MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - Innovation i en kunskapsstyrd ekonomi

INNEHÅLL

1. Inledning

1.1. Innovation är avgörande för näringslivspolitiken

1.2 Behovet av ett meddelande

1.3 Innehållet i meddelandet

2. Tendenser i europeisk innovationspolitik

2.1 Utvecklingen sedan 1996 års handlingsplan om innovation

2.2 Alla medlemsstater har en innovationspolitik

2.3 Reformen av patentsystemet fortskrider

2.4 Administration och regler är fortfarande alltför komplicerade

2.5 Investeringar i innovation uppmuntras

2.6 Att främja forskning som leder till innovation

2.7 Företagens förmåga att tillgodogöra sig ny teknik förstärks

2.8 Skapandet av teknikparker

2.9 Nyetablering av teknikbaserade företag får allt större prioritet

3. Resultat på innovationsområdet i unionen

3.1 Otillräcklig kapacitet för att lansera nya produkter och tjänster

3.2 Globalisering och innovation

3.3 Brist på akademiker och studenter med relevanta kvalifikationer

3.4 Innovation kommer att gynnas av förstärkt forskning i unionen

3.5 Spridningen av ny teknik skall förbättras

3.6 De traditionella industriernas innovativa kapacitet måste förstärkas

3.7 Tjänstesektorns betydelse ökar

3.8 Innovation och miljöskydd

4. Fem mål

Mål 1 Att samordna innovationspolitiken

Mål 2 Att skapa ett regelverk som uppmuntrar till innovation

Mål 3 Att uppmuntra till nyskapande av och tillväxt hos innovativa företag

Mål 4 Att förbättra de viktigaste formerna av samspel i innovationssystemet

Mål 5 Att främja ett samhälle öppet för innovation

5. Sammanfattning

BILAGA: Den europeiska resultattavlan för innovation

1. Inledning

Syftet med detta meddelande är att fastställa de allmänna politiska riktlinjerna för att stärka innovationen i unionen.

Innovationens betydelse underströks vid Europeiska rådets möte i Lissabon i mars 2000. Till följd av globaliseringen och utmaningarna från en ny kunskapsstyrd ekonomi krävde Europeiska rådet ett djärvt program för att bygga upp kunskapsinfrastruktur, stärka innovation och ekonomisk reform samt modernisera de sociala välfärds- och utbildningssystemen. Detta är inbyggt i det strategiska mål för nästa decennium som fastställdes i Lissabon, nämligen att unionen skall bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till varaktig ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning.

För att nå det mål som fastställdes i Lissabon måste innovationen genomsyra vår ekonomi och välkomnas av samhället. Innovationen är en nödvändig förutsättning för att europeiska företag skall kunna konkurrera och är följaktligen en viktig del av näringslivspolitiken samt ett av huvudmålen för forskningspolitiken.

Europeiska rådet i Lissabon framhöll att unionen måste sträva mot målen i Europeiska kommissionens meddelande Mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet [1] för att göra ett europeiskt forskningsområde så effektivt och innovativt som möjligt samt uppmanade till konkreta åtgärder för att upprätta ett sådant område. Näringslivs och forskningspolitiken är ömsesidigt berikande, särskilt när det gäller teknikbaserad innovation [2].

[1] KOM(2000) 6.

[2] I Europeiska kommissionens Grönbok om innovation från 1995 sägs att "innovation består av förnyelse och utvidgning av registret av varor och tjänster och därtill hörande marknader, införandet av nya metoder för produktion, leverans och distribution, förändring av företagsledning, arbetsorganisation och även arbetsförhållanden och arbetstagares kvalifikationer" (Europeiska unionens bulletin, tillägg 5/95).

I detta meddelande granskas de framsteg som har gjorts i unionen för att stimulera innovation bland företag, undersöks vilka nya prioriteringar som bör fastställas samt definieras allmänna politiska riktlinjer för de kommande fyra åren.

1.1. Innovation är avgörande för näringslivspolitiken

I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon framhävdes två krav:

- Att fullt ut dra nytta av innovation från forskning på nationell nivå och unionsnivå.

- Att inrätta en gynnsam miljö för att etablera och utveckla innovativa företag.

Dessa prioriteringar återspeglar för det första betydelsen av teknisk innovation för att utveckla nya produkter, tjänster och processer samt de hinder som är specifika för detta slags innovation och, för det andra, nödvändigheten av att innovation (oavsett om den är teknikbaserad eller inte) tränger igenom från initiativtagarna och ges tillfälle att stimulera hela den ekonomiska strukturen och samhällsstrukturen.

Det kommer i första hand an på de europeiska företagen att anta de utmaningar som uppstår genom innovation, att visa sin kreativitet och att utnyttja den för att vinna nya marknader. Kommissionen har nyligen lagt fram ett meddelande [3] i vilket förutsättningarna fastställs för att alla företag, oberoende av storlek, bolagsform, sektor och etableringsort, skall kunna växa och utvecklas på ett sätt som är förenligt med det övergripande målet.

[3] Näringslivspolitikens utmaningar i den kunskapsbaserade ekonomin, KOM(2000) 256 slutlig.

För att överleva i den nya konkurrenskraftiga miljön har inget företag råd att vara stillastående. Alla måste vara öppna för nya idéer, nya arbetsmetoder, nya verktyg och ny utrustning och kunna tillgodogöra sig och dra nytta av dem. En politik som främjar innovation måste ingå i en modern näringslivspolitik som en av dess viktigaste delar. Detta innebär att näringslivspolitiken måste stödjas genom åtgärder som är direkt inriktade på att uppmuntra nyskapandet av och tillväxten hos företag som agerar initiativtagare, samt främja informationsflödet från dem till näringslivet som helhet.

Denna process kräver följdaktligen ytterligare villkor som särskilt bidrar till nyskapandet av och tillväxten hos starkt innovativa satsningar (som ofta baseras på avancerad teknik), spridning av nya idéer och ny teknik samt en miljö i vilken företag kan tillgodogöra sig och dra nytta av dessa.

Att säkerställa att dessa villkor föreligger är själva syftet med innovationspolitiken och grunden för detta meddelande.

1.2 Behovet av ett meddelande

I sin Grönbok om innovation från 1995 [4] uppmärksammade Europeiska kommissionen Europas "innovationsunderskott". I den efterföljande Första handlingsplanen för innovation i Europa [5] (1996) angavs de genomförandeåtgärder som medlemsstaterna och kommissionen skulle vidta.

[4] KOM(95) 688 slutlig.

[5] KOM(96) 589 slutlig.

Sedan dess har tendensen till en globalisering och en kunskapsstyrd ekonomi (t. ex. tillkomsten av Internet) ökat. Det är viktigare än någonsin för europeiska företag att ligga främst när det gäller innovation för att vara framgångsrika i en alltmer konkurrensutsatt miljö, något som också konstaterades vid Europeiska rådets möte i Lissabon.

Avsevärda framsteg har gjorts sedan 1996 års handlingsplan, vilket sammanfattas i kapitel 2 i detta meddelande. Medlemsstaterna har infört en mängd olika innovationsfrämjande politiska program och åtgärder, både på nationell och regional nivå. Kommissionen har agerat genom att anpassa sina program till målen i handlingsplanen och genom att ta hänsyn till innovation i de av gemenskapens bestämmelser som är tillämpliga på företag, särskilt konkurrens, immateriell äganderätt och den inre marknaden.

Trots dessa åtgärder har unionens resultat på innovationsområdet inte förbättrats i förhållande till våra viktigaste konkurrenter.

Vid mötet i Lissabon efterlyste Europeiska rådet en europeisk resultattavla för innovation. I detta meddelande presenteras en första sammanställning av resultattavlan (se bilaga), på grundval av den senast tillgängliga statistiken. Detta är första gången en sammanställning av detta slag har gjorts på unionsnivå. Av sammanställningen och andra uppgifter [6] att döma måste de flesta medlemsstater ytterligare öka sina ansträngningar, trots att resultaten på innovationsområdet i flera medlemsstater redan ligger i nivå med - eller till och med över - Europas mest framgångsrika konkurrenter.

[6] Se kommissionens arbetsdokument, SEK - [reference to be added].

En "innovationsklyfta", som separerar regioner allt efter deras förmåga att blomstra med hjälp av den nya ekonomin, är en framväxande fara. För att bekämpa detta finns det gott om utrymme för att förbättra resultatet på innovationsområdet genom att dra lärdom av "bästa metoder". Det föreligger även tydliga klyftor mellan de företag som har förmåga att anpassa sig och dem som har svårt att övervinna sin motvilja mot förändring och att inse strukturella hinder för innovation.

Det finns fortfarande en brist på enhetlighet i det avseendet att medlemsstaternas och regionernas framgångar varierar kraftigt. Möjligheten att fullt ut utnyttja den inre marknaden kommer inte att bli verklighet, så länge det råder splittring inom det europeiska innovationssystemet (t. ex. den relativa bristen på tekniska allianser mellan europeiska företag). Det är därför nödvändigt att upprepa budskapet i den första handlingsplanen för innovation i Europa: innovationen i unionen förhalas och insatserna i medlemsstaterna och på unionsnivå måste kombineras för att råda bot på situationen, om det mål som fastställdes i Lissabon skall kunna uppnås. Detta är syftet med det här meddelandet.

1.3 Innehållet i meddelandet

I detta meddelande föreslås fem mål som bör prioriteras i de offentliga åtgärder som vidtas i syfte att främja ett effektivt alleuropeiskt innovationssystem:

- Att samordna innovationspolitiken.

- Att skapa ett regelverk som främjar innovation.

- Att uppmuntra nyskapandet av och tillväxten hos innovativa företag.

- Att förbättra de viktigaste formerna av samspel i innovationssystemet.

- Att främja ett samhälle öppet för innovation.

I kapitel 2 granskas olika tendenser i den europeiska innovationspolitiken och i kapitel 3 undersöks de aktuella resultaten på innovationsområdet i unionen. De fem målen presenteras i kapitel 4 tillsammans med vad som bör göras för att hålla tidsplanen. I kapitel 5 sammanfattas de viktigaste åtgärderna.

2. Tendenser i europeisk innovationspolitik

Flera handlingsprogram och åtgärder som syftar till att främja innovation har lanserats sedan 1996 års handlingsplan om innovation lades fram, både i medlemsstaterna och på europeisk nivå. Kommissionen samlar in och analyserar information om innovationspolitiken i unionen genom projektet "Lägesrapporter om innovation i Europa" som inleddes 1999. Genom denna analys, den första i sitt slag på området för innovationspolitik, går det att urskilja olika tendenser som tillsammans med utvecklingen på EU-nivå sammanfattas i detta kapitel [7].

