Förslag till RÅDETS BESLUT om inrättandet av ett handlingsprogram för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron mot förfalskning (Perikles-programmet)

(framlagda av Komissionen)

MOTIVERING

1. Allmänna anmärkningar

1.1. Behov av åtgärder

Eurons införande och Ekonomiska och monetära unionen (EMU) för med sig utmaningar utan motstycke när det gäller samarbetet inom valutaskyddsområdet. Dessa särskilda omständigheter påverkar också samarbetet mellan de nationella myndigheterna och gemenskapen, särskilt i fråga om utbildning.

Artikel 123.4 tredje meningen i EG-fördraget, som gör det möjligt för rådet att på förslag från kommissionen och efter att ha hört ECB vidta nödvändiga åtgärder för att snabbt införa euron för de medlemsstater som inte omfattas av undantag som medlemsstaternas gemensamma valuta, omfattar också åtgärder för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron mot förfalskning. Dessutom är det enligt artikel 308 i EG-fördraget möjligt att utvidga de åtgärder som vidtagits på grundval av artikel 123 till att omfatta de medlemsstater som inte har antagit euron som gemensam valuta.

1.2. Medlemsstaternas primäransvar

Målsättningen är att dra nytta av mervärdet från den europeiska dimensionen, att uppnå en enhetlig utbildningsnivå inom gemenskapen och att se till att de nationella strategierna överensstämmer.

1.2.1.

De nationella utbildningsåtgärderna kommer att vara avgörande. I enlighet med EG-fördragets riktlinjer är gemenskapens synsätt utformat för att ge ett nödvändigt mervärde för att EMU:s gemenskapsdimension skall kunna integreras på ett sådant sätt att medlemsstaternas primäransvar respekteras (och som särskilt, när det gäller utbildningsaspekterna, avspeglar deras egen organisationskultur). Därför bedömer först och främst varje medlemsstat vilka utbildningsaktiviteter som kan anordnas tillsammans med andra medlemsstater på gemenskaps- eller unionsnivå.

1.2.2.

Medlemsstaterna har varit eniga om att inrikta sig på åtgärdernas europeiska dimension när det gäller kampen mot förfalskning av euron och de har erkänt vikten av ett samordnat tvärvetenskapligt och gränsöverskridande synsätt på gemenskapsnivå i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Vissa skillnader i synsätt mellan medlemsstaterna i fråga om utbildningspolitik för att bekämpa förfalskning innebär inte nödvändigtvis att de vidtagna åtgärderna är oförenliga. Detta gäller speciellt rent organisatoriska skillnader. Om det finns betydande skillnader när det gäller de nationella åtgärdernas räckvidd och om det inte finns andra åtgärder som gör det möjligt att jämföra information inom medlemsstaterna om behovet av att bekämpa förfalskning kommer det däremot att bli nödvändigt med en annan strategi som grundas på partnerskap för att uppnå målsättningen om enhetlighet.

1.3. Samarbete på europeisk nivå

Samarbete mellan de nationella myndigheterna, särskilt deras förebyggande och undersökande avdelningar, Europeiska centralbanken (ECB), Europol och Interpol med stöd av kommissionen, måste ständigt uppmuntras i synnerhet med tanke på utbildnings-, utbytes- och stödåtgärder som är nödvändiga för att skydda euron från förfalskning. Interpol anordnar kongresser och konferenser om förfalskning. Europol har inrättat en arbetsgrupp som skall utforma ett utbildningsprogram för tjänstemän inom detta område. Inom ECB är man mycket engagerad, särskilt i informationskampanjen Euro 2002.

Dessa olika organ har dessutom bekräftat att det är nödvändigt att de olika initiativen inom området samordnas. Den interinstitutionella styrgrupp som inrättades i november 2000 med företrädare för kommissionen, ECB och Europol har gjort framläggandet av ett förslag till rådets beslut till en av sina prioriteringar i sin åtgärdsplan för skydd av euron.

