SV Europeiska unionens officiella tidning C 132/22

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Innovativa arbetsplatser: en källa till produktivitet och arbetstillfällen av hög kvalitet” (yttrande på eget initiativ)

2011/C 132/05

Föredragande: Leila KURKI

Medföredragande: Mihai MANOLIU

Den 16 september 2010 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen att utarbeta ett initiativyttrande om

”Innovativa arbetsplatser: en källa till produktivitet och arbetstillfällen av hög kvalitet”

Den 20 oktober 2010 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att omvandla studiegruppen till en underkommitté.

Underkommittén ”Innovativa arbetsplatser”, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 23 februari 2011. Föredragande var Leila Kurki och medföredragande Mihai Manoliu.

Vid sin 470:e plenarsession den 15–16 mars 2011 (sammanträdet den 15 mars 2011) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 94 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster:

1. Rekommendationer

1.1 Kommittén anser att det är Europeiska unionens uppgift att stödja alla medlemsstater och företag i deras strävan att öka innovativiteten på arbetsplatserna. Med hjälp av innovativ verksamhet på arbetsplatserna vill man på ett hållbart sätt förnya företagens verksamhet och samtidigt förbättra såväl produktiviteten som kvaliteten på arbetslivet. Områden som behöver utvecklas är arbetsprocesserna, arbetets organisation, arbetsmetoderna och arbetsredskapen, den fysiska arbetsmiljön, arbetstagarnas yrkeskunnighet och arbetssätt samt chefs- och ledarskapet.

1.2 Kommittén föreslår att man tydligt definierar grundbegreppet ”innovativa arbetsplatser”. Det faktum att det saknas ett gemensamt godkänt begrepp kan vara en orsak till att innovativ verksamhet på arbetsplatserna tidigare har haft en begränsad roll i EU:s politiska dokument. EU-organen, medlemsstaterna, arbetsmarknadsparterna och organisationerna i det civila samhället måste förstå innovationernas betydelse och metoderna för att genomföra dem framför allt på företags- och organisationsnivå.

1.3 Även om begreppet ”innovativa arbetsplatser” inte nämns i kommissionens dokument anser kommittén att det är en av kärnfrågorna inom ramen för Europa 2020-strategin, eftersom innovativa arbetsplatser är en av grundförutsättningarna för att strategin ska bli framgångsrik. Kommittén föreslår att man inkluderar begreppet ”innovativa arbetsplatser” i strategin.

1.4 För att förbättra balansen i Europa 2020-strategin föreslår kommittén att kommissionen inleder ett pilotprojekt om innovativa arbetsplatser som en del av huvudinitiativet ”Innovationsunionen”. Det centrala syftet med projektet bör vara att förbättra kvaliteten på arbetslivet. Kommittén anser att man omedelbart bör inleda ytterligare undersökningar om sambandet mellan arbetslivets kvalitet, innovativitet och produktivitet, samt införa ett europeiskt index som beskriver arbetslivets kvalitet och dess inverkan på innovativiteten och produktiviteten. De uppnådda framstegen måste mätas med pålitliga indikatorer som inte enbart fokuserar på insatserna utan framför allt på resultaten.

1.5 Kommittén är oroad över att en stor del av EU-medlen koncentreras på framtagande av högteknologi och innovativa produkter, och att innovativiteten på arbetsplatserna inte ges en tillräckligt central roll. Kommittén anser att man inom innovationspolitiken i högre grad bör fokusera på hur olika partner kan effektivisera sitt samarbete för att främja innovativa arbetsplatser och därigenom förbättra EU:s konkurrenskraft och öka välfärden. Kommittén betonar att man med hjälp av EU-medel kan få fart på innovationsverksamheten på arbetsplatserna. Kommittén föreslår att kommissionen ser över alla sina finansieringsinstrument och utan dröjsmål gör de ändringar som behövs i dem (t.ex. strukturfonderna, i synnerhet socialfonden, ramprogrammen för forskning och innovation samt utbildningsinitiativen).

1.6 Kommittén anser att det är viktigt att man vid utvärderingen av innovationspolitiken fokuserar på hur kunskaperna utnyttjas och utvecklas på arbetsplatserna, och inte endast på tillgången till kunniga arbetstagare. Lika viktigt är det att uppmärksamma arbetsförhållandena, anställningsvillkoren och arbetsmiljön. Inom företagen och organisationerna behövs det ett nytt sektorsövergripande tänkesätt för att utveckla verksamheten. Kommittén uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att allvarligt överväga vilka politiska åtgärder och vilka former av arbetsorganisation som har varit affektiva när det gäller att främja innovativiteten med hjälp av kompetenssatsningar. För att få information om vad som fungerar på företags- och organisationsnivå måste kommissionen stödja forskningsverksamhet och spridning av forskningsresultaten. Kommissionen måste också göra en utvärdering av de nuvarande innovationsstrategierna, och försäkra sig om att alla strategier innefattar en definition av begreppet ”innovativa arbetsplatser”.

