[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 12.7.2006

KOM(2006) 392 slutlig.

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEISKA CENTRALBANKEN

– Årets bedömning av euroområdet – { SEK(2006) 936 }

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEISKA CENTRALBANKEN

– Årets bedömning av euroområdet –

I. INLEDNING

1. Medlemskapet i euroområdet ökar det ömsesidiga ekonomiska beroendet mellan medlemsstaterna genom den gemensamma valutapolitiken, genom att de handelsrelaterade och finansiella banden växer sig starkare och genom incitament till närmare samordning av den ekonomiska politiken. Mot bakgrund av detta ömsesidiga beroende ställs medlemsstaterna i euroområdet inför sådana ekonomiska utmaningar som liknar, och i vissa fall är mer omedelbaraän, de som alla medlemsstaterna i Europeiska unionen (EU) ställs inför.

2. I den årliga bedömningen av euroområdet och dess systerprodukt, den årliga rapporten om euroområdet, lägger kommissionen fram sin uppfattning om vilka dessa utmaningar är och diskuterar lämpliga åtgärder i den ekonomiska politiken på EMU- och medlemsstatsnivå. Syftet med den är att informera och stimulera till en bred debatt om den ekonomiska politiken och utvecklingen i euroområdet, frågor som rör de 310 miljoner människor som lever i detta område. Den är också av betydelse i samband med utvidgningen av euroområdet, där Slovenien blir ny medlemsstat den 1 januari 2007.[1] Genom att informera politiska beslutsfattare och allmänheten kompletterar den därigenom kommissionens analys av euroområdets ekonomi i publikationer som kvartalsrapporten om euroområdet (Quarterly Report on the Euro Area), Public Finances in EMU och EU Economy Review.

II. FÖRBÄTTRADE EKONOMISKA FRAMTIDSUTSIKTER

3. Efter fem års tröghet, är nu en ekonomisk återhämtning på gång i euroområdet. Företagen har större framtidsoptimism tack vare stora företagsvinster och låga räntor. Även konsumenterna känner gradvis allt större tillförsikt inför framtiden och konsumtionen förväntas återhämta sig gradvis efter flera försiktiga år. Euroområdets förbättrade utveckling stöds av en fortsatt stark ökning av den externa efterfrågan. Detta är resultatet av en livlig världshandel men också förbättrad konkurrenskraft på global nivå.

4. Tillväxten återgår till den potentiella nivån, men det finns ingen anledning till självbelåtenhet. Enligt Europeiska kommissionens senaste prognos förväntas euroområdets BNP öka med 2,1 % 2006 jämfört med en tillväxt på 1,3 % under 2005. Inflationen, som nådde 2,2 % förra året, delvis som ett resultat av höga energikostnader, förväntas att ligga kvar på denna nivå. I år kommer också över en miljon nya arbetstillfällen att skapas inom euroområdet. Men trots en avsevärd minskning under den senaste tiden var arbetslösheten fortfarande 7,9 % av arbetskraften i maj 2006 och sysselsättningstillväxten 0,9 % per år, vilket betyder att jobbskapandet inom euroområdet ökar fortfarande för långsamt. Även den låga potentiella tillväxten i euroområdet (omkring 2 % per år) belyser bl.a. behovet av produktivitetshöjande reformer. Att återupprätta balansen är en absolut prioritet för euroområdets politik under de kommande åren.

5. Riskerna i samband med prognosen är på uppåtsidan på kort sikt men är mer på nedåtsidan på medellång sikt. På kort sikt kan jobbskapande och de positiva effekterna av tidigare eller pågående ekonomiska reformer hjälpa till att driva på den ekonomiska tillväxten i euroområdet mer än väntat. På medellång sikt skulle eventuellt fortsatt stigande oljepriser kunna försämra tillväxtvillkoren i euroområdet. Risken för en okontrollerad spridning av globala obalanser skulle kunna undergräva den globala tillväxten och euroområdets ekonomiska återhämtning. På uppåtsidan är möjligheten att de plötsliga vinsterna för oljeexporterande länder förvandlas till ökad efterfrågan på euroområdets varor och tjänster.