2. GEMENSKAPENS SVAR

2.1. Gemenskapsprogrammets målsättningar

Gemenskapens handlingsprogram för skydd av euron mot förfalskning är särskilt nödvändigt med tanke på förfalskarnas rörlighet och uppfinningsrikedom samt den nya valutans gemensamma karaktär (den kommer att spridas över gränserna både inom och utanför euroområdet). Programmet baseras på de förberedande arbeten som inleddes 1997 inom ramen för kommissionens samrådsförfarande med experter på åtgärder mot förfalskning.

Gemenskapens bidrag måste omfatta gränsöverskridande och tvärvetenskapliga aspekter. Det bör i första hand inriktas på att säkerställa att åtgärderna överensstämmer med varandra så att ett enhetligt skydd på grundval av överväganden om bästa praxis och de särskilda traditionerna i varje medlemsstat uppnås. Detta innebär följande:

- Popularisering av det övergripande och tvärvetenskapliga synsättet vad gäller skyddet av euron mot förfalskning, särskilt när det gäller gemenskapens lagstiftning och instrument (förslag till förordning), EU-lagstiftning och internationell lagstiftning (särskilt NF:s Genève-konvention från 1929 [1]).

[1] Internationell konvention för bekämpande av penningförfalskning, Nationernas förbund, traktatsamling nr 2623 (1931).

- Information till berörd personal, särskilt vid undersökande avdelningar, banker och kreditinstitut, om den nya valutans gemenskapsdimension (såväl i egenskap av valutareserv som internationellt betalningsmedel).

- En funktion som katalysator för att genom alla slags lämpliga åtgärder, till exempel särskilda praktikplatser, workshopar och gästföreläsningar vid nationella utbildningar, uppmuntra till närmare samarbete mellan berörda tjänstemän, uppbyggnad av ömsesidigt förtroende och ömsesidigt tillfredsställande kunskaper om till exempel metoder och problem.

- En kompletterande funktion för att främja tillnärmning av utbildning för fortbildare, till och med ramen för detta, utan att det införs något europeiskt certifieringssystem på området.

2.2. Gemenskapsprogrammets innehåll

I programmet, som grundats på ett tvärvetenskapligt och gränsöverskridande synsätt, bör följande faktorer beaktas:

- Teknisk säkerhet (eller ett ännu bredare synsätt vad gäller säkerheten som till exempel omfattar penningtransporter).

- Utnyttjande av verktyg för utbyte av operationell och strategisk information.

- Användning av databaserna.

- Användning av undersökningsverktyg, bland annat datatillämpningar. [2]

[2] I detta sammanhang bör även det franska Rapace-initiativet nämnas (Répertoire automatisé pour l'Analyse des contrefaçons de l'Euro).

- System för tidig varning och hur de fungerar.

- Andra närbesläktade frågor, till exempel meddelandeskyldighetens räckvidd, skydd av personuppgifter etc.

- Olika aspekter på samarbete.

- Skydd av euron utanför unionen.

- Forskning och tillhandahållande av särskild sakkunskap.

- Analys av lagstiftning, även strafflagstiftning.

2.3. Föreslagna metoder

2.3.1. Första steget är att definiera målgruppen som i första hand skall vara personal som i sin tur kan utbilda ett stort antal personer på basis av den erhållna utbildningen.

Målgruppen innefattar följande:

- Personal vid behöriga enheter (polis, tull, skattemyndigheter etc.) som undersöker och bekämpar förfalskning.

- Personal som arbetar med underrättelseverksamhet.

- Företrädare för nationella centralbanker, myntverk och affärsbanker (särskilt mot bakgrund av informationsutbyte mellan experterna om de finansiella institutens skyldigheter).

- Alla andra behöriga eller berörda yrkesgrupper (domare och jurister, transportörer, handelskamrar och branschförbund eller liknande sammanslutningar som kan nå ut till hantverkare och handlare).

2.3.2. Programmets genomförande skall baseras på aktivt deltagande av alla behöriga institutionella aktörer på gemenskapsnivå och nationell nivå, särskilt ECB och Europol.

