SV Europeiska unionens officiella tidning C 325/16

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Att frigöra och stärka Europas potential avseende forskning, utveckling och innovation”

(2006/C 325/05)

I en skrivelse den 9 augusti 2006 bad Annette Schavan, Tysklands förbundsminister för utbildning och forskning, på det kommande tyska EU-ordförandeskapets vägnar, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att utarbeta ett yttrande om ”Att frigöra och stärka Europas potential avseende forskning, utveckling och innovation”

Kommittén beslöt att ge facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, i uppdrag att utarbeta ett förberedande yttrande.

Med tanke på ärendets brådskande karaktär utnämnde kommittén vid sin 431:a plenarsession den 13–14 december 2006 (sammanträdet den 13 december 2006) Gerd Wolf till huvudföredragande och antog följande yttrande med 125 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster

Innehåll:

1. Sammanfattning och rekommendationer

2. Allmänna kommentarer

3. Finansiella frågor och förfaranden

4. Strukturella aspekter och ramvillkor

5. Den mänskliga faktorn – humankapital – forskare och ingenjörer

1. Sammanfattning och rekommendationer

1.1 Kommittén ställer sig positiv till den begäran som den tyska ministern för utbildning och forskning inför det tyska ordförandeskapet framfört om ett förberedande yttrande i frågan ”Att frigöra och stärka Europas potential avseende forskning, utveckling och innovation”. Kommittén anser det viktigt och nyttigt att den – som bro till det organiserade civila samhället – får uttrycka sin uppfattning i denna mycket omfattande och flerbottnade fråga och på så sätt i rätt tid påverka den framtida utformningen av den europeiska utbildnings-, forsknings- och innovationspolitiken.

1.2 Med tanke på de båda meddelanden (1) som kommissionen nyligen offentliggjorde i fråga om innovation i dess bredaste bemärkelse och med tanke på den utmärkta Aho-rapporten (2) vill vi med detta yttrande framför allt koncentrera oss på forskning och utveckling som de absolut nödvändiga förutsättningarna för varje form av hållbar innovationsförmåga samt på den utbildning som krävs för detta. Med detta vill vi också så långt som möjligt undvika överlappningar med nämnda publikationer.

1.3 Vetenskapliga och tekniska topprestationer och en omsättning av dessa i en konkurrenskraftig ekonomi är avgörande förutsättningar för att vi skall kunna trygga vår framtid – t.ex. när det gäller energi- och klimatproblematiken – behålla och förbättra vår nuvarande position i den globala miljön och inte äventyra utan bygga ut den europeiska sociala modellen.

1.4 Europa måste nu alltså bli medvetet om sin tradition som ledande område för forskning och innovation och blåsa liv i denna igen. En förutsättning för detta är att man stimulerar medborgarna att skaffa sig de färdigheter som krävs, investerar betydligt mer i forskning och utveckling, ökar effektiviteten på detta område, stärker näringslivets vilja och förmåga till innovation och avvecklar de hinder som står i vägen.

1.5 Den viktigaste förutsättningen är ett samhällsklimat som står öppet för framsteg, där denna insikt växer fram och får full verkan, så att man på alla politiska nivåer inte bara kan skapa de ramvillkor som krävs och fatta beslut som fungerar som vägledning utan också skapar arbetstillfällen och inom näringslivet bygger upp tillräckligt med förtroende och optimism för de investeringar som krävs.

1.6 Till detta hör att man i högre grad än tidigare måste göra medborgarna förtrogna med vetenskap och teknik och i större utsträckning utnyttja och mer intensivt främja den begåvningspotential som finns. För detta ändamål måste man redan i läroplanerna för grundskolans lägre stadier och ännu mer på högre nivåer lägga klart större tonvikt vid ämnesområdet vetenskap och teknik.

1.7 Hos barn och ungdomar måste man stegvis och med tydliga exempel och praktiska erfarenheter väcka ett intresse för vetenskap och teknik samt för grundbegreppen och grundprinciperna på detta område. De som visar sig vara begåvade bör uppmuntras att välja ett yrke inom detta område och stimuleras till vad man vet är tunga studier och till att skaffa sig gedigna grundkunskaper.

1.8 Till detta hör också att man vid universitet och tekniska högskolor måste tillhandahålla en utbildning som befinner sig på åtminstone bästa internationella nivå: det viktigaste kapitalet för forskning och innovation är motiverade vetenskapsmän och ingenjörer med bästa möjliga utbildning och av båda könen, som erhåller och utvecklar sin yrkeskompetens genom livslångt lärande under hela sitt yrkesverksamma liv.

1.9 Dessutom måste gemenskapen, medlemsstaterna och näringslivet erbjuda dessa forskare och ingenjörer attraktiva möjligheter till arbete, yrkesmässiga incitament, karriärmöjligheter och rimliga möjligheter till att planera ett tryggt liv. Dessa åtgärder måste motsvara både samhällets investering i deras utbildning och den stora personliga investeringen i mycket tunga och krävande studier. Endast på så sätt kan man få till stånd en förändring av viktiga högpresterande personers globala mobilitet till förmån för Europa – från den ensidiga kompetensflykt som man ofta klagar på i dag.

1.10 Slutligen måste man med hjälp av lämpliga rättsliga, administrativa och finansiella ramvillkor främja näringslivets, framför allt de små och medelstora företagens, innovationsvilja och beredskap att investera i forskning och utveckling samt göra detta mer lockande och lönsamt.

1.11 Målet att påskynda omsättningen av ny kunskap inom forskning och utveckling i nya produkter eller processer förtjänar särskild uppmärksamhet. För att detta skall kunna uppnås måste dessa företag genom sin personalpolitik se till att de har tillräckligt med vetenskaplig och teknisk kompetens för att själva kunna delta i innovationsprocessen, åtminstone för att kunna ta ställning till och anpassa sig till nya idéer och möjligheter.

1.12 Vid sidan om finanstekniska, skatte- och ansvarsrättsliga aspekter bör man därför lägga särskild tonvikt vid den ömsesidiga mobiliteten mellan den akademiska världen och näringslivet. Särskilt nyttigt i samband med detta vore det om man införde ett nytt, lockande mobilitets- resp. stipendiesystem för överföring av kunskap samt utbildning och vidareutbildning som i samma utsträckning omfattar den akademiska världen och näringslivet.

1.13 Detta borde – i likhet med högskoleprofessorernas sabbatsår – göra det möjligt för välkvalificerade vetenskapsmän och ingenjörer att under en begränsad tid arbeta inom näringslivet (och vice versa!) med en garanti att de kan återvända till sin tidigare karriärbana. Detta skulle skapa en bro för utbyte av personer mellan den akademiska världen och näringslivet som främjar den samverkan och den kunskapsöverföring mellan dessa som krävs.

1.14 Exempel på andra konkreta rekommendationer och konstateranden:

1.14.1 Barcelonamålet, som formulerats för att Lissabonstrategin skall kunna förverkligas, måste tas på stort allvar av alla de aktörer som omfattas av det, så att EU inte hamnar sist i den globala konkurrensen mellan investeringarna i FoU. Enligt detta mål skall de sammanlagda FoU-utgifterna i EU öka, så att de 2010 uppnår en nivå motsvarande nästan 3 % av BNP. De investeringar som krävs för detta skall till två tredjedelar finansieras av det privata näringslivet.

1.14.2 Enligt gemenskapens nuvarande budgetplan för perioden 2007–2013 skulle gemenskapen via det sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling (RP7) bara bidra med sammanlagt runt 2 % av de investeringar i forskning och utveckling som eftersträvas enligt Barcelonamålet. Detta är enligt kommittén inte tillräckligt för att hävstångseffekten och den integrerande effekten av gemenskapens stöd skall få fullt utslag på medlemsstaternas stödpolitik och på den investeringsvilja som krävs inom näringslivet och där utlösa den stora tillväxt som krävs.

1.14.3 Därför bör gemenskapsstödets andel vid 2008 års översyn av EU:s budget i ett första steg höjas till runt 3 %. Från gemenskapens sida vore detta en särskilt effektiv åtgärd om man snabbare än vad allt för närvarande tyder på vill kunna uppnå de fortfarande lika viktiga Lissabon- och Barcelonamålen. Det sistnämnda krävs också eftersom t.ex. USA och Kina snabbt ökar sina forskningsansatsningar.

1.14.4 Gemenskapens stödbestämmelser (om statligt stöd) bör utformas på ett sådant sätt att de uppmuntrar medlemsstaterna och ger dem det svängrum som krävs för att de i större utsträckning, mer effektivt och mindre byråkratiskt än hittills skall kunna stödja universitetens, forskningsorganisationernas och näringslivets forsknings- och utvecklingsprojekt och skapa de band som krävs dem emellan.