1.7 Kommittén anser att det är viktigt att inre marknaden fungerar på ett sätt som möjliggör en verksamhetsmiljö som uppmuntrar företagen och organisationerna att utveckla sin innovationsförmåga. Konkurrensen mellan företagen bör bygga på produkternas och tjänsternas kvalitet och miljövänlighet, inte enbart på priserna. Den offentliga upphandlingen kan här få stor påverkan genom goda exempel och vägledning.

1.8 Kommittén påminner om att medlemsstaternas regeringar här har en strategisk roll: Investeringar i innovationsprojekt och olika ekonomiska incitament är av avgörande betydelse. För att finansieringen effektivt ska kunna användas till att främja innovationer krävs det långsiktig planering och målmedvetenhet samt stöd i form av rådgivning och vägledning vid inledandet och genomförandet av utvecklingsprojekt. I detta sammanhang har arbetsmarknadens parter ett stort ansvar när det gäller att förbereda, genomföra och utvärdera olika projekt. Vidare bör man förstärka den roll som det civila samhällets organisationer spelar när det gäller att tillhandahålla yrkesutbildning och presentera bästa lösningar.

1.9 Man måste ta i beaktande att utvecklingen av innovationspolitiken har nått olika långt i olika medlemsstater. Kommittén anser att kommissionen bör skapa möjligheter och förutsättningar att bygga en ny kunskapsgrund (till exempel med hjälp av bästa lösningar och ömsesidiga utbildningsprojekt) i de länder, som ännu inte har stor erfarenhet av att ta fram innovationer i företag och organisationer. Det vore värdefullt att i EU:s innovations- och utbildningsinitiativ betona innovationsverksamhet på arbetsplatserna samt nya typer av yrkesfärdigheter (utöver tekniska och yrkesmässiga kunskaper t.ex. även kommunikationsförmåga, kreativitet och innovativitet) och ledarskap. I detta sammanhang skulle kommissionen också kunna dra nytta av arbetet inom de utvecklingscenter som finns i flera medlemsstater och som är inriktade på att främja innovationer, arbetslivets kvalitet och produktiviteten.

1.10 Kommittén betonar att det är viktigt att fortsätta diskutera innovativa arbetsplatser i EU:s olika forum samt i medlemsstaterna, företagen och organisationerna. Kommittén spelar en viktig roll när det gäller att öka arbetsmarknadsparternas, de civila samhällsorganisationernas och mer allmänt beslutsfattarnas medvetenhet om behovet av att utveckla politiska riktlinjer som främjar innovation på arbetsplatserna. Det är EESK:s uppgift att se till att innovationsverksamhet på arbetsplatserna integreras i kommitténs egna dokument och mer allmänt i EU:s politiska dokument, framför allt genom att kommittén för fram sina innovationspolitiska ståndpunkter i yttranden på områdena ekonomi, sysselsättning och innovationspolitik samt genom att man utnyttjar sina täta kontakter med medlemsstaternas ekonomiska och sociala råd.

2. Innovativa arbetsplatser och deras betydelse för ekonomisk tillväxt, hållbar produktivitet och kvaliteten på arbetsplatserna

2.1 EU:s medlemsstater och organ har förbundit sig att följa en strategi som hjälper Europa att komma stärkt ur krisen och som gör EU till en smart och hållbar ekonomi för alla, med hög sysselsättning, produktivitet och social sammanhållning. Europa 2020-strategin innehåller en vision för EU:s sociala marknadsekonomi under 2000-talet (1).

2.2 Detta yttrande är en del av kommitténs bidrag till Europa 2020-strategin, och det är framförallt knutet till huvudinitiativen ”Innovationsunionen” och ”En agenda för ny kompetens och nya arbetstillfällen” (2) samt till främjandet av arbetets kvalitet och livslångt lärande (3).

2.3 I detta yttrande definieras innovation enligt det utvidgade innovationsbegreppet: Innovation är en tillämpad kompetensbaserad konkurrensfördel, som uppstår bl.a. genom vetenskaplig forskning, teknologi, affärsmodeller, servicelösningar, design, varumärken och olika sätt att organisera arbetet och produktionen samt utveckla arbetsmiljön. Betecknande för en innovation är att den skapas då olika typer av kunnande kombineras, och den främjar utvecklingen av näringslivet, samhället och välfärden.

