Yttrande från Regionkommittén om "Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och utvecklingen av landsbygdens konkurrenskraft"

(2000/C 317/03)

BAKGRUND

Presidiets beslut av den 15 september 1999 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget avge ett yttrande i ärendet och att ge utskott 2 - jordbruk, landsbygdsutveckling, fiskeri - i uppgift att bereda detta yttrande.

Rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden(1) och om ändring och upphävande av vissa förordningar.

Det utkast till yttrande (CdR 526/99 rév. 2) som antogs av utskott 2 den 4 maj 2000 [föredragande: Joan Mitchell (ledamot av Dumfries och Galloways council, UK-ELDR)].

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt vid sin 34:e plenarsession den 14-15 juni 2000 (sammanträdet den 14 juni) följande yttrande.

1. Inledning

1.1. ReK stöder principen om en hållbar, övergripande och integrerad politik för landsbygdsutvecklingen. Med de nationella politiska regelverken strävar man efter att stödja livskraftiga landsbygdssamhällen, bevara landsbygden och främja hållbara och effektiva jordbrukssystem. Det finns därför behov av att uppnå bättre balans mellan sådana åtgärder som syftar till att främja jordbruket och sådana som mer allmänt syftar till att främja en hållbar utveckling på landsbygden.

1.2. Genom kommissionens förordningar för landsbygdsutvecklingen och strukturfonderna, som nyligen godkändes, har ett ramverk fastställts för främjande av dessa målsättningar. De nationella, regionala och lokala myndigheterna bör tilldelas en roll när det gäller följande:

- Att stödja åtgärder i enlighet med förordningarna för landsbygdsutvecklingen och strukturfonderna.

- Att gynna och möjliggöra parallella åtgärder som kan vara främjande för utvecklingen av effektiva och hållbara jordbruks- och landsbygdsföretag.

1.3. Det är uppenbart att det europeiska jordbruket, trots de avbrutna diskussionerna under den senaste WTO-rundan, även i fortsättningen i stor utsträckning kommer att begränsas av hinder och utsättas för starka internationella påtryckningar. Samtidigt vet man att jordbruket och kompletterande verksamheter och landsbygdsföretag även fortsättningsvis på lång sikt kommer att spela en central roll för den europeiska landsbygdens sociala, kulturella och ekonomiska framtid. Tillsammans ökar dessa faktorer behovet av åtgärder för att stödja det europeiska jordbrukets och landsbygdsföretagens effektivitet, konkurrenskraft och mångfald. Genom att vidta sådana åtgärder hoppas man att jordbruksföretag i större utsträckning kommer att se sig själva som livskraftiga och hållbara landsbygdsföretag, och inte längre som "en verksamhet vid sidan av".

1.4. Många lokala och regionala myndigheter bidrar redan till att stödja jordbruks- och landsbygdsföretagssektorns effektivitet och konkurrenskraft genom studier och forskningsprojekt kring jordbruks- och landsbygdsfrågor. I många av dessa studier och projekt ingår en rad förslag till utformning av stödtjänster och partnerskap mellan olika förvaltningsorgan som syftar till att utveckla nyskapande svar på lokala behov.

1.5. ReK anser att de lokala och regionala myndigheterna bör uppmuntras att på detta sätt stödja utvecklingen av landsbygdsekonomin, men är samtidigt medveten om potentialen för intensivare åtgärder på området som direkt, och genom de åtgärder som föreskrivs i förordningarna för strukturfonderna, skulle kunna gynna landsbygdsutvecklingen parallellt med de åtgärder som föreskrivs i förordningen för landsbygdsutvecklingen, antingen genom en integrerad insats, som man har föreskrivit för vissa områden, eller genom att på lämpligt sätt samordna de åtgärder som föreskrivs i förordningarna för landsbygdsutvecklingen och strukturfonderna och som skall vidtas i de olika europeiska landsbygdsområdena.