1.14.5 Vid främjande av FoU-åtgärder bör budgetbestämmelserna i de enskilda medlemsstaterna möjliggöra en mer flexibel tilldelning av medel som är anpassad till projektet i fråga, t.ex. genom att tilldelade medel kan föras över till nästa kalender- eller budgetår.

1.14.6 Slutligen bör ansträngningarna för att skapa ett gemenskapspatent ros i land. I samband med detta bör språkfrågan lösas enligt de beprövade sedvänjorna inom den internationella vetenskapens värld.

1.14.7 Innovation och framsteg grundar sig på samverkan mellan grundforskning, tillämpad forskning och produktorienterad utveckling. Gränsen mellan nämnda kategorier är vag.

1.14.8 Därför krävs det å ena sidan ännu starkare band mellan pelarna utbildning, forskning och industriell tillämpning. Kommittén ställer sig därför positiv till planerna på ett europeiskt tekniskt institut (ETI), som skall bidra till att vidareutveckla gemenskapens och medlemsstaternas innovationsförmåga genom att knyta samman utbildnings-, forsknings- och innovationsaktiviteter på högsta nivå.

1.14.9 För detta måste dock å andra sidan grundforskningen också få tillräckligt med gemenskapsstöd. Delprogrammet ”Idéer” i det sjunde ramprogrammet är en bra början.

1.14.10 Framsteg och permanent innovation grundar sig dock inte bara på vetenskap och teknik utan också på att alla delaktiga är motiverade, på innovativa affärsmodeller och på att man tillämpar rätt ledningsmetoder.

1.14.11 Det handlar om att ge människorna bästa möjliga chanser till utveckling och egeninitiativ i enlighet med deras begåvning, prestationsförmåga och kreativitet. Därför måste man också se till att alla medarbetare inom ett företag eller ett institut får möjlighet att bidra med sina idéer och förslag och att de också erhåller en rimlig belöning för detta. Detta är viktiga frågor inom den sociala forskningen, företagsekonomin och rent allmänt inom ledningskulturen.

1.14.12 För att stödja nya forskningsstrategier, innovativ teknik, processer eller affärsmodeller måste man acceptera en viss risk. Framsteg och risk är två sidor av samma mynt.

1.14.13 Alltför stelbenta bestämmelser om enhetliga organisationsformer, forskningsprogram och arbetsmetoder kan inverka menligt på utvecklingen mot det nya och mot innovation. Frihet inom forskningen är en grundläggande förutsättning för kreativ vetenskap, nya upptäckter och innovativ teknik, med gränser i form av lagbestämmelser rörande etiska spörsmål och med krav på ändamålsenlig användning av tilldelade stödmedel.

1.14.14 De administrativa förfarandena för stöd till forskning och utveckling måste förenklas, också för att få bukt med inflationen i ansöknings-, bedömnings-, övervaknings- och revisionsförfarandena, som ofta måste upprepas och till och med överlappar varandra, och för att reducera dessa till en rimlig nivå.

1.14.15 I övrigt hänvisar vi till detta utförliga yttrande. Här ges motiveringar till rekommendationerna. Det innehåller dessutom ytterligare, också mycket konkreta, synpunkter och rekommendationer.

2. Allmänna kommentarer

2.1 Med tanke på de båda meddelanden (3) som kommissionen nyligen offentliggjorde i fråga om innovation i dess bredaste bemärkelse (se också punkt 4.12.1) och med tanke på den utmärkta Aho-rapporten (4) vill vi med detta yttrande framför allt koncentrera oss på frågorna forskning och utveckling som de absolut nödvändiga förutsättningarna för varje form av hållbar innovationsförmåga samt på den utbildning som krävs för detta. Med detta vill vi också så långt som möjligt undvika överlappningar med nämnda publikationer.

2.2 Europa är den moderna vetenskapens och forskningens vagga. (5) Vetenskapens och forskningens metodik och tankesätt har varit en avgörande vägledare för dagens europeiska samhälle, och de värderingar, den livsstil och levnadsstandard som växt fram därigenom har varit ett kännetecken för det europeiska kulturområdet. (6) Framgångsreceptet för de innovationer som detta resulterat i har varit en fri växelverkan mellan hantverksmässig uppfinnar- och företagaranda och vetenskapliga metoder och system.

2.3 Nästan hand i hand med de vetenskapliga och tekniska framstegen gick den viktiga samhällspolitiska utvecklingen i riktning mot en modern stat med maktdelning, demokrati, grundläggande rättigheter och sociala lagar.

2.4 En följd av dessa gemensamma processer är att livsvillkoren för de människor och de stater och regioner som berörts av denna utveckling har förändrats och förbättrats mer än någonsin förr i mänsklighetens historia.

2.5 Under de senaste 135 åren har befolkningens förväntade medellivslängd (7) mer än fördubblats (8). Under de senaste 50 åren har jordbruksproduktionen per hektar nästan tredubblats. I de framgångsrika industriländerna diskuteras i dag övervikt i stället för undernäring, informationsöverflöd i stället för informationsbrist, och en åldrande befolkning i stället för barnadödlighet.

2.6 De färdigheter och den kapacitet som vi uppnått genom forskning, utveckling och innovation inom det moderna industrisamhället omfattar alla områden som rör människans utveckling och livskvalitet.

2.7 Medan den omedelbara uppgiften för forskning och utveckling är att söka ny och djupare kunskap – alltså att utforska det okända och bekräfta det som man förmodar eller vet – samt att utveckla nya förmågor, har resultaten av denna strävan i en hög och tidigare otänkbar utsträckning bidragit till mänsklighetens väl. I denna överförda bemärkelse är det också forskningens och utvecklingens mål att tjäna mänskligheten.

2.8 En annan avgörande faktor var utvecklingen och den intensiva användningen av energiintensiva industriella förfaranden och maskiner som förbrukar energi: Energin har befriat människan från fysiskt betungande arbete och blivit till ett näringsmedel för de moderna samhällsekonomierna.

2.9 Mot bakgrund av detta måste kommittén ge en första viktig rekommendation: den avgörande roll som dessa framsteg har för vårt dagliga liv, förutsättningarna för att de skall komma till stånd, liksom de vetenskapliga, tekniska och kulturella prestationer som hänger samman därmed, måste få erkännande av samhället och få den uppmärksamhet som de förtjänar. Denna insikt måste ingå i det kollektiva medvetandet. Man måste påminna om den mycket lägre livskvalitet och den nöd som delar av tredje världen fortfarande har respektive lider i dag och som vi i dagens industriländer, utan alla dessa framsteg också hade tidigare, för att den standard som är så självklar för oss i dag och förutsättningarna för denna skall värdesättas.

2.9.1 Därför måste läroplanerna och den undervisningstid som finns att tillgå i skolan, på alla nivåer utformas för att stegvis göra våra barn och ungdomar bekanta med vetenskapliga och tekniska tänkesätt och befintliga kunskapsresurser (9) genom åskådliga och intressanta förklaringar och läromedel, och för att göra dem medvetna om den avgörande betydelse som det vetenskapliga arbetet och den tekniska utvecklingen har för vårt vardagsliv. Det gäller att få begåvade unga människor av båda könen att välja vetenskaplig-tekniska studier och att senare också kunna erbjuda dem bästa möjliga vetenskaplig-tekniska utbildning på högskolor och universitet, och därefter fortbildning genom program för livslångt lärande. Det som uppnåtts ligger till grund för framtida framsteg.

2.10 Det mesta av det ovanstående gäller inte bara Europa, även om de framsteg som nämnts tyvärr ännu inte står till förfogande för alla människor och folkgrupper runtom i världen på samma sätt och i tillräcklig utsträckning.

2.10.1 I detta sammanhang bör man framhålla ett viktigt kännetecken för det moderna kunskapssamhället, nämligen att, till skillnad från förr i tiden då t.ex. sidentillverkningen i Kina hölls strängt hemlig, förvärvad kunskap, dvs. något av det mest värdefulla vi har, ställs till vårt förfogande praktiskt taget kostnadsfritt (10), t.ex. på universitet och tekniska högskolor för studenter från hela världen (till och med genom stipendier), men också genom läroböcker, publikationer, patentskrifter, tekniska konferenser, information på Internet, facktidskrifter etc.

2.10.2 Detta offentliggörande av förvärvad kunskap gynnar å ena sidan det globala kunskapsutbytet, som är nödvändigt för vetenskapliga framsteg, och är å andra sidan en fantastisk och mycket effektiv form av utvecklingshjälp. Det har ända sedan 1800-talet bidragit till att länder som t.ex. Japan av egen kraft och på mycket kort tid kunnat gå från en medeltida livsform och samhällsstruktur till en levnadsstandard liknande den i Europa.

