EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 15.04.1998 
KOM(1998) 230 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN 
OCH REGIONKOMMITTÉN 
om utvecklingen av folkhälsopolitiken i Europeiska gemenskapen 
Sammanfattning och kommentarer 
Kommissionen lade fast en åtgärdsram för folkhälsa i sitt meddelande av den 24 november 
1993. Där redovisas den strategi som skall genomföras och de åtgärder som skall vidtas 
av kommissionen för att verkställa artikel 129 i Romfördraget. Åtta folkhälsoprogram har 
föreslagits i samband med denna ram. Fem håller på att genomföras och de övriga tar 
Europaparlamentet och rådet ställning till inom ramen för medbeslutandeförfarandet. Man 
måste nu överväga i vilken grad den nuvarande ramen är tillräcklig och kan svara mot 
flera viktiga krav, som hälsorisker och ökad press på hälso- och sjukvårdssystemen, 
liksom utvidgningen av gemenskapen och de nya bestämmelserna om folkhälsa i 
Amsterdamfördraget. En sådan översyn är för övrigt brådskande då de flesta nuvarande 
program kommer att avslutas kring år 2000 och förslag måste läggas fram inom en nära 
framtid. 
I detta meddelande granskas utvecklingen i fråga om hälsosituation och hälso- och 
sjukvårdssystemen i gemenskapen, liksom principer och förutsättningar för åtgärder på 
folkhälsoområdet på gemenskapsnivå. Dessa överväganden ledde fram till slutsatsen att 
även om principerna och den underliggande tanken i 1993 års meddelande om 
åtgärdsramen för folkhälsan fortfarande var aktuella behövdes en grundläggande översyn 
och omformulering av prioriteringar, strukturer och metoder. Slutligen skisseras i 
meddelandet en möjlig ny gemenskapspolitik på folkhälsoområdet grundat på tre 
åtgärdsområden: 
• Förbättrad information för förbättring av folkhälsan. 
• Snabba åtgärder vid hälsorisker. 
• Arbete med avgörande faktorer för folkhälsa genom hälsofrämjande och 
sjukdomsförebyggande åtgärder. 
Frågor som rör utvidgningen och integreringen av hälsoskyddskrav i gemenskapspolitiken 
skall hanteras inom alla tre åtgärdsområdena. 
Kommissionen har för avsikt att lägga fram konkreta förslag till en ny politik så snart som 
Amsterdamfördraget har ratificerats. Under tiden är förhoppningen att de idéer som läggs 
fram i detta meddelande skall stimulera till en bred debatt om gemenskapens framtida 
politik för folkhälsa. 
1 
Innehållsförteckning 
1. Inledning - Syfte och omfattning 
2. Hälsosituationen i Europeiska unionen 
3. Folkhälsan - en utmaning för medlemsstaterna 
3.1 Hälso- och sjukvårdskostnader 
3.2 Demografisk utveckling 
3.3 Teknisk och annan tillgångsstyrd utveckling 
3.4 Förändringar i hälso- och sjukvårdssystemen 
3.5 Medborgarnas förväntningar och problem 
3.6 Sysselsättning 
4. Utvidgningen och den internationella dimensionen 
4.1 Utvidgningen 
4.2 Den internationella dimensionen 
5. Gemenskapens roll för folkhälsan 
5.1 Befintlig rättslig grund 
5.2 Gemenskapens roll 
5.3 Utvecklingen av gemenskapens insatser för folkhälsa sedan Maastricht 
5.4 Erfarenheter från genomförandet av åtgärdsramen 1993 
5.5 Utvecklingen på gemenskapsnivå 
6. En framtida gemenskapspolitik för folkhälsa 
6.1 Förbättrad information för förbättring av folkhälsan 
6.2 Snabba åtgärder vid hälsorisker 
6.3 Arbete med avgörande faktorer för folkhälsa genom hälsofrämjande och 
sjukdomsförebyggande åtgärder. 
6.4 Effekten av gemenskapens hälsopolitik 
7. Vägen mot framtiden 
8. Slutsatser 
-l\o 
1. Inledning - Syfte och omfattning 
1. Sedan november 1993 har det funnits en omfattande gemenskapsstrategi när det 
gäller folkhälsa. Detta som en följd av ratificeringen av Maastrichtavtalet som gav 
gemenskapen uttrycklig behörighet på detta område. Det finns ett antal orsaker till att 
denna strategi behöver genomgå en grundläggande revidering. 
• För det första har erfarenheterna från genomförandet av den befintliga 
folkhälsostrategin påvisat vissa nackdelar med den nya taktiken. 
• För det andra har det skett en utveckling när det gäller hälsosituation och hälso- och 
sjukvårdssystem som inte kunde förutses 1993. 
• För det tredje har både rådet och Europaparlamentet liksom huvudaktörerna på 
hälsoområdet klart begärt att kommissionen skall lägga fram förslag till en ny 
folkhälsopolicy som kan svara mot de nya utmaningarna. 
• För det fjärde har kommissionen själv åtagit sig att ge hälsoområdet högre prioritet. 
• För det femte innebär utvidgningsprocessen nya utmaningar på hälsoområdet. 
• Slutligen stärktes också bestämmelserna om folkhälsa i Amsterdamfördraget. 
2. Det har blivit särskilt angeläget att utarbeta en ny politik. För att man skall kunna 
lägga fram konkreta förslag till nya åtgärder så snart som möjligt efter ratificeringen av 
Amsterdamfördraget är det nu nödvändigt att fastställa ramarna för en debatt om 
politikens generella inriktning. Dessutom löper de flesta befintliga 
folkhälsoprogrammen ut år 2000 eller däromkring. Detta betyder att nya förslag måste 
vara färdiga i tid så att det inte uppstår ett vakuum i gemenskapens politik på detta 
viktiga område. 
3. För att sätta i gång debatten anges i detta meddelande resultaten av översynen och 
det läggs fram en ny politikinriktning för folkhälsan; denna inriktning lägger tonvikten 
på förbättringar av folkhälsan och behovet av en koncentration till ett begränsat antal 
prioriterade frågor samtidigt som den skall vara tillräckligt flexibel för att omedelbart 
reagera på nya hot mot folkhälsan och på utvecklingen. 
2. Hälsosituationen i Europeiska unionen 
Befolkningen i EU-länderna lever nu längre och har en hälsosammare livsstil än 
någonsin tidigare. En rad indikatorer alltifrån den förväntade livslängden, 
spädbarnsdödlighet och barnsängsdödlighet bekräftar denna tendens. Detta skall dock 
inte föranleda någon belåtenhet. En av fem medborgare dör fortfarande i förtid, oftas 
till följd av sjukdomar som hade kunnat förebyggas. Nya hälsorisker, särskilt 
överförbara sjukdomar, uppstår. Det finns oroande skillnader i hälsostatus mellan olika 
socialgrupper. Längre medellivslängd skapar i sig nya problem såsom en kraftig ökning 
av åldersrelaterade sjukdomar, t.ex. Alzheimers sjukdom. 
t C^~ 
4. I allmänhet är hälsan hos gemenskapens befolkning bättre än någonsin tidigare. För 
varje år lever gemenskapens medborgare längre. Sedan 1970 har den förväntade 
livslängden för kvinnor i gemenskapen ökat med 5 1/2 år och för män med nästan 5 år. 
En flicka född 1995 kan förväntas leva bra mycket över 80 år och en pojke nästan till 
74 år. 
Från 1970 till 1992 mer än halverades spädbarnsdödligheten i gemenskapen till under 
10 per 1 000 levande födda och skillnaden mellan medlemsstaterna minskade. Under 
samma period sjönk barnsängsdödligheten kraftigt till 7 per 100 000 levande födslar. 
5. De svåraste dödliga sjukdomarna under det senaste århundradet, som smittkoppor, 
kolera och mässling, utgör inte längre samma hot som tidigare. Utvecklingen och 
spridningen av användningen av vacciner och antibiotika har bidragit till denna positiva 
utveckling liksom bättre hygien samt miljömässiga och sociala förhållanden. Det skulle 
dock vara fel att av dessa framsteg dra slutsatsen att det inte återstår några allvarliga 
hälsoproblem i gemenskapen. 