Följande personer bör engageras:

- Företrädare för Europeiska centralbankssystemet (ECBS) och ECB, särskilt när det gäller allt som hänför sig till den tekniska databasen.

- Företrädare för Europeiska tekniska och vetenskapliga centrumet och de nationella myntverken.

- Företrädare för nationella analyscentrum.

- Företrädare för kommissionen, Europol och Interpol.

- Utbildare vid de nationella centralbyråerna för bekämpning av penningförfalskning som avses i artikel 12 i Genève-konventionen.

- Tjänstemän vid specialiserade organ, där man till exempel arbetar med reprografisk teknik och äkthetskontroll, tryckare och gravörer.

- Tjänstemän vid kreditinstitut.

- Anställda vid andra organ med särskilda sakkunskaper.

2.3.3. Följande åtgärder kan få stöd genom programmet:

- Åtgärder såsom seminarier, möten eller workshopar som i synnerhet baseras på erfarenhetsutbyte, särskilt av operationell natur som delning av resurser till exempel när det gäller tolkning.

- Utbytesprogram för personal mellan medlemsstaternas förvaltningar eller mellan internationella organ, där de mottagande organen och deltagarnas förpliktelser måste fastställas noggrant.

- Tekniskt, vetenskapligt och strategiskt stöd till de myndigheter som arbetar med att avslöja förfalskningar.

2.3.4. Det är nödvändigt att vidta ett antal operationella stödåtgärder som innebär utformning och utarbetande av följande:

- En lagstiftningssamling och en regelbunden informationsbulletin (med till exempel en uppdaterad förteckning över kontaktpunkter).

- Praktiska handledningar.

- Ett bibliotek till stöd för forskning och vetenskapliga analyser i de speciella fall då de traditionella undersökningsmetoderna är resultatlösa och för teknisk övervakning.

- Terminologiska ordböcker.

- Datatillämpningar.

- Studier, särskilt i jämförande rätt.

- Andra tekniska verktyg för att avslöja förfalskning på gemenskapsnivå.

3. RÄTTSLIG OCH POLITISK BAKGRUND

Olika initiativ har lanserats för att förebygga och effektivt kunna bekämpa förfalskning av euron på nationell nivå och på gemenskapsnivå.

3.1. Kommissionen

I sitt meddelande av den 22 juli 1998 till rådet, Europaparlamentet och Europeiska centralbanken om skydd av euron mot förfalskning [3] prioriterade kommissionen åtgärder inom fyra områden nämligen utbildning, informationssystem, samarbete och straffrättsligt skydd.

[3] KOM (1998) 474 slutlig.

3.2. Rådet och Europaparlamentet

De prioriteringar som anges i kommissionens meddelande svarar mot Ekofin-rådets riktlinjer. [4] Vid Europeiska rådet i Nice den 7-9 december 2000 betonades att det så snart som möjligt under 2001 bör införas effektiva bestämmelser som skyddar euron mot förfalskning.

[4] I slutsatserna från den 19 maj 1998 betonas att det är viktigt att inrätta ett effektivt skyddssystem i hela valutaunionen och i slutsatserna från den 23 november 1998 rekommenderar man att alla nödvändiga åtgärder skall vidtas i tid så att alla förberedelser är klara den 1 januari 2002.

Europaparlamentet betonade för egen del i en resolution av den 17 november 1998 och vid en offentlig hearing i januari 1999 att det är nödvändigt att föra arbetet framåt.

3.3. Europeiska centralbanken (ECB)

Skriftväxlingen mellan ECB:s ordförande och kommissionen är också en del av denna utveckling [5] liksom ECB:s rekommendation av den 7 juli 1998 [6].

[5] Skrivelse från Wim Duisenberg av den 21 april 1999 och skrivelse från Jacques Santer av den 2 juli 1999 efter ett första svar av den 4 maj 1999.

[6] EGT C 11, 15.1.1999.