2.10.3 Denna fria tillgång till förvärvade kunskaper och färdigheter måste dock begränsas när det är nödvändigt för att få avkastning på gjorda investeringar i forskning och utveckling och samtidigt stärka konkurrenskraften hos den berörda nationens ekonomi genom det försprång som behövs på marknaden.

2.10.4 För detta har de flesta industristater utvecklat ett balanserat rättssystem för tillfälligt skydd av immateriell egendom, som kan leda till patenträtt. Kommittén har redan vid flertalet tillfällen tagit ställning till detta (11) och upprepat sin uppmaning om att införa ett europeiskt gemenskapspatent. Kommittén har också uppmanat till att öka medvetenheten om den ekonomiska och kulturella betydelse som immateriella rättigheter har. Slutligen är erkännande och skydd av immateriell egendom en sporre och en rättmätig belöning för den som uppfinner ny teknik eller bidrar med nya rön.

2.11 Vad innebär detta för den europeiska gemenskapspolitiken? För denna handlar det framför allt om den viktiga och mycket konkreta frågan om hur stor del av bruttonationalprodukten (BNP) som bör investeras i forskning och utveckling, inom ramen för en väl balanserad helhetspolitik.

2.11.1 Svaret på detta finner vi i den omtalade Lissabonstrategin, d.v.s EU:s mål att bli världens mest konkurrenskraftiga ekonomi (12).

2.11.2 I Barcelona (13) fattade rådet i mars 2002 vägledande beslut på detta område (14), bl.a. om det nu allmänt kända 3 % -målet, enligt vilket unionens totala utgifter för forskning och utveckling (FoU) skall ökas för att 2010 uppgå till nästan 3 % av gemenskapens BNP. Enligt detta beslut skall de nödvändiga investeringarna till två tredjedelar finansieras av den privata sektorn (punkt 47 i rådets beslut). Jämte en kraftig ökning av gemenskapens egna FoU-investeringar handlar det alltså också i högsta grad om att skapa incitament för att medlemsstaterna och framför allt näringslivet skall öka sina FoU-investeringar. Detta mål har kommittén uttryckt sitt fulla stöd för i flera av sina yttranden (15), men det ser tyvärr ut som om det inte kommer att uppnås annat än i ett fåtal medlemsstater. Det är en oroväckande omständighet.

2.11.3 Dessutom konstaterar man i det nummer av STERN REVIEW (16) – ”The Economics of Climate Change” – som kom ut i slutet av oktober 2006 att man bara för att hejda den globala uppvärmning som beror på växthusgaser behöver resurser motsvarande cirka 1 % av BNP, vilket också omfattar andra FoU-satsningar som behövs för detta.

2.11.4 Klimatförändringen och dess koppling till den mer allmänna frågan om energiutnyttjande, energiförbrukning och en hållbar energiförsörjning utgör emellertid inte det enda problemet på detta område. Även bekämpning av fysiska och psykiska sjukdomar, att underlätta för funktionshindrade, följderna av den demografiska utvecklingen, inbegripet forskning om åldrande, miljöskydd samt upprätthållande av våra levnadsvillkor och våra europeiska värderingar är exempel på forskningsområden där kommittén har gett utförliga rekommendationer i tidigare yttranden, t.ex. i yttrandet om det sjunde FoU-ramprogrammet och dess tillhörande särskilda program.

2.12 Europeiska gemenskapen står som bekant inför en mycket stor utmaning, en global konkurrens som blir allt hårdare, och i samband med detta handlar det framför allt om att bibehålla europeiska arbetstillfällen, lönenivåer och sociala och miljömässiga normer. Detta beror inte bara på USA:s och Japans ekonomiska kraft utan framför allt på att en betydande och allt starkare industri- och forskningskompetens håller på att utvecklas i länder som t.ex. Kina (vars mål är att år 2050 ha övertagit USA:s plats som världsledande tekniknation (17)!), Indien och Brasilien där lönenivåerna och de sociala och miljömässiga standarderna är betydligt lägre.

2.13 Det är mot bakgrund av just detta, dvs. den globala konkurrensen och den därmed förbundna globala kapplöpningen om ökade investeringar i forskning och utveckling, inbegripet en global konkurrens om de bästa vetenskapsmännen och ingenjörerna, som den europeiska gemenskapen på ett bättre sätt måste utnyttja och ytterligare förbättra sin potential avseende forskning, teknisk utveckling och innovation. Det handlar därvid i första hand om den globala konkurrensen, inte om den inomeuropeiska!

2.14 Europas konkurrenskraftiga ställning kan därför bara bibehållas i framtiden om Europa fortsätter att ligga steget före (18) på området för forskning, teknisk utveckling och innovation inom ramen för en sociokulturell miljö med demokrati, rättstat, fri företagsamhet, planeringstrygghet, motivation och erkänsla för framstående insatser som grund. Det europeiska forskningsområdet måste stärkas och utökas. Detta är visserligen något som i allmänhet erkänns i politiska avsiktsförklaringar i dag, men när det gäller genomförandet av det i praktiken, att omsätta det i prioriteringar (t.ex. forskningsbudgetar) och regelverk (t.ex. strukturen på lönetarifferna (19), skatterätt) föreligger tyvärr fortfarande stora brister, både på gemenskapsnivå och i de flesta medlemsstater.

2.15 Andra länder som konfronteras med liknande problem, som t.ex. USA och Japan, men också Schweiz, är framgångsrika genom att de lägger betydligt större resurser på forskning, teknisk utveckling och innovation, och dessutom gör det på ett effektivare sätt. Detta framgår bl.a. genom den dragningskraft som USA har på europeiska vetenskapsmän och ingenjörer. Den ömsesidiga rörlighet, som i princip är önskvärd på området, leder för EU:s del till en kompetensflykt (”brain drain”), eftersom alltför många experter och begåvningar väljer att utvandra till USA.

2.16 Särskilt vad gäller USA är detta faktum inte bara ett tecken på finansiell styrka och ett överlägset forskningssystem, utan det innebär dessutom att Europa försvagas samtidigt som USA växer sig allt starkare. USA:s FoU-politik kännetecknas dessutom, i jämförelse med Europas, av en öppnare och modigare inställning gentemot nya koncept och tillvägagångssätt, men också av en generellt större beredskap för risktagande. Den amerikanska FoU-politikens drivkraft är inte bara ekonomisk konkurrenskraft utan i lika hög grad en konsekvent nationell säkerhetsstrategi (20) och därmed sammanhängande stora FoU-investeringar, vilket leder till korsbefruktning.

2.17 För Europa gäller det nu alltså att blåsa nytt liv i sin tradition som ledande forsknings- och innovationsområde, investera betydligt mer i forskning och utveckling, ge sina medborgare de kunskaper som krävs för detta och belöna deras insatser samt att riva de hinder som står i vägen för detta.

2.18 Den viktigaste förutsättningen för att detta mål skall kunna uppnås är ett samhällsklimat där denna insikt växer fram och får full verkan, så att man på alla politiska nivåer kan skapa de ramvillkor som krävs och fatta beslut som fungerar som vägledning. Först då kommer skolor och universitet att kunna fullgöra sin roll inom den globala konkurrensen och först då kommer tillräckligt många unga människor att engagera sig för vetenskap och teknik. Först då kommer det förtroende och den optimism att uppstå inom näringslivet som krävs för de nödvändiga investeringarna.

3. Finansiella frågor och förfaranden

3.1 Investeringskälla. Forskning och innovation är, tillsammans med en kvalificerad och effektiv utbildning av kompetenta personer på området, förutsättningen för samhällets välstånd i framtiden. Samhället måste alltså göra de investeringar som krävs. Inom EU kommer dessa investeringar från gemenskapen, medlemsstaterna, näringslivet och, i liten utsträckning, från privata stiftelser.

3.2 Gemenskapsstöd.

3.2.1 Sjunde FoTU-ramprogrammet. Europeiska gemenskapens huvudbidrag (21) till stödet för forskning och utveckling kommer att ges genom det sjunde FoTU-ramprogrammet. Detta ramprograms budget för perioden 2007–2013 uppgår till (22) omkring 50 miljarder euro (23), dvs. runt 5,8 % av gemenskapens totala budget för denna period.

3.2.2 Detta belopp utgör därmed runt 0,06 % av gemenskapens bruttonationalprodukt, dvs. bara ungefär 2 % av Barcelonamålet (se bilagan). Enligt kommittén räcker inte detta för att gemenskapens stöd till fullo skall få den stora hävstångseffekt och den integrerande effekt på medlemsstaternas stödpolitik och på den vilja att investera som krävs inom näringslivet och utlösa den stora tillväxt som krävs.

