EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 14.9.2016 COM(2016) 605 final 2016/0282(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om finansiella regler för unionens allmänna budget och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 2012/2002, (EU) nr 1296/2013, (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013, (EU) nr 1304/2013, (EU) nr 1305/2013, (EU) nr 1306/2013, (EU) nr 1307/2013, (EU) nr 1308/2013, (EU) nr 1309/2013, (EU) nr 1316/2013, (EU) nr 223/2014, (EU) nr 283/2014 och (EU) nr 652/2014 samt Europaparlamentets och rådets beslut nr 541/2014/EU



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Motiv och syfte med förslaget Budgetförordningen innehåller de principer och förfaranden som styr upprättandet och genomförandet av EU:s budget och kontrollen av dess medel. Under de senaste trettio åren har antalet generella regler för EU:s finansförvaltning i budgetförordningen ökat kraftigt. Samtidigt har nya finansiella regler för specifika sektorer tillkommit: reglerna för deltagande i ramprogrammet för forskning och innovation, de gemensamma bestämmelserna för de europeiska struktur- och investeringsfonderna och de gemensamma tillämpningsföreskrifterna för yttre åtgärder. Användare av EU-medel har många gånger tagit upp problemet med den successiva ökningen av antalet regler, både på övergripande nivå och på sektorsnivå, samtidigt som regelverket blivit alltför fragmenterat och krångligt, eftersom de finansiella bestämmelserna ofta anpassas efter strukturen hos varje program, och att överlappande regelverk ofta leder till extra, överflödiga kontrollsteg. Komplicerade finansiella bestämmelser har också fördröjt utnyttjandet av EU-medel, vilket medfört extra kostnader och ökat risken för fel. Ett första steg mot enhetligare och enklare finansiella regler togs 2012. Kommissionens förslag till nya program som skulle omfattas av den fleråriga budgetramen för 2014–2020 innebar en minskning av antalet program och instrument. Samtidigt underställdes de föreslagna programmen och instrumenten en enhetlig ram med gemensamma bestämmelser, förenklade förfaranden för ansökningar och för kostnadsredovisning av för slutmottagarna. Den nya lagstiftningen underlättade också användningen av innovativa finansieringsinstrument, införde möjligheten med förvaltningsfonder och gjorde kontrollförfarandena mer effektiva. De senaste ändringarna av budgetförordningen skedde för att anpassa texten till resultaten av förhandlingarna om den fleråriga budgetramen för 2014–2020 (2013 års ändringar) respektive till de nya upphandlingsdirektiven (2015 års ändringar). Det finns dock utrymme för ytterligare förenklingar. Detta framgår både av de praktiska erfarenheterna sedan 2014 och av arbetet inom högnivågruppen av oberoende experter för övervakning av förenklingen för mottagare av stöd från de europeiska struktur- och investeringsfonderna. Under det offentliga samrådet inför denna översyn av budgetförordningen har också många berörda aktörer framhållit behovet av ytterligare förenklingar. Man måste alltså fortsätta arbetet för att få bort flaskhalsar, skapa synergier och komplementaritet mellan de europeiska struktur- och investeringsfonderna och andra EU-medel och effektivisera genomförande och kontrollförfaranden. Enklare och mer flexibla finansiella bestämmelser kommer att bidra till att optimera både anslagsutnyttjandet och effekterna av den fleråriga budgetramen 2014–2020, och är en viktig beståndsdel i kommissionens initiativ för en resultatinriktad budget, vars syfte är att resurser ska anslås till specifika prioriteringar och att varje åtgärd ska ge så goda resultat och så stort mervärde som möjligt. Detta kommer vidare att minska både felnivån och kostnaderna för genomföra EU:s bestämmelser. Enklare och mer flexibla regler för EU-finansiering är en viktig faktor för att göra EU-budgeten mer anpassningsbar vid förändrade förhållanden och oförutsedda händelser. Detta lagstiftningsförslag utgör en del av halvtidsöversynen av den fleråriga budgetramen för 2014–2020. Lagförslaget bidrar till två av de viktigaste målen för denna halvtidsöversyn, nämligen förenkling och flexibilitet. Kommissionen föreslår därför, i form av ett enda förslag till rättsakt, en genomgripande revidering av de allmänna finansiella bestämmelserna, samt förslag till motsvarande ändringar i de sektorsspecifika finansiella bestämmelser som ingår i 15 rättsakter om fleråriga program. Syftet med att ta upp de sektorsspecifika ändringarna i samma lagförslag är att samordna förhandlingarna för hela ändringspaketet och möjliggöra för lagstiftaren att snabbt anta den ändrade förordningen. Fokus ligger på följande nyckelområden: 1. Förenkling för mottagare av EU-medel: Många av de nya eller ändrade bestämmelserna har till syfte att göra det enklare för mottagare av EU-medel. Detta gäller t.ex. de nya reglerna om bidrag (avdelning VIII): vid bidrag till låga belopp avskaffas kontrollen av att bidrag inte kumuleras, och även principen om icke-vinst avskaffas. Reglerna för ”bidrag in natura” förenklas, och frivilligarbete erkänns som en resurs. Det blir också tillåtet att på vissa villkor tilldela kontrakt utan någon föregående inbjudan att lämna förslag, och nya regler införs om förenklade bidragsformer. 2. Ett system med många kontrollsteg ersätts av ökad ömsesidig tillit till resultat av revision och bedömningar samt till tidigare godkännanden, samtidigt som rapporteringskraven harmoniseras: Syftet med dessa ändringar är att man så långt möjligt ska kunna förlita sig på en enda revision eller bedömning, eller ett enda godkännande (t.ex. i fråga om förenlighet med reglerna om statligt stöd), förutsatt att dessa tidigare kontrollinsatser uppfyller EU:s villkor. Rent generellt förenklas reglerna för dem som deltar i budgetens genomförande (t.ex. internationella organisationer, EIB/EIF, nationella utvecklingsbanker, nationella organ, icke-statliga organisationer), genom att man i högre grad kommer att förlita sig på deras egna förfaranden och policyer när dessa väl godtagits genom ett positivt utlåtande. De ramöverenskommelser om ekonomiskt partnerskap som ingås med parter som man samarbetar med långsiktigt kommer att underlätta harmonisering av revision, rapportering och andra administrativa krav mellan givare (avdelning V, artiklarna 122, 123 och 126). 3. En enda uppsättning regler för kombinerade åtgärder eller kombinationer av åtgärder eller instrument: Här syftar förslaget till ytterligare förenkling för unionens partner inom EU genom en rad åtgärder för att undvika en samtidig tillämpning av olika regler och förfaranden, framför allt genom att underlätta en kombination av finansiering från de europeiska struktur- och investeringsfonderna med medel från finansieringsinstrument och från Europeiska fonden för strategiska investeringar (avdelning V). 4. En mer ändamålsenlig användning av finansieringsinstrument: De nya bestämmelserna är avsedda att optimera användningen av återflöden, säkerställa lika villkor för EU:s viktigaste partnerorganisationer, minska onödigt betungande krav i fråga om offentliggörande av uppgifter om enskilda slutmottagare eller i fråga om uteslutningskriterierna (avdelning X). 5. En mer flexibel budgetförvaltning: Det föreslås flera olika sätt att öka flexibiliteten i budgetförvaltningen, och därmed hjälpa EU att bättre anpassa sig till nya uppgifter och oförutsedda utmaningar, samt snabba på unionens insatser vid kriser. Bland annat införs en ”flexibilitetsbuffert” i budgeten för geografiskt indelade instrument inom unionens yttre åtgärder, just för att bemöta kriser och oförutsedda behov. Det blir också lättare att effektivt utnyttja solidaritetsfonden och fonden för justering för globaliseringseffekter, förvaltningsfonderna ska få utnyttjas även för unionens inre politik (artiklarna 14 och 227), och det inrättas en krisreserv där man får återanvända anslag för vilka åtagandena dragits tillbaka. För nästa fleråriga budgetram föreslås det att även finansiella transaktioner som inte hör till finansieringsinstrumenten ska tillåtas ge upphov till ansvarsförbindelser som går utöver de finansiella tillgångar som avsatts för att täcka unionens förpliktelser (artikel 203). Det föreslås också att inrätta en enda gemensam avsättningsfond för finansiella transaktioner (artikel 205). Några av den senaste tidens initiativ (t.ex. Europeiska fonden för strategiska investeringar [Efsi] och Europeiska fonden för hållbar utveckling) har visat på fördelarna med och behovet av att fullt ut utnyttja EU-budgetens hävstångseffekter genom att acceptera att det uppstår ansvarsförbindelser som inte är täckta av motsvarande avsättningar. Avdelning X innehåller ramar för att godkänna, förvalta och kontrollera sådana finansiella risker. 6. Fokus på resultat och bättre samordnad rapportering: Ett starkare fokus på resultat tar sig uttryck i ökad tillämpning av enhetsbelopp, bidrag i form av priser i tävlingar, bidrag som bygger på produktion och resultat snarare än på ersättning av mottagarens kostnader samt utbetalningar grundade på att vissa villkor ska vara uppfyllda (artikel 121, avdelning XIII). Dessa förändringrar bör bidra till att ytterligare minska kostnaderna för att förvalta EU:s medel, och samtidigt reducera antalet fel. Enligt förslaget ska den finansiella redovisningen och rapporteringen koncentreras till två tidpunkter, dels kring det årliga budgetförslaget, dels i samband med det integrerade finansiella redovisningspaketet. Detta kommer dels att öka effektiviteten, dels att göra rapporteringen tydligare och mer transparent, såväl för budgetmyndigheten som för allmänheten (artiklarna 39 och 239–245). 7. En trimmad och förenklad EU-administration: Förslaget underlättar avtal och delegering mellan EU:s institutioner organ, på så sätt att man kan samordna utnyttjandet av administrativa anslag mellan Europeiska byråer eller genomförandeorgan (artiklarna 57, 58, 64, 65 och 68). Institutionernas rådgivande instanser för misstänkta finansiella oriktigheter (se artikel 73.6) slås samman med den rådgivande panelen inom EDES-systemet (EDES: Early Detection and Exclusion System – artikel 139). En annan nyhet är att finansieringsbeslut ska kunna täcka flera år (artikel 108). 8. Möjlighet till engagemang från medborgarna: Förslaget ger kommissionen, medlemsstaterna och andra enheter som genomför unionens budget möjlighet att konsultera allmänheten i frågor som gäller genomförandet av unionens budget.