3.4. Straffrättsligt skydd

På gemenskapsnivå utvidgades Europols mandat den 29 april 1999 [7] till att omfatta penningförfalskning och Europol har inrättat en arbetsgrupp med experter från medlemsstaterna.

[7] EGT C 149, 28.5.1999.

Den 29 maj 2000 antogs ett rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder. [8] Frankrike kompletterade detta beslut den 22 december 2000 med ett initiativ på grundval av den tredje pelaren.

[8] EGT L 140, 14.6.2000.

3.5. Rättslig ram för samarbetet

Förhandlingarna i rådet om förslaget till förordning om skydd av euron mot förfalskning som lades fram av kommissionen den 26 juli 2000 [9] bör leda till att denna text antas under det svenska ordförandeskapet. I detta viktiga dokument beaktas särskilt insamling av tekniska och statistiska uppgifter och tillgång till dessa uppgifter, skyldighet att överlämna falska eurosedlar och euromynt för identifiering, kreditinstitutens skyldigheter, centralisering av information som rör förfalskning, liksom samarbete och ömsesidigt stöd (mellan medlemsstaterna, kommissionen och ECB samt med Europol, samarbete med tredje land och internationella organisationer).

[9] EGT C 337 E, 28.11.2000.

3.6. Skydd av mynt

I ovannämnda förordning behandlas det tekniska system som godkändes av Ekofin-rådet den 28 februari 2000 för att skydda euromynt, särskilt genom inrättandet av ett europeiskt tekniskt och vetenskapligt centrum samt ECB:s initiativ när det gäller tekniskt skydd av sedlar.

4. YTTERLIGARE ÅTGÄRDER

Dessa initiativ måste dock fortfarande kompletteras när det gäller utbildning. Detta behov framhölls nyligen i samband med arbetet i den interinstitutionella styrgrupp som inrättats av kommissionen, ECB och Europol.

Därför lägger kommissionen fram ett förslag till rådets beslut om inrättandet av handlingsprogram för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron (Perikles-programmet [10]).

[10] Statsman från Aten vars namn sätts i samband med den grekiska guldåldern. Under denna period präglades metallmynt som innehöll vissa säkerhetsinslag.

Med tanke på att det återstår mindre än ett år innan sedlar och mynt i euro börjar cirkulera i verkligheten kommer berörda yrkesgrupper och budgetmyndigheten att vara mycket positivt inställda till ett sådant initiativ, vilket bör underlätta förhandlingarna.

5. FÖRSLAG TILL RÅDETS BESLUT: ARTIKLAR

Artikel 1

I artikel 1 inrättas Perikles-programmet för en period av fyra år från och med den 1 januari 2002, det vill säga det datum då sedlar och mynt börjar cirkulera.

Artikel 2

I artikel 2 fastställs programmets allmänna mål. Programmet ligger inom ramen för EG-fördraget (EMU är i själva verket en del av den första pelaren). Gemenskapens utbildningsåtgärder kommer att grunda sig på och komplettera medlemsstaternas åtgärder.

Artikel 3

Under artikel 3 finns en icke-uttömmande förteckning över konkreta åtgärder som kan omfattas av programmet.

Artikel 4

I artikel 4 anges de personer och organ som kan få tillträde till programmet och gemenskapsfinansiering.

I artikeln anges även de organ som tillsammans med kommissionen skall bidra till att programmets målsättningar uppnås, till exempel ECB, Europol och Interpol, nationella analyscentrum och nationella centrum för myntanalys, Europeiska tekniska och vetenskapliga centrumet samt de nationella centralbyråer som inrättats på basis av Genève-konventionen.

Artikel 5

I artikel 5 hänvisas till de institutionella partnerskap som är nödvändiga för programmets genomförande.

Artikel 6

Artikel 6 avser internationellt samarbete, och särskilt vikt läggs vid samarbete med kandidatländerna.

Artikel 7

Artikel 7 gäller finansiering av seminarier som kan anordnas tillsammans med andra organ (särskilt Europol, Interpol och ECB), utbytesprogram för personal, operationellt stöd och vissa åtgärder för externt skydd.

