5.

Europaparlamentet betonar att Europeiska åklagarmyndighetens befogenheter och verksamhet måste respektera de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och de konstitutionella traditionerna i medlemsstaterna. Parlamentet uppmanar därför rådet att ta vederbörlig hänsyn till följande rekommendationer: i) I Europeiska åklagarmyndighetens arbete bör man strikt respektera rätten till en rättvis rättegång och därmed agera i överensstämmelse med principen om att få sitt fall avgjort i behörig domstol, vilket innebär att det på förhand klart och tydligt ska fastställas vilka kriterier som gäller för besluten om vilken domstol som ska vara behörig. Eftersom den nuvarande lydelsen i artikel 27.4 ger Europeiska åklagarmyndigheten alltför stort handlingsutrymme när det gäller att tillämpa de olika behörighetskriterierna, bör dessa kriterier göras bindande och rangordnas för att säkerställa förutsebarhet. I detta avseende bör de misstänktas rättigheter beaktas. Vidare bör fastställandet av behörighet i enlighet med dessa kriterier kunna bli föremål för rättslig omprövning. ii) Europeiska åklagarmyndigheten bör vara fullständigt oberoende från både nationella regeringar och EU:s institutioner samt skyddas från alla politiska påtryckningar. iii) Europeiska åklagarmyndighetens behörighetsområde bör fastställas exakt, så att man på förhand vet vilka slags brott det ska omfatta. Parlamentet efterlyser en noggrann översyn av definitionerna i artikel 13 i kommissionens förslag om underordnade befogenheter, eftersom de i sin nuvarande form överträder begränsningarna i artikel 86.1–86.3 i EUF-fördraget. Detta bör göras på ett sådant sätt att det säkerställs att Europeiska åklagarmyndighetens befogenheter omfattar andra brott än dem som skadar unionens ekonomiska intressen endast då samtliga nedanstående villkor uppfylls samtidigt: a) Handlingen i fråga utgör samtidigt ett brott som skadar unionens ekonomiska intressen och andra brott. b) De brott som skadar unionens ekonomiska intressen är av överordnad betydelse och övriga brott är bara av underordnad betydelse. c) De övriga brotten skulle inte kunna bli föremål för ytterligare prövning och bestraffning om de inte lagfördes och behandlades i domstol tillsammans med de brott som skadar unionens ekonomiska intressen. Vidare bör fastställandet av behörighet i enlighet med dessa kriterier kunna bli föremål för rättslig omprövning. iv) Med tanke på att man ännu inte antagit det direktiv som avses i artikel 12 i förslaget och som anger de brott för vilka Europeiska åklagarmyndigheten kommer att ha behörighet, bör det i texten i förslaget anges att Europeiska åklagarmyndigheten inte kan lagföra brott som ännu inte anges i de relevanta medlemsstaternas lagstiftning vid tidpunkten för brottet. Vidare bör Europeiska åklagarmyndigheten inte utöva sin behörighet för brott som begåtts innan den inlett sin verksamhet till fullo. I detta avseende bör artikel 71 i förslaget ändras på motsvarande sätt. v) Europeiska åklagarmyndighetens utredningsinstrument och utredningsåtgärder bör vara homogena, exakt utformade och kompatibla med rättssystemen i de medlemsstater där de genomförs. Vidare bör kriterierna för användning av utredningsåtgärder anges närmare så att man ser till att s.k. forum shopping kan uteslutas. vi) Tillåtlighet och bedömning av bevismaterial i enlighet med artikel 30 är nyckelfaktorer i brottsutredningar. Bestämmelserna för detta måste vara tydliga och enhetliga inom hela det område som Europeiska åklagarmyndigheten omfattar, och de bör vara utformade så att de helt uppfyller rättssäkerhetsgarantierna. För att detta uppfyllande ska säkerställas bör reglerna för tillåtlighet av bevismaterial vara sådana att de respekterar alla rättigheter som garanteras genom Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och Europadomstolens rättspraxis. vii) Rätten till effektivt överklagande bör alltid värnas under Europeiska åklagarmyndighetens verksamhet i hela unionen. Europeiska åklagarmyndighetens samtliga beslut bör därför kunna bli föremål för rättslig omprövning vid den behöriga domstolen. I detta avseende bör beslut som fattas av Europeiska åklagarmyndigheten före eller oberoende av rättegången, såsom de som beskrivs i artiklarna 27, 28 och 29 om behörig domstol, avskrivande av ärenden eller förlikning, kunna överklagas vid unionens domstolar. Därför bör artikel 36 i förslaget omarbetas för att undvika ett kringgående av fördragsbestämmelserna om unionsdomstolarnas verksamhetsområde och oproportionerlig inskränkning av rätten till ett effektivt rättsmedel i enlighet med artikel 47.1 i stadgan om de grundläggande rättigheterna. viii) Artikel 28 i förslaget bör klart och tydligt ange att de nationella åklagarmyndigheterna, efter Europeiska åklagarmyndighetens avskrivning av ett ärende gällande ringa förseelser, inte ska förhindras att vidare utreda och väcka åtal i ärendet om de skulle få göra det enligt sina nationella lagar, och att en avskrivning är obligatorisk i de fall där en brist på relevanta bevis inte kan förutses bli avhjälpt genom vidare proportionerliga utredningsåtgärder. Dessutom bör förekomsten av obligatoriska skäl för avskrivning kontrolleras så snart som möjligt under utredningens gång, och avskrivningen bör följa utan dröjsmål när man konstaterar att något av de obligatoriska skälen är tillämpligt. ix) En godtycklig rättskipning måste undvikas under alla omständigheter. Därför bör villkoret om ”lämplig rättskipning” som grund för förlikning enligt artikel 29.1 i förslaget ersättas av mer specifika kriterier. Förlikning bör särskilt uteslutas vid tiden för åtalet, och i alla händelser i ärenden som kan avskrivas enligt artikel 28 i förslaget liksom i allvarliga ärenden. x) Eftersom Europeiska åklagarmyndighetens befogenheter inte bara kräver domstolskontroll av EU-domstolen utan också tillsyn av Europaparlamentet och nationella parlament måste relevanta bestämmelser inkluderas särskilt för att säkerställa en effektiv och sammanhängande praxis i medlemsstaterna och förenligheten med rättsstatsprincipen.