EUROPEISKA KOMMISSIONEN Strasbourg den 5.4.2022 COM(2022) 156 final 2022/0104(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av

Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU av den 24 november 2010 om industriutsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) och rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall



(Text av betydelse för EES) {SEC(2022) 169 final} - {SWD(2022) 110 final} - {SWD(2022) 111 final} - {SWD(2022) 112 final}







INNEHÅLLSFÖRTECKNING MOTIVERING 3 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET3 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN9 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR10 4.BUDGETKONSEKVENSER13 5.ÖVRIGA INSLAG14 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU av den 24 november 2010 om industriutsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) och rådets direktiv 1999/31/EG om deponering av avfall20 FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT 51 1.GRUNDLÄGGANDE UPPGIFTER OM FÖRSLAGET ELLER INITIATIVET51 1.1.Förslagets eller initiativets titel51 1.2.Berörda politikområden51 1.3.Förslaget eller initiativet avser51 1.4.Mål51 1.4.1Allmänt/allmänna mål51 1.4.2Specifikt/specifika mål51 1.4.3Verkan eller resultat som förväntas52

1.4.4Prestationsindikatorer52 1.5.Grunder för förslaget eller initiativet53 1.5.1Krav som ska uppfyllas på kort eller lång sikt, inbegripet en detaljerad tidsplan för genomförandet av initiativet53 1.5.2Mervärdet av en åtgärd på unionsnivå54 1.5.3Erfarenheter från tidigare liknande åtgärder54 1.5.4Förenlighet med den fleråriga budgetramen och eventuella synergieffekter med andra relevanta instrument55 1.5.5En bedömning av de olika finansieringsalternativ som finns att tillgå, inbegripet möjligheter till omfördelning55 1.6.Beräknad varaktighet för och beräknade budgetkonsekvenser av förslaget eller initiativet58 1.7.Planerad metod för genomförandet58 2.FÖRVALTNING58 2.1.Regler om uppföljning och rapportering58 2.2.Förvaltnings- och kontrollsystem59 2.2.1Motivering av den genomförandemetod, de finansieringsmekanismer, de betalningsvillkor och den kontrollstrategi som föreslås59 2.2.2Uppgifter om identifierade risker och om det eller de interna kontrollsystem som inrättats för att begränsa riskerna59 2.2.3Beräkning och motivering av kontrollernas kostnadseffektivitet (dvs. förhållandet mellan kostnaden för kontrollerna och värdet av de medel som förvaltas) och en bedömning av den förväntade risken för fel (vid betalning och vid avslutande)59 2.3.Åtgärder för att förebygga bedrägeri och oriktigheter59 3.BERÄKNADE BUDGETKONSEKVENSER AV FÖRSLAGET ELLER INITIATIVET59 3.1.Berörda rubriker i den fleråriga budgetramen och budgetrubriker i den årliga budgetens utgiftsdel59 3.2.Förslagets beräknade budgetkonsekvenser på anslagen60 3.2.1Sammanfattning av beräknad inverkan på driftsanslagen60

3.2.2Beräknad output som finansieras med driftsanslag64 3.2.3Beräknad påverkan på Echas resurser66 3.2.3.1Beräknat personalbehov hos kommissionen67 3.2.4Förenlighet med den gällande fleråriga budgetramen67 3.2.5Bidrag från tredje part68 3.3.Beräknad inverkan på inkomsterna68 MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET • Motiv och syfte med förslaget Genom direktiv 2010/75/EU om industriutsläpp (direktivet om industriutsläpp eller direktivet) regleras miljöpåverkan från omkring 52 000 av Europas storskaliga, särskilt förorenande industrianläggningar och djurhållningsföretag (agroindustriella anläggningar) på ett integrerat, sektorsvis sätt. Det omfattar alla relevanta föroreningar som kan släppas ut av agroindustriella anläggningar och som påverkar människors hälsa och miljön. Anläggningar som regleras av direktivet om industriutsläpp står för omkring 20 % av EU:s totala utsläpp av föroreningar till luft, omkring 20 % av utsläppen till vatten och cirka 40 % av växthusgasutsläppen, samtliga uttryckta som massa. Bland de verksamheter som regleras av direktivet finns kraftverk, raffinaderier, avfallshantering och avfallsförbränning, produktion av metaller, cement, glas, kemikalier, massa och papper, livsmedel och drycker samt intensiv uppfödning av svin och fjäderfä. En anläggning som regleras av direktivet om industriutsläpp kan bedriva flera verksamheter som omfattas av direktivet, t.ex. cementproduktion och samförbränning av avfall. I 2020 års utvärdering av direktivet om industriutsläpp drogs slutsatsen att direktivet i allmänhet var effektivt för att förebygga och begränsa föroreningar till luft, vatten och mark från industriell verksamhet och för att främja användningen av bästa tillgängliga teknik (BAT, Best Available Technique). Direktivet har avsevärt minskat utsläppen av föroreningar till luft och, i mindre utsträckning, utsläppen till vatten. Det har också bidragit till att minska utsläppen till mark från de anläggningar som omfattas av direktivet. Även om dess inverkan på resurseffektiviteten, den cirkulära ekonomin och innovationen är svårare att bedöma verkar direktivet ha bidragit positivt, om än i begränsad omfattning. Det har också i begränsad utsträckning bidragit till utfasningen av fossila bränslen, inom ramen för de begränsningar som för närvarande gäller för direktivet. Andra aspekter, såsom allmänhetens tillgång till information och tillgång till rättslig prövning, har förbättrats jämfört med den tidigare lagstiftning som direktivet ersätter. I utvärderingen identifierades dock också flera förbättringsområden, mot bakgrund av nya utmaningar. Utvärderingen visade att direktivet, även om det utgör en bra ram, inte genomförs konsekvent i alla medlemsstater, med olika ambitionsnivåer som hindrar instrumentet från att fullt ut uppnå sina mål. Dessa utmaningar undergräver direktivets möjligheter att minska miljöbelastningen från agroindustriella anläggningar och skapa lika villkor som ger en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön. Enligt Europeiska revisionsrättens slutsatser påverkar dessa frågor även direktivets möjligheter att genomföra principen om att förorenaren ska betala på lämpligt sätt. För att ta itu med dessa utmaningar och stimulera till den djupgående industriella omställning som krävs mellan 2025 och 2050 åtog sig kommissionen i den europeiska gröna given att se över EU:s åtgärder för att hantera föroreningar från stora agroindustriella anläggningar. Unionen har dessutom åtagit sig att följa Agenda 2030 för hållbar utveckling och dess mål för hållbar utveckling. Detta förslag bidrar till flera av målen för hållbar utveckling. Initiativets allmänna mål är att på ett så effektivt och ändamålsenligt sätt som möjligt skydda ekosystem och människors hälsa från de negativa effekterna av föroreningar från stora agroindustriella anläggningar och förbättra EU-industrins motståndskraft mot klimatförändringarnas effekter. Översynen av direktivet om industriutsläpp syftar till att stimulera till en djupgående agroindustriell omställning mot nollutsläpp genom användning av banbrytande teknik och därigenom bidra till den europeiska gröna givens mål att uppnå koldioxidneutralitet, ökad energieffektivitet, en giftfri miljö och en cirkulär ekonomi. Den syftar också till att fortsätta stödja skapandet av rättvisa konkurrensvillkor som ger en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön. Dessutom kommer översynen av direktivet att sträva efter att modernisera och förenkla den nuvarande lagstiftningen, t.ex. genom digitalisering och förbättrad kunskap om föroreningskällor. Initiativet kommer också att syfta till att förbättra allmänhetens deltagande i beslutsfattandet och öka tillgången till information och rättslig prövning, inbegripet till ändamålsenliga prövningsmekanismer. Mer specifikt kommer översynen av direktivet att syfta till att ” i. förbättra direktivets ändamålsenliga verkan när det gäller att förebygga eller, när detta är opraktiskt, minimera utsläppen av föroreningar från agroindustriella anläggningar vid källan, vilket ska avspeglas i en fortsatt eller t.o.m. accelererad minskning av utsläpp, för att undvika eller minska negativa effekter på hälsa och miljö, med beaktande av miljösituationen i det område som påverkas av dessa utsläpp, ii. säkerställa privatpersoners och det civila samhällets tillgång till information, deltagande i beslutsfattande och tillgång till rättslig prövning (inbegripet faktiska prövningsmöjligheter) i samband med tillstånd, drift och kontroll av de reglerade anläggningarna, vilket leder till ökade insatser från det civila samhällets sida, iii. förtydliga och förenkla lagstiftningen och minska den administrativa bördan och samtidigt främja enhetlighet i medlemsstaternas genomförande, iv. främja användningen av innovativ teknik under den pågående industriella omställningen genom att utan dröjsmål se över referensdokument för bästa tillgängliga teknik (BAT-referensdokument), när det finns belägg för att bättre innovativ teknik blir tillgänglig, och se till att tillstånd stöder föregångarna, v. stödja övergången till säkrare och mindre giftiga kemikalier, förbättrad resurseffektivitet (energi, vatten och förebyggande av avfall) och ökad cirkularitet,

