EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 6.2.2017 COM(2017) 55 final RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET Rapport om efterhandsutvärderingen av Daphne-programmet (2007‒2013)



INNEHÅLLSFÖRTECKNING INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1 INLEDNING 1.1 SYFTET MED RAPPORTEN 1.2 METODER OCH INFORMATIONSKÄLLOR 1.3 ÖVERSIKT ÖVER PROGRAMMET 2 UTVÄRDERINGSRESULTAT 2.1 DAPHNE III-PROGRAMMETS RELEVANS 2.2 SAMSTÄMMIGHET OCH KOMPLEMENTARITET 2.3 ÄNDAMÅLSENLIGHET 2.4 HÅLLBARHET OCH ÖVERFÖRBARHET 2.5 EFFEKTIVITET OCH UTRYMME FÖR FÖRENKLING 2.6 EUROPEISKT MERVÄRDE 3 SLUTSATSER

1INLEDNING

1.1SYFTET MED RAPPORTEN Enligt beslutet om inrättande av Daphne III-programmet ska kommissionen lämna in en efterhandsutvärdering som omfattar perioden 2007–2013. Utvärderingen genomfördes av en oberoende extern utvärderare, med stöd från personal vid kommissionen. Denna rapport har utarbetats på grundval av denna utvärdering. Programmets totala planerade budget för 2007–2013 uppgick till 123,88 miljoner euro. Rapporten är uppbyggd enligt de huvudsakliga utvärderingskriterierna (och motsvarande frågor), inbegripet relevans, samstämmighet och komplementaritet, ändamålsenlighet, verkan och hållbarhet, effektivitet och utrymme för förenkling samt europeiskt mervärde. 1.2METODER OCH INFORMATIONSKÄLLOR Den slutliga utvärderingen av Daphne III-programmet är baserad på följande: En omfattande granskning av dokumentationen för samtliga 302 verksamhetsbidrag eller bidrag till administrationskostnader som finansierats av programmet 2007–2013. En granskning av programdokumentationen, exempelvis finansieringsbeslutet, de årliga arbetsprogrammen och förslagsinfordringarna för såväl bidrag som offentliga upphandlingskontrakt. En granskning av annan information online, t.ex. EU:s politiska dokument, webbplatser och finansieringsbeslut för relaterade EU-program. En kvantitativ analys av de 302 projekten. En analys av 145 svar från bidragsmottagarna på webbenkäten inom ramen för Daphne IIIprogrammet. Redogörelser för 30 uppföljande intervjuer med samordnare för projekt eller organisationer som tog emot bidrag inom ramen för Daphne III-programmet mellan 2007 och 2013 och som deltog i webbenkäten. Intervjuer med sex av kommissionens tjänstemän. 1.3ÖVERSIKT ÖVER PROGRAMMET Daphne III inrättades 2007 genom beslut nr 779/2007/EG, och följde på tre av kommissionens tidigare instrument med samma mål: Daphneinitiativet (1997–1999), Daphne-programmet (2000–2003) och Daphne II-programmet (2004–2008). Programmet förvaltas av Europeiska kommissionens generaldirektorat (GD) för rättsliga frågor. I artikel 2 i beslut nr 779/2007/EG beskrivs programmets allmänna mål: Att bidra till att skydda barn, ungdomar och kvinnor mot alla former av våld och att uppnå en hög grad av hälsoskydd, välbefinnande och social sammanhållning. Att bidra till utvecklingen av gemenskapspolitik (när det gäller folkhälsa, mänskliga rättigheter och jämställdhet) samt till åtgärder för att skydda barns rättigheter och kampen mot människohandel och sexuell exploatering. I artikel 3 anges att programmets särskilda mål är att bidra till att uppnå de allmänna målen genom att stödja förebyggande åtgärder och ge stöd till och skydd för våldsoffer och riskgrupper. I artikeln förtecknas även gränsöverskridande insatser och andra typer av insatser för att uppnå det särskilda målet, närmare bestämt följande insatser:

Stöd och uppmuntran till icke-statliga organisationer och andra organisationer som är verksamma på området. Utveckling eller genomförande av målinriktade medvetandehöjande åtgärder. Spridning av resultaten från Daphne I- och Daphne II-programmen, inklusive att resultaten anpassas och överförs till och används av andra mottagare eller i andra geografiska områden. Identifiering och förbättring av behandlingen av personer som riskerar att utsättas för våld. Bildande av eller stöd till sektorsöverskridande nätverk som omfattar icke-statliga organisationer och andra organisationer som är verksamma på detta område. Utvidgande av den evidensbaserade informationen och kunskapsbasen samt utbyte, identifiering och spridning av information och goda rutiner, genom bland annat forskning, utbildning, studiebesök och personalutbyten. Utformning, provning, komplettering och anpassning av medvetandehöjande material och utbildningsmaterial. Undersökning av våldsrelaterade fenomen och våldets konsekvenser, både för offren och för samhället i allmänhet. Utveckling och genomförande av stödprogram för våldsoffer och personer som riskerar att utsättas för våld och interventionsprogram för våldsverkare. Liksom andra program som ingår i GD Rättsliga frågors allmänna program om ”Grundläggande rättigheter och rättvisa” (2007–2013) finansierar Daphne III åtgärder genom följande tre mekanismer: Verksamhetsbidrag: Medfinansiering (upp till 80 % av de totala kostnaderna) för särskilda projekt som utformats och genomförts av ideella organisationer och/eller offentliga institutioner och som kan löpa under högst två år. Bidrag till administrationskostnader: Ekonomiskt stöd (upp till 80 %) till de löpande kostnaderna i en organisations årliga budget. Upphandlingskontrakt eller offentlig upphandling: Det finns även medel tillgängliga för särskilda insatser som inleds av kommissionen (kommissionens initiativ), till exempel genomförbarhetsstudier, forskning om särskilda frågor, anordnade av konferenser eller upprättande av IT-system. I Tabell 1 1 nedan förtecknas antalet bidrag som finansierats varje år under den utvärderade perioden. 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 TOTALT Verksamhetsbidrag 41 42 83 60 0 226 Bidrag till administrationskostnader 9 12 7 5 - 6 5 44 Särskilda verksamhetsbidrag (journumret 116 000 för försvunna barn, förvarningsmekanismen för bortförande av barn) - - - - - - 21 21 Särskilda bidrag till administrationskostnader (journumret 116 000 för försvunna barn) - - - - - 14 - 14 Anm.: Siffrorna i tabellen avviker från antalet projekt som analyserats för denna utvärdering (302) eftersom dokumentation inte fanns tillgänglig för alla projekt (305).

