EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 11.03.1998 
KOM(1998) 143 slutlig 
MEDDELANDE FRÄN KOMMISSIONEN 
OFFENTLIG UPPHANDLING INOM 
EUROPEISKA UNIONEN 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
1 INLEDNING 1 
2 ANPASSA REGELVERKET TILL MARKNADENS UTVECKLING 4 
2.1 Grundregler: förenkling och flexibelt gensvar på marknadens utveckling...............................4 
2.1.1 Mål 4 
2.1.2 Presentation av ett lagstiftningspaket 5 
2.1.2.1 Anpassa tillämpningsområdet för direktiv 93/38/EEG till utvecklingen inom de 
sektorer det omfattar 6 
2.1.2.2 Främja möjligheterna till dialog 7 
2.1.2.3 Raminköpens roll 7 
2.1.2.4 Behandling av koncessionskontrakt och andra former av offentlig-privata partnerskap 
8 
2.1.3 Förtydligande och kodifiering 10 
2.2 Ett bättre genomförande av den offentliga upphandlingspolitiken: ett gemensamt ansvar för 
medlemsstaterna, kommissionen och de ekonomiska aktörerna.............................................. 11 
2.2.1 Mål 11 
2.2.2 En förbättrad kontroll på EU-nivå 12 
2.2.3 Oberoende myndigheter 13 
2.2.4 Marknadsövervakning 14 
2.2.5 Attestering: en garanti för icke-diskriminering vid offentlig upphandling 15 
2.2.6 Bekämpning av korruption 15 
2.2.7 Kommissionens upphandlingar 16 
3 SKAPA ETT FÖRETAGSVÄNLIGT KLIMAT - FRAMFÖR ALLT FÖR DE 
SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAGEN 18 
3.1 Utbildning, information och åtgärder för att hjälpa små och medelstora företag 18 
3.1.1 Mål ....18 
3.1.2 Information 18 
3.1.3 Utbildning och bästa rutiner ("best practice") 19 
3.1.4 Åtgärder för små och medelstora företag 19 
3.1.5 Kvalifikation av leverantörer 20 
3.2 På väg mot en effektiv elektronisk upphandling 21 
3.2.1 Mål 21 
3.2.2 Framtidsperspektiv : Elektronisk handel i informationssamhället 23 
1^ 
3.2.3 Föreslagna åtgärder 24 
4 KOMPLETTERING AV OCH SAMVERKAN MED ANDRA 
POLITIKOMRÅDEN I GEMENSKAPEN 25 
4.1 Mål 25 
4.2 Försvaret 25 
4.3 Miljöhänsyn 26 
4.4 Sociala och arbetsmarknadspolitiska hänsyn 28 
4.5 Konsumentskydd 29 
4.6 Internationella aspekter 29 
4.6.1 öppnande av de offentliga upphandlingsmarknaderna i tredje land för europeiska 
företag 29 
4.6.2 Integrering av grannländers ekonomier i EU:s politik för offentlig upphandling 30 
4.6.3 Säkerställande av effektivitet i upphandlingar som finansieras av EU 31 
Bilagal 32 
Bilaga 2 33 
Ib 
1 INLEDNING 
Att optimera den inre marknadens funktion är av avgörande betydelse för Europeiska 
unionen. Syftet med kommissionens Handlingsplan för den inre marknaden1, som 
godkänts av Europeiska rådet i Amsterdam och Europaparlamentet, är att säkerställa att 
den inre marknadens möjligheter förverkligas. Som en del av handlingsplanen 
publicerade kommissionen i november 1997 det första numret av Resultatöversikt2, som 
innehåller detaljerade indikatorer på graden av genomförande och tillämpning av 
lagstiftningen om den inre marknaden. 
