Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 40/94 om gemenskapsvarumärken"

(KOM(2002) 767 slutlig - 2002/0308 (CNS))

(2003/C 208/02)

Den 17 januari 2003 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 4 april 2003. Föredragande var María Candelas Sánchez Miguel.

Vid sin 399:e plenarsession den 14 och 15 maj 2003 (sammanträdet den 14 maj) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande enhälligt.

1. Inledning

1.1. Gemenskapsvarumärken ger ett enhetligt skydd på den europeiska marknaden och har ur juridisk synpunkt inneburit ett stort framsteg i förhållande till de nationella varumärkena. Förutom att systemen för att få ensamrätt till produkters och tjänsters kännetecken har förenklats, har de positiva effekterna för marknaden, konsumenterna och användarna ökat.

1.2. Gemenskapsvarumärkena har fått en viktig effekt på fullföljandet av EU:s inre marknad. Den fria rörligheten för varor har gynnats genom att gemenskapsprodukter och gemenskapstjänster identifierats. I och med att gemenskapens säkerhetsbestämmelser uppfyllts har det blivit lättare för konsumenterna att förlita sig på vissa varumärken, även om de inte alltid kunnat göra det i samma utsträckning. Vi inser dock att det är positivt att gemenskapsmärket ger detta dubbla resultat: innehavarens ensamrätt till märket och identifikation av produkter och tjänster.

1.3. Tillsammans med Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (hädanefter kallad byrån) har kommissionen följt upp gemenskapsvarumärkenas utveckling och följdverkningar, så att man kunnat förbättra förhållandena och effekterna för att få optimala resultat. Följaktligen har medlemsstaterna och de berörda organisationerna rådfrågats flera gånger.

1.4. Resultatet blev denna ändring av förordning 40/94(1), som dels leder till att byrån fungerar effektivare, dels till att systemet anpassas till de nya förhållandena när länder med olika rättssystem ansluter sig.

2. Förslagets innehåll

2.1. Den föreslagna ändringen är av formell karaktär. Det handlar om att rätta till brister som minskar effektiviteten hos de organ som inrättats genom förordning (EG) nr 40/94, och om formaliteter i samband med ansökningar om gemenskapsvarumärken. Det förekommer även andra ändringar som påverkar erkännandet och skyddet av ett visst kännetecken, och det är viktigt att se vilket resultat dessa ändringar kan få.

2.2. Förslagen till ändringar av formell karaktär kan delas in i tre grupper:

2.2.1. Ändringar som påverkar registret över gemenskapsvarumärken och som framför allt hänger samman med utvecklingen av processen för att godkänna ett kännetecken som gemenskapsvarumärke. Framför allt kan följande nämnas:

- Absoluta registreringshinder.

- Registreringshinder.

- Ingivande av ansökan.

- Omprövning av beslut som endast berör en part eller två parter.

- Återkallande av beslut.

- Fördelning av kostnaderna.

- Fortsatt behandling.

- Begäran om omvandling.

- Genkäromål.

2.2.1.1. Bland dessa ändringar av formell karaktär finns två som får effekter utöver registreringsprocessen:

- Följder för det insolvensförfarande som gäller för innehavaren av ett gemenskapsvarumärke och som anpassas genom förordning (EG) nr 1346/2000(2).

- Avdelad ansökan och registrering: Genom två nya artiklar förenklas och underlättas delning av ett gemenskapsvarumärke, så att det kan fungera som kännetecken för mer än en produkt eller tjänst.

2.2.2. Bland de ändringar som syftar till att förbättra överklagandenämnderna, och framför allt att förkorta tidsfristerna för överklagandena, kan följande nämnas:

- Byråns styrelse utser ledamöterna i överklagandenämnderna.

- En ordförande i en överklagandenämnd kan samtidigt vara direktör för överklagandeavdelningen.

- Beslut kan fattas av en enda ledamot i vissa fall.

- Överklagandenämnderna kan avgöra ärenden i utökad sammansättning.

2.2.3. Vissa avgifter som inte innebär några verkliga inkomster för byrån utan i stället komplicerar förfarandet avskaffas.