Den totala öronmärkta budgeten för Daphne III (2007–2013) uppgick till nästan 124 miljoner euro och den genomsnittliga årliga planerade budgeten uppgick till nästan 18 miljoner euro. Huvuddelen av budgeten (97,7 miljoner euro eller strax över 79 %) var öronmärkt för verksamhetsbidrag. Vad gäller den omfattning i vilken den ursprungliga programbudgeten faktiskt utnyttjades tilldelades omkring 60 miljoner euro till verksamhetsbidrag (dvs. i termer av bidragsavtal som ingåtts), 4,5 miljoner euro till bidrag till administrationskostnader och 1,2 miljoner euro till upphandling mellan 2010 och 2013 (se Tabell 1 2 Planerad budgetfördelning för Daphne III (2007–2013) ). År Tillgänglig budget för bidrag och kontrakt Verksamhetsbidrag Bidrag till administrationskostnader Kommissionens initiativ Total årlig budget Värde (i euro) % Värde (i euro) % Värde (i euro) % Värde (i euro) % 2007 11 000 000 85 % 1 900 000 15 % 1 000 000 8 % 13 000 000 100 % 2008 11 944 160 81 % 2 000 000 14 % 800 000 5 % 14 744 160 100 % 2009 14 417 120 81 % 2 580 000 14 % 800 000 4 % 17 797 120 100 % 2010 15 393 600 83 % 2 500 000 14 % 560 000 3 % 18 453 600 100 % 2011 14 476 000 71 % 2 000 000 10 % 4 000 000 19 % 20 476 000 100 % 2012 14 007 000 70 % 4 000 000 20 % 2 000 000 10 % 20 007 000 100 % 2013 16 504 000 90 % 1 000 000 5 % 1 000 000 5 % 18 504 000 100 % Totalt 97 741 880 15 980 000 10 160 000 123 881 880 Källa: DAPHNE III – årliga arbetsprogram (2007–2013) Majoriteten av de projekt som stöddes via Daphne III-programmet leddes av nationella icke-statliga organisationer (inbegripet nationella plattformar och nätverk) (47 %), följt av universitet (18 %) och europeiska nätverk, plattformar och forum (13 %). Detta överensstämmer med programmets särskilda mål, i vilka det anges att dessa mål ska uppnås genom att ge stöd till icke-statliga organisationer och andra organisationer som är verksamma på området. Verksamhetsbidrag beviljades till organisationer som samarbetar i ett partnerskap. Partnerorganisationernas medverkan följer en struktur som liknar den som observerats hos de ledande organisationerna. De vanligaste partnerna (56 % av det totala antalet) är nationella icke-statliga organisationer, däribland nationella plattformar och nätverk, medan universitet utgör 15 % av alla partner. Fördelningen av partnerorganisationer skiljer sig dock från de ledande organisationernas fördelning, då partnerorganisationer har en högre representation av offentliga tjänster (4 %) än ledande organisationer (0,33 %). Detta överensstämmer återigen med kraven för programmets särskilda mål i och med att programmet är avsett att bilda och stödja sektorsöverskridande nätverk och samtidigt stärka samarbetet mellan icke-statliga organisationer och andra organisationer på området. När det gäller offentlig upphandling anslogs nästan 70 % av budgeten till undersökningar eller forskning (t.ex. 2009 års Eurobarometerundersökning om EU-medborgares syn på våld riktat mot kvinnor, ungdomar och barn), inbegripet halvtidsutvärderingarna och de slutliga utvärderingarna av programmet. Ytterligare 27 % användes för medvetandehöjande åtgärder, däribland evenemang, och nästan 4 % användes för att underhålla Daphne III-programmets webbplats. 2UTVÄRDERINGSRESULTAT 2.1DAPHNE III-PROGRAMMETS RELEVANS Ett programs relevans bedöms efter i vilken grad insatser i programmet på ett logiskt sätt tar itu med dess målsättningar, de generella behoven inom EU-politiken och målgruppernas behov. 2.1.1Åtgärdernas relevans för målen De åtgärder som vidtogs inom ramen för programmet och programmets prioriteringar konstaterades vara relevanta för programmet och dess mål. Enligt analysen visade sig anpassningen av de prioriterade områdena till programmets mål dock vara en svag indikator på ”relevans” (både för de prioriterade områdena och för de projekt som finansierats inom ramen för dessa prioriteringar). Detta berodde på att både programmets mål och de fastställda prioriteringarna var breda och inte tydligt kunde kopplas till särskilda politiska mål på EU-nivå. Bristen på målinriktning på programnivå kan ha gjort det svårare att uppnå riktade och därmed relevanta resultat på detta område av EU-politiken. Den strategiska programplaneringen av de årliga prioriteringarna under första hälften av programperioden fastställdes inte genom en långsiktig politisk analys. Den byggde snarare på en analys av ämnen som redan tagits upp av finansierade projekt. Programmet hade dock finansierat många initiativ som informerade om och främjade utvecklingen av politik och, i mindre utsträckning, lagstiftning. Vidare höll kommissionen mer omfattande interna samråd om politiska prioriteringar från och med 2011, och lade mer tonvikt på relevans som ett urvalskriterium. Avsikten var att anpassa programmets resultat på ett bättre sätt och förstärka dess effekter. Bidragsmottagarnas rapportering visar att slutmottagarna ställde sig positiva till projekten och uppgav att de ansåg att åtgärderna var relevanta. Detta kan dock inte bekräftas utan att samla in deras synpunkter var för sig. En granskning av de finansierade åtgärderna tyder dock på att de utformades för att ta hänsyn till stödmottagarnas fastställda behov och att de flesta utformades på grundval av behovsbedömningar. 2.1.2De finansierade projektens/arbetsprogrammens relevans för programmets mål I alla förslagsinfordringar för verksamhetsbidrag och bidrag till administrationskostnader var relevans för programmets allmänna och särskilda mål ett avgörande urvalskriterium. En granskning av de operativa målen och verksamhetsområdena i de 302 projekt (av totalt 307 projekt, se Tabell 1 1 Antal bidrag som finansierats årligen ) och arbetsprogram som finansierats genom Daphne III visar att samtliga utformades för att antingen förebygga våld mot kvinnor, barn och ungdomar eller skydda våldsoffer och personer som riskerar att utsättas för våld. Målen för dessa projekt och arbetsprogram var därför anpassade till Daphne III-programmets mål. De typer av verksamheter som omfattas av båda dessa beskrivs nedan. Projekt som utformats för att förebygga våld, däribland projekt som var inriktade på följande åtgärder:

Undersökningar där grundorsakerna till särskilda former av våld undersöktes. Medvetandehöjande åtgärder för allmänheten, personer som kan tänkas komma i kontakt med våldsoffer eller personer som riskerar att bli offer för eller utöva våld. Inrättande av tjänster för positiv behandling för identifierade våldsverkare. Utveckling av politik för att förebygga våld på ett mer effektivt sätt. Projekt som utformats för att skydda våldsoffer eller personer som riskerar att utsättas för våld, däribland projekt som var inriktade på följande åtgärder: Utbildning för personer som i sitt yrke kommer i kontakt med våldsoffer. Tillhandahållande av stödtjänster till våldsoffer. Utvärdering av stödtjänster eller åtgärder för att skydda kvinnor, ungdomar och barn och/eller för att sprida goda rutiner. 2.1.3Relevans för målgruppernas behov Daphne III tog emot totalt 1 921 ansökningar, dvs. 6,36 ansökningar för varje tilldelat bidrag. Daphne hade ett högt antal ansökningar i jämförelse med de andra fyra program som förvaltades av GD Rättsliga frågor. Det finns ett antal möjliga förklaringar till programmets popularitet, däribland de följande: Det finns inga andra EU-program som inriktar sig på våld och våldsförebyggande (de intervjuade bidragsmottagarna rapporterade att Daphne-programmet var unikt), den nationella finansieringen har minskat till följd av den ekonomiska krisen, programmet riktar sig till intressegrupper och organisationer som är mer vana vid att identifiera finansieringsmöjligheter och ansöka om bidrag än exempelvis offentliga myndigheter, och de prioriterade områdena var tillräckligt breda för att omfatta ett stort urval av stödberättigande projekt. De flesta av de personer som besvarade webbenkäten (96 %) ansåg att prioriteringarna var relevanta både för målgruppens särskilda behov och för deras lands behov. Av de 30 bidragsmottagare som intervjuades för utvärderingen uppgav nästan alla att programmets begreppsmässiga ram (dvs. dess mål och prioriteringar) hade gjort det möjligt för dem att utveckla sina projekt enligt de ursprungliga planerna. Endast fyra av dem ansåg att vissa förslagsinfordringar var restriktiva, och detta berodde huvudsakligen på bidragets varaktighet och/eller storlek snarare än på den begreppsmässiga ramen. 2.2SAMSTÄMMIGHET OCH KOMPLEMENTARITET I artikel 11 i rådets beslut nr 779/2007/EG om inrättande av Daphne III-programmet beskrivs utrymmet för komplementaritet och skapande av synergier med följande finansiella instrument på EUnivå: Programmet ”Säkerhet och skydd för friheter” (bestående av de två programmen ”Förebyggande och bekämpande av brott” och ”Förebyggande, beredskap och konsekvenshantering när det gäller terrorism och andra säkerhetsrelaterade risker”). ”Solidaritet och hantering av migrationsströmmar” (bestående av Fonden för yttre gränser, Europeiska återvändandefonden, Europeiska flyktingfonden och Europeiska fonden för integration av tredjelandsmedborgare). Sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling. De program som rör hälsoskydd, sysselsättning och social solidaritet (Progress). Safer Internet plus.

I beslutet anges även att komplementaritet med det europeiska jämställdhetsinstitutet (EIGE) och Eurostat kommer att eftersträvas. Skälet är att dessa instrument eventuellt har samma eller liknande mål, målgrupper eller slutmottagare och/eller tillvägagångssätt som Daphne III-programmet. Andra EU-instrument som eventuellt skulle kunna komplettera eller överlappa Daphne III inbegriper följande instrument: Andra av GD Rättsliga frågors program, inbegripet programmet ”Straffrätt”, programmet ”Grundläggande rättigheter och medborgarskap”, programmet ”Förebyggande av och information om narkotikamissbruk” och programmet ”Civilrätt”. Europeiska sociala programmet. Handlingsprogrammet för livslångt lärande. Det finns flera olika tillvägagångssätt för att säkerställa att Daphne kompletterar och överensstämmer med andra EU-program. I första hand utbyts information med andra generaldirektorat via samråd mellan kommissionens avdelningar och avdelningsövergripande grupper. Man enades till exempel om att generaldirektoratet för migration och inrikes frågor skulle ansvara för finansieringen av projekt avseende människohandel och ensamkommande barn. I andra hand höll personal från olika generaldirektorat även ad hoc-möten med GD Rättsliga frågor om ämnen som gav möjlighet att diskutera eventuella problem med komplementaritet och överlappning. 2.2.1Mål och temaområden Daphne III:s mål, såsom de definieras av lagstiftaren, är relativt allmänna. Detta innebär i princip att det kan förekomma en viss överlappning mellan EU-program. Daphne har många likheter med programmet ”Förebyggande och bekämpande av brott” när det gäller mål och tematisk inriktning, eftersom båda programmen har som syfte att förebygga och bekämpa våld samt skydda våldsoffer. Daphne är dock mer inriktat på våldsoffren medan programmet ”Förebyggande och bekämpande av brott” framför allt är inriktat på våldsverkarna. I Tabell 2 1 nedan visas den potentiella komplementariteten och överlappningen av Daphnes mål och teman med de utvalda finansieringsprogrammen på EU-nivå. Analysen ovan och tabellen nedan visar att Daphne III-programmet, trots att det gav stora möjligheter att skapa synergier, också riskerade att överlappa med ett flertal andra EU-program, i synnerhet programmet ”Straffrätt” och ”Safer Internet plus”, när det gäller mål och teman. Detta gällde även Daphne III och programmet ”Grundläggande rättigheter och medborgarskap”. Man har löst detta problem under den innevarande programperioden genom att kombinera målen för båda dessa program i programmet Rättigheter, jämlikhet och medborgarskap för 2014–2020. Förebyggande av våld och skydd åt våldsoffer Jämställdhet och kvinnors rättigheter Skydd av barns rättigheter Människohandel och sexuellt utnyttjande Skydd av fysisk och psykisk hälsa Daphne III Daphne III Daphne III Daphne III Daphne III Programmet Grundläggande rättigheter och medborgarskap Programmet Grundläggande rättigheter och medborgarskap Programmet Förebyggande av och information om narkotikamissbruk Programmet Straffrätt Programmet Straffrätt Programmet Straffrätt Programmet Straffrätt Progressprogrammet Europeiska socialfonden Europeiska socialfonden Europeiska socialfonden Gemenskapsåtgärd för folkhälsa Programmet Förebyggande och bekämpande av brott Programmet Förebyggande och bekämpande av brott Programmet Förebyggande och bekämpande av brott Europeiska flyktingfonden Europeiska flyktingfonden Europeiska flyktingfonden Safer Internet plus Safer Internet plus Safer Internet plus Safer Internet plus Safer Internet plus Handlingsprogrammet för livslångt lärande Handlingsprogrammet för livslångt lärande I denna utvärdering konstateras att programmets allmänna mål skulle kunna förbli breda och allmänna för att göra det möjligt för kommissionen att tillmötesgå ändrade behov hos allmänheten eller inom innovativ forskning eller praxis. De särskilda målen för varje program skulle dock kunna formuleras på ett sätt som gör det lättare att skilja det från andra program (t.ex. tema, inriktning, tillvägagångssätt, typ av medverkande organisation). I utvärderingen framkom även att det var avgörande att omsätta dessa mål till prioriteringar för förslagsinfordringar och till projekt som ska att väljas ut för finansiering, i syfte att undvika överlappning och skapa synergier. 2.2.2Komplementaritet på projektnivå På projektnivå var risken för överlappning mellan Daphne-finansierade projekt som var inriktade på samma prioriteringar eller som involverade samma typ av aktörer eller samma typ av verksamhet liten eftersom GD Rättsliga frågor tenderade att välja ut projekt som omfattade ett relativt brett utbud av verksamheter. Liknande projekt (t.ex. utbildningsprojekt mot mobbning) tenderade att genomföras i olika länder, och det förekom därmed ingen överlappning av mottagare. De som genomförde projekten kunde dock ha gjort mer för att införliva lärdomar från tidigare projekt för att förbättra möjligheterna att skapa en kritisk massa av effekter. 2.3ÄNDAMÅLSENLIGHET Med ett programs ändamålsenlighet avses den utsträckning i vilken programmet har uppnått sina mål och den utsträckning i vilken de projekt som stöds av Daphne uppnådde sina egna projektmål. 2.3.1Programresultat