Det faktum att EU:s finansiella bestämmelser förenklas och görs mer flexibla bör också underlätta förberedelserna av nästa generation utgiftsprogram (efter 2020). •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom politikområdet Sund ekonomisk förvaltning är ett centralt mål, och genom att föreslå enklare och flexiblare regler för EU:s finanser har kommissionen vinnlagt sig om att det målet inte missgynnas. Tvärtom innebär detta förslag en skärpning av de bestämmelser om skatteundandragande som alla EU:s partner i genomförandet av budgeten måste följa, och det klargörs också att skyldigheten att undvika intressekonflikter gäller fullt ut oavsett genomförandemetod (det vill säga även om EU-medel förvaltas på medlemsstatsnivå). Förslaget innebär också en konsolidering av de system som införts för att skydda EU:s budget mot bedrägerier och finansiella oriktigheter (t.ex. genom att utanordnaren får utökade befogenheter att vidta åtgärder inom systemet för tidig upptäckt och uteslutning vid indirekt genomförande). Förenklingen av de finansiella bestämmelser kommer också att bidra till att minska kostnader, tidsåtgång och felnivåer i samband med förvaltningen av EU:s medel. Förenklingarna förväntas också öka åtgärdernas positiva verkan och konkreta resultat på fältet. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund Förslaget grundar sig på artikel 322 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) för den del som avser översynen av själva budgetförordningen, och på respektive grundläggande rättsakt när det gäller ändringarna av sektorsbestämmelser i del II. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) Antagandet av EU:s allmänna finansiella bestämmelser och av förslagen till ändringar i sektorslagstiftning faller inom EU:s exklusiva behörighet. •Proportionalitetsprincipen Detta förslag syftar i första hand till att förenkla, och innehåller inga bestämmelser som inte är nödvändiga för att uppnå målen i fördraget. De ändringar i sektorslagstiftning som föreslås i kommissionens paket har noggrant begränsats till vad som är nödvändigt för att förenklingarna i själva budgetförordningen ska fungera så effektivt som möjligt i praktiken. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Samråd med berörda parter Ett offentligt samråd om översynen av budgetförordningen genomfördes i april/maj 2016. Totalt inkom 111 bidrag från många olika berörda parter. Svaren visar generellt stöd till de åtgärder för förenkling (65 %) och flexibilitet (79 %) som föreslås. När det gäller förenklingarna av bidragsförfarandena föredrar många parter fortfarande ersättning av faktiska kostnader, men motsätter sig inte förenklade bidragsformer som enhetskostnader, enhetbelopp eller schablonsatser, eller ersättning på grundval av förutbestämda resultat så länge de inte tillämpas obligatoriskt. Dessa synpunkter återspeglas också i förslaget, bland annat genom att förenklad kostnadsersättning fortsätter att vara endast ett alternativ som utanordnaren kan använda sig av med hänsyn tagen till typen av åtgärder och mottagare. EU:s partner i budgetgenomförandet (nationella utvecklingsorgan, internationella organisationer, EIB/EIF, icke-statliga organisationer) vill att kommissionen i högre grad förlitar sig på deras egna regler och policyer så snart som dessa en gång getts ett positivt utlåtande. De är kritiska till att man tidigare utvärderat deras system och förfaranden flera gånger, och att samma åtgärder ibland blivit föremål för revision både från EU:s och andra givares sida, när det istället skulle vara möjligt att förlita sig på varandras utvärderingar och granskningar. De framhåller också problemet att olika givare har olika rapporteringskrav. Ett informationsevenemang hölls den 6 april 2016 i Bryssel för att ge berörda parter tillfälle att lyfta fram problem och ge förslag om budgetförordningen. Synpunkterna från mötet är i linje med svaren på det offentliga samrådet, och detta förslag har utformats för att åtgärda de problem som tagits upp. •Konsekvensbedömning Det har inte genomförts någon konsekvensbedömning för denna översyn av budgetförordningen. Budgetförordningen som sådan har begränsade ekonomiska, miljömässiga eller sociala konsekvenser – den innehåller de allmänna reglerna för genomförandet av utgiftsprogrammen, men de konkreta ekonomiska eller sociala konsekvenserna följer av de policyval som görs vid genomförandet av de sektorsspecifika programmen. De föreslagna ändringarna i sektorsrättsakterna är i sin tur bara en följd av de förenklingar som föreslås i själva budgetförordningen •Lagstiftningens ändamålsenlighet samt förenklingar Översynen av budgetförordningen och de motsvarande ändringarna i sektorsrättsakterna omfattas inte av programmet om lagstiftningens ändamålsenlighet, utan har upprättats i linje med – och bidrar starkt till – agendan för bättre lagstiftning: förslaget minskar det totala antalet allmänna finansiella bestämmelser för EU:s budget med runt 25 %, och samlar dem i ”en enda regelbok” som ska ersätta både budgetförordningen och dess tillämpningsföreskrifter:

·De viktigaste bestämmelserna i tillämpningsföreskrifterna överförs till budgetförordningen, medan mindre centrala delar vid behov och från fall till fall kommer att integreras i kommissionens interna bestämmelser eller i riktlinjer som kommissionen offentliggör. ·De detaljerade upphandlingsbestämmelser som ska tillämpas på EU:s institutioner och organ sammanförs i en bilaga till den reviderade budgetförordningen. Bilagans bestämmelser kan ändras genom en delegerad akt. ·Reglerna i del två i den nu gällande budgetförordningen, som avser särskilda bestämmelser för Europeiska garantifonden för jordbruket, forskning, yttre åtgärder och andra specifika EU-medel förs in i respektive del av budgetförordningen så långt som de fortfarande är relevanta. Förslaget till översyn av budgetförordningen betonar också likheter framför särdrag, för att fler regler ska kunna fungera allmängiltigt och bli lättare att tillämpa: Så långt möjligt föredras gemensamma regler som gäller för alla metoder för genomförande (direkt, indirekt och delat) samt för alla rättsliga instrument, vilka indelas i särskilda kapitel. Bestämmelser om europeiska byråer, genomförandeorgan, decentraliserade organ och offentlig-privata partnerskap är idag spridda över olika delar av budgetförordningen, men sammanförs nu i ett kapitel. Reglerna om EU:s förvaltningsfonder, budgetstöd och experter (inklusive experter inom forskningsområdet) har sammanförts under den nya rubriken ”Andra instrument för genomförande av budgeten”. Ett centralt mål med förslaget är att få till stånd konkreta förenklingar av EU:s nuvarande finansiella regler. Som redan nämnts i avsnitt 1 innehåller förslaget flera ändringar som minskar den administrativa bördan för sökande och mottagare av EU-medel. Den föreslagna förordningen omfattar även mikroföretag, eftersom dessa företag kan ta emot stöd från EU och därmed också måste lyda under bestämmelserna. På vissa områden medför förslaget minskade kostnader för företag, som ofta är små eller medelstora företag. Vid stöd via finansieringsinstrument ändras till exempel offentlighetskraven på så sätt att det inte längre behöver publiceras data om enskilda mottagare, utan enbart aggregerade statistiska data. Mer allmänt bör de många förenklingar som införs vara gynnsamma för alla företag. •Grundläggande rättigheter Detta förslag är förenligt med skyddet av de grundläggande rättigheterna. 4.BUDGETKONSEKVENSER Förslaget har som sådant inga budgetkonsekvenser. •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget 1. Förenkling för mottagare av EU-medel 1.1. Förenklade regler för användning av bidrag samt för kostnadsberäkningar och tillämpning av enhetsbelopp Många av de nya eller ändrade bestämmelserna har till syfte att göra det enklare för mottagare av EU-medel. Förenklingarna gäller innehållet i bidragsansökningar, värdet på bidrag in natura, erkännande av frivilligarbete, villkoren för att under vissa omständigheter bevilja bidrag till medlemsstater utan föregående ansökningsomgång, principen om icke-vinst samt principerna om förbud mot kumulerade bidrag och utfasning av bidragsbeslut. Andra ändringar ingår som led i arbetet för att förenkla och rationalisera förvaltningen. 1.1.1 Allmänna finansiella bestämmelser Till förslagets syften hör att underlätta tillämpningen av förenklade bidragsformer, vilka bör få användas inom alla EU-finansierade program så länge som det passar för den aktuella typen av åtgärd och de underliggande utgifterna (t.ex. inom utbildning och rörlighet, resekostnader osv.). Detta skulle minska den administrativa bördan, göra det möjligt för mottagaren att säkert förutse det belopp som kommer att återbetalas, och i allmänhet stimulera till användning av förenklade bidragsformer och kombinationer av dessa (artikel 175). Användning av expertbedömningar: Tillämpningen av förenklade bidragsformer har ofta hämmats därför att man saknat de data som behövs för en rimlig uppskattning av de faktiska kostnaderna. Detta beror ofta på att åtgärderna i fråga är av innovativ karaktär, eller bara genomförs i vissa länder och inga uppgifter finns tillgängliga för andra länder. För att kompensera för denna brist föreslås det att resultat av expertbedömningar, om så är lämpligt för den aktuella typen av åtgärd, ska få användas som komplement till eller i stället för statistiska eller historiska uppgifter (artikel 175). Lättare att godkänna användningen av enhetsbelopp, enhetskostnader och schablonsatser: Det tidskrävande och omständliga förfarandet för att godkänna att någon av dessa förenklade bidragsformer får användas (kommissionärskollegiet måste ge grönt ljus om beloppet överstiger 60 000 EUR per bidrag) bör enligt förslaget avskaffas. I stället bör denna befogenhet delegeras till den behöriga utanordnaren. Detta är en lämpligare lösning också med tanke på att innehållet i sådana beslut ofta är mycket tekniskt (beräkningsmetoder, sammanställningar av data osv.) (artikel 175). Enklare och tydligare regler om innehållet i bidragsansökningar och i de styrkande handlingar som bifogas dessa ansökningar: Det ska inte vara ett krav att lägga fram uppgifter om den sökandes ekonomiska och operativa förmåga i de fall där dessa uppgifter inte behöver kontrolleras (som i fallet med offentliga organ). Vidare bör skyldigheten att lägga fram en revisionsrapport anpassas till gällande redovisningskrav på EU-nivå och nationell nivå (artikel 189). Mindre strikt tolkning av principen om förbud mot kumulerade bidrag: Bidrag som stipendier till fysiska personer, direkt stöd till flyktingar, arbetslösa och andra personer som är mest behövande kommer att undantas från regeln att bidrag inte får kumuleras, eftersom beloppen för sådana stöd normalt är relativt små (artikel 185).