I resultatöversikten bekräftades att offentlig upphandling är ett av de nyckelområden på 
den inre marknaden där resultaten ännu inte är i nivå med förväntningarna. Detta är av 
särskild betydelse på grund av de offentliga upphandlingsmarknadernas ekonomiska 
betydelse: de representerar ett värde på mer än 720 miljarder ecu, eller omkring 11 % av 
unionens BNP, vilket är liktydigt med hälften av Förbundsrepubliken Tysklands BNP. 
Syftet med den nuvarande politiken på upphandlingsområdet är att öppna de nationella 
offentliga upphandlingsmarknaderna för konkurrens från andra medlemsstater, genom att 
erbjuda konkurrenskraftiga leverantörer betydande affärsmöjligheter. Dessa möjligheter 
omfattar även EES-länderna och Europas viktigaste handelspartners, USA, Kanada och 
Japan. För EES-ländernas vidkommande beror detta på att gemenskapsrättens regler på 
området för offentlig upphandling integrerats i EES-avtalet, och därmed i EFTA-
ländernas lagstiftning. Avtalet tillförsäkrar EFTA-ländernas leverantörer tillträde till 
gemenskapsmarknaden, liksom den garanterar att gemenskapens leverantörer har tillträde 
till EFTA-ländernas marknad. Den nuvarande politiken syftar till att främja öppna 
upphandlingsrutiner på ett konkurrenspräglat område, vilka gör det möjligt att uppnå 
bästa förhållande mellan pris och kvalité i samband med upphandling. Konkurrens om 
offentliga kontrakt inom EU kommer att leda till en effektiv resursallokering och på så 
sätt förbättra kvalitén på offentlig service. Dessutom kommer den att leda till ökad 
ekonomisk tillväxt, konkurrenskraft och till att skapa sysselsättning. En effektiv offentlig 
upphandling är särskilt viktig i ljuset av det snara genomförandet av den gemensamma 
valutan, och det rådande klimatet av stabilitet och budgetbegränsningar, och är en 
förutsättning för att en så grundläggande förändring skall kunna äga rum och utvecklas 
under tillfredsställande omständigheter. Genom att förhindra ineffektiva offentliga 
utgifter och utgöra ett mycket viktigt instrument för att förebygga korruption, kan en 
effektiv upphandlingspolitik bidra till att stärka skattebetalarnas förtroende för 
myndigheterna och deras förvaltning av skattemedlen. Även om bekämpning av 
korruption inte utgör upphandlingspolitikens främsta mål bör en förbättring av de 
offentliga upphandlingsförfarandena effektivt bidra i denna kamp3. De förslag som 
1 CSE(97) 0001 slutlig, 4.6.1997. 
2 Resultatöversikt för den inre marknaden, nr 1, november 1997, SEC 97/2196. 
3 Se kommissionens och rådets meddelande till rådet och Europaparlamentet om unionens politik för bekämpning 
av korruption 
redovisas i detta meddelande och som syftar till ökrd öppenhet och klarhet, såsom 
publiceringen av uppgifter om upphandlingar elltr tillsättandet av oberoende 
övervakningsorgan i varje medlemsstat, kommer att bidra till att skapa ett system som 
minskar riskerna för korruption. 
Det juridiska ramverket, som bygger på de principer och regler som fastställs i fördraget 
och preciseras i sex direktiv - varav de första är över tjugo år gamla - fullbordades för 
nästan fyra år sedan. Flera medlemsstater har dock ännu inte genomfort alla direktiv. 
Såsom framgår av resultatöversikten från november 1997 är offentlig upphandling ett av 
de områden som visar upp de största underskotten vad avser införlivande: endast 55,6% 
av direktiven är korrekt genomförda i alla medlemsstater4. Kommissionens meddelande 
Den inre marknadens följder och effektivitet5 visar dessutom klart att de ekonomiska 
resultat som hittills uppnåtts inte är i nivå med förväntningarna. Även om 
importpenetrationen i den offentliga sektorn (dvs. summan av upphandlande enheters 
direkta och indirekta import) stigit från 6% 1987 till nuvarande 10% kan man konstatera 
att de enskilda sektorerna förblir stängda på grund av användningen av standarder, 
certifierings-och kvalifikationssystem. Dessutom finns inga klara tecken på att någon 
priskonvergens skett under samma period. 