6. För det första är risken för förtidig död, dvs. före 65 år, fortfarande hög och svarar 
för en femtedel av alla dödsfall. Mer än 600 000 människor mellan 35 och 64 år dör 
varje år, i synnerhet på grund av livsstilsrelaterade sjukdomar: fyra av tio dör av 
cancer, tre av tio av hjärt- och kärlsjukdomar och nästan en av tio genom olyckor eller 
självmord. Beteendemönster som utvecklats under barndomen och tonåren, som 
rökning, begränsad motion, dålig näring, m.m. är stora riskfaktorer för dessa 
sjukdomar i vuxen ålder. Dessutom uppger sig uppskattningsvis 22 miljoner personer 
över 15 år vara allvarligt hämmade i sin dagliga verksamhet på grund av ett "kroniskt 
fysiskt eller mentalt hälsoproblem". 
7. För det andra uppstår nya hälsorisker, exempelvis från nya sjukdomar som den nya 
varianten av Creutzfeldt-Jacobs sjukdom (CJD), fågelinfluensa och Ebola hemorragisk 
feber, spridning av infektioner via livsmedel, nya fall av äldre infektionssjukdomar, 
särskilt tuberkulos, samt ökade problem med resistens mot antibiotika. Aids ger 
fortsatt anledning till oro. Ökat resande och befolkningens ökade rörlighet kommer att 
förvärra dessa problem. 
8. För det tredje varierar hälsonivån mycket mellan både medlemsstaternas 
befolkningar och olika befolkningsgrupper inom varje land. Ett slående exempel 
gällande ålder och kön är att inom åldersgruppen 15 till 34 är dödssiffran avseende 
trafikolyckor tre gånger högre för män än för kvinnor. Den kanske största skillnaden 
med avseende på hälsa kan hänföras till socioekonomisk status. Människor på lägre 
socioekonomisk nivå har betydligt ökade hälsorisker genom hela sitt liv. Resultatet 
visar att andelstalen för dödlighet och sjuklighet är betydligt högre för människor från 
de lägsta socioekonomiska klasserna. Uppgifter från Förenade kungariket kan till 
exempel ett spädbarn som föds idag med föräldrar som tillhör en av de högsta 
socialklasserna förväntas leva fem år längre än ett spädbarn från en lägre klass. 
9. För det fjärde och till följd av den längre livslängden i gemenskapen ökar antalet 
personer som lider av sjukdomar eller tillstånd som hänger samman med hög ålder, 
särskilt cancer, hjärt- och kärlsjukdomar, fysiska handikapp och mentala rubbningar 
som Alzheimers sjukdom och andra demensrubbningar. Man har uppskattat att 8 
miljoner i gemenskapen kommer att ha drabbats av Alzheimers sjukdom vid år 2000. 
Ökningen av antalet personer som drabbas av sjukdomar som denna kommer att fa 
stora återverkningar på social omsorg, sjukvård och behandling. 
3. Folkhälsan - en utmaning för medlemsstaterna 
Hälsovårdssystemen i medlemsstaterna är utsatta för motstridiga påtryckningar. Ökade 
kostnader till följd av demografiska faktorer, ny teknik och ökade allmänna 
förväntningar drar i en riktning. Systemreformer, ökad effektivitet och ökad 
konkurrens drar i en annan. Medlemsstaterna måste klara av dessa motstridiga 
påtryckningar utan att förlora insikten om hur viktig hälsan är för människors 
välbefinnande och om hälso- och sjukvårdssystemens ekonomiska betydelse. 
3.1 Hälso- och sjukvårdskostnader 
10. Under de senaste tre decennierna har kostnaderna för hälso- och sjukvård i 
gemenskapen nästan fördubblats i proportion till BNI och uppgår nu till mellan 5 % 
och 10 % i de olika medlemsstaterna. Detta är betydligt mindre än i Förenta staterna 
(över 14 %). Därför har medlemsstaterna vidtagit en rad olika strukturreformer och 
defensiva kostnadsåtgärder för att öka effekten och effektiviteten i sina hälso- och 
sjukvårdssystem. Kravet på minskade utgifter för hälso- och sjukvård och ökad 
kostnadseffektivitet inom denna sektor har understrukits av de generella kraven på 
sänkta offentliga utgifter. Flera faktorer, som påverkar både behov och resurser inom 
hälsosektorn, har bidragit till de ökade kostnaderna för hälso- och sjukvården. De 
viktigaste faktorerna redovisas i följande avsnitt. 
3.2 Demografisk utveckling 
11. Till följd av det sjunkande födelsetalet och den ökade medellivslängden blir 
gemenskapens befolkning allt äldre. År 2020 kommer det att finnas 40 % fler personer 
som är 75 år eller äldre än under 1990. Detta kommer troligtvis att öka behovet av 
hälso- och sjukvård och även kravet på organisatoriska och strukturella förändringar. 
12. Med flera personer mellan 80 och 90 år kommer trycket på hälso- och sjukvården 
och framför allt på social omsorg att öka. Man uppskattar att sjukvårdskostnaderna 
under de kommande 30 åren kommer att öka med åtminstone 1-3 % av BNP till följd 
av enbart demografiska förändringar1. Problemet kommer att bli större genom att 
antalet familjemedlemmar minskar och småhushåll och ensamföräldrar blir fler, vilket 
troligtvis kommer att medföra en minskning av den traditionella hjälpen från 
familjemedlemmar för omvårdnad av de äldre. Hälso- och sjukvård och social omsorg 
måste anpassas till dessa förändringar. Problemet med hur de ökande kostnaderna skall 
betalas blir ännu svårare på grund av att det totala försörjningsberoendet (förhållandet 
mellan icke-förvärvsarbetande och arbetstagare) troligen kommer att öka från 
nuvarande nivåer. 
1 Franco, T. Munzi, Ageing and fiscal policies in the EU, European Economy 1997:4. 
3.3 Teknisk och annan tillgångsstyrd utveckling 
13. Faktorer för tillgång till varor och tjänster är minst lika viktiga för en bedömning av 
de totala hälso- och sjukvårdskostnaderna som behovsstyrda faktorer. Under senare 
decennier har nya medicinska produkter och tjänster introducerats på marknaden i en 
aldrig förut skådad takt och deras effekt är en betydande faktor för ökande kostnader. 
Innovativa medicinska produkter kostar exempelvis generellt mycket mer än befintliga 
läkemedel. Ändå har många nuvarande behandlingar inte visat sig ge gynnsamma 
hälsoeffekter och vara kostnadseffektiva.. Detta pekar på att större tonvikt måste 
läggas på bedömningen av hälso- och sjukvårdsinsatser. 
3.4 Förändringar i hälso- och sjukvårdssystemen 
14. Medlemsstaterna står inför ett antal gemensamma problem gällande finansiering, 
organisation och administration av sina respektive hälso- och sjukvårdssystem. Det blir 
alltmer angeläget att höja standarden generellt medan man samtidigt vill ha kontroll 
över hälso- och sjukvårdskostnader och säkerställa mesta möjliga värde för pengarna. 
Samtidigt påverkas hälso- och sjukvårdssystemen, liksom andra sektorer av ekonomin, 
av globaliseringen av handel och industri och ökad konkurrens samt även utvecklingen 
av gemenskapens inre marknad. De olika initiativen på området kontraktsstyrd vård 
och ökad användning av testade och godkända mediciner, kvalitetssäkring och 
utvärdering av hälso- och sjukvårdsteknik är alla svar på denna utveckling. 
3.5 Medborgarnas förväntningar och problem 
15. Hälso- och sjukvården måste spegla nuvarande och beräknade nationella och lokala 
behov och svara mot allmänhetens behov, prioriteringar och problem. I detta 
sammanhang är en positiv trend i medlemsstaterna det ökande intresset för den 
allmänna opinionen vid planering och tillhandahållande av tjänster. Förutom att 
medborgarna ges möjlighet att uttrycka synpunkter på hur de olika tjänsterna skall 
utformas blir de även mer och mer delaktiga i prioriteringsarbetet. 
16. Även om man måste ta hänsyn till allmänhetens legitima förväntningar och att de 
måste lösas av staten och hälso- och sjukdomsmyndigheter, kan det ökande 
engagemanget hos allmänheten skapa ytterligare press på tjänster och budgetar, 
eftersom människor inte gärna accepterar någon indragning av tjänster eller 
nedskärningar på den egna nivån. En nyligen genomförd Eurobarometerundersökning 
visade att endast 5 % av gemenskapens befolkning är beredda att godta lägre offentliga 
kostnader för hälso- och sjukvård. Däremot önskade 50 % se ökade utgifter2. I 
allmänhet är tillfredsställelsen med hälso- och sjukvården kopplad till kostnadsnivån. 