Principen om icke-vinst: Den praktiska betydelsen av principen om icke-vinst har minskat avsevärt. I princip stöds numera inkomstgenererande projekt inom ramen för finansieringsinstrumenten. För projekt som konceptuellt sett inte är utformade för att generera vinst skapar principen negativa incitament genom att stödmottagarna inte uppmuntras att se till att deras projekt blir bärkraftiga och lönsamma. Detta får i sin tur negativa konsekvenser för ekonomin. Förenklat fastställande av värdet på bidrag in natura: Bidrag in natura utgör inte stödberättigande kostnader, och deras exakta värde är därför inte relevant. De kan dock fortsätta att godkännas som en del av medfinansiering. Alla värden som utanordnaren rimligt kan fastställa i samband med godkännandet av den preliminära budgeten kan vara giltiga för att visa att det finns andra finansieringskällor till åtgärden utöver EU-bidraget, och att principen om medfinansiering är uppfyllt (artikel 184). Frivilligarbete erkänns som en resurs som tillförs av mottagaren: För att underlätta för små organisationer att delta i genomförandet av EU:s politik är det, särskilt mot en bakgrund av knappa resurser, viktigt att värdet på frivilligarbete erkänns som en stödberättigande kostnad. Detta kommer att öka dessa organisationers möjlighet att använda frivilligarbete på ett sätt som ökar utrymmet för medfinansiering av deras verksamhet (artiklarna 175, 180 och 184. Villkoren för att bevilja bidrag utan föregående ansökningsomgång förenklas och harmoniseras: Enligt förslaget ska möjligheten att bevilja bidrag direkt till enheter som tilldelats befogenheter av medlemsstaternas till att även omfatta fall där det råder ett faktiskt eller rättsligt monopol eller där de direkta stödmottagarna har valts ut med hänsyn till deras tekniska kompetens, höga grad av specialisering eller administrativa befogenheter. Dessutom bör utanordnaren ha rätt att sammanföra utvärderingsrapporten och beslutet om tilldelning till ett enda dokument. Dessa ändringar kommer att minska den administrativa bördan och påskynda förfarandet med direkt tilldelning av bidrag (artikel 188). Förenklade regler för förvaring av styrkande handlingar: Kravet på hur länge styrkande handlingar ska förvaras blir nu generellt fem år (tre år om beloppet i finansiering är lägre än eller lika med 60 000 EUR), även vid indirekt genomförande (artikel 128). Bedömning av bidragsberättigande enligt kvalitativa kriterier Om ett bidrag endast uttrycks som ett absolut belopp (inte som en procentandel av de stödberättigande kostnaderna), ska de motsvarande kostnadernas stödberättigande kontrolleras senast vid tidpunkten för slutbetalningen (artikel 180). För denna kontroll får en bedömning enligt kvalitativa kriterier användas (artikel 150). Utfasning av bidragsbeslut: Det föreslås att bidragbesluten successivt ska fasas ut och att man i stället ska öka användningen av systemet med bidragsöverenskommelser, förutsatt att den utvecklingen får stöd i den bedömning av framstegen mot e-bidrag som planeras mot slutet av den nuvarande programperioden 2014–2020 (artikel 277). 1.1.2 Sektorsbestämmelser Parallellt med de nya regler i budgetförordningen som föreslås för att underlätta användningen av förenklade kostnadsalternativ föreslås också ändringar i sektorsrättsakter med samma ändamål. ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, ·förordning (EU) nr 1304/2013 om Europeiska socialfonden samt ·förordning (EU) nr 223/2014 om Fonden för europeiskt bistånd till dem som har det sämst ställt. 2. Ett system med många kontrollsteg bör ersättas av en ökad ömsesidig tillit till resultat av revision och bedömningar samt till tidigare godkännanden, i kombination med en harmonisering av rapporteringskraven Syftet med dessa ändringar är att man så långt möjligt ska kunna förlita sig på en enda revision eller bedömning, eller ett enda godkännande (t.ex. i fråga om förenlighet med reglerna om statligt stöd), förutsatt att dessa tidigare kontrollinsatser uppfyller EU:s villkor. För att undvika överlappande kontroller ska kommissionen arbeta för erkännande av internationellt vedertagna standarder eller internationell bästa praxis på detta område. Kommissionen ska också uppmuntra givare att enas kring gemensamma rapporteringskrav, bland annat på följande sätt: ·Ömsesidigt tillit till förhandsutvärderingar och kontroller av mottagare som redan utförts av andra aktörer/givare och som bygger på villkor som är likvärdiga med dem som EU tillämpar (artikel 122). ·Ömsesidig tillit till resultaten av revision som genomförts i enlighet med internationellt vedertagna standarder, också detta för att undvika att samma personer eller enheter granskas flera gånger för samma verksamhet. Detta skulle göra det möjligt för kommissionen att förlita sig på oberoende revision som internationella partner (FN, Världsbanken osv.) eller medlemsstaterna utfört i fråga om användningen av EU-medel (artikel 123). ·Harmonisering av EU:s och andra givares rapporteringskrav: Kommissionen ska arbeta för att gemensamma rapporteringskrav antas som en del av ramöverenskommelserna om ekonomiskt partnerskap (artikel 126). ·Kommissionen ges rätt att förlita sig på de system och förfaranden som används av EU:s partner vid indirekt genomförande – förutsatt att positiva utlåtanden har avgetts om dessa (artikel 149) – samt att införa korrigerande åtgärder i fall där regler eller förfaranden bedöms vara otillräckliga för att skydda EU:s ekonomiska intressen. I sådana fall där kommissionen kräver att dess egna eller andra specifika förfaranden används ska ingen ytterligare bedömning utföras. I samtliga fall ska graden av övervakning och kontroll vara förenlig med proportionalitetsprincipen. ·Ökad användning och effekt av ramöverenskommelser om ekonomiskt partnerskap (artikel 126): Dessa överenskommelser ingås med pålitliga partner för långsiktigt samarbete, och ska i framtiden kunna användas för alla åtgärder under direkt eller indirekt genomförande. Ökningen av denna samarbetsform kommer bland annat att bero på i vilken utsträckning kommissionen kommer att kunna förlita sig på de system och förfaranden som fått positiva yttranden, samt på framstegen med tillämpningen av en enda uppsättning regler för alla rättsliga instrument. Genom dessa mer långsiktiga partnerskapsöverenskommelser skapas också bättre förutsättningar för ömsesidig tillit till resultaten av utvärderingar och revisioner och, där så är möjligt, harmonisering av villkoren för revision, rapportering och andra administrativa krav givare emellan. 3. En enda uppsättning regler för kombinerade åtgärder eller kombinationer av åtgärder eller instrument Förslaget syftar också till att så långt som möjligt fortsätta förenkla för EU:s partner vid indirekt genomförande.

3.1 Allmänna finansiella bestämmelser ·Kommissionens partner i budgetgenomförandet bör i vissa fall kunna lyda under endast en uppsättning regler istället för två, oberoende av typen av åtgärd och om partnerns funktion är att förvalta medel eller sköta det praktiska genomförandet. Om både direkt och indirekt budgetgenomförande används för att genomföra en åtgärd omfattas åtgärden i fråga idag av två skilda uppsättningar av regler. Enligt förslaget bör dock även sådana kompletterande element som så här långt har finansierats genom direkt genomförande, så som oftast är fallet med tekniskt bistånd, i fortsättningen lyda under samma regler som huvudkomponenterna i projektet (t.ex. att man använder sig av ett finansieringsinstrument uppbackat av garantier eller (artikel 208.2). ·För att gör det lättare att kombinera bidrag och finansieringsinstrument bör samma uppsättning regler (de som gäller för finansieringsinstrumenten) tillämpas även på bidrag som fungerar som komplement till finansieringsinstrument inom en och samma åtgärd (artikel 208.2). ·Den period som dokumentation måste bevaras ska enligt förslaget också bli den samma för bidrag och finansieringsinstrument, dvs. fem år (tre år för belopp upp till 60 000 EUR (artikel 128). 3.2 Sektorsbestämmelser ·När de europeiska struktur- och investeringsfonderna bidrar till de finansieringsinstrument på EU-nivå som regleras genom budgetförordningen ska kontrollerna med avseende på statligt stöd begränsas till en kontroll av att transaktionen är förenlig med bestämmelserna om statligt stöd (inga dubbla kontroller). Om medlemsstater bidrar till finansieringsinstrument på EU-nivå och inte ställer några andra villkor än geografiska i fråga om hur bidragen ska användas ska det inte krävas en ytterligare, separat kontroll av eventuella inslag av statligt stöd, eftersom det redan anges i budgetförordningen att finansieringsinstrumentet måste uppfylla villkoren i lagstiftningen om statligt stöd. Det kommer att ges vägledning om hur dessa bestämmelser ska tillämpas. ·Initiativet för små och medelstora företag ska kunna utnyttjas även efter 2016. Enligt förslaget ska medlemsstaterna kunna ingå åtaganden om finansiering under detta initiativ ända fram till 2020. ·De möjligheter att kombinera finansieringsinstrument och bidrag som föreskrivs i förordningen om gemensamma bestämmelser bör utvidgas och förtydligas, för att uppmuntra till ökad användning av sådana kombinerade insatser. ·Dessutom införs en ny möjlighet att kombinera medel från de europeiska struktur- och investeringsfonderna med medel från Efsi, samt ett nytt system för kombinerad finansiering från dels de europeiska struktur- och investeringsfonderna, dels från EIB/EIF: Struktur- och investeringsfonderna bör kunna bidra till finansieringsinstrument i kombination med EIB-finansiering inom ramen för Efsi. 4. En mer ändamålsenlig användning av finansieringsinstrument 4.1 Allmänna finansiella bestämmelser Att döma av erfarenheterna hittills, och inte minst synpunkterna från centrala samarbetspartner (EIB/EIF), kan förvaltningen och effekterna av finansieringsinstrumenten förbättras ytterligare: ·För effektivitetens skull bör alla återflöden (inkomster + återbetalningar) som genereras av ett finansieringsinstrument användas för samma instrument på nytt, medan full insyn garanteras genom de redovisnings- och rapporteringsregler som anges i artikel 202.2. ·EIB/EIF ska enligt förslaget behålla sin ställning som EU:s viktigaste partner i genomförandet, men kommissionen bör också ha möjlighet att föra direkta förhandlingar med ett större antal företag som utgör potentiella samarbetspartner, för att garantera lika villkor (artikel 149). ·Eftersom det inte går att kräva ett fullständigt iakttagande av EU:s regler i fall där unionen endast har en minoritetsandel i en fond, föreslås det i stället att EU-reglerna då tillämpas proportionellt (artikel 208.4): ·Offentliggörandet av uppgifter om enskilda slutmottagare bör ersättas av aggregerade statistiska uppgifter för varje relevant kriterium som föreslås för slutmottagare av EU-stöd på mindre än 500 000 EUR (politikområde, typ av stöd, typ av mottagare, geografisk fördelning (artikel 36.5). ·Om den part som ansvarar för genomförandet tillämpar uteslutningskriterier som anses vara likvärdiga med EU:s egna behöver slutmottagare och finansiella intermediärer inte enskilt avge någon försäkran på heder och samvete om att de inte befinner sig i någon av de situationer som leder till uteslutning (artikel 131). ·Förslaget innehåller två nya avsnitt med bestämmelser om andra instrument som medför finansiell risk, t.ex. budgetgarantier och ekonomiskt stöd till medlemsstater eller tredjeländer (avdelning X, kapitel 2, nya avsnitt 2 och 3). ·Det har införts regler för att godkänna, förvalta och kontrollera ansvarsförbindelser som inte är täckta av avsättningar (artiklarna 203–206). 4.2 Sektorsbestämmelser

För att ytterligare optimera förvaltningen och användningen av finansieringsinstrument vid gemensamt genomförande föreslås ändringar i förordningen om gemensamma bestämmelser (förordning 1303/2013): ·I förslaget klargörs att de förvaltande myndigheterna i medlemsstaterna ska ha rätt att direkt tilldela kontrakt, inklusive sådana som avser tekniskt bistånd, om den andra parten i kontraktet är EIB/EIF, andra internationella finansinstitut eller nationella utvecklingsbanker. ·Likviditetsförvaltning: Om negativ ränta uppstår när medel från de europeiska struktur- och investeringsfonderna tillfälligt investeras i ett finansieringsinstrument, dvs. innan någon investering i slutmottagaren har skett, ska det vara tillåtet att täcka underskottet från sådana räntor med de medel som betalas tillbaka när minst en investeringscykel har genomförts. ·För att öka hävstångseffekten av anslagen för Ejflu genom att uppmuntra till ökad användning av finansieringsinstrument har några av de Ejflu-specifika bestämmelserna tagits bort, eftersom de har visat sig hämma såväl programplaneringen av finansieringsinstrumenten inom landsbygdsutveckling som deras genomförande på fondförvaltarnivå. 5. En mer flexibel budgetförvaltning 5.1 Allmänna finansiella bestämmelser För att EU ska kunna anpassa sig snabbt till oförutsedda utmaningar och nya uppgifter föreslås flera olika bestämmelser som gör budgetförvaltningen mer flexibel: ·EU:s förvaltningsfonder ska i fortsättningen kunna användas även för katastrofinsatser, insatser efter de inledande katastrofinsatserna och tematiska åtgärder även inom unionen (och inte bara för tredjeländer). Den senaste tidens händelser i Europeiska unionen visar på behovet av ökad flexibilitet när det gäller finansiering inom EU. Detta är särskilt viktigt med tanke på att gränserna mellan yttre åtgärder och inre politik successivt blivit otydligare, och många problem som unionen behöver kunna hantera är av gränsöverskridande karaktär (artikel 227). ·Den ”negativa reserven” ökas från 200 miljoner euro till 400 miljoner euro – detta bland annat som svar på rådets önskan att begränsa antalet förslag till ändringsbudgetar som gäller betalningar (artikel 48). ·För unionens yttre åtgärder ökas flexibiliteten genom att outnyttjade medel från instrumentet för stöd inför anslutningen (IPA II), det europeiska grannskapsinstrumentet och finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete får överföras till år n+1 (upp till 10 % av de ursprungliga anslagen för varje instrument) (artikel 12). ·Större flexibilitet vid nöd- och krissituationer och vid humanitärt bistånd i form av bidrag: Med tanke på vikten av snabba och effektiva insatser i nödsituationer har vissa föreslås det att vissa administrativa bestämmelser förenklas (bland annat får den behöriga utanordnaren rätt att besluta om retroaktivt stödberättigande innan ansökan lämnats in, artikel 186). ·Unionens delegationer ska också kunna använda förskottskonton för betalningar upp till en viss gräns inom ramen för normala budgetrutiner. Fältpersonal som inte omfattas av tjänsteföreskrifterna ska vid insatser i krissituationer och vid humanitära insatser ha rätt att förvalta förskottskonton och underteckna rättsliga åtaganden som verkställs med medel från dessa konton för belopp upp till 2 500 EUR (artikel 109). ·Förslaget ger ökad flexibilitet i fråga om överföringar som kommissionen får besluta om på egen hand. Denna möjlighet utvidgas till att omfatta överföring av driftsanslag mellan olika avdelningar i budgeten om anslagen har stöd i en och samma grundläggande rättsakt, inklusive överföringar mellan kapitlen för administrativt stöd inom respektive berörd avdelning, samt överföringar från kapitlen för administrativt stöd till motsvarande driftsposter (artikel 28). ·Förvaltningen av Europeiska unionens solidaritetsfond underlättas genom att överföringar från reserven till driftsposten i budgeten nu ska få utföras självständigt så snart beslutet om att mobilisera fonden har antagits av Europaparlamentet och rådet (artikel 28). ·Det blir också smidigare att utnyttja Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, genom att överföringar från reserven till driftsposten i budgeten godkänns automatiskt så snart som budgetmyndigheten gett klartecken för mobiliseringen av fonden (artikel 30). ·I förslaget klargörs också att åtagandebemyndiganden för reserven för katastrofbistånd och för Europeiska unionens solidaritetsfond automatiskt ska överföras till påföljande budgetår (artikel 12). ·Samtidigt avskaffas skyldigheten att först utnyttja alla anslag som beviljats för det innevarande budgetår innan överförda anslag får användas. ·I fall där det inte identifieras några behov inom det område som interna inkomster avsatta för särskilda ändamål ursprungligen är reserverade för ska beloppen i fråga också kunna användas för andra ändamål (artikel 30.3). ·Institutioner och organ ska vidare ha rätt att godkänna sponsring in natura från företag, om syftet är specifika evenemang eller aktiviteter (dvs. andra än mottagningar och andra sociala evenemang). För att denna bestämmelse ska kunna tillämpas måste varje institution först godta principen om sponsring in natura och anta särskilda riktlinjer för sådana transaktioner, bland annat i fråga om etiska aspekter (artikel 24). ·När det gäller förfarandet för att godkänna försäljning av fastigheter eller mark föreslås det att budgetmyndigheten, från fall till fall, får medge att behållningen av sådan försäljning ska betraktas som en inkomst avsatt för särskilda ändamål. Detta syftar till att underlätta såväl kommissionens fastighetsförvaltning som förvärv av andra byggnader (artikel 20.3 g).