Oroad över medlemsstaternas bristande genomförande av direktiven och besviken över 
nyss nämnda ekonomiska resultat publicerade kommissionen i november 1996 sin 
grönbok Offentlig upphandling inom Europeiska unionen: överväganden inför 
framtiden6. Den stora responsen på grönboken är uppmuntrande. Nästan 300 inlägg har 
inkommit från en lång rad nyckelaktörer, och kommissionen tackar alla de institutioner, 
medlemsstater, leverantörer och upphandlare, branschorganisationer (på såväl utbuds-
som efterfrågesidan) samt övriga intresserade parter för deras synpunkter. Diskussionerna 
i rådet, Europaparlamentet och de rådgivande kommittéerna för offentlig upphandling har 
likaledes varit synnerligen produktiva och behjälpliga. 
Samtliga framförda synpunkter har noggrant analyserats av kommissionen. De åtgärder 
som föreslås i detta meddelande beaktar fullt ut dessa synpunkter, erkänner att 
upphandlingspolitiken måste ges nytt liv för att få fullt utbyte av det aktuella regelverket 
samt bestämmer inriktningen för den offentliga upphandlingspolitiken i Europeiska 
unionen under de kommande fem åren. 
Kommissionen drar två slutsatser av debatten; dels måste åtgärder vidtas från unionens 
sida för att se till att det aktuella regelverket på området för offentlig upphandling ger de 
förväntade ekonomiska fördelarna, dels måste de befintliga instrumenten anpassas till de 
ändrade ekonomiska villkoren. Att uppnå detta kommer att kräva en enorm insats av 
samtliga inblandade parter: kommissionen, medlemsstaterna och den privata sektorn. 
Medan de regler och principer, som ligger till grund for den inre marknaden, fastställdes 
redan vid antagandet av Romfördraget har Europa genomgått djupgående förändringar 
sedan de första direktiven om offentlig upphandling antogs på 1970-talet. 
Informationsrevolutionen, den ändrade inställningen till statens roll i ekonomin -
privatisering, avreglering av nätverksamhet i försörjningssektorerna, partnerskap mellan 
4 Se bilaga 1 
5 KOM(96) 0520 slutlig, 30.10.1996. 
6 KOM(96) 0583 slutlig, 27.11.1996. 
-2-
det offentliga och det privata - tillsammans med införandet av budgetrestriktioner och 
den ökade gränsöverskridande handeln med varor och tjänster som den inre marknaden 
medfört, har lett till en höggradigt konkurrensutsatt företagsmiljö och ett ökat 
medvetande bland allmänheten om nödvändigheten att bekämpa korruption och förhindra 
missbruk av offentliga medel. 
Den grundtanke som utkristalliserats ur debatten om grönboken är att det juridiska 
ramverket bör förenklas och anpassas till den nya elektroniska eran, samtidigt som dess 
grundläggande struktur inte déstabiliseras och onödiga ändringar, som annars skulle 
innebära ytterligare lagstiftningsarbete på gemenskapsnivå och på nationell nivå, 
undviks. 
Huvudpunkterna i gemenskapens gensvar och i de åtgärder som föreslås i detta 
meddelande är följande: 
• Kommissionen inser att ett stabilt regelverk är av avgörande betydelse för de 
offentliga upphandlingsmarknadernas smidiga funktion och för att bevara 
marknadsaktörernas förtroende för systemets effektivitet. Det nuvarande ramverket 
är dock inget självändamål utan ett medel för att den inre marknadens fördelar inom 
offentlig upphandling skall kunna uppnås. Politiken, bestämmelserna och 
rättstillämpningen bör anpassas efter verkligheten och inte tvärtom. Mot bakgrund av 
de omfattande förändringar som ägt rum sedan de första direktiven offentliggjordes 
på 1970-talet är kommissionen medveten om behovet av att ge sin politik en ny 
inriktning och att modernisera reglerna. 