På det hela taget visade utvärderingen att majoriteten av de åtgärder som genomförts via Daphne III bidrog till programmets allmänna mål, även om betydelsen av enskilda bidrag var svår att mäta, med tanke på att programmets mål var mycket breda. De flesta av åtgärderna bidrog till ett förbättrat skydd för våldsoffer eller riskgrupper och ett betydande antal bidrog till beslutsfattande och lagstiftning på EU-nivå eller nationell nivå. De främsta bidragen till skyddet mot våld kom från Daphne III-programmets stöd till EU-nätverk, forskning och innovation och direkt stöd till våldsoffer och riskgrupper. Bidragsmottagarna lyckades påverka beslutsfattare genom riktad spridningsverksamhet. 2.3.2Projektresultat Forskning, undersökningar och annan analytisk verksamhet som finansierats av Daphne har bidragit till beslutsfattande och förbättrade metoder. De har medfört en förbättrad förståelse för våldsfenomenet. I totalt 217 av de 302 projekt som kartlagts av utvärderarna (72 %) utfördes olika typer av analytisk verksamhet (se Figur 2 1 Number of action and operating grants for different activities ). Ytterligare 203 av 302 (67 %) bedrev verksamhet för ömsesidigt lärande, däribland nätverk. Nätverk som integrerar de berörda parternas perspektiv har till sin natur en vidare geografisk räckvidd, vilket kan ge dem ökad synlighet och inflytande hos beslutsfattare. Daphne-finansierade nätverk har fungerat som en lättidentifierbar kontaktpunkt för ny publik och har samlat dess medlemmars arbete på en central plats (dvs. en webbplats), vilket återigen vidgar kanalen för spridning. I mer än en fjärdedel av de projekt som finansierades av Daphne III (81) tillhandahölls stöd- och rådgivningstjänster. Direkta stödtjänster, dvs. telefonlinjer och rådgivningstjänster men även utbildning och undervisning av våldsoffer och riskgrupper i syfte att hjälpa dem att skydda sig själva på ett bättre sätt, har direkt medfört ett förbättrat skydd av dessa grupper. Framtagandet av utbildningsmaterial och utbildningen av yrkesmän tycks däremot ha haft en mindre, mer lokal, inverkan. 49 av de 302 bidrag som tilldelades medförde stöd till viktiga aktörer – huvudsakligen icke-statliga organisationer – som arbetar med att skydda de främsta målgrupperna (barn, ungdomar och kvinnor). Källa: kartläggning av uppgifter i dokumentationen för de 302 projekt och arbetsprogram som finansierats genom verksamhetsbidrag och bidrag till administrationskostnader 2.4HÅLLBARHET OCH ÖVERFÖRBARHET Man analyserade huruvida resultaten, utfallen och effekterna av projekten var hållbara även efter det att projektets finansieringsperiod tog slut. Följande tre nivåer av hållbarhet identifierades: 1.Hållbarhet på kort sikt, vilket främst uppnås genom spridning av projektens resultat. 2.Hållbarhet på medellång sikt, vilket innebär en fortsättning av projektresultaten och/eller partnerskapen. 3.Hållbarhet på längre sikt, vilket främst uppnås genom överföring av projektens resultat till andra sammanhang, organisationer och EU-länder utan ytterligare finansiering (eller endast med begränsad finansiering). 2.4.1Fortsättning av projektens verksamhet och genomförd outputs och spridning Kommissionens spridning av projektens resultat var på det hela taget begränsad eftersom kommissionen i första hand förlitade sig på att dess stödmottagare skulle sprida projektens output direkt till sina målgrupper, medan kommissionens egen personal framför allt skulle ansvara för den ekonomiska förvaltningen. Det konstaterades därför att kommissionen – trots att den hade sitt eget verktyg för spridning (verktygslådan för Daphne) – i allmänhet hade varit mindre effektiv när det gäller att sprida resultaten. Bidragsmottagarna tycks däremot ha planerat och spridit resultaten av sina projekt på ett effektivt sätt till beslutsfattare, yrkesmän och andra organisationer inom området. När det gäller fortsättningen av projektens verksamhet uppgav majoriteten av bidragsmottagarna att ytterligare finansiering behövdes, även om åtgärder hade vidtagits i vissa fall för att output (t.ex. en webbplats) skulle kunna fortsätta användas och/eller vara tillgänglig. Bevisen avseende hållbarheten hos de partnerskap som bildats med hjälp av programfinansiering är något motstridiga. Medan projektdokumentationen tyder på att endast ett fåtal skulle fortsätta uppgav majoriteten av de personer som besvarade webbenkäten att deras partnerskap skulle vara hållbara efter det att projektet avslutats. 2.4.2Fortsättning av partnerskap efter det att projektet avslutats Av de 216 projekt för vilka slutrapporter fanns tillgängliga rapporterade två tredjedelar (154) att projekten skulle vara hållbara i åtminstone någon mån, genom att projektverksamheten och/eller partnerskapet skulle fortsätta, antingen helt eller delvis. I majoriteten av dessa fall (105 av 154) skulle projektverksamheten fortsätta åtminstone i någon mån, medan de partnerskap som bildats för projektet skulle fortsätta i endast 29 av de 154 fallen. Vid tidpunkten för webbenkäten uppgav en större andel, nämligen 68 % (94 av 139 uppgiftslämnare), att det partnerskap som bildats för deras projekt skulle fortsätta när projektet var över. Att denna siffra skiljer sig så avsevärt kan bero på tidsaspekten (t.ex. möjligheter att utvidga partnerskapet kan exempelvis ha identifierats efter det att slutrapporten lämnades in) eller urvalet (dvs. att det urval av personer som besvarade webbenkäten kan vara skevt). Exemplen i slutrapporterna inbegrep beskrivningar av verksamheter som redan hade planerats med partnerna. Andra nämnde att de genomförda insatsernas output hade införlivats i utbildning eller undervisningsplaner (14 åtgärder). Andra uppgav att output (t.ex. webbplatser, rapporter och broschyrer) som skapats med hjälp av programfinansiering skulle fortsätta att spridas och/eller vara tillgängliga när projektet hade avslutats.