[7] Närmare uppgifter finns i SEK [reference to be added].

Framsteg görs av allt att döma, även om det i de flesta fall är alltför tidigt att dra några tillförlitliga slutsatser.

2.1 Utvecklingen sedan 1996 års handlingsplan om innovation

Handlingsplanen var fast baserad på ett "systematiskt" betraktelsesätt, där innovation anses uppstå ur ett samspel mellan en mängd individer, organisationer och miljömässiga faktorer, snarare än genom en rak linje från ny kunskap till nya produkter. Stödet för detta betraktelsesätt har ökat under senare år.

Innovation betonades kraftigare som ett grundläggande mål i det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration (FoTU) [8] som antogs 1998. Innovationsgrupper har inrättats i alla dess tematiska program för att säkerställa utnyttjande och överföring av teknik. Utvärderingskriterier samt bestämmelser om utnyttjande och spridning av forskningsresultat har antagits med samma mål i sikte. Varje forskningsprojekt inbegriper ett "tekniskt genomförandeprogram" som gör det möjligt att följa upp användningen av resultaten samt bedöma deras ekonomiska och sociala inverkan.

[8] Beslut 182/1999/EG av den 22.12.1998.

Det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration inbegriper ett horisontellt program för "främjande av innovation och uppmuntrande av små och medelstora företags deltagande", som innehåller en rad olika stimulans- och utvecklingsåtgärder, samt särskilda åtgärder som gynnar små och medelstora företag.

Erfarenheterna av de tematiska och horisontella programmen när det gäller forskning och innovation kommer att tas med i diskussionen om kommissionens förslag för att utveckla ett europeiskt område för forskningsverksamhet och i utformningen av framtida EU-åtgärder på forskningsområdet, inbegripet ramprogrammen.

Att på ett integrerat sätt främja forsknings- och innovationskapacitet har blivit en prioritet i alla områden som uppbär stöd från strukturfonderna.

Den omorganisation av kommissionen som genomfördes 1999 ledde till att innovationspolitiken hamnade under det nya GD Näringsliv, som även ansvarar för genomförandet av det horisontella programmet för "främjande av innovation" inom ramen för det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration. Detta tillsammans med det faktum att innovation blivit ett mål för forskningspolitiken, skapar en bro mellan forskning, industri och entreprenörskap samtidigt som det bekräftar att de svåraste hindren för innovatörer ofta är av en icke-teknisk natur.

Innovationspolitiken spelar en avgörande roll för gemenskapens åtagande att förbättra det ekonomiska resultatet genom strukturpolitik och strukturreformer. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken år 2000 innehåller rekommendationer om att vidta politiska åtgärder för att främja utvecklingen av en kunskapsstyrd ekonomi i Europa, särskilt genom att tillhandahålla lämpliga ramvillkor, öka den privata sektorns deltagande, främja partnerskap inom ramen för forskning och utveckling, nyetablera högteknologiska företag samt förbättra riskkapitalmarknadernas funktion.

För detta krävs följaktligen en övergripande strategi, med fasta kopplingar till andra kommissionsinitiativ av betydelse för innovation, särskilt näringslivspolitik, forsknings- och utvecklingspolitik och regionalpolitik samt andra initiativ för genomförandet av Lissabon-strategin. Arbetsgruppen för enklare företagsvillkor (BEST-gruppen - se avdelning 2.4) ledde t. ex. till fastställandet av bästa metoder och har utvecklats till "BEST-förfarandet", vilket beskrivs i kommissionens nyligen utkomna meddelande om näringslivspolitiken. I den europeiska stadgan för småföretag, som mottogs positivt av Europeiska rådet i Feira i juni 2000, fastställs principer och åtgärdsplaner som skall skapa bästa möjliga miljö för småföretag och entreprenörskap. Pågående granskningar av gemenskapens finansiella instrument och nya regelinitiativ påverkar också innovationen, vilket även är fallet när det gäller många delar av kommissionens nya initiativ om e-lärande för utbildning i ett kunskapssamhälle och den europeiska sysselsättningsstrategin.

2.2 Alla medlemsstater har en innovationspolitik

Innovationspolitik har blivit en ny övergripande politik som binder samman sådana traditionella politiska områden som ekonomi, näringsliv och forskning. Alla medlemsstater har investerat stora resurser i att utveckla nya strukturer och verktyg för innovationspolitiken. Tre huvuddelar kan urskiljas:

- Att skapa nya administrativa strukturer, som grundas på den "systematiska" karaktären hos innovation.

- Att öka medvetenheten om förutsättningarna för innovation samt främja en mer intensiv dialog mellan forskning, näringsliv och allmänhet.

- Att kunna se strategiskt och framåtblickande på innovation.

Den nya lagen om innovation och forskning som antogs i Frankrike 1999 innefattar t. ex. en rad integrerade åtgärder för att uppmuntra tekniköverföring från offentlig forskning till näringslivet samt nyetablering av innovativa företag.

Flera länder har skapat "innovationsråd" eller utsträckt rollen för deras traditionella "forskningsråd" till att omfatta innovation. Länder med goda resultat på innovationsområdet anser att en långvarig förekomst av sådana samordningsstrukturer på hög nivå är absolut nödvändig för att övervinna fruktlösa tvister och "territoriellt tänkande" bland ministerierna. Vissa länder har inlett omfattande omgrupperingar av ministeriernas kompetensområden och t. o. m. skapat nya ministerier, vilkas mål att främja innovation tydligt framgår av deras namn.

Innovationspolitiska tendenser i medlemsstaterna

Medlemsstaterna har under en längre tid efterlyst initiativ för att

- stimulera forskning som bedrivs av företag,

- förbättra innovationsfinansieringen,

- främja små och medelstora företags kapacitet att anamma ny teknik och innovationsförvaltning.

På senare tid har ytterligare prioriteringar växt fram för att

- intensifiera samarbetet mellan forskning, universitet och företag,

- främja så kallade kluster (kompetensblock) och andra samarbetsformer mellan företag och andra organisationer som deltar i innovationsprocessen,

- uppmuntra till nyetablering av teknikbaserade företag.

Det finns ett ökat intresse för ytterligare tre grundtankar, nämligen att

- förenkla de administrativa förfaranden som innovativa företag ställs inför,

- genom skatter och andra indirekta metoder uppmuntra till innovation och forskning,

- utveckla en strategisk vision för innovation och forskning och öka medvetenheten hos den breda allmänheten.

Slutligen kan flera allmänna tendenser skönjas, t. ex.

- ett systematiskt betraktelsesätt av innovationspolitiken,

- ökad komplementaritet mellan nationell och regional politik,

- nya former av offentlig-privata partnerskap,

- nya roller för den offentliga politiken som främjare av innovation,

- sätt att möta globaliseringen.

2.3 Reformen av patentsystemet fortskrider

Bristerna i det nuvarande europeiska patentsystemet är välkända. År 1997 publicerade kommissionen sin Grönbok om gemenskapspatent [9]. Det efterföljande meddelandet [10] som antogs 1999 innehöll ett förslag till en förordning om gemenskapspatent. Ett sådant patent skulle säkerställa större rättssäkerhet och en förbättrad rättsvetenskaplig samordning samt innebära avsevärda fördelar i fråga om kostnader och förenkling av förfarandena. Vid mötet i Lissabon krävde Europeiska rådet att ett gemenskapspatent skulle finnas tillgängligt före utgången av 2001, och den 5 juli 2000 antog kommissionen en förordning om gemenskapspatent.

[9] KOM(97) 314 slutlig.

[10] KOM(99) 42 slutlig.

Betydelsen av immaterialrättsliga frågor är något på vilket forskare och entreprenörer blir uppmärksammade. Kommissionen har inrättat informations- och hjälptjänster, som särskilt riktar sig till deltagare i EU-finansierad forskning. Ett nära samarbete mellan kommissionen och det europeiska patentverket (EPO) ledde till att EPO:s informationstjänst om patent, esp@cenet, inrättades.

2.4 Administration och regler är fortfarande alltför komplicerade

Det faktum att administration och regler är alltför komplicerade utgör fortfarande ett allvarligt hinder för nyetablering av företag och för entreprenörskap. Det påverkar dessutom innovationskapaciteten: överreglering, vid t. ex. godkännandeförfaranden för nya produkter, ökar utvecklingskostnaderna och försenar produkternas marknadsintroduktion.

På uppmaning av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997 bildade kommissionen en grupp bestående av oberoende experter (BEST-gruppen [11]) med uppdrag att ge konkreta förslag inom detta område. På grundval av deras rekommendationer lade kommissionen i november 1998 fram en rad förslag till rådet (näringsliv) om hur man skulle kunna förenkla de administrativa förfaranden, som ligger inom dess eget eller medlemsstaternas ansvarsområde. Utvecklingen kommer att utvärderas genom regelbundna rapporter.

[11] Arbetsgruppen för enklare företagsvillkor.

2.5 Investeringar i innovation uppmuntras

Under de senaste tre åren har villkoren för innovationsfinansiering genom riskkapital förbättrats avsevärt i unionen. Färsk statistik [12] bekräftar en tendens som lovar gott: jämfört med 1998 ökade under 1999 de totala medel som den europeiska privata kapitalsektorn lyckades samla in med 25 procent, från 20,3 miljarder euro till 25,4 miljarder euro, varav de totala investeringarna ökade med 74 procent, från 14,5 miljarder euro till 25,1 miljarder euro. Av detta stod teknikinvesteringar för 6,8 miljarder euro (en ökning med 70 procent), varav 5,2 miljarder euro i riskkapital [13]. Detta goda resultat måste emellertid jämföras med utvecklingen i Förenta staterna, där man under 1999 investerade tre gånger mer i teknikriskkapital än i Europa samt uppvisade en motsvarande tillväxttakt på 108 procent.

[12] Den europeiska riskkapitalorganisationen (European Venture Capital Association), och Money for Growth: The European Technology Investment Report 1999 (PricewaterhouseCoopers).

[13] Såddfinansiering, investeringar under nyetableringsfasen/andra tidiga utvecklingsfaser, investeringar i expansionsfasen.

