P6_TA(2007)0043

Budgetbistånd till utvecklingsländer

Europaparlamentets resolution om budgetstöd till utvecklingsländer (2006/2079(INI))

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artiklarna 177 och 180 i EG-fördraget,

- med beaktande av FN:s millennieförklaring av den 18 september 2000, där millennieutvecklingsmålen fastställdes gemensamt av världssamfundet som målsättningar för att utrota fattigdomen,

- med beaktande av handlingsprogrammet från FN:s internationella konferens om befolkning och utveckling i Kairo 1994,

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet med titeln "Gemenskapens stöd till ekonomiska reformprogram samt till åtgärder för strukturanpassning: utvärdering och framtidsutsikter" (KOM(2000)0058),

- med beaktande av handledningen för programplanering och genomförande av budgetstöd till tredjeländer från april 2003, utarbetad av Byrån för samarbete EuropeAid (AIDCO), generaldirektoratet för utveckling (DEV) och generaldirektoratet för yttre förbindelser (RELEX),

- med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet och Europeiska gemenskapen, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 [1] (Cotonoupartnerskapsavtalet),

- med beaktande av den sammanfattande rapporten med en utvärdering av allmänt budgetstöd från maj 2006 som genomfördes gemensamt av International Development Department (University of Birmingham) och dess samarbetspartner,

- med beaktande av revisionsrättens särskilda rapport nr 5/2001 om motpartsmedel från strukturanpassningsstöd i form av direkt budgetstöd (sjunde och åttonde EUF) samt kommissionens svar [2],

- med beaktande av revisionsrättens särskilda rapport nr 2/2005 om EUF:s budgetstöd till AVS-länderna: kommissionens förvaltning av området reformen av de offentliga finanserna samt kommissionens svar [3],

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet med titeln "Samarbete med AVS-länder som är inblandade i väpnade konflikter" (KOM(1999)0240),

- med beaktande av sin resolution av den 6 april 2006 om biståndseffektivitet och korruption i utvecklingsländer [4],

- med beaktande av kommentaren från policyavdelningen i Europaparlamentets generaldirektorat för EUextern politik från juni 2004 om fördelar och nackdelar med budgetstöd som ett sätt att tillhandahålla bistånd,

- med beaktande av högnivåmötet i OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd (DAC) i Paris i mars 2005,

- med beaktande av Parisförklaringen om biståndseffektivitet av den 2 mars 2005,

- med beaktande av det prestationsmåttsystem som anges i programmet för offentliga utgifter och ekonomisk ansvarighet (PEFA) från juni 2005,

- med beaktande av artikel 45 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för utveckling (A6-0005/2007), och av följande skäl:

A. Det pågår diskussioner om hur utvecklingsmedlen skall uppnå de mest effektiva resultaten för att gagna befolkningen i mottagarländerna.

B. Det måste konstateras att årtiondens försök att förbättra de faktiska levnadsvillkoren för människor i utvecklingsländerna har misslyckats i många delar av världen, vilket beror på en invecklad kombination av orsaker och omständigheter, varav vissa tydligt kan definieras som misshushållning, missbruk av medel och korruption.

C. Behovet av ett engagemang för utvecklingssamarbete måste hela tiden motiveras, inte bara i förhållande till allmänheten utan också i samspelet med andra intressenter på området offentliga utgifter.

D. Budgetstöd anses vara ett centralt instrument i Europeiska gemenskapens utvecklingssamarbete, och ungefär en femtedel av EUF:s bistånd ges i form av oriktat budgetstöd.

E. Vikten av att regeringar tillhandahåller ett förutsägbart bistånd genom att använda mottagarländernas egna system, så långt detta är möjligt, erkändes av kommittén för utvecklingsbistånd vid högnivåmötet som hölls i Paris i mars 2005.