• Kommissionen är medveten om att det nuvarande regelverket är komplicerat och att 
förfarandena inte är flexibla. Därför avser den att förenkla regelverket och göra 
förfarandena mer smidiga. I detta sammanhang innebär förenkling dels förtydligande 
dels ändring av gällande regler. För att bevara det juridiska ramverkets stabilitet, 
kommer förtydligandet av gällande regler att prioriteras för att lösa de mest 
komplicerade frågorna. Då ett sådant förtydligande inte är tillräckligt eller då det 
nuvarande ramverket inte anses vara tillräckligt smidigt för att kunna beakta nya 
upphandlingsrutiner eller marknadsrealiteter, avser kommissionen att föreslå 
ändringar i form av ett lagstiftningspaket. 
• Användningen av informations- och kommunikationsteknik inom offentlig 
upphandling kommer att vara avgörande för vår förmåga att anpassa oss i framtiden 
och upprätthålla den europeiska industrins konkurrenskraft. En mer systematisk 
användning av elektroniska medel kommer att leda till snabbare 
upphandlingsförfaranden och avsevärt lägre transaktionskostnader under hela 
livscykeln för de inköpta varorna eller tjänsterna. 
• Att fastställa och genomdriva rättsregler utgör inte i sig någon garanti på att önskade 
ekonomiska fördelar uppnås. Andra åtgärder med syfte att förbättra tillträdet till 
marknaden är minst lika viktiga och nödvändiga: 
- För att få till stånd en effektiv upphandling är det av avgörande betydelse att 
olika medverkande i en offentlig upphandling utbildas till professionella 
inköpare. Utbildningen bör inte bara vara inriktad på rättsreglerna som sådana, 
utan också på hur reglerna kan tillämpas effektivt i den dagliga upphandlingen 
och hur nya arbetsmetoder kan utvecklas på en marknad i kontinuerlig 
förändring. 
- Den relativt svaga responsen bland leverantörer på den enorma mängd 
affärsmöjligheter som erbjuds, utgör ett problem som måste bemötas genom ett 
främjat medvetande hos leverantörerna om vad som står på spel, vilket kan 
åstadkommas med hjälp av förbättrad öppenhet omkring och tillgång till 
information om vilka kontraktsmöjligheter som finns, allmänna uppgifter om 
marknadsövervakning och övrig information. 
- Särskilda åtgärder till förmån för små och medelstora företag har efterlysts av 
Europaparlamentet. Åtgärder kommer att vidtas i samband med de allmänna 
problemen med leverantörers deltagande. 
I processen för att upprätta en inre marknad på området för offentlig upphandling intar 
medlemsstaterna och det europeiska näringslivet en nyckelroll. Om regeringarna 
genomdriver det juridiska ramverket och i övrigt själva föregår med gott exempel bygger 
de upp förtroendet för upphandlingsmarknadernas öppenhet. Det europeiska näringslivet 
bör för sin del aktivt söka efter nya avsättningsmöjligheter och stå på sig mera för att 
hävda sina rättigheter då svårigheter uppstår. Offentlig upphandling har alltför stor 
betydelse för den europeiska ekonomin för att lämnas i händerna på ett begränsat antal 
specialister. Endast ett verkligt partnerskap mellan gemenskapen, medlemsstaterna och 
näringslivet kommer att ge de fördelar som man med rätta kan förvänta sig. 
2 ANPASSA REGELVERKET TILL MARKNADENS 
UTVECKLING 
2.1 Grundregler: förenkling och flexibelt gensvar på 
marknadens utveckling 
2.1.1 Mål 
Det framgår av den debatt som följde på publiceringen av kommissionens grönbok att det 
befintliga juridiska ramverket och dess förfaranden7 måste förenklas. Kommissionen har 
accepterat detta, inte minst eftersom det ligger i linje med ett av de strategiska målen för 
dess handlingsplan, nämligen att stärka det nuvarande ramverket, bland annat genom att 
förenkla och förbättra bestämmelserna på nationell nivå och på gemenskapsnivå (det 
första strategiska målets fjärde åtgärd). 