De flesta medlemsstaterna stöder i allt större utsträckning privat finansiering av innovationsverksamhet, som främst är inriktad på de tidigare stadierna av innovationsprocessen. Flera initiativ genomförs inom ramen för det femte ramprogrammet för FoTU. I synnerhet främjar pilotprojektet I-TEC, i samarbete med Europeiska investeringsfonden (EIF), riskkapitalinvesteringar inom tekniksektorer samt nyetableringsfinansiering av innovativa företag. Vidare har en central stödfunktion ("Help Desk") inom ramen för åtgärden LIFT inrättats för att hjälpa till att söka finansiering för att utnyttja resultaten av EU-finansierad forskning, och åtgärder för att främja kontakter mellan blivande entreprenörer, små och medelstora företag och investerare vidtas inom ramen för EU:s forskningsprogram [14]. De lärdomar som kan dras av dessa åtgärder sprids av investerare som samarbetar i ett nätverk och genom att utbildning och verktyg tillhandahålls.

[14] T. ex. Biotekniskt och finansiellt forum, gemensamt upprättat av det tematiska forskningsprogrammet Biovetenskap och European Association of Securities Dealers.

Efter Europeiska rådets möte i Amsterdam, där ett program för finansiellt stöd till innovativa små och medelstora företag efterlystes, antog kommissionen i maj 1998 en rad åtgärder, och Europeiska investeringsbanken (EIB) inledde ett "Särskilt handlingsprogram från Amsterdam" samt en "Europeisk finansieringsordning för teknologi" i samarbete med EIF [15].

[15] Se "Initiativ för tillväxt och sysselsättning. Åtgärder för finansiellt stöd till innovativa och sysselsättningsskapande små och medelstora företag", KOM(2000) 266 slutlig.

I juni 2000 lanserade EIB sitt initiativ "Innovation 2000 Initiativet", som stärkte dessa åtgärder och samtidigt stärkte banden till EIF. Samarbetet kommer att säkerställa komplementaritet och synergieffekter mellan ramprogrammet och EIB:s initiativ.

2.6 Att främja forskning som leder till innovation

Den forskning och utveckling som bedrivs av privata företag är en viktig indikator på den nationella innovationsförmågan, och medlemsstaterna tillämpar olika metoder för att förbättra sina resultat. De länder där företagen uppvisar en svag forsknings- och utvecklingsverksamhet tenderar att anta allmänna program och skatteincitament, medan länder vars företag uppvisar en relativt stark forsknings- och utvecklingsverksamhet ofta vidtar åtgärder som är inriktade på vissa slags företag (t. ex. nyetablerade företag, små och medelstora företag och snabbt växande eller mycket forskningsintensiva företag), på särskilda sektorer och "nyckeltekniker" eller på specifika mål (t. ex. ökad anställning av forskare). I Nederländerna får t. ex. arbetsgivare, som ansvarar för att betala in inkomstskatt och socialförsäkringsavgifter för sina anställda, reducera löneskatter och arbetsgivaravgifter för FoU-personal, vilket lättar lönebördan för FoU-verksamhet.

Sammanhållningsländer investerar stora belopp för att övervinna sina strukturella svagheter när det gäller forskning och utveckling inom företagen. Stora fleråriga paraplyprogram inom ramen för strukturfonderna spelar fortfarande en viktig roll, men programinsatsen kompletteras i allt högre grad av fiskala åtgärder för att stimulera företagsinvesteringar i forskning och utveckling. Dessa är redan väl inarbetade eller håller på att införas i flera medlemsstater.

Eftersom en stor del av EU:s forskningssatsningar bedrivs i forskningsinstitut och inom sektorn för högre utbildning, är det viktigt att eftersträva och öka deras samspel med näringslivet. Detta bör inbegripa främjandet av tekniköverföringar till näringslivet och spin-off-effekter från offentliga forskningsorganisationer i syfte att öka den innovativa effekten av deras forskning.

2.7 Företagens förmåga att tillgodogöra sig ny teknik förstärks

En förbättrad tekniköverföring till små och medelstora företag och deras förmåga att tillgodogöra sig ny teknik är en traditionell grundpelare för innovationspolitiken. Ett efterfrågestyrt tillvägagångssätt, överföring av "underförstådd" innovationskunskap, och fysisk närhet till teknikkällan anses vara avgörande faktorer för framgång. De metoder som används inbegriper forskningsbyar, regionala teknikparker, samordningskontor i akademiska organisationer och forskningsorganisationer samt demonstrationsprojekt. Det svenska TUFF-programmet [16] ger t. ex. små och medelstora företag möjlighet att bilda företagsgrupper för att stärka sin kapacitet som beställare av tjänster från universitet och forskningsinstitut.

[16] TUFF: Teknikutbyte För Företag.

Politiska beslutsfattare förkastar i allt högre grad uppdelningen mellan "stimulering av forskning och utveckling" i ett tidigt skede och "förmågan att anamma ny teknik" i ett senare skede. Enligt det "systematiska" betraktelsesättet beror de underliggande hindren för innovation i huvudsak på kulturella skillnader eller skillnader i förvaltningsrutiner mellan dem som bedriver forskning inom den offentliga sektorn och dem som utnyttjar resultaten i den privata sektorn. Den allt större betoningen av den privata sektorn i dess dubbla roll som teknikanvändare och "översättare" av marknadens behov till forskningsfrågor har lett till framväxten av ett nytt politiskt mål som går ut på att "förbättra samspelet mellan forskning och näringsliv". I t. ex. programmet Teaching Company Scheme i Förenade kungariket arbetar högkvalificerade akademiker i ett företag under två år med ett projekt som är centralt för företagets behov, under gemensam övervakning av akademiker och företagspersonal. Små och medelstora företag utgör 90 procent av företagets deltagare.

2.8 Skapandet av teknikparker

I flera länder ombildas programmen för rörlighet samt subventionsbestämmelserna för forskning och utveckling i syfte att intensifiera samarbetet mellan olika aktörer: forskningscentra, universitet, företagsgrupper och enskilda företag.

Två tendenser kan urskiljas: teknikspecifika landsomfattande "kompetensnätverk" och regionbaserade "teknikparker", som motiveras av framgångarna i Silicon Valley. En förändring som innebär att stöd till enskilda företag överförs till stöd till företagsgrupper eller s. k. kluster (kompetensblock) är en allmän tendens i de flesta medlemsstater.

I Belgien stöder den flamländska regeringen för närvarande elva kluster, definierade som nätverk av samarbetande företag som också kan samarbeta med forskningsorganisationer. I slutet av 1998 meddelade regeringen att den skulle fungera som katalysator för att skapa teknikparker, som skulle utgöra kluster av kunskapsintensiva, högteknologiska företag och inbegripa ett ledande forskningsinstitut och minst ett högteknologiskt företag med en framgångsrik produkt på den internationella marknaden. Jämfört med andra kluster är teknikparker mer inriktade på avancerad teknik och kommer ofta att inbegripa fler företag under företagsbildnings- eller tillväxtfasen.

2.9 Nyetablering av teknikbaserade företag får allt större prioritet

År 1997 tog kommissionen initiativ till samråd om hur man skulle kunna ge blivande entreprenörer bästa möjliga förutsättningar att starta innovativa verksamheter och fullt ut gynnas av den europeiska marknaden. Denna process ledde till det första europeiska forumet för innovativa företag ("First European Forum for Innovative Enterprises"), som ägde rum i Wien i november 1998.

På grundval av slutsatserna från detta forum inledde kommissionen under 1999 en pilotåtgärd med en budget på 15 miljoner euro för att främja mekanismer som stöder nyetablering och utveckling av innovativa företag. Huvudmålet är att identifiera och bygga upp nätverk mellan framgångsrika områden med bästa möjliga förutsättningar för nyetablering och utveckling av företag samt avknoppning av företag. De utvalda områdena kommer att fungera som ett skyltfönster för europeisk innovation och få en kraftig inverkan och omfattande spin-off-effekter på alla regioner och uppmuntra dem att genomföra liknande initiativ anpassade till deras lokala förutsättningar.

3. Resultat på innovationsområdet i unionen

Detta meddelande innehåller en första sammanställning av en europeisk resultattavla över innovation (se bilagan). Tillsammans med ytterligare statistisk information [17] tillhandahåller resultattavlan de uppgifter som behövs för att kunna bedöma resultaten på innovationsområdet i unionen och dess medlemsstater.

[17] Framlagd i SEK [reference to be added].

Det övergripande resultatet är inte särskilt hoppingivande. De flesta medlemsstater måste öka sina insatser på alla nivåer för att undanröja hinder och stelbenthet samt ändra de attityder som hindrar att möjligheterna och utmaningarna i den kunskapsstyrda ekonomin utnyttjas fullt ut.

3.1 Otillräcklig kapacitet för att lansera nya produkter och tjänster

Utvecklingen mot en fullbordad inre marknad samt upprätthållandet av en sund penning- och finanspolitik för att uppfylla målen i den ekonomiska och monetära unionen och införandet av euron leder till en allmän förbättring av företagsklimatet. Det finns en potential för företag att dra nytta av de gynnsamma makroekonomiska framtidsutsikterna och använda den inre marknaden som en språngbräda för att nå ut på världsmarknaderna.

Trots detta är det fortfarande relativt få företag i unionen som satsar på innovativa produkter, tjänster och processer för att växa till stora kommersiella krafter på världsscenen. Detta tyder på att vissa avgörande faktorer för innovation inte har utvecklats tillräckligt mycket.

I genomsnitt 51 procent av de tillfrågade tillverkningsföretagen i EU och 40 procent av tjänsteföretagen betraktar sig själva som innovativa. Likväl står nya marknadsprodukter för endast 7 procent av de europeiska tillverkningsföretagens omsättning. Dessa siffror visar att innovationens bidrag till den europeiska industrins konkurrenskraft fortfarande är mycket obetydligt, trots att det inom företagen råder stor medvetenhet om innovationens betydelse, vilket återspeglas i otillräcklig kapacitet att lansera nya produkter och tjänster på världsmarknaderna och att snabbt ställa om sig till en förändrad efterfrågan.

En utveckling från traditionella till mer varaktiga industriella produktionssystem är en stor utmaning för den europeiska industrin som borde uppmuntras att anta strategier för den forskning och innovation, som integrerar deras konkurrensförmåga med varaktiga mål [18].

[18] EU:s forskningsprogram om "Konkurrenskraftig och hållbar tillväxt" är just inriktat på att främja sådana innovationsstrategier.