2.4 Innovationsbegreppet inbegriper produkter och tjänster samt tekniska, sociala och funktionella innovationer inom alla sektorer och organisationstyper. Enligt detta synsätt betraktas företag, frivilligorganisationer och organisationer inom den offentliga sektorn som innovatörer.

2.5 Med hjälp av innovativ verksamhet på arbetsplatserna vill man förbättra organisationernas produktivitet på ett hållbart sätt och samtidigt även höja kvaliteten på arbetslivet. Innovativa arbetsplatser stöder sociala och organisatoriska förändringar där integrerade och hållbara strategier tillämpas. Förändringarna förbättrar företagens kapacitet och sänker driftskostnaderna på lång sikt. Områden som behöver utvecklas är arbetsprocesserna, arbetets organisation, arbetsmetoderna, den fysiska arbetsmiljön, arbetsredskapen, arbetstagarnas yrkeskunnighet och arbetssätt samt chefs- och ledarskapet.

2.6 Investeringar inom ramen för innovationspolitiken bör på basis av definitionen av innovation ovan riktas till organisatoriska och arbetstagarbaserade innovationer på arbetsplatserna, i syfte att förbättra företags samt offentliga och övriga organisationers kapacitet och konkurrenskraft, skapa nya och bättre arbetstillfällen (nya typer av arbetstillfällen inom redan existerande branscher och nya arbetstillfällen inom nya branscher) och en hållbar produktivitetstillväxt samt förbättra arbetskvaliteten. Sådana innovationer bidrar till framgång för såväl arbetsgivarna, arbetstagarna som hela samhället.

3. Nya tillväxtområden och förändringar i arbetslivskulturen

3.1 Europas ekonomi och välfärd behöver nya tillväxtområden och produktivitetstillväxt inom alla sektorer. Om detta uppnås på ett hållbart sätt kan innovativiteten främjas och fler arbetstillfällen av hög kvalitet skapas. Förbättrad produktivitet och arbetslivskvalitet fås framför allt genom att man kombinerar teknologi och arbetstagarnas kunnande, personalens engagemang och motivation samt ledarskapet, vilket resulterar i nya produkter, tjänster och verksamhetssätt. Förbättrad innovationsförmåga inom en organisation skapar en god cirkel, där innovativitet skapar produktivitet vilket i sin tur innebär att investeringar på nytt kan göras i innovationer i den ifrågavarande organisationen (4).

3.2 Tänkesättet inom arbetslivet kommer att genomgå en omfattande omvandling under de närmaste åren. Det här beror bland annat på de förändringar som den demografiska utvecklingen medför vad gäller arbetskraftens storlek, en högre utbildningsnivå bland arbetstagarna, forskningsframstegens (framför allt inom läkarvetenskapen) inverkan på livslängden och arbetslivets längd, det genomslag som digitaliseringen av produktion och tjänster kommer att få, den globala konkurrensen samt de krav som en hållbar utveckling ställer.

3.3 En nyckelfråga med tanke på medlemsstaternas och EU:s framtida konkurrenskraft är hur arbetet organiseras och hur ledarskapet på arbetsplatserna fungerar. Människorna börjar värdesätta arbetets meningsfullhet i allt högre grad och den betydelse som arbetet ger åt livet. Det ställs allt större krav på att arbetsliv, familj och fritid ska kunna kombineras. Det krävs också att arbetstiderna och lönesystemen beaktar den enskilda individens behov. Arbetsplatserna blir allt mer heterogena, vilket innebär att cheferna måste kunna leda arbetstagare i olika åldrar, av olika nationalitet och tillhörande olika minoriteter. Teknologins framåtskridande inverkar på ett avgörande sätt på arbetsmiljön och arbetsredskapen. År 2020 kommer arbetsplatserna bäst att kunna beskrivas med orden samarbetsorienterade, autentiska, personliga, innovativa och inriktade på sociala kontakter (5).

3.4 Förändringarna i arbetslivskulturen skapar tryck på att ändra arbetssätten och ledarskapet. Arbetets karaktär påverkas alltmer av tendensen att beakta hållbarhetsaspekterna i större utsträckning, när företagen börjar tillämpa ekonomiska, sociala och miljömässiga variabler då de mäter framgång och fattar verksamhetsbeslut. En princip som styr planeringen av hållbara arbetsplatser är skapandet av arbetsplatser som inte endast är hälsosamma och produktiva utan som också inspirerar människorna och förbättrar välbefinnandet.