Artikel 8

Artikel 8 avser genomförande, övervakning och utvärdering av programmet.

Under den första punkten anges att programmet huvudsakligen skall genomföras i samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna. De allmänna utvärderingskriterierna omnämns också.

Under den andra punkten anges att mottagarna är skyldiga att lämna en årlig rapport till kommissionen.

Under de följande punkterna beskrivs metoderna för kommissionens utvärdering av hur programmet genomförs.

Artikel 9

I artikel 9 anges att beslutet att inrätta programmet träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas offentliga tidning och att det är tillämpligt från och med den 1 januari 2002.

2001/0105 (CNS)

Förslag till RÅDETS BESLUT om inrättandet av ett handlingsprogram för utbildning, utbyte och stöd med avseende på skydd av euron mot förfalskning (Perikles-programmet)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE.

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna, särskilt artikel 123.4, tredje meningen, i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, och

av följande skäl:

(1) Det är en av gemenskapens målsättningar att inrätta en ekonomisk och monetär union, och gemenskapens åtgärder omfattar också högkvalitativa utbildningsinsatser.

(2) Enligt fördraget skall gemenskapen vidta alla nödvändiga åtgärder för att snabbt införa euron som medlemsstaternas gemensamma valuta.

(3) För att skydda euron mot förfalskning krävs att alla behöriga nationella enheter erbjuds enhetlig utbildning och att det beviljas stöd till samarbete.

(4) Detta program syftar huvudsakligen till att underlätta tillgång till utbildning och att främja utbyte av information och erfarenheter mellan berörda yrkesverksamma personer samt utbyte av anställda.

(5) Genom sina målsättningar främjar gemenskapen samarbete med tredje land och de internationella organisationer som ansvarar för att skydda den gemensamma valutan mot angrepp vad gäller dess trovärdighet som kontantvaluta.

(6) I sin rekommendation av den 7 juli 1998 avseende vissa åtgärder för att stärka det rättsliga skyddet för eurosedlar och euromynt [11] uppmanar Europeiska centralbanken kommissionen att initiera till ett samarbete mellan de nationella polismyndigheterna när det gäller förfalskning av eurosedlar och euromynt och föreslår att rådet, kommissionen och medlemsstaterna skall vidta eller överväga att vidta alla genomförbara åtgärder när det gäller att bekämpa förfalskning.

[11] EGT C 11, 15.1.1999.

(7) I kommissionens meddelande av den 22 juli 1998 till rådet, Europaparlamentet och Europeiska centralbanken om skydd av euron mot förfalskning [12] anger kommissionen att den kommer att undersöka möjligheten att som ett komplement till den nationella yrkesutbildningspolitiken vidta en pilotåtgärd när det gäller utbildning för samtliga berörda inom systemet för att förebygga, upptäcka och bekämpa förfalskning. Åtgärdens syfte skall vara att fastställa riktlinjer för den fleråriga utbildningspolitiken.

[12] KOM (1998) 474 slutlig.

(8) Rådfrågningar och erfarenheter visar hur viktigt det är att på gemenskapsnivå genomföra ett långsiktigt specifikt och tvärvetenskapligt program som ett komplement till de nationella åtgärderna. En sådan åtgärd stöder och kompletterar alltså medlemsstaternas insatser.

(9) Utöver utbildning i egentlig mening och utbytessystem för anställda skall programmet även innehålla stödåtgärder, särskilt tekniskt och vetenskapligt stöd.

(10) Kommissionens rådgivande kommitté för samordning av bedrägeribekämpning, som är forum för detta behandlar alla frågor som rör bedömning av behovet av att skydda euron mot förfalskning, särskilt inom utbildningsområdet, bland annat vad gäller programmets tillämpning och kandidatländernas deltagande. Arbetet utförs av en expertgrupp inom euroförfalskning.

(11) Den 29 maj 2000 antog rådet ett rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder. [13]

[13] EGT L 140, 14.6.2000.