III. ATT SÄKERSTÄLLA EN SUND MAKROEKONOMISK POLITIK

6. Den makroekonomiska politiken har spelat en viktig roll i euroområdets ekonomiska återhämtning genom trovärdigheten för den politiska ram som skapats av EMU. Den ackommoderande penningpolitiken bidrog till att driva på den ekonomiska aktiviteten och förtroendet, vilket ledde till historiskt låga nominella räntor och realräntor 2005, samtidigt som prisstabiliteten bibehölls. Finanspolitiken har också stött den ekonomiska tillväxten i euroområdet. Tack vare tidigare konsolideringsåtgärder har de flesta medlemsstaterna befunnit sig i en sådan position att de har kunnat låta de automatiska stabilisatorerna spela en stödjande roll under senare år.

7. När den ekonomiska situationen förbättras måste den makroekonomiska politiken utvecklas. De senaste årens penningpolitiska stimulans trappas nu gradvis ned. Budgetmyndigheterna har ett ansvar för att ladda Europeiska unionens budgetbatterier efter den ekonomiska nedgången genom att förbättra budgetbalanser och amortera statsskulder. Det är också viktigt att säkra de offentliga finansernas hållbarhet med tanke på de ytterligare budgetpåfrestningar som blir resultatet av att euroområdets befolkning åldras. Enligt kommissionens senaste prognos förväntas den statliga upplåningen i euroområdet förbli oförändrad under 2006 trots det förbättrade ekonomiska läget även om mindre tillfälliga åtgärder medför ett något bättre strukturellt saldo. För att ge skyddsmekanismen i stabilitets- och tillväxtpakten fullt genomslag behöver några medlemsstater göra mera ambitiösa budgetanpassningar under 2006 och 2007 än vad som framgår av deras stabilitetsprogram för 2005.

8. Oron för att en anpassning av den makroekonomiska politiken skulle avbryta den ekonomiska återhämtningen är oberättigad. Det verkliga bekymret är att om ingen anpassning görs kommer detta att skada förutsättningarna för en fortsatt ekonomisk tillväxt i euroområdet genom att politiska beslut skjuts upp som är nödvändiga för att stödja återhämtningen på medellång sikt. När det gäller den makroekonomiska politiken har EU-medborgarna lärt sig genom egna bittra erfarenheter att strategin att vänta och se inte fungerar. Under 1970- och 1980-talet bidrog en likgiltighet för makroekonomisk stabilitet under de goda åren till ett förödande arv av ihållande inflation, stora underskott och stigande skulder, vilket hjälpte till att lägga grunden till svag tillväxt och hög arbetslöshet. Den gynnsamma tillväxten under slutet av 1990-talet utnyttjades inte för att fullfölja den konsolidering av de offentliga finanserna som gjorts inför upprättandet av EMU. Med tanke på att euroområdet upplever en mer hållbar ekonomisk tillväxt för första gången sedan 1999, anser Europeiska kommissionen att en försiktig makroekonomisk politik med prisstabilitet och minskade obalanser i de offentliga finanserna tillsammans med strukturella reformer för bättre fungerande varu-, arbets- och kapitalmarknader skulle vara den lämpliga politiska lösningen.

IV. FÖRSTÄRKTA EKONOMISKA REFORMER I EUROOMRÅDET

9. Att vinna kampen om makroekonomisk stabilitet i euroområdet och den om tillväxt och arbete är en ekonomisk och politisk prioritet. Tolv miljoner människor är fortfarande arbetslösa i euroområdet. Tillväxt och produktivitet är för låga med tanke på de utmaningar vi står inför på grund av vår åldrande befolkning. Tekniska framsteg och globalisering gagnar ännu inte alla EU-medborgare fullt ut. Det finns de som skyller euroområdets misslyckande när det gäller tillväxt och sysselsättning under de senaste fem åren på den gemensamma valutan. Men det verkliga skälet till tillkortakommandet ligger i för låg reformtakt när det gäller varu-, kapital- och arbetsmarknaderna. Att påskynda de ekonomiska reformerna, främja större konkurrens och säkra makroekonomisk stabilitet är det centrala i Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning.