2.3. De övriga ändringarna rör följande två viktiga punkter:

2.3.1. Det blir möjligt även för medborgare eller hemmahörande i tredjeländer som inte är anslutna till Pariskonventionen eller Världshandelsorganisationen (WTO) att bli innehavare av gemenskapsvarumärken, under förutsättning att deras ursprungsländer tillämpar ömsesidighetsprincipen gentemot medlemsländerna.

2.3.2. Granskningssystemet avskaffas eftersom det inte ger gemenskapsvarumärket något verkligt mervärde.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Kommittén är positiv till innehållet i de ändringar som föreslagits för förordning (EG) nr 40/94, eftersom de inte bara rör formaliteter utan innebär en genomgripande förändring, något som är nödvändigt för att anpassa administrationen av registret över gemenskapsvarumärken till de nya förhållanden som följer av EU:s utvidgning. Av denna orsak är det nödvändigt att yttra sig över de övriga teman som de sammantagna ändringarna enligt vår åsikt gäller.

3.2. Innehavare av gemenskapsvarumärken

3.2.1. Större flexibilitet

Kommissionen vill öka flexibiliteten genom att avskaffa ömsesidighetskraven på innehavare av varumärken i tredje land som vill ansluta sig till ordningen med gemenskapsvarumärken. Förslaget gynnar i allmänna ordalag innehavare av varumärken och deras ombud, och ger dem möjlighet att åberopa ett tidigare registrerat gemenskapsvarumärkes företräde, att återkalla beslut i händelse av sakfel, att förlänga tidsfristerna för behandling i vissa fall eller att klargöra kostnaderna.

3.2.2. Eventuella svårigheter

Denna flexibilitet ligger inte i linje med innehavarens frihet att välja ett kännetecken. Detta problem kan uppstå när innehavaren av en ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning vill registrera denna som ett gemenskapsvarumärke. Eftersom detta innebär ett absolut registreringshinder i enlighet med artikel 7, får en företagare på grundval av kriterier som ofta hänför sig till nationell nivå inte använda detta kännetecken ens när det är det som verkligen utmärker produkten eller tjänsten i fråga.

3.3. En aspekt som har orsakat tolkningssvårigheter och rättsliga beslut med olika innebörd är uttrycket "i mer än bara lokal omfattning" i artikel 8.4 i förordningen. I den nya rättsakten bör det tydligt framgå vad som avses med "lokal" i samband med denna föreskrift.

3.4. Rättsliga ombud

3.4.1. I kommissionens rapport behandlas ombudssystemet, och de nuvarande hindren för fri rörlighet av tjänster framstår tydligt. I enlighet med den fria rörligheten bör man på hela den inre marknaden göra det lättare för personer som fyller denna funktion att få tillträde till byrån. Förslaget ger möjlighet att förse professionella ombud med en handling utan krav på att deras bostadsort skall ligga i den medlemsstat där de har fått fullmakt att företräda intressen i samband med varumärken. Om de har fått auktorisation i någon av medlemsstaterna kan de därmed vara verksamma i samtliga medlemsstater.

3.4.2. Trots att ändringarna rörande ombudssystemet har förenklats, kommer de slutgiltiga detaljerna att fastställas av kommissionen när förordningen skall tillämpas. Kommittén anser därför att det är svårt att yttra sig över förslaget, eftersom det saknas information om de nödvändiga kriterierna för att bli erkänd som ombud.

3.4.3. Under alla omständigheter anser vi att kommissionen bör analysera de nuvarande möjligheterna i några medlemsstater: särskilda prov, auktorisering på grundval av en särskild examen, gemensam förteckning för olika medlemsstater. Det bör framhållas att det för närvarande inte finns några enhetliga kriterier, och att det därför krävs ett ställningstagande från kommissionen.

3.4.3.1. En möjlighet vore att förutom tillämpningsföreskrifterna anta uppförandekoder, något som kommissionen föreslår och som skulle göra det möjligt för ombuden att ansluta sig frivilligt, utan att kostnaderna eller de administrativa förpliktelserna blir alltför betungande. På så sätt skulle en enhetlig tillämpning i alla medlemsstater kunna underlättas.

3.5. Enligt EESK:s mening är det viktigaste inslaget i den föreslagna reformen avskaffandet av granskningssystemet. Detta motiveras i fjärde skälet i ingressen med att granskningssystemet "inte ger systemet något verkligt mervärde utan snarare medför orimliga kostnader, förseningar och andra nackdelar för förfarandet".