3.2.3 Kommittén beklagar därför att man inte följt dess rekommendation (24) att öka den del av gemenskapsbudgeten som är avsedd för det sjunde FoU-ramprogrammet mer. Kommittén uppmanar därför rådet och Europaparlamentet att eftersträva tydliga framsteg på området i samband med översynen av EU:s budget 2008 och öka det sjunde FoU-ramprogrammets stödmedel till 3 % av Barcelonamålet.

3.2.4 Europeiska investeringsbanken. Kommittén vill också påpeka att Europeiska investeringsbankens stödmedel för forskning, utveckling och innovation bör ökas (25), särskilt de medel som syftar till att bygga upp nödvändig infrastruktur och stimulera kunskapsöverföring för industriell användning.

3.2.5 EU:s strukturfonder. Samma sak gäller, till och med i ännu högre grad, för användningen av EU:s strukturfonder. Här ligger framför allt de nya medlemsstaterna tydligt efter när det gäller att bygga upp den forskningsinfrastruktur som behövs och skapa band mellan denna och moderna högteknologiska företag.

3.3 Stöd från medlemsstaterna och näringslivet; stödåtgärder från gemenskapens sida

3.3.1 Mer investeringar. Med tanke på gemenskapsstödets strukturellt sett blygsamma andel är det mycket viktigt att såväl medlemsstaterna som det europeiska näringslivet (26) investerar tillräckligt, dvs. betydligt mer än vad de gjort hittills, i forskning och utveckling, och i utbildning på dessa områden, i syfte att frigöra och stärka Europas potential avseende forskning, utveckling och innovation och för att använda det europeiska forskningsområdet för att åtminstone delvis uppnå Barcelonamålet. På detta område har de flesta medlemsstaterna mycket att ta igen och ett mycket akut behov!

3.3.2 Tillförlitliga och lämpliga ramvillkor. Jämte ökade finansiella ansträngningar krävs det också en översyn av alla övriga villkor som är nödvändiga för att kunna nå bästa möjliga resultat med de medel som ställts till förfogande. Därvid gäller det särskilt att undersöka om aspekter och bestämmelser som inte har någon direkt koppling till forskning kan vara av nytta eller till skada, och att se till att största möjliga planeringstrygghet råder och att de statliga riktlinjerna är tillförlitliga.

3.3.3 Stödåtgärder från gemenskapens sida. Europeiska gemenskapen kan och måste emellertid också genom sin politik bidra med ett starkt stöd, särskilt genom lämpliga förordningar och direktiv, optimala ramvillkor och genom en klok användning av stödmedlen från det sjunde FoTU-ramprogrammet så att en hävstångseffekt uppnås.

3.3.4 EU-regler avseende statliga stöd. I enlighet med artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget är det gemenskapslagstiftningen om statligt stöd som reglerar vilken typ av och hur stora stöd som får beviljas av medlemsstaterna för FoU-arbeten och vilka administrativa förfaranden som gäller för detta. (27) Utformningen av dessa stödbestämmelser är alltså ytterligare ett avgörande verktyg för att påverka medlemsstaternas forskningsstöd, men också för att använda stödet från gemenskapens sjunde FoTU-ramprogram på bästa möjliga sätt. Därför måste EU:s stödregler utformas på ett sådant sätt (28) att de uppmuntrar medlemsstaterna och gör det lättare för dem att, på ett så effektivt och obyråkratiskt sätt som möjligt, stödja forsknings- och utvecklingsprojekt på universitet, i forskningsorganisationer och inom näringslivet, samt samarbetet mellan dessa, i större utsträckning och på ett effektivare sätt än vad de gjort tidigare.

3.3.5 Prioritering av den globala konkurrenskraften. Man måste särskilt undvika att alltför detaljerade begränsningar av statligt stöd till forskning och utveckling med stor byråkratisk börda och som enbart är inriktade på den inomeuropeiska konkurrenssituationen inkräktar på Europeiska gemenskapens globala konkurrenskraft. Just med tanke på den mycket begränsade relativa storleken på gemenskapens stöd (29) måste medlemsstaterna å sin sida tvärtom på ett generöst sätt och utan byråkratiska hinder kunna stödja de nätverk mellan universitet, forskningsinstitut och näringslivet som är nödvändiga för Europeiska forskningsområdet.

3.3.6 Små och medelstora företag och nyetablerade företag ”start-ups”. Det gäller att ytterligare stärka den potential som små och medelstora företag har, särskilt ”start-ups”, med avseende på innovation och, mer generellt, att skapa starkare incitament för näringslivet att göra investeringar på detta område. Kommittén vill dessutom hänvisa till sina rekommendationer (30) angående EU-programmet ”Flerårigt program för företag och företagaranda, särskilt för små och medelstora företag” och till det i detta sammanhang särskilt viktiga stödet på området kunskapsbaserad ekonomi. Av det faktum att 98 % av alla företag i EU är små och medelstora företag framgår det mycket tydligt hur viktigt det är att stärka innovationsförmågan hos företagen inom denna kategori.

3.3.7 Exemplet USA. Inspiration bör hämtas från de globala konkurrenternas stödpolitik på området, särskilt från den stödpolitik som förs i USA.

3.4 Medlemsstaternas budgetbestämmelser. En annan väsentlig finansieringsrelaterad fråga är om de enskilda medlemsstaternas budgetbestämmelser är förenliga med målet om en effektivare användning av finansiellt stöd. Om detta inte är fallet bör man från gemenskapens sida arbeta för att varje medlemsstats budgetbestämmelser bättre än hittills uppfyller de krav som finns på området forskning och utveckling.

3.4.1 Flexiblare anslagsplaner och budgetbestämmelser. Särskilt när det gäller investeringar i större utvecklingsprojekt, eller egentligen all investering i forskning och utveckling, bör man undvika en ”kameral” bokföring, dvs. att statliga anslag fastställs som inte är adekvata för området och som leder till att beslut fattas som inte är lämpliga för projektet i fråga. Eftersom man vid planeringen av projekt på ett nytt tekniskt område inte alltid kan förutspå projektens exakta totala kostnad, och inte heller hur stora anslag som behövs inom ramen för det aktuella kalenderåret, kan det hända att projektmedel i form av statliga anslag kan förfalla på grund av att de är bundna till ett visst kalenderår. Detta leder till irrelevanta optimeringsförfaranden och ineffektivitet, och därför måste man finna bättre lösningar, och förankra dessa i medlemsstaternas budgetbestämmelser, för att t.ex. tillåta möjligheten att föra över en del av de anslagna medlen till kommande kalender- eller budgetår.

3.5 Medlemsstaternas beskattningsbestämmelser och ansvarsrättsliga bestämmelser. På samma sätt bör man från gemenskapens sida arbeta för att även medlemsstaternas skattelagstiftning och ansvarsrättsliga lagstiftning i så hög grad som möjligt anpassas till målet att skapa incitament för att få näringslivet att investera mer i forskning och utveckling och göra så att de finansiella riskerna vid införande av innovativ teknik eller innovativa produkter förblir överskådliga.

3.6 Tillräcklig grundfinansiering från medlemsstaternas sida. Dessutom måste medlemsstaterna se till att en tillräcklig grundfinansiering ställs till förfogande för deras forskningsinrättningar för att de över huvud taget skall kunna dra fördel av en medfinansiering genom det sjunde FoTU-ramprogrammet.

3.7 Bokföring, kostnadsberäkning och utvärdering. Likaså bör man kontrollera hur bokföring, kostnadsberäkning och utvärdering av utgifter sköts av mottagarna av statligt stöd, dvs. de olika forskningsinrättningarna, för att se om de verkligen tar hänsyn till de karakteristiska särdrag som området för forskning och utveckling har. I detta sammanhang bör man särskilt undersöka om företagsekonomiska aspekter som har utvecklats för tillverkningsindustrin utan vidare kan överföras på organisationer vars produkt är ”kunskap”, eller om detta leder till snedvridningar i fråga om kostnader, presentation och utvärdering.

3.8 Politiska och samhälleliga prioriteringar. Rent generellt gäller det för politiker, och media i egenskap av opinionsbildare, att skapa en medvetenhet om att en tillräcklig och effektiv forskning och utveckling är en nödvändig grogrund för samhällets framtida välstånd, alltså också för sysselsättning, social trygghet och konkurrenskraft. Detta rör såväl de budgetbeslut som är nödvändiga för de investeringar som behöver göras, som alla ramvillkor som är nödvändiga för utbildning, arbetsrätt och arbetsvillkor, beskattningsrätt, avtalsrätt etc. Det gäller emellertid också samhällets inställning som helhet till vetenskaplig-tekniska framsteg, vilka innebär betydande möjligheter, men oundvikligen också att, hur försiktig man än är, en viss risk alltid återstår. En alltför stor aversion mot risker leder till stagnation och eventuellt till och med till kunskapsförlust och tillbakagång.

