A4-0441/98

Resolution om de internationella ekonomiska och finansiella kriserna och deras inverkan på Europeiska unionens ekonomi

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens ekonomiska prognoser ((Europeiska kommissionen II/625/98, 21.10.1998.)) hösten 1998, och de internationella ekonomiska och finansiella krisernas utveckling i Sydostasien, Sydkorea, Japan, Ryssland och Latinamerika,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik (A4-0441/98), och av följande skäl:

A. Allt som är möjligt måste göras för att förhindra att olika ekonomiska och finansiella kriser utvecklas till världsomfattande ekonomiska och finansiella kriser, som skulle få allvarliga politiska och sociala konsekvenser i många länder.

B. De nuvarande kriserna började med devalveringen av den thailändska valutan (baht) i juni 1997 och de har sedan spritt sig till hela Sydostasien, Sydkorea, Japan, Ryssland och Latinamerika. Kriserna hotar att ge allvarliga effekter på ekonomin i Europeiska unionen.

C. Dessa länder har också drabbats av krisen därför att de inte genomfört tillräckliga strukturella ekonomiska reformer för att skapa större insyn i den ekonomiska verksamheten och tillämpa internationella redovisningsprinciper och för att förbättra den oberoende kontrollen och demokratin, varvid maktdelning skall utgöra en beståndsdel.

D. Detta hot mot den europeiska ekonomin kommer vid en avgörande tidpunkt i EMU-processen, då euron skall införas den 1 januari 1999 och Europeiska centralbanken (ECB) skall ansvara för den gemensamma penning- och valutapolitiken från och med det datumet.

E. De finansiella marknaderna har avreglerats, kapitalmarknaderna har liberaliserats och ett nytt finansiellt system har inrättats, som är beroende av teknikstyrda globala finansiella marknader som medger högsta möjliga avkastning på investeringar.

F. Nuvarande struktur på de internationella finansiella marknaderna har bestått i över 50 år och den har varit utsatt för mycket kritik för en otillräcklig reaktion på kriserna i tillväxtekonomierna och på den nuvarande finansiella krisen.

G. I kommissionens ekonomiska prognoser hösten 1998 hävdas det att Europas BNP i reala termer kommer att öka med 2,4 % under 1999 och att de internationella ekonomiska kriserna kommer att leda till ½ procentenhets nedgång i den förväntade tillväxttakten.

H. Enligt Internationella valutafonden (IMF) förväntas världsekonomins tillväxt i bästa fall att bli 2 % i år, jämfört med tidigare prognoser på över 4 %.

I. Enligt IMF skulle den största faran för världsekonomin vara att Japan, under det att man säkerställer en tillräcklig inhemsk efterfrågan, inte skulle ta itu med sina problem i den finansiella sektorn.

J. Artikel 105.6 i EG-fördraget ger inte automatiskt ECB någon roll vid tillsynen av kreditinstitut.

De finansiella marknaderna

1. Parlamentet betonar, med tanke på att de finansiella marknaderna nu är globaliserade och inte underställda effektiv internationell reglering och tillsyn, det angelägna behovet av att genom internationellt samarbete uppnå ett upprättande av lämpliga ramar för att

- säkerställa en större insyn i hur de finansiella marknaderna fungerar,

- anta etiska regler som alla åtar sig att följa, och

- organisera en mer ingående kontroll av att dessa regler efterlevs,

2. yrkar på total öppenhet i fråga om in- och utflöden av kapital, på att finansiella data baserade på internationella standarder skall förmedlas i god tid, och på att det skall göras en bedömning av banksystemens kapitaltäckningsgrad samt att man skall förbättra regleringsstandarderna för kontroll av de finansiella marknaderna; dessa standarder har Internationella regleringsbanken (BIS) själv bedömt som otillräckliga; yrkar vidare på europeiska ramar för dessa reformer i samband med europeiska finansiella tjänster och den inre marknaden, varvid kravet på total öppenhet kommer att medföra att även de utlandsbaserade centren måste behandlas i detta sammanhang, vilket i sin tur skulle kunna diskuteras inom ramen för reglerna,

3. uppmanar kommissionen att, med tanke på de omfattande maktmedel som vissa finansiella mellanled tillgriper, kräva en gemensam minimistandard inom EU för garantier, kriterier för riskhantering och förfaranden för banker och icke-banker, inbegripet en avtalspromemoria om samarbetet och samordningen mellan de olika tillsynsmyndigheterna; uppmanar kommissionen att institutionalisera förmedlingen av omedelbar likviditet till marknaderna och uppgiften som låneinstans som sista utväg i nödsituationer samt göra förberedelser inför en reform av de finansiella bestämmelserna inom GATS och WTO,

