A4-0186/96

Förslag till resolution om kommissionens interimsbetänkande till Europeiska rådet om växelkursförbindelserna mellan medlemsstaterna som deltar i tredje fasen av Ekonomiska och monetära unionen och de övriga medlemsstaterna (CSE/95)2108 - C4-0308/96)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av kommissionens interimsbetänkande till Europeiska rådet i Madrid om växelkursförbindelserna mellan medlemsstaterna som deltar i tredje fasen av Ekonomiska och monetära unionen och de övriga medlemsstaterna (CSE(95)2108 - C4-0308/96),

- med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådet i Madrid den 15-16 december 1995,

- med beaktande av Ekofin-rådets informella möte i Verona den 12-13 april 1996,

- med beaktande av sin resolution av den 25 oktober 1995 om kommissionens grönbok om praktiska åtgärder vid införandet av den gemensamma valutan ((EGT nr C 308, 20.11.1995, s. 54.)),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik A4-0186/96, och med beaktande av följande:

A. Den monetära unionen, som oåterkalleligen träder i kraft den 1 januari 1999, gör det möjligt för Europeiska centralbanken och Europeiska centralbankssystemet att från och med detta datum till fullo utöva sina befogenheter. Ikraftträdandet bekräftades vid Europeiska rådets möte i Madrid den 15 och 16 december 1995.

B. Den 1 januari 1999 kommer troligen endast en del av Europeiska unionens medlemsstater, hårdvalutaländerna, att gå över i den monetära unionens tredje etapp och delta i grundandet av Europeiska centralbanken.

C. Fördraget tar uttryckligen hänsyn till de medlemsstater som inte uppfyller villkoren för att införa den gemensamma valutan genom att kalla dem «medlemsstater med undantag» och man måste också ta hänsyn till bestämmelser om Förenade kungariket som föreskrivs i elfte protokollet och bestämmelser om Danmark i tolfte protokollet.

D. Danmark har meddelat sin avsikt att utnyttja sin rätt att inte delta i EMU:s tredje fas och ett beslut om Förenade kungarikets deltagande väntar på sitt avgörande.

E. Så länge inte alla Europeiska unionens medlemsstater är en del av euro- området, kommer det att finnas risk för valutastörningar och funktionsproblem på den inre marknaden och följaktligen är det nödvändigt att inrätta ett institutionellt samarbete vad gäller valuta- och växelkurspolitiken genom att i första hand fastställa ramen för förhållandet mellan den gemensamma valutan och valutorna i medlemsstaterna med undantag.

F. De förbindelser som kommer att upprättas mellan euro-området och unionens övriga valutor bör grunda sig på en modell där eurons stabilitet och trovärdighet inte sätts på spel och där man samtidigt säkerställer en verklig monetär solidaritet gentemot de övriga valutorna med tanke på deras senare anslutning till euroområdet,

G. Europaparlamentet krävde i sin resolution av den 30 november 1995 om genomförandet av EMU ((EGT nr C 339, 18.12.1995, s. 65.)) att det europeiska monetära systemet skall finnas kvar under den tredje etappen, det vill säga när den ekonomiska och monetära unionen träder i kraft, genom användning av en gemensam valuta som förankring åt de valutor inom unionen som inte är en del av euro-området redan från början.

H. Europeiska rådet i Madrid krävde att de framtida förbindelserna mellan de medlemsstater som hör till euro-området från början och de som inte gör det skall definieras före övergången till den tredje etappen.

I. Stats- och regeringscheferna har uppmanat rådet, kommissionen och Europeiska monetära institutet att inom sina respektive ansvarsområden behandla frågor, som väcks till följd av att några medlemsstater eventuellt inte hör till euro-området från början, och i förbindelse med detta också, men inte uteslutande, behandla frågor som rör valutastabiliteten.

J. Den fanns en bred samsyn vid Ekofin-rådets informella möte i Verona den 12 och 13 april 1996 angående huvudprinciperna för inrättandet av en ny valutakursmekanism vid införandet av den gemensamma valutan.

K. Det är nödvändigt att redan nu planera för hur unionens monetära system skall utformas inför framtida anslutningar.

L. Man bör på tillbörligt sätt se till att skydda ekonomierna i länder med undantag från orättmätiga spekulativa chocker.

M. Den ekonomiska och monetära unionen skall förverkligas med hänsyn till målen i fördraget om Europeiska unionen, i synnerhet med hänsyn till en harmonisk och välbalanserad utveckling av ekonomin, en ständig tillväxt, en hög sysselsättningsnivå och ett brett socialskydd.

1. Parlamentet anser att den situation som kommer att uppstå när den monetära unionen träder i kraft med ett euro-område vid sidan av andra valutor inom medlemsstaterna som ännu inte anpassat sig till den gemensamma valutan, och vars växelkurser därför kan variera, eventuellt kan leda till en snedvridning av konkurrensen, vilket i termer av konkurrenskraft och handelsflöden kan skada den inre marknadens funktion och därför ha en negativ inverkan på hela unionens ekonomiska tillväxt,

2. är bekymrat över att en sådan situation kan leda till krav på nya handelshinder inom unionen; alla steg i en sådan riktning bör motarbetas eftersom de kommer att leda till en gradvis upplösning av den inre marknaden,

3. hävdar därför på nytt nödvändigheten av att redan vid införandet av den gemensamma valutan inom Europeiska unionen förfoga över en monetär organisation som kan säkerställa eurons trovärdighet och växelkursstabiliteten i förhållande till de övriga medlemsstaternas valutor i syfte att snabbt integrera dessa i den gemensamma valutan,

