Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén om en strategi för miljösamarbete mellan Europa och Asien"

(98/C 129/11)

Den 14 oktober 1997 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för externa relationer, handels- och utvecklingspolitik, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 10 februari 1998. Föredragande var Joop Koopman.

Vid sin 352:a plenarsession den 25-26 februari 1998 (sammanträdet den 25 februari 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 92 röster för, 6 röster emot och 5 nedlagda röster.

1. Bakgrund

1.1. Miljösituationen

1.1.1. I sitt meddelande presenterar kommissionen en dyster bild av den miljöförstöring som länderna i södra, östra och sydöstra Asien står inför ().

1.1.2. Vattenföroreningarna anses vara Asiens mest trängande miljöproblem och är orsak till hög dödlighet och många sjukdomar, särskilt bland barn. Inom stora områden är färskvatten en bristvara. I Singapore råder redan permanent vattenbrist () och Indien befinner sig snart i samma situation.

Luftföroreningarna skapar också allvarliga hälsoproblem. Utsläppen av partiklar och SO2 i de asiatiska städerna är bland de högsta i världen. Asiens andel av världens totala utsläpp av växthusgaser uppgick till 20 % 1985 och beräknas stiga till mellan 25 och 30 % år 2000 ().

1.1.3. Avfallshanteringen orsakar också allvarliga problem och kommer även fortsättningsvis att utgöra en stor hälsorisk för (den fattiga) befolkningen och öka kostnaderna för en framtida sanering, eftersom den ekonomiska tillväxten och urbaniseringen förväntas ligga kvar på en hög nivå.

Jordförstöringen är omfattande i hela Asien och orsakas till stor del av att lantbrukarna försöker förbli självförsörjande på livsmedel.

Avskogningen har tagit sig sådana proportioner att tidigare viktiga exportländer, såsom Filippinerna och Thailand, nästan helt tömt sina skogar. Indien, som tidigare varit självförsörjande, har blivit ett viktigt importland. Förlusten av biologisk mångfald bör slutligen också omnämnas.

Den biologiska mångfalden är allvarligt hotad i Sri Lankas, östra Himalayas och (södra) Indiens skogar. I meddelandet konstateras att nästan tre fjärdedelar av den naturliga miljön i regionen har gått förlorad eller försämrats på ett sätt som inte går att rätta till.

1.2. Orsaker

1.2.1. I meddelandet anges tre orsaker till den nuvarande miljösituationen: bristen på institutionella ramar för att ta itu med (miljö-)problemen, Asiens stora och växande befolkning och den snabba urbaniseringen och industrialiseringen.

Av Asiens 2,8 miljarder invånare - över halva världens befolkning - lever 700 miljoner i absolut fattigdom. De allra flesta av dessa människor bor i södra Asien.

Befolkningen förväntas öka med nästan två procent per år och med det dubbla i storstäderna, där den största delen av den industriella utvecklingen fortfarande äger rum.

1.3. Befintligt miljösamarbete mellan EU och Asien

1.3.1. På gemenskapsnivå har ett antal överenskommelser undertecknats med länder i Asien. Kommissionen uppskattar sina åtaganden under 1994 till 130 miljoner ecu. 40 % av dess resurser har anslagits till tropiska skogar, 30 % till landresurser och cirka 8 % vardera till färskvattentillgångar och till förstärkning av institutioner. Totalt cirka 5 % av de tillgängliga medlen har anslagits till biologisk mångfald, stadsmiljö och kontroll av föroreningar.

1.3.2. EU stöder ett antal program som har särskilda kanaler eller styrinstrument. Följande bör omnämnas: samarbetet mellan vetenskap och teknik, samarbetsprogrammet för miljöförvaltning EU-Kina, det ekonomiska samarbetet genom europeiska affärsinformationscentra som inrättats i samarbete med medlemsstaternas lokalt baserade bilaterala handelskammare och företagssammanslutningar samt genom ett teknikfönster (regionala institutet för miljöteknologi) som uteslutande företräder miljöområdet, investeringsprogrammet för Asien, Europeiska gemenskapens investeringspartnerprogram som verkar för utländska direktinvesteringar, Europeiska gemenskapens allmänna tullförmånssystem för utvecklingsländer och slutligen Europeiska investeringsbankens utlåningsverksamhet som för närvarande inriktas på energi och transport.

