Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Frankrikes nationella reformprogram för 2013 och rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012-2017 /* COM/2013/0360 final - 2013/ () */





Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Frankrikes nationella reformprogram för 2013 och rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012-2017 EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2, med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser[2], särskilt artikel 6.1, med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation[3], med beaktande av Europaparlamentets resolutioner[4], med beaktande av Europeiska rådets slutsatser, med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande, efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén, och av följande skäl: (1) Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa. (2) På grundval av kommissionens förslag antog rådet den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5], vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik. (3) Den 29 juni 2012 fattade stats- och regeringscheferna beslut om en tillväxt- och sysselsättningspakt som är ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå, och som gör bruk av alla tänkbara medel, instrument och strategier. De beslutade om de åtgärder som skulle vidtas på medlemsstatsnivå, särskilt att ge uttryck för sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen för Europa 2020-strategin och att genomföra de landspecifika rekommendationerna. (4) Den 6 juli 2012 antog rådet en rekommendation om Frankrikes nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011-2016. (5) Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtstrategin[6] som inleder den europeiska planeringsterminen 2013 för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen även rapporten om varningsmekanismen[7], i enlighet med förordning (EU) nr 1176/2011, där det angavs att Frankrike var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. (6) Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande budgetkonsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen. (7) Den 10 april 2013 publicerade kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning[8] för Frankrike enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Kommissionen drar den slutsatsen av sin analys att Frankrike har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och beslutsamma åtgärder. Framförallt bör man ägna fortsatt uppmärksamhet åt den försämrade handelsbalansen och konkurrenskraften – vilken beror såväl på kostnadsfaktorn som på andra faktorer – i synnerhet som denna utveckling sker mot bakgrund av en svagare utlandsställning och hög offentlig skuldsättning. På detta sätt kan man minska risken för att detta får negativa effekter för den franska ekonomin och den ekonomiska och monetära unionen, vilket är särskilt viktigt med tanke på hur betydande den franska ekonomin är. (8) Den 30 april 2013 lade Frankrike fram 2013 års stabilitetsprogram som omfattar perioden 2012–2017 och sitt nationella reformprogram för 2013. För att beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt. (9) Mot bakgrund av bedömningen av 2013 års stabilitetsprogram i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att Frankrike trots sina betydande konsolideringsåtgärder som minskat det nominella underskottet från 7,5 % av BNP 2009 till 4,8 % av BNP 2012 inte kommer att kunna korrigera det alltför stora underskottet till 2013 i enlighet med rådets rekommendation från slutet av 2009. Detta beror framförallt på att det ekonomiska läget visat sig bli sämre än vad som antogs när rekommendationen gjordes och endast delvis har kunnat kompenseras av extraordinära intäkter, samtidigt som de åtgärder som skulle vidtas skjutits fram en aning i tiden. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är trovärdigt för 2013, men överdrivet optimistiskt vad gäller 2014. Myndigheterna förutspår att BNP efter att ha legat på en oförändrad nivå 2012 (0 %) och 2013 (+ 0,1 %) kommer att öka med 1,2 % 2014, samtidigt som de antar att underskottet i de offentliga finanserna kommer att minska till 2,9 % av BNP tack vare de finanspolitiska åtgärderna. Detta är att jämföra med kommissionens prognos om att BNP kommer att öka med 1,1 % 2014 om man antar en oförändrad politik, vilket är ett scenario som endast beaktar åtgärder som antagits eller är tillräckligt specificerade och därmed ger ett offentligt underskott på 4,2 % av BNP. Huvudmålet för den budgetstrategi som anges i programmet är att uppnå det medelfristiga budgetmålet, dvs. en balanserad budget i strukturella termer, precis som i förra årets program. Detta är ett ambitiösare krav än det som anges i stabilitets- och tillväxtpakten. Det är meningen att det medelfristiga budgetmålet ska uppnås till 2016, och inte till 2015 som i det föregående stabilitetsprogrammet. Det planerade nominella underskott som fastställs i stabilitetsprogrammet är förenligt med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2014, vilket är ett år efter den reviderade tidsfrist som fastställts av rådet inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott i slutet av 2009. Med hänsyn till den alltför optimistiska tillväxtprognosen i programmet för år 2014, anser rådet att den finanspolitiska ansträngning som myndigheterna planerar inte är förenlig med en faktisk korrigering av det alltför stora underskottet senast 2014, såvida det inte vidtas ytterligare åtgärder för att kraftigt förstärka ansträngningen för det året. De planerade besparingarna och ytterligare intäkterna har dessutom inte specificerats tillräckligt. Under dessa omständigheter krävs det att man närmare specificerar de åtgärder som ska vidtas både för 2014 och 2015 för att man ska kunna garantera en korrigering av det alltför stora underskottet till senast 2015 [såsom rekommenderas av rådet]. De strukturella saldot, enligt kommissionens omräkningar, förväntas uppgå till 0,4 % av BNP 2016 (-0,3 % 2017), vilket innebär att det medelfristiga budgetmålet inte kommer att nås till slutet av programperioden. Framstegen på väg mot det medelfristiga budgetmålet det året förväntas motsvara 0,3 % av BNP, vilket är lägre är riktmärket 0,5 % av BNP. Statsskulden har ökat väsentligt sedan krisens början. Från att ha varit 64,2 % år 2007 ökade den till 90,2 % av BNP 2012 och den kommer dessutom att öka ytterligare, till 96,2 % år 2014, enligt kommissionens vårprognos 2013. Myndigheterna förväntar sig att den kommer att nå sin topp 2014 (94,3 % av BNP) och därefter minska 2017 (88,2 % av BNP). Frankrike kommer att gå in i en övergångsperiod 2016 vad gäller skuldkriteriet. (10) Eftersom det redan höga budgetunderskottet fortsätter att växa och tidsfristen för att korrigera det alltför stora underskottet har förlängts igen [till 2015] är det nu extra viktigt att man genomför 2013 års budget på ett konsekvent sätt och att man orubbligen fortsätter med kraftfulla konsolideringsåtgärderna under de kommande åren. Det är särskilt viktigt att tillväxttakten i Frankrikes offentliga utgifter är väsentligt lägre än den potentiella BNP-tillväxttakten, eftersom förbättringarna av det strukturella underskottet hittills främst varit intäktsfinansierade. Den nu pågående översynen av de offentliga utgifterna (Modernisation de l’action publique) som omfattar den lokala förvaltningen, socialförsäkringssystemet och den centrala förvaltningen bör ge svar på hur man skulle kunna använda de offentliga medlen på ett ännu effektivare sätt. Det finns även utrymme för ytterligare effektivisering av de olika nivåerna och befogenhetsområdena inom förvaltningen i syfte att åstadkomma synergieffekter, effektivitetsvinster och besparingar. Dessa frågor kommer att behandlas genom den planerade nya decentraliseringslagen. Med tanke på att de offentliga sjuk- och hälsovårdsutgifterna förväntas öka på medellång och lång sikt krävs det att dessa utgifter underkastas ökad