vi. stödja utfasningen av fossila bränslen genom att främja synergier i användningen av och investeringar i teknik som förebygger eller minskar föroreningar och koldioxidutsläpp, vilket ska avspeglas i samstämmiga trender för utsläppsintensitet, vii. ta itu med de skadliga effekterna på hälsa och miljö från agroindustriell verksamhet som för närvarande inte regleras av direktivet, vilket ska avspeglas i nedåtgående trender för utsläppsintensitet.” Rådet och Europaparlamentet,, välkomnade översynen av direktivet om industriutsläpp och uttryckte sina förväntningar att denna översyn borde behandla förorenande utsläpp till luft från industri- och jordbruksverksamhet och bidra till den cirkulära ekonomin, bland annat genom att främja återanvändning av vatten inom industrin,. Den europeiska medborgarpanelen för frågor om klimatförändringar och miljö har antagit tydliga rekommendationer i detta avseende inom ramen för konferensen om Europas framtid. EU-medborgarna har i detta sammanhang uttryckt ett tydligt stöd för EU:s arbete för att ta itu med föroreningarna av vatten, mark och luft och minska metanutsläppen, och betonar förorenarens ansvar. Högnivågruppen för energiintensiva industrier med flera berörda parter, som har gett kommissionen råd om politik som är relevant för energiintensiva industrier sedan 2015, har utarbetat en övergripande plan med rekommendationer för att bygga upp den politiska ram som behövs för att hantera denna omställning och samtidigt bevara industrins konkurrenskraft. Den rekommenderade att tillståndsförfarandet enligt direktivet om industriutsläpp bör anpassas för att stödja åtgärder för att minska växthusgasutsläppen i energiintensiva anläggningar under hela omställningen. • Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Den europeiska gröna given är EU:s tillväxtstrategi för att säkerställa en klimatneutral, ren och cirkulär ekonomi senast 2050, optimera resursförvaltningen och energieffektiviteten samt minimera föroreningar, samtidigt som man erkänner behovet av en djupt omvälvande politik i linje med principen om energieffektivitet först. EU:s kemikaliestrategi för hållbarhet från oktober 2020 och den handlingsplan för nollförorening som antogs i maj 2021 tar särskilt upp föroreningsaspekterna av den europeiska gröna given. Parallellt med detta belyser den nya industristrategin för Europa behovet av forskning, innovation och investeringar för ny teknik för att stärka Europas industriella konkurrenskraft och underlätta industrins övergång till en verkligt hållbar, grönare, effektiv och mer digital ekonomi. I den uppdaterade versionen av denna strategi från maj 2021 betonas den potentiella rollen för banbrytande teknik. Andra särskilt relevanta politikområden är 55 %-paketet (”Fit for 55”), metanstrategin och utfästelsen om metan från Glasgow, klimatanpassningsstrategin, strategin för biologisk mångfald, från jord till bord-strategin, markstrategin och initiativet för hållbara produkter. I den europeiska gröna given åtar sig kommissionen att se över EU:s åtgärder för att hantera föroreningar från stora industrianläggningar. Den gör framför allt detta genom att titta på lagstiftningens räckvidd och på hur EU-lagstiftningen på detta område ska göras helt förenlig med nollföroreningsambitionen, och klimat- och energipolitik och strategier för cirkulär ekonomi, med hänsyn till fördelarna för både folkhälsan och den biologiska mångfalden. Direktivet om industriutsläpp och förordning (EG) nr 166/2006 om ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar är kompletterande instrument som reglerar industrins miljöpåverkan. Direktivet om industriutsläpp syftar till att säkerställa en gradvis minskning av föroreningarna från EU:s största agroindustriella anläggningar, samtidigt som rättvisa konkurrensvillkor upprätthålls. Förordningen om ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar underlättar övervakningen av insatser för att minska föroreningar genom att förbättra offentligt tillgänglig information om anläggningarnas faktiska prestanda. Denna lagstiftning har kopplingar till många andra politikområden eftersom den syftar till att ta itu med miljöbelastningarna från agroindustriella anläggningar på ett övergripande sätt. Direktivet om industriutsläpp har spelat en viktig roll för att minska utsläppen av föroreningar från industrin, särskilt till luft, men har i mindre utsträckning bidragit till den cirkulära ekonomin (resurseffektivitet) och till att minska utsläppen av föroreningar till vatten. Vatten är en av de tre huvudpelarna i handlingsplanen för nollförorening, som syftar till att uppnå ett giftfritt samhälle senast 2050, där föroreningarna har reducerats till antingen noll eller till nivåer som inte längre är skadliga för naturen och människor. Detta innebär åtgärder inte bara i senare led, såsom på nivån för avloppsreningsverk, utan även i tidigare led, där ämnen produceras och används. Detta förslag till översyn av direktivet om industriutsläpp är förenligt med EU:s vattenlagstiftning, särskilt direktiv 2000/60/EG (vattendirektivet) och dess två relaterade direktiv, direktiv 2006/118/EG (om grundvatten) och direktiv 2008/105/EG, ändrat genom direktiv 2013/39/EU, om miljökvalitetsnormer inom vattenpolitikens område. Enligt EU:s vattenlagstiftning ska medlemsstaterna förhindra försämring av statusen i alla vattenförekomster och uppnå en god status för alla vattendrag genom ett system med integrerad vattenförvaltning per avrinningsområde. Genom sexåriga förvaltningscykler bedöms ekologisk och kemisk status (ytvatten) och kvantitativ och kemisk status (grundvatten), och åtgärder planeras för att hantera all belastning på vattenförekomster, inklusive från jordbruk, industri, hushåll och annan ekonomisk verksamhet (inklusive navigering, översvämningsskydd och vattenkraft). Mot bakgrund av handlingsplanen för nollförorening har kommissionen meddelat att den 2022 kommer att utarbeta ett förslag om att ytterligare skärpa reglerna för föroreningar i yt- och grundvatten, som en del av ett lagstiftningsförslag om ”integrerad vattenförvaltning”. Förslaget till direktivet om industriutsläpp kompletterar dessa initiativ genom att bland annat utvidga direktivets tillämpningsområde, främja utveckling av ny teknik för att minska utsläppen, förbättra resurs- och energieffektiviteten, främja återanvändning av vatten, säkerställa bättre kontrollerade och mer integrerade krav på tillstånd samt införa ett obligatoriskt miljöledningssystem. Förslaget kommer att stärka den integrerade strategin genom att klargöra kraven för samarbete mellan relevanta behöriga myndigheter. Detta samarbete omfattar översyn och uppdatering av tillstånd, beroende på den mottagande miljöns status, och/eller planeringsåtgärder för att uppfylla miljökvalitetsnormer, mål, planer och program enligt vattenlagstiftningen. Ökad samstämmighet kommer också att skapas genom att man förtydligar de regler som gäller för indirekta utsläpp av förorenande ämnen till vatten från reningsverk. Att främja innovation kommer att bidra till hanteringen av långlivade kemiska ämnen och ämnen som nyligen identifierats som farliga, inbegripet per- och polyfluoralkylämnen (PFAS), mikroplaster och läkemedel. Detta är förenligt med kemikaliestrategin för hållbarhet, kommissionens meddelande om en strategi om läkemedel i miljön och meddelandet om en läkemedelsstrategi. Vid informationsutbytet enligt direktivet om industriutsläpp för utarbetande och översyn av BAT-referensdokument bör hänsyn tas till identifieringen av ämnen som inger betänkligheter enligt EU:s vattenlagstiftning. Dessa omfattar särskilt ”bevakningslistor” över ämnen för grundvatten och ytvatten, och ämnen som eventuellt utgör en betydande risk på EU-nivå som antingen kan spridas via vattenmiljön eller gälla vattenmiljön i sig. Informationsutbytet enligt direktivet kommer också att gynna utvecklingen av vatteneffektivitetsåtgärder och övervägandet av återanvändning av vatten i agroindustriella anläggningar, i linje med handlingsplanen för den cirkulära ekonomin, som innebär ett åtagande att främja återanvändning av vatten inom industrin. Förordning (EU) 2020/741 om minimikrav för återanvändning av vatten, som antogs i maj 2020, är tillämplig på återanvändning av vatten i bevattning av jordbruk, men den lyfter också fram den stora potentialen för återvinning och återanvändning av behandlat spillvatten för industriella ändamål, som en del av integrerad vattenförvaltning och den cirkulära ekonomin. Genom att reglera vissa verksamheter vid källan hjälper direktivet om industriutsläpp medlemsstaterna att uppfylla sina skyldigheter enligt annan EU-lagstiftning som fastställer miljökvalitetsnormer, såsom luftkvalitetsdirektivet. Det hjälper också medlemsstaterna att uppfylla sina mål enligt EU-lagstiftning som fastställer nationella mål, såsom direktivet om nationella åtaganden om utsläppsminskning, förordningen om ansvarsfördelning och direktivet om energieffektivitet. De utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik i direktivet om industriutsläpp användes för att fastställa kriterierna för att inte orsaka betydande skada för den delegerade akten om en klimattaxonomi. De föreslagna åtgärderna för översyn av direktivet kommer att ytterligare stödja EU-taxonomin för hållbara investeringar över tid genom att fastställa ytterligare och uppdaterade kriterier. Dessa kriterier kommer att fastställas med hänsyn till möjligheterna att bidra väsentligt till att förebygga och begränsa föroreningar, med det ytterligare målet att hjälpa plattformen för hållbar finansiering att fastställa vilka verksamheter som kan kallas hållbara. Slutligen bidrar direktivet om industriutsläpp till att förbättra den allmänna miljöprestandan genom att bidra till att målen i annan EU-sektorslagstiftning uppnås, bland annat när det gäller Reach, avfall och naturskydd. • Förenlighet med unionens politik inom andra områden

Det åttonde miljöhandlingsprogrammet är inriktat på sex sammanlänkade prioriterade mål. Det rör sig bland annat om följande: ·Artikel 2 d – Eftersträva en nollföroreningsstrategi när det gäller skadliga kemikalier för att uppnå en giftfri miljö, inbegripet för luft, vatten och mark. Syftet är också att minska ljus- och bullerföroreningar och skydda människors, djurs och ekosystems hälsa och välbefinnande från miljörelaterade risker och negativa effekter. ·Artikel 2 f – Främja miljömässig hållbarhet och avsevärt minska viktiga miljö- och klimatpåfrestningar i samband med EU:s produktion och konsumtion. Detta gäller särskilt områdena energi, industri, byggnader och infrastruktur, rörlighet, turism, internationell handel och livsmedelssystem. Förslaget till direktivet om industriutsläpp kommer att bidra till att dessa mål uppnås. Den nya geopolitiska verkligheten och energimarknaden kräver att unionen drastiskt påskyndar omställningen till ren energi och minskar Europas beroende av otillförlitliga leverantörer och konjunkturkänsliga fossila bränslen. Som en del av EU:s svar på kriget mellan Ryssland och Ukraina 2022 syftar initiativet REPowerEU till att öka motståndskraften hos EU:s energisystem genom att diversifiera gasförsörjningen och minska användningen av fossila bränslen genom att öka energieffektiviteten, öka antalet förnybara energikällor och elektrifieringen samt ta itu med flaskhalsar i infrastrukturen. Översynen av direktivet bidrar till motståndskraften hos EU:s energisystem genom att förbättra energieffektiviteten för industriprocesser i unionen. Detta förslag till direktiv är ett pilotprojekt, som följer kommissionens ”en in och en ut”-strategi för att minska den administrativa bördan. Den stödjande konsekvensbedömningen ger detaljerad information om förslagets förväntade administrativa börda. I avsnittet om lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling i denna motivering beskrivs de åtgärder som föreslås för att begränsa förslagets administrativa börda. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN • Rättslig grund Den rättsliga grunden för detta förslag är artikel 192 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). I enlighet med artiklarna 191 och 192.1 i EUF-fördraget ska EU bidra till att följande mål uppnås: Att bevara, skydda och förbättra miljön. Att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem, särskilt för att bekämpa klimatförändringen. • Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) Direktivets mål att säkerställa en hög miljöskyddsnivå och förbättra miljöns kvalitet i hela unionen kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna. På grund av den gränsöverskridande karaktären hos föroreningar från industriella verksamheter kan dessa mål bättre uppnås på unionsnivå, vilket berättigar EU att vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. Föroreningar från agroindustriella anläggningar sprids över nationsgränserna och en enda medlemsstat kan inte begränsa föroreningar i tillräcklig utsträckning. Dessutom är driften av industrianläggningar nära kopplad till den inre marknadens funktion. Om det inte finns någon EU-omfattande strategi för att fastställa miljöprestandanormer skulle samma industrier få olika regelverk för föroreningsbekämpning i olika medlemsstater, med risk för att det skapas ojämlika villkor, vilket fragmenterar den inre marknaden och hämmar EU:s ansträngningar att eftersträva fördragets mål att uppnå en hög skyddsnivå för miljön och människors hälsa. • Proportionalitetsprincipen Direktivets utformning säkerställer att resultaten är proportionerliga genom att i) bästa tillgängliga teknik fastställs som den mest miljöeffektiva och ekonomiskt genomförbara typen av beprövad teknik som används i en sektor, och ii) undantag tillåts i enskilda fall om tillämpningen av de EU-omfattande BAT-kraven skulle leda till kostnader som är oproportionerligt högre än de förväntade miljö-/hälsovinsterna. Den stödjande konsekvensbedömningen bedömer effekterna av alla föreslagna översyner av direktivet om industriutsläpp. Både en kvalitativ och en kvantitativ bedömning har gjorts som visar att förslagen är proportionella, dvs. att samhällsvinsterna är betydligt högre än kostnaderna. Åtgärderna med störst inverkan konstaterades utvidga tillämpningsområdet till att omfatta nötkreatursgårdar och ett större antal svin- och fjäderfäföretag. De ekonomiska hälso- och miljövinsterna till följd av minskade utsläpp av metan och ammoniak värderas till över 5,5 miljarder euro per år, medan efterlevnadskostnaderna är 265 miljoner euro och de administrativa kostnaderna (förvaltningar och verksamhetsutövare) är 223 miljoner euro, vilket ger en mycket gynnsam kostnads-nyttofaktor på 11. • Val av instrument Förslagets mål kan bäst uppnås genom ett direktiv. Detta är det lämpligaste rättsliga instrumentet för att göra ändringar av det befintliga direktivet om industriutsläpp (direktiv 2010/75/EU). Ett direktiv ställer krav på att medlemsstaterna ska nå målen och genomföra åtgärderna i sina nationella system för materiella och processuella rättsregler. Denna metod ger medlemsstaterna större frihet vid genomförandet av en EU-åtgärd än vad en förordning gör, eftersom de själva kan välja de lämpligaste sätten att genomföra de åtgärder direktivet innehåller. Det gör att medlemsstaterna får möjlighet att säkerställa att de ändrade bestämmelserna integreras i deras rättsliga ram i materiellt och processuellt hänseende vid genomförandet av EU:s direktiv om industriutsläpp, särskilt bestämmelser om utfärdande av tillstånd för anläggningar samt verkställighetsåtgärder och påföljder. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

• Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning Den utvärdering av direktivet om industriutsläpp som genomfördes 2020 visade att det hade varit ändamålsenligt för att minska miljöpåverkan och snedvridningar av konkurrensen i EU. Samarbetsprocessen för att ta fram BAT-referensdokument och identifiera bästa tillgängliga teknik, även kallad Sevilla-processen, har fungerat bra och är erkänd som en modell för samarbetsbaserad styrning. Direktivet om industriutsläpp har lett till avsevärt minskade utsläpp av föroreningar till luft och, i mindre utsträckning, till vatten. Det har också minskat utsläppen till mark från de anläggningar som omfattas av direktivet. Dess inverkan på resurseffektiviteten, den cirkulära ekonomin och innovationen är svårare att bedöma. Det verkar ha bidragit positivt, om än i begränsad omfattning. Andra aspekter, såsom allmänhetens tillgång till information och tillgång till rättslig prövning, har förbättrats något. Direktivet bedömdes på det stora hela som effektivt. Fördelarna med BAT-slutsatserna uppväger i allt väsentligt kostnaderna. Inga oproportionerliga eller onödiga administrativa kostnader har identifierats. Effekterna på EU:s konkurrenskraft är blandade, men det finns inga belägg för att de är betydande. Alla intressentgrupper ansåg att direktivet var relevant. Med hjälp av direktivet kan EU hantera framväxande miljöfrågor, trots den tid som krävs för processen för att utarbeta BAT-referensdokument. Även om direktivet inte har bidragit särskilt mycket till utfasningen av fossila bränslen går åsikterna isär om huruvida direktivet är relevant för detta. Direktivet konstaterades vara sammanhängande inbördes och i förhållande till annan EU-politik, men det finns utrymme för större bidrag till denna. Vissa tolkningsutmaningar måste klargöras. Direktivet ansågs tillföra ett betydande mervärde till EU. Det säkerställer mer konsekventa krav för att minska industriföroreningar, bland annat genom övervakning och tillsyn, och minskar snedvridningar av den inre marknaden. Om inte EU hade vidtagit åtgärder skulle det ha lett till mindre stränga normer och färre hälso- och miljövinster. Processen med BAT-referensdokument kan inte replikeras av enskilda medlemsstater och används i allt högre grad av länder utanför EU. Direktivets decentraliserade strategi är förenlig med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Utvärderingen har identifierat ett antal områden där direktivets resultat inte förefaller vara så tillfredsställande som önskas när det gäller att minska utsläppen av föroreningar, särskilt till vatten, bidra till minskade växthusgasutsläpp, främja giftfri produktion och förbättra resurseffektiviteten och återanvändningen. Dessa områden är centrala för den översyn av direktivet som tillkännagavs i meddelandet om den europeiska gröna given. • Samråd med berörda parter Den konsekvensbedömning som åtföljde den kombinerade översynen av direktivet om industriutsläpp och förordningen om ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar var föremål för ett grundligt samrådsförfarande. Detta omfattade en rad olika samrådsaktiviteter som syftade till att samla in synpunkter från alla berörda parter och se till att olika organisationers och berörda parters synpunkter beaktades. För det första lämnades inledande synpunkter om den offentliggjorda inledande konsekvensbedömningen via kommissionens interaktiva portal Kom med synpunkter (154 svar; samrådsperiod 24 mars 2020–21 april 2020). Detta följdes av ett gemensamt offentligt samråd om direktivet om industriutsläpp och det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar (onlineundersökning via kommissionens interaktiva portal Kom med synpunkter; 336 svar; 20 december 2020–23 mars 2021). Undersökningen innehöll 24 frågor, varav fyra specifikt rörde det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar. Därefter genomfördes en riktad undersökning för berörda parter mellan den 8 februari och den 9 april 2021. Denna bestod av en mer detaljerad onlineundersökning (235 svar) för att ytterligare förbättra faktabasen genom att samla in mer specialiserade synpunkter från särskilda intressentgrupper om sex problemområden, grupperade efter de alternativ som bedömdes i konsekvensbedömningsstudien. Det rörde sig om följande problemområden: i) miljön är förorenad, ii) en klimatkris pågår, iii) naturresurserna håller på att ta slut, iv) modern teknik kan inte hantera problemområdena i–iii på ett tillfredsställande sätt, v) privatpersoner har begränsade möjligheter att hålla sig informerade om och vidta åtgärder mot de effekter som orsakas av agroindustriella anläggningar, och vi) orimliga bördor kan påverka det politiska instrumentets effektivitet. De synpunkter som mottogs genom dessa undersökningar kompletterades också genom samråd med fokusgrupper mellan juni och augusti 2021 för att involvera berörda parter i djupare diskussioner om centrala teman. De berörda parterna valdes ut på grundval av sin branschvisa representation och för att säkerställa en god geografisk och intressentmässig fördelning mellan icke-statliga miljöorganisationer, företrädare för industrin och medlemsstaternas ministerier och behöriga myndigheter, för att möjliggöra balanserade diskussioner. Slutligen hölls två workshoppar för berörda parter på distans den 15 december 2020 och den 7–8 juli 2021. Det civila samhället och icke-statliga miljöorganisationer ansåg att alla ovannämnda problemområden var mycket relevanta, särskilt när det gäller – det faktum att miljöpåverkan och utfasningen av fossila bränslen inte behandlas tillräckligt i direktivet om industriutsläpp, – behovet av att se till att förteckningen över förorenande ämnen i det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar uppdateras snabbare för att ta hänsyn till nya hot, och – den begränsade tillgången till information om anläggningarnas prestandanivåer. Alla intressentgrupper ansåg att denna begränsade tillgång till information var en viktig fråga som måste tas upp.

Det fanns dock skillnader i synpunkterna från bransch- och näringslivsorganisationer, som var mer neutrala (men inte negativa) när det gällde att erkänna problem som rör resurseffektivitet och mindre giftig produktion. Bransch- och näringslivsorganisationerna var också mer neutrala i fråga om behovet av att stödja utfasning av fossila bränslen, och betonade de potentiella ytterligare rapporteringskostnaderna och riskerna för överlappningar med utsläppshandelssystemet. När det gäller direktivets begränsade omfattning noterade bransch- och näringslivsorganisationerna kostnadsfrågor och hävdade att befintliga nationella system och EU-lagstiftning räcker för att hantera de flesta av de svårigheter som uppstått. Alla berörda parter var överens om att direktivets bidrag till att underlätta, utnyttja och främja innovation var för begränsat. • Konsekvensbedömning En konsekvensbedömning genomfördes, som resulterade i ett positivt yttrande från nämnden för lagstiftningskontroll den 10 december 2021. Fem delvis sammankopplade men självständiga alternativ föreslogs och bedömdes. De valda delalternativen för varje problemområde samlades ihop för att bilda följande rekommenderade politiska paket: – Ändamålsenlighet: Fullständigt genomförande av 24 optimerings- och uppdateringsåtgärder. – Innovation: Föregångarna har frihet att prova ut innovativ teknik, i kombination med inrättandet av ett innovationscentrum för industriell omställning och industriutsläpp (INCITE, Innovation Centre For Industrial Transformation and Emissions) och omställningsplaner för verksamhetsutövare för 2030. – Resursanvändning och kemikalier: Förbättrat miljöledningssystem. – Utfasning av fossila bränslen: Miniminivåer för energieffektivitet kommer att införas för att maximera energieffektiviteten och minimera energiförbrukningen. En översyn av synergieffekterna mellan direktivet om industriutsläpp och utsläppshandelssystemet kommer att äga rum 2028, vilket möjliggör optimala synergieffekter från och med 2030. – Sektoriell räckvidd: Ytterligare verksamheter kommer att omfattas av direktivet om industriutsläpp, främst intensiv uppfödning av nötkreatur, och viss utvinningsverksamhet. Effekterna av det rekommenderade paketet förväntas bli följande: På det hela taget förväntas fördelarna uppväga kostnaderna avsevärt. Även om det inte har gått att kvantifiera och monetarisera alla effekter uppskattas det att uppsättningen åtgärder som förbättrar direktivets ändamålsenlighet har hälsovinster på mellan 860 miljoner euro och 2,8 miljarder euro per år, med årliga kapitalutgifter och rörelsekostnader för företagen på omkring 210 miljoner euro. Den totala administrativa bördan för hela förslaget uppskattas till 250 miljoner euro per år för industriella verksamhetsutövare och 196 miljoner euro per år för offentliga myndigheter. En utvidgning av de djurhållningsföretag som omfattas skulle leda till minskade utsläpp av metan och ammoniak, med relaterade hälsovinster på över 5,5 miljarder euro per år. En utvidgad täckning till de 10 % största nötkreatursgårdarna, som står för 41 % av sektorns utsläpp, kommer att leda till en årlig minskning med minst 184 kt metan och 59 kt ammoniak. Att utvidga täckningen av svin- och fjäderfäföretag till de största 18 % av svinföretagen och 15 % av fjäderfäföretagen, vilket motsvarar 85 % respektive 91 % av utsläppen från sektorerna, kommer att minska de årliga utsläppen med minst 135 kt metan och 33 kt ammoniak från svinföretag och 62 kt ammoniak från fjäderfäföretag. En sådan utökad räckvidd kommer att öka direktivets täckning från 18 % till 60 % av ammoniakutsläppen vid uppfödning av nötkreatur, svin och fjäderfä, och från 3 % till 43 % av metanutsläppen. Motsvarande efterlevnadskostnader uppskattas till omkring 265 miljoner euro per år. • Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling I linje med kommissionens åtagande om bättre lagstiftning har detta förslag utarbetats i samråd, med fullständig öppenhet och fortlöpande kontakter med berörda parter. Man har lyssnat på synpunkter utifrån och tagit hänsyn till extern granskning för att garantera att förslaget blir välavvägt. Direktivet om industriutsläpp är resultatet av ett initiativ för bättre lagstiftning som framgångsrikt sammanförde och förenklade sju direktiv och rationaliserade administrativa aspekter samt minskade rapporteringskraven med omkring hälften. Detta begränsar visserligen möjligheterna till ytterligare rationalisering, men samråd med berörda parter har gjort det möjligt för kommissionen att identifiera ett antal möjliga förtydliganden och förenklingar av direktivet. De som väcker ett positivt intresse hos berörda parter för kommer att skingra osäkerhet i samband med tillståndsförfarandet. Detta gäller särskilt förtydligande av vissa bestämmelser om förgasning, förvätskning och pyrolys som är viktiga verksamheter för att uppnå en cirkulär koldioxidsnål ekonomi. Andra aspekter är att ersätta den orienterande förteckningen över förorenande ämnen i bilaga II med hänvisningar till annan EU-lagstiftning som innehåller förteckningar över relevanta förorenande ämnen och att fastställa harmoniserade kriterier för bedömning av efterlevnad i hela EU. Båda åtgärderna kommer att öka rättssäkerheten när det gäller tillämpliga regler för alla verksamhetsutövare som regleras av direktivet om industriutsläpp. Att komma till rätta med avvikelser i de metoder för bedömning av efterlevnad som används enligt kapitlen II, III och IV i direktivet kommer dessutom att gynna omkring 4 000 verksamhetsutövare vid stora förbränningsanläggningar och avfallsförbränningsanläggningar. Dessutom kommer ett separat och mindre strängt tillståndssystem att införas för 20 000 djurhållningsföretag som för närvarande regleras av direktivet samt för dem som snart kommer att omfattas av dess tillämpningsområde och de minsta företag som regleras av direktivet. Detta kommer att minska den administrativa bördan med 113 miljoner euro per år. En kodifiering av lagstiftningen efter det att den reviderade lagen har antagits kommer att göra det möjligt att avlägsna bestämmelser som har blivit föråldrade.