(12) Den 26 juli 2000 presenterade kommissionen ett förslag till rådets förordning om skydd av euron mot förfalskning [14] som behandlar utbyte av information, samarbete och ömsesidigt stöd, bland annat när det gäller de externa aspekterna på skyddet av euron, samt de finansiella institutens skyldighet att hålla inne och överlämna falska euro. Den skall dessutom skapa en övergripande ram för samarbete innan eurosedlar och euromynt börjar cirkulera 2002.

[14] EGT C 337 E, 28.11.2000.

(13) De utbildningsåtgärder som utformats för att göra det lättare att förebygga förfalskning och upptäcka förfalskade eurosedlar och euromynt måste omfatta de olika aspekter som anges i ovannämnda rättsliga instrument.

(14) Detta beslut påverkar inte initiativ som skulle kunna genomföras på grundval av EG-fördraget och inom ramen för befintliga eller kommande program när det gäller de straffrättsliga aspekterna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Inrättande av programmet

1. I detta beslut fastställs ett gemensamt handlingsprogram som stöder och kompletterar medlemsstaternas åtgärder för att bekämpa penningförfalskning, särskilt vad gäller skydd av euron.

2. Handlingsprogrammet kallas Perikles och gäller för perioden från och med den 1 januari 2002 till den 31 december 2005.

3. Programmet skall inrättas och utvärderas i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 5 och 8.

Artikel 2 Programmets målsättningar

Genom de olika åtgärder som anges i artikel 3 syftar gemenskapsprogrammet till att skydda euron mot förfalskning. Dessutom beaktas gränsöverskridande och tvärvetenskapliga aspekter. Programmet skall i första hand säkerställa att åtgärderna överensstämmer med varandra så att ett enhetligt skydd på grundval av överväganden om bästa praxis och de särskilda traditionerna i varje medlemsstat uppnås.

Programmet omfattar särskilt följande mål:

- Information till berörd personal om den nya valutans gemenskapsdimension (såväl i egenskap av valutareserv som internationellt betalningsmedel).

- En funktion som katalysator för att genom alla slags lämpliga åtgärder, till exempel särskilda praktikplatser, workshopar och gästföreläsningar vid nationella utbildningar, uppmuntra till närmare samarbete mellan berörda tjänstemän, uppbyggnad av ömsesidigt förtroende och ömsesidigt tillfredsställande kunskaper om till exempel metoder och problem.

- Enhetlighet inom utbildning för fortbildare där hänsyn tas till de nationella strategierna.

- Popularisering, särskilt när det gäller lagstiftning och instrument på gemenskapsnivå och internationell nivå.

Artikel 3 Åtgärder

1. Utbildningens och det operationella stödets innehåll, som baseras på ett tvärvetenskapligt och gränsöverskridande synsätt, skall utöver säkerhetsfrågor och frågor som rör utbyte av information, särskilt strategisk information, även omfatta tekniskt och vetenskapligt stöd.

2a) Utbildningen på gemenskapsnivå omfattar i synnerhet genomförande av informationsutbyte, särskilt när det gäller strategisk information, användning av databaser, användning av undersökningsverktyg, bland annat datatillämpningar, vetenskapligt stöd (särskilt genom vetenskapliga databaser och teknisk övervakning samt uppföljning av nya rön), system för tidig varning och hur de fungerar, andra närbesläktade frågor som meddelandeskyldighetens räckvidd, skydd av personuppgifter, olika aspekter på samarbete, skydd av euron utanför unionen samt forskning och tillhandahållande av särskild sakkunskap.

2b) Denna utbildningspolitik avspeglas i olika åtgärder, bland annat anordnande av workshopar, möten och seminarier samt riktad politik för praktikplatser och utbytessystem för anställda.

