Förhörsombudets slutrapport i ärende COMP/37.919 - Bankavgifter för växling av valutor från euroområdet - Tyskland

(enligt artikel 15 i kommissionens beslut 2001/462/EG, EKSG av den 23 maj 2001 om kompetensområdet för förhörsombudet i vissa konkurrensförfaranden (EGT L 162, 19.6.2001, s. 21))

(2003/C 14/02)

(Text av betydelse för EES)

Utkastet till beslut ger anledning till följande anmärkningar angående rätten att bli hörd:

1. Den 1 augusti 2000 inledde kommissionen ett formellt förfarande angående överträdelser av artikel 81 i EG-fördraget som begåtts av banker på den tyska marknaden för växling av valutor från euroområdet. Genom skrivelser av den 3 augusti och den 10 augusti 2000 skickades ett meddelande om invändningar till följande banker:

1. Bayerische Hypo- und Vereinsbank AG.

2. Bayerische Landesbank Girozentrale.

3. BfG Bank AG.

4. Commerzbank AG.

5. Deutsche Genossenschaftsbank AG.

6. Deutsche Verkehrsbank AG.

7. Dresdner Bank AG.

8. Hamburgische Landesbank Girozentrale.

9. Landesbank Hessen-Thüringen Girozentrale.

10. Reisebank AG.

11. Vereins- und Westbank AG.

12. Westdeutsche Landesbank Girozentrale.

13. Fortis NV.

14. Fortis Services Nederland NV.

15. Fortis Bank (Holding) Nederland NV.

16. GWK Bank NV.

17. De Grenswisselkantoren NV.

Inga klagande eller andra tredje parter deltog i förfarandet.

2. På parternas begäran förlängde förhörsombudet tidsfristen för att besvara meddelandet om invändningar från den 3 till den 27 november 2000. Därvid beaktades att parterna hade fått cd-romskivan med handlingarna i ärendet först i mitten av september 2000. Alla parter utom Deutsche Genossenschaftsbank besvarade meddelandet om invändningar skriftligen och begärde en hearing.

3. I sina skriftliga inlagor begärde parterna vidare tillgång till alla parallella akter angående misstänkta överträdelser av artikel 81 i EG-fördraget på marknaderna för växling av valutor från euroområdet i andra medlemsstater, i synnerhet den akt som avsåg Nederländerna.

a) Till skäl för begäran om generell tillgång till parallella akter anförde bankerna främst att utredningarna i de ovannämnda ärendena till en början hade utförts under ett och samma ärendenummer och att det ursprungliga, gemenskapsomfattande, ärendet COMP/37.391 därefter hade delats upp i flera separata nationella ärenden. Parterna borde därför få möjlighet att gå igenom de nationella akterna för att se om de innehöll handlingar som hade betydelse för det tyska ärendet.

b) Det främsta skälet för att begära tillgång till ärendet avseende Nederländerna var att större delen av den bevisning som kommissionen använde mot de tyska bankerna hade påträffats vid inspektioner hos GWK Bank och förts in i den nederländska akten. Det meddelande om invändningar som skickades till de tyska bankerna innehöll hänvisningar till dessa handlingar och kopior av dem var bifogade meddelandet. De tyska bankerna misstänkte att den nederländska akten även kunde innehålla uppgifter som bevisade deras oskuld och hävdade att de hade rätt att kontrollera om kommissionen verkligen hade gett dem alla handlingar som skulle kunna vara användbara för deras försvar.

4. Till följd av den begäran som är nämnd i punkt b, gick förhörsombudet igenom den nederländska akten och tog ut alla handlingar som direkt eller indirekt hänvisade till ärendet om de tyska bankerna. Genom en skrivelse av den 12 januari 2001 skickades dessa handlingar till var och en av de banker som meddelandet om invändningar var riktat till. De berörda bankerna uppmanades att antingen inkomma med synpunkter skriftligen före eller efter hearingen eller lägga fram sina synpunkter muntligen vid hearingen. Förhörsombudet förbehöll sig rätten att fatta ett slutligt beslut om parternas begäran om tillgång till handlingar i ett senare skede av förfarandet.

5. Genom en skrivelse till alla de berörda bankerna av den 6 augusti 2001 avslog förhörsombudet parternas begäran (se punkt 3 a och b). Förhörsombudet ansåg att parterna inte hade rätt att granska akterna rörande parallella bankärenden. Skälen för detta var för det första att kommissionen genom att dela upp den skriftliga bevisning som samlats in under undersökningen av ärendena och genom att inleda flera förfaranden - som vart och ett avsåg en misstänkt nationell kartell - hade utövat sina organisatoriska befogenheter på ett korrekt sätt och för det andra att parternas rätt till tillgång till handlingar endast omfattar handlingar som direkt eller indirekt har anknytning till de invändningar som kommissionen har framställt formellt. Med undantag av den nederländska akten innehöll ingen av akterna om parallella bankärenden några sådana handlingar.

Förhörsombudet ansåg vidare att parterna hade fått kopior av all skriftlig bevisning i den nederländska akten, både av friande och fällande art, som hade samband med den misstänkta kartellen på den tyska marknaden för de aktuella banktjänsterna. Förhörsombudet avslog de tyska bankernas begäran om tillgång till övriga delar av den nederländska akten, eftersom de uteslutande avsåg misstänkta arrangemang som avtalats mellan nederländska bankinstitut angående deras nationella marknad.