17. En ytterligare betydelsefull utveckling som man måste ta hänsyn till i politiken är 
effekten av modern livsmedelsberedning och jordbruksmetoder. Införandet av ny 
teknik, som gentekniskt modifierade livsmedel och bestrålning av livsmedel, problem 
avseende "naturliga" livsmedel och den ökade tillgången till "snabbmat" oroar 
allmänheten och skapar krav på politiska åtgärder. 
2 Eurobarometer 44.3, utförd tidigt 1996. 
3.6 Sysselsättning 
18. Förhållandet mellan sysselsättning och folkhälsa som nämns ovan avser mer än 
arbetslöshetens effekter på hälsan. Hälso- och sjukvårdssektorn är en betydande 
arbetsgivare, konsument av varor och ledande aktörer inom forskning och utveckling. 
Sektorn bidrar således på ett avgörande sätt till den socioekonomiska utvecklingen. 
Enligt undersökningen "Labour Force Survey" 1996 var mer än 10 % av antalet 
personer i arbete anställda inom hälso- och sjukvårdssektorn. Den är en av de snabbast 
växande sektorerna under 1990-talet och ökar i genomsnitt med litet mindre än 3 % 
per år. Vidare minskar arbetslösheten de totala tillgängliga anslagen för hälso- och 
sjukvård. Detta beror i många länder på att en betydande del av finansieringen av 
hälso- och sjukvårds- och socialskyddssystemen är intäktsberoende. Det är därför 
viktigt att man vid ställningstaganden om hälso- och sjukvårdsreformer och defensiva 
kostnadsåtgärder tar hänsyn till de eventuella effekterna vad gäller hälso- och 
säkerhetsfrågor liksom på den bredare ekonomin. 
4. Utvidgningen och den internationella dimensionen 
Hälsosituationen i länderna i Central- och Östeuropa är inte jämförbar med situationen 
i de nuvarande EU-länderna. Länderna i Central- och Östeuropa har i allmänhet 
kortare förväntad livslängd och sämre hälsostatus. De har färre resurser till sitt 
förfogande för att förbättra situationen. Utvidgningen kommer att också att få effekter 
på hälso- och sjukvårdssystemen i de nuvarande medlemsstaterna, särskilt till följd av 
den fria rörligheten. Det kommer att finnas ett behov av att man hjälper 
ansökarländerna att anpassa sig till gemenskapens politik på detta område. Samarbete i 
hälsofrågor med internationella frågor, såsom WHO, är också nödvändigt för att man 
skall kunna ta itu med hoten mot hälsan på global nivå. 
4.1 Utvidgningen 
19. Vid utveckling av offentlig hälso- och sjukvårdspolitik måste hänsyn tas till 
konsekvenserna av utvidgningen av gemenskapen till Central- och Östeuropa. 
Hälsoproblemen i dessa länder skiljer sig avsevärt från och är ofta mer svårhanterliga 
än de som förekommer i nuvarande medlemsstater. Deras huvudindikatorer för 
hälsotillstånd går inte att jämföra med medlemsstaterna. Såsom är normalt för länder 
med lägre inkomster och mindre utvecklade hälso- och sjukvårdssystem har de 
dessutom eventuellt allvarligare problem i fråga om överförbara sjukdomar. Dessutom 
har kandidatländerna med undantag av Cypern mindre resurser för hälso- och sjukvård. 
Deras hälso- och sjukvårdssystem är i behov av betydande reformer för att förbättra 
effektiviteten i stort och av ett antal specifika förändringar för att få dessa system att 
överensstämma med gemenskapslagstiftningen på området. Den framtida politiken 
måste lösa problemen och prioriteringarna i kandidatländerna och finna möjligheter att 
ge stöd från gemenskapen. 
20. Ett annat problem är utvidgningens eventuella konsekvenser för de nuvarande 
medlemsstaternas folkhälsotillstånd och hälso- och sjukvårdssystem. Man måste ta itu 
med utmaningar beroende på den fria rörligheten för personer samt växter och 
animaliska produkter. Rörligheten för arbetstagare liksom yrkesfolk på hälsoområdet 
och deras förflyttning mellan nuvarande och framtida medlemsstater kan mycket väl ge 
oönskade konsekvenser för deras hälso- och sjukvårdssystem. På samma sätt ger fri 
rörlighet för varor, bland annat vissa läkemedel och blodprodukter och medicinska 
anordningar upphov till frågor som gäller säkerhet och kvalitetskontroll liksom 
prissättning. 
21. Kommissionen ger redan stöd till kanditatländerna för att säkerställa att de skall nå 
upp till en nivå som gör det möjligt att införliva Europeiska gemenskapens 
hälsorelaterade lagstiftning (acquis), med användning av mekanismer som Phare-
programmet och strukturinstrument. Dessutom öppnas möjligheten för 
kandidatländerna att delta i gemenskapens folkhälsoprogram, vilket kommer att 
underlätta anpassningsprocessen till gemenskapspolitiken på detta område. Information 
kommer att behövas om tendenser i fråga om hälsa och avgörande hälsofaktorer i 
kandidatländerna och om anslutningens eventuella effekter på deras och nuvarande 
medlemsstaters hälso- och sjukvårdssystem. 
4.2 Den internationella dimensionen 
22. Offentlig hälso- och sjukvårdspolitik och samhällsåtgärder måste svara mot 
förändringar på internationell nivå. Hälsofrågor spelar en viktig roll för gemenskapens 
relationer till tredje land, för utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd. 
Hälsoproblem i tredje land kan få hälsoeffekter på gemenskapens befolkning. Det är 
därför nödvändigt att stärka initiativ som syftar till en global epidemiologisk 
övervakning och till att skapa mekanismer för att snabbt kunna ta sig an hälsohot och 
hjälpa utvecklingsländerna att förbättra sina hälso- och sjukvårdssystem. För 
närvarande pågår ett flertal hälsorelaterade aktiviteter, t. ex. inom ramen för EES-
avtalet, Europa-Medelhavssamarbetet och inom G7-samarbetet. Dessutom överväger 
den inrättade arbetsgruppen mellan EU och USA ett samarbete för internationell 
övervakning av och respons på överförbara sjukdomar. Gruppens resultat skall 
användas i gemenskapens politik för folkhälsa. 
23. På många av de områden som är aktuella är internationella organ, i synnerhet 
Världshälsoorganisationen (WHO), Världsbanken, Förenta nationernas fond för 
befolkningsfrågor (UNFPA), Europarådet och Organisationen för ekonomiskt 
samarbete och utveckling (OECD) aktiva inom sina respektive behörighetsområden. På 
flera viktiga områden pågår samarbete med WHO, exempelvis på områdena 
hälsoinformations- och hälsoövervakningssystem och överförbara sjukdomar. WHO 
håller för närvarande på att uppdatera sina internationella hälsoföreskrifter 
(International Health regulations and Health For All objectives), vilket skall vara klart 
senast år 2000. Dessa föreskrifter kommer troligtvis att påverka medlemsstaternas 
hälso- och sjukvårdsprogram och beaktas i gemenskapspolitiken. Världsbanken har en 
viktig roll att spela vad gäller att stödja hälso- och sjukvårdsutvecklingen i Central- och 
Östeuropa. Det sker allt mer samarbete med UNFPA för att genomföra 
handlingsprogrammet från den internationella befolkningsutvecklingskonferensen 
(Kairo 1994). OECD har tagit fram dokumentation och en databas om hälso- och 
sjukvård och kostnaderna därför. Europarådet genomför verksamhet på flera områden 
som rör folkhälsa, inbegripet läkemedel, narkotika och bioetiska frågor. 
5. Gemenskapens roll för folkhälsan 
Gemenskapens roll när det gäller folkhälsan har blivit större med tiden och framför allt 
i och med ratificeringen av Maastrichtfördraget. Det gav gemenskapen en särskild roll 
när det gäller att främja skyddet av hälsan och att förebygga sjukdomar. Åtta särskilda 
hälsoprogram har utarbetats och en rad andra åtgärder har utvecklats till följd av detta. 