·Vidare inrättas en särskild krisreserv på EU-nivå, för vilken anslag ska få användas på nytt om tidigare åtaganden dragits tillbaka. ·Från och med nästa fleråriga budgetram föreslås det att även andra finansiella transaktioner än finansieringsinstrument ska tillåtas ge upphov till ansvarsförbindelser för unionen som överstiger de finansiella tillgångar som avsatts för att täcka unionens ekonomiska ansvar (artikel 203). Det införs också en gemensam fond för resurser som avsatts för att täcka behov i samband med finansiella transaktioner (artikel 205). 5.2 Sektorsbestämmelser ·Genom förslaget ändras förordning (EU) nr 1305/2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, på så sätt att medlemsstaterna ska ges möjlighet att bistå även vid katastrofer orsakade av människan, t.ex. flyktingkrisen, och att då använda tillgängliga medel omedelbart utan att behöva invänta en programändring. En ny, specifik investeringsprioritering för migranter och flyktingar läggs till, för att underlätta planeringen av insatser för att hjälpa migranter och flyktingar genom medel från Europeiska regionala utvecklingsfonden i enlighet med förordning (EU) nr 1301/2013. ·Europeiska unionens program för sysselsättning och social innovation (EaSI-förordningen nr 1296/2013): För att göra det lättare att anpassa EaSI-programmets verksamhet till ändrade politiska prioriteringar bör man införa mer flexibilitet när det gäller de vägledande utgiftsnivåerna för var och en av programmets tre delar och för de tematiska avsnitten inom dessa programdelar. Det föreslås också att det undantag som gör det möjligt att utnyttja Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter till förmån för ungdomar som varken arbetar eller studerar ska bibehållas, med tanke på de ogynnsamma ekonomiska förutsättningarna. ·Fonden för ett sammanlänkat Europa –förordning nr 1316/2013: Eftersom erfarenheten visar att de fleråriga arbetsprogrammen fungerat utmärkt bör man öka flexibiliteten så att upp till 95 % får anslås till fleråriga program samt till de projekt som bidrar med störst mervärde till det transeuropeiska transportnätet (inom områdena stomnätskorridorer, gränsöverskridande projekt, projekt för övriga avsnitt av stomnätet). ·Förvaltning av anslag för utgifter som avser livsmedelskedjan, djurhälsa och djurskydd (förordning (EU) nr 652/2014): Med tanke på de positiva erfarenheterna av tillämpningen av regeln och den betydande minskning av arbetsbördan för stödmottagarna och kommissionen som den har medfört, föreslås en bredare tillämpning av möjligheten att indela budgetåtaganden i årliga delåtaganden. ·Förordning (EU) nr 1305/2013 om stöd till landsbygdsutveckling bör enligt förslaget ändras på så sätt att medel från gemensamma fonder får användas för att hjälpa jordbrukare som drabbas av kraftiga inkomstförluster inom specifika sektorer, och så att det även blir tillåtet att bidra med medel till det ursprungliga kapitalet i sådana fonder. 6. Fokus på resultat och bättre samordnad rapportering Förslaget innehåller ett antal bestämmelser som syftar till att öka fokus på resultat vid genomförandet av budgeten, och till att inrätta en tydlig resultatram. Nya bestämmelser ska också öka transparensen och rationalisera procedurerna för rapportering. 6.1 Fokus på resultat Förslaget innehåller nya bestämmelser som ska omfatta alla politikområden, och där syftet är att lägga större vikt vid resultat snarare än vid mottagarens faktiska kostnader. Dessa förslag ger uttryck för kommissionens strävan att skapa bästa möjliga förutsättningar för en resultatorienterad förvaltning, bland annat på följande sätt: ·Betalningar ska nu kunna grundas på villkor som uppfyllts, på produktion eller prestationer oavsett budgetgenomförandemetod (medel kan t.ex. betalas ut för varje vidarebosatt flykting när det gäller medel från asyl- och migrationsfonden, eller för etableringsstöd till unga jordbrukare som omsatts i praktiken [artikel 121]). I sådana fall ska finansieringen av projekt alltså inte utgöra en ersättning av de faktiska kostnader som mottagaren av EU-medel har ådragit sig. I stället är finansieringen frikopplad från kostnaderna, och direkt avhängig av resultaten på fältet. Det som gäller är alltså att vissa villkor – som fastställts i förväg i den grundläggande rättsakten eller genom kommissionens beslut – ska vara uppfyllda, och/eller vilka resultat som uppnåtts enligt mätning i efterhand med resultatindikatorer. Genom ett sådant system stärks mottagarnas egenansvar och engagemang att nå resultat. Vidare förväntas en betydande minskning av den administrativa bördan och kostnaderna för kontroller. Kontrollerna kan begränsas till en bedömning av huruvida villkoren uppfylls eller om den överenskomna resultatnivån har uppnåtts, samt vilken administrativ börda åtgärden har medfört. Detta begränsar i sin tur risken för fel som rör laglighet eller korrekthet. Den princip som de föreslagna bestämmelserna bygger på har också förespråkats av Europeiska revisionsrätten, under benämningen ”stödsystem”. ·Stöd i form avpriser till följd av tävlingar (nedan kallade priser) underlättas (avdelning X) : Den avdelning som reglerar priser förkortas och förenklas. För att göra det lättare att använda priser som stödform avskaffas det nuvarande kravet att priser vars värde överstiger 1 000 000 euro måste offentliggöras i samband med det årliga budgetförslaget, och ersätts av en skyldighet att i förväg underrätta Europaparlamentet om sådana priser samt att uttryckligen nämna dem i det berörda finansieringsbeslutet. ·Enhetsbelopp i en enda utbetalning (artikel 176): I framtiden skulle enhetsbelopp i en enda utbetalning kunna täcka samtliga kostnader för en åtgärd. Kontroller kommer då att kunna inriktas enbart på produktion och/eller resultat. Enhetsbeloppet skulle grunda sig på en bedömning av den budget som föreslagits av den sökande, utifrån principerna om sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet, bland annat genom hänvisning till relevanta uppgifter och/eller ett expertutlåtande. ·Prioritering av förenklade bidragsformer där produktion/resultat är en förutsättning för utbetalning (artikel 175): Stöd på grundval av resursanvändning bör bara övervägas om en resultatbaserad metod inte är möjlig eller lämplig. De nuvarande formerna av förenklad beräkning används främst för att täcka värdet av resurser som använts (t.ex. antal mandagar, antal resor, antal dagar på tjänsteresa osv.). Förslaget uppmuntrar till att använda förenklade beräkningsmetoder även för utbetalningar som grundas på konkreta resultat (t.ex. en konferens eller en festival som anordnats, en prototyp som färdigställts): ·Tydligare mål för kontroller i samband med förenklade bidragsformer, samt konsekvenser när resultat inte uppnås (artikel 177): Enligt förslaget ska kontrollerna framför allt gälla huruvida villkoren för utbetalning har uppfyllts (t.ex. om en europeisk film uppfyller kvalitetsvillkoren och har distribuerats i tillräcklig volym, om en Erasmusstudent faktiskt studerat utomlands etc.). I dessa fall krävs det inte att mottagaren rapporterar om sina faktiska kostnader. Om villkoren för utbetalning inte uppfyllts eller om de prestationer från mottagarens sida som man enats om utförts bristfälligt, ofullständigt eller för sent, får kommissionen reducera bidragsbeloppet i proportion till bristerna och kräva tillbaka medel som använts fel. 6.2 Tydliga ramar för prestationer och resultat Som ett stöd för det ökade fokus på resultat som föreslås behövs tydliga ramar för resultat och prestationer: ·Prestationer, målformulering, indikatorer och resultat bör sättas i relation till principerna om sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet vid utnyttjandet av anslag (artikel 31).