6. En av parterna, Vereins- und Westbank AG, hade i en skrivelse av den 22 januari 2001 begärt att få tillgång till de handlingar som tillkommit till det tyska bankärendet efter den 19 september 2000, dvs. den dag då bankerna mottog cd-romskivan med de handlingar som förts in i akten fram till detta datum. Vereins- und Westbank AG hävdade att de behövde de nya uppgifterna för att förbereda sig för hearingen. Genom en skrivelse av den 23 januari 2001 svarade förhörsombudet att de begärda handlingarna bestod av andra parters svar på meddelandet om invändningar och skriftväxling med vissa av parterna angående den fortsatta handläggningen av ärendet. Rätten till tillgång till handlingar omfattar inte dessa båda typer av handlingar.

7. Vid hearingen, som ägde rum den 1 och 2 februari 2001, vidhöll parterna att de inte hade fått möjlighet att ta del av alla handlingar som var relevanta för deras försvar. De kritiserade kommissionen för den enligt deras mening ofullständiga ärendeakten (de klagomål som lett till att förfarandet inleddes fanns inte med, innehållsförteckning saknades, angivelser om innehållet i icke tillgängliga handlingar saknades). Samma kritik hade redan tidigare avvisats av kommissionens direktorat COMP/E efter samråd med förhörsombudet.

8. Parterna uppmanades att lägga fram skriftliga synpunkter på såväl utfallet av hearingen som en intern skrivelse från generaldirektoratet för inre marknaden, vilken innehöll en analys av de cirka 700 klagomål från konsumenter som omnämndes i det meddelande om invändningar som skickades till parterna den 26 februari 2001. Synpunkterna skulle ha inkommit senast den 16 mars 2001.

9. Mellan april och juni 2001 inledde parterna förhandlingar med kommissionen i syfte att få förfarandena avslutade. Överenskommelser nåddes med Bayerische Landesbank Girozentrale, Hamburgische Landesbank Girozentrale, Landesbank Hessen Thüringen Girozentrale, Westdeutsche Landesbank Girozentrale och SEB Bank AG (tidigare BfG Bank AG). Efter formella åtaganden från dessa banker om att avsevärt sänka sina avgifter för växling av valutor från euroområdet före semestersäsongens start, avslutades förfarandet beträffande de ovannämnda bankerna. Liknande uppgörelser träffades i de parallella förfarandena mot bankerna i Finland (ärende COMP/37.788), Irland (COMP/37.790), Belgien (COMP/37.787), Portugal (COMP/37.789) och Nederländerna (COMP/37.791). Förfarandena mot Commerzbank AG, Dresdner Bank AG, Bayerische Hypo- und Vereinsbank AG, Vereins- und Westbank AG och Deutsche Verkehrsbank/Reisebank AG fortsatte.

10. Genom skrivelser som kom in till kommissionen mellan den 13 och den 30 augusti 2001 begärde parterna tillgång till alla handlingar i kommissionens besittning som innehöll uppgifter om de villkor på vilka ärendena hade avslutats beträffande andra tyska och icke tyska banker. De hävdade att de hade rätt att undersöka om de hade utsatts för en diskriminerande behandling från kommissionens sida.

11. Genom skrivelser av den 16 och 17 augusti och den 4 och 17 september 2001 avslog förhörsombudet parternas begäran. Förhörsombudet anförde att de åtaganden som gjorts av parterna i bankärenden som inte avsåg Tyskland, i syfte att få överträdelser som begåtts på andra marknader än den tyska att upphöra, inte på något sätt påverkade de tyska bankernas rätt att gå i svaromål i ett ärende som inletts mot dem för överträdelser på den tyska marknaden. När det gällde skälen för att avsluta det tyska ärendet i fråga om andra tyska banker ansåg förhörsombudet att parterna hade informerats i tillräcklig utsträckning genom kommissionens pressmeddelanden, som innehöll en beskrivning av åtagandena i fråga, och att närmare uppgifter om förhandlingarna med enskilda banker var konfidentiella och därför inte kunde lämnas ut till konkurrenterna.

12. Två parter, Reisebank AG och Commerzbank AG, överklagade de två ovannämnda skrivelserna från förhörsombudet - som de betecknade som "beslut" - till förstainstansrätten. Tillsammans med överklagandet ansökte de om att förstainstansrätten skulle förordna om uppskov med verkställigheten av dessa "beslut" och ålägga kommissionen att förklara förfarandet mot dem vilande till dess att förstainstansrätten meddelat beslut och, särskilt, att inte lägga fram ett utkast till kommissionens slutliga beslut för Rådgivande kommittén eller för hela kommissionen om det var till klagandenas nackdel.

13. Genom ett beslut av förstainstansrättens ordförande av den 5 december 2001 avvisades parternas ansökan om interimistiska åtgärder. Reisebank AG och Commerzbank AG har överklagat detta beslut. Överklagandet har inte uppskjutande verkan.

Förhörsombudet konstaterar därför att parternas rätt att gå i svaromål inte har åsidosatts. Utkastet till beslut innehåller endast invändningar som parterna har fått tillfälle att bemöta.