F. Budgetstöd skapar förutsättningar för närmare samordning mellan givarna.

G. Att mottagarstaterna har effektiva och ansvariga strukturer, såväl när det gäller en fungerande demokrati med respekt för grundläggande friheter, mänskliga rättigheter och politisk pluralism som när det gäller budgetprocesser, kostnadsansvar och ett tillhandahållande av tjänster som är underkastat kontroll, är avgörande för budgetsstödets effektivitet.

H. Budgetstöd kan ge mottagaren makt att påverka sin utvecklingsprocess.

I. Budgetstödprocessen sker inom ramen för ett partnerskap, där prioriteringar fastställs och bedömningar görs genom en kontinuerlig politisk dialog mellan givare och mottagare.

J. Budgetstöd bör också uppmuntra till en förstärkning av de demokratiska processerna, genom att det civila samhället erbjuds ett politiskt utrymme, särskilt genom deltagande i utformningen av en strategi för fattigdomsbekämpning och utveckling, och den parlamentariska kontrollen över utvecklingspolitiken och budgetutgifter främjas.

K. Budgetstöd kan antingen vara ett allmänt budgetstöd som avser den övergripande makroekonomiska och finansiella ramen, eller ett sektorsinriktat budgetstöd.

L. Viktiga faktorer att överväga vid beslut om budgetstödfinansiering är det "externa finansieringsgapet", fattigdomens utbredning, goda styrelseformer, tidigare prestationer, utvecklingsinsatser och en realistisk bedömning av möjliga resultat i form av fattigdomsminskning, tillväxt och institutionella reformer.

M. Medel som tillhandahålls som allmänt budgetstöd är helt flexibla, eftersom överföringarna görs direkt till ett lands statskassa, vilket i praktiken innebär att det är mottagaren som kontrollerar, förfogar över och redovisar användningen av dessa medel.

N. I artiklarna 61.2 och 67 i Cotonoupartnerskapsavtalet anges tydligt villkoren för att ett mottagarland skall kunna få budgetstöd. Det krävs uttryckligen en viss standard på förvaltning av offentliga medel, makroekonomisk politik och sektorspolitik samt offentlig upphandling. Givaren och mottagaren skall dessutom se till att anpassningen till dessa villkor är ekonomiskt möjlig liksom socialt och politiskt genomförbar.

O. Det krävs en fungerande parlamentarisk demokrati med respekt för grundläggande friheter och mänskliga rättigheter, inbegripet politisk pluralism, och ett effektivt offentligt system för finansiell förvaltning för att budgetstöd skall kunna ges. Budgetstödet bör bedömas efter i vilken grad mottagarlandets kännetecknas av goda styrelseformer, kontroll av ett demokratiskt valt parlament, rättsstatsprincipen, ansvarsstrukturer inom staten, kompetens, en väl definierad makroekonomisk politik, utvecklingspolitik och sektorspolitik samt i vilken utsträckning den offentliga upphandlingen är öppen och medger insyn.

P. Riskerna bör mätas i förhållande till de berörda offentliga strukturernas förmåga att administrera och använda medel, goda styrelseformer, uppslutning kring utvecklingsprinciper, förekomst av korruption, demokrati och mänskliga rättigheter.

Q. Effektiv offentlig finansiell förvaltning och effektiva budgetsystem som syftar till att skapa en stabil makroekonomisk miljö är en nödvändig förutsättning för utveckling.

R. Ett antal partnerländer som får budgetstöd, särskilt bland AVS-staterna, har ytterst bristfälliga offentliga system för finansiell förvaltning.

S. Inom partnerskapet mellan givare och mottagare bör man effektivt och gemensamt analysera resultatet av utvecklingspolitikens genomförande och reformer, vilket är avgörande om budgetstödets bärighet skall kunna bedömas.

1. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att endast använda budgetstöd om nettofördelarna med en sådan mekanism kan påvisas utifrån tydligt objektifierbara kriterier och en fullständig bedömning av riskerna i fråga.

2. Europaparlamentet betonar att budgetstöd endast kan bli en framgångsrik stödform om båda parter tar sitt ansvar i en sann anda av partnerskap och ägarskap.

