ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN Följedokument till Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om produktion och tillhandahållande på marknaden av växtförökningsmaterial (lagstiftning om växtförökningsmaterial) /* SWD/2013/0163 final */





ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN Följedokument till Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om produktion och tillhandahållande på marknaden av växtförökningsmaterial (lagstiftning om växtförökningsmaterial) 1. Problemformulering Bakgrund EU-marknaden för utsäde är nu värd ca 6,8 miljarder euro, vilket motsvarar mer än 20 % av den totala globala marknaden för utsäde. Under 2002/2003 blev EU nettoexportör av utsäde. I dag är EU:s sektor för växtförökningsmaterial mycket konkurrenskraftig på global nivå. Det är den största exportören med ett exportvärde av 4,4 miljarder euro, vilket är mer än 60 % av den globala exporten. Sektorn är starkt koncentrerad (de tio största företagen står för nästan 67 % av den globala utsädesmarknaden), men små och medelstora företag och mikroföretag spelar en avgörande roll på den inre marknaden, framför allt på nischmarknader som ekologiska grödor. Växtförökningsmaterial är en viktig faktor för produktiviteten vad gäller växter och livsmedel liksom för deras mångfald och kvalitet. Detta har avspeglats i nationell lagstiftning sedan slutet av 1800-talet och senare även i EU:s lagstiftning. Den nuvarande EU-lagstiftningen för växtförökningsmaterial har utvecklats sedan 1960-talet. Denna ram består i dag av tolv grundläggande rådsdirektiv som rör sortlistning som ett krav för saluföring och särskilda saluföringskrav för olika arter (utsäde av foderväxter, utsäde av stråsäd, betutsäde, utsäde av olje- och spånadsväxter och utsäde av köksväxter, förökningsmaterial av vinstockar, utsädespotatis, annat förökningsmaterial av grönsaker än utsäde, fruktplantsförökningsmaterial, prydnadsväxter, skogsodlingsmaterial). Genetiskt modifierade organismer behandlas i separat lagstiftning (direktiv 2001/18/EG, förordning (EG) nr 1829/2003 och förordning (EG) nr 1830/2003) och omfattas inte av detta initiativ. Problembeskrivning Den befintliga EU-lagstiftningen om växtförökningsmaterial har varit viktig för att uppnå de ursprungliga målen att garantera fri saluföring av material och tillhandahålla sunt växtförökningsmaterial av hög kvalitet och därigenom bidra till produktiviteten inom jordbruk, trädgårdsodling och skogsbruk, men samtidigt har allt fler problem blivit uppenbara: · Lagstiftningens komplexitet och fragmentering, bristande samstämmighet med annan politik, avsaknaden av EU-bestämmelser om kostnadstäckning, icke-harmoniserat införlivande och genomförande av de befintliga direktiven och därav följande skillnader i exempelvis tekniska krav gör det svårt att skapa lika villkor för alla aktörer. Dessutom behöver mer göras vad gäller rättslig förenkling och samstämmighet mellan olika åtgärder. Översynen av lagstiftningen om växtförökningsmaterial ingår därför i ett paket med fyra översyner som rör växtskydd, djurhälsa, saluföring av växtförökningsmaterial samt offentlig kontroll av livsmedel och foder. · I den nuvarande lagstiftningen är uppgifter fördelade på ett oflexibelt sätt, vilket innebär en stor administrativ börda för offentliga myndigheter och begränsar de professionella aktörernas flexibilitet (t.ex. att uppgifter är omöjligt att utföra). · Bristen på övergripande samordning med EU:s övriga politikområden och strategier hindrar ett effektivare genomförande av EU:s nuvarande lagstiftning, politik och strategier (hållbart jordbruk och skogsbruk, skydd av biologisk mångfald, klimatfrågor, bioekonomi). Dessa problem beskrivs närmare i avsnitt 2.3 i rapporten. Mot bakgrund av Europa 2020-strategin och behovet av att stärka de europeiska företagens konkurrenskraft, särskilt för små och medelstora företag, och med hänsyn till kommissionens principer för smart lagstiftning och utvecklingen av de ekonomiska och vetenskaplig-tekniska förutsättningarna inom sektorn för växtförökningsmaterial, räcker det inte att göra ändringar i lagstiftningen och genomföra den på ett bättre sätt. Genom utvärdering, analys och breda samråd med medlemsstaterna och intressenter har det visat sig att systemet behöver moderniseras. Detta kan göras genom en kombination av åtgärder på följande tre områden, vilket innebär att flera olika policyalternativ behöver övervägas: 1. Förenkling: Den rättsliga strukturen måste förenklas i grunden och utformas som en förordning, så att ett harmoniserat genomförande i samtliga medlemsstater och lika villkor för alla aktörer garanteras. 