·Det bör fastställas prestationsbaserade avgiftsbelopp för att ersätta organisationer för förvaltningen av EU-medel (artikel 150). ·Programförklaringar bör fungera som huvudsaklig referens för att bedöma de prestationer som är kopplade till ett visst program (artikel 39). ·Den ”sammanfattande rapporten” och den rapport som följer av artikel 318 i EUF-fördraget slås samman med verkan från budgetåret 2015, och utgör därmed en enda ”årlig förvaltnings- och resultatrapport för EU:s budget” (artikel 239). ·Enligt förslaget anpassas budgetförordningens termer inom området utvärderingar till bestämmelserna i 2016 års interinstitutionella avtal om bättre lagstiftning, och det skapas en närmare koppling mellan förhandsutvärderingar enligt budgetförordningen och förfarandet med konsekvensbedömningar (artikel 32). 6.3 Förenkling av finansiell rapportering och redovisning 6.3.1 Allmänna finansiella bestämmelser Genom de successiva ändringarna av budgetförordningen har det införts krav på allt fler rapporter, också i fråga om redovisning av räkenskaper. Idag sker rapportering i många olika former och med olika tidsfrister. Syftet med de föreslagna ändringarna är att effektivisera arbetet och göra rapporteringen tydligare, inte bara för budgetmyndigheten utan också för allmänheten, utan att därmed kompromissa med informationsnivån: ·Att koncentrera rapporteringen till i huvudsak två skeden – rapportering som ·åtföljer det årliga budgetförslaget: all rapportering om finansieringsinstrument på EU-nivå skulle samlas i ett enda dokument som läggs fram tillsammans med budgetförslaget (artikel 39). ·samt rapportering kopplad till ansvarsfrihetsförfarandet: ”samlat paket för finansiell redovisning ”: rapporter om budgetförvaltningen samt allmänna räkenskaper och redovisning regleras i ett särskilt kapitel (artiklarna 239–245). ·Att göra den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU:s budget i dess nya form, alltså efter sammanslagningen (från och med budgetåret 2015) av den sammanfattande rapporten och den rapport som följer av artikel 318 i EUF-fördraget, till en central beståndsdel i det samlade paketet (artikel 239). ·Att fastställa att revisionsrätten vid sin externa granskning ska ta hänsyn till att programmen löper över flera år (artikel 247.1). 6.3.2 Övrig rapportering: ·Rapporteringsskyldigheterna förenklas genom att vissa överflödiga bestämmelser avskaffas. 7. En trimmad och förenklad EU-administration 7.1 Allmänna finansiella bestämmelser Det föreslås en rad förenklingar som ska hjälpa EU-institutionerna att arbeta mer effektivt, särskilt genom att vissa administrativa anslag utnyttjas gemensamt för att uppnå skalfördelar: ·Förordningen ger en uttrycklig rättslig grund för servicenivåavtal mellan avdelningar inom EU:s institutioner, organ och byråer, och möjligheten att ingå servicenivåavtal utvidgas till att gälla samtliga institutioner, vilket gör det lättare att förvalta de administrativa anslagen. I framtiden kommer man också att kunna delegera förvaltningen av administrativa anslag till kontor som inrättas av kommissionen. ·Skillnaden mellan de europeiska byråernas obligatoriska och icke-obligatoriska uppgifter klargörs (artiklarna 64 och 65): Obligatoriska uppgifter ska täckas av anslagen i budgetavsnittet för respektive byrå. Icke-obligatoriska uppgifter, det vill säga uppgifter som en byrå frivilligt åtar efter förfrågan en institution eller ett organ, ska finansieras via den institutionens eller det organets budget. ·Förordningen ger utrymme för fleråriga finansieringsbeslut, samtidigt som antalet obligatoriska element i finansieringsbeslut reduceras (artikel 108). Det föreslås också att finansieringsbeslutet även ska vara giltigt såsom årligt eller flerårigt arbetsprogram, eftersom detta skulle påskynda budgetgenomförandet från och med det andra året av varje program.

·Reglerna om genomförandeorgan förtydligas på ett antal punkter (artikel 68), genom att det nu anges att dessa organ ska ta emot ett årligt bidrag, att deras direktörer ska ha befogenheten som delegerad utanordnare i fråga om driftsanslag och att delegeringen av ett operativt program till ett genomförandeorgan får omfatta pilotprojekt och förberedande åtgärder samt förvaltning av administrativa anslag, i syfte att uppnå synergieffekter och stordriftsfördelar. ·Det föreslås också en sammanslagning av den panel som inrättats genom artikel 139 i budgetförordningen och instansen för finansiella oriktigheter (artikel 90). Av effektivitetsskäl bör den panel som avger rekommendationer om uteslutning av och ekonomiska sanktioner mot ekonomiska aktörer också bli behörig att granska fall där EU-anställda misstänks för finansiella oriktigheter. Följderna av oriktigheter som begåtts av EU-anställda skulle dock även fortsättningsvis avgöras av disciplinnämnden i enlighet med tjänsteföreskrifterna. 7.2 Sektorsbestämmelser ·Det föreslås ett antal ändringar av förordningen om gemensamma bestämmelser. Syftet är att underlätta såväl programförvaltningen som landsomfattande program och gemensamma handlingsplaner, med fokus på projekt inriktade på produktion och resultat. ·När det gäller direktstöden till jordbrukare beviljas stöd till aktiva jordbrukare, och vissa åtgärder är särskilt inriktade på att stödja unga jordbrukare. Reglerna om finansiella korrigeringar till följd av fel i samband med offentlig upphandling anpassas till proportionalitetsprincipen för att undvika att sådana fel per automatik påverkar 100 % av stödet i fråga. 8. Övriga ändringar Inkomsttransaktioner: På inkomstssidan föreslås följande ändringar: ·För tydlighetens skull bör bestämmelsen om negativa justeringar av egna medel för redovisningsändamål ändras (artikel 94). ·För att återspegla senaste rättspraxis från Europeiska unionens domstol införs en tidsfrist inom vilken en debetnota ska skickas till gäldenären (artikel 96.2). ·Genom den nya artikel 107 regleras den räntesats som ska tillämpas för kompensationsränta när belopp ska återbetalas till följd av en dom från Europeiska unionens domstol eller en uppgörelse i godo. ·Bestämmelsen om böter och andra påföljder eller sanktioner har ändrats, för att klargöra att preliminärt inkasserade belopp ska återbetalas till den berörda tredje parten, med hänsyn tagen till avkastningen, och att böter som ålagts av andra institutioner än kommissionen (t.ex. i linje med förordning 1173/2011) också omfattas av budgetförordningen (för närvarande omfattas bara böter som ålagts av kommissionen (artikel 106). ·Bestämmelsen om inkomster avsatta för särskilda ändamål har justerats, som en anpassning till bl.a. bidragen för flyktingar i Turkiet (artikel 20.2). Förteckning över rättsakter som ändras genom förslaget: ·Rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond (EGT L 311, 14.11.2002, s. 3). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1296/2013 av den 11 december 2013 om Europeiska unionens program för sysselsättning och social innovation (EaSI) och om ändring av beslut nr 283/2010/EU om inrättande av ett europeiskt instrument Progress för mikrokrediter för sysselsättning och social delaktighet (EUT L 347, 20.12.2013, s. 238). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1301/2013 av den 17 december 2013 om Europeiska regionala utvecklingsfonden och om särskilda bestämmelser för målet Investering för tillväxt och sysselsättning samt om upphävande av förordning (EG) nr 1080/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 289). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1304/2013 av den 17 december 2013 om Europeiska socialfonden och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1081/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 470). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av den 17 december 2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1698/2005 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 487–548). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 485/2008 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 549).

·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013 av den 17 december 2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 637/2008 och rådets förordning (EG) nr 73/2009 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 608). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 922/72, (EG) nr 234/79, (EG) nr 1037/2001 och (EG) nr 1234/2007 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 671). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1309/2013 av den 17 december 2013 om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter (2014–2020) och om upphävande av förordning (EG) nr 1927/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 855–864). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1316/2013 av den 11 december 2013 om inrättande av Fonden för ett sammanlänkat Europa, om ändring av förordning (EU) nr 913/2010 och om upphävande av förordningarna (EG) nr 680/2007 och (EG) nr 67/2010, text av betydelse för EES (EUT L 348, 20.12.2013, s. 129). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 223/2014 av den 11 mars 2014 om fonden för europeiskt bistånd till dem som har det sämst ställt (EUT L 72, 12.3.2014, s. 1–41). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 283/2014 av den 11 mars 2014 om riktlinjer för transeuropeiska nät på området för telekommunikationsinfrastruktur och om upphävande av beslut nr 1336/97/EG, text av betydelse för EES (EUT L 86, 21.3.2014, s. 14–26). ·Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 652/2014 av den 15 maj 2014 om fastställande av bestämmelser för förvaltningen av utgifter för livsmedelskedjan, djurhälsa, djurskydd, växtskydd och växtförökningsmaterial, och om ändring av rådets direktiv 98/56/EG, 2000/29/EG och 2008/90/EG, Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 178/2002, (EG) nr 882/2004 och (EG) nr 396/2005, Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/128/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009, och om upphävande av rådets beslut 66/399/EEG, 76/894/EEG och 2009/470/EG (EUT L 189, 27.6.2014, s. 1–32). ·Europaparlamentets och rådets beslut nr 541/2014/EU av den 16 april 2014 om inrättande av en ram till stöd för rymdövervakning och spårning (EUT L 158, 27.5.2014, s. 227–234). 2016/0282 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om finansiella regler för unionens allmänna budget och om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 2012/2002, (EU) nr 1296/2013, (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013, (EU) nr 1304/2013, (EU) nr 1305/2013, (EU) nr 1306/2013, (EU) nr 1307/2013, (EU) nr 1308/2013, (EU) nr 1309/2013, (EU) nr 1316/2013, (EU) nr 223/2014, (EU) nr 283/2014 och (EU) nr 652/2014 samt Europaparlamentets och rådets beslut nr 541/2014/EU EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 42, 43.2, 46 d, 149, 153.2 a, 164, 168.4 b, 172, 175, 177, 178, 189.2, 209.1, 212.2, 322.2 och 349, jämfört med fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 106a, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, med beaktande av revisionsrättens yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och