• Grundläggande rättigheter Förslaget är förenligt med de grundläggande rättigheter och de principer som erkänns i framför allt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. I enlighet med artikel 52.1 i stadgan ska varje begränsning i utövandet av de rättigheter och friheter som erkänns i stadgan vara föreskriven i lag och förenlig med det väsentliga innehållet i dessa rättigheter och friheter. Begränsningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. Detta förslag skapar rätt balans mellan den grundläggande rätten till näringsfrihet och den grundläggande äganderätten och andra grundläggande rättigheter (miljö, hälsa, rättsmedel). Begränsningen av näringsfriheten och äganderätten begränsas till vad som är nödvändigt för att bevara de övriga ovannämnda grundläggande rättigheterna och målen av allmänt samhällsintresse i enlighet med artikel 52.1 i stadgan. Förslaget bidrar särskilt till målet att uppnå en hög miljöskyddsnivå i enlighet med principen om hållbar utveckling i artikel 37 i stadgan, rätten till liv, människans rätt till integritet och hälsoskyddet enligt artiklarna 2, 3 och 35 i stadgan samt rätten till konsumentskydd enligt artikel 38. Det bidrar också till rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 47 i stadgan när det gäller skydd av människors hälsa. 4.BUDGETKONSEKVENSER Den bifogade finansieringsöversikten visar budgetkonsekvenserna och de personalresurser och administrativa resurser som krävs. Förslaget kommer att få budgetkonsekvenser för kommissionen och Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa) i form av nödvändiga personalresurser och administrativa resurser. Kommissionen kommer att få ett ökat antal genomförande- och verkställighetsuppgifter till följd av direktivets ökade omfattning av ekonomiska verksamheter och miljöaspekter. Kommissionen kommer också att få en större roll i förvaltningen av innovationscentrumet och det mer omfattande arbetet med att utarbeta BAT-referensdokument och BAT-slutsatser, vilket totalt kräver ytterligare fyra heltidsekvivalenter. Echa kommer att stödja kommissionen genom att 1) bidra till informationsutbytet om bästa tillgängliga teknik och ny teknik, däribland identifiera och välja ut relevanta ämnen för varje sektor, utarbeta sektorsspecifik god praxis för användning av de säkraste ämnena på marknaden och 2) tillhandahålla verktyg och vägledning för verksamhetsutövare som regleras av direktivet när de ska utarbeta kapitlet om kemikalier i sina miljöledningssystem. Detta kräver sammanlagt tre ytterligare heltidsekvivalenter. Omkring 8 200 000 euro per år krävs för att finansiera den sakkunskap som krävs för att stödja kommissionen i ett antal arbetsflöden med anknytning till innovationscentrumet och utarbetandet av BAT-referensdokument och BAT-slutsatser. 5.ÖVRIGA INSLAG • Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering De sammantagna utsläppen av föroreningar per sektor, baserat på uppgifter som verksamhetsutövarna rapporterar till det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar, kommer att förbli huvudindikatorer för att kunna spåra framstegen mot målen i detta initiativ. Förordningen om ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar ses över parallellt med översynen av detta direktiv och kommer att möjliggöra en bättre framtida övervakning av direktivets inverkan på industrins miljöprestanda på sektorsnivå. – Genom att rapporteringen av förorenande utsläpp på anläggningsnivå blir alltmer noggrann kommer det att gå att analysera huvudprocesserna i sektorer som håller på att förbättras eller släpar efter med sin miljöprestanda. – Genom att rapportering av resursanvändning inkluderas kommer man att kunna identifiera nya indikatorer för användning av material, vatten och energi, så att det blir möjligt att spåra förbättringar av resurseffektiviteten. – En mer dynamisk uppdatering av förteckningen över ämnen som omfattas av förordningen om ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar kommer att göra det möjligt att identifiera utsläppsindikatorer för nya och befintliga riskämnen. Detta kommer att göra det möjligt att spåra förbättringar i användningen och hanteringen av sådana ämnen. Dessa förbättringar kommer också att bidra till att denna övervakning kan utnyttjas effektivt i den bredare övervaknings- och prognosramen för nollförorening, som kommer att offentliggöras vartannat år från och med 2022. Data om luft-, vatten- och markföroreningar som finns tillgängliga genom övervakning av nollförorening kommer att bidra till utvärderingen av effekterna av utsläppsminskningar från anläggningar som omfattas av direktivet om industriutsläpp och förordningen om ett europeiskt register över utsläpp och överföringar. En central fråga vid översynen av direktivet om industriutsläpp är att säkerställa att hela skalan av utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik (BAT-AEL) används. Den framtida standardiserade tillståndssammanfattningen kommer att göra det betydligt lättare att samla in de utsläppsgränsvärden som fastställs i tillstånd, genom automatiserade it-verktyg. Detta kommer att möjliggöra sektorsvis analys av distributionen av utsläppsgränsvärden inom BAT-AEL-intervallen i slutet av de cykler för tillståndsöversyn som utlöses av antagandet av BAT-slutsatser samt göra informationen i tillstånden tydligare för allmänheten. Hur pass stora framsteg som görs när det gäller att minska utsläppen kommer att bero på den tekniska utvecklingen, innovationscentrumets resultat, mer frekventa översyner av BAT-referensdokument, och eventuella åtgärder som vidtas till följd av detta. Det kommer också att vara viktigt att kontrollera hur snabbt det går med utvecklingen och användningen av innovationer och den omställning som sektorerna i direktivet om industriutsläpp därmed måste göra för att uppfylla EU:s miljö- och klimatmål för 2030 och 2050. Den standardiserade tillståndssammanfattningen kommer att göra det möjligt att kvantifiera antalet fall där nya flexibla lösningar som stöder föregångare i utprovning och införande av ny teknik har använts. Större effekter på innovationsdynamiken kommer att bli svårare att följa upp. Nya indikatorer kommer att fastställas i en resultattavla för industriell omställning som offentliggörs av innovationscentrumet. Centrumet kan ta fram indikatorer som

– teknisk mognadsgrad för banbrytande teknik per sektor, – utsläppsprestanda för banbrytande teknik, – förväntad tidslinje för att börja använda sådan teknik, – avstånd till målindikatorerna, för varje sektor i direktivet om industriutsläpp. Medlemsstaternas regelbundna offentliggörande av genomförandeinformation kommer att komplettera dessa indikatorer genom att ge lättillgänglig och maskinläsbar information i ett gemensamt format om viktiga bestämmelser via dynamiska it-metoder. Detta ska innefatta information om – beviljande av flexibilitet för att stödja banbrytande teknik, – fastställande av strängare tillståndsvillkor i tillstånd, när så krävs för att uppfylla miljökvalitetsnormer, – beviljande av undantag som tillåter utsläpp av föroreningar som är större än BAT-AEL-intervallet, – vidtagna tillsynsåtgärder. Uppfattningar om förbättringar av den rättsliga klarheten kommer att övervakas via processen med BAT-referensdokument, genom onlineundersökningar som skickas till aktörer med intresse för direktivet om industriutsläpp. Översynen av växelverkan mellan direktivet om industriutsläpp och utsläppshandelssystemet och utvecklingen när det gäller utfasningen av fossila bränslen, som förväntas äga rum före 2030, kommer att vara ett viktigt delmål i övervakningen och utvärderingen av denna omarbetade och mer heltäckande strategi. • Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget a)Ändringar av direktiv 2010/75/EU Ändringen av artikel 1 syftar till att uttryckligen klargöra att detta direktiv fastställer bestämmelser som syftar till att förebygga eller, när det visar sig vara omöjligt, minska utsläppen till luft, vatten och mark och förebygga uppkomst av avfall, så att en hög skyddsnivå kan uppnås för människors hälsa och miljön som helhet. Detta överensstämmer med artikel 191 i EUF-fördraget. Sådana uttryckliga förtydliganden läggs även till i andra artiklar där så är nödvändigt. Ändringarna av artikel 3 syftar till att ge relevanta definitioner av nya begrepp eller inslag som läggs till i direktivet genom att dess tillämpningsområde utvidgas eller dess bestämmelser förstärks. Ändringarna av artikel 5 syftar till att ytterligare specificera kraven på transparens för tillstånd som meddelas enligt detta direktiv, mot bakgrund av olika praxis bland medlemsstaterna. Sådana tillstånd ska göras tillgängliga för allmänheten på internet, kostnadsfritt och utan att åtkomsten begränsas till registrerade användare, och en enhetlig sammanfattning av tillstånden ska göras tillgänglig för allmänheten. Tillbud eller olyckor kan avsevärt påverka miljön eller människors hälsa utanför gränserna inom det nationella territoriet i den medlemsstat där de inträffar. I sådana fall, i enlighet med ändringarna av artikel 7, måste omedelbar gränsöverskridande information tillhandahållas samt tvärvetenskapligt samarbete äga rum. Ändringarna av artikel 8 syftar till att skärpa de regler som gäller vid överträdelse av tillståndsvillkoren och utvidga den behöriga myndighetens befogenhet att beordra att en anläggnings verksamhet tillfälligt upphör till dess att efterlevnaden är återställd. När det gäller förbränningsanläggningar eller andra enheter som avger koldioxid och som också omfattas av direktiv 2003/87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen syftar ändringen av artikel 9 till att göra alla krav på energieffektivitet obligatoriska.