kontroll och strängare effektivitetskrav i framtiden, särskilt läkemedelsutgifterna. Enligt de senaste prognoserna från pensionspolitiska rådet (Conseil d’orientation des retraites) kommer pensionssystemet dessutom att uppvisa ständiga underskott åtminstone fram till 2018, vilket strider mot 2010 års reformmål att ha uppnått balans i systemet till dess. Dessutom strider det delvisa tillbakadragandet av 2010 års reform mot kommissionens rekommendationer. Pensionssystemen kommer således fortfarande att ha stora underskott 2020 och det krävs därför att man snabbt vidtar nya åtgärder för att avhjälpa denna situation, dock utan att detta får hindra systemet från att fungera på ett tillfredställande sätt. Dessa åtgärder skulle kunna vara en ytterligare höjning av både lägsta ålder för pension och åldern för full pension, en förlängning av den inbetalningsperiod som krävs för full pension, anpassning av reglerna för indexreglering och en översyn av de många undantag från det allmänna pensionssystemet som finns för vissa kategorier av arbetstagare. Man bör undvika att höja de sociala avgifterna för arbetsgivarna, eftersom dessa inverkar negativt på arbetskraftskostnaderna. De stora problem vad gäller de offentliga utgifterna som Frankrike står inför gör att det är oerhört viktigt att de finanspolitiska åtgärderna åtföljs av ökade insatser för att fullfölja genomförandet av strukturreformerna i syfte att stödja den långsiktiga tillväxten i den franska ekonomin. (11) Såsom framgår av 2013 års fördjupade granskning har Frankrike omfattande problem med sin konkurrenskraft, eftersom landet i betydande utsträckning förlorat andelar på exportmarknaderna under de senaste åren. I november 2012 föreslog den franska regeringen flera olika åtgärder inom ramen för konkurrenskraftspakten. Införandet av ett skatteavdrag för företag (crédit d’impôt pour la compétitivité et l’emploi — CICE), med en planerad effekt av 20 miljarder euro på helårsbasis, är en viktig åtgärd som bör bidra till att sänka arbetskraftskostnaderna. Det finns utrymme för ytterligare åtgärder eftersom detta nya skatteavdrag endast halverar klyftan mellan skattekilen i Frankrike och OECD-genomsnittet för medianlönerna. Dessutom har de finanspolitiska åtgärder som vidtagits gentemot företagen sedan 2010 lett till att företagsbeskattningen ökat totalt sett, även med korrigering för denna åtgärd. Den ökning av minimilönen som beslutades i juli 2012 var visserligen ringa, men kan likväl ha fått en negativ inverkan på sysselsättningen och konkurrenskraften, såsom framhålls i rådets rekommendation från 2012. Minimitimlönen ökade med 38 % (16 % i reala termer) mellan 2002 och 2012. Den höga nivån på minimilönen, som motsvarar två tredjedelar av medianlönen, uppvägs delvis för arbetsgivarna genom att de till befrias från betalning av vissa socialförsäkringsavgifter. De därmed sammanhängande kostnaderna som belastar de offentliga finanserna har ökat snabbt under de senaste åren till 1 % av BNP, delvis för att kompensera för den snabba ökningen av minimilönen. Alternativa instrument som inkomststödordningar (”Prime pour l'emploi” och ”Revenu de solidarité active”) fungerar dessutom bättre när det gäller att hantera problemet med fattigdom bland förvärvsarbetande än vad minimilönen gör. (12) Vad gäller den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften så har regeringen visserligen nyligen förnyat sin exportstrategi, men det är viktigt att notera att stöd till utvecklingen av exportorienterade nätverk och partnerskap bör främja internationaliseringen av små och medelstora företag[9]. Rent allmänt sett borde åtgärder vidtas för att skapa ett företagsklimat som gör det möjligt för små och medelstora företag att växa. Trots att det gjorts betydande insatser av företag i FoU-intensiva sektorer och tillhandahållits betydande statligt stöd (t.ex. forskningsskatteavdraget) svarar hög- och medelteknologisk industri endast för en mindre del av den franska ekonomin. Denna