4. Innovativa arbetsplatser

4.1 En organisations innovationsförmåga grundar sig på ledningens och personalens motivation och engagemang att förnya det egna arbetet och organisationen. Resultatet är moderniserade produkt- och tjänstemodeller samt funktionella processer, som skapar ett mervärde för kunderna. Ju mer avancerade förfaranden organisationen tillämpar inom sin innovationsverksamhet, desto större är dess förmåga att genomföra innovationer (6).

4.2 Undersökningar visar att det snarare är arbetsplatsinnovationer än teknologiska innovationer som ligger bakom de framgångsrika innovationerna i en organisation (7). Det är viktigt att förstå förnyelseprocessens olika delområden: För att en produkt- eller tjänsteinnovation ska bli framgångsrik krävs det för det mesta även funktionella innovationer och innovationer med anknytning till arbetsmiljön (8).

4.3 Det är också viktigt att investera i forskning och teknologisk utveckling. Framgången garanteras ändå inte alltid av den nyaste teknologin, utan av den teknologi som är mest produktiv och har ett stort tillämpningsområde. Det är också viktigt att utnyttja de möjligheter som teknologi som tagits fram på annat håll (t.ex. IKT, digitalisering) och regelverken (bl.a. standardisering) erbjuder. Forskningsresultat och teknologi omvandlas ändå inte automatiskt till ny affärsverksamhet eller lönsamhet. Ibruktagandet av teknologi kräver ofta att det inom företaget finns egna kunskaper på hög nivå. Man måste alltså bli bättre på att utnyttja immateriellt kapital (9) och investeringar i detta. Det här är vanligen en av de svagaste länkarna vid ibruktagandet av ny teknologi.

4.4 Då man bedömer företagens innovationskapacitet är det viktigt att fokusera på hur de kunskaper som redan finns inom organisationen utnyttjas och utvecklas, och inte endast på tillgången till kunniga arbetstagare. Det har visat sig att en mycket stark indikator på en ekonomis innovationskapacitet är andelen organisationer i ekonomin som i sitt ledarskap främjar såväl individuellt lärande som lärande på organisationsnivå (10) (11).

4.5 Företagen har ännu inte insett vilken nytta de har av innovationer som grundar sig på förbättrade yrkesfärdigheter hos personalen. Enligt en studie om arbetsförhållandena från Eurofound (12) (Europeiska fonden för förbättring av arbets- och levnadsvillkor) och undersökningar gjorda av Cedefop (13) (Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning) är de europeiska företagens investeringar i intellektuellt kapital fortfarande tyvärr alltför små. Även bland de företag som utbildar sin personal är det endast 26 % som förutser vilka yrkesfärdigheter som kommer att behövas i företaget i framtiden.

4.6 I praktiken bygger alla innovationer på tidigare innovationer, samlade erfarenheter, nya lärdomar och yrkesskicklighet. Då man tar i beaktande att arbetstagarna har en mycket viktig roll i företaget som källor till kunskaper och idéer, är det förvånansvärt att så lite uppmärksamhet fästs vid detta i innovationspolitiken och i diskussionerna om denna. (14)

4.7 Arbetsplatsbaserad innovation innebär en möjlighet att ta vara på alla arbetstagargruppers idéer, färdigheter och erfarenhetsbaserade kunskaper. Det finns empiriska bevis på att sannolikheten för arbetsplatsinnovationer förbättras av goda arbetsförhållanden, en god arbetsmiljö och goda arbetsvillkor (15) (16). Fallstudier (17) visar att denna typ av verksamhet har många fördelar och en positiv inverkan på företagens allmänna avkastningskapacitet. En positiv bieffekt är dessutom att trivseln i arbetet ökar och sjukfrånvaron minskar. Med hjälp av innovationsverksamhet på arbetsplatsen kan man också hitta effektiva sätt att bl.a. spara energi och resurser och förbättra den fysiska arbetsmiljön. De investeringar som företaget eller organisationen gör får man alltså mångdubbelt tillbaka.

4.8 Arbetstagarnas engagemang i arbetet samt deras kreativitet och initiativförmåga spelar en avgörande roll för företagens och organisationernas framgång och anseende (80 %). Vi är ännu i inledningsskedet när det gäller att förstå och utnyttja dessa egenskaper för att skapa konkurrensfördelar, eftersom ledningen inte har tillräckliga kunskaper om egenskapernas betydelse. Man har förstått betydelsen av traditionella arbetstagaregenskaper, såsom hörsamhet, flit och intelligens, men deras betydelse som konkurrensfördelar har minskat i en global värld och i och med att tekniken gått framåt (18).

