Inledning

Europeiska unionen, Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) och 26 medlemsstater är fördragsslutande parter i energistadgefördraget . Ett stort antal skiljedomstolar har tolkat artikel 26 i energistadgefördraget som att den är tillämplig på tvister mellan en investerare från en EU-medlemsstat och en annan medlemsstat. De har därigenom gått emot kommissionens motsatta ståndpunkt i det första ärendet av detta slag och i alla liknande ärenden hittills.

Europeiska unionens domstol (EU-domstolen) har nu på ett bindande och auktoritativt sätt bekräftat att skiljedomsförfaranden mellan aktörer inom EU enligt artikel 26 i energistadgefördraget är oförenliga med EU-fördragen. Men i en konsekvent och nästan enhällig beslutspraxis fortsätter skiljedomstolar att anse att artikel 26 i energistadgefördraget är tillämplig mellan aktörer inom EU. Enligt EU-domstolen måste en sådan skiljedom anses vara oförenlig med unionsrätten, särskilt artiklarna 267 och 344 i EUF-fördraget. En sådan skiljedom kan således inte ha någon verkan och kan därför inte verkställas för betalning av ersättning som fastställts enligt skiljedomen.

I artikel 26 i energistadgefördraget föreskrivs möjligheten till ett skiljeförfarande enligt Internationella centralorganet för biläggande av investeringstvister (ICSID). Detta skapar en risk för att tredjeländer erkänner och verkställer dessa skiljedomar utan möjlighet för en EU-domstol att ogiltigförklara dem. Genom artikel 54 i ICSID-konventionen inrättas en förenklad mekanism för erkännande och verkställighet. Hittills har de australiska domstolarna ansett att denna mekanism innebär att en medlemsstat inte kan göra gällande hos dem att det saknas ett giltigt skiljeavtal, när skiljedomstolen har avvisat detta argument. Begäranden om att inta en sådan ståndpunkt har också anhängiggjorts vid amerikanska domstolar och domstolar i Förenade kungariket. Även enligt Uncitrals skiljedomsregler eller reglerna för Stockholms Handelskammares skiljedomsinstitut beslutar skiljemännen ofta att placera skiljedomstolens säte utanför Europeiska unionen , vilket innebär att medlemsstaternas domstolar och, i förlängningen, EU-domstolen, inte kan pröva ärendet.

Det finns därför en risk för konflikt mellan EU-fördragen och energistadgefördraget såsom det tolkas av vissa skiljedomstolar, vilket, om det bekräftas av domstolar i ett tredjeland, i praktiken skulle leda till en rättskonflikt, eftersom skiljedomar som strider mot unionsrätten skulle ingå i tredjeländers rättsordningar.

Enligt domstolens rättspraxis kan risken för rättskonflikt medföra att ett internationellt avtal är oförenligt med unionsrätten . För att energistadgefördraget ska vara förenligt med EU-fördragen anser kommissionen att alla risker för konflikter måste undanröjas. Det är också viktigt att ta itu med risken i förhållande till internationell rätt, om det ska få önskad effekt på skiljedomstolars beslutspraxis. Kommissionen anser därför att det lämpliga svaret är att anta ett instrument som är en ”efterföljande överenskommelse[...] mellan parterna rörande traktatens tolkning eller tillämpningen av dess bestämmelser”, i den mening som avses i artikel 31.3 a i Wienkonventionen om traktaträtten.

Bakgrund

Energistadgefördraget är ett handels- och investeringsavtal för energisektorn med 53 fördragsslutande parter, däribland EU, Euratom och 26 EU-medlemsstater, som undertecknades 1994 och trädde i kraft 1998. Det innehåller regler för handel med och transitering av energiprodukter samt för skydd av energiinvesteringar.

Eftersom energistadgefördraget inte har uppdaterats substantiellt sedan 1990-talet har det blivit alltmer föråldrat, samtidigt som EU har utvecklat sin strategi avsevärt när det gäller de materiella normerna för investeringsskydd, som i senare avtal har fastställts med sikte på att säkerställa att skyddet av investeringar inte påverkar EU:s rätt att reglera. Det har också blivit ett av de investeringsavtal som är föremål för mest tvister i världen, där EU-medlemsstaterna är det huvudsakliga målet för krav från investerare, varav de flesta är baserade i andra EU-länder.

Mot bakgrund av ett växande missnöje bland de fördragsslutande parterna och det civila samhället inleddes i november 2018 en moderniseringsprocess, som drevs av EU och dess medlemsstater och främst inriktades på normer för investeringsskydd, begränsning av det skydd som ges fossila bränslen och främjande av hållbar utveckling.