1.6. Vi konstaterar att de lokala myndigheterna har en viktig roll i planering och kontroll av markanvändning. De lokala myndigheterna bör aktivt ägna sig åt frågan om landsbygdens utveckling och hur nya metoder för landsbygdsutveckling kan främjas på lokal nivå. Samtidigt måste man gå försiktigt fram för att säkerställa en hållbar utveckling. Lokala och regionala myndigheter spelar en grundläggande roll när det gäller att organisera tjänster för enskilda, familjer, företag och lokalsamhället. Utveckling av landsbygden förutsätter en positiv översyn av dessa tjänster.

1.7. Regionkommittén erkänner de lokala och regionala myndigheternas roll i detta sammanhang, men påpekar samtidigt att jordbruksministerierna i medlemsstaterna spelar en betydande roll när det gäller att stödja och främja mer innovativa åtgärder i samband med jordbruksreformen. Närmare samarbete med lokala och regionala myndigheter är en förutsättning. En flexibel tolkning och tillämpning av exempelvis bestämmelserna för landsbygdsutveckling och statligt stöd är ytterligare ett sätt att bana väg för en positiv utveckling.

2. Förordningen om landsbygdsutvecklingen

2.1. ReK anser att tillhandahållande av stöd till lokala initiativ som kompletterar strategiska ramverk på nationell, regional och lokal nivå borde tillmätas särskild betydelse i förordningen om landsbygdsutvecklingen, som antogs som en del av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Ett tillvägagångssätt som bygger på ett strategiskt utformat partnerskap, som får stöd på lokal nivå och som omfattar ett flertal sektorer, bör främjas för att maximera den ekonomiska, sociala, kulturella och miljömässiga upprustningen av landsbygdsekonomin. Samordning av strategier med andra organ och parter är en nödvändighet och kommer förmodligen att främja samarbete och strategiska gränsöverskridande partnerskap. Det finns dock behov av ett samordnat synsätt vad gäller användning av EU:s strukturfonder, Leader + och förordningen om landsbygdsutveckling.

Även om denna förordning och gemenskapens regler för jordbruksstöd skapar nya förutsättningar är det viktigt att tillämpningen av reglerna på nationell och regional nivå inte hindrar lokala och regionala myndigheter från att agera i denna sektor.

2.2. ReK konstaterar och välkomnar att förordningen för landsbygdsutveckling har en bred räckvidd och att den är tillämplig inom ett flertal åtgärdsområden. Förordningen är tillräckligt flexibel för att främja verksamhet både inom och vid sidan av jordbruket samtidigt som stor hänsyn tas till miljön. Genom att uppnå den rätta balansen och integreringen mellan dessa tre aspekter finns det stora möjligheter att främja en hållbar landsbygdsutveckling i Europa.

2.3. De insatser för landsbygdsutveckling som genomförs inom ramen för förordningen för landsbygdsutvecklingen bör integreras med eller åtminstone samordnas med åtgärderna inom ramen för förordningen om strukturfonderna. Detta skulle bidra till att man på landsbygden uppnådde ett av EU:s prioriterade mål, nämligen ekonomisk och social omvandling av regioner med strukturella problem.

2.4. I samband med punkt 2.2 ovan vill Regionkommittén peka på ett antal viktiga principer:

- Landsbygdsutveckling bör omfatta verksamhet både inom och vid sidan av jordbruket.

- Den ökande betydelsen av mångsidig verksamhet och flera inkomstkällor inom jordbruksverksamheten erkänns.

- Jordbrukare skall fritt kunna (och kommer inledningsvis att behöva stöd för att) diversifiera arbetet både inom och vid sidan av den primära verksamheten.

- Regionkommittén konstaterar att förutsättningarna för mångsidig verksamhet och diversifiering är bäst i de områden där den lokala landsbygdsekonomin är hållbar och välutvecklad. En del av det stöd som beviljas för landsbygdsutveckling kan med fördel öronmärkas för främjande av en mer allmän ekonomisk återhämtning i landsbygdssamhällen och marknadsstäder, i synnerhet där det är fråga om bevarande eller skapande av lokala arbetstillfällen.

2.5 Enligt ReK:s uppfattning kommer förordningen om landsbygdsutveckling efter Europeiska kommissionens godkännande (under kommande år) att bli ett centralt instrument när det gäller att anpassa jordbruket. Man vet dock att de resurser som finns tillgängliga i de skilda medlemsstaterna och möjligheterna att med dessa resurser uppnå resultat under de första åren varierar kraftigt. Dessutom är det så att vissa regioner har bättre förutsättningar än andra att hantera det yttre tryck som jordbruket och landsbygdsekonomin utsätts för i dag.

3. Förbättra landsbygdens konkurrenskraft och effektivitet

3.1. Förordningen för strukturfonderna

3.1.1. För att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen har EU föresatt sig att minska skillnaderna i utvecklingsnivå mellan de olika regionerna och eftersläpningen i de minst gynnade områdena (bl.a. landsbygden) genom Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och Europeiska socialfonden (ESF), som skall bidra till genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin.

3.2. Minska kostnaderna för jordbruksproduktion

3.2.1. Genom minskade kostnader för jordbruksproduktion, ökat produktvärde, horisontell och vertikal samverkan, företagssammanslutningar eller kompletterande inkomstkällor från arbete inom eller vid sidan av jordbruket kan man uppnå effektivitet, konkurrenskraft och hållbarhet inom landsbygdsekonomin. Lägre produktionskostnader får dock inte uppnås på bekostnad av miljöskyddet, produkternas mångfald och en bevarad och balanserad sysselsättning på landsbygden. Att ta hänsyn till regionernas särprägel, slå vakt om och utveckla en levande landsbygd, hejda och minska föroreningen av mark och vatten är oeftergivliga krav, som förutsätter att EU inte bara bevarar stöden till regionala projekt som eftersträvar dessa mål utan också gradvis ökar dem på ett betydande sätt. Samtliga institutioner - särskilt WTO - som fastställer reglerna för världshandeln måste ta hänsyn till dessa krav på ett konkret och långsiktigt sätt.

3.2.2. ReK konstaterar att det ekonomiska trycket är så stort i vissa områden att det tvingar fram en sammanslagning av gårdarna. Trots att man lätt kan förklara orsaken till denna utveckling är det viktigt att säkerställa en jämvikt mellan det ekonomiska trycket för att bevara livskraftiga enheter å ena sidan och behovet i mer utpräglade landsbygdsområden att stödja småföretag där sammanslagningar inte utgör något realistiskt eller önskvärt alternativ å andra sidan. Därför bör man göra allt för att främja även småskaliga jordbruk.

3.2.3. En viktig del av insatserna inom ramen för strukturfonderna kommer att beröra landsbygden i enlighet med mål 1, och 28 % av den befolkning som berörs av mål 2 bor i landsbygdsområden på tillbakagång. Emellertid har strukturfondernas programplanering med få undantag skötts på regional nivå och inneburit enhetliga strategier och insatser för landsbygden, industriområden, storstadsområden och områden som är beroende av fiske.

3.2.4. ReK konstaterar att man kan minska produktionskostnaderna genom samarbete. Omfattningen och typen av samarbete varierar dock kraftigt mellan olika landsbygdsområden i Europa. En central målsättning i detta yttrande är att främja utbytet av modeller för välfungerande metoder för att regioner bättre och snabbare skall kunna anpassa verksamheten. Kollektivt agerande i produktionsrelaterad verksamhet såsom maskin- och arbetslag, kollektiv marknadsföring och annan verksamhet i samband med landsbygdsutveckling (t.ex. vid regional utvecklingsplanering och landsbygdsförnyelse) samt verksamhet som syftar till att höja värdet på råvaror (i synnerhet på lokal och regional nivå) är exempel på verksamheter som bör uppmuntras, antingen inom hela jordbruksindustrin eller inom vissa sektorer.

3.2.5. Landsbygdens utveckling är oftast beroende av många små investeringsprojekt och införandet av tjänster, som är dyrare att förvalta än i industri- och storstadsområden, där utvecklingen ofta drivs framåt av stora projekt. Dessutom är det svårare att inleda nya investeringsprojekt på landsbygden på grund av avfolkningen, den ökande genomsnittsåldern och bristen på infrastruktur och tjänster. Allt detta innebär att man har svårt att utnyttja enhetligt utformade stödåtgärder, som inte tar hänsyn till landsbygdens särskilda förhållanden. När utvecklingen av landsbygden ingår i samma program som industriområden, storstadsområden och områden som är beroende av fiske krävs därför en särskild strategi och särskilda åtgärder för att garantera att man får den del av strukturfondens medel som man är berättigad till. Därför måste man införa rutiner för uppföljning och utvärdering av resultaten i dessa områden, så att man upptäcker dessa förhållanden och kan se till att områdena får det stöd de är berättigade till.

3.3. Höja värdet på produktionen

3.3.1. Kvalitet är nyckeln till framgång på en alltmer konkurrensinriktad världsmarknad. Man har noterat en ökande tendens hos konsumenter att köpa lokala och fräscha produkter vars ursprung kan spåras. Regionkommittén konstaterar att Europa har en särskilt rik tradition av lokala livsmedelsprodukter och att det här finns en enastående kommersiell potential när det gäller saluföring på både lokal och mellanregional nivå och även på större marknader. Såväl lokala initiativ för marknadsföring av livsmedel som marknader där lantbrukarna kan sälja sina jordbruksprodukter bör därför främjas i större utsträckning i syfte att förkorta livsmedelskedjan. En förutsättning för att lokala initiativ för marknadsföring av livsmedel skall kunna uppmuntras är att förordningen om statligt stöd behandlas ytterligare i syfte att öka flexibiliteten när det gäller metoder och genomförande. Man bör göra en klar åtskillnad när det gäller marknadsföring av varor som skall säljas lokalt och som inte är ämnade för export för att stöd skall kunna ställas till förfogande och för att undvika de allvarliga problem som kan uppstå i samband med transporter. ReK konstaterar dessutom att det i flera medlemsstater sedan länge finns välfungerande nätverk för kvalitetssäkring både inom livsmedelsproduktionen och när det gäller myndigheternas livsmedelskontroll.

3.3.2. ReK erkänner även den växande betydelsen av informations- och kommunikationsteknik och den enorma kommersiella potential detta viktiga verktyg har för landsbygdsutveckling och saluföring av lokala produkter. Man kan dra stor fördel, även ekonomisk fördel, av ett utbyte av erfarenheter på detta område, exempelvis genom nätbaserat samarbete mellan regioner.

Ett exempel på god praxis av denna typ är projektet "Rural Market Place" inom ramen för Leader II, vilket omfattar nätbaserad saluföring av regionala produkter genom ett samarbete mellan regioner i Österrike, Frankrike, Spanien och Grekland.

3.3.3. ReK konstaterar att odling av organiska grödor och industri- och energigrödor kan öka mångfalden inom jordbruket och ofta utgöra en betydande alternativ eller kompletterande inkomstkälla till livsmedelsproduktion. Detta gäller också i hög grad livsmedels- och dryckesvarurelaterad produktion på lokala nischmarknader.

