en generell skyldighet för de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att samarbeta och en specifik skyldighet att utbyta information i specifika fall (en förmedlare har blivit föremål för en påföljd, åtgärder som kan innebära att förmedlaren stryks från förteckningen över förmedlare).

Artikel 11. Information som skall lämnas av försäkringsförmedlaren

Förutom de anpassningar som följer av att ändringsförslag 37 beaktats, har rådet ansett det vara lämpligt att omformulera uppräkningen i punkt 1 för att göra den tydligare.

Rådet har också formulerat om punkterna 2 och 3 för att närmare precisera tillämpningsområdet för dessa bestämmelser och innehållet i den informationsskyldighet som åläggs försäkringsförmedlarna.

Slutligen har rådet lagt till punkt 5 för att klargöra att harmoniseringen i denna bestämmelse är en minimiharmonisering. Medlemsstaterna får nämligen behålla eller anta strängare bestämmelser avseende informationskraven. I skäl 19 preciseras att en medlemsstat får ålägga försäkringsförmedlare som utövar sin förmedlingsverksamhet på dess territorium, oberoende av deras bosättningsort, striktare bestämmelser. Dessa striktare bestämmelser måste dock alltid vara förenliga med gemenskapsrätten. I skäl 19 preciseras vidare att analysen av om sådana bestämmelser är förenliga med gemenskapsrätten skall göras i förhållande till fördraget och sekundärrätten, inbegripet direktivet om elektronisk handel, såvitt gäller sådana verksamheter som det är tillämpligt på.

För att garantera en hög grad av öppenhet skall sådana bestämmelser meddelas kommissionen, som skall se till att konsumenter och försäkringsförmedlare underrättas om dem.

Artikel 13. Domstolsprövning

Den gemensamma ståndpunkten följer en bestämmelse som redan har använts i andra direktiv på försäkringsområdet och som syftar till att garantera att försäkringsförmedlare, återförsäkringsförmedlare eller försäkringsföretag har rätt att väcka talan vid domstol mot beslut som medlemsstaterna fattar i enlighet med detta direktiv.

4- SLUTSATSER

Kommissionen anser att den gemensamma åtgärden, som antagits av rådet med enhällighet, behåller det centrala innehållet i kommissionens förslag och andemeningen i de av Europaparlamentets ändringsförslag som godkänts av kommissionen. Kommissionen hade emellertid hoppats att ändringsförslag 32, som den godkänt, skulle tas med i den gemen samma ståndpunkten.

Den gemensamma ståndpunkten innebär ett förtydligande av de viktigaste bestämmelserna i kommissionens förslag. Kommissionen kan således rekommendera Europaparlamentet att anta denna gemensamma ståndpunkt.