10. Att säkerställa ett brett stöd hos allmänheten är avgörande för att de ekonomiska reformerna skall lyckas. Även om man i EU blir mer och mer medveten om behovet av makroekonomisk stabilitet finns det några envisa myter om ekonomiska reformer som man måste ta itu med. En av dem är att ekonomiska reformer handlar om att ge upp en levnadsstandard som EU:s medborgare inte längre har råd med. Även om det på kort sikt leder till anpassningskostnader handlar ekonomisk reform i sista hand om att höja levnadsstandarden i Europa. Enligt en studie från Europeiska kommissionen skulle omfattande ekonomiska reformer inom varu-, sysselsättnings- och kapitalmarknaderna kunna öka den potentiella tillväxten inom EU från 2 % till 3 %. Detta innebär flera arbetstillfällen, högre disponibla inkomster och en modernisering av EU:s unika välfärdssamhälle. En annan myt är att ekonomiska reformer handlar om att göra EU mindre europeiskt genom att importera en annan ekonomisk och social modell. Tvärtom handlar de ekonomiska reformerna om att åter knyta an till de europeiska värderingar som beskrivs i Romfördraget om entreprenörskap och social omtanke.

11. EU:s ledare har konstaterat att ekonomiska reformer är en integrerad del av ett medlemskap i euroområdet. Vid Europeiska rådets vårmöte tidigare detta år betonades återigen att väl fungerande varu-, arbets- och kapitalmarknader spelar en viktig roll för att höja tillväxtpotentialen och dämpa ekonomiska chocker i en valutaunion. Det är också nödvändigt att priser och löner reagerar snabbt på ändrade ekonomiska förutsättningar så att obefogade inflations- och tillväxtskillnader mellan medlemsstaterna i euroområdet kan åtgärdas. Även om alla medlemsstater i EU drar nytta av reformerna i Lissabonstrategin, så finns det en extra morot för medlemsstaterna i euroområdet att påbörja strukturreformerna eftersom de positiva effekterna av ökad konkurrens uppkommer tidigare om medlemmarna i valutaunionen ser till att öppna sina marknader samtidigt.

12. Det är av avgörande betydelse att medlemsstaterna inom euroområdet vidtar konkreta åtgärder för de ekonomiska reformer som fastställts i de integrerade riktlinjerna för tillväxt och sysselsättning för perioden 2005–2008. Som framgår av kommissionens lägesrapport om Lissabonstrategin som antogs i januari 2006 har euroområdets medlemsstater i sina nationella reformprogram visat att de med hänsyn till en hållbar utveckling tänker sträva efter hållbara offentliga finanser, stödja arbetskraftens produktivitet och öka sysselsättning och deltagarnivåer. Trots det behöver vissa medlemsstater i euroområdet göra mer för att säkra väl fungerande varu-, tjänste-, kapital- och arbetsmarknader för att uppnå en dynamisk och smidigt fungerande monetär union. Huvudprioriteringar i detta avseende är att öka takten på FoU i euroområdet, främja ökad konkurrens inom tjänste- och nätverksindustrierna, framför allt på energiområdet, samt uppnå en mer anpassningsbar arbetsmarknad.

13. Att säkra en hållbar social modell, skapa högre tillväxt och fler arbetstillfällen är avgörande. I samband med detta kan de reformer som inleddes av de nordiska länderna, där ofta ”flexicurity” avses, möjligtvis utgöra en inspirationskälla för euroområdets medlemsstater. Dessa reformer har lett till dynamiska ekonomier genom att främja en hög anpassningsförmåga när det gäller arbetsorganisation och förhållanden på arbetsmarknaden och samtidigt ge arbetstagarna trygghet genom bl.a. stora investeringar i livslångt lärande och omskolning samt aktiveringsåtgärder för arbetslösa. Även om det inte finns en enda modell för ”flexicurity” som passar alla kan principen med ökad flexibilitet och garanti för en viss trygghet för arbetstagarna där så krävs på arbetsmarknaden genomföras på olika sätt .[2] Det kan hända att erfarenheten från de nordiska länderna inte är helt lätt att överföra till övriga medlemsstater. Utöver det faktum att preferenserna kan vara olika på nationell nivå måste beslutsfattarna också ta hänsyn till t.ex. de budgetmässiga följderna av sådana reformer, särskilt i länder där underskotten fortfarande är betydande eller som står under press av de budgetmässiga följderna av en åldrande befolkning.