4. betonar därför att det är viktigt att de monetära förbindelserna mellan de länder som deltar i den gemensamma valutan och de som ännu inte gör det är så stabila som möjligt (med stabilitet avses här snarare en strävan mot stabila, reella växelkurser än mot nominella växelkurser), vilket bara kan uppnås om Europeiska unionens medlemsstater för en trovärdig och solid ekonomisk, finansiell och monetär politik och i överensstämmelse med fördraget betraktar den egna växelkurspolitiken som ett fråga av gemensamt intresse,

5. påminner om att växelkursstabiliteten i första hand är beroende av att medlemsstaternas ekonomiska och budgetära politik är trovärdig på lång sikt, påminner än en gång om att växelkursstabiliteten också i hög grad är beroende av kommersiella förbindelser samt hur Europeiska unionens partner agerar överallt i världen,

6. betonar därför betydelsen av att unionen använder ekonomipolitiska instrument och särskilt multilateral övervakning, förfarandet i samband med stora underskott och konvergenspolitik,

7. anser det därför vara nödvändigt särskilt för de medlemsstater som deltar i euron, att redan vid monetära unionens början på grundval av konvergenskriterierna utveckla den stabilitetsprincip som redan finns i fördraget för att bemöta alla konjunkturutvecklingar utan att den monetära stabiliteten hotas; understryker dock att en sådan utveckling alltid måste grunda sig på en differentierad strategi för de offentliga utgifterna där man klart skiljer mellan löpande utgifter och utgifter för investeringar,

8. begär icke desto mindre att de medlemsstater som inte infört euron i samband med den monetära unionen inte skall hamna i en mindre gynnsam situation vid bedömningen av respekten av konvergenskriterierna och anser det vara nödvändigt att dessa stater får stöd i sina ansträngningar att i ett senare skede fullt ut delta i euro-samarbetet,

9. upprepar kravet som formulerats i ovannämnda resolution av den 30 november 1995 om ett nytt europeiskt valutasystem under den tredje fasen - det vill säga då valutaunionen träder i kraft - där en gemensam valuta används som förankringspunkt för de valutor som inte kommer att delta i euroområdet från början; i samband med detta system bör man beakta de tidigare erfarenheter som gjorts i samband med EMS; systemet bör vara enkelt, genomskådligt och flexibelt med bred marginal som fastställs gemensamt och utan att man utesluter möjligheten att de medlemsstater som så önskar fastställer en snävare marginal; vidare bör man fastställa interventionsmekanismer för att neutralisera spekulativa påtryckningar,

10. anser att Europeiska centralbanken bör ha rätt att inleda förhandlingar avsedda att underlätta snabba och flexibla omorienteringar med syfte att säkerställa att systemet fungerar väl,

11. föreslår att det nya systemet, för att man klart skall kunna skilja mellan det och den nuvarande växelkursmekanismen, ges ett namn som framhäver dess särskilda kännetecken; detta namn bör klargöra syftet med det nya systemet och vara lättförståeligt snarare än tekniskt,

12. begär att vilken teknisk utformning denna mekanism än får så skall växelkurssamarbetet grunda sig på stabilitet, trovärdighet, flexibilitet och insyn och att det skall finnas en monetär solidaritet mellan medlemsstaterna,

13. anser att den europeiska centralbankens omfattande befogenheter bör vägas mot den demokratiska ansvarsskyldigheten utan att den europeiska centralbankens självständighet ifrågasätts. Den demokratiska ansvarsskyldigheten skall förverkligas med hjälp av de rådfrågningsmekanismer som nämns i fördraget och som ställer Europaparlamentet i centrum,

14. anser att interventionsmekanismen, till förmån för valutor i svårigheter, som är ett uttryck för valutasolidaritet, bör utformas så att interventionerna sker automatiskt när marginalerna överskridits, och kan ske inom marginalerna under förutsättning att de är berättigade på grundval av grundläggande ekonomiska faktorer och att de inte är så omfattande att de skadar det prisstabilitetsmål som fastställts för Europeiska centralbankssystemet, anser att det nya valutasystemet bör omfatta en asymmetrisk interventionsmekanism, utan att utesluta möjligheten till interventioner inom marginalerna,

15. uppmanar dessutom kommissionen att utforma nya instrument för att stärka den ekonomiska konvergensen, stödja medlemsstaternas ansträngningar och skynda på deras integrering i euro-området i det att den till fullo beaktar respektive nivå av ekonomisk utveckling och särskilda problem i anslutning till varje enskild ekonomi,

16. påminner också om att de medlemsstater som ännu inte infört euron deltar i arbetet i Europeiska centralbankens allmänna råd, vilket medverkar i det förarbete som behövs för att utforma så stabila växelkurser som möjligt inom Europeiska unionen,

17. anser det vara absolut nödvändigt att riktlinjerna både för stärkandet av konvergensen och för den framtida växelmekanismen fastställs före 1996 års utgång för att säkerställa att det förberedande arbetet inför övergången till EMU blir fullt trovärdigt och homogent,

18. konstaterar också att införandet av den gemensamma valutan kommer att få konsekvenser för gemenskapens budget och de ekonomiska förbindelserna mellan unionen och medlemsstaterna, eftersom ecun försvinner som korgvaluta i början av den tredje etappen och ersätts av euron,

19. anser i synnerhet att det är nödvändigt att mer i detalj analysera konsekvenserna av att gemenskapsbudgeten från och med den 1 januari 1999 ställs upp i euro, särskilt frågor i samband med budgetens genomförande,

20. är övertygat om att medlemsstaterna med stöd av Europeiska unionen kommer att göra alla nödvändiga ansträngningar för att så många av dem som möjligt skall vara en del av euro-området när euro-sedlarna träder i bruk den 1 januari 2002,

21. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, Europeiska monetära institutet och till medlemsstaternas regeringar och parlament.