1.3.3. Man bör också nämna de olika initiativ som syftar till bättre relationer och samarbete mellan EU och de asiatiska länderna. Kommissionen lade 1996 fram sitt meddelande "Mot en ny dynamik i relationerna mellan Europeiska unionen och ASEAN" (). I det gemensamma uttalandet från det 12:e ministermötet mellan ASEAN-länderna och EU i februari 1997 hänvisades också till beslutet att inrätta en informell arbetsgrupp för miljön. Vid samma forum, en dag senare, hölls det första toppmötet mellan Asien och Europa (ASEM) (). I slutsatserna hänvisades till de framsteg som gjorts för att inrätta ett miljöteknologicentrum för Asien och Europa i Thailand, vilket beslutades vid toppmötet i mars 1996.

1.3.4. EU:s medlemsstater har ett flertal bilaterala miljöförbindelser med länder i Asien.

Följande flöden kan urskiljas: statligt utvecklingsbistånd, handelsfrämjande åtgärder, resurser från storföretag som i ekonomiskt intresse vill komma in på miljömarknaden tillsammans med lokala samarbetspartner och lån från europeiska privata banker.

Det totala flödet avseende de enskilda medlemsstaternas resurser och program är inte känt, eftersom det saknas mekanismer för att registrera dylik verksamhet.

2. Meddelandets strategi för miljösamarbetet mellan Europa och Asien

2.1. Meddelandet syftar till att förbättra "effektiviteten inom miljösamarbetet mellan Europa och Asien och höja dessa verkan". Kommissionen föreslår nyckelåtgärder som bör ligga till grund för samarbetet och efterlyser en frivillig samordning mellan alla europeiska aktörer i syfte att öka effekterna av resursflödet från Europa till Asien. Strategin omfattar 17 (utvecklings-)länder: ASEAN-länderna inklusive kandidatländerna förutom Brunei och Singapore (), de (åtta) sydasiatiska länderna och Kina.

2.2. I meddelandet anges fyra huvudskäl till att kommissionen lanserar denna strategi.

För det första konstaterar kommissionen att (många) miljöproblem inte håller sig inom de nationella gränserna, exempelvis när det gäller utsläpp av växthusgaser, nedbrytning av ozonlagret och förlorad biologisk mångfald.

För det andra har fattigdomen direkta effekter på miljöförstöringen, eftersom de fattiga inte har tillgång till långsiktigt ekologiskt hållbara alternativ (i tillräcklig grad). För det tredje börjar dagens nivå på miljöförstöringen och den ständiga pressen på miljön hota den ekonomiska utvecklingen i dessa regioner. Eftersom ekonomin har globaliserats kommer dessa effekter också att bli kännbara i Europa (). Asiens ansträngningar att ta itu med sina miljöproblem gör det slutligen möjligt för europeiska företag att bidra till arbetet med att möta dessa utmaningar, vilket båda parter kommer att tjäna på.

2.3. Kommissionens strategi och förslag vilar på tre pelare:

Den privata sektorn skall mobiliseras. Detta är inte bara nödvändigt för att man skall kunna skaffa fram tillräckliga resurser (kommissionen nämner ett behov av 34 miljarder ecu årligen år 2000) utan också eftersom ett marknadsbaserat förfarande skulle förbättra resursernas effektivitet.

I stället för att prioritera naturrelaterade frågor skall större vikt fästas vid frågor med anknytning till stadsmiljö och industri, förebyggande av föroreningar och renare teknologi, eftersom det är viktigt att snabbt hitta lösningar på dessa problem.

Kommissionen anser också att det finns ett stort antal "win-win"-möjligheter om man utgår från Europas styrka, exempelvis när det gäller att bygga ut miljöförvaltningskapaciteten, utveckla utrustning och teknologi som minskar eller förhindrar föroreningar samt i fråga om innovationer, forskning och utveckling.

2.4. Kommissionen föreslår att samarbetet fokuserar på de tre nyckelområden som anges som Europas styrka och presenterar praktiska riktlinjer för vart och ett av dessa områden.

Kommissionen föreslår att miljödialogen skall föras på grundval av specifika strategier som utvecklas för respektive land.

Kommissionen efterlyser med eftertryck en samordning med medlemsstaternas program och begär att tillräckliga resurser anslås.

2.5. Meddelandet avrundas med att kommissionen anger de fyra kriterier som skall ligga till grund för urvalet av EU:s samarbetsprojekt.