Dessa åtgärder varierar alltifrån program som gäller cancer eller Aids eller att bekämpa 
drogberoende till rapporter om hälsosituationen i EU och rekommendationer om 
blodsäkerhet. Dessutom har flera andra av gemenskapens politikområden effekter på 
hälsan. Utvecklingen under de senaste två åren, såsom bekämpandet av nya 
överförbara sjukdomar, har bidragit till en ny och ökad medvetenhet om vikten av 
hälsopolitik på gemenskapsnivå. 
5.1 Befintlig rättslig grund 
24. Europeiska gemenskapen har varit engagerad i hälsofrågor under fyra decennier. Både 
fördraget om Europeiska kol- och stålgemenskapen och Euratomfördraget innefattade 
hälsofrågor och innehöll flera bestämmelser, till exempel om begränsad rörlighet för varor 
vid hälsorisker och för arbetstagares hälsa och säkerhet. Genom Enhetsakten infördes 
ytterligare hälsorelaterade aktiviteter som storskaliga forskningsprogram och utveckling av 
hälsa och säkerhet inom arbetslagstiftningen. Men det var först genom Maastrichtfördraget 
och dess nya bestämmelser om folkhälsa som gemenskapen gavs möjlighet att utveckla en 
konsekvent folkhälsostrategi. Genom artikel 3o tilldelades gemenskapen ett nytt mål för att 
"bidra till att uppnå en hög hälsoskyddsnivå" som är tillämplig på all gemenskapspolitik. I 
artikel 129 i fördraget läggs sedan en ram fast för gemenskapens aktiviteter för folkhälsa för 
att uppfylla detta mål. 
25. De viktigaste bestämmelserna i artikeln är följande: 
• Gemenskapen skall bidra till att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå för männsikor 
genom att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och vid behov stödja deras 
insatser. 
• Gemenskapens insatser för hälsoskydd skall inriktas på att förebygga sjukdomar. 
• Gemenskapens insatser på folkhälsoområdet skall inriktas på att särskilt förebygga 
de stora folksjukdomarna, inklusive narkotikamissbruket. 
• Gemenskapen skall samarbeta med andra organisationer som är aktiva på dessa 
områden. 
26. I artikeln föreskrivs stimulansåtgärder utan en harmonisering av medlemsstaternas 
lagstiftning, samt antagande av rekommendationer. Slutligen föreskrivs att hälsoskyddskrav 
skall ingå som ett led i gemenskapens övriga politik. 
27. Förutom artikel 129 finns flera andra hälsorelaterade artiklar i fördraget (t.ex. 
artiklarna 39 och 43 - jordbrukspolitiken, artikel 75c - transportsäkerheten, artiklarna 
100 och 100a - tillnärmning av lagstiftning avseende den gemensamma marknaden, 
artikel 129a - konsumentskydd, artikel 130f - forskning, artikel 130r - miljö etc). EG-
domstolen har fastställt3 att det mål som fastställs för gemenskapen i artikel 3o i 
fördraget om att bidra till att uppnå en hög hälsoskyddsnivå skall ingå som ett led i 
gemenskapens politik på alla områden som ger effekter för hälsan. 
28. Strax efter det att Maastrichtfördraget trädde i kraft lade kommissionen fram ett 
meddelande om en åtgärdsram på folkhälsoområdet. I detta redovisades aktuella 
hälsorisker, hälsonivåer och -tendenser inom medlemsstaterna. I den underströks 
nödvändigheten att ta fram de avgörande faktorerna för hälsa och underliggande 
sjukdomsorsaker och presenterades kriterier för prioritering av gemenskapsinsatser. 
Tankarna bakom detta meddelande och underliggande argument är fortfarande giltiga 
idag. 
5.2 Gemenskapens roll 
29. I meddelandet 1993 fastslogs några kriterier för att säkerställa att man i 
gemenskapens folkhälsoinsatser fullt ut beaktade principen om subsidiaritet, 
proportionalitet och insyn och att det arbete som genomförs ger mervärde till 
medlemsstaternas aktiviteter. Det är avgörande att dessa kriterier fortsätter att uppfyllas 
vid utformning och genomförande av insatser. 
5.3 Utvecklingen av gemenskapens insatser för folkhälsa sedan Maastricht 
Åtgärdsprogram 
30. På grundval av analysen i meddelandet 1993 föreslog kommissionen att åtta 
åtgärdsprogram för folkhälsa skulle utvecklas. Fem av dessa har antagits. 
Åtgärdsprogrammen för förebyggande av aids och andra överförbara sjukdomar, 
cancer, narkotikamissbruk och hälsofrämjande4 har pågått sedan 1996. Det femte 
programmet om hälsoövervakning antogs i juni 19975. Programmet för 
narkotikamissbruk är knutet till andra politiska och lagstiftande åtgärder, inbegripet 
inrättandet av det europeiska centrumet för kontroll av narkotika och 
narkotikamissbruk. Ett samordnat förfarande för att bekämpa tillgång och efterfrågan 
avseende narkotika har överenskommits med medlemsstaterna och fastslagits i en 
europeisk åtgärdsplan för att bekämpa narkotikabruk6. För de återstående tre 
programmen om föroreningsrelaterade sjukdomar, förebyggande av skador och 
ovanliga sjukdomar7 lade kommissionen fram förslag under 1997 för 
Europaparlamentets och rådets beslut. Diskussioner om dessa pågår fortfarande. 
3 Jfr mål C-180/96R, Förenade kungariket v. Kommissionen, Rättsfallssamling 1996,1-3903 
4 EGT L 95, 16.4.96, s. 16, EGT L 19, 22.1.97, s. 25, EGT L 95, 16.4.96, s. 9, EGT L 95, 
16.4.96, s. 1 
5 EGT L193, 22.7.97, s. 1 
6 KOM (94) 234 slutlig, 23.6.1994 
7 KOM(97) 266 slutlig, 4.6.97, KOM(97)178 slutlig, 14.5.97, KOM(97) 225 slutlig, 26.5.97 
31. Dessa program stöder många projekt som täcker bl.a. följande områden: utbyte av 
personal och information, utbildning, pilotprojekt, informationskampanjer, inrättandet 
av nätverk mellan organisationer och experter. Dessutom pågår aktiviteter för att 
utarbeta riktlinjer och praktiska rekommendationer på många områden, inklusive 
cancerscreening, osteoporos, hälsodiet och alkoholproblem hos ungdomar. Syftet med 
programmen är att ge mervärde för gemenskapsinsatser som inte i tillräcklig grad kan 
genomföras av enskilda medlemsstater eller där gemensamma insatser är fördelaktigt 
eller kompletterar medlemsstaternas insatser. 
Initiativ på andra områden 
32. Förutom åtgärdsprogrammen har arbete genomförts på andra områden med 
anknytning till 1993 års åtgärdsram. För det första har kommissionen föreslagit att ett 
nätvärk i Europeiska gemenskapen för kontroll och övervakning av överförbara 
sjukdomar8. För det andra har nya initiativ tagits när det gäller rökning, såsom ett 
meddelande om gemenskapens nuvarande och föreslagna roll när det gäller att 
bekämpa tobakskonsumtion,9 och antagande av en gemensam ståndpunkt från rådet 
om tobaksreklam. För det tredje har man kommit överens om en strategi för 
blodsäkerhet och självförsörjning med blod, inklusive ett förslag från kommissionen om 
en rekommendation av rådet om blod- och plasmagivares lämplighet och test av 
donationer10. För det fjärde har en omfattande översyn gjorts av icke-joniserande 
strålning, och kommissionens förslag till rådets rekommendationer håller på att 
utarbetas. För det femte produceras ett antal rapporter regelbundet, särskilt när det 
gäller hälsostatus inom gemenskapen11 och om TSE, där kommissionen bland annat 
har lämnat information om rapporterade fall av CJD i gemenskapen. Slutligen utarbetas 
årliga rapporter om hälsokrav i övrig politik12. Flera av gemenskapens politikområden 
får effekter på hälsan och har även ett hälsorelaterat fördragsmål. 1 dessa rapporter ges 
en översikt över de åtgärder som har vidtagits inom ramen för dessa politikområden. 