V. EN VALUTA, EN MARKNAD

14. Under 1980-talet konstaterade medlemsstaterna att om man upprättade ”en marknad” i Europa, så skulle det vara ett kraftfullt argument för att skapa ”en valuta”. Nu, när en gemensam valuta har blivit en realitet, måste medlemsstaterna i euroområdet också visa att de står bakom en politik som stöder den inre marknaden. Under de senaste tolv månaderna har vissa ifrågasatt detta mål genom att betona det primära nationella målet att skydda viktiga industrier från gränsöverskridande konkurrens. Men detta hindrar företag från att utnyttja alla möjligheter med den inre marknaden och är till nackdel för konsumenterna som missar fördelarna med lägre priser och ökat urval. För femtio år sedan bröt Romfördragets undertecknare med den strategin genom sitt högtidliga löfte att främja fri rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital, och lade därmed grunden till Europas ekonomiska välstånd och politiska stabilitet under senare hälften av 1900-talet. Stödet för dessa principer måste förnyas genom att en ekonomisk politik väljs som stärker den inre marknaden och genererar påtagliga ekonomiska fördelar för euroområdet och EU i sin helhet.

15. Ekonomiska reformer inom medlemsstaterna är nödvändiga för att fördjupa den inre marknaden och stödja EMU. Den inre marknaden har en nyckelroll när det gäller att skapa högre tillväxt och fler jobb. Med hjälp av den gemensamma valutan medverkar den till bättre resursfördelning, bättre handelsmöjligheter för näringslivet och ett större urval för konsumenterna. Men den inre marknaden kan bara nå sin fulla potential om den lagstiftning som enats om på EU-nivå faktiskt genomförs och tillämpas av alla medlemsstater. I detta avseende förblir det svaga resultatet i de flesta av euroområdets medlemsstater när det gäller att genomföra och tillämpa lagarna som styr den inre marknaden ett orosmoment. Sju av medlemsstaterna i euroområdet har inte nått målet för icke införlivade direktiv på maximalt 1,5 %, och de fyra största medlemsstaterna i euroområdet har de allra sämsta resultaten bland samtliga medlemsstater i EU i fråga om antal överträdelseförfaranden. För att ytterligare höja tillväxtpotentialen och öka euroområdets förmåga att reagera på ekonomiska chocker kommer det att vara av största betydelse att man fortsätter att stärka den ekonomiska integrationen genom mer fullständigt införlivande och bättre genomförande av direktiv.

16. Att reformera tjänstesektorn är avgörande för euroområdet. Vikten av att främja en ökad integrering av tjänstesektorn får inte underskattas, eftersom tjänstesektorn svarar för omkring 70 % av alla arbetstillfällen och det totala förädlingsvärdet av euroområdets ekonomi. I det avseendet är ett fullständigt genomförande av EU:s tjänstedirektiv, efter det att det har antagits senare i år, avgörande för att konkurrens och ekonomisk dynamik skall kunna gynnas inom EU och för att de potentiella fördelarna med den gemensamma valutan skall kunna utnyttjas till fullo.

17. Framför allt innebär en integrering av finansmarknaderna reella fördelar genom att det bidrar till ökad produktivitet och konkurrenskraft och i slutändan till ökade möjligheter till ekonomisk tillväxt. Att undanröja hindren för upprättandet av ett gemensamt betalningsområde med euro skulle skapa starkare incitament för handel, konsumtion och investering inom euroområdet genom att möjliggöra för medborgare och företag att göra gränsöverskridande betalningar på ett lika enkelt, säkert och effektivt sätt som inom deras egna länder, och till samma avgifter. Integreringen av finansmarknaderna kan också bidra till att få EMU att fungera smidigt genom makroekonomisk anpassning och genom större förmåga att klara av externa ekonomiska chocker. Ekonomiska studier pekar på att integreringen av EU:s finansmarknader över tiden kan öka BNP med mellan 0,5 % och 1,1 %.