Dessa kriterier är: ömsesidigt intresse, komplementaritet med medlemsstaternas åtgärder, samverkan med multilaterala organ och hållbarhet.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar detta välskrivna meddelande och ansluter sig till de huvudprinciper som ligger till grund för förslagen. Meddelandet presenterar de olika problemen, nödvändigheten av att agera och samarbetsstrategin på ett komprimerat och övertygande sätt. Logiken är så övertygande att läsaren nästan frestas att glömma eller bagatellisera de enorma hinder och problem som ligger framför oss och som vi måste komma till rätta med innan vi kan skörda frukterna av de genomförda projekten. Dessa enorma problem kan också illustreras av debatterna från och utfästelserna vid klimatkonferensen i Kyoto i december 1997.

I detta sammanhang vill ESK ytterligare en gång framhålla att kommittén är övertygad om att det krävs ekologiskt hållbara lösningar på alla politiska nivåer.

Tillväxten avstannade i de asiatiska länderna under 1997, vilket bör utnyttjas i syfte att inkludera miljöskyddet och ekologiskt hållbara åtgärder i den nya ekonomiska politik som dessa länder bör föra. Europeiska unionens samarbete och erfarenheter bör tas till vara maximalt i denna strategi.

3.2. Vi inser att anledningen till att kommissionen inte tar itu med dessa hinder inte är bristande medvetenhet eller inställningen att de saknar betydelse. Kommissionen anser att gemenskapen i stort - kommissionen, medlemsstaternas regeringar samt de ekonomiska och sociala intressegrupperna i begreppets vidaste bemärkelse - först skall enas kring den ram som föreslås. När strategin väl har utformats av Europa - och man även kommit överens om vad som är Europas styrka - och därefter också av Asien, blir nästa steg att formulera de mål som skall styra programmens och projektens utformning. I detta skede bör man ta hänsyn till de olika hindren.

3.3. Detta är också skälet till att kommissionen inte är beredd att samråda informellt med övriga internationella organ eller enskilda asiatiska länder innan arbetet med meddelandet har avslutats. Ekonomiska och sociala kommittén kan förstå detta resonemang, men vill också påpeka att logiken innehåller vissa cirkelargument. Det skulle vara lättare att komma överens om ramen om man hade större kunskap om dess konsekvenser. Eftersom detta är en mycket känslig fråga vore en antydan om de asiatiska ländernas reaktion på det föreslagna samarbetsförfarandet på sin plats.

3.4. Meddelandet innehåller inte någon beskrivning av uppföljningsarbetet. Hur tänker kommissionen gå vidare när rådet har nått fram till en överenskommelse? Ekonomiska och sociala kommittén uppmanar kommissionen att visa hur man avser att föra diskussioner med sina asiatiska samarbetspartner och de internationella organisationer () som också arbetar på detta område, eftersom detta skulle underlätta för dem att formulera en ståndpunkt beträffande strategin.

3.5. Meddelandet omnämner rätteligen att det finns ett behov av större samordning av de program och projekt som genomförs i medlemsstaterna, för att man på så sätt skall undvika dubbelarbete, hitta en bättre samklang och kunna göra eventuella samordningsvinster. Med hänsyn till det direkta orsakssambandet mellan skyddet av miljön och kampen mot fattigdomen bör berörda program inom utvecklingssamarbetet kopplas samman med åtgärder på miljöområdet (). Ekonomiska och sociala kommittén är medveten om att det är de fattiga som drabbas hårdast av miljöförstörelsen och har svårast att skydda sig mot eller undkomma miljöförstöringen. Det är dock viktigt att erkänna att det ofta kan vara svårt att samordna verksamheten på önskvärt sätt, till och med på nationell nivå, eftersom olika organ är vana vid olika samarbetsmönster (nätverk, metoder, osv). Samordning kan också anses strida mot de egna intressena (). Det kommer därför att vara nödvändigt att skapa mekanismer, till exempel expertgrupper, som bidrar till att främja samordning och som framhåller fördelarna med sådana åtgärder för deltagarna.