På det hela taget finns det dock inga starka bevis för att projektens resultat inte bara fortsatte utan faktiskt visade sig vara hållbara efter det att projektets finansiering upphörde. Totalt 79 % av de som besvarade webbenkäten (113 av 143) uppgav att ytterligare finansiering behövdes för att garantera hållbarheten hos projektets eller verksamheternas resultat. 2.4.3Potentiell hållbarhet och överförbarhet för output Uppgifter från webbenkäten visar mycket output kunde överföras till andra EU-länder. Detta bekräftades av alla bidragsmottagare som intervjuades. Av 139 tillfrågade uppgav 82 % att all eller viss output kunde användas utan några ändringar i mer än ett land. Av de 135 personer som besvarade webbenkäten uppgav 67 % att output skulle kunna överföras med vissa mindre ändringar till mer än ett land, medan 10 % menade att det inte var möjligt. Ett fåtal stödmottagare konstaterade att överförbarheten hos output eller tillvägagångssätt kunde påverkas avsevärt av framsteg som gjorts av andra EU-länder på ett visst politikområde. Långtgående socialpolitik kunde göra det lättare att överförbara innovativa metoder, medan länder som ligger efter på ett visst politikområde var oförmögna att anta ett nytt tillvägagångssätt. På grundval av en analys av slutrapporterna och intervjuerna med bidragsmottagare konstaterades det att vissa projekt inbegrep större förutsättningar för överförbarhet under utformningen av projektet. Genom att som ett led i projektet till exempel genomföra en behovsbedömning eller jämförande forskning om hur ett visst problem hanterades i ett antal EU-länder, eller om skillnader i lagstiftning eller politik, skulle man omedelbart kunna ta fram en produkt, till exempel en handbok, som är anpassad till de olika, kända förhållandena. Detta är ett mer ändamålsenligt och effektivt tillvägagångssätt när det gäller att säkerställa överförbarhet än att försöka anpassa en befintlig produkt till olika sammanhang. Att ingå i ett nätverk eller att ha ett antal partner utomlands bidrar dessutom till att främja överförbarhet. 2.5EFFEKTIVITET OCH UTRYMME FÖR FÖRENKLING Bedömningen av effektiviteten visade att den finansiering som gjorts tillgänglig för genomförandet av programmet eventuellt inte var tillräcklig med tanke på den höga ambitionsnivån hos en del av målen, den mycket höga efterfrågan på finansiering och den överlag höga utnyttjandegraden för bidragen. Dessutom är de frågor som tas upp av Daphne III mycket populära, i synnerhet bland de berörda aktörer som är mer benägna att vara beroende av extern finansiering. Bidragen skapade output som stod i proportion till inputten och gav god valuta för pengarna, med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan verksamheterna. 2.5.1Planerad budget De allmänna målen för Daphne III var att bidra till att förebygga våld, skydda kvinnor mot våld, skydda barn mot våld, skydda ungdomar mot våld och påverka utvecklingen av gemenskapspolitik. De fyra första målen är mycket ambitiösa och kan inte angripas på ett effektivt sätt med enbart 124 miljoner euro under sju år. Det är därför som det i beslutet om inrättande anges att syftet är att bidra till hanteringen av dessa frågor. Omfattningen av de problem som gäller övergrepp och våld kräver dock mycket mer finansiering. Det sista målet, som inriktar sig på utvecklingen av EU-politik till stöd för de första fyra målen, är mer realistiskt och proportionerligt i förhållande till den tillgängliga finansieringen. Det faktum att programmet nu har nått sin tredje omgång och har ökat stadigt med varje budgetplan kan tyda på att efterfrågan är större och att den finansiering som öronmärkts för denna typ av initiativ är otillräcklig (dvs. huvudsakligen gränsöverskridande och/eller tillhandahålls på EU-nivå). Å andra sidan avsåg Daphne-programmen mycket populära teman, för vilka tillgången till nationell finansiering kan ha varit relativt liten men där många berörda aktörer (t.ex. icke-statliga organisationer) är beroende av extern finansiering. Jämfört med de ursprungliga anslagen fick verksamhetsbidragen omkring 7 miljoner euro mer än vad som ursprungligen hade planerats medan bidragen till administrationskostnader fick 7 miljoner mindre. Trots denna uppenbara överföring var efterfrågan på bidragen på det hela taget mycket hög och ännu mer finansiering hade kunnat utnyttjas. 2.5.2De utnyttjade medlens lämplighet i förhållande till de effekter som uppnåtts De bevis som samlats in under utvärderingen är eventuellt inte tillräckliga för att man ska kunna dra slutsatsen att de medel som lagts på programmet var rimliga i förhållande till de utfall och effekter som erhållits, framför allt med tanke på att strax under 30 % av de finansierade åtgärderna fortfarande inte hade slutförts och att det tar tid för vissa utfall och effekter att visa sig. De utfall och effekter som fastställts tyder dock på att utgifterna var rimliga mot bakgrund av projektens uppnådda resultat. Daphne III tillhandahöll omkring 109 miljoner euro i finansiering till över 300 huvudsakligen gränsöverskridande projekt, vilket motsvarar fler än 1 000 ledande organisationer och partnerorganisationer. En analys av de projekt som slutförts hittills visar att det finns bevis på utfall och effekter för omkring 81 % av de slutförda verksamhetsbidragen (142) och bidragen till administrationskostnader (40). Som väntat med tanke på finansieringsinstrumentets karaktär visade 83 % av verksamhetsbidragen tecken på utfall och effekter, vilket är mer än de 76 % av bidragen till administrationskostnader som gör det. Det kan förekomma viss vinkling med tanke på att dessa utfall och effekter är baserade på bidragsmottagarnas självrapportering. Man bör emellertid också ha i åtanke att det i allmänhet tar tid för utfall och effekter att visa sig, och att utfallen och effekterna av många projekt ännu inte kunde observeras när slutrapporten skrevs. Endast 2 miljoner euro av de 10 miljoner euro som öronmärktes för upphandling utnyttjades. Detta tyder på att behoven överskattades. Finansiering som öronmärkts för upphandling men som inte användes för detta omfördelades dock till bidrag i enlighet med principen om sund ekonomisk förvaltning. 2.5.3Utrymme för förenkling