3.2 Globalisering och innovation

Globaliseringen ställer höga krav på de europeiska företagen och på unionen i dess helhet. EU:s teknikbalans är negativ, medan motsvarande siffror för Förenta staterna och Japan blir alltmer positiva. För företag överallt är såväl belöningarna för framgångsrik innovation som påföljderna för misslyckad innovation större och visar sig snabbare än någonsin förr. Företag i EU är i stånd att göra stora vinster, vilket framgångarna inom området för mobiltelefoni har visat. I alltför många sektorer och regioner finns emellertid fortfarande flaskhalsar för innovationen, vilket leder till att frustrerade europeiska forskare, företagare och investerare söker lyckan på annat håll - vanligen i Förenta staterna.

3.3 Brist på akademiker och studenter med relevanta kvalifikationer

Innovation och entreprenörskap kräver att systemen för grundutbildning och högre utbildning i medlemsstaterna ger studenterna de rätta kunskaperna och attityderna. Det antal skolungdomar som studerar innovationsbesläktade ämnen (t. ex. naturvetenskapliga ämnen) är alltför lågt. Särskilt när det gäller naturvetenskapliga ämnen gör elever i EU i allmänhet sämre ifrån sig i standardiserade prov än elever i USA och Japan. Även inom den högre utbildningen är antalet naturvetenskaps- och teknikstuderande lägre än i USA och Japan. Samspelet med näringslivet måste utvecklas ytterligare inom den högre utbildningen, tillsammans med en positiv inställning till innovation i inlärningsprocessen som helhet. Lika viktigt för framtiden kommer tillgången till livslångt lärande att vara, särskilt med hänsyn till den åldrande arbetskraften och den allt snabbare takten för innovation och förändring.

3.4 Innovation kommer att gynnas av förstärkt forskning i unionen

Ett gott flöde av idéer med kommersiell potential som härrör från forskningen är av avgörande betydelse för innovation. EU:s bruttokostnader för forskning och utveckling i procent av bruttonationalprodukten 1997 var låga i jämförelse med USA och Japan. För innovationens del är det särskilt oroväckande att skillnaderna främst beror på kraftigt minskade forskningsinsatser inom näringslivet i EU; den forskning och utveckling som bedrivs av företag i unionen utgör endast 60 procent av nivån i Förenta staterna.

Den relativa bristen på privat forskning och utveckling i Europa förklarar också till stor del varför EU har färre forskare bland arbetskraften (5,0 per 1 000 anställda) än både Förenta staterna (7,4) och Japan (9,6). Antalet forskare sysselsatta i företag uppgår till endast 2,4 per 1 000 anställda i EU jämfört med 5,9 i Förenta staterna och 6,3 i Japan [19]. Även om dessa siffror döljer stora skillnader mellan länder, regioner, företag och sektorer, råder det ingen tvekan om att privat forskning och anställning av forskare i företag bör stimuleras kraftigt.

[19] Uppgifterna för EU är från 1997, de för Förenta staterna från 1993 och de för Japan från 1998.

I sitt meddelande Mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet lade kommissionen fram olika förslag på hur samordningen och arbetet inom nätverk kan förbättras för att optimera resultaten från de för närvarande splittrade nationella forsknings- och utvecklingssystemen och frigöra Europas potential för forskning och utveckling.

3.5 Spridningen av ny teknik skall förbättras

Även om spridningen av ny teknik till små och medelstora företag, och dessa företags förmåga att tillgodogöra sig denna, under en längre tid har prioriterats i nationell innovationspolitik, finns det fortfarande utrymme för stora förbättringar. Samarbetet mellan företag och universitet eller forskningsinstitut är ännu inte särskilt utvecklat i de flesta medlemsstater. I genomsnitt samarbetar endast 13 procent av företagen med organ som bildar infrastrukturen för forskning och utveckling samt innovation i Europa.

Tillgänglig statistik tyder på att när (för det mesta stora) europeiska företag och institutioner inleder tekniskt samarbete utanför det egna landets gränser, föredrar de att göra det med motparter i Förenta staterna, hellre än i andra europeiska länder. Antalet strategiska tekniska avtal mellan amerikanska och europeiska företag ökade under början av 1990-talet medan antalet sådana avtal mellan europeiska företag minskade.

Det interna flödet av europeisk teknik måste uppmuntras ytterligare på ett sätt som säkerställer att även små och medelstora företag gynnas.

3.6 De traditionella industriernas innovativa kapacitet måste förstärkas

Ett av inslagen i den moderna kunskapsekonomin är en ökad bredd på kunskapsbasen inom alla industriella sektorer. I dag kan en industri med låg forsknings- och utvecklingsintensitet mycket väl vara en stor användare av kunskap som genererats på annat håll. I de utvecklade ekonomierna kommer den traditionella industrin endast att kunna konkurrera genom att bli mer kunskapsintensiv. En kunskapsintensifiering inom de traditionella sektorerna kan med all sannolikhet generera sysselsättning och välfärd lika väl som framväxt av helt nya industrier.

Inom många näringsgrenar som traditionellt betraktas som lågteknologiska "köper" många företag in innovation i form av anläggningar och utrustning. Den nya tekniken når dem inte direkt från den akademiska kunskapsbasen eller från intern forskning, men den tränger igenom från leverantörer och konsulttjänster.

Kunskapssamhället ger alla sektorer och företag möjlighet att bli bärare av innovation. Det tydligaste exemplet på detta är den datorelektronik (och programvara) som ingår i ett allt större produktutbud. Klyftan mellan Förenta staterna, Japan och Europeiska unionen i fråga om informations- och kommunikationsteknik i produkter ("IKT-intensitet") är ur denna synvinkel alltjämt bekymmersam.

3.7 Tjänstesektorns betydelse ökar

Innovation inom tjänstesektorn har inte fått tillräcklig uppmärksamhet, trots denna sektors potential för avsevärd sysselsättnings- och produktionstillväxt.

Tjänstesektorn består av en relativt heterogen samling industrier. Det föreligger stora skillnader i fråga om attityden till innovation mellan t. ex. tjänster på informations- och kommunikationsområdet å ena sidan och mer traditionella sektorer som transport och handel å den andra. Informations- och kommunikationsteknik är, i egenskap av teknik som öppnar nya möjligheter, ojämförligt mycket viktigare än någon annan modern teknik i hela tjänstesektorn, och spridningen av denna teknik är avgörande för att sektorns innovationskapacitet skall kunna förbättras.

Tjänsteindustrin lägger ner mindre på forskning och utveckling än tillverkningsindustrin (förutom när det gäller informations- och kommunikationsrelaterade tjänster). Mänskligt kapital ersätter forskning och utveckling som den främsta innovationsinsatsen. Utbildning utgör tillsammans med spridning av ny teknik följaktligen huvudkomponenten i en innovationspolitik för tjänstesektorn. Åtgärder bör vidtas för att komma till rätta med kunskapsbrister och för att genomföra utbildningsprogram som syftar till att hjälpa de mindre kvalificerade arbetstagarna.

3.8 Innovation och miljöskydd

Utmaningen att se till att ekonomisk tillväxt inte leder till ökade miljöproblem öppnar nya innovationsmöjligheter. Lyhördhet för den naturliga miljön leder till ett ökat behov av nya produkter och tjänster som förbättrar effektiviteten när det gäller resursanvändningen, som stöder miljöskyddet och som minskar klimateffekten. Innovationen bidrar inte bara till att säkerställa en varaktig utveckling utan bidrar även till de varaktiga företags- och sysselsättningsutsikter som växer fram inom detta område.

Villkoren, under vilka innovationen växer fram och sprids, präglas sålunda av den allt större uppmärksamheten på vår miljö samt av myndigheternas allt större ingrepp på detta område som komplement till den allmänna innovationspolitiken.

4. Fem mål

Även om man håller på att skaffa sig en mycket bred erfarenhet i medlemsstaterna är dess inverkan ännu inte tillräcklig. Ansträngningarna i medlemsstaterna och på unionsnivå att skapa en miljö som uppmuntrar till innovation bör intensifieras.

Medvetenheten om innovationspolitikens betydelse och dess "övergripande" natur har ofta utvecklats sent i medlemsstaterna. Att den linjära modellen är olämplig har inneburit att enstaka åtgärder inte har givit särskilt goda resultat och att det krävs mer omfattande strategier för att minska innovationsunderskottet. Framför allt har betydelsen av regleringar liksom de administrativa och finansiella förutsättningarna för innovation ofta underskattats.

I dag är medvetenheten större och man söker goda exempel, men man stöter fortfarande på motstånd mot de förändringar som krävs för att skapa ett mer innovationsfrämjande klimat, ofta på grund av kulturella eller institutionella faktorer. De fem mål som presenteras i detta meddelande bidrar till att stärka medlemsstaternas förmåga att övervinna sådana hinder, så att det skapas de dynamiska förutsättningar och därmed den tillväxt och de kvalitativa arbetstillfällen som innovationen kan föra med sig.

Det allmänna klimatet för innovation i medlemsstaterna beror på den nationella och regionala innovationspolitiken (mål 1), regelverket (mål 2) och på samhällets öppenhet för innovation (mål 5). Till dessa allmänna villkor, som i sig inte är tillräckliga för att generera innovation, bör läggas ytterligare två mål: att inrikta sig på nyskapande av och tillväxt hos innovativa företag, vilket är av avgörande betydelse i en kunskapsstyrd ekonomi (mål 3), och att bygga vidare på den systematiska innovationsmodellen genom att dra största möjliga fördel av funktionen hos de viktigaste formerna av samspel mellan aktörerna i innovationsprocessen (mål 4).

De viktigaste inslagen i dessa mål är följande:

Mål 1: Att samordna innovationspolitiken. Unionen bör utnyttja åtgärder och ordningar på regional och nationell nivå för att genom en samordningsmetod kartlägga nationell politik och sprida goda exempel. En regelbunden uppdatering av den europeiska resultattavlan för innovation kommer att fästa uppmärksamheten på de framsteg som görs mot målet att förbättra resultaten på innovationsområdet.

Mål 2: Att skapa ett regelverk som främjar innovation. Bestämmelser är nödvändiga, men för många bestämmelser hindrar utvecklingen av företag, särskilt innovativa företag. Det föreligger en ökad medvetenhet om fördelarna av att sänka kostnaderna för affärsverksamhet och få bort onödig byråkrati.

Mål 3: Att uppmuntra till nyskapandet av och tillväxten hos innovativa företag. Europa behöver en bättre miljö för att etablera högteknologiföretag och för att etablera och utveckla innovativa företag i allmänhet. Sådana företag stärker ekonomin genom att "gå i bräschen" för nya idéer, och ur dessa kommer framtidens expanderande företag att växa fram. Hindren för att dessa företag skall växa och utvecklas är emellertid fortfarande mycket större i Europa än hos Europas konkurrenter.