18. EU och euroområdet måste bygga på det som uppnåtts med EU:s handlingsplan för finansiella tjänster. För detta krävs att existerande lagstiftning om finansiella tjänster konsolideras och att reglerna för den inre marknaden genomförs i tid och upprätthålls effektivt. Ytterligare åtgärder kommer att krävas för att öppna EU:s fragmenterade marknad för finansiella tjänster till privatpersoner, till exempel genom att göra det enklare för konsumenter att jämföra olika sparplaner, hypotek, försäkringar och pensioner. En annan stor utmaning under de kommande fem åren blir att utveckla en paneuropeisk strategi för reglering och övervakning av finansmarknaderna för att hålla jämna steg med en utveckling som innebär att den finansiella sektorn integreras alltmera över nationsgränserna. Detta är i det stora hela en positiv – och även nödvändig – utveckling för att EU:s tillväxtpotential skall kunna ökas, och den innebär också att de nationella myndigheterna måste vara beredda att anpassa sig till det nya finansiella landskapet. I det sammanhanget måste den fortgående tendensen bland medlemsstaterna att lägga till onödiga bestämmelser när direktiv införlivas i nationell lag brytas om fördelarna med en integrerad marknad för finansiella tjänster skall kunna konkretiseras fullt ut.

19. För att kunna genomföra hållbara förbättringar av produktivitetstillväxten måste euroområdet utveckla och, framför allt, ta till sig och utnyttja kunskap. Stark konkurrens och gynnsamma förutsättningar för företagens innovation är centrala i detta avseende, inbegripet enhetliga och ändamålsenliga förutsättningar för skyddet av immateriella rättigheter. Företagen behöver gynnsamma regler, tillräcklig tillgång på högkvalificerad arbetskraft och tillgång till finansiering till rimliga kostnader. Dessutom måste större resurser avsättas för forskning och utveckling och innovation. Men framför allt bör stordriftsfördelar utnyttjas på EU-nivå genom uppmuntran till privata FoU-investeringar och projekt och aktiviteter med påtagliga gränsöverskridande effekter. FoU-utgifterna inom euroområdet ligger på runt 2 % av BNP och således betydligt under målet för hela EU på 3 %. Alla medlemsstater i euroområdet har ställt upp mål för ökade satsningar på forskning och utveckling i samband med inlämnandet av sina nationella reformprogram eller därefter.

20. Reformer som syftar till ökad användning av arbetskraft och humankapital kommer också att ge större flexibilitet och underlätta rörligheten hos arbetskraften i euroområdet. Dessutom kan åtgärder som är inriktade på att matcha utbudet av arbetskraft med efterfrågan, till exempel en modernisering av den offentliga arbetsförmedlingen, förbättra möjligheterna att klara chocker. Även om vissa medlemsstater i euroområdet har genomfört reformer inom detta område, har åtgärderna generellt sett riktats mot flexibiliteten i anställningsavtalen för nytillkomna och för personer med särskilda svårigheter på arbetsmarknaden, genom tidsbegränsade avtal, och mot arbetsförmedlingar och offentliga sysselsättningsprogram, medan vissa delar av lagstiftningen om fast anställning har lämnats oförändrade, vilket kan försvåra en anpassning av arbetsmarknaden.