av följande skäl: (1)De finansiella reglerna för unionens allmänna budget har nu tillämpats i tre år, och erfarenheten har visat att det krävs en rad ytterligare ändringar, framför allt för att avlägsna flaskhalsar genom att införa ökad flexibilitet, förenkla budgetförvaltningen både för berörda parter och för förvaltande avdelningar, samt för att fokusera mer på resultat. Det föreslås därför att Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 upphävs och ersätts med den här förordningen. (2)För att förenkla de finansiella reglerna för unionens allmänna budget (nedan kallad budgeten) och samtidigt föra samman de relevanta bestämmelserna i en enda förordning (”en enda regelbok”) bör även kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 upphävas. För tydlighetens skull bör de viktigaste bestämmelserna från förordning (EU) nr 1268/2012 införas i denna förordning, medan andra bör överföras till riktlinjerna för förvaltande avdelningar. (3)De grundläggande budgetprinciperna bör bibehållas. De undantag från dessa grundläggande principer som gäller för specifika områden som forskning, yttre åtgärder och strukturfonder bör ses över på nytt och i möjligaste mån förenklas, och man bör därvid ta hänsyn till huruvida ett enskilt undantag fortfarande är relevant, om det ger ett mervärde för budgeten och om det medför en väsentlig administrativ börda för berörda parter. (4)Upp till 10 % av de medel som avdelas för instrumentet för stöd inför anslutningen (IPA II), det europeiska grannskapsinstrumentet och finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete bör kunna behållas såsom icke fördelade medel i början av budgetåret, för att ge utrymme för ytterligare finansiering om det uppstår omfattande oförutsedda behov, nya krissituationer eller betydande politiska förändringar i tredjeländer, utöver de medel som redan tagits in anspråk inom programplaneringen. Om sådana icke fördelade medel inte binds upp genom åtaganden under budgetåret i fråga bör de överföras till nästa budgetår genom beslut av kommissionen. (5)Reglerna om överföring mellan budgetår bör uttryckas tydligare, med åtskillnad mellan automatiska och icke-automatiska överföringar. (6)För ett optimalt utnyttjande av budgetmedel måste det finnas utrymme för att överföra externa inkomster avsatta för särskilda ändamål till påföljande budgetår, och därigenom göra det möjligt att använda beloppen inom följande program eller åtgärd. Interna inkomster som avsatts för särskilda ändamål bör endast få överföras till närmast följande budgetår, såvida inget annat anges i denna förordning. (7)För att säkerställa effektivaste möjliga budgetgenomförande bör reglerna för överföring av anslag mellan budgetrubriker ge utrymme för större flexibilitet. För detta ändamål är det viktigt att kommissionen själv får besluta om överföringar av upp till 10 % av driftsanslagen mellan budgetavdelningar om de omfattas av samma grundläggande akt. Överföringar från budgetrubriker för administrativt stöd till motsvarande driftsposter bör också kunna utföras av kommissionen på egen hand. (8)I fråga om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter och Europeiska solidaritetsfonden bör reglerna förenklas både för mobilisering av fonderna och för överföringar mellan rubriker, så att dessa särskilda instrument kan förvaltas på smidigaste möjliga sätt. (9)När det gäller interna inkomster avsatta för särskilda ändamål bör det införas undantag från principen om specificering, för att möjliggöra en optimal användning av alla typer av tillgängliga anslag. Detta innebär att inkomsterna i fråga, om det inte identifieras några behov för just de ändamål de var avsatta för, även ska få användas för andra ändamål. (10)Unionens institutioner bör ha rätt att ta emot alla donationer som görs till unionen. (11)Det bör införas en bestämmelse som tillåter sponsring in natura från en juridisk person för att finansiera ett EU-evenemang eller en aktivitet som syftar till att sprida information eller främja företagens sociala ansvar. (12)Begreppet prestation i samband med EU:s budget bör klargöras. Prestation bör definieras som det direkta måttet på tillämpningen av principen om sund ekonomisk förvaltning. Det bör finnas en koppling mellan å ena sidan prestation, måldefinition, indikatorer och resultat och å andra sidan principerna om sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet vid utnyttjandet av anslagen. För att undvika överlappning i förhållande till befintliga resultatramar för de olika programmen bör hänvisningar i termer av prestation begränsas till själva målen och bevakningen av de framsteg som görs för att uppnå dem. (13)Unionens lagstiftning bör hålla hög kvalitet, inriktas på områden där den har störst mervärde för EU-medborgarna och fungerar så effektivt och ändamålsenligt som möjligt för att förverkliga unionens gemensamma politiska mål. Att införa utvärderingsrutiner för befintliga och nya utgiftsprogram och verksamheter som medför betydande utgifter kan bidra till att uppnå dessa mål. (14)Principen om öppenhet i artikel 15 i EUF-fördraget, som föreskriver att institutionerna ska arbeta så öppet som möjligt, innebär när det gäller genomförandet av budgeten att medborgarna ska kunna veta var, och för vilket ändamål, deras pengar används av unionen. Sådan information främjar demokratisk debatt, bidrar till att medborgarna medverkar i unionens beslutsprocess och förstärker institutionell kontroll och granskning av unionens utgifter. Målen bör uppnås genom att man offentliggör, helst med användning av moderna informationsverktyg, relevant information om alla mottagare av unionens medel, på ett sätt som beaktar mottagarnas legitima intressen i form av sekretess och säkerhet och, när det gäller fysiska personer, deras rätt till integritet och skydd av personuppgifter. Institutionerna bör därför vara selektiva och följa proportionalitetsprincipen vid offentliggörandet av sådana uppgifter. Offentliggörandebeslut bör baseras på relevanta kriterier i syfte att tillhandahålla meningsfull information. (15)Information om hur unionens medel används genom direkt genomförande bör offentliggöras på en webbplats hos unionens institutioner, och bör åtminstone omfatta mottagarens namn och belägenhet samt det aktuella beloppet och ändamålet. Denna information bör utformas enligt relevanta kriterier, såsom tilldelningens periodicitet, typ eller omfattning. (16)Med tanke på EUF-fördragets principer, i synnerhet principerna om insyn och öppenhet, proportionalitet, likabehandling och icke-diskriminering bör uppgifter om namn och belägenhet för mottagare av unionsmedel offentliggöras när det gäller priser som tilldelats efter tävling, bidrag som tilldelats efter ansökningsomgång och kontrakt som tilldelats efter anbudsförfarande. Det faktum att uppgifterna offentliggörs bör också underlätta för dem vars ansökningar eller anbud inte har antagits att kontrollera hur den offentliga urvalsprocessen har gått till. (17)Personuppgifter om fysiska personer bör inte förbli offentliga under längre tid än medlen används av mottagaren i fråga, och uppgifterna bör därför tas bort efter två år. Detsamma bör gälla uppgifter om juridiska personer där officiella benämningar gör det möjligt att identifiera en eller flera fysiska personer. (18)I de flesta fall som omfattas av denna förordning gäller kravet på offentliggörande juridiska personer. (19)När det gäller fysiska personer bör uppgifter bara offentliggöras om detta är förenligt med proportionalitetsprincipen, efter en avvägning mellan beloppets storlek och behovet att kontrollera bästa möjliga användning av medlen. För fysiska personer är ett offentliggörande av personens uppehållsort på Nuts 2-nivå förenligt med målet att uppgifter om stödmottagare bör offentliggöras, och en sådan regel garanterar också en likabehandling av medlemsstater av olika storlek, samtidigt som mottagarens privatliv respekteras, särskilt med avseende på skydd av personuppgifter.

(20)Information om stipendier och andra direkta stöd till de fysiska personer som är mest behövande bör även i fortsättningen undantas från offentliggörande. (21)För att garantera att principen om likabehandling av mottagare följs bör offentliggörandet av uppgifter om fysiska personer också ske i överensstämmelse med medlemsstaternas skyldighet att garantera stor öppenhet vid upphandling som överstiger beloppsgränserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster. (22)Uppgifter om mottagarens namn och belägenhet samt om belopp och användning av medlen bör inte offentliggöras om det riskerar att äventyra mottagarens integritet, vilken skyddas av stadgan om de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen, eller skulle skada mottagarens berättigade affärsintressen. (23)Vid indirekt och delat genomförande bör ansvaret för att offentliggöra information om mottagare och slutmottagare ligga på de personer, enheter eller organ som utsetts att förvalta unionens budgetmedel. Där så är tillämpligt bör detaljnivån på uppgifterna och kriterierna fastställas i sektorsspecifika bestämmelser, och får preciseras ytterligare i de ekonomiska ramöverenskommelserna om partnerskap. Kommissionen bör offentliggöra en hänvisning till den webbplats där informationen om mottagare och slutmottagare finns. (24)För att främja begriplighet och transparens i rapporteringen om finansieringsinstrument som förvaltas direkt eller indirekt, bör man sammanföra alla rapporteringskrav i ett arbetsdokument som bifogas budgetförslaget. (25)Kommissionen bör ges möjlighet att ingå servicenivåavtal med övriga institutioner för att underlätta förvaltningen av de administrativa anslagen, och det bör också anges uttryckligen att sådana avtal får ingås mellan avdelningar inom institutionerna, Europeiska unionens organ, europeiska byråer, organ eller personer som anförtrotts genomförandet av särskilda åtgärder inom Gusp inom ramen för avdelning V i fördraget om Europeiska unionen samt generalsekreterarens kontor vid styrelsen för Europaskolorna avseende tillhandahållande av tjänster, leverans av produkter, genomförande av byggentreprenader eller fastighetskontrakt. (26)Begreppet europeiska byråer bör definieras, och man bör också göra åtskillnad mellan dessa byråers obligatoriska och icke-obligatoriska arbetsuppgifter. Det bör införas en möjlighet för unionens institutioner, organ och andra europeiska byråer att ge direktören för en europeisk byrå den delegerade utanordnarens befogenheter. De europeiska byråerna bör också ha möjlighet att ingå servicenivåavtal om tillhandahållande av tjänster, leverans av produkter, genomförande av byggentreprenader eller fastighetskontrakt. I fråga om tillhandahållande av bokföringsmaterial bör det införas särskilda regler som ger kommissionens räkenskapsförare tillstånd att delegera vissa av sina uppgifter till anställda vid dessa byråer, samt rutiner för handhavandet av de bankkonton som de europeiska byråerna kan få tillstånd att öppna i kommissionens namn. (27)För att göra genomförandeorganen ännu mer kostnadseffektiva, och mot bakgrund av de praktiska erfarenheterna från andra unionsorgan, bör samtliga eller vissa av de uppgifter som vilar på räkenskapsföraren vid ett genomförandeorgan kunna anförtros åt kommissionens räkenskapsförare. (28)För rättssäkerhetens skull bör det klargöras att direktörerna för genomförandeorganen fungerar som delegerade utanordnare vid förvaltningen av driftsanslagen för de program som delegerats till genomförandeorganet i fråga. För bästa verkan av de effektivitetsvinster som skapas genom en genomgripande centralisering av vissa stödtjänster bör det anges uttryckligen att genomförandeorganen själva får handlägga sina administrativa utgifter. (29)Det ansvar som vilar på varje aktör i budgetförvaltningen, särskilt på utanordnarna och räkenskapsförarna, behöver regleras ytterligare. (30)Europaparlamentet och rådet bör inom två veckor underrättas om att en delegerad utanordnare, internrevisor eller räkenskapsförare tilldelats eller lämnat sitt uppdrag. (31)Utanordnarna bör ansvara helt och hållet för alla inkomst- och utgiftstransaktioner som faller inom deras behörighet, samt för de interna kontrollsystemen, och bör kunna ställas till svars för sina handlingar, vid behov även genom disciplinförfaranden. (32)Man måste således också fastställa uppdragen och ansvarsområdena samt principerna för de förfaranden som ska användas. Det bör också anges att de delegerade utanordnarna är ansvariga för att de vidaredelegerade utanordnarna och deras personal informeras om kontrollnormerna och om därtill knutna metoder och tekniker, och för att åtgärder vidtas för att säkerställa att kontrollsystemet fungerar. Dessa bestämmelser bör ersätta skyldigheten att specifikt fastställa regler för tjänsteutövningen för personal som ansvarar för finansiell kontroll. Den delegerade utanordnaren ska i en årsrapport till institutionen redovisa hur uppgifterna inom hans eller hennes ansvarsområde har skötts. Rapporten ska innehålla de finansiella och administrativa uppgifter som behövs till stöd för den delegerade utanordnarens förklaring om utförandet av dessa uppgifter, inklusive information om de övergripande resultaten av de åtgärder som vidtagits. De styrkande handlingarna för genomförda transaktioner bör bevaras. Inom offentlig upphandling bör alla former av förhandlade förfaranden, eftersom de utgör undantag från de gängse upphandlingsförfarandena, redovisas i en särskild rapport till institutionen och ett meddelande till Europaparlamentet och rådet. (33)Hänsyn bör tas till det faktum att cheferna för EU:s delegationer, samt deras ställföreträdare i den ordinarie chefens frånvaro, har en dubbel roll som vidaredelegerade utanordnare för Europeiska utrikestjänsten (nedan kallad utrikestjänsten) och, i fråga om driftanslag, för kommissionen. (34)Kommissionen bör bara delegera genomförandebefogenheter för driftsanslag inom sitt eget budgetavsnitt till ställföreträdande delegationschefer om detta är absolut nödvändigt för att säkerställa kontinuitet i verksamheten i den ordinarie delegationschefens frånvaro. En ställföreträdande delegationschef bör däremot inte få utöva sådana befogenheter regelbundet eller som ett led i intern arbetsfördelning. (35)Räkenskapsföraren ska även fortsättningsvis ansvara för att betalningar effektueras korrekt, samt för att kräva in inkomster och driva in fordringar. Räkenskapsföraren ska också sörja för förvaltningen av likvida medel, bankkonton och uppgifter om tredje part, samt för de löpande räkenskaperna och upprättandet av institutionens redovisningar. Kommissionens räkenskapsförare ska ensam ha befogenheten att fastställa redovisningsreglerna och den harmoniserade kontoplanen, medan redovisningsförfarandena för var och en av unionens övriga institutioner fastställs av deras respektive räkenskapsförare. (36)Man bör också närmare fastsälla formerna för hur räkenskapsförare tillträder respektive lämnar sina uppdrag. (37)En räkenskapsförare bör införa rutiner som säkerställer att varken konton som öppnats för likviditetsförvaltning eller förskottskonton uppvisar negativa saldon. (38)Eftersom förskottskonton utgör ett undantag från gängse förvaltningssystem bör det fastställas villkor för användningen av dessa konton och för förskottsförvaltarens arbetsuppgifter och ansvarsområden, liksom för utanordnarnas och räkenskapsförarnas uppgifter när det gäller kontrollen av kontona. Europaparlamentet och rådet bör underrättas när någon tilldelas eller lämnar ett uppdrag. Av effektivitetsskäl bör förskottskonton inrättas vid varje delegation, för att användas både för anslag från kommissionens och utrikestjänstens avsnitt i budgeten. Det bör också, på vissa villkor, vara tillåtet för unionens delegationer att använda förskottskonton för betalning av begränsade belopp enligt gällande budgetrutiner. För utnämning av förskottsförvaltare har det visat sig nödvändigt att kunna välja även bland personer som kommissionen anställt särskilt för krishantering och humanitära insatser, om ingen kommissionsanställd som omfattas av tjänsteföreskrifterna är tillgänglig. (39)Med tanke på de speciella omständigheterna vid humanitära biståndsinsatser bör det, i varje situation där ingen kommissionsanställd som omfattas av tjänsteföreskrifterna finns tillgänglig och tekniska begränsningar gör det omöjligt att få in en underskrift från den behöriga utanordnaren, vara tillåtet för fältpersonal som anställts av kommissionen att underteckna rättsliga åtaganden som avser mycket låga belopp, det vill säga upp till 2 500 euro, och för delegationschefer eller deras ställföreträdare att underteckna rättsliga åtaganden på instruktion från den behöriga utanordnaren.