3. Det tekniska, vetenskapliga och operativa stödet avser i huvudsak alla åtgärder som gör det möjligt att på europeisk nivå utforma pedagogiska verktyg (lagstiftningssamlingar på EU-nivå, bulletiner, praktiska handledningar, ordböcker och lexikon samt databaser, i synnerhet när det gäller vetenskapligt stöd och teknisk övervakning) eller stöd för datatillämpningar (mjukvara) och tvärvetenskapliga och gränsöverskridande studier samt utveckling av tekniska instrument och metoder till stöd för undersökande verksamhet på europeisk nivå.

Artikel 4 Tillträde till programmet

1. Målgrupp

Åtgärderna avser följande grupper:

- Personal vid behöriga enheter (polis, tull, skattemyndigheter etc.) som undersöker och bekämpar förfalskning.

- Personal vid underrättelsetjänsten.

- Företrädare för nationella centralbanker, myntverk och affärsbanker (särskilt vad gäller de finansiella institutens skyldigheter).

- Specialiserade domare och jurister.

- Alla andra instanser eller berörda yrkesgrupper (handelskamrar och branschförbund eller liknande sammanslutningar som kan nå ut till hantverkare och handlare).

2. Bidrag och sakkunskap

Följande parter skall bidra med sakkunskap inom sina respektive områden för att genomföra programmets målsättningar:

- Europeiska centralbankssystemet (ECBS) [15], det vill säga centralbankerna och Europeiska centralbanken, särskilt vad gäller databasen med tekniska uppgifter.

[15] Ej relevant för den svenska översättningen.

- Nationella analyscentrum och nationella centrum för myntanalys. [16]

[16] Ej relevant för den svenska översättningen.

- Europeiska tekniska och vetenskapliga centrumet [17] och nationella myntverk.

[17] Ej relevant för den svenska översättningen.

- Kommissionen, Europol och Interpol.

- De nationella centralbyråerna för bekämpning av penningförfalskning som avses i artikel 12 i Genèvekonventionen.

- Specialiserade organ, där man till exempel arbetar med reprografisk teknik och äkthetskontroll, tryckare och gravörer.

- Alla andra organ där det finns särskild sakkunskap, även i förekommande fall tredje land, särskilt kandidatländerna.

Artikel 5 Överensstämmelse och komplementaritet

1. Programmet skall samordnas och genomföras genom ett nära partnerskap mellan kommissionen och medlemsstaterna.

2. Vid samordningen skall man även beakta åtgärder som vidtagits av andra organisationer, som ECB och Europol.

Artikel 6 Internationellt samarbete

Programmet är öppet för följande länder vad gäller spridningen av eurosedlar och euromynt, operativa behov, utvärdering av hot, riskanalys och när avtal och förfaranden medger det:

- De associerade länderna i Central- och Östeuropa.

- Cypern, Malta, Turkiet och Efta-länderna på grundval av tilläggsanslag och i enlighet med de förfaranden som skall fastställas i samråd med dessa länder.

- Genom samfinansiering kan samarbete med andra tredje länder också komma i fråga.

Artikel 7 Ekonomiska bestämmelser

1. Workshopar, möten och seminarier som anges i artikel 3.2 b kan anordnas i samarbete med andra instanser, till exempel Europol, Interpol eller ECB, om utgifterna delas proportionellt mellan instanserna eller om de andra organen minst lämnar ett avsevärt bidrag. Varje instans skall i vilket fall som helst ansvara för sina deltagares resekostnader och traktamenten.

Om dessa arrangemang inte anordnas i samarbete med andra instanser skall gemenskapen ansvara för följande:

- Resekostnader och traktamenten för personal som deltar i workshopar, möten och seminarier i en annan medlemsstat samt allmänna kostnader som rör genomförandet av dessa arrangemang.

- Kostnader för offentliggörande och översättning av pedagogiskt material i samband med dessa arrangemang.

Medlemsstaterna skall svara för följande:

- Kostnader som rör introduktionsutbildning och fortbildning av deras personal, särskilt när det gäller teknisk utbildning.

- Vissa logistikkostnader i samband med workshopar, möten och seminarier som anordnas med gemenskapsfinansiering på medlemsstaternas territorium (till exempel interna transporter, tillhandahållande av möteslokaler och/eller tolkningstjänster etc.).

