RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET Bedömning av de italienska myndigheternas rapport till kommissionen och rådet om indrivningen av den tilläggsavgift som mjölkproducenterna är skyldiga att betala för perioderna 1995/1996–2001/2002 (enligt artikel 3 i rådets beslut 2003/530/EG) /* COM/2014/0334 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET Bedömning av de italienska myndigheternas rapport till kommissionen och rådet om indrivningen av den tilläggsavgift som mjölkproducenterna är skyldiga att betala för perioderna 1995/1996–2001/2002 (enligt artikel 3 i rådets beslut 2003/530/EG) Denna bedömningsrapport har sammanställts i enlighet med artikel 3 i rådets beslut 2003/530/EG av den 16 juli 2003 om huruvida ett stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja sina mjölkproducenter är förenligt med den gemensamma marknaden, enligt vilken de behöriga italienska myndigheterna årligen ska rapportera till rådet och kommissionen om hur de lyckas driva in det belopp som producenterna är skyldiga till följd av tilläggsavgiften för perioderna 1995/1996 till 2001/2002. Denna rapport innehåller kommissionens bedömning av de italienska myndigheternas rapport om resultaten för år 2012 i fråga om indrivningen av tilläggsavgiften, både vad gäller de perioder som omfattas av rådets beslut 2003/530/EG och perioder som inte omfattas av det beslutet. Stödet består i att Republiken Italien träder in och till Europeiska unionens budget betalar det belopp som mjölkproducenter är skyldiga Europeiska unionen för tilläggsavgiften på mjölk under perioden 1995/1996–2001/2002 och låter dessa producenter återbetala sin skuld genom uppskjuten betalning utan ränta över ett antal år. Enligt artikel 1 i rådets beslut 2003/350/EG ska stödet undantagsvis anses vara förenligt med den gemensamma marknaden, under förutsättning att – återbetalningen är fullständig och görs genom årliga amorteringar av lika storlek, – återbetalningsperioden inte överstiger 14 år, med början den 1 januari 2004. Enligt artikel 2 i rådets beslut 2003/350/EG ska stödet beviljas på villkor att Italien anmäler hela tilläggsavgiften för avsedda perioder till Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), numera Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ), och att Italien drar av den resterande skulden från de utgifter som finansieras genom EUGFJ för november 2003, november 2004 och november 2005 i form av tre lika stora årliga amorteringar. Genom en skrivelse av den 26 augusti 2003 anmälde Italien i vederbörlig ordning hela tilläggsavgiften för perioderna i fråga. Den resterande skulden har i vederbörlig ordning dragits av från de utgifter som finansieras genom EUGFJ för november 2003, 2004 och 2005. Enligt artikel 3 i rådets beslut 2003/350/EG ska de behöriga italienska myndigheterna årligen rapportera till rådet och kommissionen om hur de lyckas driva in det belopp som producenterna är skyldiga på grundval av tilläggsavgiften för regleringsåren 1995/1996 till 2001/2002. Genom en skrivelse från AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) av den 28 oktober 2013 om amorteringen för 2012 lämnade de italienska myndigheterna sin nionde rapport enligt denna bestämmelse till kommissionen. Betalning av avgift enligt amorteringsordningen från 2003 Rådets beslut om att tillåta Italien att träda in i mjölkproducenternas ställe och betala in tilläggsavgiften på mjölk till EU:s budget, gällde 25 123 producenter som var skyldiga att betala avgiften år 2005, då den första rapporten lämnades in till rådet. Detta antal har minskat till 22 249 för år 2012. Av det totala antalet mjölkproducenter som omfattas av denna rapport och som är skyldiga att betala tilläggsavgiften för de sju perioder som omfattas av rådets beslut 2003/350/EG, har 15 431 valt att använda den amorteringsordning som infördes 2003. Innan den första amorteringen betalades 2004 var de 15 431 producenter som valt att omfattas av amorteringsordningen sammanlagt skyldiga omkring 345 miljoner euro. Det motsvarar ungefär en fjärdedel av hela skuldbeloppet för avgiften på producentnivå. Det verkar därmed som om det till största delen är de producenter som är ansvariga för de mindre överskottsleveranserna som har valt att omfattas av ordningen. Å andra sidan har de producenter som står för mer omfattande individuella överskottsleveranser (cirka 8 000 producenter som fakturerats omkring 1 miljard