Mål 4: Att förbättra de viktigaste formerna av samspel i innovationssystemet. Alla affärssektorer, oavsett om det rör sig om tillverkning eller tjänster, traditionella sektorer eller sektorer inom den "nya ekonomin", bör sträva efter att dra fördel av innovation. För att detta skall ske måste företagen få tillgång till kunskap, färdigheter, finansiellt stöd, rådgivning och marknadsinformation. Samtidigt som det "systematiska" betraktelsesättet på innovation ej får glömmas bort, måste det sätt på vilket vissa delar av samspelet mellan företag och andra innovationsaktörer fungerar, förbättras genom åtgärder som är inriktade på dessa. I slutsatserna från Lissabon fästs uppmärksamheten särskilt på samspelet mellan företag och finansiella marknader, mellan forskning/utveckling och utbildningsanstalter samt mellan rådgivningsenheter och teknikmarknader. Mål 4 är inriktat på en effektiv funktion hos detta samspel, så att innovationen kan sprida sig över hela den ekonomiska strukturen och samhällsstrukturen.

Mål 5: Att främja ett samhälle öppet för innovation. Innovation är en mänsklig verksamhet. Varje medborgare är en potentiell kreatör, genomförare och användare av innovation. De föregående målen kommer inte att kunna uppfyllas fullt ut utan en öppen inställning till innovation, grundad på en medvetenhet om de möjligheter och risker som föreligger. Detta kan endast uppnås genom en öppen dialog mellan forskning, näringsliv, staten, intressegrupper och allmänheten.

Dessa fem mål återspeglar de aktuella prioriteringarna för att stärka innovationen i Europa och är förenliga med det samförstånd om de allmänna politiska riktlinjerna som Europeiska rådet nådde vid sitt möte i Lissabon.

Mål 1 Att samordna innovationspolitiken

Mångfalden i Europa kan vara en fördel, om nackdelarna med det splittrade europeiska innovationssystemet övervinns.

Vid mötet i Lissabon krävde Europeiska rådet att det utarbetas en ny öppen samordningsmetod för att kartlägga nationell forsknings- och utvecklingspolitik, inbegripet införandet av en europeisk resultattavla för innovation. Processen att etablera denna europeiska resultattavla för innovation skulle i detta fallet vara överensstämmande med arbetet att kartlägga nationell forskningspolitik, dvs. de indikatorer och den information som används i båda fallen måste stämma överens med varandra. Detta är en öppen metod för att sprida bästa metoder och nå en förbättrad inriktning på EU:s viktigare mål. Denna metod, som är utformad för att hjälpa medlemsstaterna att efterhand utforma egna strategier, innebär bl. a. att

- det skall fastställas riktlinjer för unionen tillsammans med särskilda tidsramar, av vilka det framgår när riktlinjernas mål skall uppnås på kort, medellång och lång sikt,

- det skall, när så är lämpligt, och i jämförelse med de världsledande på området, fastställas kvantitativa och kvalitativa indikatorer och referensvärden, vilka skall anpassas till behoven i olika medlemsstater och sektorer för att bästa metoder skall kunna jämföras,

- dessa europeiska riktlinjer skall överföras till nationell och regional politik genom att särskilda mål fastställs och åtgärder beslutas, varvid nationella och regionala olikheter beaktas,

- det skall förekomma regelbunden övervakning och utvärdering (även inbördes), som en process för ömsesidig inlärning.

Åtgärder från medlemsstaternas sida // Att granskas under:

Att i nationell och regional innovationspolitik ta hänsyn till "bästa metoder" i andra medlemsstater och anpassa dem till sina egna särskilda förutsättningar. // 2002

Att säkerställa att samordningsmekanismer finns på plats mellan nationella och regionala nivåer och mellan de olika avdelningar som ansvarar för frågor av betydelse för innovation, för att på så sätt garantera ett samordnat synsätt i fråga om innovationspolitiken. // 2001

Att regelbundet ställa upp mål för och genomföra övervakning och utvärdering (även inbördes) av regionala och nationella program för att stärka innovationen samt de organ som genomför dessa program. // 2001

På unionsnivå bör kommissionen agera som en katalysator och bidra till att förbättra medlemsstaternas verksamhet. Målet är att

- undersöka och kartlägga medlemsstaternas innovationspolitik och resultat och jämföra dem med deras viktigaste konkurrenter, Förenta staterna och Japan,

- införa en europeisk resultattavla för innovation (se bilagan för en första sammanställning av sådan resultattavla, med användning av den senast tillgängliga statistiken),

- publicera en regelbunden rapport om framstegen på innovationsområdet i Europa, inbegripet en uppdatering av resultattavlan,

vilket uppnås genom att

- utveckla ramar för en dialog om innovationspolitik i unionen och samordning av denna,

- arbeta för att förbättra tillgängligheten till den statistik som rör innovation,

- organisera "inbördes utvärderingar" av ämnen av gemensamt intresse, som ett bidrag till utvecklingen av innovationsfrämjande åtgärder och fastställandet av "bästa metoder",

- analysera och följa upp viktig utveckling runt om i världen samt undersökningar av särskilda frågor med kopplingar till innovation.

För att utföra detta arbete planerar kommissionen att utöka räckvidden för den analys och den kartläggning som inleddes i det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration, genom att göra förstärka villkoren i detta syfte och göra den europeiska resultattavlan för innovation till ett led i näringslivspolitiken.

Åtgärder från Europeiska kommissionens sida // Tidpunkt

Att utveckla ramar för dialog, samordning och kartläggning av medlemsstaternas innovationspolitik och resultaten därav. // Början av 2001

Att införa en europeisk resultattavla för innovation, som en komponent i analysen och kartläggningen av näringslivspolitiken. // Början av 2001

Mål 2 Att skapa ett regelverk som uppmuntrar till innovation

Bestämmelser behövs, men för många bestämmelser motverkar sitt eget syfte för företagen, särskilt de innovativa företagen. De regelmässiga och administrativa hindren för innovation är fortfarande alltför stora i form av bestämmelser och byråkrati, och ytterligare insatser krävs för att sänka kostnaderna för affärsverksamheten och få bort onödig byråkrati. Detta framgår även av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon, som hänvisar till behovet av bestämmelser som uppmuntrar innovation.

För att skapa ett sådant klimat bör myndigheternas åtgärder inom detta område kombinera måttlighet med ambition och effektivitet:

- Måttlighet, eftersom tekniska, ekonomiska och sociala förändringar sker i en takt som uppmuntrar nya synsätt, grundade på strävan efter samförstånd och på självreglering i de företag som måste samarbeta för att utarbeta de standarder och bestämmelser, som tar hänsyn till konsumenter och miljö.

- Ambition, eftersom det övergripande regelverket alltid måste vara lagstiftarnas ansvar (lagstiftning om e-handel är ett gott exempel på rollfördelningen mellan näringsliv, förvaltningar och lagstiftande makt).

- Effektivitet, eftersom lagstiftningen skall uppnå exakt det resultat som eftersträvas och negativa sidoeffekter såsom snedvridning av konkurrensen skall begränsas till ett minimum. Därför skall nödvändiga administrativa strukturer skapas för att säkerställa att förutsättningarna för innovation beaktas då man bedömer kompromisser i samband med lagstiftningsarbetet.

Det som är bra för näringslivspolitiken är i allmänhet även bra för innovationen och vice versa. Detta gäller särskilt juridiska och administrativa åtgärder som skall underlätta och kanske även uppmuntra (genom fiskala åtgärder) risktagande och nyetablering av företag. Det finns emellertid flera ämnen under denna rubrik som får ett särskilt stort inflytande på innovationen. Dessa är:

- Immateriell och industriell äganderätt: här avses det kommande gemenskapspatentet och även, rent allmänt, den juridiska utvecklingen av immaterialrättsligt skydd för ny teknik (informationsteknik, bioteknik osv.).

- Hinder, i form av regler och föreskrifter, för spridning och utnyttjande av forskningsresultat som erhållits med hjälp av offentliga medel (inklusive hinder i form av anställningsvillkor för forskare i offentlig tjänst).

- Onödiga bestämmelser ("överreglering") som fördröjer införandet av nya produkter och tjänster på marknaden.

- Åtgärder för att stimulera innovation, t. ex. direkt eller indirekt statligt stöd i enlighet med artiklarna 87 och 88 i fördraget (t. ex. fiskala åtgärder).

- Anpassning av traditionella metoder för rapportering och dokumentation av företagens immateriella tillgångar.

På dessa områden bör medlemsstaterna och kommissionen samarbeta för att skapa lagar och bestämmelser som i större utsträckning uppmuntrar till innovation, samtidigt som de beaktar andra mål, t. ex. en övergripande minskning av statligt stöd.

Förutom en förenkling och en harmonisering av de juridiska och administrativa bestämmelserna bör medlemsstaterna särskilt koncentrera sig på fiskala åtgärder, på metoderna för spridning av kunskap och på statuterna för forskare i offentlig tjänst för att kunna undanröja hinder för spridning och utnyttjande av kunskap och för nyetablering av kunskapsbaserade företag.

Åtgärder från medlemsstaternas sida // Tidpunkt

Att anpassa bestämmelserna om spridning av forskningsresultat från offentligt finansierad forskning (licenser, tillgång till aktuell kunskap osv.) för att uppmuntrautnyttjande och överföring av resultaten i innovationsfrämjande syfte. // Pågår

Att vidta fiskala åtgärder, i enlighet med artiklarna 87 och 88 i Fördraget, för att främja privata investeringar i forskning och innovation samt anställning av forskare inom den privata sektorn. // Utvärderas år 2002

På unionsnivå kommer kommissionen att undersöka på vilket sätt lagar och bestämmelser som faller under dess behörighet kan förbättras för att öka innovationen, med inriktning bl. a. på

- bestämmelser som ger forskare och företag effektiva medel att skydda och utnyttja forskningsresultat,

- normer, standarder och bedömningsmetoder för produkter som instrument för att främja innovation,

- europeiska redovisningsstandarder.

Kommissionen kommer dessutom att undersöka vilka "goda exempel" som medlemsstaternas åtgärder ger upphov till, särskilt fiskala åtgärder för att uppmuntra investeringar i forskning och innovation, inklusive aktieoptioner och tillgång till resultat från offentligt finansierad forskning.