2. Utbytessystem för anställda

Kommissionen skall svara för kostnader när medlemsstaternas personal deltar i praktik eller utbyte enligt vad som avses i artikel 3.2 b när dessa genomförs inom ramen för de målsättningar som anges i artikel 2.

Kostnader för deltagande i praktikverksamhet eller utbyte för medlemsstaternas personal som inte omfattas av dessa målsättningar skall täckas av medlemsstaterna själva.

3. Stöd

Genom samfinansiering skall kommissionen svara för upp till 70 % av det operativa stöd som avses i artikel 3.3, särskilt följande:

- Kostnader för utformning och produktion av pedagogiska verktyg och datatillämpningar eller tekniska instrument som är av europeiskt intresse.

- Kostnader för studier, särskilt i komparativ rätt, om skydd av euron mot förfalskning.

Om kommissionen är initiativtagare till dessa operativa stödåtgärder kan stödet undantagsvis uppgå till 100 %.

Medlemsstaterna skall ansvara för kostnader för pedagogiska verktyg och datatillämpningar som inte rör gemenskapen, liksom för kostnader för spridning av samfinansierade pedagogiska verktyg och drift av samfinansierade dataverktyg som installerats på deras territorium.

4. Externa skyddsåtgärder

Förutom att stå för kostnaderna för personal från tredje land som deltar i workshopar, möten och seminarier som avses i artikel 7.3 kan kommissionen enligt de villkor som anges i artikel 6 samfinansiera upp till 70 % av kostnaderna för utbildningsåtgärder som genomförs på ett tredje lands territorium samt för operativa stödåtgärder i dessa länder.

Artikel 8 Genomförande, övervakning och utvärdering

1. Medlemsstaterna eller kommissionen kan föreslå åtgärder inom ramen för programmet och de åtgärder som svarar bäst mot målsättningarna i artikel 2 antas. Kommissionen är ansvarig för förvaltning och genomförande av programmet i samarbete med medlemsstaterna som kan lägga fram högst ett utbildningsprojekt per år (workshopar, möten och seminarier som avses i artikel 3.2 b). Kompletterande projekt i form av praktik och utbyte eller stöd kan också läggas fram.

När det gäller programmets genomförande bedömmer och väljer kommissionen de projekt som lagts fram av medlemsstaterna och de projekt som kommissionen lagt fram på eget initiativ enligt följande kriterier:

- Överensstämmelse med programmets målsättningar.

- Den europeiska dimensionen, även möjligheterna till samarbete med särskilt Europol och ECB.

- Hur projektet kompletterar andra, tidigare genomförda eller kommande, samarbetsprojekt.

- Arrangörens förmåga att genomföra projektet.

- Projektets kvalitet.

- Storleken på det begärda beloppet och om det står i proportion till det förväntade resultatet.

- Det förväntade resultatets effekter på programmets målsättningar.

2. Stödmottagarna för de utvalda projekten skall lägga fram en årlig rapport för kommissionen.

3. När projekten har fullföljts skall kommissionen utvärdera genomförandet och effekterna av dem för att avgöra om de ursprungliga målsättningarna har uppnåtts.

4. Kommissionen skall för Europaparlamentet och rådet lägga fram en extern utvärderingsrapport om programmets tillämplighet, genomslagskraft och effektivitet senast den 31 december 2004.

5. När programmet har fullföljts och senast den 30 juni 2006 skall kommissionen lägga fram en detaljerad rapport om programmets genomförande och resultat för Europaparlamentet och rådet där man särskilt skall beakta det mervärde som tillförts genom gemenskapens ekonomiska stöd.

Dessutom skall kommissionen lägga fram ett meddelande om programmet skall fortsätta och anpassas tillsammans med ett lämpligt förslag senast den 30 juni 2005.

Artikel 9 Ikraftträdande

Detta beslut träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Det skall tillämpas från och med den 1 januari 2002.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande