MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN Om tillträde till accessnät (LLUB) - för att skapa ett konkurrenskraftigt och komplett utbud av elektroniska kommunikationstjänster, däribland bredbandiga multimedietjänster och snabba Internettjänster

INNEHÅLL

1. Inledning

1.1. Mål

1.2. Bakgrund

2. Olika sätt att få tillträde till accessnät

3. Konkurrenssituationen på marknaden

4. Tillämpning av konkurrensreglerna

5. Tillämpning av sektorspecifika regler (ONP)

6. De nationella tillsyns- och konkurrensmyndigheternas skyldigheter

7. Slutsatser

Bilaga - Tekniska aspekter på tillträde till accessnät

1. Inledning

1.1. Mål

De huvudsakliga politiska mål som utgör grundvalen för det befintliga regelverket, och som anges i kommissionens meddelande om 1999 års översyn, [1] är följande:

[1] KOM(1999) 539. Se http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/review99/review99sv.pdf

- Att främja en öppen och konkurrensutsatt europeisk marknad för kommunikationstjänster.

- Att gynna Europas medborgare, i synnerhet genom att skapa nya arbetstillfällen.

- Att befästa den inre marknaden i en konvergerande miljö.

Kommissionens rekommendation om tillträde till accessnät [2] passar in i detta regelverk och med slutsatserna från toppmötet i Lissabon om att påskynda Europas övergång till det nya informationssamhället, i synnerhet genom lansering av billiga Internettjänster. I slutsatserna pekar man på de åtgärder som medlemsstaterna uppmanas att vidta för att ta itu med den begränsade konkurrensen i accessnäten, där den befintliga tidigare monopoloperatören fortsätter att dominera både tillhandahållandet av taltelefoni och utvecklingen av tjänster med större bandbredd.

[2] EGT .... (kommer att offentliggöras)

Tillträde till accessnäten (LLUB, Local Loop Unbundling) för alla nytillkomna operatörer kommer att öka konkurrensen och höja den tekniska innovationsnivån i accessnäten, vilket i sin tur kommer att stimulera ett konkurrensutsatt tillhandahållande av en lång rad teletjänster till kunderna, från enkel taltelefoni till bredbandstjänster. De typer av bredbandstekniska lösningar som nu finns tillgängliga (se bilagan) är väl lämpade för kostnadseffektiva förhyrda förbindelser och snabb uppkoppling till Internet för små och medelstora företag, samt för konsumentmarknadens översta skikt. Allt eftersom marknaden växer och man kan dra nytta av stordriftsfördelar, kommer lägre priser att göra dessa bredbandstjänster tillgängliga för en stor del av befolkningen. Erfarenheter visar hur snabbt efterfrågan kan växa när priset väl är det rätta.

Flera medlemsstater har redan påbjudit eller formellt fastställt datum för tillträde till accessnäten (Österrike, Danmark, Finland, Tyskland, Italien, Nederländerna och Förenade kungariket - se Femte genomföranderapporten [3]).

[3] KOM (1999) 537, 11 november 1999, Femte rapporten om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommunikationsområdet, se http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/5threport.html

1.2. Bakgrund

Med accessnät avses den fysiska förbindelsen mellan t.ex. en kunds kontor och teleoperatörens lokala telestation eller motsvarande utrustning. Vanligtvis har den formen av partvinnad koppartråd (ett trådpar per normal telefonlinje), men fiberoptiska kablar tas allt mer i bruk för att förbinda stora kunder, och annan teknik håller också på att lanseras i det accessnätet. [4] Tillträde till accessnät har föreskrivits i vissa medlemsstater och används främst för att ansluta de kunder för vilka fiberoptik inte är lönsamt, såsom hos små och medelstora företag och privata kunder.

[4] Trådlösa accessnät, elnät etc., utöver kabel-TV-nät.

I sitt meddelande om 1999 års översyn konstaterade kommissionen att tillträde till accessnät leder till ökad konkurrens och att det dessutom skulle kunna påskynda införandet av tjänster av snabba tjänster för tillgång till Internet. Vid det offentliga samrådet om översynen har deltagarna varit mycket eniga om hur betydelsefullt ett tillträde till accessnät är för att nya avancerade tjänster skall uppkomma i en konkurrensutsatt miljö. [5]

[5] Kommissionens meddelande om resultaten från det offentliga samrådet om 1999 års kommunikationsöversyn [KOM(2000) xxx]

Detta följer av det faktum att operatörer har byggt ut sina accessnät över betydande tidsperioder i skydd av ensamrätter, och att de kunde finansiera sina investeringar med hjälp av monopol på abonnemangsavgifterna. Dessutom gör den allmänna utbyggnaden av infrastruktur med koppartrådar i accessnät, som kontrolleras av den dominerande befintliga operatören, att det inte alltid lönar sig att dubblera infrastrukturen, och alternativ infrastruktur för lokalt tillträde (kabel-TV, trådlösa accessnät, satellitkommunikation etc.) kan vanligtvis inte bli lika allmänt utbyggda och konkurrenskraftiga inom rimlig tid. I brist på tekniska och lönsamma alternativ, kan det, under omständigheterna i det särskilda fallet och mot bakgrund av gemenskapens domstolars rättspraxis, utgöra en överträdelse av artikel 82 i fördraget om ett dominerande företag med en sådan infrastruktur vägrar tillträde.

2. Olika sätt att få tillträde till accessnät

För att övervinna den nuvarande begränsade konkurrens i fråga om accessnäten som beskrivs ovan, diskuteras följande tre former av tillträde till accessnät:

(1) Tillträde till accessnät med ensamrätt (tredje parts tillträde till den partvinnade koppartråden för konkurrenskraftigt utbud av avancerade tjänster).

Vid tillträde med ensamrätt till accessnätet, hyrs den partvinnade koppartråden ut till en tredje part, som får ensamrätt till användningen. Hyrestagaren har full kontroll över förhållandet med sin kund vid tillhandahållandet av en kompletta uppsättning teletjänster över det accessnätet, däribland användning av digitala abonnentlinjesystem (DSL) för datatillämpningar i hög hastighetsområdet.

(2) Gemensam användning av kopparledningen (tillträde till accessnätets högfrekvensspektrum så att flera tredje parter kan tillhandahålla DSL-system och DSL-tjänster på ett konkurrensmässiga villkor).

Vid denna form av tillträde fortsätter den dominerande befintliga operatören att tillhandahålla telefonitjänster, medan den nytillkomna operatören levererar höghastighetsdatatjänster över samma accessnät med hjälp av sina egna höghastighetsmodem för ADSL. Telefontrafiken och datatrafiken hålls åtskilda med hjälp av en "splitter" före den befintliga dominerande operatörens växel. Accessnätet är fortfarande kopplat till och fortfarande en del av det allmänt tillgängliga kopplade nätet.

(3) Access genom höghastighetsbitströmmar ("high speed bit stream access") (Den dominerande befintliga operatören tillhandahåller DSL-tjänster)

Med "anslutning genom höghastighetsbitströmmar" avses att en befintlig dominerande operatör installerar en höghastighetslänk för anslutning till kundens lokal (exempelvis genom att han installerar den ADSL-utrustning och ADSL-konfiguration som kunden önskar ha i sitt accessnät) och därefter gör denna länk tillgänglig för tredje parter, så att de kan tillhandahålla höghastighetstjänster till kunder. Den dominerande befintliga operatören kan också tillhandahålla överföringstjänster åt sina konkurrenter, för att lyfta upp trafiken till en "högre" nivå" i näthierarkin, där nytillkomna operatörer kanske redan har en "point of presence" (POP), t.ex. ett ställe med en transiteringsnod).

Denna form av tillträde medför i själva verket inte någon egentlig uppdelning av kopparledningen i accessnätet (men det gör att man kan utnyttja enbart de högre frekvenserna i det kopparbaserade accessnätet som i punkt 2 ovan).

Ytterligare tekniska detaljer anges i bilagan.

Kommissionen anser att dessa tre former av tillträde till accessnät bör betraktas som att de kompletterar varandra. Att ha tillgång till enbart någon eller några av dessa tillträdesformer räcker inte. Tillsammans leder de till ökad konkurrens och förbättrar urvalet för alla användare, genom att marknaden kan besluta vilket erbjudande som bäst tillgodoser användarnas behov, med hänsyn till behoven ständigt utvecklas och med hänsyn till marknadsaktörernas tekniska krav och investeringsbehov.

3. Konkurrenssituationen på marknaderna

I detta avsnitt undersöks den nuvarande konkurrenssituationen på marknader med anknytning till accessnät, och den ekonomiska bevekelsegrunden för att vidga tillträdet till accessnäten. Trots liberaliseringen av taltelefonin den 1.1.1998 i de flesta medlemsstater, är den dominerande befintliga operatörens inflytande fortfarande obestritt på en stor del av telemarknaderna. En av de främsta anledningarna till detta är flaskhalsen på de marknader som har anknytning till accessnät, på grund av att den dominerande befintliga operatörens accessnät är den huvudsakliga infrastruktur som ger befintliga operatörer exklusivt tillträde till slutanvändare när det gäller leverans av teletjänster på detaljhandelsmarknaden.

3.1. Vilka stimulerande effekter har tillträde till accessnäten när det gäller ökad konkurrens och ekonomisk effektivitet-

Även om handelsförhandlingar är den metod som föredras för att nå enighet om priserna på tillträde till accessnät, visar erfarenheter att reglering behövs i de flesta fall. Bristen på konkurrens på detta område innebär att den nationella tillsynsmyndigheten bör införa skyldigheter om att prissättningen skall vara kostnadsorienterad och baserad på bestämda principer och metoder, för att leda till långsiktigt hållbar och verkningsfull konkurrens och förutsägbarhet för marknadens aktörer.

För att målet med ett ökat urval för konsumenterna skall kunna uppnås måste de ekonomiska incitament som skapas genom det politiska regelverket, i synnerhet när det gäller metoder för prissättning, uppmuntra alla operatörer att göra erforderliga investeringar. Tillträdet till accessnät kan sålunda, om det prissätts till en nivå som inte snedvrider den nytillkomna operatörens beslut om att tillverka eller köpa, uppmuntra till långsiktig konkurrens i infrastrukturen, genom att nytillkomna aktörer får möjlighet att pröva marknaden innan de bygger upp sin egen infrastruktur, samt uppmuntra till en mer konkurrensutsatt och innovativ marknad för enkel taltelefoni och till lansering av lokala bredbandstjänster (med hög hastighet). Även om det kan hända att den befintliga operatören i sinom tid inför denna teknik, ökar antagligen integrationstakten om nytillkomna aktörer också får möjlighet att uppgradera den dominerande befintliga operatörens accessnät och erbjuda bredbandstjänster direkt till användarna. Denna frihet för nytillkomna operatörer att lansera tjänster oberoende av vad dominerande operatörer beslutar är ett starkt skäl att öppna tillträdet till accessnäten i stället för att sälja ut dem, eftersom de nytillkomna operatörerna vid en utförsäljning begränsas till att erbjuda tjänster som liknar dem som den dominerande leverantören tillhandahöll.

Det är viktigt att upprätta ett regelverk för allt reglerat tillträde till dominerande befintliga operatörers accessnät samt tillhörande prissättningskontroller, gentemot en standard för främjande av ekonomisk effektivitet, vilket breddar konkurrensen och gynnar konsumenter och användare så mycket som möjligt.

3.2. Marknadsanalys - de dominerande befintliga operatörernas marknadsinflytande - accessnätets nyckelroll

I konkurrensdirektivet [6], urskiljer kommissionen olika detaljhandelstjänster inom fast telefoni: förstagångsinstallationen, den månatliga abonnemangskostnaden, lokalsamtal, regionsamtal och fjärrsamtal. Även om tjänstekategorier måste övervakas noggrant, i synnerhet med tanke på den tekniska utvecklingstakten, och omvärderas regelbundet från fall till fall, går dessa tjänster för närvarande vanligtvis inte att ersätta med varandra och skulle därför anses utgöra olika marknader av betydelse i sammanhanget.

[6] Direktiv 96/19/EG, skäl 20, EGT L 74, 22.3.1996, s. 13.

Accessnät är främst en infrastruktur för leverans av teletjänster på detaljhandelsmarknaden. Följande två huvudkategorier av detaljhandelsmarknader för tjänster innefattas:

* Den första är de traditionella detaljhandelstjänsterna för fast telefoni som erbjuds till privata användare, yrkesfolk samt till företag, alltifrån små till stora. Denna marknad är redan mycket välutvecklad och mogen.

* Den andra är en ny framväxande marknad för höghastighetsteletjänster som kan levereras via accessnät i form av DSL-tjänster.

Dessutom är accessnätet en produkt som kan prissättas och hyras ut till konkurrenter, vilket innebär att en ny accessmarknad växer fram så snart tillträde ges till denna del av de dominerande befintliga operatörernas nät, och hänsyn bör också tas till denna marknads betydelse.

Till följd av liberaliseringen av taltelefonitjänster som inleddes den 1.1.1998 i de flesta medlemsstater, har de nytillkomna operatörernas tjänsteutbud utvecklats snabbt, i synnerhet på den internationella samtalsmarknaden och, i mindre utsträckning, på regionsamtalsmarknaden. På grund av kostnaderna för investeringar i infrastruktur för accessnät, och/eller beroendet av den dominerande befintliga operatörens tjänsteutbud, är konkurrensen när det gäller fullständiga taltelefonitjänster (inbegripet marknaderna för förstagångsinstallation, månadsabonnemang och lokalsamtal) samtidigt koncentrerad på affärskunder i städer. Därför är konkurrensen på var och en av dessa marknader mycket skiftande och, även om de dominerande befintliga operatörernas marknadsandelar har minskat på marknaderna för internationella och regionala samtal, levererar dessa operatörer fortfarande den största delen av anslutningstjänsterna till slutanvändare (förstagångsinstallation och abonnemang) och har fortfarande en andel av lokalsamtalsmarknaden som, utom i Förenade kungariket, ligger långt över 90 % och i de flesta fall närmare 100 %.

De dominerande befintliga operatörernas accessnät (dvs. den partvinnade koppartråd som ansluter slutanvändarna till det närmaste korskopplingsskåpet) är inte den enda tekniska infrastrukturen för tillhandahållande av detaljhandelstjänster till slutanvändare. Det finns även andra alternativ, exempelvis fiberoptiska kabelnät, trådlösa nät eller uppgraderade kabel-TV-nät. Inget av dessa alternativ kan dock anses likvärdigt. Fiberoptiska nät är för närvarande bara konkurrenskraftiga när det gäller överföringslänkar från användaren och, vad beträffar distributionsnätet i detaljhandelsledet, i särskilda nischer, exempelvis nät som förbinder kontorsbyggnader eller ett snävt avgränsat geografiskt område. På kort och medellång sikt förefaller trådlösa nät bäst lämpade för fackfolk och små företag, eller enskilda slutanvändare med särskilda behov, men de skulle fortfarande vara oekonomiska för att betjäna det stora flertalet privata kunder. Kabelnät avsedda för envägs-TV kräver kostbara uppgraderingar för att kunna användas för tvåvägs-teletjänster, och tillhandahållandet av höghastighetstjänster via kabel innebär att kunder delar kapaciteten i en kabelkanal, vilket i sin tur innebär att höghastighetsdata via kabelmodem inte ger samma kapacitet som partvinnade koppartrådar som uppgraderats med DSL-teknik och som är avsedda för varje enskild användare. Dessutom är kabelnät i regel inte rikstäckande, utom möjligtvis i några få länder där situationen måste bedömas efter de egna förutsättningarna, vilket gör det möjligt för nytillkomna operatörer att verka på samma geografiska marknader som de dominerande befintliga operatörerna, både på detaljhandelsmarknaden för traditionella taltelefonitjänster och på marknaden för nya DSL-tjänster. Annan innovativ teknik såsom användning av elnät förefaller i nuläget inte vara någon tekniskt eller ekonomiskt bärkraftig alternativ lösning. Även om detta kan komma att förändras med tiden kan för närvarande inget av dessa alternativa nät, eller ens en kombination av dem, vara aktuella som ett rikstäckande alternativ till de dominerande befintliga operatörernas partvinnade koppartrådar, när det gäller att leverera teletjänster med liten och stor bandbredd i detaljhandelsledet.

De dominerande befintliga operatörernas accessnät har växt fram över hela landet i alla medlemsstater. Nytillkomna operatörer har tillstånd som utfärdas av de nationella myndigheterna och de förväntas också konkurrera på den nationella marknaden. Därför utgörs den geografiska marknad där konkurrens, då det saknas flaskhalsar, vanligtvis skulle utvecklas, av varje medlemsstats nationella territorium. Detta är redan fallet för internationella samtal och fjärrsamtal, där det inte finns någon flaskhals som förhindrar nytillkomna operatörers rikstäckande erbjudanden, till följd av tillträde via samtrafik. Den flaskhals som hittills funnits vid tillhandahållande av tillträde och lokalsamtalstjänster, och numera även för tillhandahållande av höghastighetstjänster, hindrar inte nytillkomna operatörer från att bygga ut mer begränsade accessnät, exempelvis i tätbefolkade områden, men med dessa nät kan de i regel inte konkurrera över hela landet under samma förutsättningar som de dominerande befintliga operatörerna, som erbjuder samma fullständiga utbud av tjänster (se nedan). Enligt befintlig rättspraxis utgör medlemsstaternas territorium en väsentlig del av den gemensamma marknaden.

Utan öppet tillträde till de dominerande befintliga operatörernas accessnät, och trots den senaste tidens viktiga utvecklingssteg, såsom införandet av förval av operatör för telefonsamtal, kan nytillkomna operatörer således inte konkurrera på flera marknader, däribland på den för höghastighetstjänster till de flesta slutanvändare. Denna situation kan komma att förändras på lång sikt och den nya utvecklingen måste övervakas noggrant.

De dominerande befintliga operatörerna åtnjuter en dominerande ställning på den traditionella marknaden (dvs. med liten bandbredd) för telefonitjänster. Detta framgår om man undersöker deras marknadsandelar, vilket är det vanligaste sättet att bedöma dominans. De dominerande befintliga operatörernas marknadsandelar är under alla omständigheter mycket större än 50 %, även på den mest konkurrensutsatta marknaden av betydelse, den för internationella samtal, på den mest öppna geografiska marknaden, den i Förenade kungariket, där liberaliseringen påbörjades redan på åttiotalet. På andra marknader, såsom den för lokala samtal, är de dominerande befintliga operatörernas marknadsandelar, som konstaterats ovan, i flertalet fall mycket större än 90 %, och ibland närmare 100 %.

Medan samtrafik och förval av operatör gör det möjligt att öppna marknaderna för fjärrsamtal och internationella samtal för konkurrens, är accessnätet den främsta infrastrukturen för tillträdestjänster till slutanvändarna (dvs. förstagångsinstallation och abonnemang), och det kontrolleras fortfarande av de dominerande befintliga operatörerna. Förval av operatör i vissa länder gör det också möjligt för alternativa operatörer att leverera lokalsamtalstjänster (tjänster gällande samtals ursprung och debiteringsform), men där detta ännu ej är fallet är accessnätet också en central infrastruktur för tillhandahållande av lokalsamtalstjänster. Accessnätet är därför en flaskhals för den rikstäckande distributionen av tillträde till detaljhandelsledet och oftast även av lokalsamtalstjänster, som utgör två betydande marknader för tjänster som inte går att ersätta.

Situationen på de nya marknaderna för höghastighetstjänster är inte lika klar. I de fall där nya höghastighetstjänster erbjuds är de dominerande befintliga operatörernas närvaro ändå stark och dessa operatörer skulle under rådande omständigheter kunna befästa sin dominerande ställning även på denna nya marknad, på grund av deras privilegierade tillgång till slutanvändare genom de dominerande befintliga rikstäckande näten med partvinnade koppartrådar.

Det förefaller sålunda som om de dominerande befintliga operatörernas kontroll över de rikstäckande accessnäten ger dem stora möjligheter att behålla sin dominerande ställning på de befintliga detaljhandelsmarknaderna för taltelefoni, trots liberaliseringen av dem, eller att upprätta en liknande ställning på nya marknader för tjänster med stor bandbredd. De dominerande befintliga operatörernas partvinnade koppartrådar är den främsta infrastrukturen för tillhandahållande av i) tillträdestjänster för taltelefoni i detaljhandelsledet, inbegripet framkoppling av samtal, ii) tjänster för lokalsamtal (tjänster gällande samtals ursprung och debiteringsform) [7] samt iii) tjänster med stor bandbredd till slutanvändare. Dessa tjänster utgör tre separata marknader av betydelse.

[7] Där val och förval av operatör ännu inte finns tillgänglig för lokalsamtalstjänster (ursprung och debiteringsform).

Med tanke på storleken på de investeringar som krävs är den absoluta kostnaden för en rikstäckande dubblering av de dominerande befintliga operatörernas nät med likartad befolkningstäckning sannolikt ett hinder för alla konkurrenter att etablera sig. Med nuvarande teknik förefaller denna infrastruktur inte lönsam [8], eller orimligt svår att dubblera på riksnivå [9] inom en rimlig tidsperiod, till och med för de dominerande befintliga operatörernas främsta konkurrenter, i synnerhet dominerande befintliga operatörer från andra medlemsstater som utvecklar sin verksamhet i europeiska grannländer, på egen hand eller i samarbete med andra.

[8] Se EG-domstolens dom av den 26 november 1998. Oscar Bronner GmbH & Co. KG mot Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag GmbH & Co. KG, Mediaprint Zeitungsvertriebsgesellschaft mbH & Co. KG och Mediaprint Anzeigengesellschaft mbH & Co. KG. Mål C-7/97, punkt 44.

[9] Utom möjligtvis i Luxemburg, det minsta EU-landet.

En dominerande befintlig operatörs vägran att ge konkurrenter tillträde till sitt accessnät skulle därför antagligen göra det omöjligt för nytillkomna operatörer att konkurrera över huvud taget på den rikstäckande marknaden [10] för de tre ovannämnda tjänsterna, och de skulle vara hänvisade till regionala eller lokala marknader där de lyckas bygga upp alternativa nät. Det är mycket osannolikt att alla dessa alternativa nät inom en rimlig tidsperiod tillsammans kan motsvara de dominerande befintliga operatörernas rikstäckande nät med koppartrådar och också vända sig till hela befolkningen. Det anses därför att accessnäten för närvarande är oundgängliga och att konkurrenterna därför behöver tillträde för att de skall kunna konkurrera över hela landet på lika villkor med de dominerande befintliga operatörerna på de tre ovannämnda detaljhandelsmarknaderna för tjänster och vända sig till samma befolkning.

[10] Se domen mot Oscar Bronner, punkt 38.

Med tanke på takten på de tekniska förändringar och den marknadsutveckling som påverkar den tekniska och ekonomiska bedömningen av alternativ till de partvinnade koppartrådarna, kan denna analys komma att behöva ses över, och den påverkar inte enskilda beslut från fall till fall.

4. Tillämpning av konkurrensreglerna

4.1 Dominerande operatörers skyldighet enligt konkurrensreglerna att bevilja tillträde till accessnät

Vägran att bevilja tillträde till accessnät för de konkurrenter som begär det innebär sannolikt olika former av missbruk av dominerande ställning enligt artikel 82 i fördraget.

* Vägran att tillgodose rimliga krav på tillträde. På de tre ovannämnda marknaderna av betydelse, där den dominerande befintliga operatören är den enda leverantören av tjänster på accessnätet, kan en vägran att ge konkurrenter tillträde till den dominerande befintliga operatörens accessnät under vissa omständigheter strida mot artikel 82, om den skulle hindra konkurrensen på rikstäckande marknader av betydelse och om tillträdet är oundgängligt för tillhandahållandet av rikstäckande tjänster till slutanvändare, vilket för närvarande tycks vara fallet. Den dominerande operatören skulle vara tvungen att tillhandahålla tillträde till accessnät för alla konkurrenter på villkor som inte är mindre gynnsamma än de för sin egen verksamhet i efterföljande led. Under följande förutsättningar får tillträde till accessnät begäras:

- Tillräcklig kapacitet för att ge tillträde måste finnas i den dominerande befintliga operatörens nät.

- Vägran att ge tillträde skulle begränsa framväxten av nya tjänster eller hindra förekommande konkurrens på ovannämnda betydelsefulla marknader.

- Den ansökande parten är beredd att betala ett icke-diskriminerande pris för tillträdet.

- Det får inte finnas någon objektiv grund att vägra tillträde.

* Diskriminering: På de tre ovannämnda betydande marknaderna, där den dominerande befintliga operatören redan erbjuder tillträde till accessnät till åtminstone en operatör, även om det råkar vara ett hans egna dotterbolag, kan vägran att bevilja tillträde under vissa omständigheter utgöra diskriminering och missbruk av dominerande ställning.

* Begränsningar av produktion, marknad eller teknisk utveckling som är till nackdel för konsumenterna. Vägran att bevilja delat tillträde eller att genomföra fullständig uppdelning kan under vissa omständigheter begränsa utvecklingen av sådana framväxande marknader som den för höghastighetsteletjänster och höghastighets-Internettjänster, eller hämma konkurrensutvecklingen på sådana befintliga marknader som den för traditionella taltelefonitjänster.

En dominerande befintlig operatör gör sig under vissa omständigheter skyldig till missbruk om den beviljar delat tillträde till höghastighetstjänster (se avsnitt 2) på villkor att den även i fortsättningen skall få tillhandahålla sina egna teletjänster på liten bandbredd till samma slutanvändare, och därmed vägrar han att ge fullständigt tillträde till accessnätet fullständigt. Sådana restriktioner skulle leda till att konkurrensen snedvrids, eftersom konkurrenternas möjligheter att etablera sig på marknaden eller utveckla sin egen verksamhet begränsas, och de måste motiveras på ett objektivt sätt, eftersom fullständig uppdelning har införts med framgång i ett antal länder.

4.2 Dominerande operatörers skyldigheter med avseende på villkor för tillträde och prissättning

Om en dominerande operatör inte formellt avslår en begäran om delvis eller fullständig uppdelning av accessnät, men i stället ställer tillträdesvillkor som begränsar konkurrensen, gör den sig eventuellt skyldig till andra former av missbruk som också de skulle strida mot artikel 82 i fördraget.

* Förseningar. Tillträde bör normalt beviljas omgående. Förseningar skulle kunna leda till att de dominerande befintliga operatörerna i praktiken åt sig själva skulle kunna reservera den framväxande marknaden för höghastighetstjänster som baseras på DSL-teknik, och därmed utvidga sin dominerande ställning i nätet till detta nya verksamhetsområde, eller skjuta upp möjligheterna för nytillkomna operatörer att konkurrera på lika villkor på flera marknader för taltelefon. Konsekvenserna av sådana förseningar utan objektiva skäl skulle därför åtminstone på kort sikt kunna bli de samma som av en direkt vägran att bevilja tillträde, och de skulle strida mot artikel 82 på samma grundval som en vägran.

* Diskriminering. Oegentlig diskriminering kan anta många olika former, exempelvis diskriminerande prissättning, förseningar när det gäller att bevilja tillträde, åtgärda tekniska problem vid tillträdet, eller konfigurera tillträdet tekniskt, eller, när det gäller tillträde till accessnät (exempelvis om tillträdet inte inbegriper telefonistsystem, supporttjänster eller andra funktioner som den dominerande befintliga operatören använder för att erbjuda tjänster via accessnät), diskriminering med avseende på vilken typ av samlokalisering som erbjuds (eller inte erbjuds). Detta utgör eventuellt diskriminering enligt artikel 82 c.

* Prismissbruk. Priser kan vara ett annat sätt för dominerande befintliga operatörer att begränsa konkurrensen även om de formellt beviljar tillträde till accessnät. Tre huvudsakliga typer av prismissbruk kan förekomma; oskäliga priser på tillträde till det accessnätet, orimligt låga priser på tjänster som erbjuds till slutanvändare eller prispress mellan de två sistnämnda priserna kan utgöra överträdelser av artikel 82 i fördraget. Utrymmet för prispress blir sannolikt större om de dominerande befintliga operatörernas taxor inte har balanserats fullständigt enligt principen om kostnadsåtervinning.

5. Tillämpning av sektorspecifika regler (ONP)

5.1. Allmänt

Regelverket för tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) berör harmoniserade villkor för öppet och effektivt tillträde till och användning av allmänt tillgängliga telenät och, i förekommande fall, av allmänt tillgängliga teletjänster. ONP-direktiven innehåller villkor för tillträde till och användning av särskilda typer av nät och/eller tjänster. Direktivet om förhyrda förbindelser [11] berör tillgång till och användning av kapacitet för överföring via förhyrda förbindelser, taltelefonidirektivet [12] berör tillträde till och användning av allmänt tillgängliga telefonnät och tillhörande tjänster, inbegripet särskilt innovativt tillträde, och samtrafiksdirektivet [13] berör samtrafik mellan och tillträde till allmänt tillgängliga telenät och tillhörande tjänster i allmänhet.

[11] Rådets direktiv 92/44/EEG av den 5 juni 1992 om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser (EGT L 165, 19.6.1992, s. 27 ), ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/51/EG av den 6 oktober 1997 (EGT L 295, 29.10.1997, s. 23), och kommissionens beslut 98/80/EG av den 7 januari 1998 (EGT L 14 , 20/1/1998, s. 27).

[12] Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 10 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö (EGT L 101 , 1.4.1998, s. 24).

[13] Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa sammhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät, (EGT L 199, 26.7.97, s.32) , ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/61/EG av den 24 september med avseende på nummerportabilitet mellan operatörer och förval av nätoperatörer (EGT L 268 , 3.10.1998, s. 37).

Med tillträde till nät avses i ONP-direktiven att en viss del eller vissa delar av ett befintligt nät görs tillgänglig för användning av en annan part, vilket inte innebär att ägarförhållandena med avseende på nätdelen/nätdelarna påverkas. Skyldigheterna i sektorspecifika direktiv att tillgodose rimliga krav på tillträde eller tillmötesgå en begäran om tillträde till nät (som tillämpas på de operatörer som anmälts ha betydande inflytande på marknaden) tvingar inte dominerande befintliga operatörer att erbjuda fullständigt tillträde till accessnät, även om detta inte påverkar dominerande operatörers skyldighet att ge "tillträde" enligt konkurrensreglerna. Det är enbart i direktivet om förhyrda förbindelser som det påbjuds att anmälda operatörer skall hyra ut överföringskapacitet på harmoniserade villkor till tredje part med ensamrätt till användning.

5.2. Särskild nätacess

Gemensamt tillträde till högfrekvensspektrumet i accessnät omfattas av artikel 16 i taltelefonidirektivet och artikel 14 i samtrafiksdirektivet. Tillträde till tjänster för överföring med höghastighetsbitströmmar omfattas av artikel 16 i taltelefonidirektivet och tillhandahållande av tillhörande överföringskapacitet (reservkoppling) omfattas av artikel 10 i direktivet om förhyrda förbindelser. ONP-direktiven omfattar inte fullständigt tillträde till accessnät.

Om en operatör som anmälts ha betydande inflytande på marknaden enligt taltelefonidirektivet tillhandahåller delat tillträde till accessnäten för sina egna tjänster, beviljar den sig själv särskild nätacess, i den mening att den använder sig av det fasta allmänt tillgängliga telefonnätet för att tillhandahålla allmänt tillgängliga teletjänster. Under dessa förhållanden måste den anmälda operatören tillämpa likartade villkor för andra organisationer som erbjuder likartade tjänster, och den måste tillhandahålla utrustning för och information om särskild nätacess till andra på samma villkor och med samma kvalitet som de tillhandahåller för sina egna tjänster eller för sina dotterbolags eller partners tjänster (direktiv 98/10/EG, artikel 16.7).

Om en anmäld operatör ännu inte har försett sig själv med sådant tillträde, måste den åtminstone tillgodose [14] rimliga krav på särskilt tillträde till nät. Mot bakgrund av att de flesta EU-operatörer beviljar sig själva gemensamt tillträde till accessnät för sina egna tjänster, kan en begäran om sådant tillträde från en nytillkommen operatör inte anses vara orimlig. Skyldigheten att tillgodose rimliga krav på tillträde kan vägras bara om båda följande villkor är uppfyllda (artikel 16.1):

[14] I direktiv 98/10/EG föreskrivs en skyldighet att "tillgodose" krav. I direktiv 97/33/EG föreskrivs en större skyldighet att "tillmötesgå" begäran.

- Det finns tekniskt och ekonomiskt gångbara alternativ till det särskilda tillträde som begärs.

- Det tillträde som begärs är olämplig i förhållande till de resurser som finns för att bevilja ansökan.

Eftersom delat tillträde tillämpas på befintliga accessnät, kommer det sällan att vara så att resurser inte finns tillgängliga för att bevilja ansökan, och således kommer de två villkoren för att vägra tillgång i de flesta fall inte att uppfyllas. En sådan vägran skulle behöva motiveras för varje linje.

5.3. Överföring med höghastighetsbitströmmar

Tillhandahållande av höghastighetsöverföring av databitar påbjuds inte i gemenskapens lagstiftning, men om en befintlig operatör tillhandahåller DSL-överföring av databitar för sina egna, sina dotterbolags eller tredje parts tjänster, måste den också enligt gemenskapens lagstiftning tillhandahålla dessa typer av tillgång till andra på öppna och icke-diskriminerande villkor (direktiv 98/10/EG artikel 16.7).

Tillgång till överföring med höghastighetsbitströmmar kan inte anses vara ekonomiskt eller tekniskt likvärdig med tillgång till de partvinnade koppartrådarna i accessnät, eftersom höghastighetsbitströmmar förutsätter att den nytillkomna operatören använder de höghastighetsmodem och den övriga utrustning som tillhandahålls av den dominerande befintliga operatören, och detta påverkar i sin tur tjänstens lönsamhet och leder till begränsningar av vilken typ av modem som den nytillkomna operatörens kund kan köpa eller hyra [15]

[15] Den internationella standardiseringen har ännu inte nått så långt att kompatibiliteten mellan olika tillverkares DSL-system kan garanteras utan betydande förluster i prestanda.

5.4. Kapacitet för överföring via förhyrda förbindelser

De operatörer som har anmälts ha betydande inflytande på marknaden för fasta allmänt tillgängliga telefonnät har också anmälts ha betydande inflytande enligt direktiv 92/44/EG om förhyrda förbindelser [16]. Som sådana är de skyldiga att tillhandahålla kapacitet för överföring via förhyrda förbindelser till andra på samma villkor och med samma kvalitet som de tillhandahåller för sina egna, sina dotterbolags eller partners tjänster (artikel 8.2 i direktiv 92/44/EG om förhyrda förbindelser).

[16] Se ISPO http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/comm-en.htm

misc 1 januari 2000 - INFORMATION från medlemsstaterna om organisationer med betydande inflytande på marknaden (INFORMATION received from Member States concerning Organisations with Significant Market Power).

Om en anmäld operatör tillhandahåller en tjänst för överföring med höghastighetsbitströmmar, överför den vanligtvis kundtrafik till en eller flera punkter där tjänsteleverantörer kan sammankopplas, så att dessa inte måste bygga ut sina nät till alla lokala stationer eller likvärdig utrustning. Om förhyrd överföringskapacitet tillhandahålls internt i detta syfte, skall föreskriften om icke-diskriminering i artikel 8.2 direktiv 92/44 tillämpas.

5.5. Samlokalisering

För att ge effekt måste tillhandahållandet av rättigheter till tillträde till accessnät åtföljas av rättigheter till samlokalisering. De nationella tillsynsmyndigheterna måste vidta åtgärder för att se till att den tredje part som beviljats tillträde till accessnät också kan samlokalisera utrustning i de lokaler som operatören av accessnät innehar. I artikel 11 i samtrafiksdirektivet 97/33/EG erkänns medlemsstaternas rätt att införa åtgärder för samlokalisering. Om fysisk samlokalisering inte är möjlig på grund av begränsat utrymme, kan de nationella tillsynsmyndigheterna kräva att "inspan-samtrafik" (ibland kallad virtuell samlokalisering) föreskrivs, varigenom tredje part kan sammankoppla utrustning som har installerats på en närliggande plats. En undersökning som genomförts för kommissionens räkning innehåller en uppsättning rekommendationer och praktiska riktlinjer för genomförande av samlokalisering, som riktar sig till nationella tillsynsmyndigheter och operatörer. [17]

[17] Se http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/Study-en.htm Januari 1999, "Recommended Practices for Collocation and other Facilities Sharing for Telecommunications Infrastructure" - en studie av Eutelis Consult/Horrocks Technology/Tera Consultants.

Tillsynsmyndigheterna måste uppmärksamma både engångskostnader för tillhandahållande och för samlokalisering, eftersom dessa är en del av det totala paketet för den nytillkomna operatör som önskar dra nytta av uppdelade accessnät. Dessa engångskostnader bör återvinnas med hjälp av fasta förskottsavgifter. Om en befintlig operatörs kostnader återvinns under en viss period, skulle det alternativt vara lämpligt att bygga in en riskfaktor i de beräknade avgifterna.

6. De nationella tillsyns- och konkurrensmyndigheternas skyldigheter

De nationella tillsynsmyndigheterna, som upprättats i EU:s alla medlemsstater genom nationell lagstiftning som antagits i enlighet med EG-direktiv, har fått i uppgift att tillämpa den sektorspecifika lagstiftningen för telekommunikationer. Det är gemenskapens policy att uppmuntra konkurrens när det gäller infrastruktur och tjänster, och de nationella tillsynsmyndigheterna måste ta hänsyn till detta. De nationella tillsynsmyndigheterna får också införa ett särskilt snabbt förfarande för tvistlösning som gör det möjligt att lösa tvister om uppdelat tillträde omgående

De nationella tillsynsmyndigheterna spelar en särskild roll när det gäller att fastställa villkor och krav för dominerande befintliga operatörers anbud om tillträde till accessnät. De bör iaktta följande principer när de genomför principen om öppenhet och kostnadsorientering med avseende på priser på och kostnader för tillgång till dominerande befintliga operatörers accessnät:

- Reglerna för kostnadsberäkning och prissättning bör vara överskådliga och objektiva.

- Reglerna för prissättning bör medföra att den dominerande befintliga operatören kan täcka sina relevanta kostnader och få en rimlig avkastning.

- Prissättningen av accessnät bör vara förenlig med målet att främja rättvis och hållbar konkurrens, och leda till effektiva incitament att investera i alternativ lokal infrastruktur för accessnät. [18]

[18] Detta kan i princip åstadkommas genom ett prissystem som bygger på löpande kostnader. Löpande kostnader är kostnaderna för att bygga upp en effektiv, modern och likvärdig infrastruktur och tillhandahålla sådana tjänster till dagens priser.

- Reglerna för prissättning bör medföra att förhållanden på marknaden inte snedvrids, i synnerhet med avseende på prispress mellan de partihandelspriser och detaljhandelspriser som den dominerande befintliga operatören erbjuder.

I vissa fall står dessa principer i strid mot varandra, i synnerhet om den dominerande befintliga operatörens detaljhandelstaxor fortsätter att vara snedvridna till följd av nedärvda obalanser i taxorna och fortsatta begränsningar i balanseringen av taxor. Under dessa omständigheter kan de nationella tillsynsmyndigheterna behöva överväga övergångsåtgärder för att undvika att snedvrida konkurrensen på marknaden på kort sikt och samtidigt skydda konkurrensen på lång sikt.

EU:s konkurrensregler fortsätter att tillämpas jämte den sektorspecifika regleringen, och de nationella tillsynsmyndigheterna är, precis som alla andra offentliga myndigheter, skyldiga att iaktta föreskrifterna i EG-fördraget [19]. I tillkännagivandet om tillträde [20], förklarar kommissionen därför att de nationella tillsynsmyndigheterna när de fattar beslut om enskilda tillträdesavtal måste respektera både de sektorspecifika ONP-reglerna och de allmänna konkurrensreglerna. Beslut som fattas av de nationella tillsynsmyndigheterna vid tillämpning av sektorspecifik lagstiftning kan undersökas mot bakgrund av EU:s konkurrensregler. Samma principer gäller för nationella tillsynsmyndigheter. När det gäller offentliga företag eller företag för vilka medlemsstaterna beviljar särskilda rättigheter eller exklusiva rättigheter, krävs det specifikt i artikel 86 i fördraget att medlemsstaterna varken vidtar eller bibehåller åtgärder som strider mot reglerna i fördraget, i synnerhet konkurrensreglerna. När det gäller alla åtaganden, föreskrivs det mer allmänt i artikel 10 i fördraget att medlemsstaterna skall se till att de skyldigheter som följer av fördraget fullgörs och att de avstår från åtgärder som kan äventyra att fördragets mål uppnås.

[19] Se mål 66/86 (Ahmed Saeed).

[20] Se tillkännagivandet om tillträde, punkt 19.

EG-domstolen har i synnerhet fastslagit [21] att artikel 10 (tidigare artikel 5) och artikel 86 (tidigare artikel 90) i EEG-fördraget skall tolkas som att

[21] Se ovan nämnda mål 66/86 (Ahmed Saeed), punkt 58.

i) nationella myndigheter förbjuds att uppmuntra till att avtal sluts om taxor som strider mot artikel 81.1 eller artikel 82 i fördraget, alltefter omständigheterna,

ii) att dessa myndigheter inte får godkänna taxorna i sådana avtal.

Detta skulle också gälla alla de tillvägagångssätt som strider mot artikel 82. Kommissionen kommer att undersöka huruvida medlemsstaterna, i synnerhet de nationella tillsynsmyndigheterna eller konkurrensmyndigheterna, bibehåller eller vidtar åtgärder som strider mot gemenskapens konkurrensregler och därmed antingen bryter mot artikel 86 i fördraget, läst tillsammans med artikel 82, eller artikel 10 i fördraget, även den läst tillsammans med artikel 82. Om så är fallet skall den vidta lämpliga åtgärder.

7. Slutsatser

Om alla nytillkomna operatörer får tillträde till accessnät kommer konkurrensnivån och den tekniska innovationsnivån att höjas i accessnäten, vilket i sin tur kommer att stimulera till att en lång rad teletjänster tillhandahålls på ett konkurrensmässigt sätt till kunderna, från enkel taltelefoni till bredbandiga multimedietjänster och snabba Internettjänster.

De tre typer av tillträde till accessnät som anges i avsnitt 2 kompletterar varandra och de bör alla finnas tillgängliga på marknaden. Tillsammans syftar de till att förstärka konkurrensen och förbättra urvalet för alla användare, genom att marknaden får bestämma vilket alternativ som bäst uppfyller användarnas behov, med hänsyn till användarnas nya behov och marknadsaktörernas tekniska behov och investeringsbehov. Detta kommer att stimulera lanseringen av snabb Internet-anslutning för små företag och konsumenter, vilket kommer att underlätta tillväxten för den elektroniska handeln och elektroniska företag.

Konkurrensreglerna skall tillämpas under alla omständigheter. Om dominerande operatörer vägrar att öppna accessnäten för konkurrenter som begär tillträde, kan detta utgöra olika former av missbruk av dominerande ställning i enlighet med artikel 82 i fördraget. Det kan exempelvis röra sig om vägran att tillgodose krav på tillträde eller sådana begränsningar i produktion, marknad eller teknisk utveckling som är till nackdel för konsumenterna. Om tillträde beviljas, är rättvisa och icke-diskriminerande tillträdesvillkor en förutsättning för att accessnäten skall kunna öppnas på ett framgångsrikt sätt och leda till att den konkurrensutsatta marknaden för teletjänster, i synnerhet den för höghastighetstjänster, utvecklas. Detta förutsätter noggrann övervakning av förseningar, priser och avtalsvillkor mellan dominerande befintliga operatörer och nytillkomna operatörer.

Kommissionen är säker på att den rekommenderade uppdelningen av accessnät kommer att innebära ett ytterligare steg mot en mer konkurrensutsatt och effektiv telekommunikationsmarknad, och att den kommer att bidra till att Internet-tjänsterna utvecklas allt snabbare.

>Hänvisning till>

Bilaga - Tekniska aspekter på tillträde till accessnät

1 - Olika former av tillträde till accessnät

(1) Tillträde till accessnätet med ensamrätt

Vid tillträde till accessnätet med ensamrätt hyrs de partvinnade koppartrådarna ut exklusivt till en tredje part. Hyresgivaren kommer att förlora kontrollen över förhållandet med sin kund när det gäller tillhandahållande av kommunikationstjänster, och alla hyresgivarens skyldigheter till samhällsomfattande tjänster kommer att upphöra att gälla med avseende på denna specifika kund.

Exempel på användning:

Exempel i) En kund önskar byta telefonnummer och/eller leverantör av förhyrda förbindelser, och den nytillkomna operatören använder tillträde till ett accessnät för att ta över abonnenten från den dominerande befintliga operatören och tillhandahålla konkurrenskraftiga tjänster. (Som anges ovan begränsar sig få nytillkomna operatörer till enkla telefonitjänster av denna typ. De föredrar att tillhandahålla datatjänster på bredband eller flera tjänster för tal och data.)

>Hänvisning till>

Exempel ii) Den nytillkomna operatören använder sig av tillträde till ett accessnät för att tillhandahålla höghastighetsdatatjänster till en kund över en andra förbindelse, med hjälp av valfri typ av DSL-modem. Kunden behåller den dominerande befintliga operatören som leverantör av telefonitjänster på den första förbindelsen.

>Hänvisning till>

Ett tillträde till accessnätet med ensamrätt kommer att göra det möjligt för konkurrenter att förse sina kunder med olika typer av mångsidiga och kostnadseffektiva bredbandstjänster som bygger på innovativ DSL-teknik (exempelvis HDSL för förhyrda förbindelser med en kapacitet på 2 Mbit/s, VDSL för högkapacitetskopplingar med en kapacitet på upp till 50 Mbit/s, se tabell 1). Detta kommer helt säkert att bidra till att förbättra konkurrenssituationen för förhyrda förbindelser och bredbandstjänster i Europeiska unionen.

Tabell 1 - Tillgänglig teknik för bredbandstjänster (en partvinnad koppartråd)

DSL (Digital Subscriber Line - digital abonnentlinje) är den övergripande termen för den grupp av tekniska lösningar varmed de partvinnade koppartrådarna i accessnät omvandlas till en bredbandsförbindelse med kapacitet att leverera flera videokanaler till hemmen.

Det finns flera olika typer av DSL-teknik och dessa kallas i allmänhet xDSL. Varje typ av DSL-teknik är unik med avseende på prestanda (största bredbandskapacitet), det avstånd på vilket största prestanda kan bibehållas, (räknat från växeln), överföringsfrekvens och kostnad.

Nedan beskrivs de främsta typerna av DSL-teknik (xDSL) över en partvinnad koppartråd och vissa av deras tekniska egenskaper och tillämpningar.

Asymmetrisk DSL (ADSL) - används för snabb tillgång till Internet.

Symmetrisk DSL, (SDSL) och symmetrisk DSL med hög hastighet (HDSL) - används för förhyrda förbindelser med en kapacitet på 2 Mbit/s).

DSL med mycket hög hastighet (VDSL) - används för tjänster över förhyrda förbindelser med hög hastighet och bredband.

Ytterligare information om DSL-tekniken kan erhållas på < http://www.adsl.com/adsl_forum.html >

(2) Gemensamt tillträde till accessnät

Vid denna typ av tillträde fortsätter den anmälda operatören att tillhandahålla telefonitjänster, medan den nytillkomna operatören levererar höghastighetsdatatjänster över samma accessnät med hjälp av sina egna höghastighetsmodem för ADSL. Telefontrafiken och datatrafiken separeras med hjälp av en "splitter" före den dominerande befintliga operatörens växel. Accessnätet är fortfarande kopplat till, och en del av, det anmälda kopplade nätet.

Standardiseringen av ADSL-system har kommit så långt att det finns internationella överenskommelser om hur de skall användas på ett säkert sätt i de dominerande befintliga operatörernas accessnät [22]. Dessutom har branschen utarbetat kommersiella lösningar för ADSL-systemens samverkan i en miljö med flera leverantörer. [23]

[22] Internationella teleunionen (ITU) har utarbetat tekniska specifikationer för fullhastighets-ADSL - med hastigheter på upp till 8 Mbit/s till användaren (downstream) and 1 Mbit/s från användaren (upstream) - i sin rekommendation G.992.1. Detta inbegriper ett antal landsspecifika varianter med hänsyn till regionala skillnader i infrastruktur för accessnät. ADSL är som snabbast när avståndet är 4 km eller kortare. Anslutningen gör det möjligt att tillhandahålla taltelefonitjänster på bandets grundfrekvens på samma linje.