euro i avgiftsskuld över de sju perioderna) i stället valt att inte omfattas av amorteringsordningen. Det bör dock noteras att de italienska myndigheterna under 2011 tog emot omkring 53 nya ansökningar om amortering, motsvarande omkring 1,2 miljoner euro. År 2012 inkom ytterligare 255 nya ansökningar om anslutning till amorteringsordningen, motsvarande ungefär 13 miljoner euro. Den nionde amorteringen, som uppgick till 25 812 027,25 euro, skulle betalas in av 11 430 producenter före den 31 december 2012. Av de italienska myndigheternas kontroller framgår det att 11 145 producenter i vederbörlig ordning betalade in sammanlagt 25 025 344,42 euro under 2012. Detta innebär att 98 % av producenterna har betalat 96,9 % av avgifterna i tid vid den nionde amorteringen. Det har tidigare registrerats att vid de första, andra, tredje, fjärde, femte, sjätte, sjunde och åttonde amorteringarna betalades 99,6 %, 97,9 %, 99,5 %, 99,7%, 96,4 %, 96,2 %, 90,5 % respektive 98,3 % av de utestående beloppen in i tid. Sammanlagt uppgår därmed den avgift som betalats in vid de första nio amorteringarna till ungefär 238,4 miljoner euro (cirka 97 % av det totala utestående beloppet). Dessa betalningsnivåer tyder visserligen på att de deltagande producenterna är beslutna att uppfylla sina skyldigheter, men kommissionen anser att den uppföljning som görs i de fall där betalning inte har registrerats inom tidsfristen är en tydlig indikator på hur angelägna de italienska myndigheterna är att se till att villkoren för ordningen uppfylls på ett korrekt sätt och, i slutänden, att driva in hela den utestående avgiften. För den nionde amorteringen har betalningar på 786 682,83 euro för de återstående 285 producenterna inte registrerats. I slutet av 2011 hade 143 producenter ännu inte betalat amorteringar på motsvarande 419 638,26 euro för den åttonde amorteringsperioden. Enligt uppgifter från de italienska myndigheterna anmälde de centrala myndigheterna alla dessa fall till de berörda regionala myndigheterna, som skulle driva in hela skuldbeloppet med ränta utanför amorteringsordningens ramar. Av de 143 producenter som man först antog inte hade betalat, visade det sig senare att 106 faktiskt hade betalat amorteringen. De 37 producenter som däremot verkligen inte har betalat den åttonde amorteringen har uteslutits från amorteringsordningen och det har inletts indrivningsförfaranden för dem. Företag för vilka möjligheten att betala enligt amorteringsordningen har dragits in Om en producent underlåter att betala en enda av de årliga amorteringarna leder detta till att denne utesluts från amorteringsordningen och därmed kan bli föremål för indrivning av hela det belopp han fortfarande är skyldig, plus kumulerad ränta. Nio år från det att amorteringsordningen startade 2003 har totalt 498 företag fått sin rätt att betala enligt ordningen indragen, motsvarande en total skuld uppdelad på amorteringar om 18 531 964,41 euro, varav 4 543 929,20 euro hade betalats som amorteringar innan rätten drogs in. Sammanlagt 2 822 001,34 euro har drivits in efter indragningen, vilket innebär att den totala utestående skulden uppgår till 11 118 742,39 euro och berör 192 företag. Siffrorna visar att de italienska myndigheternas sätt att hantera indrivningen av avgiften från de producenter som har uteslutits ur amorteringsordningen efter underlåtenhet att betala en av de årliga amorteringarna är långt ifrån tillfredsställande. Mjölkproducenterna var också tvungna att avstå från att överklaga till italiensk domstol för att få rätt att omfattas av amorteringsordningen. Med tanke på detta förefaller den bristande indrivningen inte bero på eventuella utdragna domstolsförfaranden, utan snarare på den italienska förvaltningens oförmåga att faktiskt driva in beloppen. Uppskov med betalningen i ett halvår och dess följder i fråga om statligt stöd Genom artikel 2.12 k i den italienska regeringsförordningen nr 225 av 29 december 2010, som efter ändringar övergått till lag nr 10 av den 26 februari 2011, godkände Italien ett uppskov till den 30 juni 2011 för den amortering för 2010 som skulle ha betalats senast den 31 december 2010 enligt den amorteringsordning som godkändes genom rådets beslut 2003/530/EG. Kommissionen förklarade genom sitt beslut C(2013) 4046 final av den 17 juli 2013 att uppskovet med betalning av de mjölkavgifter som förföll till betalning den 31 december 2010 utgör stöd som är oförenligt