En analys utfördes av den dokumentation som krävdes från de sökande i ansökningsskedet i förslagsinfordringarna för Daphne 2007, 2009–2010 och 2013. 2007 delades ansökningsformuläret upp i två delar – i) en del där information om projektets mål, relevans, konkreta output, hållbarhet och europeiska mervärde efterfrågades och ii) en del om de sökande och partnerna. Utöver ansökningsformuläret skulle de sökande fylla i ett antal bilagor, inbegripet partnerdeklarationer, budgetformulär, en analys av personalkostnader, formulär för juridiska personer m.m. Under perioden 2009–2010 ändrades ansökningsformuläret till att även omfatta en detaljerad beskrivning av projektarbetsflöden samt fastställande av verksamheterna, produkter och output. Även om kravet på att tillhandahålla en detaljerad beskrivning av arbetsflöden och output ökade komplexiteten och den ansträngning som krävdes av de sökande höjde detta förmodligen också kvaliteten på projektutformningen och projektplaneringen. I 2013 års förslagsinfordran infördes en gemensam ansökningshandbok för ett antal program (all fem program som förvaltades av GD Rättsliga frågor samt programmet Förebyggande och bekämpande av brott och Progressprogrammet), vilken även omfattade en beskrivning steg för steg av hur man använder systemet Priamos. Handboken bidrog till förenkling för organisationer som drog nytta av flera olika program och gjorde ansökningsförfarandet mer effektivt för både sökande och programansvariga. När det gäller inlämning av en ansökan rapporterade 58 av 143 (40 %) tillfrågade att de kände till organisationer/projekt/yrkesmän som inte besvarade förslagsinfordringarna eftersom de ansågs vara alltför komplexa/svåra. Ett antal bidragsmottagare ansåg dessutom att ansökningsförfarandena var komplexa och betungande, och i synnerhet betraktades de två senaste förslagsinfordringarna som ”alltför tekniska” av de svarande. Detta kan ha hindrat organisationer från att ansöka om finansiering eller begränsat tillgången för enheter med expertkunskaper på hög nivå inom projektförvaltning/projektplanering (men inte nödvändigtvis med kunskap om området/politikområdet). Den hjälp som kommissionen gett de sökande bedömdes i allmänhet som positiv. Av de 137 svaren på webbenkäten var det fler tillfrågade som instämde helt (49) eller instämde delvis (37) med påståendet ”Vi har fått bra stöd från kommissionen under ansökningsförfarandet”. 24 % av de tillfrågade visste inte eller lämnade inga synpunkter, möjligen på grund av att de aldrig kontaktade kommissionen under ansökningsskedet, eller på grund av att de inte var medvetna om att man kunde få stöd från kommissionen under detta skede. Detaljerade riktlinjer för Daphne III-sökande fanns tillgängliga på GD Rättsliga frågors webbplats och de uppgifter som samlats in genom denna utvärdering tyder på att den information som tillhandahölls de sökande uppfattades som tydlig och lätt att förstå. Av de 144 personer som besvarade enkäten instämde de flesta av bidragsmottagarna antingen helt (50 % eller 72 tillfrågade) eller delvis (36 % eller 52) i påståendet ”informationen i förslagsinfordringarna var tydlig och lätt att förstå”. Svaren på webbenkäten visade dock att strax över hälften av de tillfrågade (54 av de 104 som besvarade denna fråga), för att kunna svara på förslagsinfordran, hade varit tvungna att begära hjälp från personer med särskild expertis och kunskap om förfarandena. IT-systemet Priamos fungerade bra enligt majoriteten av de bidragsmottagare som konsulterades som en del av denna undersökning. Vissa projektmottagare rapporterade dock att de hade haft problem i samband med bilagorna. Det var ett krav att rapportera om projektens ekonomiska situation för att kunna erhålla en betalning. För Daphne III krävdes sådan rapportering när projektet hade avslutats för att slutbetalningen skulle erhållas. Det kan konstateras att antalet dokument som behövs för rapportering enligt avtalet har ökat under finansieringsperioden. Från den första förslagsinfordran för verksamhetsbidrag (2007) fram till 2009–2010 års förslagsinfordran behövde den slutliga ekonomiska redogörelsen endast åtföljas av en slutlig ansökan om utbetalning. Från och med 2011–2012 års förslagsinfordran begärdes ett antal dokument med finansiella utgifter. Till stöd för dessa nya krav utfärdade kommissionen ytterligare vägledning om ekonomisk förvaltning och finansiell rapportering. En del av de nya kraven, exempelvis inlämningen av tidrapporter, tycks ha medfört en onödigt stor börda för organisationer som normalt sett inte skulle ha inrättat ett tidsregistreringssystem, och för kommissionens tjänstemän som skulle behöva kontrollera dessa. Kraven när det gäller övervakning och utvärdering i de första förslagsinfordringarna var begränsade till en slutrapport, medan kravet på någon form av lägesrapportering, för att kommissionen skulle kunna övervaka projektet under genomförandet, infördes från och med den andra förslagsinfordran. De redogörande lägesrapporter som infördes i den andra förslagsinfordran var mycket korta, och man efterfrågade framför allt information om projektets genomförande hittills, tidsplan, ändringar i projektets omfattning och en övergripande bedömning samt problem som uppstått. Från och med den sista förslagsinfordran krävdes betydligt mer detaljerad information för projekt som varade 24 månader eller mer, och bidragsmottagarna uppmanades att för varje arbetsflöde rapportera om output, produkter och verksamheter som skjutits upp eller inte genomförts. Kommissionens övervakningsåtgärder betraktades delvis som positiva och värdefulla under genomförandet av projektet/verksamheterna av omkring 68 % av de tillfrågade (89 av 131 tillfrågade). Endast 14 % (19 av 131) instämde inte helt i denna uppfattning. Tre av de personer som intervjuades konstaterade att kommissionens övervakningsbesök gällande projekt var sällsynta och att en del projekt aldrig besöktes. Detta sågs som en förlorad möjlighet för båda parter eftersom besök ansågs användbara av bidragsmottagarna, då de var ett effektivt instrument för att ge kommissionen en god förståelse för de verksamheter som genomförts och de övergripande projektresultaten, medan de samtidigt gav projekten möjlighet att använda besöket för att ytterligare marknadsföra sin verksamhet och Daphne III i allmänhet. Man skulle kunna hävda att kommissionen därför lägger en oproportionerlig tonvikt på projektens utgifter snarare än på de framsteg som görs. I likhet med kraven om lägesrapportering har den detaljnivå som krävs av bidragsmottagarna ökat avsevärt. Medan 2007 års förslagsinfordran i detta avseende krävde en enkel slutlig redogörande rapport gick denna begäran från att bli något mer detaljerad i 2009–2010 förslagsinfordran till att bli en begäran om slutrapportering i enlighet med det de separata arbetsflödena från och med 2011–2012 års förslagsinfordran. En viktig ytterligare faktor var införandet av bilagan om kvantitativ rapportering från och med denna förslagsinfordran. För att utvärdera effektivitet eller utrymme för förenkling är det viktigt att titta på balansen mellan de medel som krävs för rapportering, både av bidragsmottagarna och kommissionen när det gäller att granska denna information, samt rapporteringens nytta när det gäller att kunna bedöma projektresultat, output och mer omfattande effekter. Även om det inte finns några tillgängliga uppgifter om de medel som utnyttjats av kommissionen för granskningen av projektrapporter var majoriteten av de bidragsmottagare som deltog i enkäten nöjda med rapporteringskraven och, vilket framkommit ett flertal gånger under uppföljande intervjuer, ansåg de dessutom att kommissionens övervakning av projektet var mycket viktig. Den tycks i detta avseende också stå i proportion till de utförliga kraven på finansiell rapportering. Kvaliteten på denna slutrapportering av bidragsmottagarna avgör förstås dess slutliga verkan och användbarhet för kommissionen. 