3.6. Det måste erkännas att de sjutton länder som valts ut till strategin är mycket olika. De tillhör inte något specifikt partnerskapsprogram och de har inte heller något gemensamt förhållande till EU. Även om det i meddelandet påpekas att varje asiatisk samarbetspartner behöver en specifik miljöstrategi, vilket ESK anser vara korrekt, vore det mycket olyckligt om EU skulle behöva förhandla med varje land individuellt om respektive samarbetsstrategi. Det är korrekt att samarbetet inom ASEM omfattar sydöstra och östra Asien, men det finns ännu inte några liknande förbindelser med södra Asien (). Förenta nationernas ekonomiska och sociala kommission för Asien och Stilla havs-området skulle eventuellt kunna bli ett viktigt forum för dialogen med Asien, eftersom detta organ är mycket respekterat på området för miljösamarbete.

3.7. Även om många asiatiska länder blir alltmer medvetna om miljöförstörelsens skadliga effekter på folkhälsan och den ekonomiska utvecklingen, saknas ofta en helhetssyn i fråga om en ekologiskt hållbar utveckling. Det är mycket viktigt att snabbt förbättra institutionernas möjlighet att hantera dessa problem, för att länderna skall bli effektivare på detta område och för att stärka de nyligen inrättade nationella miljödepartementens relativt svaga ställning (). Ekonomiska och sociala kommittén instämmer därför helt och hållet i att miljöförvaltningskapaciteten måste utvecklas, vilket konstateras i meddelandet. Kommittén håller också med kommissionen om att EU:s medlemsstater skulle kunna komma med värdefulla bidrag på detta område ().

3.8. Ekonomiska och sociala kommittén noterar med glädje att meddelandet betonar den privata sektorns roll när det gäller att möta Asiens utmaningar på miljöområdet. Kommittén är övertygad om att de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna bör ingå i strategin och att deras medverkan bör eftersträvas. Det finns mycket skrivet som stöder tesen att man bäst verkar för en ekologiskt hållbar utveckling genom att i hög grad involvera det privata näringslivet och lita till marknadsbaserade lösningar, som utformas och understöds i en politisk miljö som försöker skapa de rätta förutsättningarna och som kännetecknas av en god ledning (att skapa möjligheter) ().

3.9. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar även toppmötet mellan Asien och Europa i Bangkok i mars 1996, som också tycks stödja ett dylikt tillvägagångssätt. Kommittén vill dock påpeka att denna del av strategin bör vidareutvecklas i syfte att skapa överskådliga mekanismer, så att den privata sektorn kan spela sin roll på ett effektivt sätt.

3.10. Det är därför kommittén hoppas att Europeiska samarbetsorganisationen för nationella arbetsgivarföreningar och industriförbund (UNICE) skall ta upp denna fråga vid näringslivsforumet för Europa och Asien, som hålls före det andra toppmötet inom ASEM.

3.11. Ekonomiska och sociala kommittén stöder också den tredje pelaren i kommissionens strategi att stärka FoU-verksamheten på miljöområdet. Den tekniska utvecklingen är en av Europas starka sidor och skulle kunna utgöra en viktig del av samarbetsstrategin, vilket alla berörda länder skulle dra nytta av.

3.12. Ekonomiska och sociala kommittén stöder slutligen förslaget att flytta de miljöpolitiska prioriteringarna till frågor som har anknytning till stadsmiljö och industri. Eftersom dessa frågor är av stor betydelse är det nödvändigt att öka budgetanslagen till tekniköverföring, stadsmiljö och kontroll av föroreningar. Mindre än 10 % av EU-medlen för miljöprojekt viks för närvarande för dessa ändamål, fastän det är mycket viktigt att även fortsättningsvis bidra till att bevara den naturliga miljön.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Ekonomiska och sociala kommittén anser att de små och medelstora företagens ställning i Asien förtjänar särskild uppmärksamhet. I många utvecklingsländer bidrar små och medelstora företag i hög grad till landets export. I Indien svarar de små och medelstora företagen exempelvis för 90 % av landets textil- och läder(produkts)export. Dessa företag kan behöva hjälp att anpassa sin verksamhet till de högt satta miljönormer som gäller för deras kunder på utländska marknader. Det är bevisat att små och medelstora företag bidrar till industrins miljöförstöring i relativt hög grad, även om det finns (stor) potential att förbättra miljöförvaltningen genom en bättre hushållning, förutsatt att det finns lämplig stödinfrastruktur ().

4.2. Ekonomiska och sociala kommittén har tagit del av det beslut som fattades vid ASEM-toppmötet om att inrätta ett miljöteknologicentrum för Asien och Europa i Thailand. Kommittén vill dock peka på att det finns ett regionalt institut för miljöteknologi i Singapore, som inrättades av Europeiska gemenskapen och Singapore gemensamt år 1993. Såsom mycket riktigt anges i meddelandet har institutet under sina tre verksamhetsår blivit ett utmärkt fungerande centrum för överföring och utbyte av kunskap och tjänster på miljöområdet mellan Europa och Asien.