Direktiven 93/36/EEG, 93/37/EEG och 92/50/EEG om offentlig upphandling av varor, bygg- och 
anläggningsarbeten och tjänster (de s.k. "klassiska direktiven") med ändring av direktiv 97/52/EEG; direktiv 
93/38/EEG om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, 
transport- och telekommunikationssektorerna ("försörjningsdirektivet") med ändring av direktiv 98/4/EEG; 
direktiven 89/665/EEG och 92/13/EEG om granskningsförfaranden ("rättsmedelsdirektiven"). 
Under alla omständigheter är kommissionen skyldig att på nytt granska tillämpningen av 
direktiven inom de tidsfrister som direktiven föreskriver, vilket Europaparlamentet 
påminde kommissionen om i sitt yttrande om grönboken. Detta meddelande utgör således 
både ett svar på Europaparlamentets begäran och på den i direktiven föreskrivna 
skyldigheten. 
I detta sammanhang innebär "förenkling" dels ett "förtydligande" av otydliga och 
invecklade bestämmelser, dels en "justering" av gällande regler, då problemen inte kan 
lösas genom tolkning av reglerna. 
Kommissionen anser att vissa viktiga frågor inte kan lösas genom tolkningsdokument 
utan kräver att lagstiftningen justeras. En sådan justering kommer inte att leda till en 
överreglering utan syftar tvärtom till att göra reglerna och förfarandena tydligare och 
smidigare. Justeringen av ramverket kommer att ske på ett målinriktat sätt så att dess 
struktur och grunder respekteras. 
Dessa justeringar ligger också i linje med vad som föreskrivs i handlingsplanen för den 
inre marknaden, i vilken kommissionen redan hade påtalat att bisterna i det nuvarande 
ramverket för offentlig upphandling måste åtgärdas, för att säkerställa att den inre 
marknaden fungerar smidigt på detta område (det första strategiska målets femte åtgärd). 
2.1.2 Presentation av ett lagstiftningspaket 
Även om kommissionen anser det nödvändigt att på vissa punkter justera det nuvarande 
ramverket, vill den påminna om att de senast antagna direktiven på området för offentlig 
upphandling, tre år efter det att tidsfristen för införlivande löpt ut, ännu inte fullständigt 
införlivats i alla medlemsstater. I åtskilliga inlägg i debatten om grönboken, och framför 
allt i Europaparlamentets yttrande, beklagades detta och kommissionen anmodades 
snarast ingripa. 
Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att visa sin politiska vilja att snarast åtgärda 
dessa förseningar i genomförandet. Att direktiven genomförs och tillämpas på ett korrekt 
sätt är en förutsättning för att den offentliga upphandlingspolitiken skall fungera 
ändamålsenligt. Kommissionen vill därför bekräfta att den är fast besluten att vidta alla 
åtgärder som krävs för att medlemsstaterna skall uppfylla sina skyldigheter. 
Kommissionen föreslår i detta avseende en rad åtgärder (se avsnitt 2.2 nedan). 
Kommissionen avser att föreslå en rad ändringar i den nuvarande lagstiftningen på 
följande områden: 
• Presentation av förslag med syfte att de sektorer eller tjänster, som i varje enskild 
medlemsstat, verkar under effektiva konkurrensförhållanden, undantas från direktiv 
93/38/EEG (vatten, energi, transport och telekommunikationer). 
• Införandet av mer flexibla förfaranden, nämligen en "konkurrenspräglad dialog" och 
"raminköp", för att svara på den kritik som emellanåt har förts fram om att 
nuvarande förfaranden är överdrivet rigida och formella, och att en strikt respekt för 
förfarandena orsakar funktionsrubbningar i upphandlingen. 