2. Flexibilitet och ansvarsfördelning: Aktörerna måste få större flexibilitet att utföra arbetet med registrering och certifiering av sorter, och de behöriga myndigheterna bör koncentrera sig mer på att övervaka framtagningen av växtförökningsmaterial i EU (övergå från produktkontroll till verksamhetsgranskning). För detta ändamål måste offentliga tjänster få en säkrad finansiering. Listningen av sorter av växtförökningsmaterial under unika namn i nationella register och EU-register är i allmänhet ett krav för saluföring och baseras på sortens identitet (särskiljbarhet, enhetlighet och stabilitet) och egenskaper (odlingsvärde). Dessutom kan enskilda partier av växtförökningsmaterial omfattas av ett system för kvalitetskontroll. Sådan verksamhet kan utföras av behöriga myndigheter, av aktörer under officiell tillsyn eller (för vissa kategorier av växtförökningsmaterial) under aktörens ansvar. Denna ansvarsfördelning och ökade flexibilitet bör leda till totala kostnadsbesparingar genom att arbetet organiseras effektivare och med bättre tidsplanering, och göra nya innovativa sorter snabbare tillgängliga på den inre marknaden. 3. Samstämmighet och horisontella kopplingar: Utöver produktivitet och kvalitet hos växtförökningsmaterial måste också hållbarhet, skydd av biologisk mångfald och klimatfrågor beaktas. Hur kommer situationen att utvecklas om inga åtgärder vidtas? Enligt den nuvarande lagstiftningen är det bara offentliga myndigheter som får utföra sortundersökningar. I viss utsträckning kan dock certifieringsarbete utföras av aktörer som står under officiell tillsyn. Det finns dock begränsningar som innebär att certifiering under tillsyn inte är tillåtet för vissa arter (t.ex. potatis) och kategorier av växtförökningsmaterial. Detta påverkar företag med begränsade resurser, särskilt när den internationella situationen förändras. Om inga åtgärder vidtas kommer systemets brister att växa och bli en allt större börda för både offentliga myndigheter och näringslivet, med konsekvenser för konkurrenskraften, anpassningen till marknadens krav och för exportkapaciteten gentemot konkurrenter utanför EU. Det växande trycket på de nationella budgetarna kan göra det allt svårare att efterleva bestämmelserna. Skillnader vad gäller tekniska krav för växtförökningsmaterial gör det också svårt att skapa lika konkurrensvillkor för företag på den inre marknaden. Lagstiftningens komplexitet och fragmentering gör att den nuvarande osäkerheten om genomförandet kommer att finnas kvar. När det gäller nya frågor som biologisk mångfald, klimatförändring och bioekonomi, skulle den nuvarande lagstiftningen fortsätta att behandla dem som marginella ämnen. Det skulle inte skapas synergier med växtskyddslagstiftningen i fråga om växtskyddskontroller som ingår i certifieringsförfarandet för växtförökningsmaterial, och inte heller ske någon integrering av allmänna principer om offentlig kontroll enligt förordning (EG) nr 882/2004. 2. Subsidiaritetsanalys Regelverket om växtförökningsmaterial bygger på artikel 43 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, som gäller den gemensamma jordbrukspolitiken vars mål är att höja produktiviteten inom jordbruket, tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard, stabilisera marknaderna och tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser. Enligt Lissabonfördraget är jordbruket ett område med delad befogenhet. Den rättsliga grunden för EU:s åtgärder kompletteras av bestämmelserna om den inre marknaden (artikel 114 i EUF-fördraget) och bevarandet av miljön (artikel 191 i EUF-fördraget). När EU-lagstiftningen om saluföring av växtförökningsmaterial infördes på 1960-talet bidrog