4. yrkar på ökad kontroll för att främja större öppenhet i verksamheten på marknaderna, framför allt när det gäller standarder för förmedling av finansiella datauppgifter; anser att denna öppenhet skulle kunna gälla både de avancerade finansiella marknaderna och de finansiella tillväxtmarknaderna och att den måste inkludera värdepappershandeln, framför allt finansiella instrument med hög risk såsom derivatinstrument, samt uppgifter om kapitaltäckningen i förhållande till riskviktade tillgångar, i enlighet med Basel-överenskommelsen, vilken för närvarande inte respekteras,

5. välkomnar därför de internationella finansinstitutionernas förslag till etiska regler när det gäller öppenhet i fråga om penning- och finanspolitik och företagsstyrning samt IMF:s regler om finanspolitisk öppenhet, och uppmanar medlemsstaterna att acceptera en regelbunden tillsyn av hur dessa etiska regler tillämpas i form av en finansiell övervakningsmekanism med offentliggörande av resultaten av reglernas tillämpning; menar att syftet med de etiska reglerna i fråga om företagsstyrning måste vara att förbättra öppenheten i företagssektorn eftersom kriser kan uppstå till följd av obalanser i den privata sektorn och en dålig företagsstyrning,

6. uppmanar privata investerare att med hänsyn till öppenheten inte endast beakta privat information om avkastning från investeringarna utan även ta hänsyn till de allmänna ekonomiska förhållandena,

7. insisterar på att det tillsammans med dessa etiska regler måste införas förfaranden, som säkerställer ett effektivt genomförande och därmed förknippade mekanismer för att upprätthålla öppenhet i fråga om finansiella data för både låntagaren och långivaren, genom att det införs lagstadgade rapporter som tvingar privata sektorn att offentliggöra standardiserade data, så att det är möjligt att upprätthålla dessa etiska regler,

8. yrkar på att dessa regler skall utvidgas till att även gälla finansiella handlares kvalifikationer och etiska regler för deras uppförande,

9. yrkar på att internationella kreditvärderingsinstitut skall delta i utarbetandet av dessa etiska regler, eftersom de har en central roll när det gäller att säkerställa öppenhet och göra förfarandena trovärdiga,

10. yrkar på att tillsynsutövandet i Europa skall standardiseras, oavsett i vilken medlemsstat en finansiell organisation är baserad; anser därför att det borde finnas en avsiktsförklaring om en harmonisering av tillsynen, baserad på artikel 105.6 i Maastrichtfördraget; anser att en sådan tillsyn inte endast bör omfatta kreditinstitut och andra finansinstitut utan även privata företag som i praktiken, genom sina aktiviteter på de finansiella marknaderna, är verksamma som finansinstitutioner,

11. anser att den nuvarande krisen har visat att många privata investerares oförsiktighet berodde på att de förmodade att de offentliga myndigheterna och de internationella organisationerna till slut skulle ingripa för att undvika allmän oordning,

12. yrkar därför på att det, för att man skall undvika detta moral hazard-problem, skall införas ett nytt tillvägagångssätt som tvingar den privata sektorn att finansiellt bidra aktivt till att förebygga och lösa kriser, vilket är något som redan har förekommit inom ramen för avtalet mellan Sydkorea och IMF; anser därför att det bör införas trovärdiga regionala samrådsmekanismer (inklusive en sammanläggning av privata och offentliga medel till krispaket), där IMF och privata institutioner tillsammans skulle ge lån till krisdrabbade länder,

13. anser, på grund av att kontroll av kapitalrörelser inte erbjuder någon långsiktig lösning när det gäller kapitalutflödet från krisdrabbade länder, eftersom de uppmuntrar inhemskt kringgående av lagar och kapitalflykt och avskräcker utländska investerare, att det så snart som möjligt bör införas en tidsbestämd «finansiell skyddsklausul», som kan åstadkommas på internationell nivå på grundval av IMF-stadgan; önskar emellertid påpeka att inte bara avhjälpande utan även förebyggande av kriser måste behandlas i de framtida planerna på en reformering av IMF,

14. yrkar på att denna finansiella skyddsklausul skall tillämpas tillsammans med ett förfarande för anstånd med skuldamorteringar för länder som drabbats av finansiella likviditets- och soliditetskriser, som tas upp i artikel VII i IMF:s stadga, vilket skulle ge landet tillräckligt med tid för att lägga upp en plan för skuldomläggning,