(40)När uppdragen och ansvarsområdena för var och en av aktörerna i budgetförvaltningen väl har avgränsats kan dessa aktörer endast ställas till svars enligt villkoren i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän vid Europeiska unionen och anställningsvillkoren för övriga anställda vid Europeiska unionen. Instanser för finansiella oriktigheter har inrättats inom unionens institutioner. Det har emellertid konstaterats att antalet ärenden som tas emot av de enskilda instanserna ofta har varit lågt, och det föreslås därför för effektivitetens skull att instansernas befogenheter överförs till den nya interinstitutionella panel som har inrättats, och som har till uppgift att bedöma ärenden som kommer in från kommissionen eller unionens övriga institutioner och organ samt att utfärda rekommendationer i fråga om administrativa sanktioner (uteslutningar och ekonomiska sanktioner). Denna överföring av befogenheter syftar även till att undvika dubbelarbete och minska risken för motstridiga rekommendationer eller yttranden, i fall där både en ekonomisk aktör och en anställd vid en EU-institution berörs. Man bör fortsätta att tillämpa det förfarande enligt vilket en utanordnare, för att själv befrias från ansvar, kan begära bekräftelse av ett beslut som han eller hon anser strider mot gällande bestämmelser eller mot principen om sund ekonomisk förvaltning. Instansens sammansättning bör ändras när den trätt i funktion. (41)När det gäller inkomstsidan i budgeten krävs vissa ändringar angående negativa justeringar av egna medel i enighet med rådets förordning om systemet för Europeiska unionens egna medel. Utom i det särskilda fallet med egna medel måste följande arbetsuppgifter och kontroller förbli utanordnarnas ansvar genom de olika stegen i förfarandet: beräkning av fordran, betalningskrav, debetnota som underrättar gäldenären om att en fordran fastställts, beräkningar av eventuella dröjsmålsräntor samt, i förekommande fall, beslut om en avskrivning av fordran under iakttagande av kriterierna för sund ekonomisk förvaltning, på så sätt att inkomstförvaltningen sköts så effektivt som möjligt. (42)Utanordnaren bör ha möjlighet att helt eller delvis avstå från att kräva in en fastställd fordran om gäldenären är föremål för något av de insolvensförfaranden som anges i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 2015/848 av den 20 maj 2015 om insolvensförfaranden, i synnerhet när det gäller konkurs, ackord och liknande förfaranden. (43)Särskilda bestämmelser bör tillämpas för förfaranden för justering eller avskrivning av beräknade fordringar. (44)På grund av den senaste tidens utveckling på finansmarknaderna och räntesatsen för Europeiska centralbankens huvudsakliga refinansieringstransaktioner behöver man se över bestämmelserna om ränta på böter och andra sanktioner, samt fastställa vad som ska gälla vid negativ ränta. (45)I det speciella fallet med fordringar som består av böter eller andra sanktioner som unionens institutioner har beslutat om enligt fördraget om Europeiska unionens funktionssätt eller Euratomfördraget, bör det införas särskilda bestämmelser om ränta på belopp som har förfallit till betalning men ännu inte har betalats, i det fall belopp av denna typ höjs genom beslut från Europeiska unionens domstol. (46)Reglerna för att kräva in fordringar behöver både förtydligas och skärpas. I synnerhet bör det anges uttryckligen att räkenskapsföraren ska kunna kräva in medel även genom avräkning mot belopp som genomförandeorgan är skyldiga den berörde gäldenären i samband med genomförandet av unionens budget. (47)För rättssäkerhetens skull bör det anges vilka regler som ska gälla om en debetnota skickas ut för sent. (48)För att säkra en god förvaltning av tillgångar samtidigt som tillgångarna också ger avkastning behöver preliminärt inkasserade belopp – t.ex. överklagade bötesbelopp inom konkurrensområdet – investeras i finansiella tillgångar. Det måste också fastställas hur avkastningen av sådana investeringar ska användas. Eftersom kommissionen inte är den enda institution som har rätt att ålägga böter eller andra sanktioner krävs det regler för de böter och sanktioner som åläggs av andra institutioner, samt för hur dessa belopp ska krävas in. Dessa bör vara likvärdiga med dem som gäller för kommissionen. (49)För att säkerställa att kommissionen har tillgång till all nödvändig information för att anta sina finansieringsbeslut bör det anges minimikrav för innehållet i finansieringsbeslut för bidrag, upphandling, förvaltningsfonder, priser i tävlingar, finansieringsinstrument, kombinationsinstrument och budgetgarantier. För att ge de potentiella stödmottagarna möjlighet att planera mer långsiktigt bör det ges utrymme för att låta finansieringsbeslut gälla för mer än ett år i taget, även om det faktiska genomförandet fortfarande är avhängigt av att det finns tillgängliga budgetanslag under det kommande året i fråga. En sådan långsiktig planering förutsätter också att man minskar antalet obligatoriska komponenter som måste ingå i ett finansieringsbeslut. I förenklingssyfte bör finansieringsbeslutet samtidigt anses utgöra ett program, som får täcka antingen ett eller flera år. Eftersom bidragen till de organ som avses i artiklarna 69 och 70 redan fastställs i den årliga budgeten bör det inte krävas några specifika finansieringsbeslut för detta ändamål. (50)På utgiftssidan bör man precisera sambandet mellan finansieringsbeslut, övergripande åtaganden och enskilda åtaganden, liksom begreppen budgetåtaganden respektive rättsliga åtaganden, så att budgetgenomförandets förlopp omges av klara och tydliga ramar. (51)Särskilt med tanke på det stora antalet rättsliga åtaganden som ingås vid unionens delegationer och representationer, och det faktum att beloppen då kan påverkas av växelkursfluktuationer, bör preliminära åtaganden kunna användas även i fall då slutmottagarna och beloppen är kända. (52)För att bättre utnyttja anslagen för yttre åtgärder bör tidsfristen för att ingå enskilda rättsliga åtaganden inom ramen för ett övergripande budgetmässigt åtagande avskaffas. Man bör också avskaffa skyldigheten att ingå en bidragsöverenskommelse senast den 31 december år n+1 i sådana fall där en finansieringsöverenskommelse med tredje land utgör det övergripande budgetåtagandet och också omfattar bidragsöverenskommelsen. (53)De olika typer av betalningar som en utanordnare kan använda sig av bör förtydligas, i enlighet med principen om sund ekonomisk förvaltning. Man bör också klargöra vad som gäller för reglering av belopp som betalats ut i förfinansiering, särskilt i fall där reglering mot mellanliggande betalningar inte är möjlig. Villkoren för detta bör ingå i de rättsliga åtaganden som undertecknas. (54)Det bör anges uttryckligen i denna förordning att betalningar måste effektueras inom en given tidsfrist och att betalningsmottagarna bör ha rätt till en dröjsmålsränta som belastar budgeten om denna tidsfrist överskrids. Denna rättighet bör dock inte gälla medlemsstater eller, enligt nyligen införda villkor, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden. (55)Bestämmelserna om kontroll och godkännande av utgifter bör sammanföras i en enda artikel, och begreppet återdragande av åtaganden bör definieras. Eftersom transaktioner sker på elektronisk väg bör påskriften "kan betalas” ersättas med ”elektroniskt säkrad underskrift”, utom i ett begränsat antal fall. Det måste också förtydligas att kontrollen av utgifter omfattar alla stödberättigande kostnader, även sådana som inte är förknippade med en begäran om betalning, vilket till exempel är fallet för reglering av förfinansiering. (56)För att göra bestämmelserna i denna förordning mindre komplicerade, mer samordnade sinsemellan och lättare att förstå och överblicka bör det så långt möjligt införas gemensamma regler som omfattar flera olika förfaranden och instrument för genomförande av budgeten. Ordningen på vissa bestämmelser bör därför disponeras om, samtidigt som andra bestämmelser bör anpassas sinsemellan i fråga om lydelse och tillämpningsområde. Onödiga upprepningar och korshänvisningar bör också undvikas. (57)Det bör läggas större vikt vid prestation och resultat. Utöver de redan etablerade formerna av stöd från unionen (ersättning av stödberättigande kostnader, enhetskostnader, enhetsbelopp och schablonsatser), bör det därför införas ytterligare en finansieringsform, som inte är kopplad till kostnaderna för den finansierade verksamheten. Denna form av finansiering bör grundas antingen på att vissa villkor är uppfyllda i förväg, eller på att vissa resultat uppnås mätt utifrån de på förhand fastställda delmålen eller utifrån resultatindikatorer. (58)När kommissionen bedömer den operativa och ekonomiska kapaciteten hos en mottagare av EU-medel eller av de system och förfaranden som mottagaren använder, bör den ha rätt att förlita sig på tidigare bedömningar som genomförts av andra enheter eller givare, t.ex. internationella organisationer, för att undvika att samma mottagare bedöms flera gånger. Möjligheten att förlita sig på bedömningar som utförts av andra enheter bör användas när bedömningarna i fråga har byggt på villkor som är likvärdiga med dem som enligt denna förordning ska tillämpas vid den berörda metoden för budgetgenomförande. För att underlätta för givare att förlita sig på varandras bedömningar bör kommissionen därför arbeta för erkännande av internationellt vedertagna standarder eller internationell god praxis för sådana bedömningar. (59)Det är också viktigt att undvika att mottagare av EU-medel blir föremål för revision flera gånger av olika enheter eller organ med avseende på hur medlen har använts. Det behöver därför införas en möjlighet att förlita sig på granskningar som redan utförts av oberoende revisorer, förutsatt att granskningarna har utförts enligt internationellt vedertagna revisionsstandarder, att de ger en rimlig försäkran och att de har utförts på de finansiella redovisningar och rapporter som gäller utnyttjandet av unionens bidrag. Dessa granskningar bör sedan ligga till grund för den övergripande försäkran om användningen av EU-medel.