Ändringarna av artikel 11 syftar till att, som en del av verksamhetsutövarens grundläggande skyldigheter, införa krav på resurseffektivitet, på att ta hänsyn till leveranskedjans övergripande miljöprestanda utifrån ett livscykelperspektiv och på ett miljöledningssystem. I samband med informationsutbytet fram till utarbetandet och översynen av BAT-referensdokument görs två ändringar av artikel 13. För det första är det lämpligt att ge Echa en formell roll för att synergieffekter ska utvecklas mellan det arbete som utförs av Echa om kemikalier och utarbetandet av BAT-referensdokument. För det andra bör hanteringen av konfidentiell affärsinformation som samlas in från industrin specificeras för att underlätta informationsutbytet till stöd för fastställandet av utsläppsnivåer och miljöprestandanivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik och ny teknik, samtidigt som sekretessen för relevant affärsinformation bevaras. Flera ändringar görs av artikel 14 om tillståndsvillkor i syfte att stärka de krav som är knutna till tillstånd som meddelas enligt detta direktiv. Det handlar bland annat om en skyldighet för medlemsstaterna att säkerställa att alla myndigheter som säkerställer efterlevnad av EU:s miljölagstiftning, samt av miljökvalitetsnormer i tillämpliga fall, rådfrågas på vederbörligt sätt innan tillstånd meddelas. Det är dessutom lämpligt att hänvisa till bilaga II om föroreningar i förordning (EG) nr 166/2006 om upprättande av ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar i dess ändrade lydelse. Genom att enskilda ämnen förtecknas på ett icke-uttömmande sätt är bilaga II till detta direktiv om förteckningen över förorenande ämnen inte förenlig med det helhetsgrepp som eftersträvas och behovet av att de behöriga myndigheterna tar hänsyn till alla relevanta förorenande ämnen, även nya riskämnen. Denna icke-uttömmande förteckning över förorenande ämnen bör därför tas bort. Det är också nödvändigt för att klargöra förhållandet mellan detta direktiv och Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/21/EG av den 15 mars 2006 om hantering av avfall från utvinningsindustrin. Om den verksamhet som avses i punkt 3.6 i bilaga I till detta direktiv också omfattas av direktiv 2006/21/EG kommer de BAT-slutsatser som fastställts i enlighet med artikel 13.5 i direktivet om industriutsläpp att ha företräde för att enligt direktiv 2010/75 tillåta sådan bästa tillgängliga teknik som avses i artikel 21.3 i direktiv 2006/21/EG. En ny artikel 14a ska införas i direktivet enligt vilken verksamhetsutövaren ska införa och tillämpa ett miljöledningssystem i enlighet med relevanta BAT-slutsatser, i syfte att kontinuerligt förbättra anläggningens miljöprestanda, energieffektivitet och säkerhet. Artikel 14a.a är också kopplat också till revisionskravet enligt energieffektivitetsdirektivet, vilket stärker båda förslagen. Flera förbättringar föreslås för att skärpa reglerna enligt artikel 15. För det första klargörs de villkor under vilka den behöriga myndigheten, när den fastställer gränsvärden för förorenande utsläpp till vatten i ett tillstånd enligt direktivet om industriutsläpp, får ta hänsyn till reningsprocesserna nedströms i en anläggning för rening av avloppsvatten, för att säkerställa att sådana utsläpp inte leder till en ökad mängd föroreningar i det mottagande vattnet jämfört med en situation där den anläggning som omfattas av direktivet tillämpar bästa tillgängliga teknik och uppfyller utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik för direkta utsläpp. För det andra tillämpas bästa tillgängliga teknik på olika sätt i medlemsstaterna, industrisektorerna och även vid enskilda industrianläggningar: Mellan 75 % och 85 % av alla utsläppsgränsvärden i tillstånd fastställs till den minst krävande änden av BAT-AEL-intervallen, vilket leder till att utsläppsminskningarna inte uppnås i tillräcklig grad. De behöriga myndigheterna bör därför fastställa utsläppsgränsvärdena i den mest krävande änden av det relevanta BAT-AEL-intervallet, om inte verksamhetsutövaren visar att tillämpning av bästa tillgängliga teknik enligt BAT-slutsatserna endast gör det möjligt att uppfylla mindre stränga utsläppsgränsvärden. För det tredje är det, för att förhindra eller minimera utsläpp av föroreningar från anläggningar som omfattas av direktivet om industriutsläpp och skapa lika villkor i hela EU, nödvändigt att bättre utforma de villkor enligt vilka undantag från utsläppsgränsvärdena kan beviljas, i överensstämmelse med principer som ska fastställas i en bilaga till detta direktiv, och med en standardiserad metod för att bedöma om kostnaderna för genomförandet av BAT-slutsatserna är oproportionerliga i förhållande till de potentiella miljövinsterna, som ska antas i en genomförandeakt. Sådana undantag bör inte beviljas när de kan medföra risk för efterlevnaden av miljökvalitetsnormer. En ny artikel 15a införs, som ger kommissionen befogenhet att fastställa gemensamma regler för bedömning av efterlevnad av utsläppsgränsvärden och validering av uppmätta nivåer för utsläpp till både luft och vatten baserat på bästa tillgängliga teknik, för anläggningar som omfattas av kapitel II. Dessa regler för bedömning av överensstämmelse kommer att ha företräde framför reglerna i kapitlen III och IV om bedömning av efterlevnad av utsläppsgränsvärden i bilagorna V och VI. Ändringen av artikel 16 syftar till att komplettera kraven på kontroll för de undantag som beviljas enligt artikel 15.4 när det gäller koncentrationen av de föroreningar som berörs av undantaget som förekommer i den mottagande miljön. Ändringen av artikel 18 syftar till att klargöra att miljökvalitetsnormerna avser de krav som fastställs i unionsrätten, såsom EU:s lagstiftning om luft och vatten. Dessa måste uppfyllas av en viss miljö eller en viss del av denna miljö vid en viss tidpunkt, och om strängare villkor än de som kan uppfyllas genom användning av bästa tillgängliga teknik i en anläggning som omfattas av direktivet om industriutsläpp är nödvändiga för att säkerställa efterlevnad av sådana miljökvalitetsnormer måste särskilda ytterligare åtgärder införas i tillståndet enligt denna artikel. Ändringen av artikel 21 syftar till att klargöra att tillståndsvillkoren bör ses över och vid behov uppdateras av den behöriga myndigheten när det är nödvändigt för att anläggningen ska uppfylla en miljökvalitetsnorm. Ändringarna av artikel 24 rör bland annat en utvidgning av de fall där den berörda allmänheten i ett tidigt skede ges faktiska möjligheter att delta i den behöriga myndighetens meddelande eller uppdatering av tillståndsvillkor, i överensstämmelse med Århuskonventionen. Ändringen av artikel 25 syftar till att klargöra att medlemsstaterna inte får begränsa talerätten att bestrida ett beslut av en offentlig myndighet till de personer av den berörda allmänheten som deltog i det föregående administrativa förfarandet för att anta det beslutet. Ändringarna av artikel 26 syftar till att stärka det gränsöverskridande samarbetet, informationsutbytet och allmänhetens deltagande i tillståndsförfaranden. Efter artikel 26 ska ett nytt kapitel IIa om främjande av innovation införas, som omfattar artiklarna 27–27d, i syfte att främja innovation, underlätta utprovning och införande av ny teknik med förbättrad miljöprestanda samt inrätta ett särskilt centrum för att stödja innovation genom att samla in och analysera information om innovativ teknik och beskriva dess utvecklingsnivå från forskning till användning. Centrumet kommer att möjliggöra en framåtblickande strategi för bästa tillgängliga teknik och hjälpa industrier att identifiera lösningar för att minska koldioxidutsläpp och föroreningar. Det kommer med tiden att bli ett nav för att främja innovationsdynamiken för den industriella omvandlingen inom all politik som rör den europeiska gröna given. Verksamhetsutövarna kommer att vara skyldiga att ta fram omställningsplaner senast den 30 juni 2030 som en del av sina miljöledningssystem, eller senare, beroende på de aktuella verksamheterna i bilaga I, som ett bidrag till uppnåendet av EU:s mål för en ren, cirkulär och klimatneutral ekonomi. Ändringarna av artikel 42 klargör ytterligare hur man ska bedöma om de renade gaser eller vätskor som uppstår vid förgasning och pyrolys av avfall är tillräckligt renade för att förbrännas utan strängare kontroller än de som gäller för rena kommersiella bränslen. Ett nytt kapitel VIa om särskilda bestämmelser för uppfödning av fjäderfä, svin och nötkreatur ska införas efter kapitel VI och före kapitel VII och omfatta artiklarna 70a–70i. För att minska de betydande utsläpp av föroreningar till luft och vatten som orsakas av sådan uppfödning omfattar detta kapitel en sänkning av den tröskel över vilken svin- och fjäderfäföretag omfattas av direktiv 2010/75/EU. Dessutom läggs uppfödning av nötkreatur till i detta tillämpningsområde, vid sidan av svin- och fjäderanläggningar. I kapitlet fastställs också särskilda tillståndsförfaranden som är anpassade till sektorn, med hänsyn till behovet av att balansera de administrativa tillståndsförfarandena med krav på information till allmänheten och allmänhetens deltagande samt efterlevnad. Driftsreglerna för djurhållningsföretag kommer inte bara att ta hänsyn till anläggningarnas karaktär, typ, storlek och densitet, utan även till deras komplexitet och de olika miljöeffekter de kan ha, tillsammans med ekonomiska aspekter. Detta kommer att göra det möjligt att fastställa proportionella krav för olika jordbruksmetoder (intensiva, extensiva, ekologiska), bland annat genom att ta hänsyn till de specifika dragen i betesbaserade uppfödningssystem för nötkreatur, där djuren bara säsongsvis föds upp i inomhusanläggningar, samtidigt som man minimerar bördorna för sektorn och de behöriga myndigheterna. Ändringarna av artikel 73 inbegriper fastställande av ett femårsintervall enligt vilket kommissionen ska överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet med en översyn av genomförandet av detta direktiv, varav den första ska lämnas i juni 2028. I rapporten ska hänsyn tas till innovationens dynamik och den översyn som avses i artikel 8 i direktiv 2003/87/EG. Ändringen av artikel 74 ger kommissionen befogenhet att anta en delegerad akt i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget med avseende på tillägg av en agroindustriell verksamhet i bilaga I eller bilaga Ia till detta direktiv för att säkerställa att den uppfyller sina mål att förebygga eller minska utsläpp av föroreningar och uppnå en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön. Ändringarna av artikel 79 syftar till att specificera påföljdernas minimiinnehåll, så att de är effektiva, proportionella och avskräckande, utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 2008/99/EG om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser. En ny artikel 79a om ersättning införs, som syftar till att säkerställa att den berörda allmänheten, om en hälsoskada helt eller delvis har inträffat till följd av en överträdelse av nationella åtgärder som antagits i enlighet med detta direktiv, kan göra anspråk på och erhålla ersättning för denna skada från de relevanta myndigheterna, och från de fysiska eller juridiska personer som är ansvariga för överträdelsen om dessa kan identifieras. Ändringarna av bilaga I innebär att utvinning av industrimineraler och metallhaltiga mineraler, som har en betydande inverkan på miljön, införlivas i detta direktivs tillämpningsområde. Flera av verksamheterna i värdekedjan för batterier regleras redan av detta direktiv, men genom att stora anläggningar som tillverkar batterier läggs till i tillämpningsområdet för detta instrument säkerställs det att alla stadier av batteriernas livscykel omfattas av direktivets krav, vilket ska leda till en mer hållbar tillväxt för denna industrisektor.

b)Ändring av rådets direktiv 1999/31/EG Ändringen av artikel 1 i rådets direktiv 1999/31/EG om deponering av avfall syftar till att göra det möjligt att anta BAT-slutsatser om avfallsdeponier enligt detta direktiv. Även om avfallsdeponier ingår i tillämpningsområdet för direktivet om industriutsläpp finns det inga BAT-slutsatser om avfallsdeponier, eftersom den verksamheten omfattas av rådets direktiv 1999/31/EG och kraven i det senare direktivet anses utgöra bästa tillgängliga teknik. På grund av den tekniska utveckling och innovation som ägt rum sedan rådets direktiv 1999/31/EG antogs finns det nu mer ändamålsenlig teknik tillgänglig för att skydda människors hälsa och miljön. Genom att anta BAT-slutsatser skulle det bli möjligt att ta itu med de viktiga miljöfrågor som har med driften av deponier att göra, däribland betydande utsläpp av metan.



2022/0104 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av

Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU av den 24 november 2010 om industriutsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) och rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall



(Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 192.1, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)Den europeiska gröna given är EU:s strategi för att senast 2050 säkerställa en klimatneutral, ren och cirkulär ekonomi genom att optimera resursförvaltningen, minimera föroreningar och samtidigt erkänna behovet av en djupt omvälvande politik. Unionen har dessutom åtagit sig att följa Agenda 2030 för hållbar utveckling och dess mål för hållbar utveckling. EU:s kemikaliestrategi för hållbarhet från oktober 2020 och den handlingsplan för nollförorening som antogs i maj 2021 tar särskilt upp föroreningsaspekterna av den europeiska gröna given. I den nya industristrategin för EU betonas samtidigt ytterligare den potentiella rollen för banbrytande teknik. Andra särskilt relevanta politikområden för detta initiativ är 55 %-paketet (”Fit for 55”), strategin för metan och utfästelsen om metan från Glasgow, klimatanpassningsstrategin, strategin för biologisk mångfald, från jord till bord-strategin och initiativet för hållbara produkter. Som en del av EU:s svar på kriget mellan Ryssland och Ukraina 2022 föreslås i REPowerEU dessutom en gemensam europeisk åtgärd för att stödja en diversifierad energiförsörjning, påskynda övergången till förnybar energi och förbättra energieffektiviteten. (2)I den europeiska gröna given tillkännagavs en översyn av EU:s åtgärder för att ta itu med föroreningar från stora industrianläggningar, bland annat en översyn av lagstiftningens sektoriella räckvidd och hur den ska göras helt förenlig med klimat- och energipolitiken och strategierna för cirkulär ekonomi. Dessutom kräver handlingsplanen för nollförorening, handlingsplanen för den cirkulära ekonomin och från jord till bord-strategin också att utsläppen av föroreningar minskas vid källan, inbegripet källor som för närvarande inte omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU. Vissa agroindustriella verksamheter måste därför omfattas av det direktivets tillämpningsområde för att föroreningar från dessa ska kunna hanteras. (3)Unionens utvinningsindustri är central för att uppnå målen för den europeiska gröna given och EU:s industristrategi, inbegripet dess uppdatering. Råvaror är av strategisk betydelse för den digitala och gröna omställningen, för energiomställningen, materialomställningen och övergången till en cirkulär ekonomi och för att stärka EU:s ekonomiska resiliens. För att dessa mål ska uppnås måste hållbar inhemsk kapacitet utvecklas ytterligare. Detta kräver ändamålsenliga, skräddarsydda och harmoniserade åtgärder för att säkerställa att bästa tillgängliga teknik (BAT, Best Available Technique) fastställs och används, så att de processer som tillämpas både är så effektiva som möjligt och har minsta möjliga inverkan på människors hälsa och miljön. De styrningsmekanismer i direktiv 2010/75/EU som nära knyter branschexperter till utvecklingen av samstämmiga och skräddarsydda miljökrav kommer att stödja en hållbar tillväxt för dessa verksamheter i unionen. Utvecklingen av och tillgången till gemensamt överenskomna normer kommer att skapa lika villkor i unionen samtidigt som en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön säkerställs. Dessa verksamheter bör därför inkluderas i direktiv 2010/75/EU. (4)Uppfödning av svin, fjäderfä och nötkreatur orsakar stora utsläpp av föroreningar till luft och vatten. För att minska sådana utsläpp, inbegripet utsläpp av ammoniak, metan, nitrater och växthusgaser, och därigenom förbättra luft-, vatten- och markkvaliteten, är det nödvändigt att sänka den tröskel över vilken svin- och fjäderfäanläggningar omfattas av direktiv 2010/75/EU och även inkludera uppfödning av nötkreatur i det tillämpningsområdet. Relevanta BAT-krav tar hänsyn till dessa anläggningars karaktär, storlek, densitet och komplexitet, och till de specifika dragen i betesbaserade uppfödningssystem för nötkreatur, där djuren bara säsongsvis föds upp i inomhusanläggningar, samt till den miljöpåverkan som de kan ha. Proportionalitetskraven för bästa tillgängliga teknik syftar till att uppmuntra jordbrukarna att genomföra den nödvändiga övergången till alltmer miljövänliga jordbruksmetoder.

5.Antalet storskaliga anläggningar för tillverkning av batterier för elfordon kommer sannolikt att öka betydligt i unionen fram till 2040, vilket kommer att öka unionens andel av den globala batteriproduktionen. Även om flera av verksamheterna i värdekedjan för batterier redan regleras av direktiv 2010/75/EU och batterier regleras som produkter genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) …/…* +. är det fortfarande nödvändigt att i direktivets tillämpningsområde inkludera stora anläggningar som tillverkar batterier, säkerställa att de också omfattas av kraven i direktiv 2010/75/EU och därmed bidrar till en mer hållbar tillväxt inom batteritillverkningen. Att inkludera stora anläggningar som tillverkar batterier i tillämpningsområdet för direktiv 2010/75/EU kommer att förbättra batteriernas hållbarhet på ett holistiskt sätt och minimera deras miljöpåverkan under hela deras livscykel. (6)För att ytterligare stärka allmänhetens tillgång till miljöinformation är det nödvändigt att klargöra att tillstånd för anläggningar som meddelas enligt direktiv 2010/75/EU ska göras tillgängliga för allmänheten på internet, kostnadsfritt och utan att åtkomsten begränsas till registrerade användare. Dessutom bör en enhetlig sammanfattning göras tillgänglig för allmänheten enligt samma villkor. (7)Konsekvenserna av föroreningar, även när de orsakas av tillbud eller olyckor, kan sträcka sig utanför en medlemsstats territorium. I sådana fall krävs det, utan att det påverkar tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/18/EU, snabb information och nära samordning mellan behöriga myndigheter i de medlemsstater som påverkas eller kan påverkas av sådana händelser, för att begränsa konsekvenserna av tillbud eller olyckor för människors hälsa och miljön och för att förhindra eventuella ytterligare tillbud eller olyckor. Vid tillbud eller olyckor som avsevärt påverkar miljön eller människors hälsa i en annan medlemsstat bör därför information och gränsöverskridande och tvärvetenskapligt samarbete mellan de berörda medlemsstaterna främjas för att begränsa konsekvenserna för miljön och människors hälsa och för att förhindra eventuella ytterligare tillbud eller olyckor. (8)Medlemsstaterna bör även anta åtgärder för säkerställande av efterlevnad som innebär att man främjar, övervakar och verkställer att de skyldigheter som är ålagda fysiska eller juridiska personer enligt direktiv 2010/75/EU efterlevs. Som en del av åtgärderna för säkerställande av efterlevnad bör de behöriga myndigheterna kunna beordra att driften av en anläggning tillfälligt upphör om en fortsatt överträdelse av tillståndsvillkoren och underlåtenhet att åtgärda iakttagelserna i tillsynsrapporten utgör eller riskerar att medföra en fara för människors hälsa eller en betydande negativ inverkan på miljön, för att förhindra denna fara. (9)För att främja energieffektivitet i anläggningar som omfattas av direktiv 2010/75/EU och som bedriver verksamhet som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG bör dessa anläggningar omfattas av krav på energieffektivitet för förbränningsanläggningar eller andra enheter som avger koldioxid på platsen. (10)I utvärderingen av direktiv 2010/75/EU drogs slutsatsen att det finns ett behov av att stärka kopplingarna mellan det direktivet och förordning (EG) nr 1907/2006 för att bättre kunna hantera riskerna med användning av kemikalier i anläggningar som omfattas av direktiv 2010/75/EU. För att utveckla synergier mellan det arbete som utförs av Echa om kemikalier och utarbetandet av BAT-referensdokument enligt direktiv 2010/75/EU bör Echa ges en formell roll i utarbetandet av BAT-referensdokument. (11)För att underlätta informationsutbytet till stöd för fastställandet av utsläppsnivåer och miljöprestandanivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik, samtidigt som integriteten för konfidentiell affärsinformation bibehålls, bör förfarandena för hantering av information som betraktas som konfidentiell affärsinformation eller känslig affärsinformation och som samlas in från industrin inom ramen för det informationsutbyte som kommissionen anordnar för utarbetande, översyn eller uppdatering av BAT-referensdokument specificeras. Det bör säkerställas att enskilda personer som deltar i informationsutbytet inte utbyter information som betraktas som konfidentiell affärsinformation eller känslig kommersiell information med företrädare för företag eller branschorganisationer som har ett ekonomiskt intresse av den berörda industriella verksamheten och relaterade marknader. Ett sådant informationsutbyte påverkar inte unionens konkurrenslagstiftning, särskilt inte artikel 101 i EUF-fördraget. (12)För att säkerställa skyddet av människors hälsa och miljön som helhet krävs det synergier och samordning med annan relevant unionslagstiftning på miljöområdet, i alla skeden av genomförandet. Därför bör alla relevanta behöriga myndigheter som säkerställer överensstämmelse med relevant unionslagstiftning på miljöområdet rådfrågas innan tillstånd meddelas enligt direktiv 2010/75/EU. (13)För att kontinuerligt förbättra anläggningens miljöprestanda och säkerhet, bland annat genom att förhindra uppkomst av avfall, optimera resursanvändning och återanvändning av vatten samt förebygga eller minska risker i samband med användning av farliga ämnen, bör verksamhetsutövaren införa och tillämpa ett miljöledningssystem i enlighet med relevanta BAT-slutsatser och göra det tillgängligt för allmänheten. Miljöledningssystemet bör också omfatta riskhantering i samband med användningen av farliga ämnen och en analys av möjligheten att ersätta farliga ämnen med säkrare alternativ. (14)Det är nödvändigt att närmare specificera de villkor under vilka den behöriga myndigheten, när den fastställer gränsvärden för utsläpp till vatten i ett tillstånd som meddelas enligt direktiv 2010/75/EU, får ta hänsyn till reningsprocesserna nedströms i en anläggning för rening av avloppsvatten, för att säkerställa att sådana utsläpp inte leder till en ökad mängd föroreningar i det mottagande vattnet jämfört med en situation där anläggningen tillämpar bästa tillgängliga teknik och uppfyller utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik för direkta utsläpp. (15)För att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön som helhet krävs bland annat att det i tillstånd fastställs utsläppsgränsvärden på en nivå som säkerställer efterlevnad av de tillämpliga utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik som anges i BAT-slutsatserna. Utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik (BAT-AEL) uttrycks vanligtvis som intervall, snarare än som enskilda värden, för att återspegla skillnaderna inom en viss typ av anläggning som leder till variationer i den miljöprestanda som uppnås vid tillämpning av bästa tillgängliga teknik. Exempelvis kommer en viss typ av bästa tillgängliga teknik inte att ge samma prestanda för olika anläggningar, vissa typer av bästa tillgängliga teknik kanske inte är lämpliga för användning i vissa anläggningar och en kombination av flera typer av bästa tillgängliga teknik kan vara mer effektiv än andra i samband med vissa föroreningar eller miljömedier. Uppnåendet av en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön som helhet har äventyrats genom bruket att fastställa utsläppsgränsvärden som baseras på den minst krävande änden i det intervall för utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik, utan att ta hänsyn till en viss anläggnings potential att uppnå lägre utsläppsnivåer genom att tillämpa bästa tillgängliga teknik. Sådana metoder avskräcker föregångare från att införa mer ändamålsenliga typer av teknik och gör det svårare att uppnå lika villkor med en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön. De behöriga myndigheterna bör därför åläggas att i tillstånd fastställa lägsta möjliga utsläppsgränsvärden som avspeglar prestandan hos bästa tillgängliga teknik för de specifika anläggningarna, med beaktande av hela BAT-AEL-intervallet och för att uppnå bästa möjliga miljöprestanda för anläggningarna, om inte verksamhetsutövaren visar att tillämpning av bästa tillgängliga teknik enligt BAT-slutsatserna innebär att den berörda anläggningen endast kan uppfylla mindre stränga utsläppsgränsvärden. (16)Bidraget från direktiv 2010/75/EU till resurs- och energieffektiviteten och den cirkulära ekonomin i unionen bör göras mer ändamålsenligt, med beaktande av ”energieffektivitet först” som en vägledande princip för unionens energipolitik. Därför bör tillstånden om möjligt fastställa obligatoriska gränsvärden för miljöprestanda för förbruknings- och resurseffektivitetsnivåer, inbegripet användning av vatten, energi och återvunna material, på grundval av de miljöprestandanivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik (BAT-AEPL) som anges i besluten om BAT-slutsatser. (17)För att förhindra eller minimera utsläpp av föroreningar från anläggningar som omfattas av direktiv 2010/75/EU och för att skapa lika villkor i hela unionen bör de villkor enligt vilka undantag från utsläppsgränsvärden kan beviljas utformas bättre genom allmänna principer, i syfte att säkerställa en mer harmoniserad tillämpning av sådana undantag i hela unionen. Undantag från utsläppsgränsvärden bör dessutom inte beviljas när de kan medföra risk för efterlevnaden av miljökvalitetsnormer. (18)Vid utvärderingen av direktiv 2010/75/EU drogs slutsatsen att det fanns vissa skillnader i metoderna för bedömning av efterlevnad för anläggningar som omfattas av kapitel II i det direktivet. För att uppnå en hög skyddsnivå för miljön som helhet, säkerställa ett konsekvent genomförande av unionslagstiftningen och lika villkor i hela unionen, samtidigt som den administrativa bördan för företag och offentliga myndigheter minimeras, bör kommissionen fastställa gemensamma regler för bedömning av efterlevnad av utsläppsgränsvärden och validering av uppmätta nivåer för utsläpp till både luft och vatten på grundval av bästa tillgängliga teknik. Dessa regler för bedömning av efterlevnad bör ha företräde framför bestämmelserna i kapitlen III och IV om bedömning av efterlevnad av utsläppsgränsvärden i bilagorna V och VI till direktiv 2010/75/EU. (19)Miljökvalitetsnormerna avser alla krav som fastställs i unionsrätten, såsom EU:s lagstiftning om luft och vatten, som vid en viss tidpunkt måste uppfyllas av en viss miljö eller en viss del av denna miljö. Det är därför lämpligt att klargöra att när de behöriga myndigheterna meddelar ett tillstånd till en anläggning bör de inte bara fastställa villkor för att säkerställa att anläggningens verksamhet överensstämmer med BAT-slutsatserna, utan även, när så är lämpligt för att minska anläggningens specifika bidrag till den förorening som inträffar i det relevanta området, införa särskilda ytterligare villkor i tillståndet som är strängare än de som fastställs i relevanta BAT-slutsatser, för att säkerställa att anläggningen uppfyller miljökvalitetsnormerna. Sådana villkor kan bestå i att fastställa strängare utsläppsgränsvärden eller begränsa anläggningens drift eller kapacitet. (20)Tillståndsvillkoren bör regelbundet ses över och vid behov uppdateras av den behöriga myndigheten för att säkerställa att relevant lagstiftning följs. En sådan översyn eller uppdatering bör också göras om det är nödvändigt för att anläggningen ska uppfylla en miljökvalitetsnorm, även när det gäller en ny eller reviderad miljökvalitetsnorm eller när den mottagande miljöns status kräver en översyn av tillståndet för att överensstämmelse med de planer och program som fastställs i unionslagstiftningen ska uppnås, såsom förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG. (21)Parterna i Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor godkände vid sitt sjunde möte konventionens efterlevnadskommittés slutsatser i ärende ACCC/C/2014/121, enligt vilka EU genom att inrätta en rättslig ram som inte ger allmänheten någon möjlighet att delta i förnyade bedömningar och uppdateringar enligt artikel 21.3, 21.4 och 21.5 b och c i direktiv 2010/75/EU underlåter att följa artikel 6.10 i konventionen. Unionen och dess medlemsstater instämmer i dessa slutsatser, och för att uppnå fullständig överensstämmelse med Århuskonventionen är det nödvändigt att specificera att den berörda allmänheten i ett tidigt skede bör ges faktiska möjligheter att delta i meddelandet eller uppdateringen av tillståndsvillkor som fastställts av den behöriga myndigheten, även när tillståndsvillkoren omprövas efter offentliggörandet av beslut om BAT-slutsatser om anläggningens huvudsakliga verksamhet, när utvecklingen av bästa tillgängliga teknik gör det möjligt att avsevärt minska utsläppen, när driftssäkerheten nödvändiggör att annan teknik används och när det är nödvändigt för att uppfylla en ny eller reviderad miljökvalitetsnorm. (22)Såsom klargjorts i domstolens rättspraxis får medlemsstaterna inte begränsa talerätten att bestrida ett beslut av en offentlig myndighet till de personer av den berörda allmänheten som deltog i det föregående administrativa förfarandet för att anta det beslutet. Såsom också klargjorts i domstolens rättspraxis kräver faktisk tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor och effektiva rättsmedel bland annat att den berörda allmänheten bör ha rätt att begära att domstolen eller ett behörigt oberoende och opartiskt organ beslutar om interimistiska åtgärder för att förhindra en viss förorening, inbegripet vid behov genom tillfälligt upphävande av det ifrågasatta tillståndet. Det bör därför preciseras att talerätten inte bör vara beroende av den roll som medlemmen av den berörda allmänheten hade under en deltagande fas i beslutsförfarandena inom ramen för detta direktiv. Prövningsförfarandet bör dessutom vara objektivt, rättvist, snabbt och inte oöverkomligt kostsamt, och det bör där ombesörjas lämpliga och ändamålsenliga prövningsmekanismer som innefattar förbudsföreläggande enligt vad som är lämpligt. (23)Gränsöverskridande samarbete bör äga rum innan tillstånd meddelas om mer än en medlemsstat kan påverkas av driften av en anläggning, och bör inbegripa förhandsinformation och samråd med den berörda allmänheten och behöriga myndigheter i de övriga medlemsstater som kan påverkas. (24)Utvärderingen av direktiv 2010/75/EU visade att även om det borde främja omställningen av den europeiska industrin är det inte tillräckligt dynamiskt och stöder inte i tillräcklig grad spridningen av innovativa processer och teknik. Det är därför lämpligt att underlätta utprovning och införande av ny teknik med förbättrad miljöprestanda, underlätta samarbete med forskare och industrier i offentligt finansierade forskningsprojekt som omfattas av villkoren i de relevanta europeiska och nationella finansieringsinstrumenten samt inrätta ett särskilt centrum för att stödja innovation genom att samla in och analysera information om innovativ teknik, inbegripet ny teknik, som är relevant för verksamhet som omfattas av direktivet, och att beskriva dess utvecklingsnivå från forskning till användning (teknisk mognadsgrad eller TRL (Technology Readiness Level)) och dess miljöprestanda. Detta kommer också att ligga till grund för informationsutbytet om utarbetande, översyn och uppdatering av BAT-referensdokument. Innovativ teknik som ska samlas in och analyseras av centrumet bör åtminstone ligga på TRL-nivå 6–7 (tekniken demonstreras i lämplig miljö (lämplig industrimiljö om det gäller viktig möjliggörande teknik) eller som en systemprototyp i driftsmiljö).