3.4. Kompletterande inkomstkällor

3.4.1. ReK konstaterar att kompletterande inkomst kan leda till ökad mångfald både inom och vid sidan av jordbruket. Det finns redan ett relativt utvecklat utbud av åtgärder för att främja mångfalden inom jordbruket, trots att vissa hävdar att det stöd som ställs till förfogande inte är tillräckligt, vilket kanske stämmer. En förutsättning för att man med alla de medel som står till förfogande skall kunna kämpa för jordbrukets överlevnad är att man erkänner den växande betydelsen av mångfald vid sidan av jordbruket (och jordbrukarnas möjligheter att utnyttja åtgärderna). De åtgärder som eventuellt skulle kunna vidtas beskrivs kortfattat i förordningen om landsbygdsutveckling och i förordning EG nr 1783/1999 om Europeiska regionala utvecklingsfonden. Även i detta sammanhang är det dock nödvändigt att jordbruksministerierna i de olika medlemsstaterna är flexibla och innovativa för att effektiva åtgärder med större förankring i nedifrån-och-upp-principen skall främjas på det lokala planet. Dessa åtgärder skulle kunna omfatta turism, idrotts- och fritidsaktiviteter på gården, produktion och försäljning av jordbruksprodukter och hantverk, uthyrning av rum, stöd till och utveckling av lätt industri och småskalig företagsverksamhet, tillhandahållande av specialiserade tjänster och inkomster från miljörelaterad verksamhet samt allmän nyskapande verksamhet i byar och marknadsstäder. Ett väl utbyggt och fungerande bredbandsnät är enligt Regionkommittén en viktig förutsättning för att öka landsbygdens konkurrenskraft.

Dessutom skulle innovativa strategier för en markreform i vissa regioner kunna skapa nya kommersiella möjligheter för vissa jordbruk - en möjlighet som är värd att undersöka.

För att effektivt garantera att jordbruken kan bedriva en mångfunktionell verksamhet anmodas alla medlemsstater att ändra den gällande lagstiftningen beträffande beskattning, social trygghet och yrkesutövning.

3.4.2. Huruvida förordningen om landsbygdsutveckling, förordningen om strukturfonderna eller andra lokala initiativ för att främja mångfalden blir framgångsrika beror på jordbrukssektorns och landsbygdsbefolkningens möjligheter att hantera förändringar. En förutsättning för detta är därför att man främjar effektiv kapacitetsutveckling, utbildning och utvecklings- och stödåtgärder för jordbrukare och aktörer inom annan landsbygdsverksamhet. ReK anser att utbildningsstöd bör vara kompletterande och främja diversifiering, omstrukturering och nya samarbetsåtgärder och projekt, eftersom det inte kan ersätta traditionell jordbruksutbildning. Utbildnings- och omskolningsmöjligheter bör också erbjudas inom arbeten vid sidan av jordbruket i syfte att öka jordbrukarnas och deras anställdas möjligheter att söka alternativ sysselsättning på hel- eller deltidsbasis.

3.4.3. Även omstrukturering av jordbruksföretag, utveckling bort från konventionell eller traditionell verksamhet eller utformning av nya samarbetsmetoder förutsätter en sund verksamhetsplanering. Tillgången till flexibla former av finansiering eller finansieringslösningar är av lika stor betydelse. Program för mjuka lån och investeringar bör göras mer tillgängliga för att understödja nya projekt och komplettera stöd som beviljats för utvecklingsplaner. Man bör klarlägga fördelningen av dessa åtgärder mellan strukturfonderna och förordningen om landsbygdsutvecklingen, och sedan integrera och samordna dem.

3.4.4. För att kunna uppnå en hållbar utveckling inom jordbruket krävs att man tar hänsyn till miljön. Många lokala och regionala myndigheter är medvetna om att miljön är en avgörande faktor när det gäller att locka turister och stimulera investeringar i området. Trots att det i sammanhanget gäller åtgärder som kommer att administreras på nationell nivå är det mycket viktigt att säkerställa att all miljöinriktad jordbrukspolitik integreras i pågående verksamhet på mer lokal eller regional nivå. Utbetalning av stöd till miljöskyddsrelaterade åtgärder utgör en användbar, hållbar och kompletterande inkomstkälla inom jordbruket.