det till att skapa en inre marknad för växtförökningsmaterial. Som bekräftas av många berörda parter har dessa EU-regler haft en positiv effekt på fri rörlighet, tillgänglighet och kvalitet på växtförökningsmaterial och underlättat handeln inom EU. Godkännanden av växtförökningsmaterial före saluföring ges av nationella myndigheter och är giltiga för alla medlemsstater, vilket garanterar fri konkurrens på den inre marknaden samtidigt som medlemsstaternas särdrag skyddas med beaktande av deras nationella behov (t.ex. odlingsvärde baserat på agroekologisk utvärdering). Utan åtgärder på EU-nivå skulle det finnas 27 system i stället för ett. Detta skulle försvåra växtförökningsmaterialens rörlighet på den inre marknaden och öka den finansiella bördan av de nödvändiga sundhets- och kvalitetskontrollerna av växtförökningsmaterial. Internationella standarder har tagits fram för växtförökningsmaterialens kvalitet (OECD, Unece) och sundhet (IPPC och WTO:s avtal om tillämpningen av sanitära och fytosanitära åtgärder) vilket motiverar en EU-åtgärd för att införa lika villkor och ett harmoniserat genomförande. För att säkerställa åtgärdernas proportionalitet, särskilt minskning av de administrativa bördorna för berörda parter, måste systemet beakta frihet och ekonomisk livskraft för berörda parter samt för små och medelstora företag och mikroföretag. Åtgärder för bevarande- eller amatörsorter bidrar till att säkerställa odlarnas, inklusive amatörodlarnas, tillgång till ett brett spektrum av växtförökningsmaterial och har betydelse för att bibehålla resilienta system inom jordbruksproduktionen och en genetisk mångfald på fälten. Smart tillväxt främjas genom förenklade regler om marknadstillträde för särskilda sorter. 3. Mål 3.1. Övergripande mål · Att säkerställa sundhet och hög kvalitet på växtförökningsmaterial. · Att skapa ett samlat regelverk som främjar innovation och konkurrenskraft. · Att stödja hållbar produktion, biologisk mångfald, klimatanpassning och bidra till livsmedelstrygghet och fattigdomsbekämpning. 3.2. Särskilda mål · Att säkerställa lika konkurrensvillkor genom förenklade, harmoniserade bestämmelser. · Att minska onödiga kostnader och administrativa bördor och öka flexibiliteten. · Att anpassa lagstiftningen om växtförökningsmaterial till andra aktuella EU-strategier. · Att främja marknadstillträde för innovation inom växtförädling. 3.3. Operativa mål · Att skapa en lagstiftning om växtförökningsmaterial med flexibla och proportionella förfaranden. · Att främja en harmoniserad tillämpning av lagstiftningen genom granskningar och utbildning. · Att främja innovation genom att snabbare uppdatera EU:s register och förbättra dess informationsnivå. · Att öka marknadens transparens och förbättra spårbarheten genom registrering av aktörer. 4. Alternativ I problemformuleringen identifierades följande huvudområden där systemet måste förändras för att anpassas till föränderliga ekonomiska, miljömässiga, sociala och vetenskapliga förhållanden: i) förenkling av de grundläggande rättsakterna (från 12 direktiv till en förordning), (ii) kostnadstäckning och förbättring av systemets ändamålsenlighet och effektivitet, (iii) övergripande samordning med ny, redan antagen EU-politik. Olika vägar – ökad flexibilitet, avreglering eller centralisering – undersöks för att förbättra systemets effektivitet och samtidigt bevara garantierna för hög kvalitet på växtförökningsmaterial samt vad gäller konkurrenskraft och nya utmaningar, t.ex. biologisk mångfald. På grundval av dessa tre huvudområden har fem policyalternativ identifierats i ett första skede, där förenkling av lagstiftningen och kostnadstäckning ingår i alla alternativ. I de olika alternativen har frågor som rör små och medelstora företag och mikroföretag hela tiden beaktats, i synnerhet för att garantera dessa företags tillgång till offentliga tjänster för vissa uppgifter som de inte själva kan utföra och för att underlätta och utveckla deras tillträde till marknaden för växtförökningsmaterial. Nollalternativet och de fem övriga alternativen presenteras här: – Alternativ 0 – nollalternativ: Ingen förändring av den nuvarande situationen (12 direktiv och