(25)Att uppnå unionens mål för en ren, cirkulär och klimatneutral ekonomi senast 2050 kräver en djupgående omställning av unionens ekonomi. I enlighet med det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör verksamhetsutövare vid anläggningar som omfattas av direktiv 2010/75/EU därför åläggas att inkludera omställningsplaner i sina miljöledningssystem. Sådana omställningsplaner kommer också att komplettera kraven på företagens hållbarhetsrapportering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/34/EU genom att tillhandahålla medel för att konkret genomföra dessa krav på anläggningsnivå. Den första prioriteringen är omställningen av energiintensiva verksamheter som förtecknas i bilaga I. Därför bör verksamhetsutövare vid energiintensiva anläggningar utarbeta omställningsplaner senast den 30 juni 2030. Verksamhetsutövare vid anläggningar som bedriver annan verksamhet som förtecknas i bilaga I bör vara skyldiga att ta fram omställningsplaner som en del av den förnyade bedömningen och uppdateringen av tillståndet efter offentliggörandet av beslut om BAT-slutsatser som offentliggörs efter den 1 januari 2030. Omställningsplanerna bör fortsätta att vara vägledande dokument som utarbetas under verksamhetsutövarnas ansvar, men det revisionsorgan som anlitats av verksamhetsutövarna som en del av deras miljöledningssystem bör kontrollera att de innehåller de minimiuppgifter som ska fastställas av kommissionen i en genomförandeakt, och verksamhetsutövarna bör offentliggöra omställningsplanerna. (26)Det behövs ytterligare klarhet i bedömningskriterierna för om de renade gaser eller vätskor som uppstår vid förgasning och pyrolys av avfall är tillräckligt renade i en sådan omfattning att de inte längre är avfall innan de förbränns. (27)Mot bakgrund av det höga antalet uppfödningsanläggningar som bör inkluderas i tillämpningsområdet för direktiv 2010/75/EU, och att processerna och utsläppsmönstren på sådana anläggningar är relativt enkla, är det lämpligt att fastställa särskilda administrativa förfaranden för att utfärda tillstånd och för driften av de relevanta verksamheter som är anpassade till sektorn, utan att det påverkar kraven i fråga om information till allmänheten och allmänhetens deltagande, övervakning och efterlevnad. (28)Innovativ teknik på väg in på marknaden förväntas allt mer minska utsläppen av både föroreningar och växthusgaser från anläggningar som omfattas av både Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU och direktiv 2003/87/EG. Detta kommer att göra det möjligt att bygga upp ytterligare synergi mellan dessa direktiv, men det kan också påverka tillämpningen av dem, även på koldioxidmarknaden. På det här området innehåller direktiv 2003/87/EG en bestämmelse om att se över hur effektiva synergierna med direktiv 2010/75/EU är, och en uppmaning till att miljö- och klimatrelevanta tillstånd samordnas för att säkerställa att de åtgärder som behövs för att uppfylla unionens klimat- och energimål verkställs effektivare och snabbare. För att ta hänsyn till innovationens dynamik i detta avseende, och till den översyn som avses i artikel 8 i direktiv 2003/87/EG, bör kommissionen till Europaparlamentet och rådet senast 2028 och därefter vart femte år lämna in en rapport där man ser över genomförandet av direktiv 2010/75/EU. (29)För att säkerställa att direktiv 2010/75/EU fortsätter uppfylla sina mål att förebygga eller minska utsläpp av föroreningar och uppnå en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön, bör befogenheten att anta rättsakter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen så att den kan komplettera det direktivet genom att där fastställa driftsregler med krav för verksamheter i samband med uppfödning av fjäderfä, svin och nötkreatur, och ändra bilagorna I och Ia till direktivet genom att lägga till en agroindustriell verksamhet. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av den 13 april 2016. För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter erhåller Europaparlamentet och rådet alla handlingar samtidigt som medlemsstaternas experter, och deras experter ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter. (30)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av direktiv 2010/75/EU bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter med avseende på att inrätta i) det format som ska användas till tillståndssammanfattningen, ii) en standardiserad metodik för att bedöma om kostnaderna för att genomföra BAT-slutsatserna är oproportionerliga i förhållande till de möjliga miljövinsterna, iii) mätmetoden för att bedöma efterlevnaden av de gränsvärden för utsläpp som fastställs i tillståndet när det gäller utsläpp i luft och vatten, iv) de detaljerade arrangemang som behövs för upprättandet av och funktionen hos innovationscentrumet för industriell omställning och industriutsläpp (INCITE, Innovation Centre For Industrial Transformation and Emissions), samt v) det format som ska användas till omställningsplaner. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011. (31)För att säkerställa att de skyldigheter som fastställs i direktiv 2010/75/EU genomförs och verkställs ändamålsenligt, är det nödvändigt att specificera vad effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder som minst ska innefatta. Skillnader i påföljdssystem, att de ålagda påföljderna i många fall bedöms vara för låga för att verkligen avskräcka från olagligt beteende samt avsaknaden av enhetligt genomförande runtom i medlemsstaterna undergräver de lika villkoren för industriutsläpp i hela unionen. Hänsyn bör tas till direktiv 2008/99/EG om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser, när en upptäckt överträdelse enligt det här direktivet utgör ett brott inom tillämpningsområdet för direktiv 2008/99/EG. (32)När skada på människors hälsa har inträffat till följd av en överträdelse av nationella bestämmelser som antagits i enlighet med direktiv 2010/75/EU, bör medlemsstaterna säkerställa att de personer som berörs kan göra anspråk på och erhålla ersättning för denna skada från de relevanta fysiska eller juridiska personerna och, om så är lämpligt, från de relevanta behöriga myndigheter som är ansvariga för överträdelsen. Sådana regler för ersättning bidrar till att driva målen att bevara, skydda och förbättra miljön och skydda människors hälsa som fastställs i artikel 191 i EUF-fördraget. De understöder också den rätt till liv, människans rätt till integritet och det hälsoskydd som fastställs i artiklarna 2, 3 och 35 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och rätten till ett effektivt rättsmedel som fastställs i artikel 47 i stadgan. Dessutom ger Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/35/EG inte privata parter någon rätt till ersättning till följd av miljöskada eller ett överhängande hot om en sådan skada. (33)Det är därför lämpligt att direktiv 2010/75/EU tar upp rätten till ersättning för skador som drabbar enskilda personer. För att säkerställa att enskilda personer kan försvara sina rättigheter vid skador på hälsan som orsakas av överträdelser av direktiv 2010/75/EU, och därmed säkerställa att det direktivet verkställs mer effektivt, bör icke-statliga organisationer som främjar skydd av människors hälsa eller miljön, inklusive de som främjar konsumentskydd och uppfyller alla eventuella krav enligt nationell rätt, ges befogenhet att som en del av den berörda allmänheten delta i förfaranden, efter vad medlemsstaterna fastställer, antingen på den drabbades vägnar eller till stöd för den drabbade, utan att det påverkar nationella rättegångsregler om företrädande och försvar vid domstol. Medlemsstaterna åtnjuter vanligen processuell autonomi för att säkerställa ett effektivt rättsmedel mot överträdelser av unionsrätten, under förutsättning att likvärdighets- och effektivitetsprinciperna respekteras. Erfarenheten visar emellertid att även om det finns överväldigande epidemiologiska bevis för föroreningars negativa konsekvenser för befolkningens hälsa, i synnerhet när det gäller luft, är det svårt för de som drabbas av överträdelser av direktiv 2010/75/EU att med de rättegångsregler om bevisbörda som vanligen gäller i medlemsstaterna uppvisa ett orsakssamband mellan den skada som lidits och överträdelsen. Till följd av detta har de som drabbas av överträdelser av direktiv 2010/75/EU inte något ändamålsenligt sätt att få ersättning för den skada som orsakas av dessa överträdelser. För att stärka enskilda personers rätt till ersättning för överträdelser av direktiv 2010/75/EU och bidra till att direktivets krav blir mer effektivt verkställda i hela unionen, är det nödvändigt att anpassa den bevisbörda som gäller i sådana situationer. När en enskild person kan ge tillräckligt tillförlitliga bevis för att ge upphov till en presumtion att överträdelsen av direktiv 2010/75/EU är ursprung till skadan som orsakades på en enskild persons hälsa, eller har bidragit avsevärt till den, bör det vara svaranden som ska motbevisa den presumtionen för att undgå sin ansvarsskyldighet. (34)Den påverkan direktiv 2010/75/EU har på medlemsstaternas processuella autonomi bör vara begränsad till vad som är nödvändigt för att säkerställa de mål om att skydda människors hälsa genom en säker miljö som eftersträvas i det direktivet, och bör inte påverka andra nationella processuella regler som fastställer rätten att söka ersättning för överträdelser av det direktivet. Sådana nationella regler bör emellertid inte medföra att den mekanism för att söka ersättning som krävs i direktiv 2010/75/EU fungerar sämre. (35)Genomförandet av direktiv 2010/75/EU har visat att olika medlemsstater tillämpar det olika när det gäller vilka anläggningar för tillverkning av keramiska produkter genom bränning som omfattas, eftersom definitionen av den verksamheten är formulerad så att medlemsstaterna kunnat bestämma om de ska tillämpa båda kriterierna om produktionskapacitet respektive ugnskapacitet eller bara ett av dem. I syfte att säkerställa ett mer konsekvent genomförande av det direktivet och säkra lika villkor i hela unionen, bör sådana anläggningar inkluderas i direktivets tillämpningsområde varje gång något som helst av dessa kriterier är uppfyllt. (36)När den behöriga myndigheten sätter gränsvärden för utsläpp för förorenande ämnen, bör den beakta samtliga ämnen, även nya riskämnen, som kan släppas ut från den berörda anläggningen och kan ha betydande påverkan på miljön eller människors hälsa. När detta görs bör de utsläppta ämnenas farliga egenskaper, mängd och karaktär och deras potential att förorena olika miljömedier tas i beaktande. BAT-slutsatserna är i relevanta fall referenspunkt för att välja ut de ämnen som det ska sättas gränsvärden för utsläpp för, även om den behöriga myndigheten får besluta att välja ytterligare ämnen. För närvarande är enskilda förorenande ämnen förtecknade på ett icke-uttömmande sätt i bilaga II till direktiv 2010/75/EU, vilket inte är förenligt med helhetssynen i det direktivet och inte återspeglar att de behöriga myndigheterna behöver ta hänsyn till samtliga relevanta förorenande ämnen, inklusive nya riskämnen. Den icke-uttömmande förteckningen över förorenande ämnen bör därför tas bort. I stället bör det hänvisas till förteckningen över föroreningar i bilaga II till förordning (EG) nr 166/2006. (37)Även om avfallsdeponier ingår i tillämpningsområdet för direktiv 2010/75/EU, finns det inga BAT-slutsatser om avfallsdeponier, eftersom den verksamheten omfattas av rådets direktiv 1999/31/EG och kraven i det senare direktivet anses utgöra bästa tillgängliga teknik. På grund av den tekniska utveckling och innovation som ägt rum sedan direktiv 1999/31/EG antogs, finns det nu mer ändamålsenlig teknik tillgänglig för att skydda människors hälsa och miljön. Genom att anta BAT-slutsatser enligt direktiv 2010/75/EU skulle det bli möjligt att ta itu med de viktiga miljöfrågor som har med driften av deponier att göra, däribland betydande utsläpp av metan. Direktiv 1999/31/EG bör därför göra det möjligt att anta BAT-slutsatser om avfallsdeponier enligt direktiv 2010/75/EU. (38)Direktiven 2010/75/EU och 1999/31/EG bör därför ändras i enlighet med detta. (39)Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att säkerställa en hög miljöskyddsnivå och förbättra miljöns kvalitet, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av den gränsöverskridande karaktären hos föroreningar från industriella verksamheter, bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (40)I enlighet med proportionalitetsprincipen är det nödvändigt och lämpligt, för att uppnå det grundläggande målet att säkerställa en hög skyddsnivå för miljön och förbättra miljökvaliteten, att fastställa bestämmelser om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar som härrör från industriella verksamheter. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen, i enlighet med artikel 5.4 i fördraget om Europeiska unionen. (41)I enlighet med den gemensamma politiska förklaringen från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument av den 28 september 2011 har medlemsstaterna åtagit sig att, när det är motiverat, låta anmälan av införlivandeåtgärder åtföljas av ett eller flera dokument som förklarar förhållandet mellan de olika delarna i direktivet och motsvarande delar i de nationella instrumenten för införlivande. Med avseende på detta direktiv anser lagstiftaren att översändandet av sådana dokument är berättigat. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Ändringar av direktiv 2010/75/EU