Åtgärder från Europeiska kommissionens sida // Tidpunkt

Att identifiera och främja användningen av goda exempel och, där så är lämpligt, utarbeta bestämmelser för att ändra gällande regelverk så att de bättre främjar innovationen (t. ex. inom ovannämnda områden). // Slutet av 2001

Att bidra till regelbunden rapportering om de framsteg som görs att förbättra den juridiska ramen samt om de hinder som återstår på EU- och medlemsstatsnivå i syfte att underlätta innovationen. // Första rapporten: i mitten av 2002

Mål 3 Att uppmuntra nyskapande av och tillväxt hos innovativa företag

Flera av dagens välkända företagsnamn var nya, innovativa företag för inte så länge sedan. Nyskapande och utveckling av innovativa företag, definierade som teknikbaserade företag, som är verksamma på de mest lovande marknaderna, bör uppmuntras. Ur dessa kommer framtidens framgångsrika företag att växa fram, skapa högkvalificerade arbetstillfällen och fungera som vektorer för spridning av innovation till traditionella sektorer.

Vid sitt möte i Lissabon efterlyste Europeiska rådet bättre villkor för att etablera högteknologiföretag liksom för att etablera och utveckla innovativa företag i allmänhet.

I en sådan miljö finns också tillgång till ny teknik, kunskap, riskkapital, såddfinansiering (dvs. kapital till företag i tidiga utvecklingsfaser), faddersystem och sådana stödstrukturer som inkubatorer och kuvöser samt entreprenörskap. Detta är tankegången bakom det koncept om "teknikparker" som får allt större stöd i Europa. Medlemsstaterna bör fortsätta att vidta åtgärder för att skapa en juridiskt, skattemässigt och finansiellt gynnsam miljö för att etablera och utveckla nya företag.

Samspelet mellan företag och finansiella marknader måste uppmärksammas, eftersom finansiella hinder, inbegripet brist på lämpliga finansieringskällor, fortfarande är ett av de mest nämnda hindren för innovation. Tillgång till såddfinansiering och riskkapital i ett tidigt utvecklingsskede har varit ett stort bekymmer för utvecklingen av snabbt växande, tekniskt innovativa företag. Även om s. k. företagsänglar, dvs. personer som satsar eget kapital, och lokal såddfinansiering kan vara till hjälp vid nyetablering av ett företag, är deras finansiella kapacitet otillräcklig för att möjliggöra snabb tillväxt. Trots den senaste tidens framsteg ligger unionen fortfarande efter Förenta staterna, ej bara när det gäller det antal riskkapitalaktörer som är aktiva på marknaden utan också i förhållande till de totala investeringarna till finansiering i ett tidigt utvecklingsskede och till teknikinvesteringar.

Ledningen av nyetablerade högteknologiska företag kräver omfattande allmänna kunskaper samt särskilda kunskaper om de företagsstödtjänster som erbjuder hjälp. Entreprenörskap borde bli ett ämne vid universitet och andra institut för högre utbildning. Unga människor behöver förebilder för att överväga att etablera ett företag som ett alternativ till att söka ett arbete. Medlemsstaterna bör uppmuntra utbildnings- och stödprogram i entreprenörskap och innovationshantering i enlighet med sina utbildningssystem.

Åtgärder från medlemsstaternas sida // Tidpunkt

Att vidta åtgärder för att skapa en juridiskt, skattemässigt och finansiellt gynnsam miljö för nyetablerade företag. // Pågår

Att på regional nivå främja att lämpliga stödtjänster och strukturer, t. ex. inkubatorer skapas eller utökas. // Pågår

Att inrätta utbildningsprogram i entreprenörskap och innovationshantering, där detta inte finns, vid institut för högre utbildning och vid företagsskolor och sprida bästa metoder på detta område. // Skall utvärderas i mitten av 2001

På unionsnivå kommer medlemsstaternas åtgärder att gynnas av nätverksinitiativ, en europeisk dimension i de regionala stödtjänsterna för företag, utvecklingen av sådana instrument som en europeisk elektronisk katalog över nyetablerade innovativa företag (vilket redan finns i Förenta staterna och är till stor nytta) och spridning av bästa metoder.

Kommissionen kan dessutom vidta åtgärder för att underlätta nyetablerade företags tillgång till förfaranden för offentlig upphandling och till sådana gemenskapsprogram som ramprogrammet för forskning och andra ordningar, t. ex. EIB:s "Innovation 2000 Initiativet". Nyföretagare kanske känner motvilja mot att konkurrera på grund av den oproportionerliga kostnad som det innebär för företaget att utarbeta anbud och förslag.

Åtgärder från Europeiska kommissionens sida // Tidpunkt

Att uppmuntra nätverksbildning t. ex. nätverket av regioner som är framgångsrika när det gäller att skapa företag, nätverken för utbildnings- och stödtjänster (inkubatorer, såddfinansiering osv.). Att utarbeta en europeisk elektronisk katalog över nyetablerade innovativa företag. // 2001

Att förstärka stödtjänster med en europeisk dimension, t. ex. den centrala stödfunktionen ("Help Desk") inom ramen för LIFT-åtgärden för innovationsfinansiering (webbportal, verktygslåda online) och investeringsforum för att främja kontakter mellan forskare, företag och investerare. Att bidra till att utveckla metoder för utvärdering av företags immateriella tillgångar, särskilt värdeportföljer för immateriella tillgångar. // 2002

Att underlätta nyetablerade företags tillgång till offentlig upphandling, gemenskapsprogram (och de resultat till vilka de leder) och Europeiska investeringsbankens (EIB) "Innovation 2000 Initiativet". // 2001

Mål 4 Att förbättra de viktigaste formerna för samspel i innovationssystemet

Innovativ verksamhet är ej bara en fråga om forskning, högteknologiska företag och enskilda entreprenörskap. Alla affärssektorer, både då det gäller tillverkning och tjänster, berörs av innovationen, även de traditionella industrierna. E-handel är ett utmärkt exempel på en innovativ utveckling som påverkar alla sektorer. För dessa företag grundas innovation inte direkt på forskning utan på nya förvaltningsmetoder, nya affärsmetoder som bygger på informations- och kommunikationsteknik, investeringar i ny utrustning och nya kunskaper samt arbete i nätverk. Efterhand förståelsen för innovation har ökat och utvecklats till en avgörande del av den ekonomiska utvecklingspolitiken, har följdaktligen även betydelsen av innovationspolitikens regionala dimension ökat. Flera åtgärder utarbetas effektivast på regional nivå eftersom det är på denna nivå som man bäst kan bedöma företagens behov och den miljö i vilken de är verksamma.

Innovationspolitiken måste därför få den effekten att den uppmuntrar till att innovation tränger igenom den ekonomiska strukturen och samhällsstrukturen: såväl traditionella som nya industrier, små som stora företag, i alla regioner. Innovation i unionen måste bli ett allomfattande fenomen.

I slutsatserna från mötet i Lissabon sägs att det behövs särskilda åtgärder för att uppmuntra de viktigaste formerna av samspel i innovationsnäten, dvs. samspel mellan företag och finansiella marknader, forskning/utveckling och utbildningsanstalter, rådgivningsenheter och teknikmarknader. Deras effektivitet bidrar till en bättre assimilation av kunskap och spridning av innovation i hela unionen.

I enlighet med det "systematiska" betraktelsesättet på innovation kan de olika formerna av samspel inte behandlas isolerade från varandra. Rådgivningsenheter bör t. ex. kunna hjälpa företagen på rätt väg för att hitta finansieringskällor och resurser för forskning och utveckling. Eftersom stödet för innovation är effektivast på regional nivå, bör medlemsstaterna integrera ett sammanhållet tillvägagångssätt för att stärka detta samspel i sina regionala innovationsstrategier.

Det är inte bara nyskapandet av högteknologiska företag som gynnas av ett mer effektivt samspel med forskning/utveckling och utbildningsanstalter. Företag i traditionella sektorer, särskilt små och medelstora företag, kan på ett lönsamt sätt utnyttja tekniköverföring och införandet av ny förvaltningsteknik.

Traditionella synsätt på produktion och utnyttjande av kunskaper bör anpassas till den systematiska synen på innovationsprocessen. Därför bör nya förbindelser upprättas mellan offentliga forskningsinstitut, universitet och företag. Förutom deras traditionella roll på utbildnings- och forskningsområdet bör universiteten åta sig en tredje roll: att främja spridning av kunskap och ny teknik, särskilt inom det lokala näringslivet. Stora offentliga forskningsorganisationer och forskningsprogram bör uppmuntras att kartlägga sin verksamhet i fråga om tekniköverföringar och partnerskap med företag, inbegripet de som förekommer på gemenskapsnivå.

Eftersom brist på kunskaper och kvalificerad personal utgör ett stort hinder för innovation, bör medlemsstaterna i högre grad rikta uppmärksamheten på det livslånga lärandet för att underlätta assimilationen av ny teknik [20]. Utbildningsinstitut spelar en viktig roll för att avhjälpa bristerna, t. ex. genom att tillhandahålla utbildning i informations- och kommunikationsteknik till anställda inom tjänstesektorn.

[20] I syfte att bidra till utvecklingen av möjligheter till livslångt lärande har kommissionen nyligen antagit initiativet e-lärande, som i sin tur syftar till att stödja innovativa inlärningsmetoder.

Det bör finnas mer sammanhållna karriärstrukturer för forskare under hela deras yrkesliv. I synnerhet bör geografisk rörlighet och rörlighet mellan olika sektorer (universitet, statliga laboratorier, industri) för forskare uppmuntras genom tydliga vägar.

Regionala strukturer måste ha förmågan att uppmuntra till innovation och stödja innovatörer och blivande innovatörer genom samspel med rådgivningsenheter och teknikmarknader. Att stärka strukturerna för företagsstöd och göra dem mera yrkesmässiga måste uppmuntras liksom spridningen av information om teknikmarknader (ekonomisk intelligens). Det måste också finnas ett effektivt samarbete mellan olika regioner för att de skall kunna lära av varandras erfarenheter och ge sina "kundföretag" tillgång till den europeiska dimensionen som ett steg i företagens tillväxt och för att på det hela taget minska "innovationsklyftan".

För att bygga vidare på den erfarenhet som redan gjorts på detta område, särskilt genom strukturfonderna och RITTS/RIS-projekten [21], bör regionala och lokala myndigheter ta med och förstärka innovationsfrämjande åtgärder i sina utvecklingsstrategier för att på så sätt skapa, på deras egen nivå, de rätta förutsättningarna för en stark regional innovationskapacitet.

[21] Regional strategi för innovation och tekniköverföring/Regional strategi för innovation.