inga bestämmelser om kostnadstäckning). – Alternativ 1 – kostnadstäckning: Alternativet innehåller inte några ändringar av tekniska bestämmelser i den gällande lagstiftningen eller av ansvarsfördelningen mellan aktörer och behöriga myndigheter. Den enda förändringen består i att berörda parter fullständigt täcker de kostnader som uppstår för behöriga myndigheter i samtliga medlemsstater, såsom redan är fallet i de flesta medlemsstater. – Alternativ 2 – kombisystem: En viss flexibilitet införs för aktörerna. Sortregistrering fortsätter att vara obligatorisk för ett antal grödor som omfattas av EU-lagstiftning (särskiljbarhet, enhetlighet och stabilitet, odlingsvärde), men den tekniska undersökningen kan utföras av aktören under officiell tillsyn. Certifieringskravet för partier av växtförökningsmaterial förblir oförändrat, men certifieringen kan alltid utföras av aktören under tillsyn av den behöriga myndigheten. De nuvarande särskilda bestämmelserna fortsätter att gälla för bevarande- och amatörsorter. – Alternativ 3 – avreglering: Större flexibilitet införs genom avreglering. Provning av särskiljbarhet, enhetlighet och stabilitet fortsätter att vara obligatoriska delar av sortregistreringen, medan odlingsvärde för jordbruksgrödor inte längre är ett rättsligt krav. Ingen officiell certifiering förekommer. I stället saluförs alla partier av växtförökningsmaterial endast på grundval av leverantörens etikett, med minimikriterier. De nuvarande särskilda bestämmelserna fortsätter att gälla för bevarande- och amatörsorter. – Alternativ 4 – system med utökad flexibilitet: Ett tvådelat system inrättas som ger aktörer betydande flexibilitet genom att de kan välja mellan två system, nämligen ett för officiellt provade sorter (särskiljbarhet, enhetlighet och stabilitet, odlingsvärde med hållbarhetskriterier) och ett för ej officiellt provade sorter med en beskrivning som sökanden lämnat in till myndigheten. Certifiering av växtförökningsmaterial begränsas till officiellt provade sorter. Saluföringen av exempelvis bevarandesorter eller vissa nischmarknadssorter liberaliseras eftersom det inte finns någon obligatorisk teknisk undersökning av sorter och ingen obligatorisk certifiering av växtförökningsmaterial, vilket innebär att de kan saluföras som ej provade sorter. – Alternativ 5 – centralisering: Gemenskapens växtsortsmyndighet (CPVO) ges mandat att samordna och besluta om sortregistrering, omfattande både teknisk undersökning (särskiljbarhet, enhetlighet och stabilitet, och odlingsvärde) och sortbenämningar. Certifieringskravet för partier av växtförökningsmaterial förblir oförändrat, men certifieringen kan utföras under officiell tillsyn. ”Referenscertifieringscentrum” inrättas med uppgift att utveckla bästa praxis, utföra jämförande tester, försök och undersökningar till stöd för utformningen av politiken och för att sprida kunskap om certifiering av växtförökningsmaterial. De nuvarande särskilda bestämmelserna fortsätter att gälla för bevarande- och amatörsorter. 5. Konsekvensbedömning De nuvarande kostnaderna för genomförandet av bestämmelserna om sortregistrering uppgår till ca 55–60 miljoner euro per år i EU. Utgifterna för särskiljbarhet, enhetlighet och stabilitet utgör 45 % och utgifterna för odlingsvärde 55 % av kostnaden. Utgifterna för certifiering av växtförökningsmaterial är i storleksordningen 73–79 miljoner euro. De flesta medlemsstaterna kan redan nu täcka sina kostnader helt eller delvis, men en mindre andel gör det inte. Totalt för alla medlemsstater återvinner de behöriga myndigheterna minst 60 % av kostnaderna. De sammanlagda årliga kostnaderna för registrering och certifiering motsvarar ca 3 % (varav minst 60 % redan betalas av aktörerna) av marknadsvärdet för utsäde av jordbruksgrödor. Effekterna på små och medelstora företag och mikroföretag har genomgående beaktats. Alternativ 1 gäller endast kostnadstäckning. Detta alternativ skapar lika villkor för aktörer, sänker kostnaderna för medlemsstaternas behöriga myndigheter och säkrar deras funktion i framtiden. Det har inte någon positiv inverkan på konkurrenskraften och ger inget stöd för innovation och miljö- eller