(60)Det är viktigt att medlemsstaterna ges möjlighet att begära att de medel som fördelats till dem vid delat genomförande överförs till EU-nivå och genomförs av kommissionen genom direkt eller indirekt genomförande om så är möjligt och detta är fördelaktigt för den berörda medlemsstaten. Detta skulle göra det möjligt att optimera utnyttjandet av dessa medel samt av de instrument som inrättas enligt denna förordning eller enligt sektorsspecifika förordningar, inklusive Efsi-förordningen, till vilka medlemstaterna skulle begära att de anslagna medlen överförs. För att garantera ett effektivt utnyttjande av ovan nämnda instrument är det nödvändigt att fastställa att, i de fall där medel överförs till instrument som inrättats enligt denna förordning eller enligt sektorsspecifika förordningar, inklusive Efsi-förordningen, ska bestämmelserna i dessa förordningar vara tillämpliga. (61)För att underlätta långsiktigt samarbete med mottagare av unionsmedel bör det ges möjlighet att ingå ramöverenskommelser om ekonomiskt partnerskap. Sådana ramöverenskommelser om ekonomiskt partnerskap bör kunna omsättas i praktiken antingen genom bidrag eller genom samarbetsavtal med de enheter som förvaltar unionsmedlen. Vidare bör det fastställas minimiregler för vad sådana avtal måste innehålla. Man bör undvika att förfarandet med ramöverenskommelser om ekonomiskt partnerskap på ett omotiverat sätt begränsar tillgången till EU-finansiering. (62)Villkoren och förfarandena för att hålla inne, säga upp eller minska unionens bidrag bör harmoniseras mellan de olika redskap som används för att genomföra budgeten (t.ex. bidrag, upphandling, indirekt genomförande, priser i tävlingar osv.). Man bör också närmare definiera vilka omständigheter som motiverar att bidrag hålls inne, sägs upp eller minskas. (63)Denna förordning bör reglera inom vilka standardperioder mottagare bör vara skyldiga att bevara handlingar som gäller stöd från unionen, dels för att undvika skiljaktiga eller oproportionella avtalsvillkor, dels för att se till att kommissionen, Europeiska byrån för bedrägeribekämpning och revisionsrätten har tillräckligt med tid på sig för att skaffa sig tillgång till sådana uppgifter och handlingar samt utföra efterhandskontroller och revisioner. Vidare bör deltagare och mottagare vara skyldiga att samarbeta för att skydda unionens finansiella intressen. (64)För se till att alla deltagare och mottagare har tillgång till adekvat information och därmed kan utöva sin rätt till försvar, bör det fastställas i denna förordning att deltagare och mottagare ska ges tillfälle att yttra sig innan det antas en åtgärd eller bestämmelse som inverkar negativt på deras intressen, samt att de ska informeras om de rättsmedel som de har tillgång till för att invända mot en sådan åtgärd eller bestämmelse. (65)För att skydda unionens ekonomiska intressen bör kommissionen upprätta ett enda, gemensamt system för tidig upptäckt och uteslutning. (66)Ett sådant system för tidig upptäckt och uteslutning bör tillämpas på deltagare, mottagare och enheter vars kapacitet den anbudssökande eller anbudsgivaren avser att använda sig av, underleverantörer till en entreprenör, varje person eller enhet som tar emot medel från unionen då budgetanslag förvaltas via indirekt genomförande, varje person eller enhet som tar emot medel från unionen via indirekt förvaltade finansieringsinstrument, samt deltagare och mottagare vid enheter som tar emot medel vid delat genomförande. (67)Det bör förtydligas att om ett beslut om att registrera en person eller enhet i databasen för systemet för tidig upptäckt och uteslutning fattas på grundval av situationer som leder till uteslutning av en fysisk eller en juridisk person som är medlem i ett förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan för personen eller enheten i fråga, eller är behörig att företräda, fatta beslut eller utöva kontroll med avseende på personen eller enheten i fråga, eller en fysisk eller juridisk person som åtar sig ett obegränsat ansvar för skulder som innehas av personen eller enheten i fråga, eller en fysisk person utan vilken tilldelningen eller genomförandet av det rättsliga åtagandet inte kan ske, ska den information som registreras i databasen även innehålla uppgifter om dessa personer. (68)Beslut om att utesluta en person eller enhet från deltagande i tilldelningsförfaranden ska – liksom beslut om att ålägga en ekonomisk sanktion eller offentliggöra information om omständigheterna – fattas av den behöriga utanordnaren, på grundval av dennes oberoende i administrativa frågor. Om det inte finns någon slutgiltig dom eller något slutgiltigt administrativt beslut, och i fall som rör allvarliga kontraktsbrott, bör den behöriga utanordnaren fatta sitt beslut med hänsyn tagen till panelens rekommendation och på grundval av en preliminär rättslig bedömning. Panelen bör också fastställa varaktigheten för en uteslutning, såvida denna inte har fastställts genom en slutgiltig dom eller ett slutgiltigt administrativt beslut. (69)Generellt bör dess roll vara att säkerställa en enhetlig tillämpning av systemet för uteslutning. Panelen bör bestå av en ständig ordförande, företrädare för kommissionen och en företrädare för den behöriga utanordnaren. (70)Den preliminära rättsliga bedömningen föregriper inte den slutliga bedömning av den berörda personens eller enhetens agerande som görs av medlemsstaternas behöriga myndigheter i enlighet med nationell lagstiftning. Panelens rekommendation liksom den behöriga utanordnarens beslut bör därför ses över efter anmälan av en sådan slutlig bedömning. (71)Den behöriga utanordnaren bör utesluta personer och enheter som är föremål för en slutgiltig dom eller ett slutgiltigt administrativt beslut avseende allvarligt fel i yrkesutövningen, avsiktlig eller oavsiktlig underlåtenhet att betala socialförsäkringsavgifter eller skatt, bedrägerier som riktar sig mot budgeten, korruption, deltagande i kriminell verksamhet, penningtvätt, finansiering av terrorism, terroristbrott, barnarbete eller andra former av människohandel eller oriktigheter. Personen eller enheten i fråga bör också uteslutas i fall som avser ett allvarligt brott mot ett rättsligt åtagande eller en konkurs. (72)När den behöriga utanordnaren fattar beslut om uteslutning eller ekonomiska sanktioner och om offentliggörande av sådana beslut, eller om avslag för en person eller enhet, bör han eller hon säkerställa att beslutet är förenligt med proportionalitetsprincipen, med särskild hänsyn till hur allvarlig situationen är, dess konsekvenser för budgeten, den tid som har förflutit sedan agerandet i fråga, hur länge detta pågick och hur ofta det upprepades, avsikten eller graden av försumlighet och graden av samarbete mellan personen eller enheten och den relevanta behöriga myndigheten samt dess bidrag till undersökningen. (73)Den behöriga utanordnaren bör också ges möjlighet att utesluta en person eller enhet när en fysisk eller juridisk person som antar ett obegränsat ansvar för den förstnämnda personens skulder befinner sig i konkurs eller i en liknande insolvenssituation eller när den fysiska eller juridiska personen underlåter att uppfylla sina skyldigheter att betala sociala avgifter eller skatter, om sådana situationer påverkar den ekonomiska aktörens finansiella situation. (74)En person eller enhet som har visat sin tillförlitlighet genom att vidta korrigerande åtgärder bör inte bli föremål för beslut om uteslutning. Detta bör emellertid inte gälla för de grövsta formerna av brott. (75)Med tanke på proportionalitetsprincipen bör det göras åtskillnad mellan å ena sidan fall där ekonomiska sanktioner kan utdömas som ett alternativ till uteslutning, och å andra sidan fall där mottagarens agerande i syfte att få otillbörlig tillgång till unionsmedel är så allvarligt att det utöver uteslutning motiverar ekonomiska sanktioner för att uppnå en avskräckande verkan. Man behöver också fastställa den lägsta och högsta nivån på ekonomiska sanktioner som kan åläggas av den upphandlande myndigheten. (76)En ekonomisk sanktion bör bara få åläggas mottagare, inte deltagare, eftersom sanktionen beräknas på grundval av värdet av det rättsliga åtagande som saken gäller. (77)Man bör notera att möjligheten att tillämpa administrativa och/eller ekonomiska sanktioner baserat på en rättslig grund är oberoende av möjligheten att tillämpa kontraktsenliga påföljder, såsom avtalsviten. (78)Uteslutningen bör tidsbegränsas på samma sätt som i direktiv 2014/24/EU och bör respektera proportionalitetsprincipen. (79)Det är nödvändigt att fastställa startdatum och varaktighet för preskriptionstiden för åläggande av administrativa sanktioner.

(80)Det är också viktigt att kunna förstärka den avskräckande effekt som uppnås genom uteslutning och ekonomiska sanktioner. I detta avseende bör den avskräckande effekten förstärkas av möjligheten att offentliggöra uppgifterna i samband med uteslutningen och/eller de ekonomiska sanktionerna, med full hänsyn till bestämmelserna om skydd av personuppgifter i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 och i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG. Detta bör bidra till att säkerställa att samma agerande inte upprepas. Av rättssäkerhetsskäl och i enlighet med proportionalitetsprincipen bör det anges i vilka situationer som ett offentliggörande inte bör äga rum. I sin bedömning bör den behöriga utanordnaren ta hänsyn till eventuella rekommendationer från panelen. När det gäller fysiska personer bör personuppgifter endast offentliggöras i undantagsfall, när det är motiverat på grund av agerandets allvar eller dess inverkan på unionens ekonomiska intressen. (81)Informationen om en uteslutning eller en ekonomisk sanktion bör endast offentliggöras i fall som rör allvarligt fel i yrkesutövningen, bedrägeri, allvarliga brister när det gäller att uppfylla de viktigaste kraven i ett kontrakt som finansieras genom budgeten eller när det gäller en oriktighet. (82)Uteslutningskriterierna bör tydligt skiljas från de kriterier som leder till att anbudet avvisas vid upphandlingen. (83)Information om tidig upptäckt av risker och om administrativa sanktioner som påförts en person eller enhet bör sammanföras centralt. För detta ändamål bör tillhörande uppgifter lagras i en databas som inrättas och drivs av kommissionen som ägare av det centraliserade systemet. Detta system bör fungera i full överensstämmelse med rätten till integritet och skydd av personuppgifter. (84)Även om kommissionen bör ansvara för inrättandet och driften av systemet för tidig upptäckt och uteslutning bör andra institutioner och organ, och alla enheter som handhar budgetmedel inom ramen för direkt, delat eller indirekt genomförande delta i det systemet genom att översända relevanta uppgifter till kommissionen. Den behöriga utanordnaren och panelen bör garantera de ekonomiska aktörernas rätt till försvar. Samma rättigheter bör ges till berörda personer eller enheter, vid fall av tidig upptäckt, om en åtgärd som utanordnaren avser att vidta kan ha negativ inverkan på den berörda personens eller enhetens rättigheter. Vid bedrägerier, korruption och annan olaglig verksamhet som skadar unionens ekonomiska intressen men som ännu inte lett till en slutgiltig dom bör den behöriga utanordnaren och panelen ha möjlighet att ge uppskov med den berörda personens eller enhetens möjlighet att yttra sig. Sådant uppskov bör bara anses vara motiverat om det finns tvingande, berättigade skäl att bevara sekretessen i undersökningen. (85)Europeiska unionens domstol bör ges oinskränkt behörighet i fråga om sanktioner som påförts med stöd av den här förordningen, i enlighet med artikel 261 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget). (86)För att bidra till skyddet av unionens ekonomiska intressen inom samtliga förvaltningsformer, bör de enheter som förvaltar budgetmedel inom ramen för delat eller indirekt genomförande där så är lämpligt ha rätt att beakta uteslutningar som beslutats av ansvariga utanordnare på unionsnivå. (87)Denna förordning bör främja e-förvaltning, och särskilt användningen av elektroniskt lagrade uppgifter vid informationsutbyte mellan institutionerna och tredje man. (88)Utvecklingen mot elektroniskt utbyte av information och elektroniskt översändande av handlingar, som medför väsentliga förenklingar, bör åtföljas av tydliga villkor för godkännandet av de system som ska användas. Detta är viktigt för att garantera en rättsligt sund miljö och samtidigt bibehålla en tillräcklig flexibilitet vid förvaltningen av unionens medel såväl för deltagare och mottagare som för utanordnare i enlighet med denna förordning. (89)Det bör fastställas regler för sammansättningen av och arbetsuppgifterna för den kommitté som ska bedöma ansökningar inom upphandlingsförfaranden, förfaranden för beviljande av bidrag och pristävlingar. Kommittén får bestå av externa experter om detta har fastställts i den grundläggande rättsakten. (90)Enligt god förvaltningssed bör utanordnaren vid behov begära klargöranden eller kompletterande handlingar, så länge som principen om likabehandling upprätthålls och det inte medför några väsentliga ändringar i ansökningshandlingarna. Utanordnaren får bara avstå från att begära in sådana kompletteringar i vederbörligen motiverade fall. Dessutom bör utanordnaren själv få rätta uppenbara skrivfel eller begära att deltagaren rättar till felet eller felen i fråga. (91)En sund ekonomisk förvaltning kräver att kommissionen begär säkerheter vid utbetalning av förfinansiering. Kravet att entreprenörer och bidragsmottagare ska ställa säkerheter bör inte längre gälla automatiskt, utan i stället baseras på en riskanalys. Om utanordnaren under genomförandet upptäcker att en borgensman enligt tillämplig nationell lagstiftning inte längre har rätt att utfärda säkerheter bör utanordnaren få k