[23] Se det arbete Universal ADSL Working Group färdigställt (http://www.uawg.com)

>Hänvisning till>

Exempel

Den nytillkomna operatören förser kunden med ett ADSL-modem för uppkoppling i dennes lokaler, och installerar en accessmodul för DSL eller DSLAM (som kombinerar ADSL-modem med en nätgränssnittsmodul) i den dominerande befintliga operatörens lokaler, i enlighet med ett samlokaliseringsavtal.

Gränssnittet mellan den dominerande befintliga operatörens system och den nytillkomna operatören är vid punkt C i diagrammet (dvs. där den dominerande befintliga operatören i detta fall har installerat en "splitter").

>Hänvisning till>

Denna typ av tillgång kan vara den mest kostnadseffektiva lösningen för en användare som önskar behålla de telefonitjänster som den dominerande befintliga operatören tillhandahåller, men som även önskar en snabb Internet-tjänst från valfri leverantör av Internet-tjänster. Leverantören av Internet-tjänster har fullständig kontroll över de kommersiella och tekniska villkoren för den ADSL-tjänst som den erbjuder sina användare.

(3) Överföring med höghastighetsbitströmmar

Med "tillträde till överföring med höghastighetsbitströmmar" avses en situation där den dominerande befintliga operatören installerar en länk med höghastighetskapacitet till kundens lokaler (exempelvis genom att installera den ADSL-utrustning och ADSL-konfigurering som den föredrar i sitt accessnät) och därefter gör denna länk tillgänglig för tredje part, så att denne kan erbjuda sina kunder höghastighetstjänster. Den dominerande befintliga operatören kan också tillhandahålla överföringstjänster till sina konkurrenter, med hjälp av sitt ATM- eller IP-nät, för att överföra konkurrenternas trafik från DSLAM till en "högre" nivå i näthierarkin där nytillkomna operatörer kanske redan har en "point of presence" (POP) (exempelvis där det finns en transitstation).

Denna typ av tillträde innebär i praktiken inte att någon tredje part får tillträde till den partvinnade koppartråden i accessnätet (men den dominerande befintliga operatören kan använda enbart de högre frekvenserna i koppartråden i accessnätet på det sätt som beskrivs ovan).

För den nytillkomna operatören är problemet med att använda de uppdelade partvinnade koppartrådarna att detta medför att dess stamnät måste byggas ut till den dominerande befintliga operatören lokala stationer där koppartrådarna slutar, vilket i ett typiskt europeiskt land kan innebära tusentals platser. Tjänster för snabb anslutning kan, om de kombineras med en tjänst för överföring av trafik till den nytillkomna operatörens "point of presence", vara lockande, i synnerhet när den nytillkomna operatören börjar använda nätet, eftersom det gör det möjligt för den nytillkomna operatören att leverera bredbandstjänster till kunderna innan dess eget nät har byggts ut. För den dominerande befintliga operatören är det lockande att tillhandahålla tjänster för överföring med höghastighetsbitströmmar, eftersom det inte innebär fysisk tillgång till de partvinnade koppartrådarna, och därför inte utgör något hinder för att accessnätet gradvis moderniseras (dvs. genom att kopparn ersätts med fiber). Många dominerande befintliga operatörer erbjuder redan sådana tjänster [24].

[24] Se vägledande ADSL-erbjudanden från anmälda operatörer i medlemsstaterna på http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/comm-en.htm

misc

En tjänst av denna typ gör det dock i sig själv möjligt för den dominerande befintliga operatören att behålla kontrollen över hur många snabba anslutningstjänster som tas i bruk, och över de geografiska områden där dessa tjänster lanseras. De dominerande befintliga operatörernas prioriteringar kanske inte överensstämmer med dem som de nytillkomna operatörerna har. Sådana tjänster bör därför ses som ett komplement till de andra typer av uppdelat tillträde som beskrivs ovan, och inte som en ersättning av dem.

2 - Övriga tekniska aspekter med avseende på tillgång till accessnät

2.1 Öppenhet

Alla ONP-direktiv innehåller allmänna skyldigheter för anmälda operatörer att offentliggöra priser på och villkor för deras nättjänster för att marknaden skall vara öppen och icke-diskriminerande

I rekommendationen förslås att ett referensanbud om tillträde till accessnät offentliggörs, vilket skall omfatta de nätdelar som tillträde erbjuds till, samlokaliseringstjänster, telefonistsystem (OSS), leveransvillkor och priser. Referensanbuden om tillträde bör utarbetas och offentliggöras på ett tidsavpassat och detaljerat sätt, under överinseende av den nationella tillsynsmyndigheten

Kommissionen avser att regelbundet offentliggöra priserna i medlemsstaterna för tillträde till accessnät, på samma sätt som den för närvarande offentliggör samtrafikspriser. [25]

[25] Se http://www.ispo.cec.be/infosoc/telecompolicy/en/comm-en.htm

misc

2.2 Samarbete och samordning i branschen

Tillträdet till accessnät ger upphov till ett antal tekniska frågor och driftsfrågor som de berörda parterna bör lösa sinsemellan, men under överinseende av den nationella tillsynsmyndigheten, så att alla behandlas rättvist. I rekommendationen föreslås det att de nationella tillsynsmyndigheterna skall uppmuntra till att samarbetssystem för alla berörda parter skall upprättas på nationell nivå under allmänt överinseende av dessa myndigheter, där bland annat följande frågor skall uppmärksammas:

- Spektrumbegränsningar och elektromagnetisk kompatibilitet (EMC), för att undvika störningar mellan de olika system som används i accessnät samt mellan accessnät och radiosystem.

- Driftsaspekter i samband med tillhandahållandet av uppdelade accessnät (förfaranden för beställning och leverans samt tidsramar, teknisk kvalificering av accessnät, serviceavtal, förfaranden för underhåll, förfaranden vid problemeskalering etc.

- Tillgång till driftstödsystem (OSS) som leverantören av accessnät står för.

- Samarbetsregler ("codes of practice") för samlokalisering.

- Innehållet i tillträdesanbud (dvs. tekniska produktbeskrivningar, certifiering av linjekodning, priser på accessnät, förteckning över korskopplingsskåp, samlokaliseringspriser, centralt inköp ("one-stop ordering") och underhåll. Se vidare bilagan i rekommendationen.

2.3 Internationell samordning

Många av problemen i de enskilda medlemsstaterna liknar dem på andra håll i gemenskapen, och det finns möjligheter till informationsutbyte så att erfarenheter och beprövade arbetsmetoder förs vidare. Den europeiska plattformen för telekommunikationer är ett forum för dessa frågor (se http://www.etp-online.org/).

I rekommendationen uppmuntras sådant utbyte, exempelvis genom att nationella tillsynsmyndigheter rekommenderas att offentliggöra nationell verksamhet inom detta område och att uppmuntra till samordning och informationsutbyte med berörda parter i andra medlemsstater.