med den inre marknaden. Detta stöd har dessutom lett till en överträdelse av villkoren i rådets beslut 2003/350/EG, vilket innebär att mottagarna har fått ett nytt statligt stöd som är olagligt i den mening som avses i artikel 1 f i förordning (EG) nr 659/1999 och som också är oförenligt med den inre marknaden. Kommissionen har föreskrivit att Italien ska återvinna det oförenliga stödet från dem som har utnyttjat betalningsuppskovet, plus ränta. Italien har vidtagit de administrativa åtgärder som krävs för att återvinna stödet, men har också överklagat kommissionens beslut till tribunalen (mål T-527/13). Ärendet pågår fortfarande. Tilläggsavgift för perioden 2002/2003 För perioderna 1995–2002 betalade Italien in tilläggsavgiften till gemenskapsbudgeten för producenterna, i enlighet med rådets beslut 2003/530/EG. Sedan 2004 betalar medlemsstaterna in tilläggsavgiften direkt till gemenskapsbudgeten i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1788/2003 av den 29 september 2003. Perioden 2002/2003 omfattas dock varken av rådets beslut 2003/350/EG eller av den nya ordning som infördes 2004. Eftersom den nationella kvoten överskreds var de ansvariga italienska mjölkproducenterna skyldiga att betala in 227,88 miljoner euro till unionens budget för perioden 2002/2003. Av detta belopp har 54,95 miljoner euro betalats in till Europeiska unionens budget, varav 1,19 miljoner euro inom ramen för amorteringsordningen från 2009 och 53,76 miljoner euro utanför ordningen. 47,48 miljoner euro har förklarats icke återvinningsbara genom domstolsbeslut eller efter att den återbetalningsskyldiga producenten har gått i konkurs. Den 31 december 2012 var mjölkproducenterna fortfarande skyldiga unionsbudgeten 125,45 miljoner euro för tilläggsavgiften för perioden 2002/2003. Av detta belopp omfattas 5,05 miljoner euro av amorteringsordningen från 2009. Utestående avgifter som inte omfattas av amorteringsordningen från 2003 eller av ordningen för återbetalning från 2009 Det har nämnts att amorteringsordningen från 2003) och ordningen för återbetalning från 2009 (med en ränta som motsvarar referensräntan för unionen plus flera procentenheter) i praktiken omfattar bara en liten del av det avgiftsbelopp som ska drivas in. Det sammanlagda beloppet för den tilläggsavgift som ska återvinnas för perioderna 1995/1996 till 2008/2009 uppgår alltså till 2,264 miljarder euro. Av detta belopp har Italien återvunnit 455 miljoner euro mellan 2003 och 2012. Av det återstående beloppet, dvs. 1,808 miljarder euro – omfattas en liten andel (228 miljoner euro) av de amorteringsordningar som Italien införde 2003 och 2009 och som vissa av de mjölkproducenter som är skyldiga att betala avgiften har följt, – har 158 miljoner euro förklarats icke återvinningsbara till följd av att producenten har gått i konkurs eller efter annullering av en domare, – återstår 1,423 miljarder euro i skulder för de producenter som har vägrat att ansluta sig till amorteringsordningarna och som i de flesta fall har överklagat tilläggsavgiften hos de italienska domstolarna. Det betyder att ungefär 86 % av det totala belopp som ännu inte har betalats av tilläggsavgiften för 1995/1996 till 2008/2009 (1,650 miljarder euro) inte omfattas av de amorteringsordningar som infördes 2003 och 2009. Dessutom uppgår den totala avgift som uppburits utanför amorteringsordningarna hittills endast till 268,43 miljoner euro (av det ursprungliga totala utestående beloppet på 1,8 miljarder euro). Enligt de italienska myndigheternas rapport beror denna mycket låga återbetalning framför allt på ett stort antal tvister med de producenter som är skyldiga att betala avgiften, vilket har lett till att återvinningen har avbrutits. I de tidigare bedömningsrapporter som kommissionen har lagt fram för rådet, har kommissionen uttryckt åsikten att Italiens årsrapporter särskilt bör beskriva situationen avseende pågående rättstvister och innehålla bekräftelser om betalning från producenter som fått avslag på sina invändningar mot betalningsföreläggandet. Utan sådana uppgifter kommer kommissionen inte på ett korrekt sätt att kunna övervaka framstegen i fråga om indrivning av den del av avgiften som inte omfattas av amorteringsordningen. Kommissionen välkomnar uppgifterna i de italienska myndigheternas rapport om den nionde amorteringen när det gäller den övergripande nuvarande situationen i fråga om återvinningen av avgiften inom ramen