2.6EUROPEISKT MERVÄRDE Med europeiskt mervärde avses den utsträckning i vilken programmets EU-karaktär ger ett värde till sina intressenter och den utsträckning i vilken EU har en komparativ fördel gentemot nationella och internationella aktörer som är verksamma på området. I första hand diskuteras programmets EUkaraktär och geografiska täckning. Det europeiska mervärdet analyseras därefter i termer av det värde som uppstått för EU och stödmottagarna. Det har dock ännu inte varit möjligt att fastställa och mäta det europeiska mervärdet i termer av effekter. Finansiering inom ramen för finansieringsprogram som förvaltas av GD Rättsliga frågor och som omfattas av denna utvärdering var i allmänhet bara tillgänglig för verksamheter med en tydlig europeisk dimension. Detta innebär att verksamheterna måste sträcka sig bortom nationella eller lokala intressen för att bli verkligt ”europeiska” och ha relevans, täckning och inverkan på EU-nivå. Följande tre huvudsakliga kännetecken ger Daphne III dess så kallade europeiska dimension: Programmets mål: I artikel 2 i beslutet om inrättande anges att ett av programmets allmänna mål är att bidra till utvecklingen av ”gemenskapspolitiken [numera EU-politiken]”. Jämfört med de tidigare Daphne-programmen är Daphne III-programmet nu inriktat på alla former av våld mot kvinnor, barn och ungdomar (medan GD Migration och inrikes frågor inriktar sitt arbete mer på pedofili och människohandel). Programmet har sin rättsliga grund i främjande och skydd av grundläggande rättigheter, såsom erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Temat för projekten: I artikel 4 b i beslutet om inrättande anges att verksamhetsbidragen kommer att finansiera projekt av ”gemenskapsintresse [i EU:s intresse]”. I de årliga arbetsprogrammen och förslagsinfordringarna blev det senare ett krav att projekten berörde ett tema av betydelse för EU. Dessa arbetsprogram fastställde de årliga prioriteringarna, däribland EU:s insatser för att bekämpa våld mot barn, ungdomar och kvinnor, och krävde att projekten kompletterar dessa. Förslagsinfordringarna innehöll ett krav på att förslagen måste visa att de skulle tillhandahålla ett ”mervärde på EU-nivå istället för nationell eller regional nivå”.

Gränsöverskridande karaktär: I de årliga arbetsprogrammen och förslagsinfordringarna fastställs kravet att mottagare av verksamhetsbidrag ska bilda gränsöverskridande partnerskap mellan minst två partnerorganisationer från minst två EU-länder. Mottagare av bidrag till administrationskostnader var skyldiga att täcka minst tolv EU-/Efta-/EES-länder. I artikel 9.6 i beslutet om inrättande anges också att ett av utvärderingskriterierna för att välja ut ansökningar om bidrag till administrationskostnader är ”verksamhetens geografiska räckvidd”. Daphne III-programmets gränsöverskridande karaktär var ett av dess viktigaste inslag och det som särskilde programmet från EU:s andra finansieringsprogram på området rättsliga frågor som genomfördes samtidigt (se avsnitt 3). För EU var syftet med sådana partnerskap att uppmuntra utbytet av information på EU-nivå, en EU-omfattande spridning av goda rutiner, ett samordnat och sektorsövergripande tillvägagångssätt och en större omfattning hos eller inverkan av programmet. Genom kravet på att partnerskap ska vara gränsöverskridande följer programmet även subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget, som innebär att unionen ska vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna eller bättre kan uppnås på unionsnivå. 2.6.1Projektens geografiska täckning Antalet ledande organisationer och därmed antalet genomförda projekt skiljer sig avsevärt mellan olika EU-länder. De flesta av de organisationer som deltog var etablerade i Italien, följt av Förenade kungariket och Spanien, och de flesta av dessa organisationer var partnerorganisationer. Malta, Irland och Estland var de länder som deltog minst. Malta ledde inte några projekt, men maltesiska organisationer deltog som partnerorganisationer. De ledande organisationerna var koncentrerade till följande tre EU-länder: Italien, Belgien och Förenade kungariket. Totalt sett leddes 43 % (131) av alla projekt av ett av dessa tre länder. De projekt som registrerats i Belgien omfattar dock EU-nätverk och plattformar som inte drivs av nationella organ, men som ökar andelen ledande organisationer från Belgien. När det gäller partnerorganisationerna är EU-ländernas deltagande mer jämnt fördelat. 17 EU-länder bidrog med mer än 25 partnerorganisationer. Även länder utanför EU deltog, däribland Norge (både med ledande organisationer och partnerorganisationer), Turkiet, Ukraina, Island, Schweiz och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. (enbart som associerade partner – inte finansierade). Analysen visar att Daphne III-programmet inte täcker alla medlemsstater i lika stor utsträckning. Täckningen återspeglar i hög grad antalet ansökningar som tagits emot från olika länder. Som ett exempel kan det nämnas att Italien – ett av de länder som tog emot flest bidrag – lämnade in 537 ansökningar om bidrag under programmet (se Figur 2 2 Antal ansökningar per EU-land ). Detta motsvarar 28 % av alla ansökningar (1 921 mottagna ansökningar). De ledande partner som var baserade i Italien hade i allmänhet en ganska låg andel godkända ansökningar. Italiens andel godkända ansökningar låg på 9 % jämfört med den genomsnittliga andelen på 19 %. Förenade kungarikets andel var marginellt högre än genomsnittet och låg på 21 % (44 ansökningar godkändes). Andelen universitet vars ansökningar blev godkända var ganska hög i Italien och Förenade kungariket. Universitet i Förenade kungariket stod för 39 % (21 av 54) av alla de universitet som erhöll stöd inom ramen för Daphne III, medan italienska universitet stod för 20 % (11 av 54). Universitet kan ha haft bättre förutsättningar för att ansöka om bidrag än andra organ med tanke på att akademiker är vana vid att lämna in sådana ansökningar. De länder som hade högst andel godkända ansökningar var Danmark (43), Belgien (34 %), Norge (33 %) samt Ungern och Österrike (31 % i båda fallen). Tysklands andel godkända ansökningar låg på 24 %. Vad gäller partnerskapsstrukturen hos de tre länderna med flest ledande organisationer (Belgien, Italien och Storbritannien) visar siffrorna att de ledande organisationerna i samtliga fall är mer benägna att bilda partnerskap med organisationer från sina egna länder än med organisationer från andra EU-länder. Italienska ledande organisationer bildade till exempel partnerskap med 38 italienska partner, 24 spanska partner och 15 bulgariska partner. Belgiska ledande organisationer ingick partnerskap med 15 belgiska partner, åtta grekiska partner och sex franska partner. Ledande organisationer från Förenade kungariket ingick partnerskap med 27 partner från Förenade kungariket, elva franska partner och elva italienska partner. Med tanke på den starka kopplingen mellan den ledande organisationens land och partnerorganisationens land ligger de tre länderna med högst antal ledande organisationer också bland de länder som har högst antal partnerorganisationer. Portugal och Slovenien hade dock det högsta antalet partner i förhållande till ledande organisationer. De stod med andra ord för ett högt antal partnerorganisationer (Portugal 35 och Slovenien 31) trots ett lågt antal ledande organisationer (en). Båda länderna deltog som förväntat i projekt som drevs av organisationerna från de huvudsakliga ledande länderna: Förenade kungariket, Italien, Belgien och Tyskland. 