5.4 Erfarenhet från genomförandet av åtgärdsramen 1993 
33. Från början planerade kommissionen att åtgärdsramen för folkhälsa skulle behöva 
ses över mot bakgrund av gjorda erfarenheter och tendenser på hälsoområdet i 
gemenskapen. Denna översyn skulle inte enbart se på hur bra programmen hade 
fungerat utan även granska i vilken utsträckning de bidragit till att uppnå fördragets 
mål. Andra faktorer att bedöma var om prioriteringen, strukturen och fördelningen 
avseende insatserna varit effektiva och om de lämpligen kan användas i framtiden. 
8 KOM(96) 78 slutlig, 7.3.96 
9 KOM (96) 609 slutlig, 18.12.96 
10 KOM(97) 605 slutlig, 17.11.97 
11 KOM (95) 357 slutlig, 19.7.95 och KOM (97) 224 slutlig, 22.5.97.. 
12 KOM (95) 196 slutlig, 29.5.95, KOM (96) 407 slutlig, 4.9.96 och KOM (98) 34 slutlig, 27.1.98. 
34. År 1993 beslöt kommissionen att inte föreslå ett generellt program för folkhälsa. 
Ett skäl för detta var att det skulle kunna medföra allvarliga förseningar för 
genomförandet av nya lagbestämmelser som behövdes till följd av skillnader mellan 
medlemsstaterna i fråga om de prioriterade frågor som måste lösas. Istället beslöt 
kommissionen att föreslå åtta olika åtgärdsprogram. Genom detta tillvägagångssätt har 
man kunna undvika några fallgropar som skulle kunna uppstå med endast ett program, 
men det har samtidigt skapat oförutsedda problem: 
• Det har lett till en stor administrativ börda på grund av att varje program har sitt 
eget "blandade" utskott och invecklade regler och strukturer. 
• Det ger begränsad flexibilitet som försvårar en anpassning till utvecklingen på 
områden som inte täcks av nuvarande program eller till förändringar av 
gemenskapens eller medlemsstaternas prioriteringar. 
• Den anslagna budgeten för varje program är relativt begränsad vilket ger anledning 
till tvivel om det mervärde som gemenskapen kan tillhandahålla verkligen är högsta 
möjliga. 
• Eftersom varje program utvecklar sin egen strategi och arbetsplan är det svårt att 
skapa samordning mellan programmen i det praktiska arbetet och det finns en risk 
för dubbelarbete och överlappande aktiviteter. 
35. Ett annat problem som gäller genomförandet av programmen är deras prioritering 
av projekt som föreslås av organisationer som är verksamma på det aktuella området. 
Detta medför två saker: först och främst har anslag fördelats till ett stort antal projekt, 
av vilka vissa inte är intressanta för alla medlemsstater. En större effekt kunde 
eventuellt ha uppnåtts om färre, storskaligare och hållbara insatser hade främjats. För 
det andra skapar beroendet av att organisationer lämnar in projektförslag som speglar 
vad de önskar svårigheter att säkerställa att man uppnår programmens politiska mål 
och de nationella strategiska målen. 
5.5 Utvecklingen på gemenskapsnivå 
36. Under de senaste två åren har flera händelser bidragit till en ny medvetenhet om att 
det är nödvändigt att föra en hälsopolitik på gemenskapsnivå och att tänka om vad 
gäller gemenskapens insatser på hälsoområdet. Under denna period har intresset ökat i 
medlemsstaterna för att vidta gemensamma åtgärder på gemenskapsnivå för att stödja 
dem inför de kommande utmaningar på hälsoområdet som redovisas ovan. 
37. BSE-krisen har visat på behovet av ett mer integrerat förhållningssätt till 
hälsorelaterad politik. För att öka sin kapacitet att lösa de olika frågor som uppstod till 
följd av krisen beslöt kommissionen att omorganisera och förstärka sina avdelningar 
för konsumentpolitik och hälsoskyddsfrågor och att inrätta ett nytt system för 
vetenskapliga kommittéer. Ett huvudsyfte med denna omstrukturering var att skilja 
tillhandahållandet av vetenskapliga råd och tillsynsfunktionen från processen med att 
10 
utforma ny lagstiftning13. Som en del av sina befogenheter kommer de nya 
kommittéerna att kunna tillhandahålla expertkunskap i folkhälsofrågor. 
38. Utvidgningen i Amsterdamfördraget av den rättsliga grunden för gemenskapens 
verksamhet på folkhälsoområdet speglar den samsyn som håller på att utvecklas om 
nödvändigheten att på gemenskapsnivå vidta åtgärder på detta område. Även om det 
nya fördraget inte ännu har ratificerats är det befogat att här kort hänvisa till dess 
bestämmelser om folkhälsan, eftersom dessa innebär en revision av artikel 129 (som 
blir artikel 152 i det nya fördraget). Kommissionen har för avsikt att i största möjliga 
mån utnyttja de möjligheter som det nya fördraget erbjuder. För att kunna se vilka de 
exakta konsekvenserna blir kommer det dock att krävas en mer ingående bedömning. 
39. De viktigaste ändringarna är följande: 
• Bestämmelserna om den övriga politikens effekt på folkhälsan har flyttats till början 
av artikeln och understryker att en hög hälsoskyddsnivå för männsikor skall 
säkerställas i utformningen och genomförandet av all gemenskapspolitik och alla 
gemenskapsåtgärder. 
• Vissa ändringar har införts i avsnittet om målen för gemenskapens åtgärder. Dessa 
innefattar insatser "för att förbättra folkhälsan" och insatser för att "förebygga 
ohälsa och sjukdomar" och "undanröja faror för människors hälsa". 
• Insatser på narkotikaområdet skall inriktas på att "minska narkotikarelaterade 
hälsoskador". 
• Två tillägg har gjorts till punkt 4 beträffande beslutsfattandet: 
• I punkt 4a fastställs att gemenskapen kan besluta om "åtgärder för att fastställa 
höga kvalitets- och säkerhetsstandarder i fråga om organ och ämnen av mänskligt 
ursprung, blod och blodderivat". Detta skall läsas i samband med den andra 
meningen i punkt 5, där det sägs att dessa åtgärder "får inte påverka nationella 
bestämmelser om donation eller medicinsk användning av organ och blod". I punkt 
4a understryks även att medlemsstater kan införa eller behålla strängare 
skyddsåtgärder om de så önskar. 
• 2. Enligt punkt 4b innefattas i denna artikel (och därmed medbeslutandeförfarandet) 
"åtgärder på veterinär- och växtskyddsområdet som direkt syftar till att skydda 
folkhälsan". 
• I punkt 4c bibehålls nuvarande lydelse i fråga om stimulansåtgärder, dvs. där 
utesluts uttryckligen "någon harmonisering av medlemsstaternas lagar eller andra 
författningar". 
13 Jfr. Kommissionens meddelande om konsumenthälsa och livsmedelssäkerhet, KOM(97)183, 
30.4.97 
11 
6. En framtida gemenskapspolitik för folkhälsa 
Gemenskapens roll när det gäller folkhälsan måste utvecklas till att även gälla nya 
utmaningar, ändrade omständigheter och den större roll som folkhälsoarbetet får i 
utkastet till Maastrichtfördraget. Mot bakgrund av dessa faktorer och erfarenheterna 
från befintliga ramverk anser kommissionen att den framtida politiken skall innefatta tre 
åtgärdsområden. 
• Förbättrad information för förbättringen av folkhälsan. 
• Snabba åtgärder vid hälsorisker. 
• Arbete med avgörande faktorer för folkhälsa genom hälsofrämjande och 
sjukdomsförebyggande åtgärder. 
Dessa tre åtgärdsområden borde göra det möjligt för gemenskapen att effektivt kunna 
möta de utmaningar som utvidgningen innebär och hälsokrav i övrig politik. 
40. Ett antal händelser, såsom utbrott av vissa överförbara sjukdomar, har understrukit 
vikten av att folkhälsofrågor förs upp på gemenskapsnivå. En ny politik för folkhälsa 
kan dock inte baseras på kortsiktiga hänsyn och hänsyn till enstaka om än viktiga 
händelser. Den måste i stället vara långsiktig med klara prioriteringar och lämpliga 
instrument för dess genomförande. 
41. Inga formella politiska förslag kan läggas fram innan det nya fördraget har 
ratificerats men det är lämpligt att på detta stadium överväga vilka de huvudsakliga 
inslagen i en gemenskapspolitik för folkhälsan skulle kunna vara och hur de kan bygga 
på nuvarande gemenskapsinsatser. Kommissionen är härvid medveten om att det 
behövs en bred debatt som övriga institutioner och andra berörda parter kan delta i. 