hållbarhetsmål. Behöriga myndigheter fortsätter att garantera tillgången på offentliga tjänster för att utföra tekniska undersökningar och inspektioner. Det är främst små och medelstora företag och mikroföretag, som inte har resurser att utföra dessa uppgifter själva, som främjas av denna garanti. Principen om kostnadstäckning påverkar inte små och medelstora företag och mikroföretag i någon större utsträckning, eftersom principen redan tillämpas i de flesta medlemsstater och ger fördelar för dessa företag eftersom den garanterar en fortsatt tillgång till offentliga tjänster som behövs för saluföring. Alternativ 2 innebär också mer lika villkor för konkurrenter på den inre marknaden eftersom kostnaderna återvinns helt i alla medlemsstater. Den administrativa bördan minskar eftersom många uppgifter (certifiering, provning för registrering) kan utföras av aktörer som står under officiell tillsyn. Detta ökar avsevärt aktörernas flexibilitet att föra ut nya sorter på marknaden. Vissa arbetstillfällen förs sannolikt över från den offentliga sektorn till den privata sektorn. Syftet är att skapa flexibilitet för alla aktörer att utföra vissa uppgifter direkt om de så önskar, men en fortsatt tillgång till offentliga tjänster garanteras också, så att små och medelstora företag och mikroföretag kan få tekniska undersökningar och inspektioner utförda av de behöriga myndigheterna. Inte heller detta alternativ ger något tydligt stöd för miljö- eller hållbarhetsmål. Alternativ 3 medför en risk för växtförökningsmaterialens sundhet och kvalitet eftersom den obligatoriska certifieringen avskaffas. Behöriga myndigheter och aktörer kan göra stora kostnadsbesparingar, men avskaffandet av certifiering innebär att kraven på EU-likvärdighet vid import av utsäde från tredjeländer också måste avskaffas. Det är också sannolikt att ekonomiska verksamheter som uppförökning av utsäde i större utsträckning flyttas till länder utanför EU. Små och medelstora företag missgynnas genom avskaffandet av odlingsvärde som fungerar som opartisk information för användare oberoende av säljarens marknadsstyrka. Avskaffandet av odlingsvärde medför också hot mot miljömål eftersom det inte finns några möjligheter att styra växtförädling mot dessa mål. Alternativ 4 ger ytterligare kostnadsbesparingar för behöriga myndigheter och aktörer, i likhet med alternativ 3, samtidigt som det ger vissa ytterligare garantier för karakteriseringen av växtförökningsmaterial (odlingsvärde för officiellt provade sorter). Riskerna till följd av att certifiering och sortregistrering inte är obligatoriska kommer dock att finnas kvar. Många aktörer, särskilt små och medelstora företag och mikroföretag som är verksamma inom nischmarknader, skulle helt säkert gynnas av den ökade handlingsfriheten. Detta alternativ ger också goda möjligheter att stödja hållbart jordbruk och biologisk mångfald i jordbruket eftersom registreringen av bevarande- och amatörsorter blir administrativt enklare vilket bör underlätta marknadstillträde på detta område. Alternativ 5 ger starka garantier för kvalitet och sundhet hos växtförökningsmaterial genom centralisering av sortregistreringen i EU, samtidigt som det ger lika konkurrensvillkor för aktörerna. Ett effektivt och transparent system införs med harmoniserade tekniska krav. Nya, förbättrade sorter får snabbare marknadstillträde vilket detta kan leda till fler arbetstillfällen på lång sikt. Alla aktörer får möjlighet att göra en samlad ansökan till CPVO för att få registrering av växtsorter och/eller växtsortsskydd. Detta förenklar arbetet särskilt inom små och medelstora företag. Alternativet saknar tydliga medel att styra växtförädling mot målen för hållbarhet och skydd av biologisk mångfald i jordbruket. Det är mer inriktat på behoven inom konventionell växtförädling. 