21. För att förbättra tillgången på högutbildad arbetskraft inom hela euroområdet är en förbättring av utbildningssystemen nödvändig i många medlemsstater. Ansträngningar bör göras för att höja kvaliteten på humankapitalet och yrkeskunnandet hos arbetskraften. Nivån på ungdomars utbildning är betydligt lägre i euroområdet än i övriga EU. Det behövs även metoder för att utveckla sammanhängande och omfattande strategier för livslångt lärande, som kan bidra till flexibla utbildningsvägar redan från ett tidigt stadium, till en minskning av antalet elever som lämnar skolan i förtid, till en ökning av antalet elever som fullföljer gymnasieskolan, och till en mer relevant och attraktiv yrkesutbildning av bättre kvalitet. För att universiteten och skall kunna bidra till social och ekonomisk förnyelse måste kvaliteten på den högre utbildningen förbättras. Världsklass skall eftersträvas genom att institutioner för högre utbildning samarbetar i nätverk med forsknings- och teknikcentra och med företag. En effektiv användning bland medlemsstaterna av tillgängliga EU-medel, framför allt från Europeiska socialfonden och från utbildningsprogram, skulle bidra till att dessa mål kan uppnås.

VI. ETT DYNAMISKT OCH VÄL FUNGERANDE EMU

22. De fortsatta skillnaderna i tillväxt och inflation mellan euroområdets medlemsländer kräver uppmärksamhet. År 2005 var till exempel skillnaden mellan de snabbast och långsammast växande staterna i euroområdet 4,5 procentenheter och skillnaden mellan den högsta och lägsta inflationstakten 3 procentenheter. Som diskuteras i den årliga rapporten om euroområdet är skillnader i inflation och tillväxttakt ett normalt inslag i valutaunioner och kan återspegla en mängd gynnsamma faktorer, inklusive skillnader i befolkningstillväxt och effekter när mindre välmående medlemsstater hinner ifatt. Konjunkturskillnaderna har minskat kraftigt under de senaste åren, tack vare en tillnärmning av de olika cyklerna och till följd av att de politiska misstagen har blivit färre genom bättre makroekonomisk samordning. Detta är en positiv utveckling för en valutaunion. De cykliska faktorernas minskade betydelse innebär emellertid att strukturella faktorer nu svarar för en stor del av de tillväxtskillnader som kvarstår. I synnerhet verkar det som om vissa medlemsstater anpassar sig väldigt långsamt till ekonomiska chocker och långsiktiga ekonomiska trender. Om inte politiken förändras innebär detta att den djupa klyftan mellan euroområdets snabbt och långsamt växande medlemsstater kan komma att befästas över tiden och att inflationsskillnader kan ge en kraftigt försämrad konkurrenskraft, vilket kräver en större justering ju längre man väntar med att agera.

23. För att ta itu med tillväxt- och inflationsskillnader krävs en kombination av sund budgetpolitik och ekonomiska reformer. De åtgärder som bör vidtas anges i de integrerade riktlinjerna för tillväxt och sysselsättning för perioden 2005–2008. Genom att föra en klok budgetpolitik, speciellt i goda tider, blir det möjligt för de automatiska budgetstabilisatorerna att dämpa de ekonomiska chocker som driver på tillväxt- och inflationsskillnader. Ekonomiska reformer kommer också att underlätta för priser och löner att reagera snabbare på förändrade ekonomiska förhållanden och gynna en mer effektiv fördelning av resurser. De flesta medlemsstater måste höja tempot i reformerna för att främja konkurrensen och öka produktiviteten på varu- och tjänstemarknaderna. Politiska åtgärder som fördjupar den inre marknaden inom tjänsteområdet, till exempel finansmarknaderna, skulle också kunna bidra genom att främja en utjämning mellan de nationella konjunkturerna. Vissa medlemsstater kan dessutom komma att behöva vidta åtgärder för att garantera att man under löneförhandlingarna tar tillräcklig hänsyn till prisstabilitet, produktivitetsutveckling på medellång sikt, och skillnader i yrkeskunnande och lokala arbetsmarknadsförhållanden.