3.4.5. Ett välkänt problem inom jordbruket runtom i Europa är det växande antalet äldre jordbrukare och den hämmande effekt denna utveckling kan få inom en näringsgren som är i behov av omstrukturering. Genom att hjälpa nya yngre lantbrukare att överta jordbruk eller stanna kvar i området och utveckla sina färdigheter som egenföretagare bidrar man till att omstrukturera branschen samtidigt som man skyddar livskraften i landsbygdsområdena. Föryngringen av jordbruken bör vara ett särskilt mål för EU:s jordbrukspolitik. ReK anser att man bör se över EU:s alla gällande jordbruksbestämmelser och ändra och samordna dem för att utforma en specifik EU-politik för unga jordbrukare. ReK vill peka på CEJA-programmet för utbildningsutbyte för unga jordbrukare som ett gott exempel på erfarenhetsutbyte.

4. Slutsatser

4.1. I yttrandet pekar Regionkommittén på nuvarande och framtida behov av förändringar i våra landsbygdsområden. Vidare visar ReK hur landsbygdens livskraft i stor utsträckning fortfarande hänger samman med utvecklingen inom jordbruk och annan relaterad verksamhet. Det är inte ReK:s avsikt att i yttrandet argumentera för eller emot en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken; denna fråga har redan behandlats i tidigare dokument.

4.2. Regionkommittén välkomnar de positiva effekter som förordningarna om landsbygdsutvecklingen och strukturfonderna kan komma att få och undersöker olika sätt att främja parallella stödåtgärder på lokal nivå, vilka förhoppningsvis kommer att förstärka förordningens potentiella gynnsamma effekter. I yttrandet försöker man dessutom beskriva de fördelar av ökad effektivitet och konkurrenskraft inom jordbruket och annan landsbygdsverksamhet som kan uppnås genom främjande av ett aktivare erfarenhetsutbyte, i synnerhet när det gäller att utveckla samarbetsmetoder, sänka produktionskostnaderna, skapa ett lokalt mervärde och utveckla effektiva alternativa inkomstkällor.

4.3. Begränsningar i omfattning eller kritisk massa utgör dock ofta ett hinder i samband med ovannämnda åtgärder. ReK konstaterar att man genom att verka för samarbete över region- och medlemsstatsgränserna skulle kunna göra företagen mer framgångsrika. Genom erfarenhetsutbyte kan man främja sådana kommersiella kontakter och öppna dörren till nya och livskraftiga marknader.

4.4. Enligt ReK:s uppfattning kan de lokala och regionala myndigheterna underlätta genomförandet av sådana åtgärder på lokal nivå. I detta syfte bör myndigheternas roll främjas och vidareutvecklas.

4.5. Om man integrerar och samordnar åtgärderna inom ramen för förordningen om landsbygdsutveckling med dem inom ramen för strukturfonderna och med de gemenskapsprogram som finansieras genom fonderna, som Leader+ och Interreg, kommer dessa att bli effektivare och öka effekten av de europeiska, statliga, regionala och lokala resurserna för utvecklingen av landsbygdens konkurrenskraft.

4.6. Konkurrenskraften på den landsbygd som berörs av mål 1 och 2 kommer att påverkas av programplaneringen för Europeiska regionala utvecklingsfonden och Europeiska socialfonden, som bör ge dessa områden ett stöd som står i proportion till folkmängden och områdets storlek och ger dem möjlighet att åtgärda bristen på infrastruktur och tjänster och bredda sin verksamhet. Detta bör ske genom en strategi med speciella åtgärder inriktade på landsbygdens särskilda problem, som inte är desamma som i industriområden, storstadsområden och områden beroende av fiske. Åtgärderna skall möjliggöra och säkra utvecklingen, och detta bör man ta hänsyn till även vid uppföljningen och utvärderingen.

Bryssel den 14 juni 2000.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.