6. Jämförelse av alternativen I den sammanfattande tabellen nedan ges en översiktlig jämförelse av alternativen vad gäller att uppnå målen med översynen jämfört med det nuvarande läget. || || Alternativ 1 || Alternativ 2 || Alternativ 3 || Alternativ 4 || Alternativ 5 || Rekommenderat alternativ Övergripande mål || Att säkerställa sundhet och hög kvalitet på växtförökningsmaterial || 0 || 0 || −− || −− || 0 || 0 Att skapa ett samlat regelverk som främjar innovation och konkurrenskraft inom den europeiska sektorn för växtförökningsmaterial. || + || + || + || ++ || ++ || ++ Att stödja hållbar produktion, skydd av biologisk mångfald, klimatanpassning och bidra till livsmedelstrygghet och fattigdomsbekämpning || 0 || 0 || − || ++ || 0 || ++ Särskilda mål || Att säkerställa lika konkurrensvillkor i hela EU genom förenklade, förtydligade och harmoniserade grundläggande bestämmelser som vilar på grundläggande principer och har en bättre rättslig utformning || + || + || + || + || ++ || ++ Att minska onödiga kostnader och administrativa bördor för offentliga myndigheter och öka flexibiliteten för aktörer utan att äventyra de allmänna målen || + || ++ || + || ++ || ++ || ++ Att främja innovation inom växtförädling, särskilt i små och medelstora företag, för att ge dem som använder växtförökningsmaterial ökade valmöjligheter och tillgång till ett stort utbud av olika växtsorter anpassade till förhållandena i Europa || 0 || + || 0 || ++ || ++ || ++ Att anpassa lagstiftningen om växtförökningsmaterial med andra nya EU-strategier (jordbruk, biologisk mångfald, livsmedelstrygghet, klimatfrågor, biobaserad ekonomi) || 0 || 0 || − || + || 0 || + Operativa mål || Att skapa ett enklare regelverk för saluföring av växtförökningsmaterial – ”lagstiftning om växtförökningsmaterial” – genom inrättande av enklare, flexiblare och mer proportionella förfaranden || 0 || ++ || ++ || ++ || ++ || ++ Att främja en mer harmoniserad tillämpning av lagstiftningen inom hela EU genom granskningar och utbildning || 0 || 0 || 0 || 0 || ++ || ++ Att främja innovation genom att snabbare uppdatera EU:s register och förbättra dess informationsnivå || 0 || 0 || 0 || 0 || ++ || ++ Att öka marknadens transparens och förbättra spårbarheten genom registrering av aktörer || 0 || ++ || ++ || + || ++ || ++ Förklaring: 0: ingen förändring jämfört med nollalternativet +: liten positiv effekt ++: betydande positiv effekt −: liten negativ effekt −−: betydande negativ effekt Rekommenderat alternativ Eftersom inget av de fem alternativen ger en optimal balans mellan systemets effektivitet, kvalitetssäkring av växtförökningsmaterial, bibehållen konkurrenskraft och stoppad förlust av biologisk mångfald, utformades och valdes ett rekommenderat alternativ som kombinerar positiva aspekter i de fem ursprungliga alternativen och samtidigt bevarar så mycket frihet och flexibilitet som möjligt för aktörerna. Detta rekommenderade alternativ tar fasta på delar av alternativen 2, 4 och 5. Syftet är att skapa en balans mellan å ena sidan aktörernas flexibilitet och aspekter som rör biologisk mångfald (alternativen 2 och 4) och å andra sidan behovet av tydliga sundhets- och kvalitetskrav (alternativen 2 och 5) för att få en rättvist fungerande marknad och bibehålla produkternas kvalitet och sundhet. Alternativet omfattar de två övergripande principerna om förenkling av den rättsliga strukturen och kostnadstäckning för växtförökningsmaterial. De allmänna principerna är: Kostnadstäckning för tjänster som utförs av behöriga myndigheter. Undantag kan göras beroende på allmänintresset av respektive saluföring av växtförökningsmaterial eller i enlighet med de undantag som anges i översynen av förordning (EG) nr 882/2004. Aktörerna kan, under officiell tillsyn av den behöriga myndigheten, utföra många olika verksamheter i fråga om registrering och certifiering. Alla aktörer måste vara registrerade för att garantera spårbarhet för växtförökningsmaterial. Särskilda och strikta skyldigheter i fråga om registrering och certifiering ska gälla för särskilt listade arter som är viktiga för EU-marknaden. Allmänna minimikrav ska gälla för alla andra växtförökningsmaterial (olistade arter) på marknaden och ska omfatta märkningskrav och bestämmelser om ”lämplighet för användning”. CPVO:s roll utvidgas till att samla all information om sorter av växtförökningsmaterial som registreras på nationell eller europeisk nivå. CPVO ska harmonisera tekniska krav och granska de nationella provningsmyndigheterna som i sin tur tillåter privata provningsstationer