VII. EUROOMRÅDETS GLOBALA ROLL OCH UTMANINGAR

24. Euron är en av de viktigaste globala valutorna. Den innebär fördelar för euroområdet och visar att det är viktigt att ta tillräcklig hänsyn till den finansiella utvecklingen internationellt. Införandet av euron har inneburit en revolution på de internationella finansmarknaderna. Idag svarar euron för en sjättedel av den globala bruttonationalprodukten och en femtedel av världshandeln, och utgör en stor och ökande del av valutorna på den internationella lånemarknaden (31,5 % mot 44 % för den amerikanska dollarn i mitten av 2005). Den står också för en stor del av de internationella bankernas skulder och valutatransaktioner. Euron har till exempel sedan 1999 varit den andra valutan för krediter från banker i euroområdet till låntagare i andra sektorer än banker, utanför euroområdet, med en andel på över 39 % under första kvartalet 2005 (mot 44 % för den amerikanska dollarn). Euron används också i stor utsträckning vid offerering, fakturering, vid externa handelstransaktioner mellan euroområdet och tredjeland och i vissa fall även mellan tredjeländer. Euron spelar också en viktig roll som internationell valutareserv, och svarar för cirka 25 % av världens valutareserver, jämfört med 66 % för den amerikanska dollarn.

25. De globala obalanserna har aldrig tidigare varit så omfattande och varaktiga, och detta är en av de största utmaningarna för världsekonomin och euroområdet. År 2005 redovisade Förenta staterna det största budgetunderskottet under hela sin historia – motsvarande 6,4 % av Förenta staternas BNP och 1,5 % av världens BNP. Underskottet finansieras till största delen genom kapitalinflöden från Japan, Kina och andra östasiatiska länder, och på senare tid även från Mellanöstern (som utnyttjar stora oväntade oljeintäkter). Även om finansmarknaderna har tagit denna situation med relativ ro, medför de globala obalansernas unika omfattning och varaktighet att den inte kan fortsätta i all evighet.

26. En okontrollerad reduktion av de globala obalanserna kan få allvarliga och negativa effekter på världsekonomins tillväxt och den internationella ekonomiska stabiliteten. Även om euroområdet har en något så när balanserad bytesbalans kommer det inte att vara immunt mot effekterna av en sådan kris. En okontrollerad anpassning av de globala obalanserna kan komma att påverka euroområdets handel genom förändringar av valutakurser och global efterfrågan. Det skulle påverka värdet på de tillgångar som ägs utomlands av personer bosatta i euroområdet. Företagens förtroende skulle också kunna skadas allvarligt, framför allt i händelse av en allvarlig produktionsminskning i regioner med underskott.

27. För att ta itu med globala obalanser på ett ordnat sätt krävs det en gradvis förskjutning av den globala efterfrågan från regioner med bytesbalansunderskott till regioner med överskott. Förenta staterna kan spela en roll genom att öka det privata och offentliga sparandet. Stabilitetsinriktad makroekonomisk politik, och i synnerhet hållbara offentliga finanser, kan lämna ett viktigt bidrag i detta avseende. I Östasien är utmaningen att minska ett överdrivet sparande. En övergång till mer inhemskt genererad tillväxt genom förbättrade socialförsäkringssystem och en utveckling av finansmarknaden skulle bidra till att minska de globala externa obalanserna. Detta skulle också stödja Östasiens långsiktiga utveckling. I takt med att inhemsk efterfrågan accelererar i dessa länder kommer deras överskott i sparande (och bytesbalans) att minska.

28. Ekonomiska reformer i EU kommer att vara till hjälp för euroområdet vid en anpassning till en eventuell negativ global utveckling och för att kunna medverka vid en kontrollerad korrigering av globala obalanser. Bättre fungerande varu-, kapital- och arbetsmarknader skulle göra Europeiska unionen mer attraktiv för investerare, även om det verkar osannolikt att det skulle leda till stora förändringar i bytesbalansen, eftersom både efterfrågan och utbud skulle öka. Även en bråkdels förändring i euroområdets bytesbalans skulle visa sig som en förbättring i den amerikanska bytesbalansen. Icke desto mindre är ekonomiska reformer fortfarande önskvärda när det gäller att förbättra euroområdets ekonomiska prestanda, eftersom de ökar tillväxtpotentialen och stärker återhämtningsförmågan vid möjliga negativa ekonomiska chocker. Denna fråga behandlas mer detaljerat i den årliga rapporten om euroområdet.