Kommittén anser att det skulle gagna både de europeiska och asiatiska partnerna inom ASEM om det nya miljöteknologicentrumet och det regionala institutet för miljöteknologi kompletterar varandra. Eftersom det regionala institutet är mer inriktat på näringslivet (det sprider information om de mest lyckade lösningarna och främjar näringslivet på miljöområdet) borde det nya miljöteknologicentrumet hantera mer samhällspolitiska miljöfrågor och framför allt tillhandahålla information om policy, institutionella ramar och institutionella möjligheter i fråga om miljöförvaltning. Miljöteknologicentrumet skulle också kunna stimulera ett strategiskt tänkande i miljöfrågor och tjäna som forum för samråd och dialog.

4.3. Kommissionen hävdar i sitt meddelande att utländska företag förlägger sin produktion till vissa asiatiska länder för att dra fördel av mindre stränga miljöbestämmelser. Ekonomiska och sociala kommittén vill poängtera att detta lyckligtvis inte äger rum i någon större utsträckning ().

Kommittén skulle naturligtvis motsätta sig en utflyttning av utländska företag ännu mer, om incitamentet för detta var sänkta miljönormer i Asien. ESK anmodar i detta sammanhang kommissionen att aktivt stödja principen om icke-sänkta inhemska normer vid förhandlingarna inom OECD om en multilateral överenskommelse om investeringar (MAI) och inom Världshandelsorganisationen.

Dessa fenomen illustrerar behovet av att uppmuntra de asiatiska länderna att bli mer miljövänliga och utgör ett bevis på att den föreslagna strategin är relevant och ligger rätt i tiden.

4.4. Ekonomiska och sociala kommittén vill slutligen rekommendera att alla budgetanslag som avser miljöaspekter och samarbete med Asien samlas inom ett ramprogram, på samma sätt som programmet för forskning och teknisk utveckling enligt artikel 130i i fördraget eller det nyligen föreslagna ramprogrammet för energi. En sådan administrativ omfördelning av budgetmedlen skulle avsevärt öka insynen i fråga om EU:s miljösatsningar. En ökad insyn kommer också att ge beslutsfattaren bättre kunskap om eventuella samband mellan de olika programmen och ett enkelt styrmedel för att förbättra den önskade samordningen och öka samordningsvinsterna mellan de olika åtgärderna.

Bryssel den 25 februari 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Enligt den gängse klassificeringen inom EU: Södra Asien = Afghanistan, Bangladesh, Bhutan, Indien, Maldiverna, Nepal, Pakistan och Sri Lanka. Östra Asien = Kina (Hongkong), Korea, Macao, Taiwan och Japan. Sydöstra Asien = ASEAN-länderna, dvs. Brunei, Filippinerna, Indonesien, Malaysia, Singapore, Thailand och Vietnam + kandidatländerna Kambodja, Laos och Myanmar.

() Mindre än 1 000 kubikmeter per person och år. Denna begränsade tillgång utgör snart ett hinder för den ekonomiska utvecklingen och en fara för folkhälsan.

() Nepal och Bhutan konsumerar minde än 20 kg oljeekvivalent per capita och år, i motsats till Kina, Malaysia, Singapore och Thailand som konsumerar mer än 600 kg. Detta skall jämföras med 4 000 kg i Europa och 8 000 kg i USA.

() KOM(96) 314 slutlig, 3.7.1996. I punkt 3.1.4 omnämns ett antal miljöområden där (mer) samarbete är önskvärt.

() Asien-Europa-mötet. Det första mötet med statsöverhuvuden från tio asiatiska länder (ASEAN-länderna + Kina, Korea och Japan), EU och dess medlemsstater ägde rum i mars 1996. Det andra mötet kommer att äga rum i London i april 1998.

() Dessa två länder undantas från den föreslagna strategin eftersom deras ekonomiska utvecklingsnivå vida överskrider den i de övriga länderna.

() Effekterna av turbulensen på finansmarknaderna i ett antal asiatiska länder, som medförde kraftiga börsfall i västvärlden i oktober förra året, är ett utmärkt exempel på detta.