3. Europaparlamentet kräver att budgetstödet så långt som möjligt inriktas på utvecklingsprioriteringar för att minska fattigdomen, att dessa prioriteringar får en central plats i den politiska dialogen mellan givare och mottagare och att det kommer till stånd en parlamentarisk kontroll av både givare och mottagare.

4. Europaparlamentet betonar vikten av att mottagande regeringar bygger upp sin kapacitet och att dessa antar en starkare ledarroll i samordningen av utvecklingsstödet.

5. Europaparlamentet betonar vikten av att skapa en kultur av ansvarsskyldighet i vilken parlament och högsta revisionsinstanser blir delaktiga. Europaparlamentet konstaterar att budgetstöd måste gå hand i hand med stärkandet av det civila samhället.

6. Europaparlamentet anser att rättvis tillämpning av tydliga, explicita och realistiska villkor - som alla parter enats om och som är knutna till budgetstödprogrammet - är grundläggande för instrumentet i fråga och nödvändigt för att se till att beviljande av bistånd blir tillförlitligt.

7. Europaparlamentet rekommenderar att budgetstöd används för AVS-staterna i enlighet med de kriterier som följer av artiklarna 61.2 och 67 i Cotonoupartnerskapsavtalet.

8. Europaparlamentet är bekymrat över beslutet att använda budgetstöd i Malawi, ett land med stora och kända risker, och i Kenya, där alla medlemsstater har dragit in budgetstödet, vilket får till följd att kommissionens förmåga att använda instrumentet effektivt kan ifrågasättas.

9. Europaparlamentet är bekymrat över att revisionsrätten har konstaterat att kommissionen i vissa fall inte har haft tillräckliga skäl att bevilja budgetstöd till länder med bristfälliga offentliga system för finansiell förvaltning, och att artiklarna 61.2 och 67 i Cotonouavtalet ofta har tolkats fritt och subjektivt.

10. Europaparlamentet är oroat över att revisionsrätten har konstaterat ofullständigheter i kommissionens allmänna hantering av budgetstödinstrumentet och i kontrollerna av, övervakningen av och stödet till mottagarländernas egna budgetkontrollmekanismer, dvs. till parlamenten och de högsta revisionsinstanserna i de berörda länderna, samt att det tekniska biståndet underutnyttjas. Alla dessa faktorer är grundläggande för instrumentet.

11. Europaparlamentet medger att ett visst land bara kan ha ett makroekonomiskt reformprogram och att detta program vanligen förvaltas av internationella finansiella institutioner. Kommissionen och medlemsstaterna bör emellertid sträva efter att spela en aktiv roll genom att försöka påverka finansinstitutionernas politik.

12. Europaparlamentet påminner om att makroekonomiska reformer kan få hållbara effekter endast när de fullt ut inbegriper målsättningarna om mänsklig och social utveckling.

13. Europaparlamentet anser att sektoriellt budgetstöd eller sektorsövergripande tillvägagångssätt bör anses vara prioriterade instrument för insatser i hälso- och utbildningssektorerna.

14. Europaparlamentet bekräftar att 20 procent av de årliga åtagandebemyndigandena bör anslås till åtgärder inom sektorerna för grund- och gymnasieskola och grundläggande hälsa (inbegripet sexuell och reproduktiv hälsa).

15. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att anta och tillämpa det nya internationella prestationsmåttsystemet för att bedöma ett lands offentliga finansiella förvaltning, vilket definieras i programmet för offentliga utgifter och ekonomisk ansvarighet.

16. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att agera konsekvent och opartiskt när länder upphör att respektera principerna om demokrati och mänskliga rättigheter.

17. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att bedöma utbredningen av och riskerna med korruption, enligt artiklarna 9.3 och 97 i Cotonoupartnerskapsavtalet.

18. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att sträva efter konsekvens i politiken och beslutsfattandet inom partnerskapen för budgetstödgivare. Parlamentet kräver att givarnas medel förvaltas effektivt för att se till att beviljande av stöd blir tillfälligt. Parlamentet anser också att kommissionen är den instans som har bäst förutsättningar att underlätta en samordning mellan givare inom EU.

19. Europaparlamentet anser att det är avgörande att utbetalningen av medel och utvärderingsprocessen anpassas efter mottagarnas egen utvecklingsstrategi, budget och utvärderingsprocesser.

20. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att behålla sin starka inriktning på rättvisa och fattigdomsminskning, med fokus på samhällets mest marginaliserade och fattigaste människor.

21. Europaparlamentet rekommenderar användningen av variabla delbetalningar, som ger resultatbaserade incitament, men påpekar att alla variationer i utbetalningen bör vara så förutsägbara som möjligt för att undvika negativ inverkan på budgetplaneringen.

22. Europaparlamentet är bekymrat över svårigheten att bedöma i hur hög grad prestationsindikatorerna har uppnåtts, särskilt resultaten i form av påverkan på fattigdomen, och uppmanar kommissionen att stödja kapacitetsutveckling för statistik, datainsamling, bedömning och analys.

23. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att i samarbete med alla berörda parter regelbundet kontrollera att mottagarländernas ekonomiska politik överensstämmer med utvecklingsbiståndets mål och principer och att dess villkor uppfylls.

24. Europaparlamentet uppmanar kommissionen, medlemsstaterna och mottagarländerna att ge allmänheten regelbunden information om denna sektor, för att öka kunskapen om behovet av utvecklingssamarbete i allmänhet och om effekterna av budgetstöd i synnerhet, för att motverka allmänna anklagelser om missbruk av medel och för att informera om de grundläggande kraven för att budgetstöd skall kunna användas, men även om fall då sådant stöd har visat sig vara ineffektivt. Kommissionen uppmanas att öka EU:s synlighet när det gäller utvecklingshjälp och att dokumentera och belägga framstegen för de mottagande tredjeländerna i deras självbestämmande förvaltning.

25. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att regelbundet utvärdera effekterna av budgetstödet när det gäller fattigdomsbekämpning ur ett kostnadsnyttoperspektiv och påvisa framsteg när det gäller de mottagande staternas eget ansvar för förvaltningen av budgetmedlen. En åtskillnad skall göras mellan allmänt och sektorsspecifikt budgetstöd, så att större klarhet kan uppnås avseende effektiviteten i de olika stödinstrumenten för att begränsa fattigdomen. De administrativa kostnaderna för budgetstöd och projektbistånd måste också utvärderas. Målet måste vara att på ett begripligt sätt kunna motivera när vart och ett av instrumenten skall tillämpas.

26. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att motverka bristerna i kontroller och övervakning genom att inrätta en extern kontroll av budgetstödet (till exempel genom revisionsrätten). Kommissionen bör uppmanas att ta initiativ till att skapa en gemensam kontrollinstans tillsammans med de andra stora givarna.

27. För att budgetkontrollmekanismerna i mottagarländerna skall stärkas anser Europaparlamentet att parlamenten i mottagarstaterna skall göras delaktiga i fastställandet av budgeten och att budgetbestämmelser skall offentliggöras. Parlamentet insisterar vidare på att det varje år skall utvärdera de framsteg som uppnåtts med budgetstödet.

28. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att redogöra för hur budgetstödet kan tidsbegränsas. Syftet med budgetstödet måste vara att öka mottagarländernas möjligheter att klara sig utan stöd. Kommissionen skall redogöra för inom vilken (överskådlig) tidsram detta kan uppnås.

29. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet och kommissionen.

[1] EUT L 287, 28.10.2005, s. 4. Avtalet ändrat genom avtalet av den 25 juni 2005.

[2] EGT C 257, 14.9.2001, s. 1.

[3] EUT C 249, 7.10.2005, s. 1.

[4] EUT C 293 E, 2.12.2006, s. 316.

--------------------------------------------------