Åtgärder från medlemsstaternas sida // Att utvärderas under

Att stimulera och samordna regionala initiativ och regionala aktörer så att de utarbetar och genomför integrerade forsknings- och innovationsprogram på regional nivå. // 2002

Att underlätta genomförandet av program för livslångt lärande i syfte att förbättra ett allmänt upptagande av ny teknik och avhjälpa kunskapsbrister. // 2002

Att uppmuntra universiteten att, utöver deras traditionella roll på utbildnings- och forskningsområdet, ägna sig åt att sprida kunskap och ny teknik. // 2002

Att uppmuntra stora offentliga forskningsinstitut att kartlägga sin verksamhet i fråga om tekniköverföring och partnerskap med företag. // 2001

På unionsnivå krävs ett mer samordnat tillvägagångssätt, och nätverksaktiviteter bör även i fortsättningen uppmuntras att främja transnationella teknikpartnerskap, göra stödstrukturer för innovation mer professionella och sprida "bästa metoder". Detta är särskilt fallet i fråga om tekniköverföring från europeiska universitet och offentliga forskningscentra, som i allmänhet inte har varit lika öppna för en samverkan med företag som deras motparter i Förenta staterna. Därför förslås det att de europeiska universiteten skall få hjälp att etablera nätverk eller sammanslutningar för att främja spridning av kunskap och bästa metoder i fråga om tekniköverföring.

Innovation utan forskning förtjänar också särskild uppmärksamhet eftersom det är en viktig källa till teknisk utveckling. Avsikten är att uppmuntra prövning av metoder för att hjälpa företag att tillgodogöra sig ny kunskap, lägga till en europeisk dimension som ett steg mot globala marknader och modernisera förvaltningsmetoderna på innovationsområdet.

Åtgärder från Europeiska kommissionens sida // Tidpunkt

Att hjälpa europeiska universitet och offentliga forskningscentra att etablera ett nätverk eller en sammanslutning för att främja spridning av kunskap och bästa metoder i fråga om tekniköverföring. // 2001

Att vidta åtgärder för att uppmuntra spridning av "bästa metoder" och transnationellt samarbete mellan regioner när det gäller forsknings- och innovationspolitik. // 2001

Att stödja initiativ på EU-nivå, t. ex. nätverksbildning och pilotexperiment, för att underlätta transnationella teknikpartnerskap och spridning av icke-teknisk innovation särskilt till små och medelstora företag. // 2001

Mål 5 Att främja ett samhälle öppet för innovation

Samhället har ofta varit avvaktande till innovation. För- och nackdelarna med innovation fördelas inte alltid rättvist, särskilt inte när en innovation först introduceras. Det kan ta tid innan fördelarna med förändringar och innovation röner uppskattning. Medierna spelar en viktig roll som informationskällor om framsteg inom forskning och innovation. De uppmärksammar dessutom balansen mellan för- och nackdelarna.

Vi måste se till att både möjligheterna och riskerna med ny teknik blir så tydliga som möjligt i en bred dialog med forskare, näringsliv och allmänhet och därvid ta hänsyn till de eventuella ekonomiska och sociala kostnaderna för "icke-innovation" (t. ex. på området för tekniska innovationer för att minska föroreningen och öka eko-effektiviteten). Endast på detta sätt kan man öka allmänhetens tilltro till innovation.

Den nya generationen måste lära sig att leva i en värld som blir alltmer komplicerad och utsatt för förändringar. Detta är en utmaning som varje medlemsstat måste anta, främst genom sitt utbildningssystem. Åtgärder måste vidtas så att de missgynnade i samhället inte utesluts.

Företagen måste spela sin roll som garanter för att de anställdas kunskaper och kompetens hålls ständigt aktuella. Arbetslivets betydelse innebär att innovationen på arbetsplatsen särskilt bör uppmärksammas, likaså hur den introduceras. Företagen spelar också en viktig förtroendeskapande roll genom samförstånd, självreglering och kvalitetsstandarder.

Målet måste vara ett välinformerat europeiskt samhälle som kan föra en mogen diskussion om innovativ utveckling, och som i diskussionerna om innovation, eller vid tillämpningen av innovativ utveckling, inte hämmas av en dålig förståelse för betydelsen av forskning, teknik och förändring.

Det är påfallande att länder med stark samförståndspolitik, som stöder en kvalitativ diskussion om innovationsfrågor, även uppvisar goda resultat i fråga om innovationsrelaterade indikatorer.

Medlemsstaternas administrationer är genom sin offentliga upphandling stora konsumenter av varor och tjänster. Genom en lämplig inköpspolitik kan de bli en kraft som stimulerar efterfrågan på innovation.

Åtgärder från medlemsstaternas sida // Att granskas under:

Att uppmuntra omfattande diskussioner om innovation bland "intressenter", med deltagande av forskare, näringslivet, konsumenter och myndigheter. // 2002

Att stimulera offentlig efterfrågan på innovation genom en dynamisk inköpspolitik från myndigheternas sida. // 2003

På unionsnivå kan med fördel skapas samband mellan medlemsstaternas åtgärder för att förbättra tillhandahållandet av information till allmänheten, för att främja offentlig debatt och för att ta hänsyn till allmänhetens åsikter. Dessa skulle vara av intresse för att bredda omfattningen av nationella åtgärder, underlätta ett europeiskt "samförstånd", och till slut utveckla en särskild gemensam europeisk vision om forskning och innovation. I detta syfte kan foresight-aktiviteter av tekniskt slag, i överensstämmelse med definitionen i meddelandet Mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet, användas för att diskutera och utbyta åsikter om hur de möjligheter och den inverkan som forskning och innovation innebär påverkar det framtida Europa. Särskilda evenemang kommer också att organiseras, och för att mäta attityderna till innovation i EU kommer en avdelning för en "innobarometer" att läggas till de opinionsundersökningar som görs inom ramen för Eurobarometern.

5. Sammanfattning

Innovations- och forskningspolitiken kan på ett avgörande sätt bidra till att förbättra företagsklimatet för innovation. Kombinerade insatser på europeisk, nationell och regional nivå bör intensifieras.

Det är emellertid främst på nationell och regional nivå som offentliga åtgärder för att stärka innovation bör vidtas. De rekommendationer till medlemsstaterna som läggs fram i detta meddelande redovisas i följande tabell:

Huvudsakliga rekommendationer till medlemsstaterna

1. Att i nationell och regional innovationspolitik ta hänsyn till andra medlemsstaters "bästa metoder" och anpassa dem till deras egna särskilda förutsättningar.

2. Att säkerställa att samordningsmekanismer finns på plats mellan nationella och regionala nivåer och mellan olika avdelningar som ansvarar för frågor av betydelse för innovation, för att på så sätt garantera ett samordnat synsätt i fråga om innovationspolitiken.

3. Att regelbundet ställa upp mål för, och genomföra övervakning och utvärdering av, regionala och nationella program för att stärka innovationen samt de organ som genomför dessa program.

4. Att anpassa bestämmelserna om spridning av forskningsresultat från offentligt finansierad forskning för att uppmuntra till utnyttjande och överföring av resultat och för att uppmuntra stora offentliga forskningsinstitut att kartlägga sin verksamhet inom tekniköverföring och partnerskap med företag.

5. Att eftersträva åtgärder för att, i överensstämmelse med reglerna om statligt stöd, skapa en rättsligt, skattemässigt och finansiellt gynnsam miljö för nyskapande och utveckling av nystartade företag.

6. Att på regional nivå främja skapandet eller förstärkningen av tillräckliga stödtjänster och stödstrukturer, t. ex. inkubatorer. Att stimulera och samordna regionala initiativ och regionala aktörer att utarbeta och genomföra integrerade innovationsprogram på regional nivå.

7. Att inrätta ordningar för utbildning i entreprenörskap och innovationsförvaltning vid institut för högre utbildning och företagsskolor. Att uppmuntra universiteten att, utöver deras traditionella roll på utbildnings- och forskningsområdet, särskilt uppmärksamma att spridning av kunskap och ny teknik främjas.

8. Att främja investeringar i forskning och anställning av forskare i företag genom skatteincitament i enlighet med artiklarna 87 och 88 i Fördraget och underlätta genomförandet av program för livslångt lärande i syfte att förbättra ett allmänt upptagande av ny teknik och avhjälpa kunskapsbrister.

9. Att uppmuntra omfattande diskussioner om innovation bland "intressenter", med deltagande av forskare, näringsliv, konsumenter och myndigheter.

10. Att stimulera den offentliga efterfrågan på innovation genom en dynamisk inköpspolitik från myndigheternas sida.

Huvudsakliga åtgärder som skall vidtas av kommissionen

Kommissionen kommer att agera som en katalysator för att stärka medlemsstaternas åtgärder och politik, genom att kartlägga innovationsresultat och politik, bidra till att förbättra den regelmässiga miljön och främja nätverksbildning och spridning av bästa metoder på europeisk nivå.

Främjandet av innovation kommer att införlivas i de övergripande ramarna för näringslivspolitiken samtidigt som det även i fortsättningen kommer att vara ett av de främsta övergripande målen och systematiskt eftersträvas i ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration, och därmed bidra till de europeiska företagens konkurrenskraft.

Kommissionens huvudsakliga uppgifter kommer att inbegripa följande:

1. Att främja dialog, samordning och kartläggning av medlemsstaternas innovationspolitik och resultat, samt den europeiska resultattavlan för innovation (se mål 1: Att samordna innovationspolitiken).

2. Att fortsätta att undersöka frågor som är relevanta för innovation. Dessa kommer särskilt att vara inriktade på de förutsättningarna, i syfte att bidra till att dessa anpassas för att göra dem mer gynnsamma för innovation och att regelbundet rapportera om framstegen för att förbättra dessa förutsättningar (se mål 2: Att skapa ett regelverk som främjar innovation).

3. Att fortsätta och utvidga verksamheterna för att uppmuntra stöd till nätverksbildning och stödtjänster med en europeisk dimension, t. ex. den centrala stödfunktionen ("Help Desk inom ramen för LIFT-åtgärden för innovationsfinansiering, åtgärder för att främja kontakter på europeisk nivå mellan forskare, näringsliv och investerare, de befintliga nätverken med regioner som med framgång skapar nya företag, nya nätverk av europeiska universitet och offentliga forskningscentra för att främja spridning av kunskap och bästa metoder i fråga om tekniköverföring, och utveckla en europeisk elektronisk katalog över nyetablerade innovativa företag (se mål 3: Att uppmuntra nyskapande av och tillväxt hos innovativa företag, och mål 4: Att förbättra de viktigaste formerna av samspel i innovationssystemet).