andel håller dessutom på att minska. Man måste således se till att det skapas fler nya små och medelstora företag samt företag i mellanskiktet (”ETI - entreprises de taille intermédiaire”) inom dessa sektorer och att dessa också växer. Detta uppnås genom ramvillkor som främjar innovation och företagande. Den klusterpolitik som förts för att koppla samman offentlig forskning och privata företag kan även användas för att skapa positiva externa effekter mellan privata företag som ligger nära varandra. Det bör även göras mer attraktivt att doktorera och att skaffa forskarerfarenhet, eftersom detta kan stärka kopplingen mellan privata företag och forskningsinstitutioner ytterligare. (13) Vad gäller tjänster noterades endast begränsade framsteg under 2012. Framförallt inleddes det inte någon övergripande reform för att undanröja omotiverade restriktioner i reglerade sektorer och yrken. Många professionella tjänsteleverantörer omfattas fortfarande av restriktioner vad gäller rättslig form och aktieägarstruktur (t.ex. restriktioner för veterinärer och advokater vad gäller ägarandel). I ett antal andra sektorer (t.ex. taxi, vissa hälsovårdsyrken, notarier och andra juridiska yrken) finns det fortfarande andra former av hinder när det gäller att få tillträde till och utöva ett visst yrke (t.ex. kommersiellt meddelande, kvoter eller geografiska restriktioner). Detaljhandeln omfattas fortfarande av många restriktioner som t.ex. betungande och tidskrävande tillståndsförfaranden vid etableringen av försäljningsställen. Det gällande förbudet mot försäljning till dumpade priser leder dessutom till ett antal olika snedvridningar, samtidigt som målet att stödja producenter och mindre försäljningsställen kan uppnås genom mindre snedvridande åtgärder. Dessa alltför omfattande restriktioner i reglerade sektorer och yrken inverkar negativt på konkurrensen och tenderar till att öka priserna inom dessa sektorer och yrken. Såsom framgår av den fördjupade granskningen leder högre priser i mellanleden, som svarar för närmare en fjärdedel av produktionskostnaden i tillverkningssektorn, i slutändan till att de franska företagen får en försämrad konkurrenskraft på sina exportmarknader. Det gjordes begränsade framsteg under 2012 när det gäller nätverksindustrin. Vad gäller den franska elmarknaden så är graden av koncentration fortfarande en av de högsta i EU. Reglerade el- och gaspriser leder till en snedvridning av konkurrensen och utgör ett hinder för nya marknadsaktörer. De reglerade tarifferna för icke-hushållskunder bör avskaffas i enlighet med den tidtabell som överenskommits med de franska myndigheterna. En utökning av sammanlänkningskapaciteten med grannländerna och inledandet av ett anbudsförfarande för vattenkraftskoncessioner kommer att ge ökad konkurrens på elmarknaden. Vad gäller järnvägssektorn så är järnvägstransportmarknaden mindre dynamisk än i övriga medlemsstater och marknaden för persontransporter på järnväg är inte öppen för konkurrens, utom för den internationella persontrafiken. Den kommande reformen ska säkra att den nya enda infrastrukturförvaltaren är oberoende av den gamla operatören så att nya aktörer garanteras ett rättvist och icke-diskriminerande tillträde. (14) Det franska skattesystemet är komplicerat och ineffektivt. Detta beror både på att det finns många olika typer av befrielser och särskilda reduktioner och på att skattelagstiftningen ändras väldigt ofta. Trots insatserna för att minska och effektivisera skatteförmånerna ger dessa fortfarande upphov till betydande uteblivna skatteintäkter. Tillväxten och den sociala tryggheten skulle gynnas bättre av ett system för företags- och inkomstbeskattning som har en bred bas och låga skattesatser. Momsen i mellanledet höjs från 7 % till 10 % i januari 2014. Detta är ett steg i rätt riktning, även om det fortfarande behövs ytterligare insatser. Kostnaden för befrielser när det gäller skatter och socialförsäkringssystemet ligger på en hög nivå totalt sett