för amorteringsordningarna. De uppgifter som den italienska förvaltningen har lämnat visar däremot att det har gjorts mycket små framsteg med att driva in de belopp som inte omfattas av amorteringsordningarna. Framför allt har det inte gjorts några märkbara framsteg när det gäller återvinningen av de avgiftsbelopp som inte har överklagats, eller av de belopp som har överklagats men som har bekräftats av domstol eller för vilka rättsförfaranden pågår men inget uppskov har utfärdats. Den 31 december 2012 hade omkring 130 miljoner euro av dessa belopp drivits in, medan det kvarstående beloppet uppgår till 790 miljoner euro. För perioden 1995/1996–2008/2009 i sin helhet har 22,5 % av de begärda summor som för närvarande är indrivningsbara faktiskt uppburits. För den period som omfattas av rådets beslut 2003/350/EG motsvarar de uppburna beloppen 29 % av de summor som för närvarande är indrivningsbara. Bland de belopp som är indrivningsbara bör det göras åtskillnad mellan följande typer: – Belopp som inte har överklagats: av de 196,41 miljoner euro som är indrivningsbara har 130,38 miljoner euro återvunnits, vilket motsvarar en återvinningsgrad på 66 %. – Belopp som har överklagats men för vilka det inte har utfärdats något uppskov: av de 355,43 miljoner euro som är indrivningsbara har endast 54,78 miljoner euro, dvs. 15 %, återvunnits. – Belopp som har fastställts av domstol: av de 468,37 miljoner euro som är indrivningsbara har endast 44,68 miljoner euro, dvs. 9,5 %, återvunnits. Kommissionen påpekar att återvinningen inte bara är oerhört låg för de båda senare kategorierna utan att det även återstår 66 miljoner euro av de belopp som aldrig har överklagats och därför borde kunna återvinnas omedelbart. För den avgift som ska betalas för regleringsåren 1995/1996–2001/2002 innebär detta att 21 miljoner euro ännu inte har återvunnits, efter mer än tio år. Kommissionen beklagar djupt att arbetet med att driva in den del av avgiften som inte införts i amorteringsordningen från 2003 eller ordningen för återbetalning från 2009 går långsamt. Kommissionen har fortsatt att nära följa indrivningsprocessen i Italien, särskilt indrivningen av avgifter som inte omfattas av amorteringsordningen. Kommissionens avdelningar har vid flera tillfällen framfört sina synpunkter (inbegripet negativa kommentarer) till de italienska myndigheterna och begärt detaljerade uppgifter om olika aspekter av indrivningen av mjölkavgiften. Trots kommissionens upprepade uppmaningar har de italienska myndigheterna ännu inte drivit in merparten av de avgifter som ska betalas. Den 20 juni 2013 uppmanade Europeiska kommissionen Italien i enlighet med artikel 258 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt att inkomma med sina synpunkter på de otillräckliga åtgärder som har vidtagits för att avhjälpa de brister som konstaterats i fråga om återvinningen av tilläggsavgiften för perioden 1995–2009. Slutsats I den mån villkoren för tillämpning av den amorteringsordning som godkändes av rådet 2003 uppfylls, anser kommissionen att de italienska myndigheternas framsteg när det gäller att driva in utestående belopp från producenter som valde att börja tillämpa amorteringsordningen för perioderna 1995/1996–2001/2002, visar att ordningen förvaltas på lämpligt sätt. När det gäller de belopp som inte omfattas av amorteringsordningarna har kommissionen redan i sina utvärderingsrapporter till rådet 2010, 2011, 2012 och 2013 och därefter i sin underrättelse till Italien den 20 juni 2013, uttryckt sitt missnöje med att det inte sker några väsentliga framsteg i återvinningen av mjölkavgifterna. Kommissionen konstaterar att Italien har vidtagit administrativa åtgärder för att återvinna det stöd som förklarats oförenligt genom kommissionens beslut C(2013)4046 final av den 17 juli 2013. De uppgifter som de italienska myndigheterna lämnar i sin rapport om den nionde amorteringen visar dock att ingen väsentlig ny utveckling har skett vad gäller indrivningen av den del av avgiftsbeloppet som inte omfattas av amorteringsordningarna. Med hänsyn till det stora avgiftsbelopp som ännu inte har betalats och på grund av att återvinningen av dessa belopp har dragit ut så länge på tiden måste det konstateras att EU-rätten långt ifrån har visat sig vara ändamålsenlig och effektiv, varför kommissionen har inlett ett överträdelseförfarande enligt artikel 258 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.