att utföra tekniska undersökningar. CPVO ska ha en större roll vad gäller att tillhandahålla information om sorter som godkänts för saluföring på den inre marknaden (webbdatabas) och att kontrollera sortbenämningar för alla ansökningar. Som ett alternativ till nationell registrering ska central registrering erbjudas för sorter som inte måste genomgå odlingsvärdesprovning (t.ex. grönsaker) av CPVO. Registrering av ej officiellt provade sorter med en officiellt erkänd beskrivning på nationell och europeisk nivå ska vara ett alternativ för bevarande- och amatörsorter om det är motiverat av allmänintresse. Befintliga begränsningar för saluföring av bevarandesorter ska göras mindre restriktiva. Odlingsvärde ska bibehållas och ska bestämmas på artbasis, men kriterierna ska främst avspegla kollektiva nyttigheter och ligga till grund för ett ”odlingsvärde för hållbarhet och sundhet”. Bedömningen av odlingsvärde ska så långt som möjligt harmoniseras mellan de agroekologiska regionerna och ska kontinuerligt förbättras i möjligaste mån för att spegla förändringar av offentliga och privata behov samt lagstiftningskrav. Obligatorisk certifiering av partier av vissa grödor ska bibehållas. Förteckningen över arter som ska omfattas av denna skyldighet ska fastställas från gröda till gröda för att ta hänsyn till framtida förändringar i exempelvis hälsorisker eller ekonomisk betydelse. Provning under officiell tillsyn ska utvidgas till alla arter och alla kategorier (dvs. elitmaterial och utgångsmaterial). Mikroföretags och små och medelstora företags behov beaktas särskilt: Lika tillträde till den inre marknaden för sorter som utvecklats av dessa företag garanteras genom bibehållna registreringsbestämmelser (upprätthållande av odlingsvärde) som inte grundar sig på säljarens marknadsstyrka. Möjligheten att låta aktören göra sortbeskrivningen (officiellt erkänd beskrivning) innebär också att ökade möjligheter skapas för specifika marknader (t.ex. bevarandesorter) som är av särskilt intresse för små och medelstora företag och mikroföretag. Offentliga kontrolltjänster ska alltid tillhandahållas av de behöriga myndigheterna för att utföra arbete som små och medelstora företag eller mikroföretag inte kan utföra själva. Det rekommenderade alternativet uppfyller de fem viktigaste målen på följande sätt: 1. Förenkling genom ersättning av 12 direktiv med en förordning. 2. Minskning av administrativa bördor genom att kostnadstäckning införs och genom att arbetsuppgifter överförs till aktörer. 3. Innovation främjas genom att aktörerna ges större flexibilitet. 4. Hållbarhet, biologisk mångfald och klimatanpassning stöds genom ”hållbart odlingsvärde” och en minskad börda för bevarandesorter. 5. Transparens och spårbarhet säkras genom registrering av alla aktörer och minimikrav för olistade arter. 7. Övervakning och utvärdering Flera indikatorer föreslås för att bedöma resultatet av de åtgärder som införs: 1. Harmonisering av lagstiftning och genomförande i medlemsstaterna – Antal inkomna förfrågningar om förtydliganden samt klagomål. – Resultat av FVO:s eller CPVO:s granskningar av lagstiftningens genomförande i medlemsstaterna. – Antal anmälningar från medlemsstaterna om nationella åtgärder. – Funktionella register över aktörer. 2. Minskning av administrativa bördor och kostnader samt införande av flexibilitet – Sortregistrering – Ansökan: antal, tidsåtgång, kostnadstäckning. – Ansökande utsädesföretag, med särskild inriktning på små och medelstora företag: antal, typ, utveckling. – Antal sorter som registrerats med en ”officiellt erkänd beskrivning”. – Antal direkta ansökningar om sortregistrering till CPVO. – Kvalitetskontroll av växtförökningsmaterial – Procentandel certifiering under officiell tillsyn jämfört med officiell certifiering i medlemsstaterna. – Kostnader för kvalitetskontroll av växtförökningsmaterial. 3. Införande av proportionella regler och samordning med EU:s övriga politikområden och strategier – Antal och kvantitet av bevarande- och amatörsorter som registrerats och saluförts. – Antal arter som berörs av bestämmelserna. – Harmoniserade kriterier för sortregistrering (t.ex. hållbart odlingsvärde).