Den avser att lägga fram sina förslag mot bakgrund av resultaten av denna debatt så 
snart som möjligt efter det att Amsterdamfördraget trätt i kraft. 
42. Såsom understrukits ovan gäller fortfarande principerna och tankarna bakom 
meddelandet om folkhälsa från 1993. Den utveckling som skisseras ovan kräver en 
djupgående omprövning av nuvarande inställning. 
En gemenskapspolitik för folkhälsa bör innehålla ett antal karakteristiska inslag. Den 
bör på bästa sätt använda de begränsade resurser som finns tillgängliga på 
gemenskapsnivå. Den bör kraftigt betona vikten av förbättrad hälsa och hälsovinster 
och inriktas på ett begränsat antal prioriterade områden. Den skall vara tillräckligt 
flexibel för att snabbt kunna svara på nya hälsorisker och utvecklingar. Framförallt bör 
politiken ta hänsyn till gemenskapsmedborgarnas synpunkter och vara trovärdig och 
övertygande så att medborgarna är medvetna om att effektiva åtgärder vidtas på 
gemenskapsnivå för att uppnå en hög hälsoskyddsnivå. 
43. På grundval av denna analys anser kommissionen att den framtida politiken bör 
innefatta tre åtgärdsområden: 
• Förbättrad information för förbättringen av folkhälsan. 
12 
• Snabba åtgärder vid hälsorisker. 
• Arbete med avgörande faktorer för folkhälsa genom hälsofrämjande och 
sjukdomsförebyggande åtgärder. 
Dessa tre åtgärdsområden borde göra det möjligt för gemenskapen att effektivt kunna 
möta de utmaningar som utvidgningen innebär och hälsokrav i övrig politik. 
6.1 Åtgärdsområde 1: Förbättrad information för förbättring av folkhälsan 
44. För att förbättra gemenskapens möjligheter att genomföra effektiva och långsiktiga 
åtgärder på folkhälsoområdet behövs ett fullgott hälsoinformationssystem och 
infrastruktur för politisk analys och utveckling. Gemenskapens åtgärdsprogram om 
hälsoövervakning är ett första steg genom definitionen av gemensamma hälsorelaterade 
indikatorer, insamling och utbyte av data via elektronisk kommunikation utvecklat 
inom ramen för programmet för utbyte av data mellan administrationer (IDA)14 samt 
möjlighet att genomföra undersökningar och analyser. Detta skall även resultera i en 
mer korrekt databas och en ökad analysmöjlighet för att informera om 
folkhälsopolitikens utveckling på gemenskaps- och medlemsstatsnivå. 
45. Baserat på detta programs aktiviteter och resultat bör man utveckla ett strukturerat 
och omfattande gemenskapssystem för att samla in, analysera och sprida information. 
Systemet skulle även användas för utvärderingar och bedömningar och för att göra 
jämförelser mellan medlemsstater, med anslutningsländer och andra länder och för ta 
fram framtidsscenarier och prognoser. Detta åtgärdsområde skall ha två 
kompletterande inriktningar: dels tendenser avseende hälsotillstånd och hälsofaktorer, 
dels utvecklingen av hälso- och sjukvårdssystemen. 
Hälsotillstånd 
46. Områden att behandla närmare skulle kunna vara: 
• Tendenser och mönster i fråga om demografi, sjuklighet och dödlighet och viktiga 
hälsoavgörande faktorer. Analyser kan gälla olika förhållanden, inklusive fysiska 
och psykiska sjukdomar, specifika befolkningsgrupper som barn och äldre, 
tendenser i hälsorelaterade kunskaper, attityder och beteenden samt könsspecifika 
frågor. 
• Skillnader i hälsotillstånd, stora variationer mellan befolkningsgrupper vad gäller 
avgörande faktorer för hälsa, sjuklighet och dödlighet och bedömning av insatser för 
att minska dem. Analyserna skall även gälla tillgång till hälso- och sjukvård, hur 
denna utnyttjas och hälsoresultat. 
• Andra ämnen skulle kunna gälla hälsans påverkan av socioekonomiska faktorer som 
social utslagning, migrering och sysselsättning samt miljöns påverkan på hälsa. 
14 Rådets beslut 95/468/EG; EGT nr L 269, 11.11.95, s.23 
13 
Hälso- och sjukvårdssystem 
47. Följande områden kan ingå: 
• Effekten av tendenser i fråga om hälsotillstånd och hälsofaktorer på hälso- och 
sjukvård, hälsoinsatser och hälsokostnader, t.ex. förändrade sätt att ordinera 
läkemedel och konsekvenserna av den demografiska utvecklingen, särskilt 
befolkningens åldrande. 
• Hälso- och sjukvårdssystemens utveckling, inklusive reformer, resursfördelning och 
kostnadsnedskärningar och resultaten av dessa, inbegripet deras effekt på 
hälsotillstånd. 
• Trender för kostnader för och finansiering av hälso- och sjukvårdssystem, inklusive 
rollen för statliga och privata försäkringssystem. 
• Hälso- och sjukvårdssektorn som en produktiv faktor i samhället, inbegripet dess 
roll som viktig arbetsgivare. Undersökningar kan exempelvis göras av effekten av 
marknadens mekanismer, mätningar av behov av tjänster, beräkningar av kostnader 
och utgifter och utgiftskontroll, konkurrens mellan privata och offentliga 
vårdsystem samt utvecklingen av kontraktsstyrd vård. 
• Prioriteringar inom hälso- och sjukvård, inklusive prioriteringsmekanismer liksom 
allmänhetens inställning och intressen i fråga om hälsa och effektiviteten i hälso- och 
sj ukvårdssy stemen. 
48. Inom det informationsområde som täcker både hälsotillstånd och hälso- och 
sjukvårdssystem skulle en stor vikt läggas vid bästa praxis inom hälso- och sjukvården, 
dvs. det nuvarande bästa belägget för säkerhet, effektivitet, verkan och 
kostnadseffektivitet av olika metoder för att befrämja hälsa, förebygga, diagnostisera 
och behandla, till exempel lönsamhet i screeningprogram, hälsoutbildningsprogram, 
olycksfallssystem och nya farmaceutiska produkter. Syftet med arbetet skulle vara att 
främja och samordna aktiviteter i medlemsstaterna på områdena testade och godkända 
mediciner, kvalitetssäkran och kvalitetshöjning, lämpliga interventioner samt 
hälsoteknisk bedömning. Samordningen av arbetet på dessa områden skulle stödjas och 
ske på ett formellt sätt för att kunna dela på expertkunskapen i medlemsstaterna, samla 
in och utbyta information, främja internationella undersökningar och förbättra 
spridningen av resultat. 
49. Ett annat gränsöverskridande tema skulle kunna vara effekten av utvecklingen i 
gemenskapen och av gemenskapens politik och insatser, däribland socialt skydd för 
kringflyttande arbetstagare och personer inom gemenskapen, utnyttjande av 
forskningsresultat, tillämpning av teknik, utnyttjande av strukturfonderna, slutförandet 
av den inre marknaden, införandet av en enda valuta samt konsekvenserna av 
tillämpningen av övrig gemenskapslagstiftning på områden som hälsa och säkerhet, 
läkemedel och medicinska anordningar, fri rörlighet för yrkesverksamma inom 
hälsosektorn och konkurrens. Vidare skulle särskild uppmärksamhet behöva ägnas åt 
informationsinhämtning, analyser och vägledning med relevans för utvidgningen. 
14 
50. För att bli riktigt effektivt bör ett sådant gemenskapssystem och dess olika delar 
bygga på lämpliga nätverk till vilka medlemsstaterna skulle vara förpliktade att bidra 
med insamling, bearbetning och överföring av data och ta hänsyn till resultaten av 
analyser och utvärderingar. Vidare skall rapportering om uppföljningen av varje 
rekommendation som eventuellt antas vara nödvändig. 
51. Ett sådan gemenskapssystem skulle ge flera stora fördelar: insamlad data skulle 
vara jämförbar, allsidig, aktuell och av hög kvalitet, informationen skulle vara bestyrkt 
och resultaten från systemet skulle användas inom ramen för utvecklingen och 
genomförandet av politiken. Detta system skulle därför skilja sig från de olika 
informations- och rapporteringssystem som nu existerar, exempelvis de som inrättats 
av WHO och OECD. 