och motsvarar 10 % av BNP. Trots att det visat sig att momssänkningarna i vissa fall, t.ex. för restaurangbranschen, inte varit effektiva så har det ändå inte vidtagits några tillräckligt differentierade politiska åtgärder. Införandet av CICE-skatteavdraget, som delvis finansieras genom den ovannämnda ökningen av momsen i mellanledet och av momsen på den normala nivån, har gjort att skattebördan flyttats bort från skatten på arbete. Det fordras emellertid ytterligare åtgärder, t.ex. bör man öka miljöskatternas andel av de totala skatteintäkterna. Förra året antog Frankrike vissa åtgärder som syftar till att avhjälpa skatteincitament som uppmuntrar företagen att skuldsätta sig. Det finns emellertid utrymme för ytterligare förbättringar (ränteavdragen är endast begränsade över 3 miljoner euro och den icke avdragsgilla delen över denna gräns kommer endast att uppgå till 15 % 2013 och 25 % 2014). (15) Arbetslösheten ökade från 9,7 % 2010 till 10,2 % 2012. Enligt kommissionens prognoser kommer arbetslösheten att öka till 10,6 % 2013 och 10,9 % 2014 på grund av den ihållande låga ekonomiska tillväxten. Mot denna bakgrund bör segmenteringen av den franska arbetsmarknaden fortfarande ses som ett problem. Sannolikheten för att en person ska kunna byta från ett tillfälligt till ett fast jobb var endast 10.6 % 2010, vilket är att jämföra med EU-genomsnittet på 25,9 %. Detta gör att lågkvalificerad arbetskraft i osäkra anställningsformer tenderar att bära den största delen av den börda som alla justeringar på arbetsmarknaden för med sig. I maj 2013 antogs en lag på grundval av den nationella branschövergripande överenskommelsen om arbetstrygghet som arbetsmarknadens parter enades om i januari 2013. Denna lag ger ökade rättigheter för arbetstagarna, minskar den rättsliga osäkerheten kring avskedanden och ökar flexibilitet för arbetsgivarna. Den utgör ett steg i riktning mot en smidigare arbetsmarknad. Det är i nuläget osäkert huruvida denna reform verkligen kommer att genomföras och vilka effekter den i så fall kommer att ge, eftersom man efter antagandet av den lag som omvandlar överenskommelsen om arbetstrygghet till lagstiftning även måste ingå ytterligare ett antal bransch/företags-överenskommelser för att överenskommelsen ska kunna tillämpas till fullo. (16) En sjättedel av alla franska ungdomar lämnar skol- och utbildningsväsendet utan avgångsbetyg. Detta är särskilt oroväckande med tanke på att ungdomsarbetslösheten var 25,4 % i slutet av 2012 och att risken för att bli arbetslös ärr nästan två gånger så hög för de minst kvalificerade ungdomarna. Ordningar för att främja praktikplatser bör inriktas främst på de minst kvalificerade ungdomarna. Anpassningen av de nationella ordningarna till rådets rekommendation om att inrätta en ungdomsgaranti ska vara vägledande för insatserna på detta område. Trots de reformer som inleddes 2009 ligger den franska siffran för vuxnas deltagande i livslångt lärande (5,7 % 2012, lågkvalificerade vuxna: 2,5 %) under EU-genomsnittet. Den planerade överföringen av befogenheter till den regionala nivån (conseils régionaux) kan eventuellt ge tillfälle att åtgärda bristerna i det nuvarande systemet. Sysselsättningsgraden i åldersgruppen 55–64 är bland de lägsta i EU (45,7 % fjärde kvartalet 2012) och arbetslösheten fortsätter att öka bland de äldre. Även om generationskontrakten (contrats de génération) är ett steg i rätt riktning så är det inte säkert att de kommer att bidra till att öka sysselsättningen för äldre eller till att göra det enklare för äldre arbetssökande att få arbete. Frankrikes offentliga utgifter för arbetslöshetsunderstöd ökade med 5,3 % 2012 och förväntas öka med ytterligare 6,1 % 2013 enligt stabilitetsprogrammet. Det kumulerade underskottet i arbetslöshetsförsäkringssystemet, vilket kommer att uppgå till närmare 1 % av BNP 2013 gör det nödvändigt med en reform av arbetslöshetsersättningssystemet. Det behövs en ändring särskilt av vissa inslag i systemet som