15. uppmanar alla länder som är medlemmar i IMF att införa noggrann övervakning av inflöden av kortfristigt kapital för att undvika stora skulder, och att möjliggöra kontroller av utflöden av kortfristigt kapital,

Det globala finansiella systemet

16. yrkar på en omfattande och adekvat reform av de 50 år gamla internationella finansinstitutionerna, vilket Europeiska unionen bör betrakta som en prioritet, där det också ingår en ökad politisk ansvarsskyldighet för Internationella valutafonden genom att dess interimskommitté omvandlas till ett politiskt «råd» med beslutsfattande i stället för rådgivande befogenheter, i enlighet med artikel XII i avsnitt I i stadgan,

17. uppmanar rådet och kommissionen att trycka på med förslag avsedda att förbättra det internationella ekonomiska och finansiella systemet för att förhindra att liknande kriser inträffar igen, samtidigt som man erkänner riskerna med protektionistiska åtgärder avseende kapitalrörelser eller handel som en allmän regel när ekonomiska och finansiella problem skall lösas; betonar att dessa förslag bör innehålla följande:

a) inrättande av ett «ekonomiskt säkerhetsråd» i FN:s regi, som skulle införa en strategi som är bättre avbalanserad mellan de rikare och de fattigare ländernas intressen, där det tas hänsyn till den ömsesidiga kopplingen och det ömsesidiga beroendet mellan de avancerade ekonomierna och tillväxtekonomierna och ländernas ansvar för hela världen i stort,

b) inkludering av finansiell handel i varje ny handelsrunda inom WTO, för att det globalt skall kunna uppnås enighet om reformer för att snedvridningar i världshandeln skall undvikas,

18. uppmanar IMF:s instanser att inte ställa upp villkor för beviljandet av kredit som är ogenomförbara i de tillväxtekonomier som inte har uppnått ekonomisk, social och institutionell mognad,

19. betonar att EU redan har gett omfattande bidrag till IMF-lån i Asien och på andra ställen och att EU kan fortsätta att spela en viktig roll; anser att förberedelserna inför införandet av euron hittills har varit en faktor för att förebygga valutainstabilitet inom euroområdet,

20. stöder G7-ländernas krav på en ökning av de medel som IMF har till sitt förfogande för att kunna agera i nödsituationer, och godkänner i detta sammanhang riktlinjerna av den 30 oktober 1998 från G7-ländernas finansministrar till Världsbanken om att öronmärka medel för att stödja sociala program i utvecklingsländer,

21. uppmanar medlemsstaterna i Paris-klubben att snabbt lösa skuldkrisen i det skuldtyngda fattiga länderna, annars kommer inte den nuvarande internationella ekonomiska krisen att upphöra; yrkar på att minskningen av skuldbetalningarna skall koncentreras till de länder som genomgår ekonomiska, sociala och politiska reformer, och anser att en sådan minskning av skulden skulle frigöra medel i de skuldtyngda fattiga länderna för nationella ändamål, såsom investeringar i infrastruktur, utbildning och socialpolitik,

22. betonar att euroländerna med sin gemensamma penning- och valutapolitik i stor utsträckning måste bidra till att lösa de finansiella kriser som påverkar världsekonomin,

23. betonar i samband med detta att allra största vikt måste fästas vid att euroområdet och EU:s intressen blir representerade på lämpligt vis på internationell nivå, framför allt när det gäller internationella institutioner; anser att det är särskilt viktigt att frågan om euroområdets externa representation löses så snart som möjligt; insisterar på att kommissionen måste ingå i en internationell representation av euroområdet,

24. yrkar än en gång på att en effektiv dialog skall föras mellan parlamentet, rådet, kommissionen och ECB under de kommande månaderna, för att EU:s fortgående bidrag till genomförandet av en global ekonomisk och finansiell reform skall fastställas,

Krisernas globala ekonomiska effekter

25. understryker att enbart i Sydostasien har ytterligare minst 10 miljoner människor blivit arbetslösa till följd av de nuvarande kriserna, och att detta får skadliga konsekvenser för dessa länders sociala, politiska och ekonomiska program,

26. konstaterar att kriserna i Asien har visat de inneboende farorna med marknadernas globalisering när denna inte sker med någon som helst juridisk-politisk inramning, och när det inte tas hänsyn till detta fenomens sociala dimension; uppmanar regeringarna att inom ramen för WTO inleda förhandlingar för att se till att ILO:s bestämmelser om arbetstagares rättigheter efterlevs,