4. Strukturella aspekter och ramvillkor

4.1 Allmänna aspekter (31). Mot bakgrund av ovanstående är det därför av avgörande betydelse hur den ekonomiska, politiska, sociala och kulturella miljön ser ut, eftersom det är i denna miljö som kreativitet, uppfinningsrikedom och företagsamhet kan utvecklas bäst (32) och det är den som gör det möjligt att locka till sig vetenskapsmän och ingenjörer till det europeiska forskningsområdet, och även få dem att stanna. Detta innefattar framför allt de åtgärder som krävs för att bibehålla respektive skapa bästa möjliga verksamhetsförhållanden för god forskning och utveckling.

4.2 Försök med nya idéer och koncept. Vetenskap och forskning behöver en miljö präglad av konkurrens om de bästa idéerna, metoderna och resultaten. Hit hör också oberoende reproducering (alternativt motbevisning) – dvs. ett slags certifiering – och spridning och utveckling av dessa, där huvudmålet måste vara att successivt skapa ny kunskap. Man måste sålunda stödja och tillämpa pluralistiska (33) och tvärvetenskapliga forskningsmetoder, utvärderingsförfaranden och forskningsstrukturer så att denna konkurrens om de bästa idéerna och forskningsresultaten, men också organisationsformerna, stimuleras och utnyttjas (34).

4.3 Utvärderingskriterier och svängrum. Utvärderingskriterierna måste alltså även främja nytänkande och därmed också beredskapen att acceptera risken för misslyckande, eftersom framgång a priori inte kan garanteras. Alltför rigida bestämmelser om uppifrån-och-ned-metoder eller regler om att enhetliggöra olika organisationsformer, forskningsprogram och arbetsmetoder måste undvikas, eftersom de kan förhindra utvecklingen i fråga om nyskapande och innovation. För innovation måste företagen ha tillräckligt med svängrum, så att inte den nya idén dör redan på grund av att det finns för många restriktiva bestämmelser. Frihet inom forskningen – också friheten från irrelevanta, inskränkande (35) eller ideologiska riktlinjer – är en grundläggande förutsättning för kreativ vetenskap och nya upptäckter, men med gränser i form av rättsliga bestämmelser rörande etiska spörsmål och kravet på relevant användning av tilldelade stödmedel.

4.3.1 ”Nedifrån och upp”. Följande princip bör därför gälla all forskningspolitik: så mycket ”nedifrån-och-upp” som möjligt, så mycket ”uppifrån-och-ned” som är nödvändigt, så mycket decentralisering som möjligt och så mycket centralisering som är nödvändigt. Slutligen handlar det om att skapa balans mellan, å ena sidan, individuell idérikedom och individuell kreativitet och, å andra sidan, den planering, harmonisering och styrning som krävs när resurser läggs samman för att man skall kunna genomföra större projekt med arbetsfördelning.

4.3.2 Samarbetsprojekt. För särskilt krävande och lovande FoU-projekt eller högteknologiska projekt krävs det slutligen ofta internationellt samarbete mellan olika forskningsorganisationer, företag m.m. samt finansiering från olika bidragsgivare. Just när deras inre organisationsstrukturer, system för bedömning, personalpolitik, budgetbestämmelser (36) m.m. tydligt skiljer sig åt, kan detta leda till att de framsteg som åsyftas med samarbetet bromsas. Här gäller det att alla delaktiga aktörer är beredda att ta hänsyn till varandras behov och enas om gemensamma bestämmelser, om så är nödvändigt även om dessa avviker från egna sedvänjor, samt avstå från särskilda prioriteringskrav och nå överenskommelser som fungerar.

4.3.3 Den öppna samordningsmetoden. Medan man under punkten ”Testa nya idéer och koncept” alltså rekommenderar mångfald och redogör för vilka nackdelar stor enhetlighet kan ha för de evolutionära framstegen, måste man för samarbetsprojekt och rent allmänt för det inomeuropeiska samarbetet skapa ett minimum av enhetliga bestämmelser och kriterier som skall användas inom de samarbetande institutionerna. Det gäller att vara försiktig när man använder sig av öppen samordning, så att man uppnår den jämvikt som krävs mellan dessa motsatta ståndpunkter.

4.4 Förenkling (37) av och minskade administrativa förfaranden. Överlappande eller parallella instanser måste undvikas (38). Forskning och utveckling kräver också planering, företagande, administration och sakkunniga bedömningar som måste skötas av diplomerade och erfarna vetenskapsmän och ingenjörer. De administrativa förfarandena har dock blivit så många och omfattande att den börda som detta lett till berövar den egentliga forskningsverksamheten en stor del av dess prestationsförmåga. Det har framför allt uppstått en inflation i förfarandena kring ansökan, bedömning, övervakning och revision som leder till improduktiv verksamhet och som stjäl kraft från forskningen (39). Dessutom kan man inte ersätta bristande investeringar i utbildning, forskning och utveckling med mer utvärderingsförfaranden.

4.4.1 Därför upprepar kommittén sin enträgna begäran (40) att både kommissionen och medlemsstaterna verkligen skall ta tag i denna fråga och verka för att få till stånd effektivare och bättre samordnade förfaranden (framför allt med och mellan de berörda instanserna i medlemsstaterna). Kommittén rekommenderar framför allt att man minskar de alltför många vertikala (och även horisontella eller parallella) separat agerande tillståndsgivnings-, styr- och kontrollorganen (och -förfarandena).

4.5 Främjande av topprestationer och konkurrens. Kommittén välkomnar kommissionens, medlemsstaternas och forskningsorganisationernas ansträngningar för att särskilt främja framstående prestationer eller programförslag. Detta syftar rent allmänt till att uppnå topprestationer inom forskning och utveckling men också att få dem som presterar bäst att stanna kvar i eller komma till Europa. Detta innebär dock också ökade administrativa förfaranden. Desto viktigare blir prioriteringen att minska summan av alla dessa förfaranden massivt och att rationalisera och förenkla förfarandena. Talesättet ”mindre är mer” stämmer särskilt in på detta område.

4.6 Mindre avgränsade forskningskategorier. Det finns inte någon skarp åtskillnad mellan forskningskategorierna grundforskning, tillämpad forskning och utveckling utan snarare ett fruktbart nätverksbyggande och en koppling mellan de olika kategorierna. Så länge det emellertid görs åtskillnad mellan dessa kategorier i regelverken måste berörda organisationer ges tillräckligt spelrum för bedömning och beslut i samband med fastställandet av de olika kategoriernas stödandelar. Faktum kvarstår att resultat inom grundforskningen knappast är förutsebara, medan ett målinriktat och välplanerat förfaringssätt kan användas först när målet kan definieras och vägen är tillräckligt klar.

4.7 Från naturvetenskap till innovativa produkter, innovativa förfaranden och innovativa tjänster. Målet att öka omsättningen av ny kunskap inom grundforskningen och även inom tillämpad forskning och utveckling i nya produkter, processer eller tjänster förtjänar särskilt stöd. Även om det handlar om ett av de centrala problemen finns det tyvärr inget omfattande patentrecept på hur det skall lösas, men man kan ändå fastställa några grundläggande principer och rekommendera åtgärder.

4.7.1 Den viktigaste åtgärden i detta sammanhang är att förbättra rörligheten mellan den akademiska världen och näringslivet (se punkterna 5.5ff), men rent generellt också att främja dessa två ”kulturers” (41) ömsesidiga förståelse och ömsesidiga utbyte.

4.7.2 Den privata sektorn har dock också en skyldighet att utveckla en passande företagskultur och göra större ansträngningar på området forskning och utveckling och utveckla en modigare inställning gentemot innovativa produkter (se även punkt 4.9). Företagen måste rikta in sin personalpolitik på att själva ha eller bygga upp åtminstone så mycket vetenskaplig-teknisk kompetens att de kan ta ställning till och anpassa sig till nya idéer och möjligheter. Företagen måste dessutom bemöda sig om ett innovationsvänligt klimat för att främja och utnyttja medarbetarnas kreativa potential. Know-how kan endast överföras eller köpas om den redan finns tillgänglig och om folk känner till och förstår den (42).

4.7.3 Förbättrade informationssystem som kan nås via Internet och gör det möjligt för potentiella intressenter att följa vägen från en allmän samling uppslagsord till resultaten av europeisk forskning, publikationer i original och deras författare skulle också kunna bidra till detta. Cordis är delvis redan ett försök till detta (43). Sådana informationssystem borde också göras tillgängliga för funktionshindrade (44) och man bör ta hänsyn till äldre personer när man utformar dem.