t.ex. villkoren för berättigande, minskningen av ersättningen över tiden och ersättningsnivån för höginkomsttagare i syfte att skapa tillräckliga incitament till att söka arbete. Den nya trepartsöverenskommelsen för den offentliga arbetsförmedlingen (Pôle emploi) innehåller en personaliserad behandling av de arbetssökande. Arbetsförmedlarnas genomsnittliga ärendemängd har dock ökat ytterligare på grund av den ökade arbetslösheten och den svaga ekonomin gör att det är svårt att genomföra arbetsförmedlingens nya strategi. Sammanfattningsvis behövs det ytterligare insatser med tanke på att de ekonomiska utsikterna är dåliga i Frankrike och att arbetslösheten i landet förväntas öka. (17) Kommissionen har i samband med den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Frankrikes ekonomiska politik. Den har gjort en bedömning av stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet och lagt fram en fördjupad granskning. Kommissionen har inte bara tagit hänsyn till deras relevans när det gäller att åstadkomma en hållbar budgetpolitik och social och ekonomisk politik i Frankrike, utan även till huruvida de är förenliga med EU:s regler och riktlinjer, eftersom det är meningen att man ska stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att låta framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan. (18) I ljuset av denna bedömning har rådet granskat Frankrikes stabilitetsprogram, och dess ståndpunkt[10] avspeglas bland annat i punkt 1 i dess rekommendation 1 nedan. (19) Mot bakgrund av resultaten av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning, har rådet granskat Frankrikes nationella reformprogram och stabilitetsprogram. Rådets rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser speglas i rekommendationerna 1, 2, 3, 4, 5 och 6 nedan. (20) I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater vars valuta är euron. Frankrike bör se till att dessa rekommendationer snarast genomförs fullt ut. HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att vidta följande åtgärder under perioden 2013-2014: 1. Stärka och genomföra strategin för de offentliga finanserna 2013. Ge anpassningarnas större trovärdighet genom att till hösten 2013 specificera och genomföra de åtgärder som är nödvändiga från och med 2014 för att säkerställa en hållbar korrigering av det alltför stora underskottet till senast 2015 och att den strukturanpassning åstadkoms som anges i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Använda alla extraordinära intäkter till att minska underskottet. För att man ska åstadkomma en varaktig korrigering av obalanserna i de offentliga finanserna krävs det att man på ett trovärdigt sätt genomför strukturreformer i syfte att öka anpassningsförmågan och främja tillväxt och sysselsättning. Fortsätta på den inslagna kursen mot en tillväxtfrämjande budgetkonsolidering och se till att de offentliga medlen används ännu effektivare, bl.a. genom att som planerat företa en översyn av alla utgiftskategorier inom samtliga delsektorer av den offentliga sektorn. Vidta åtgärder på grundval av den kommande decentraliseringslagen för att skapa ökade synergieffekter mellan de centrala, regionala och lokala nivåerna i förvaltningen i syfte att uppnå besparingar. Efter det att det alltför stora underskottet korrigerats ska man fortsätta med strukturanpassningen i lämplig takt så att det medelfristiga budgetmålet kan nås till 2016. Före utgången av 2013 vidta åtgärder för att skapa en hållbar balans i pensionssystemet senast 2020, t.ex. genom att anpassa reglerna för indexreglering, öka den lagstadgade pensionsåldern, förlänga inbetalningsperioden för full pension och se över särskilda ordningar, dock utan att man samtidigt ökar arbetsgivarnas sociala avgifter. Vidare ska man öka kostnadseffektiviteten när det gäller sjuk- och hälsovårdsutgifterna, bl.a. läkemedelsutgifterna. 