6.2 Åtgärdsområde 2: Snabba åtgärder vid hälsorisker 
52. Det andra åtgärdsområdet bör avse inrättandet av ett system för övervakning, tidig 
varning och snabba åtgärder på gemenskapsnivå. Det har nyligen förekommit utbrott 
av sjukdomar som pest, hemorragiska febrar och fågelinfluensa, vilka krävde 
brådskande överläggningar och insatser på gemenskapsnivå. Därför bör för detta 
åtgärdsområde finnas tillräcklig kapacitet för att kunna åtgärda framtida 
sjukdomsutbrott. Denna kapacitet skulle möjliggöra snabba och korrekta motåtgärder 
vid hälsofaror som kan uppstå när som helst. För detta arbete behövs 
samordningsmekanismer på gemenskapsnivå. Åtgärderna skulle innefatta övervakning, 
snabba analyser och undersökningar rörande specifika problem eller frågor, inklusive 
besök på platsen i tillämpliga fall. Målsättningen skulle vara att först identifiera farorna 
och utvärdera de troliga konsekvenserna ur hälsosynpunkt och andra politiska 
synpunkter och att därefter fastställa om och vilka åtgärder som krävs för att undanröja 
hälsorisker samt informera hälsoansvariga myndigheter och eventuellt andra berörda. 
53. Kommissionen lade 1996 fram ett förslag till europeiskt nätverk för övervakning 
och kontroll av överförbara sjukdomar15. Det skall utgöra en ram som skapar möjlighet 
för gemenskapen och medlemsstaterna att på ett samordnat sätt övervaka och 
kontrollera sjukdomsutbrott. För att nätverket skall fungera effektivt krävs att 
medlemsstaterna bekräftar ett åtagande att se till att ansvariga organisationer för 
övervakning och respons och myndigheter i sina respektive länder samarbetar fullt ut i 
nätverksamheten. Förslaget diskuteras för närvarande av rådet och Europaparlamentet 
och förhoppningen är att det skall godkännas inom en snar framtid. Detta nätverk 
skulle kunna utgöra en modell för ytterligare gemenskapsmekanismer. Dessutom 
innefattar kommissionens förslag ett program för ovanliga sjukdomar16, vilket just nu 
håller på att granskas, innefattande åtgärder för att ta hand om grupper av ovanliga 
sjukdomsfall och som skulle kunna utvecklas vidare i detta bredare sammanhang. 
54. Detta åtgärdsområde skulle kunna utvidgas ytterligare till att förutom överförbara 
och ovanliga sjukdomar kunna täcka hälsokrav för livsmedelsskydd, veterinär- och 
15 Se fotnot 11 
16 KOM(97)225 slutlig, 26.5.97 
15 
växtskyddsfrågor, zoonoser, blod- och organsäkerhet, miljörisker, hälsorisker från 
kemiska ämnen och förgiftning samt negativa hälsoeffekter av medicinska produkter 
och anordningar. Dessutom skulle en funktion kunna vara att hjälpa till att 
tillhandahålla snabba svar när nya produkters eller procedurers positiva effekter för 
hälsan ifrågasätts. Härifrån skulle även kunna tillhandahållas lämpliga svar på de 
utmaningar som kandidatstaterna möter. 
55. På ett antal av dessa områden, som livsmedelsskydd och veterinärfrågor, finns 
redan idag gemenskapssystem för att man på ett tidigt stadium skall kunna varna och 
reagera. Allt ytterligare arbete som eventuellt kan utvecklas inom dessa områden inom 
ramen för detta åtgärdsområde måste därför kopplas ihop med dessa system och 
beakta dem fullt ut. 
56. Det arbete som utförs bör utnyttja bästa möjliga rådgivning, inbegripet från de 
experter som arbetar med gemenskapen inom ramen för den vetenskapliga 
rådgivningskommittén, liksom den sakkunskap som finns i internationella 
organisationer och tredje land. Uppgiften är att tillhandahålla information och 
rådgivning inom en mycket kort tidsram. Viktigast är att dessa aktiviteter får fullt stöd 
från och utförs i samarbete med berörda myndigheter i medlemsstaterna. 
6.3 Åtgärsområde 3: Arbete med avgörande faktorer för folkhälsa genom 
hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande åtgärder 
57. Medan artikel 129 i Maastrichtfördraget understryker förebyggandet av sjukdomar, 
särskilt de stora folksjukdomarna, betonas i Amsterdamfördraget att 
gemenskapsinsatserna skall syfta till att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och 
sjukdomar och undanröja faror för människors hälsa. Mot bakgrund av detta bör 
politiken på detta område syfta till att förbättra hälsofaktorerna genom hälsofrämjande 
och effektiva sjukdomsförebyggande åtgärder. 
58. Hälsofrämjande syftar till att ge människor ökad kunskap om avgörande 
hälsofaktorer och därmed förbättrad hälsa. Detta omfattar åtgärder för att öka enskilda 
personers färdigheter och möjligheter och för att ändra sociala, ekonomiska och 
miljömässiga förhållanden så att de främjar den enskildes hälsa och folkhälsan. 
Sjukdomsförebyggande är lika viktig. Det innefattar många aktiviteter som 
vaccinering, säkerhetsföreskrifter och regler samt screening och undersökningar av 
målgrupper. 
59. Mot bakgrund av den betydelse som förebyggande åtgärder ges i bestämmelserna i 
artikel 129 i de åtta föreslagna åtgärdsprogrammen för folkhälsa gäller sex program för 
förebyggande av sjukdomar och skador. 
60. Den nya politiken måste innehålla bestämmelser om att informera om 
hälsoavgörande faktorer både genom breda hälsofrämjande åtgärder och genom 
specifika sjukdomsförebyggande åtgärder och skall stödjas av intersektoriella insatser 
och de möjligheter som fördraget ger att utarbeta rättsakter, inte bara på hälsoområdet 
utan även på andra områden. Det exakta innehållet på detta åtgärdsområde, t. ex. vilka 
hälsoavgörande faktorer som skall innefattas, vilka sjukdomsspecifika åtgärder som 
skall vidtas och vilka prioriteringar avseende hälsa som skall främjas behöver 
16 
övervägas ytterligare. Den grundläggande frågan är hur långt de nuvarande åtgärderna 
speglar hälsotendenser och förändrade sjukdomsmönster. 
61. Följande frågor måste behandlas: 
• Hur kan man i högre grad beakta de sjukdomstillstånd som får allt större betydelse 
till följd av befolkningens åldrande, t.ex. Alzheimers sjukdom och andra 
demenstillståndr? 
• Hur kan man förstärka arbetet gällande näring och kraftig övervikt? 
• Krävs större tonvikt vid frågor som gäller hjärt- och kärlsjukdomar? 
• Hur skall det nya fördragets bestämmelser om att minska narkotikarelaterade 
hälsoskador genomföras? 
• Skall man inrikta sig på hälsotillstånd hos speciella befolkningsgrupper, såsom 
socialt utslagna, ungdomar och barn eller kvinnor? 
• Hur skall man garantera tillgång till hälsoinformation och hälsorådgivning för 
gemenskapens medborgare när de flyttar till en annan medlemsstat för att arbeta, 
studera eller åker på semester, och hur skall man främja partnerskap mellan 
utbildningsinstitutioner? 
• Hur bör strategier anpassas för att ta hänsyn till specifika problem i 
anslutningsländer? 
62. Om man bortser från det närmare innehållet i detta åtgärdsområde, kan man dra två 
slutsatser om dess struktur och mål. Först och främst tycks det ge små fördelar att 
fortsätta skilja på främjande och förebyggande åtgärder i ett antal separata program. 
Resurserna skulle kunna utnyttjas bättre, om man samlade åtgärderna på ett 
konsekvent sätt och grundligt bedömde dem inom en enda åtgärdsram. Vidare krävs en 
ändring av den nuvarande balansen mellan sjukdomsförebyggande och hälsofrämjande 
åtgärder och de därtill anslagna resurserna. 
63. Man måste även överväga ett antal frågor som härrör från det praktiska 
erfarenheten av genomförandet av det befintliga ramverket. 
• Bör aktiviteterna först och främst avse allmänheten, speciella målgrupper, 
yrkesverksamma inom hälso- och sjukvården eller specialistorganisationer? 