Direktiv 2010/75/EU ska ändras på följande sätt: 1. I artikel 1 ska andra stycket ersättas med följande: ”Det innehåller också bestämmelser som syftar till att förebygga eller, när det visar sig vara omöjligt, minska utsläppen till luft, vatten och mark och förebygga uppkomst av avfall, så att en hög skyddsnivå kan uppnås för människors hälsa och för miljön som helhet.” 2. I artikel 2 ska punkt 1 ersättas med följande: ”1. Detta direktiv gäller de industriella verksamheter som ger upphov till föroreningar som avses i kapitlen II–VIa.” 3. Artikel 3 ska ändras på följande sätt: a)Punkt 3 ska ersättas med följande: ”3. anläggning: en fast, teknisk enhet inom vilken en eller flera av de verksamheter som anges i bilaga I, i bilaga Ia eller i del 1 i bilaga VII bedrivs, liksom all annan därmed förknippad verksamhet på samma plats som tekniskt sett är knuten till de verksamheter som anges i dessa bilagor och som kan påverka utsläpp och föroreningar.” b)Punkt 12 ska ersättas med följande: ”12. BAT-slutsatser: ett dokument som innehåller de delar av ett BAT-referensdokument där slutsatserna om bästa tillgängliga teknik (BAT, Best Available Technique) fastställs, en beskrivning av denna, information för att bedöma dess tillämplighet, utsläppsnivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik, miljöprestandanivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik, minimiinnehållet i ett miljöledningssystem inklusive riktmärken som motsvarar bästa tillgängliga teknik, kontroll som motsvarar denna, förbrukningsnivåer som motsvarar denna och vid behov relevanta åtgärder för avhjälpande av föroreningsskada på platsen.” c)Följande punkt ska införas som punkt 13a: ”13a. miljöprestandanivåer som motsvarar bästa tillgängliga teknik: de miljöprestandanivåer, utom utsläppsnivåer, som erhålls under normala driftsförhållanden med en typ av bästa tillgängliga teknik eller en kombination av olika typer av bästa tillgängliga teknik.” d)Punkt 17 ska ersättas med följande: ”17. den berörda allmänheten: den allmänhet som berörs eller kan antas bli berörd av, eller som har ett intresse av, beslut om meddelande eller uppdatering av tillstånd eller tillståndsvillkor. Icke-statliga organisationer som främjar skydd av människors hälsa eller miljön och som uppfyller kraven i nationell lagstiftning ska med avseende på denna definition anses ha ett sådant intresse.” e)Följande punkter ska införas som punkterna 23a, 23b och 23c: ”23a. svin: svin enligt definitionen i artikel 2 i rådets direktiv 2008/120/EG*. 23b. nötkreatur: tamdjur av arten Bos taurus. 23c. djurenhet: motsvarigheten, i fråga om betesmark, till en vuxen mjölkko som producerar 3 000 kg mjölk om året, utan ytterligare koncentrerat livsmedel, vilken används för att uttrycka storleken på jordbruksföretag som föder upp olika kategorier av djur, med de omräkningsfaktorer, med hänvisning till faktisk produktion inom ett kalenderår, som fastställs i bilaga II till kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 808/2014**.”

* Rådets direktiv 2008/120/EG av den 18 december 2008 om fastställande av lägsta djurskyddskrav vid svinhållning (EUT L 47, 18.2.2009, s. 5). ** Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 808/2014 av den 17 juli 2014 om regler för tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (EUT L 227, 31.7.2014, s. 18). f)Följande punkter ska läggas till som punkterna 48–53: ”48. industrimineraler: mineraler som används i industrin för produktion av halvfabrikat eller slutprodukter, med undantag för metallmalmer, energimineraler, konstruktionsmineraler och ädelstenar. 49. metallmalmer: malmer som ger avkastning i form av metaller eller metalliska material. 50. utsläppsnivåer som motsvarar ny teknik: de utsläppsnivåer som erhålls under normala driftsförhållanden med användning av en ny teknik eller en kombination av nya typer av teknik, uttryckta som ett genomsnitt under en bestämd tidsperiod, under specificerade referensförhållanden. 51. miljöprestandanivåer som motsvarar ny teknik: de miljöprestandanivåer, utom utsläppsnivåer, som erhålls under normala driftsförhållanden med en ny teknik eller en kombination av olika typer av ny teknik. 52. säkerställande av efterlevnad: mekanismer för att säkerställa efterlevnad genom tre kategorier av insatser, nämligen främjande av efterlevnad, övervakning av efterlevnad, samt uppföljning och verkställande åtgärder. 53. riktmärken: de vägledande miljöprestandanivåer, utom utsläppsnivåer, som motsvarar bästa tillgängliga teknik och som kan innefatta a) förbrukningsnivåer, b) resurseffektivitetsnivåer och återanvändningsnivåer, avseende resurser i form av material, vatten och energi, e) avfallsnivåer och andra nivåer som erhålls under specificerade referensförhållanden.” 4. I artikel 4.1 ska andra stycket ersättas med följande: ”Med avvikelse från första stycket får medlemsstaterna fastställa ett registreringsförfarande för anläggningar som endast omfattas av kapitel V eller kapitel VIa.” 5. I artikel 5 ska följande punkt läggas till som punkt 4: ”4. Medlemsstaterna ska säkerställa att tillstånd som meddelas enligt denna artikel görs tillgängliga på internet, kostnadsfritt och utan att åtkomsten begränsas till registrerade användare. Dessutom ska en sammanfattning av varje tillstånd göras tillgänglig för allmänheten enligt samma villkor. Denna sammanfattning ska som minst omfatta följande: a) En översikt av de huvudsakliga tillståndsvillkoren. b) Gränsvärdena för utsläpp och gränsvärdena för miljöprestanda. c) Eventuella undantag som h