4.9 Undersökningar visar att det vanligaste hindret för arbetsplatsinnovationer är bristen på motivation hos ledningen, eftersom man inte ser något behov av utvecklingsåtgärder. Andra hinder är bristen på korrekt information, svaga kunskaper om främjande av förändringar och eventuella företagsekonomiska risker i samband med förändringarna (19). Även arbetstagarnas rädsla för förändringar utgör ett hinder, framför allt om arbetsplatskulturen inte är en deltagarkultur.

4.10 Att styra förändringar och skapa innovativa processer utgör således fortfarande stora utmaningar för de flesta företag och organisationer, och det finns för lite utbildning på dessa områden (20). Ledningen av personalen bör därför ses som ett strategiskt delområde av ledarskapet. Sådant kunnande skulle kunna utgöra en ny katalysator för den ekonomiska utvecklingen. Det behövs nya incitament för att engagera ledningen och arbetstagarna i utvecklingsverksamheten och beslutsfattandet, samt en företagskultur som motiverar människorna att samarbeta och engagera sig i utvecklingen av den egna organisationen.

Bryssel den 15 mars 2011 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON

(1) I Europa 2020-strategin föreslås tre prioriteringar som förstärker varandra:

— Smart tillväxt: utveckla en ekonomi baserad på kunskap och innovation.

— Hållbar tillväxt: främja en resurseffektivare, grönare och konkurrenskraftigare ekonomi.

— Tillväxt för alla: stimulera en ekonomi med hög sysselsättning som skapar social och territoriell sammanhållning.

(2) EESK:s yttrande om ”Ny kompetens för nya arbetstillfällen”, (EUT C 128, 18.5.2010, s. 74).

(3) EESK:s yttrande om sysselsättningsriktlinjerna (EUT C 107, 6.4.2011, s. 77).

(4) EESK:s yttrande om ”Främjande av hållbar produktivitet i det europeiska arbetslivet” (EUT C 10, 15.1.2008).

(5) Max Mickelsson, öppningsanförande under workshop, 25.1.2011, Helsingfors.

(6) Bessant, John (2003), High-Involvement Innovation (Innovative capability's eight dimensions).

(7) Frank Pot, Radboud University and European Association of National Productivity Centres, ”Workplace innovation for better jobs and performance”, november 2010, Antalya.

(8) Se t.ex. Terhi Arvonen / Lumene, öppningsanförande under workshop, 25.1.2011, Helsingfors, samt Laura Seppänen och Annarita Koli / Helsingfors socialtjänster, öppningsanförande under workshop 25.1.2011, Helsingfors.

(9) Merparten av de immateriella investeringarna utgörs av innovationsinvesteringar, huvudsakligen utgifter för forskning och utveckling. Andra områden är varumärken, mänskligt kapital, organisationsstrukturer, programinvesteringar och IT-kunskaper, branding, affärsverksamhetsmodeller och design. Immateriellt kapital framhäver arbetstagarnas kunskaper och den betydelse som skapandet, tillämpningen och utnyttjandet av nya kunskaper har för ekonomin och produktiviteten.

(10) Dirk van Damme, OECD:s centrum för forskning och innovationsverksamhet på utbildningsområdet under hearing anordnad av observationsgruppen för arbetsmarknaden, 15.12.2010.

(11) OECD, Innovative workplaces, 2010, ”A work organisation is supporting innovation through the use of employee autonomy and discretion, supported by learning and training opportunities”.

(12) Eurofound, European working conditions survey 2010.

(13) Cedefop, Encouraging continuing training by enterprises – time for a rethink?, PM, mars 2010.

(14) Tarmo Lemola, Innovaation uudet haasteet ja haastajat (Innovationens nya utmaningar och utmanare), WSOYpro Oy 2009.

(15) Se bl.a. Andreas Crimmann, Institut für Arbeitsmarkt- und Berufsforschung (IAB), under hearing anordnad av observationsgruppen för arbetsmarknaden, 15.12.2010.

(16) Tuula Eloranta, öppningsanförande under workshop, 25.1.2011, Helsingfors.

(17) Landsorganisationen i Danmark (LO), Employee-driven innovation, 2008.

(18) Tuomo Alasoini (på basis av en idé av Hamel 2007), workshop 25.1.2011, Helsingfors.

(19) Tuomo Alasoini, öppningsanförande under workshop, 25.1.2011, Helsingfors.

(20) Dirk Ameel, Ameel D & C bvba, under hearing anordnad av observationsgruppen för arbetsmarknaden, 15.12.2010.