() Dvs. Förenta nationernas ekonomiska och sociala kommission för Asien och Stilla havs-området, Världsbanken och UNCTAD.

() Inom kommissionen ligger ansvaret (för de asiatiska länderna) hos GD I (F) och IB (C).

() De framsteg som gjorts inom EU:s sambandsgrupp för Kina visar att ett samarbete kan gagna förverkligandet av de olika departementens målsättningar.

() Även om det regionala samarbetsavtalet med södra Asien kan fylla denna funktion.

() En förbättrad miljöförvaltningskapacitet inom industrin påverkas positivt av handel (med mer utvecklade länder). Miljöförvaltningskapaciteten kan också förbättras genom investeringar av utländska företag. Ett exempel är införandet av hantering av giftigt avfall i Filippinerna. De utländska företag som vill bygga produktionsanläggningar kan till sist besluta att ta hand om det giftiga och farliga avfallet själva, i avsaknad av statliga åtgärder, eftersom de inte skulle "ha råd" att anklagas för att slarva med sitt giftiga avfall.

() Man bör nämna att utvecklingsländer bör införa ISO 14000-serier (miljöförvaltningssystem), vilket skulle göra det möjligt för företag att bättre kontrollera den egna verksamhetens inverkan på miljön. I många länder har man intagit ett förebyggande synsätt. På regional nivå bör man nämna inrättandet av tekniska arbetsgrupper som lyder under ASEAN:s rådgivande kommitté för normer och kvalitet.

() Se till exempel The World Bank, The state in a changing world, 1997, s. 163-165, United Nations, State of the environment in Asia and the Pacific, 1995, kapitel 19, Ekonomiska och sociala rådet (Nederländerna), Den privata sektorns roll i det internationella samarbetet (på nederländska), 1997.

() Se även fotnot 5, s. 51, och exempelvis Unctad TD/B/COM 1/EM.4/2 av den 18.8.1997 (punkterna 55-61).

() KOM(96) 54 slutlig, 28.2.1996, s. 5 i KOM(96) 314 slutlig, 3.7.1996. I punkt 3.1.4 omnämns ett antal miljöområden där (mer) samarbete är önskvärt (meddelande om handel och miljö).

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag, som fick mer än en fjärdedel av de avgivna rösterna, avslogs under debatten.

Punkt 4.3

Ersätt de två första styckena med följande:

"Kommittén anser att det är oroande uppgifter som kommissionen presenterar, om att utländska företag etablerar produktionsenheter i vissa asiatiska länder för att dra nytta av lindrigare regler på miljöområdet.

Målsättningen att genomföra miljönormer till skydd för folkhälsan och främja en hållbar utveckling bör utgöra en central och permanent del av EU:s samarbetsstrategi med avseende på de asiatiska länderna. Därför uppmanar vi kommissionen att initiera ett förfarande som kan leda till ömsesidigt erkända internationella standarder och att med all kraft försvara dels principen om ömsesidigt erkännande av grundläggande normer om miljöskydd, dels inställningen att existerande standarder inom ramen för de multilaterala förhandlingarna inte får sänkas (OECD, senare WTO).

Ett införande av miljönormer är också knutet till den politiska situationen i de enskilda länderna. Om de nationella och internationella normerna skall fungera är det ett absolut krav att det finns verklig demokratisk insyn, att frivilligorganisationerna kan verka fritt och att kontrollförfarandena är effektiva. Det gäller också att undersöka möjligheterna att genomdriva avskräckande sanktioner och regler för skälig ersättning till dem som drabbas."

Motivering

Det finns en tendens att försöka dra fördel av lagstiftning som inte är så långt utvecklad. Dessutom är reglerna om skadestånd till dem som drabbas betydligt mindre kostsamma i vissa länder. Vi får inte bagatellisera problemet så som man verkar göra i rapporten: Man får inte glömma katastrofen i Bhopal i Indien med dess omvälvande konsekvenser för tusentals offer, som bara fått minimal ersättning efter åratals domstolshandläggning.

Det är absolut nödvändigt att främja allmängiltiga grundnormer och att förbättra nationell lagstiftning i ljuset av erfarenheter och ny kunskap. Om man inte tar hänsyn till miljödimensionen i handelsutbytet och investeringsflödena lämnar man dörren öppen för dumpningsmetoder som strider mot en sund konkurrens (dumpning strider mot WTO:s principer).

Resultat av omröstning

För: 41, emot: 46, nedlagda: 7.