Förhandlingarna ägde rum mellan 2019 och 2022. En ”principöverenskommelse” om ett utkast till ett moderniserat energistadgefördrag nåddes den 24 juni 2022. Vid detta tillfälle informerade medlemsstaterna, Europeiska unionen och Euratom övriga fördragsslutande parter i energistadgefördraget om sin avsikt att ingå ett senare avtal om tolkning av energistadgefördraget. Den 22 november 2022 kommer energistadgekonferensen (stadgekonferensen) att uppmanas att formellt godkänna de framförhandlade ändringarna av energistadgefördraget och dess bilagor.

Det moderniserade energistadgefördraget kommer att underlätta hållbara investeringar i energisektorn genom att skapa en enhetlig och uppdaterad ram. Det kommer att skapa rättssäkerhet genom att säkerställa en hög nivå av investeringsskydd, samtidigt som det återspeglar målen i fråga om omställning till ren energi och bidrar till att uppnå målen i Parisavtalet.

Energistadgefördraget kommer att erbjuda ett investeringsskydd som återspeglar de reformerade och moderniserade normer som EU utvecklat i sina senaste handels- och investeringsavtal, samtidigt som staters rätt att eftersträva sina offentligpolitiska mål upprätthålls, bland annat när det gäller begränsning av och anpassning till klimatförändringar. Det kommer att stärka genomförandet av EU:s klimatpolitik. Det moderniserade energistadgefördraget kommer också att medge att fördragsslutande parter, inbegripet EU och Euratom, undantar nya investeringar som rör fossila bränslen från investeringsskyddet och att fasa ut skyddet för befintliga investeringar.

Slutligen innehåller det moderniserade energistadgefördraget för tydlighetens skull en regel som bekräftar att en investerare från en fördragsslutande part som är medlem i en regional organisation för ekonomisk integration, såsom EU, inte kan väcka talan om tvistlösning mellan investerare och stat mot en annan fördragsslutande part som är medlem i samma regionala organisation för ekonomisk integration.

Rättsligt sammanhang

I Achmea-målet ansåg EU-domstolen att skiljedomsklausuler för tvister mellan investerare och stat i internationella avtal som ingåtts mellan Europeiska unionens medlemsstater strider mot EU-fördragen och, till följd av denna oförenlighet, inte kan tillämpas efter den dag då den sista av parterna i ett bilateralt investeringsavtal mellan EU-medlemsstater blev en medlemsstat i Europeiska unionen. Med tillämpning av samma principer slog EU-domstolen i Komstroy-målet fast att artikel 26.2 c i energistadgefördraget måste tolkas så, att den inte är tillämplig på tvister mellan en medlemsstat och en investerare från en annan medlemsstat angående en investering som den senare gjort i den första medlemsstaten. Det är väletablerat att EU-domstolens domar är tillämpliga ex tunc. I PL Holdings-målet avslog EU-domstolen en begäran om tidsbegränsning av tillämpningen av Achmea-domen. I Romatsa-målet fastställde EU-domstolen att en EU-intern skiljedom, inbegripet en ICSID-skiljedom, som meddelats i strid med ovannämnda fastställanden måste åsidosättas och därför under inga omständigheter får verkställas för att mottagare ska få det skadestånd som skiljedomen fastställt.





Process för antagande

På sitt 33:e möte den 22 november 2022 ska stadgekonferensen fatta fyra beslut om modernisering av energistadgefördraget. Dessa beslut kommer att fattas samtidigt och har till syfte att 1) anta de föreslagna ändringarna av texten till energistadgefördraget (CC 760), 2) godkänna de föreslagna jämkningarna och ändringarna av bilagor till energistadgefördraget (CC 761), 3) godkänna de föreslagna ändringarna av överenskommelser, förklaringar och beslut (CC 762) och 4) godkänna beslutet om ikraftträdande och provisorisk tillämpning av ändringar av texten till energistadgefördraget och ändringar/jämkningar av dess bilagor (CC 763). Dessa beslut ska fattas med enhällighet. Om omröstningen går igenom, dvs. om ingen fördragsslutande part gör invändningar, kommer besluten om modernisering av energistadgefördraget att betraktas som ”antagna av energistadgekonferensen”. Detta antagande kommer att utlösa efterföljande processer för ratifikation, provisorisk tillämpning och slutligt ikraftträdande av de olika delarna av reformpaketet.