4.7.4 Minst lika viktigt är dock det nödvändiga samarbetet mellan forskningsinstitut och företag specialiserade inom samma område. Detta samarbete främjas av att forskningsinstitut och berörda företag är belägna i omedelbar närhet till varandra (45), eftersom ett nära grannskap (”kluster”) för med sig såväl nödvändiga som efterfrågade möten och partnerskap. Det gäller att fortsätta främja dessa klusterbildningar genom lämpliga program. Men man bör också erkänna och främja alla ansträngningar på kommunal och regional nivå för att främja kunskapsöverföring och kontakter. Som goda exempel bör man här nämna initiativen med ”science cities” (46).

4.7.5 Kommittén ställer sig därför positiv till planerna (47) på ett europeiskt tekniskt institut (ETI), som skall bidra till att vidareutveckla gemenskapens och medlemsstaternas innovationsförmåga genom att knyta samman utbildnings-, forsknings- och innovationsaktiviteter på högsta nivå. ETI:s verksamhet bör framför allt bedrivas inom ramen för partnerskapsbaserade kunskaps- och innovationsgemenskaper. Kommittén rekommenderar att man i samband med detta dock framför allt också uppmuntrar, främjar och gynnar initiativ och processer som kommer nedifrån.

4.7.6 På det hela taget måste också medlemsstaterna vidta fler stödåtgärder på detta område. Dessa åtgärder måste inbegripa såväl de ”start-ups” som nämns ovan som samarbetet (48) mellan forskningsinstitutioner och redan etablerade företag.

4.8 Grundforskningens betydelse. Ovan nämnda stödprogram får dock under inga omständigheter innebära en belastning för grundforskningen. Därför vill kommittén återigen uttrycka sitt stöd för det mycket viktiga programmet ”Idéer” i det sjunde ramprogrammet och för Europeiska forskningsrådet som inrättats för detta program. En enda ny idé kan leda till en kraftig våg av förnyelse och framsteg på flera olika tekniska områden (49). Även näringslivet (50) skriver under på grundforskningens betydelse och stödet till denna forskning.

4.8.1 Detta ligger också i linje med kommitténs upprepade rekommendation att genom tillräckliga stöd också till grundforskningen tillmäta samtliga tre grundpelare i innovationstriangeln grundforskning, tillämpad forskning och utveckling (produkt- och processutveckling) vederbörlig vikt.

4.9 Den innovativa produkten. Även om alla dessa rekommendationer genomförs i praktiken förblir det den privata sektorns uppgift att realisera, använda, producera och marknadsföra de innovativa produkterna, de innovativa processerna och de innovativa tjänsterna, på basis av de kunskaper och färdigheter som förvärvats genom FoU-arbete. Detta kräver stora förinvesteringar och att det finns tillräckligt med tid till förfogande, och innebär dessutom tydliga marknadsbaserade risker, framför allt för de små och medelstora företagen. Även i detta avseende kan gemenskapen och medlemsstaterna bidra med avgörande hjälp genom en överlag tillförlitlig politik, genom att avskaffa administrativa hinder, skapa finanspolitiska – särskilt skattemässiga – incitament, genom tillräckliga stöd i form av riskkapital, genom att genomföra effektiva och obyråkratiska stödprogram och framför allt genom att alltid bemöda sig om ett teknik- och innovationsvänligt näringslivsklimat.

4.9.1 Systemet med offentliga upphandlingar skulle också kunna bidra till att innovativa produkter (metoder, tjänster) kommer ut på marknaden och på så sätt till att de offentliga institutionerna moderniseras (51).

4.10 Immateriell egendom och ett europeiskt gemenskapspatent. En av EU:s svagheter består i att det inte finns något gemenskapspatent. Avsaknaden av ett sådant patent avspeglas i betydligt högre kostnader och andra hinder när det gäller att säkerställa immateriell egendom. Avsaknaden av ett gemenskapspatent innebär två påtagliga nackdelar: för det första högre kostnader för patentförfaranden och patentskydd, och för det andra till och med en förlust av ett möjligt patentskydd, genom tidsfördröjning och bristande motivation.

4.10.1 Språkproblem. Ett av de hinder som står i vägen för EU när det gäller att införa ett gemenskapspatent är det språkproblem som föreligger. Kommittén rekommenderar därför att man löser språkfrågan enligt de beprövade sedvänjorna inom den internationella vetenskapens värld. Detta får dock inte på något sätt utnyttjas eller uppfattas som ett försök att rent allmänt hindra eller begränsa den språkliga mångfalden i Europa – ett värdefullt kännetecken på Europas kulturella bredd som kommittén stöder (52).

4.10.2 Tidsfrist för förhandsoffentliggörande som inte skadar nyhetsvärdet. Kommittén vill samtidigt på nytt påpeka att man bör införa en tidsfrist för förhandsoffentliggörande som inte skadar nyhetsvärdet (53), så att resultat som offentliggjorts på förhand av forskaren (i egenskap av uppfinnare) inte skadar patenterbarheten i ett senare skede.

4.11 De nya medlemsstaternas särskilda situation. Medan de nya medlemsstaterna i allmänhet har en konkurrensmässig fördel i form av låga löner – som naturligtvis också utgör en nackdel eftersom det innebär en lägre levnadsstandard för majoriteten av medborgarna – lider de av att den infrastruktur som är nödvändig för deras forskning och utveckling ännu inte är tillräckligt utbyggd.

4.11.1 Därför har kommittén vid flera tillfällen rekommenderat (54) att en klart större del av de medel som beviljas inom ramen för gemenskapens strukturfonder skall användas till att bygga ut forskningsinfrastruktur. På detta område skulle också finansiella medel från Europeiska investeringsbanken vara till stor nytta.

4.11.2 De nya medlemsstaterna måste dock också själva göra allt för att snarast möjligt fylla denna lucka och därefter successivt uppnå 3 %-målet. På det hela taget måste det vara ett prioriterat mål för gemenskapen att stödja de nya medlemsstaterna i deras arbete med att bygga ut sina forskningssystem och eftertryckligen stimulera nya vetenskapliga förmågor.

4.12 Innovation (55) i allmän bemärkelse. Medan vi i kommentarerna och rekommendationerna hittills huvudsakligen behandlat innovation som en följd av vetenskaplig-tekniska aktiviteter och initiativ, vill vi här uttryckligen också hänvisa till företagar- och handelsaspekter samt sociala aspekter (56) och möjligheter till innovativa idéer och förfaranden. Dessa aspekter kompletterar utan tvivel den vetenskapliga och tekniska aspekten och har samma betydelse för välfärden, konkurrenskraften och Lissabonstrategin. Om man ser till det förberedande yttrande som begärts handlar det dock framför allt om frågor inom ekonomisk politik och socialpolitik, som kommer att behandlas i ett separat yttrande från kommittén om Lissabonstrategin. (Se dessutom nästa kapitel.)

4.12.1 Kommittén vill i samband med detta välkomna kommissionens meddelanden (57) (se även punkt 1.2) av den 13 september 2006”Kunskap i praktiken: en brett upplagd innovationsstrategi för EU” och av den 12 oktober 2006, ”Ett innovationsvänligt, modernt Europa”. Kommittén instämmer helt och fullt i den tendens som uttrycks i dessa och som den i vissa av punkterna i dessa yttrande dessutom klargör. (I det första meddelandet åberopar man sig på Aho-rapporten (58), som också förtjänar stöd.) Kommittén vill dessutom hänvisa till sina egna förslag (59) för en innovativ sysselsättningspolitik.

5. Den mänskliga faktorn – humankapital – forskare och ingenjörer (60)

5.1 Personliga aspekter och motivation. Under denna punkt hänvisar kommittén till det yttrande som den utarbetat på detta tema (61). Kommittén bekräftar och understryker återigen det som sägs där. I detta yttrande påpekar kommittén, vilket den också gjort tidigare, att humankapitalet är den känsligaste och värdefullaste resursen för forskning, utveckling och innovation. Den viktigaste uppgiften i detta sammanhang är alltså att motivera begåvade unga människor att välja en vetenskaplig eller teknisk utbildning och att också ställa bästa möjliga utbildningar till deras förfogande.

5.2 Universitet och tekniska högskolor. Mot bakgrund av ovanstående är därför de nödvändiga utbildningsanstalterna en avgörande förutsättning för att kunna fylla behovet av kompetenta vetenskapsmän och ingenjörer. Man måste alltså etablera och bevara ett tillräckligt stort antal universitet av hög kvalitet, framför allt tekniska universitet, och se till att dessa är så attraktiva som möjligt, har framstående lärare och att det vid dessa universitet finns en nära koppling mellan forskning och utbildning (62). Dessa universitet måste kunna klara sig i konkurrensen med de bästa universiteten i USA och andra utomeuropeiska länder. Följaktligen måste de också vara tillräckligt attraktiva för de bästa studenterna i länder utanför Europa. Även här skulle ETI kunna spela en viktig roll.