2. Se till att skatteavdraget ”crédit d’impôt compétitivité et emploi” (CICE) verkligen leder till den planerade minskningen av arbetskraftskostnaderna och att effekterna av detta skatteavdrag inte omintetgörs av någon annan åtgärd. Vidta ytterligare åtgärder för att minska arbetskraftskostnaderna, bl.a. genom att minska arbetsgivarnas sociala avgifter. Se till att minimilönen utvecklas på ett sätt som främjar konkurrenskraften och skapar fler arbetstillfällen, med hänsyn tagen till att det finns ordningar för lönebidrag och befrielse från sociala avgifter. 3. Vidta åtgärder för att förbättra företagsklimatet och utveckla företagens innovationsförmåga och exportkapacitet, särskilt när det gäller de små och medelstora företagen och företagen i mellanskiktet (ETI). Inleda initiativet för att förenkla ramverket och förbättra ramvillkoren för innovation och företagande, genom att främja tekniköverföring och kommersiell användning av forskning, bl.a. genom en omorientering av verksamheten vid centrumen för konkurrenskraft. 4. Vidta åtgärder för att öka konkurrensen inom tjänstesektorn. Undanröja onödiga restriktioner när det gäller att få tillträde till och utöva ett visst yrke, särskilt rättslig form, aktieägarstruktur, kvoter eller geografiska restriktioner. Vidta åtgärder för att förenkla tillståndsförfaranden vid etableringen av försäljningsställen och avskaffa förbudet mot försäljning till dumpade priser. Avskaffa de reglerade gas- och eltarifferna för icke-hushållskunder och utöka sammanlänkningskapaciteten med grannländerna. Öppna den nationella marknaden för persontransporter på järnväg för konkurrens. 5. Fortsätta att förenkla skattesystemet och göra det effektivare, samtidigt som man måste se till att det finns kontinuitet i skattebestämmelserna över tiden. Vidta åtgärder för att ta bort incitamenten till skuldsättning i bolagsbeskattningen. Öka insatserna för att minska och rationalisera skatteförmånerna i bolags- och inkomstlagstiftningen och minska de lagstadgade skattesatserna. Öka de reducerade momsskattesatserna så att de närmar sig den normala momsen och avskaffa reducerade moms som visat sig vara ineffektiv. Vidta ytterligare åtgärder för att flytta skattebördan bort från skatt på arbete till miljö- och konsumtionsskatter. 6. Se till att den nationella branschövergripande överenskommelsen från 2013 snarast börjar tillämpas fullt ut, i samråd med arbetsmarknadens parter. Vidta ytterligare åtgärder för att motverka segmenteringen av arbetsmarknaden, särskilt genom att behandla problemet med arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag. Snarast inleda reformen av arbetslöshetsersättningssystemet tillsammans med arbetsmarknadens parter, varvid syftet är att skapa ett system som både är hållbart och ger tillräckliga incitament till att söka arbete. Öka sysselsättningsgraden för äldre och främja deras deltagande på arbetsmarknaden. Vidta specifika åtgärder för att förbättra anställningsmöjligheterna för äldre arbetslösa, särskilt genom rådgivning och utbildning riktad till denna målgrupp. Öka vuxnas deltagandet i livslångt lärande, särskilt för de minst kvalificerade och arbetslösa. Se till att de offentliga arbetsförmedlingarna tillhandahåller ett individanpassat stöd till arbetslösa och att arbetsmarknadspolitiken inriktas på dem med sämst förutsättningar på arbetsmarknaden. Vidta ytterligare åtgärder för att underlätta övergången mellan skola och arbetsliv, t.ex. genom ungdomsgarantin och praktikplatser. Utfärdad i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande [1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. [2] EUT L 306, 23.11.2011, s. 25. [3] COM(2013) 360 final. [4] P7_TA(2013)0052 och P7_TA(2013)0053. [5] Rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013. [6] COM(2012) 750 final. [7] COM(2012) 751 final. [8] SWD(2013) 117 final. [9] Europeiska kommissionen (2011) Företaget är litet, världen stor - ett nytt partnerskap för att hjälpa små och medelstora företag utnyttja globala möjligheter (KOM(2011) 702). [10] Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.