4. Att bidra till att utveckla metoder för utvärdering av nyetablerade innovativa företags immateriella tillgångar, och av åtgärder för att underlätta dessa företags tillgång till gemenskapsprogram och resultat samt till EIB:s "Innovation 2000 Initiativet" (se mål 3: Att uppmuntra nyskapande av och tillväxt hos innovativa företag).

5. Att fortsätta och stärka transnationellt samarbete mellan regioner i fråga om innovationspolitik, utbyte av bästa metoder och pilotexperiment för att underlätta transnationella teknikpartnerskap samt spridning av icke-tekniska aspekter på innovation, särskilt för små och medelstora företag (se mål 4: Att förbättra de viktigaste formerna av samspel i innovationssystemet).

_______________________

BILAGA: Den europeiska resultattavlan för innovation

I den "europeiska resultattavlan för innovation" sammanställs en uppsättning indikatorer som tillsammans ger en bild av Europas framsteg på innovationsområdet. Den utgör en del av en mycket mer omfattande kartläggning som görs av GD Näringsliv och omfattar europeisk näringslivspolitik och konkurrenskraft som helhet. I denna bilaga redogörs för resultatet av den första sammanställningen av en sådan europeisk resultattavla för innovation med användning av den senast tillgängliga statistiken.

Resultattavlan för innovation gör det möjligt att bedöma de starka och svaga sidorna i medlemsstaternas förmåga till innovation och, för ett begränsat antal indikatorer för vilka relevanta statistiska uppgifter finns tillgängliga, jämföra Europeiska unionens resultat med Förenta staternas och Japans.

Resultattavlan är utformad för att urskilja de huvudsakliga pådrivande krafterna i en kunskapsbaserad ekonomi samt flera mått på innovativ produktion. Indikatorerna är sammanställda i fyra kategorier:

* Mänskliga resurser

* Skapande av ny kunskap

* Överföring och tillämpning av kunskap

* Innovationsfinansiering, produktion och marknader

Resultattavlans indikatorer härrör från officiell statistik (t. ex. Eurostat, OECD). Tillförlitlig privat statistik används när offentliga källor inte finns tillgängliga.

Resultattavlan inbegriper både 'traditionella' indikatorer som grundas på statistik över FoU och patent, samt indikatorer som erhållits från färska undersökningar. En viktig statistisk källa är gemenskapens innovationsundersökning ("Community Innovation Survey" (CIS)). Denna undersökning utvecklades mellan 1991 och 1993 av Europeiska kommissionen i samarbete med OECD. Den genomförs av alla medlemsstater på ett harmoniserat sätt och har blivit gemenskapens statistiska instrument för innovation och en modell för icke-medlemsstater, t. ex. Kanada och Australien. För närvarande utförs undersökningen endast vart fjärde år, vilket förklarar det faktum att de senast tillgängliga uppgifterna är från 1996.

En landsomfattande jämförelse av indikatorerna på innovation kan bidra till att identifiera nationella starka sidor samt de svaga områden som är mottagliga för offentlig och privat intervention. Det får emellertid ej glömmas bort att innovation är en komplicerad verksamhet som motiveras av en lång rad faktorer. En resultattavla för innovation kan endast i grova drag visa de starka respektive svaga sidorna i ett lands förmåga till innovation.

Orsaksmässiga samband mellan olika politiska verksamheter och förbättringar av resultatet för det nationella innovationssystemet kommer i de flesta fall att förbli hypotetiska. Resultattavlan kompletteras därför av en rad "inbördes utvärderingar" där identifiering av mer kvalitativ kartläggning och utbyte av bästa metoder i innovationspolitiken undersöks.

Den aktuella versionen av utkastet till resultattavla visas i tabell 1.

>Plats för tabell>

Mänskliga resurser

Omfattningen av och kvaliteten hos mänskliga resurser är i hög grad avgörande för både innovation (skapande av ny kunskap) och spridning (spridning av kunskap i hela ekonomin). När det gäller den förra är den tillgängliga grupp av forskare och tekniker som ingår i indikator 1.2 av avgörande betydelse.

När det gäller spridning, och senare produktivitet, är kunskapsnivån hos den arbetskraft som använder ny utrustning, inklusive programvara för kontorsdatorer och avancerad produktionsteknik i betydelsefull produktion, av avgörande betydelse. Dessa intermediära tekniska kunskaper erhålls genom postgymnasiala studier. De fångas särskilt i indikator 1.1, medan däremot relevanta kunskaper som erhålls genom gymnasieutbildning och utbildning på arbetsplatsen inte täcks av de tillgängliga indikatorerna. Detta innebär att resultattavlan ger en god täckning över kraven på mänskliga resurser i samband med innovation men är svagare när det gäller de krav som rör spridning.

Indikatorerna 1.3 och 1.4 är strängt taget inte indikatorer på mänskliga resurser för innovation, utan snarare för innovationens effekt på sysselsättningen. De är också indikatorer på ekonomins struktur.

Skapande av ny kunskap

De tre indikatorerna på skapande av ny kunskap mäter nyskapande verksamhet, vilket ligger till grund för alla fördelar med innovation. Alla tre grundas på traditionell innovationsstatistik. Andra metoder för innovationsskapande, t. ex. anpassning av ny utrustning till ett företags produktions- och tjänstesystem, omfattas indirekt av överföring och tillämpning av ny kunskap.

Överföring och tillämpning av ny kunskap

Formell innovationsverksamhet, som omfattas av skapande av ny kunskap, är endast en sida av innovationen. Företag skapar också innovation genom att tillgodogöra sig innovationer som utvecklats av andra företag eller institut och anpassa dessa till sina egna behov. Dessutom kan företag få idéer och teknisk information från externa källor och sedan använda dessa för att utveckla innovationer internt eller i samarbete med andra. Denna avdelning inbegriper tre indikatorer som alla härrör från den andra Community Innovation Survey (CIS-2), som mäter olika aspekter av kunskapsöverföring.

Två av indikatorerna är begränsade till små och medelstora företag med mellan 20 och 249 anställda. Det finns två skäl till detta. För det första spelar små och medelstora företag en avgörande roll för innovation, både som mellanhänder mellan offentlig forskningsinfrastruktur och storföretag, t. ex. i fråga om bioteknik, och som utvecklare av nya idéer. CIS tillhandahåller olika mått på den procent av innovativa små och medelstora företag som inte grundas på formell forskning och utveckling (där storföretag är mer framgångsrika). För det andra är nästan alla större företag inbegripna i de innovativa verksamheter som täcks av dessa tre indikatorer. Detta innebär att resultaten i alla fall kommer att domineras små och medelstora företag, eftersom små och medelstora företag utgör de flesta tillverkningsföretagen i alla EU-länder.

Alla indikatorer som ingår i CIS-2 hämmas av skillnader i andelen inkomna svar i olika länder, vilket varierar från mindre än 30 procent i Tyskland till 85 procent i Frankrike. Detta är ett problem som ofta förekommer vid enkätundersökningar. Det största problemet med ett lågt svarsresultat är att de företag som väljer att svara kan vara mer eller mindre innovativa i genomsnitt än de som inte svarar. Dessa och andra lärdomar kommer att beaktas vid nästa CIS-omgång. För närvarande finns det inget genomförbart alternativ till CIS, som fortfarande är Europas viktigaste källa till innovationsinformation.

Innovationsfinansiering, produktion och marknader

Denna grupp består av sex indikatorer som omfattar en rad frågor: tillhandahållande av riskkapital, (två indikatorer), försäljning av innovationer, användning av internet, IKT-investeringar och ekonomisk aktivitet i avancerade sektorer.

Informationskällorna för dessa indikatorer inbegriper både uppgifter som insamlats av privata företag och offentliga uppgifter. Det finns ej särskilt mycket kunskap om tillförlitligheten eller kvaliteten på de förra. Trots detta baseras flera indikatorer på dessa uppgifter till följd av en brist på motsvarande offentliga uppgifter för flera indikatorer av stort politiskt intresse, t. ex. tillgången till riskkapital.

Sammanfattning av resultaten

I tabell 2 sammanfattas innovationsindikatorerna för varje land. Totalt sett bekräftar bilden att det föreligger skillnader i resultaten på innovationsområdet i Europa. Vissa länder, i synnerhet några av de mindre länderna, uppvisar relativt goda resultat ibland t. o. m. bättre än USA. Sverige uppvisar det högsta resultatet med siffror som ligger över genomsnittet för 12 av de 16 indikatorerna, följt av Finland (8), Danmark och Tyskland (båda 7).

Den mest innovativa av de större ekonomierna är Tyskland, som är särskilt stark när det gäller skapandet av kunskap. Italien och Spanien är mindre innovativa i denna grupp, medan Frankrike och Förenade kungariket visar upp en blandad bild med några starka och några svaga sidor.

Det faktum att de mindre länderna, t. ex. Irland, Nederländerna, Finland och Sverige, förefaller vara mest innovativa kan vara missvisande. Mindre länder har ofta en industriell spridning som är koncentrerad till ett fåtal sektorer, medan större länder är mer diversifierade och spänner över alla sektorer, från låg- till högteknologi. Detta kan medföra skiftningar i resultatet mot genomsnittet för flera innovationsindikatorer i större ekonomier medan mindre ekonomier kan uppvisa antingen en hög eller en låg innovationskapacitet beroende på de sektorer som dominerar ekonomin. Detta framgår tydligt när det gäller Sveriges, Finlands och Irlands höga innovationskapacitet och den låga innovationskapaciteten i Grekland och Portugal. Självklart är denna förändring för hög- eller lågteknologiska sektorer ingen slump, utan kan återspegla både offentliga och privata institutioner som letar efter områden som är relativt gynnsamma och har hög lönsamhet.

Finlands små och medelstora företag uppvisar ett resultat som ligger under genomsnittet för majoriteten av indikatorerna för små och medelstora företag. Detta tyder på att Finlands innovativa styrka ligger hos stora företag, vilket kan skapa problem i framtiden. Danmarks små och medelstora företag uppvisar däremot en innovationskapacitet som ligger på eller över genomsnittet, även om detta delvis kan bero på Danmarks industriella struktur, med enbart ett fåtal större företag.

USA uppvisar resultat över genomsnittet för de flesta av indikatorerna på innovation. Dess resultat för den procentuella andelen av högteknologisk produktion ligger på gränsen, med en ökning på 1 procent.

>Plats för tabell>