5.3 Rörlighet. I dag ser man nästan på rörlighet, både inom och utom Europa, som en del av den nödvändiga vidareutbildningen för unga forskare och ingenjörer, vilket för med sig följande två krav:

5.3.1 Rörlighet måste belönas och får inte bestraffas. Tyvärr finns det dock fortfarande ett stort antal – till och med nya (63) – avtals-, skatte- och försäkringsrättsliga bestämmelser och regler avseende försörjning som får motsatt effekt. Därför krävs det att man genomför en systematisk och adekvat översyn av alla tänkbara rörlighetsaspekter och – hinder på området. I samband med detta måste man tänka på att detta är något som måste gälla hela familjer, eftersom den eftersträvade rörligheten inte får leda till att familjer splittras.

5.3.2 Rörlighet får inte heller utgöra en enkelriktad väg mot kompetensflykt ( ”brain drain” ). Därför måste man inrikta sig på att ge forskare och ingenjörer från utomeuropeiska länder, särskilt från länder som konkurrerar med Europa, de förutsättningar som krävs för att lyckas på området genom att ställa tekniska hjälpmedel till deras förfogande och erbjuda dem en god arbetsmiljö, liksom goda inkomstförhållanden och karriärmöjligheter.

5.4 Karriär. Med de investeringar som gjorts av samhället och även av enskilda forskare för att bygga upp det breda och komplicerade baskunnande och de högt specialiserade kunskaper som eftersträvas övertar samhället – genom sin politik – ansvaret för att dessa investeringar utnyttjas på bästa sätt. Detta ansvar måste också visa sig genom att man sörjer för lämplig karriärväg för de utbildade forskarna med attraktiva vägval i olika riktningar utan återvändsgränder. Om kvalificerade vetenskapsmän och ingenjörer är arbetslösa eller arbetar på fel ställe utgör detta ett slöseri med ekonomiska investeringar och verkar avskräckande på nästa generations kunskapselit, vilket i sin tur resulterar i att intresset för vetenskapliga och tekniska yrken försvinner eller att man flyttar från Europa

5.4.1 Doktorander. Med tanke på hur lång en fullvärdig vetenskaplig-teknisk utbildning med anslutande doktorsutbildning är och på det faktum att en doktorsavhandling inom vetenskap och teknik förutsätter förmåga till självständigt arbete och heltidsarbete, måste en sådan utbildning också erkännas och avlönas som ett heltidsarbete (vilket för ingenjörer ibland också är fallet). Det är med avseende på en rad olika aspekter för riskfullt att undanhålla forskartalanger ett ekonomiskt oberoende för länge under deras doktorandtid genom otillräcklig ersättning (64). Ingenjörer och vetenskapsmän som kan visa att de genomgått en fullvärdig akademisk utbildning är inte några lärlingar eller praktikanter.

5.4.2 För dessa forskares fortsatta karriärväg är det viktigt att utveckla attraktiva modeller med tjänster med goda utsikter att övergå i fasta anställningar ( ”tenure track” ) liksom alternativa vägar för yrkesval i olika riktningar. Det som sades i föregående stycke gäller dessutom ännu mer här.

5.4.3 Att ge människorna en riktig chans. Framsteg och permanent innovation grundar sig också på att alla delaktiga är motiverade, på innovativa affärsmodeller och på att rätt ledningsmetoder tillämpas. Det handlar om att tillhandahålla bästa möjliga chanser för människor – alltså också alla medarbetare inom företag eller forskningsinstitut – att utveckla sina talanger och för egeninitiativ i enlighet med deras begåvning, prestationsförmåga och kreativitet, samt att möjliggöra en social miljö som stimulerar och främjar deras förmåga att skapa. Detta är mycket viktiga frågor inom socialpolitik och socialforskning, familjepolitik, företagsekonomi och rent allmänt ledningskultur. Inom denna har man också kommit att erkänna vikten av en meningsfull balans mellan arbete och privatliv för kreativitet och produktivitet (65).

5.5 Sambandet mellan den akademiska världen och näringslivet. När det gäller kunskapsöverföring och erfarenhetsutbyte är det de sakkunniga på respektive område som är huvudaktörer. Därför görs sedan länge ansträngningar för att få till stånd mer personliga utbyten mellan universitet och forskningsinrättningar å enda sidan och näringslivet å andra sidan. Dessa bör trots de problem och hinder som finns absolut stärkas.

5.5.1 Hittills har man nämligen tyvärr inte varit särskilt framgångsrik när det gäller att avskaffa de många hinder som står i vägen för sådana utbyten (66), som t.ex. avtalsrättsliga bestämmelser, utnämningsförfaranden, olika karriärkriterier etc. Med tanke på att det huvudsakligen rör sig om välkända problem bör man på nytt försöka inverka på respektive ändra de förfaranden och avtalsmässiga hinder som står i vägen på detta område. Det handlar emellertid inte bara om avtalsmässiga hinder och stora inkomstskillnader, utan också om de skillnader som föreligger mellan företagskulturen inom näringslivet och i den akademiska världen. Även om några av dessa skillnader torde vara naturliga är det viktigt att i en betydligt större utsträckning främja utbyten och samarbete mellan olika personer på detta område. Kommittén rekommenderar att man på nytt funderar kring denna fråga för att komma fram till ett positivt resultat.

5.5.2 Vid sidan om finanstekniska, skatte- och ansvarsrättsliga aspekter bör man därför lägga särskild tonvikt vid den ömsesidiga rörligheten mellan den akademiska världen och näringslivet. Kommittén upprepar därför sin rekommendation om att inrätta ett system för stipendium och bidrag för att uppmuntra till en tidsbegränsad (t.ex. mellan ett och tre år) ömsesidig rörlighet mellan näringslivet och forskningscentrum (med en garanti att man skall få gå tillbaka till sitt tidigare arbete), i likhet med det ”sabbatsår” som det finns möjlighet till i den akademiska världen. Detta skulle inte bara leda till bättre kännedom om och förståelse för de olika parternas situation och till kunskapsöverföring, utan naturligtvis också till att fler möjligheter öppnar sig för långsiktigare utbyten. Kommittén är visserligen medveten om att det för båda parter inte är oproblematiskt (67) med människor som återvänder, men fördelarna med ett sådant stipendium torde göra det möjligt att övervinna detta problem. Det skulle ju dessutom också kunna öppna nya karriärvägar.

Bryssel den 13 december 2006 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Dimitris DIMITRIADIS

(1) KOM(2006) 502 slutlig av den 13 september 2006, ”Kunskap i praktiken: en brett upplagd innovationsstrategi för EU.”; KOM(2006) 589 slutlig av den 12 oktober 2006, ”Ett innovationsvänligt, modernt Europa”

(2) EUR 22005 ”Creating an Innovative Europe” ISBN 92-79-00964-8.

(3) Se fotnot 1.

(4) Se fotnot 2.

(5) Detta gäller också vetenskapen i allmänhet, inbegripet den grekisk-egyptiska kulturen och tidvis också korsbefruktningar med den indisk-arabiska kulturen.

(6) Kommitténs yttrande ”Vetenskap, samhälle och medborgare i Europa” (EGT C 221, 7.8.2001) innehåller en mycket utförlig och differentierad redogörelse för dessa processer.

(7) I Tyskland.

(8) I synnerhet genom minskad barnadödlighet.

(9) Det handlar därvid inte om att lära sig och behärska ett så stort antal formler som möjligt, utan om att skaffa sig baskunskaper i teknik och de grundläggande naturlagarna. Förståelse för betydelsen av kvantitativa samband och nyttan av matematiken är viktig i detta sammanhang.

(10) Se emellertid även punkt 2.10.3: I vissa fall (i) begränsas användningen av nya kunskaper genom tidsbegränsade patent eller genom att licenser kan förvärvas, eller (ii) genom att företag, mer eller mindre framgångsrikt, lyckas hålla de nyförvärvade kunskaperna hemliga.

(11) Se EUT C 112, 30.4 2004, EUT C 112, 30.4. 2004, EUT C 65, 17.3. 2006 och EUT C 324, 30.12.2006.

(12) http://consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/de/ec/00100-r1.d0.htm.

(13) http://consilium.europa.eu/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/de/ec/71067.pdf.

(14) Som hittills tyvärr inte har genomförts i tillräcklig utsträckning, särskilt 3 %-målet.

(15) EUT C 95, 23.4.2003.