2.6.2Mervärde för EU och bidragsmottagare Vid samråd med programmets bidragsmottagare beskrevs ett antal egenskaper hos programmet som gav mervärde. Dessa egenskaper innefattar de teman som omfattas av programmet, programmets begreppsmässiga ram, finansieringens tillgänglighet (när ingen annan finansiering fanns tillgänglig) och möjligheten att bli partner med organisationer i andra länder. Ett antal partner ansåg även att EUfinansiering gav deras organisation/projekt mer trovärdighet, vilket hjälpte dem att få större stöd för sina mål. Vissa bidragsmottagare nämnde att ”EU:s varumärke” också kan förbättra en organisations rykte. För vissa finansierade insatser var programmets EU-karaktär avgörande för deras framgång – detta gällde i synnerhet projekt som hade som syfte att skapa och/eller bibehålla EUnätverk (t.ex. EuroNet mot kvinnlig könsstympning, nätverket av 116-organisationer, Verein Autonome Österreichische Frauenhäuser) och de som hade som syfte att påverka EU-frågor (t.ex. brottsoffers rättigheter, försvunna barn). Resultaten från webbenkäten tyder på att projekten gav värde eftersom de bidrog till att uppfylla EU:s mål. Som ett exempel kan det nämnas att de flesta av de personer som besvarade webbenkäten rapporterade att det projekt och/eller den verksamhet som genomförts i betydande utsträckning eller hög grad bidrog till att utarbeta och sprida goda rutiner (86 % av 144 tillfrågade), skapa praktiska verktyg och lösningar som tar itu med utmaningar som är gränsöverskridande eller gemensamma för hela EU (75 % av 140 tillfrågade), förbättra det gränsöverskridande samarbetet (75 % av 143 tillfrågade) och utveckla ömsesidigt förtroende mellan länder (67 % av 141 tillfrågade). 3SLUTSATSER Programmets relevans

De insatser som genomfördes inom ramen för Daphne III-programmet var på det hela taget relevanta för programmet och dess mål och prioriteringar. Den utsträckning i vilken de prioriterade områdena hade anpassats till programmets mål visade sig vara en svag indikator på ”relevans” eftersom både målen och prioriteringarna var av bred karaktär och inte tydligt kunde kopplas till särskilda politiska mål på EU-nivå. Fastställandet av prioriteringar var inte ett standardiserat förfarande. Under den första halvan av programperioden satsades det knappt något alls på fastställandet av prioriteringar som en strategi för att påverka programmets utfall, men detta förändrades dock något under programperiodens senare del. Trots detta finansierade programmet många initiativ som informerade om och främjade utvecklingen av politik och lagstiftning. Initiativen tycks på det hela taget ha utformats för att ta hänsyn till bidragsmottagarnas fastställda behov och utvecklats på grundval av behovsbedömningar. Bidragsmottagarnas rapportering visar även att slutmottagarna ställde sig positiva till projekten och menade att åtgärderna var relevanta. Detta kan dock inte bekräftas utan att samla in oberoende synpunkter från slutmottagarna. Samstämmighet och komplementaritet Det fanns ett betydande utrymme för komplementaritet och därmed också en risk för överlappning mellan Daphne III-programmet och GD Rättsliga frågors program ”Straffrätt” och ”Grundläggande rättigheter och medborgarskap”, samt i mindre utsträckning programmet ”Safer Internet plus”. Eftersom programmens mål delvis överlappade varandra beslutade man att sammanföra Daphne III och programmet ”Grundläggande rättigheter och medborgarskap” för den innevarande programperioden (2014–2020). Även om det förekommer viss överlappning mellan Daphne III, programmet Grundläggande rättigheter och medborgarskap och programmet Straffrätt bidrog det skede i förfarandet som innefattar förslagsinfordringar till att särskilja dem i viss mån. Flera typer av synergier skapades mellan projekten inom ramen för Daphne III och mellan Daphne III-projekt och andra organisationer inom samma område, vilket uppfattades som att de stöttade varandras starka sidor. Ändamålsenlighet De bevis som än så länge samlats in tyder på att Daphne III på det hela taget var effektivt när det gäller att uppfylla programmets mål. De flesta insatserna bidrog till ett förbättrat skydd för våldsoffer eller riskgrupper, antingen direkt eller indirekt. Ett betydande antal tycks även ha bidragit till beslutsfattande och lagstiftning på nationell nivå – och i viss mån på EU-nivå. De största bidragen till skydd mot våld kom från Daphne III-programmets stöd till EU-nätverk, forskning och innovation och direkt stöd till våldsoffer eller riskgrupper. Bidragsmottagarna lyckades även påverka beslutsfattare genom riktad spridningsverksamhet. De flesta projekt uppfyllde sina egna mål och det finns redan många bevis för positiva resultat samt för oförutsedda positiva resultat. Hållbarhet Det kunde konstateras att kommissionen, trots att den hade sitt eget spridningsverktyg, hade varit mindre framgångsrik när det gäller att sprida projektens output. Detta berodde framför allt på brist på personal och på att man inte lade tillräcklig tonvikt på finansiell rapportering och skapande av projektoutput. Bidragsmottagarna tycks däremot ha planerat och spridit resultaten av sina projekt på ett effektivt sätt till beslutsfattare, yrkesmän och andra organisationer inom området. Det faktum att många bidragsmottagare har lyckats med att nå beslutsfattare, yrkesmän och/eller att överföra sin output och sina metoder till andra EU-länder tyder på att bidragsmottagarna var tämligen effektiva när det gäller att sprida resultaten av sina initiativ. Även om åtgärder har vidtagits i vissa fall för att fortsätta använda projektens output och göra den tillgänglig (t.ex. genom en webbplats) menar bidragsmottagarna att ytterligare finansiering behövs för att man ska kunna fortsätta projektverksamheten. En betydande del av de verksamheter som utvecklats inom ramen för programmet skulle å andra sidan inte ha utvecklats om programmet inte hade existerat, eftersom programmet själv skapade en efterfrågan på nya verksamheter. Effektivitet