3.5.1. Skillnaderna mellan de olika ländernas praxis och det faktum att vissa länder (Frankrike, Italien och Tyskland) för närvarande inte deltar i granskningssystemet skulle kunna vara ett skäl till att avskaffa det. Byrån för harmonisering inom den inre marknaden har endast begränsade kontakter med de nationella myndigheterna, och resultaten är inte alltid positiva eftersom det saknas en enhetlig norm för vad granskningen skall omfatta.

3.5.2. Å andra sidan skulle kostnaderna för granskningsrapporter fördubblas. Enligt byråns beräkningar kommer kostnaderna att öka från 270 till 592 euro per ansökan efter utvidgningen.

3.5.3. Trots de tidigare anmärkningarna vill kommittén uppmana kommissionen att beakta följande viktiga punkter:

1) De effekter som avskaffandet av granskningssystemet kan få för de små och medelstora företagen, i och med att deras möjlighet att hävda sitt varumärke genom rätten till invändningar begränsas.

2) Effekterna för konsumenterna i de fall då ett gemenskapsvarumärke kommer att finnas parallellt med nationella varumärken.

3.5.4. Till sist vill kommittén framhålla att man borde ha kunnat lösa frågan om avskaffande av granskningssystemet på ett mindre dramatiskt sätt. Man skulle till exempel ha kunnat överväga möjligheten att genomföra en granskning på frivillig väg, på begäran av sökanden, som också skulle stå för kostnaderna. EESK anser nämligen att de små och medelstora företagen diskrimineras i förhållande till de stora företagsgrupperna, som kan kosta på sig en privat granskning.

3.6. I artikel 77a i förordningen finns också en formulering som kan skapa onödiga missförstånd och som helt klart är överflödig, nämligen "samt om det snarare ligger i allmänhetens intresse att handlingen korrigeras". Denna text bör strykas.

3.7. I artiklarna 127.2, 129.2 och 130.2 i förordningen bör man precisera att i alla fall där man nämner "endast en ledamot" gäller att denne "skall vara jurist". Det är inte logiskt att man ställer upp det rättmätiga kravet att ett organ är beslutsmässigt när minst en ledamot är jurist men att beslut kan fattas av "endast en ledamot" som inte är jurist, särskilt i överklagandenämnderna (art.130.2).

3.8. Ett tema som inte behandlas i översynen av förordningen om gemenskapsvarumärken är förhållandet mellan denna förordning och internationella avtal, i synnerhet Madridavtalet, som skulle kunna göra det möjligt för EU att få samma rättigheter som andra avtalsparter. För närvarande blockerar rådet gemenskapens anslutning, som föreslogs 1996. Följden blir att gemenskapsvarumärket saknar internationellt skydd i förhållande till våra konkurrenter och därför förlorar i styrka på den internationella marknaden. Om gemenskapen ansluter sig kommer det dessutom att krävas en ny översyn av förordningen.

3.9. Slutligen bör det uppmärksammas att de största utmaningarna för gemenskapsvarumärket består dels i utvidgningen av den inre marknaden till 25 medlemsstater, vilket motiverar större personalresurser och materiella resurser till byrån, dels i utnyttjandet av ny teknik som kan användas i alla gemenskapsregister. Även om denna teknik underlättar tillgången till information i dessa register, får man inte försumma användningen av skyddssystem som kan garantera den rättsliga säkerheten för innehållet i registren.

4. Sammanfattningsvis vill vi upprepa att den flexibilitet som eftersträvas i förslaget inte får bli till men för gemenskapsvarumärkets rättsliga säkerhet, särskilt när det gäller de små och medelstora företagen. Det är anledningen till att EESK anser att strykningen av artikel 39 inte kan motiveras enbart med ekonomiska skäl. Dessutom har gemenskapsvarumärket ett mervärde, i och med att det stärker ett produktionssystem i enlighet med gemenskapens bestämmelser och normer, som ger de europeiska konsumenterna en garanti för produkternas och tjänsternas kvalitet.

Bryssel den 14 maj 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) EGT L 349, 31.12.1994.

(2) EGT L 160, 30.6.2000.