(16) http://www.hm-treasury.gov.uk/independent_reviews/stern_review_economics_climate_change/sternreview_index.cfm.

(17) Bild der Wissenschaft, nr 9/2006, sid. 109.

(18) Kommittén har redan vid flertalet tillfällen (EUT C 65, 17.3.2006) påpekat att 3 %-målet från Barcelona utgör ett ”rörligt mål” på grund av den globala konkurrensen om investeringar i forskning och utveckling. De länder som inte uppnår detta mål i tid, kommer också i fortsättningen att släpa efter i utveckling.

(19) Detta gäller framför allt inkomst- och avtalssituationen för unga vetenskapsmän och ingenjörer.

(20) USA:s försvarsdepartement (Department of Defense, DoD) främjar i hög utsträckning också forskningsprojekt vid universitet och forskningscentrum.

(21) Utöver detta finns det olika stödprogram på andra områden inom kommissionen, som t.ex. ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation (2007–2013) och programmet ”Intelligent energi – Europa”.

(22) KOM(2006) 364 slutlig. Med förbehåll för det beslut som Europaparlamentet och rådet ännu inte har fattat.

(23) Plus ungefär 2 miljarder euro från Euratoms sjunde FoTU-ramprogram.

(24) CESE 1484/2005 (EUT C 65, 17.3.2006)

(25) CCMI håller just på att utarbeta ett yttrande om detta.

(26) En studie som nyligen genomfördes av kommissionen har visat att de europeiska företagen under 2005 glädjande nog ökade sina investeringar i FoU med 5,3 %.

(27) Se även EUT C 80, 30.3.2004 och EUT C 65, 17.3.2006.

(28) Angående detta publicerade kommissionen den 22 november 2006 på sin webbsida ett pressmeddelande (IP/06/1600) samt ett dokument (utan datum och referensnummer) om en gemenskapsram för statliga stöd till forskning, utveckling och innovation Kommittén har inte hunnit ta ställning till dessa och bedöma dem mot bakgrund av ovan nämnda rekommendationer.

(29) Se punkt 3.2.2.

(30) EUT C 234, 22.9.2005.

(31) EUT C 95, 23.4.2003.

(32) Se även punkt 3.4.

(33) Se dock även punkten ”Samarbetsprojekt” nedan.

(34) Se även EUT C 221, 7.8.2001, ”Vetenskap, samhälle och medborgare i Europa”, punkt 4.7: ”Genom forskning tar man ett steg in i det okända. De metoder som tillämpas av den enskilde individen eller av gruppen varierar och kompletterar varandra efter behov, talang och temperament. Forskare kan vara chefer, ingenjörer, samlare, hårklyvare eller konstnärer. Forskning är att famla i mörkret, utforska ett okänt landskap, samla och sortera uppgifter, finna nya ledtrådar, leta efter sammanhang och mönster, känna igen nya samband, utveckla matematiska modeller, utarbeta nödvändiga koncept och symboler, utveckla och konstruera ny utrustning och finna enkla lösningar och harmoni. Forskning innebär emellertid också att bekräfta, säkerställa, utvidga, generalisera och reproducera”.

(35) Se även EUT C 65, 17.3.2006, punkt 4.13.2 om en stadga samt fotnoten.

(36) Se också punkten ”Flexiblare anslagsplaner och budgetbestämmelser”.

(37) Se även EUT C 309, 16.12.2006, t.ex. punkt 1.2.

(38) Från CESE 1674/2004.

(39) På detta område har Deutsche Hochschulverband nyligen publicerat en omfattande jämförande studie. Denna finner man i Forschung und Lehre, nr 9/2006, s. 516 (www.forschung-und-lehre.de).

(40) Punkt 5.18 (EUT C 110, 30.4.2004).

(41) Ej att förväxla med de ”båda kulturerna” enligt G.P. Snow – vetenskap och humaniora.

(42) Citat hämtat från EESK:s yttrande om det europeiska forskningsområdet, (EUT C 204 18.7.2000).

(43) http://cordis.europa.eu/

(44) Se också ERUF-bestämmelserna (Europeiska regionala utvecklingsfonden) om detta.

(45) I likhet med vad fallet också är för interdisciplinära forskningsteman.

(46) www.sciencecities.eu

(47) Kommittén håller på att utarbeta ett separat yttrande om detta.

(48) Här föreligger dock vissa grundläggande motsatser, som kommittén redan tagit upp i sitt yttrande (EUT C 309, 16.12.2006), punkt 7. Till exempel:

— Grundforskning och all mer långsiktig forskning och utveckling utvecklas genom att resultaten offentliggörs i ett tidigt skede för att andra forskare skall få möjlighet att kontrollera dem. Dessutom måste man utnyttja de synergieffekter som uppstår i en ögonblicklig, ömsesidig kommunikation inom forskarsamhället, och särskilt när många laboratorier samarbetar i ett gemensamt forsknings- och utvecklingsprogram.

— Staten måste vanligen kräva att resultat av forskning som får statligt stöd skall offentliggöras för att säkerställa en rättvis stöd- och konkurrenssituation.

— Med hänsyn till konkurrenssituationen är å andra sidan företag vanligen intresserade av att behandla resultat av sin produktutveckling konfidentiellt tills en ny produkt är klar att marknadsföras.

(49) Se även CES 595/2000, avsnitten 1, 7 och 8.

(50) Se The Economic Returns to Basic Research and the Benefits of University-Industry Relationships: A literature review and update of findings. Report for the UK Office of Science and Technology* by SPRU – Science and Technology Policy Research. Alister Scott, Grové Steyn, Aldo Geuna*, Stefano Brusoni, Ed Steinmueller, 2002.

(51) Som vi vet innebär innovativa språng dock också risker – som kan leda till förseningar, ökade kostnader eller till och med misslyckande. Detta kan då leda till offentlig kritik – och i slutänden endast bedömas mot bakgrund av det långsiktiga resultatet. (Exempel: Airbus 380, det tyska systemet med vägtullar eller UMTS-licenser (Universal Mobile Telecommunications System).

(52) EUT C 324, 30.12.2006: ”En ny ramstrategi för flerspråkighet”.

(53) Detta innebär att ett offentliggörande av nya forskningsresultat av en forskare (i egenskap uppfinnare) inom en viss tidsfrist inte får leda till att dennes patent påverkas i ett senare skede. Se även, punkt 5.2 (EUT C 95, 23.4.2003).och Punkterna 2.5.1 och 2.5.2 (EUT C 110, 30.4.2004).

(54) Bl.a. i EUT C 65, 17.3.2006.

(55) Enligt kommissionens förslag om inrättande av Europeiska tekniska institutet är innovation ”den process – och resultaten av denna process – genom vilken nya idéer tillgodoser samhällelig eller ekonomisk efterfrågan och ger upphov till nya varor, tjänster eller företagsmodeller som framgångsrikt introduceras på en befintlig marknad eller som kan skapa nya marknader.” Om man ser till det förberedande yttrande som begärts handlar det här framför allt om vetenskapliga och tekniska processer eller produkter.

(56) Se fotnot 44. En kortare definition från det engelska språkområdet lyder: Innovation is the successful exploitation of new ideas (innovation är lika med ett framgångsrikt utnyttjande av nya idéer).

(57) KOM(2006) 502 slutlig och KOM(2006) 589 slutlig, även fotnoterna 1 och 2.

(58) Esko Aho / EUR 22005 http://europa.eu.int/invest-in-research/

(59) T. ex. ”Flexicurity – den danska modellen” (EUT C 195, 18.8.2006).

(60) Översättarens anmärkning: Denna fotnot syftar i den tyska originaltexten till att påpeka att beteckningarna ”Wissenschaftler” och ”Ingenieure” gäller både manliga och kvinnliga forskare och ingenjörer. ”Forskare inom det europeiska området för forskningsverksamhet: ett yrke med många karriärmöjligheter”.

(61) (EUT C 110, 30.4.2004).

(62) Bättre nätverk mellan universiteten och utomeuropeiska forskningsinstitut skulle vara till hjälp i detta sammanhang, särskilt för att inbegripa teknisk utrustning och infrastruktur i kopplingen mellan forskning och utbildning men också för att de senaste rönen skall vinna ingång i undervisningen.

(63) T.ex. i Tyskland.

(64) Se även EUT C 110, 30.4.2004.

(65) Se Frankfurter Allgemeine Zeitung nr 257, 4 november 2005, C1.

(66) Se t.ex. i Forschung und Lehre (på uppdrag av Deutscher Hochschulverband, www.forschung-und-lehre.de), nr 4/2006, s. 208 och nr 7/2006, s. 402.

(67) Se t.ex. Beruf und Chance, Frankfurter Allgemeine Zeitung nr 251, 28 oktober 2006, C1.