VIII. EFFEKTIVARE SAMORDNING

29. För att kunna vidmakthålla den ekonomiska återhämtningen och främja makroekonomisk stabilitet och strukturella reformer för ett dynamiskt och väl fungerande EMU krävs det ledarskap inom euroområdet och engagemang från medlemsstaterna. Vid Europeiska rådets möte våren 2006 erkändes den särskilda betydelsen av ökade strukturella reformer för medlemsstaterna i euroområdet. Vid det tillfället betonades också behovet av effektiv politisk samordning inom området. Vid sidan av den nyckelroll som Ekofin spelar bidrar Eurogruppen (där finansministrarna från euroområdet, kommissionen och ECB träffas informellt) också till att främja samsyn på de gemensamma utmaningar som euroområdets ekonomiska politik står inför. Medlemsstaterna i euroområdet skulle kunna dra mer nytta av Eurogruppens möten genom att ägna sig åt en grundligare diskussion om den makroekonomiska politiken och en närmare uppföljning av strukturreformerna i medlemsstaterna i euroområdet, särskilt när dessa reformer påverkar hur EMU fungerar. Åtgärder kan också vidtas för att göra samordningen av den ekonomiska politiken effektivare inom euroområdet, till exempel genom att så småningom växla till EU-period för budgetövervakning, samordna de nationella budgetkalendrarna bland euroområdets medlemsstater och skapa större koherens mellan makroekonomisk politik och strukturella reformer.

30. Eurons växande betydelse som global valuta och utmaningarna från bland annat de globala obalanserna understryker att det finns ett behov för euroområdet att visa ledarskap i världen. Kommissionen noterar att vissa framsteg har gjorts i detta avseende under de senaste åren. Utnämningen av en ordförande för Eurogruppen 2004 för en mandatperiod på två år har till exempel medfört en större stabilitet i hur euroområdet företräds externt. Icke desto mindre har bristen på gemensamma ståndpunkter bland euroområdets myndigheter och bristen på engagemang från dess medlemsstater i frågor av gemensam strategisk betydelse gjort det svårt för EU att visa ett globalt ekonomiskt ledarskap. Europeiska kommissionen stöder och är beredd att bidra till en bättre samordning av EU:s externa representation i internationella ekonomiska organ och forum.

IX. SLUTSATSER

31. Att dela en gemensam valuta innebär att stå inför gemensamma utmaningar och gemensamt ansvar. I denna årliga bedömning av euroområdet har de mest framträdande utmaningarna för euroområdet lyfts fram. De ljusare utsikterna för ekonomin i euroområdet kräver en bestämd justering av den makroekonomiska politiken, framför allt genom att budgetkonsolideringen påskyndas. När det gäller mikroekonomin är ökade strukturella reformer avgörande för att produktiviteten skall kunna stiga och tillväxt och sysselsättning främjas. De är också viktiga för att EMU skall fungera på ett smidigt sätt eftersom anpassningen av priser och löner vid ekonomiska chocker sker för långsamt i en del medlemsstater. Samtidigt har medlemsstaterna i euroområdet ett starkt incitament för att fördjupa den inre marknaden eftersom ökad ekonomisk integrering kommer att vara till hjälp för att till fullo utnyttja fördelarna med den gemensamma valutan och reagera snabbt på den ekonomiska utvecklingen. På det externa planet understryker eurons växande betydelse som global valuta och utmaningarna för världsekonomin att euroområdet måste spela en mer framträdande roll i internationella frågor. För att dessa utmaningar skall kunna antas och ansvaren uppfyllas krävs engagemang från medlemsstaterna och åtgärder för att effektivisera samordningen av den ekonomiska politiken.

[1] De nuvarande medlemsstaterna i euroområdet är Belgien, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Portugal och Finland.

[2] Kommissionen har inlett en process där de olika modellerna för ”flexicurity” skall övervägas och analyseras. Ett meddelande om detta är planerat till första halvåret 2007.