27. uppmanar dessa länder att överväga att fördjupa sina regionala avtal för att förstärka sina ekonomier mot framtida kriser; anser i samband med detta att Europeiska unionen och Förenta staterna bör se till att det upprätthålls ett balanserat förhållande mellan dollarkursen och eurokursen,

28. uppmanar den japanska regeringen att inse att det är absolut nödvändigt att omstrukturera sitt banksystem, i första hand genom att införa en trovärdig omstruktureringsplan, som på lång sikt kommer att förbättra trovärdigheten i hela ekonomin; inser att en sådan dramatisk omstrukturering kommer att få allvarliga ekonomiska konsekvenser på kort sikt,

De globala krisernas inverkan på Europeiska unionens reala ekonomi

29. betonar att världsekonomins öde nu i hög utsträckning är beroende av den ekonomiska utvecklingen i USA och EU och att lågkonjunktur i dessa ekonomier skulle få katastrofala följder för den samlade världsproduktionen; är medvetet om att EU och USA har ett gemensamt intresse av att de finansiella systemen är stabila och betonar därför vikten av en samordning av penning- och valutapolitiken mellan ESCB och det amerikanska centralbankssystemet för att undvika eventuella penning- och valutapolitiska problem, som skulle kunna inverka menligt på nuvarande tillväxtutsikter,

30. anser att den finansiella sektorn i Brasilien är en strategisk punkt från vilken det kan förhindras att finansiell smitta sprids vidare, och uttrycker därför starkt stöd för det finansiella stödpaket till den brasilianska valutan som IMF nyligen tillkännagivit, vilket måste utsträckas till internationella åtgärder för att minska Brasiliens stora skuldbörda,

31. betonar att EU vill hjälpa Ryssland att komma ur den nuvarande finansiella, ekonomiska och sociala krisen genom att ge tekniskt stöd och bistånd och genom att samarbeta med de ryska myndigheterna och hjälpa dem att omstrukturera sitt skatteuppbördssystem och att bidra till en väl fungerande finans- och banksektor, stödja små och medelstora företag, modernisera den offentliga förvaltningen och genomföra institutionella reformer på lokal och federal nivå,

32. är oroat över att kommissionen i sina ekonomiska prognoser hösten 1998 vidhåller att de försämrade förhållandena i den internationella ekonomiska omgivningen endast kommer att få marginella effekter på den europeiska ekonomin; yrkar därför på att det skall utarbetas en handlingsplan genom att de allmänna ekonomiska riktlinjerna ändras,

33. är oroat över att arbetslösheten i Europa, i de sektorer av ekonomin som påverkas direkt av de globala ekonomiska kriserna, och nedskärningarna och nedläggningarna av interna investeringsprojekt i Asien, redan ger tillräckliga bevis för att en oförminskad uppmärksamhet måste ägnas upprätthållandet av den totala interna efterfrågan,

34. understryker att eventuella effekter på den europeiska ekonomin kanske inte kommer att vara jämnt fördelade, eftersom enskilda medlemsstaters handel inte påverkas på samma sätt av förändringar i olika delar av världsekonomin; är särskilt oroat över Europas finansiella riskexponering i tillväxtekonomierna, med europeiska banklån till tillväxtekonomierna som motsvarar 7 % av BNP jämfört med 1,5 % för USA, och de särskilt sårbara tyska bankernas riskexponering i de krisdrabbade Asien och Ryssland samtidigt som bankerna i Londons finansvärld också befinner sig i en starkt utsatt position i förhållande till Japan,

35. kräver ökade offentlig-privata investeringar i europeisk ekonomi för att främja en hållbar tillväxt och ökad sysselsättning, och kräver att de offentliga investeringsutgifterna inte skall betraktas som ett bidrag till de offentliga underskotten vid värderingen av medlemsstaternas statsbudgetar,

36. uppmanar medlemsstaterna att under dessa förutsättningar allvarligt överväga en ökning av sina utgifter för investeringar på en europeisk nivå; anser att ett sådant investeringsprogram skulle kunna motverka en kortsiktig nedgång i tillväxten, och att det skulle främja tillväxt i ekonomin på längre sikt; anser att ett sådant investeringsprogram också skulle utgöra den första verkliga samordningen av den ekonomiska politiken i Europa efter införandet av den gemensamma valutan,

37. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, chefen för Internationella regleringsbanken, ordförandena för ECB, IMF och Världsbanken, generaldirektören för WTO och till FN.