• Bör projekt huvudsakligen värvas genom öppen anbudsinfordran eller särskild 
anbudsinfordran, särskilt som svar på politiska ställningstaganden? 
• Bör man inrikta sig på storskaliga aktiviteter tillsammans med alla medlemsstater 
eller på små, regionala eller lokala aktiviteter? 
• Bör man inrikta sig mer på långfristiga hållbara projekt som resulterar i upprättandet 
av permanenta strukturer? 
17 
64. En slutsats som redan framgått är att man bör lägga mer vikt vid åtgärder som 
stödjer utvecklingen och genomförandet av politiken, inklusive dem som gäller 
utformning och test av strategier och metodik för intervention. För denna typ av arbete 
krävs information från i from av resultat från gemenskapens hälsoinformationssystem. 
Forskningsresultat om exempelvis bästa praxis och effektiva interventioner, sjukdomars 
orsaker och effekten av hälsoavgörande faktorer behöver spridas snabbt så att de kan 
användas på detta åtgärdsområde. Samordning mellan forskningsprojekt om och 
åtgärder för främjande och förebyggande av hälsa krävs därför. På samma sätt behövs 
forskningsarbete för att analysera andra politikområdens effekt på hälsorelaterade 
beteenden och attityder. 
6.4 Effekten av gemenskapens hälsopolitik 
65. Kommissionen har utvecklat en rad förfaranden som svar på skyldigheten i 
fördraget att "hälsoskyddskrav skall ingå som ett led i gemenskapens övriga politik". 
Dessa innefattar åtgärder för att säkerställa att kommissionens ansvariga avdelningar 
för folkhälsa rådfrågas om alla hälsorelaterade förslag, inrättandet av en hälsogrupp 
från alla avdelningarna som ett forum för att diskutera större hälsorelaterade frågor 
inom generaldirektoraten samt upprättandet av årsrapporter om integreringen av 
hälsokrav i all gemenskapspolitik. 
66. Det har emellertid inte varit enkelt att uppfylla skyldigheten i fördraget om en 
"hälsobevakning" av all gemenskapspolitik och inte heller att utveckla och tillämpa en 
adekvat metodik. I artikeln i det nya fördraget understryks att en hög hälsoskyddsnivå 
för människor skall garanteras både vid utformningen och vid genomförandet av all 
gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder. De beskrivna åtgärdsområdena skall 
göra det möjligt att effektivare uppfylla kraven i fördraget på flera kompletterande sätt. 
• Gemenskapens politik och storskaliga fleråriga program som forskning, 
strukturfonder, utbildning och ungdomsfrågor, transportpolitik, livsmedelspolitik, 
jordbrukspolitik, konkurrens- och industripolitik, som på lång sikt påverkar 
hälsofaktorer, hälsotillstånd och hälso- och sjukvårdssystem kan använda den 
informationsbas som utvecklats inom ramen för hälsoinformationssystemet. Detta 
kan inbegripa bedömning av en viss politik eller insats innan den antas, vilket kan 
resultera i utformningen av ett uttalande om dess effekt. Genomförandet av en 
politik eller en åtgärd kan noggrant följas upp och efteråt kan dess effekt bli föremål 
för en grundlig, och vid behov oberoende, utvärdering. 
• Specifika mått och åtgärder avseende snabbt utvecklade hälsorisker skulle falla inom 
ramen för snabba åtgärdsmekanismer. Frågor på detta område kan innefatta 
lagstiftning om folkhälsoaspekter på livsmedelssäkerhet, åtgärder på veterinär- och 
växtskyddsområdet. 
• Speciella mått och åtgärder som påverkar kunskaper, attityder och beteenden, 
såsom utvecklingen avseende tobak, alkohol, narkotika, näringsbehov och reklam, 
skall noga granskas och bedömas inom ramen för åtgärdsområdet för 
hälsoavgörande faktorer. 
67. Innan man kan besluta vilket instrument som skall utvecklas för att genomföra de 
olika identifierade aktiviteterna krävs ytterligare ställningstaganden. Det kan eventuellt 
18 
bli nödvändigt att utveckla en rad kriterier och specifika metodiker, exempelvis 
riktlinjer och checklistor för bedömningsarbetet, mot vilka utvecklingen inom varje 
hälsorelaterad politik kan mätas. Sådana instrument skulle kunna användas för att 
bedöma effekten av även själva insatserna för folkhälsan. 
7. Vägen mot framtiden 
68. Kommissionen anser att det måste bli en debatt om både de idéer om den framtida 
politiken som presenteras i detta dokument och hur politiken skall genomföras. En 
central fråga är vilken typ av rättslig mekanism som skall användas för att säkerställa 
att politiken effektivt kan kombinera de främjande och lagstiftande åtgärder som 
tillhandahålls i det nya fördraget. Åtgärder måste vidtas för övergången från nuvarande 
program och rättsliga instrument till en ny politik. Flera samverkande faktorer gör 
detta till en väldigt komplicerad fråga: de nuvarande folkhälsoprogrammen tillämpar 
egna rättsliga beslutsprocesser och avslutas vid olika datum, tre förslag till 
åtgärdsprogram har ännu inte antagits, gemenskapens tillgängliga resurser för insatser 
för folkhälsoområdet är sammankopplade med de nuvarande åtgärdsprogrammen, 
åtgärder under de befintliga och föreslagna programmen måste omgrupperas och 
tilldelas anslag som speglar deras relativa betydelse och slutligen kommer det 
föreslagna nätverket för tillsyn och kontroll av överförbara sjukdomar att ha sin egen 
rättsliga grund. 
69. Det finns två möjligheter att formalisera den nya politiken. En skulle vara att införa 
ett enda "raminstrument" som ligger till grund för följande införande av skilda 
instrument för varje åtgärdsområde. Detta skulle vara fördelaktigt eftersom en enda 
finansieringsram skapas för att fördela anslag mellan åtgärdsområdena men nackdelen 
är att det krävs två beslutsnivåer och två administrativa strukturnivåer. Den andra 
möjligheten skulle vara att införa ett separat rättsligt instrument för varje 
åtgärdsområde utan ett övergripande instrument. Detta skulle kräva att det finns en 
uttrycklig samsyn om vilka anslag varje område skall tilldelas. 
70. Vilken metod som än väljs måste det finnas en viss flexibilitet för att lösa 
oförutsedda problem och vad gäller fördelningen av resurser mellan de olika 
åtgärdsområdena. Det bör även finnas möjlighet att införa bindande bestämmelser, 
exempelvis för insamling av data, så snart som nätverken och övriga planerade 
strukturer är utvecklade och klara att användas. Dessutom skall gemenskapen för de 
områden som omfattas av artikel 152 och övriga hälsorelaterade artiklar i 
Amsterdamfördraget för harmoniseringsåtgärder ha möjligheten att anta bindande 
instrument oberoende av programstruktur eller finansieringsmekanism. 
71. Den eller de arbetsprogram som godkänts för de olika åtgärdsområdena kan 
variera från år till år, alltefter omständigheterna. Detta tillvägagångssätt skulle göra det 
möjligt att klart lägga fast de övergripande målen, omfattningen och strukturen i 
gemenskapsprogrammen inom definierade gränser och samtidigt medge ett visst mått 
av flexibilitet i fråga om deras innehåll. 
8. Slutsatser 
72. I detta meddelande framförs inte formella förslag till en ny folkhälsopolitik i 
gemenskapen. I stället är dess syfte att redogöra för de frågor som måste studeras 
19 
närmare för att riktlinjerna för den framtida politiken skall kunna fastställas. 
Kommissionen har dragit slutsatsen att det behövs en ny hälsopolitik, som bygger 
vidare på det man redan uppnått och som samtidigt tar vederbörlig hänsyn till 
hälsotendenser och den föränderliga situationen i gemenskapen. Kommissionen avser 
att lägga fram konkreta förslag till den nya politiken i vederbörlig ordning, så snart som 
Amsterdamfördraget har ratificerats. Under tiden är förhoppningen att de förslag som 
presenteras i detta meddelande skall stimulera till en bred debatt om i vilken riktning 
gemenskapens folkhälsopolitik skall utvecklas inför övergången till 2000-talet. 
20 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 230 slutlig 
DOKUMENT 
SV 05 15 04 10 
Katalognummer : CB-CO-98-262-SV-C 
ISBN 92-78-35248-9 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
tf