• Reglering av vissa fenomen, såsom koncessionskontrakt eller kontrakt avseende 
offentliga tjänster och andra former av partnersskap mellan den privata och den 
-5-
offentliga sektorn liksom privatiseringar, för att deras funktion skall överensstämma 
med den inre marknadens funktion. 
Upphandling som fullt ut är elektronisk (se avsnitt 3.2 nedan). 
Kommissionen kommer att lägga fram förslag i ett lagstiftningspaket som 
syftar till att göra vissa justeringar i gällande regelverk pä områden, där en 
dynamisk tolkning av regierna inte räcker för att lösa de påvisade 
problemen. 
2.1.2.1 Anpassa tillämpningsområdet för direktiv 93/38/EEG till 
utvecklingen inom de sektorer det omfattar 
I samband med avregleringen inom vissa av de sektorer som omfattas av direktiv 
93/38/EEG (vatten, energi, transport och telekommunikation) finns det anledning att 
undersöka i vilken grad avregleringen har öppnat för konkurrens i de berörda sektorerna, 
för att kunna avgöra huruvida direktivets restriktioner som åläggs de upphandlande 
enheterna fortfarande är motiverade. Restriktionerna grundar sig på den brist på 
konkurrens som följer av att staten tilldelat en viss operatör en ensamrätt eller en annan 
rättighet. Sådana statsgaranterade privilegier motsvarades av vissa krav på 
offentliggörande och tillämpning av procedurregler vid offentlig upphandling. Då det kan 
fastställas att det inom en särskild sektor råder effektiv konkurrens bör gällande 
förpliktelser upphävas. 
Kommissionen stod bakom avregleringsprocessen i de av direktiv 93/38/EEG omfattade 
sektorerna (se den tredje rapporten om genomförandet av lagstiftningspaketet avseende 
telekommunikationer8). Den bör nu ta hänsyn till den utveckling som skett liksom till 
marknadens nya inriktningar, så att de enheter som, precis som privata företag - som bara 
handlar utifrån ekonomiska kriterier - verkar under effektiva konkurrensförhållanden, inte 
skall omfattas av direktivets tillämpningsområde. 
Kommissionen överväger att före utgången av 1998 lägga fram förslag om 
att från tillämpningsområdet för direktiv 93/38/EEG undanta de sektorer 
och/eller tjänster som omfattas därav (vatten, energi, transport och 
telekommunikationer), som i varje enskild medlemsstat, verkar under 
effektiva konkurrensförhållanden. 
I den närmaste framtiden avser kommissionen att i ljuset av EG-
domstolens rättspraxis utnyttja de möjligheter som erbjuds i direktivets 
artikel 8 för att frän direktivets tillämpningsområde undanta de tjänster 
inom telekommunikationssektorn som verkar under effektiva 
konkurrensförhållanden. Upphandlande enheter uppmanas därför att 
underrätta kommissionen om vilka tjänster som, enligt dem, är att anse 
som undantagna frän tillämpningsområdet för direktiv 93/38/EEG. 
8 "Third report on the implementation of the telecommunication regulation package" KOM(98) 80, 19.2.1998. 
Vid bedömningen av huruvida konkurrensförhållandena är effektiva avser 
kommissionen att ta hänsyn till bl.a. i vilken grad gemenskapens relevanta 
bestämmelser införlivats med nationell rätt och tillämpas. 
2.1.2.2 Främja möjligheterna till dialog 
Ett stort antal bidrag har bekräftat, vilket redan konstaterats av kommissionen, att 
inköpare - framför allt inom särskilt komplexa sektorer som är i ständig utveckling, 
såsom högteknologi-sektorn - vet vilka deras behov är men ej på förhand vet vilken 
teknisk lösning som bäst svarar mot behoven. Inköpare och leverantörer har därför, i 
sådana fall, behov av att kunna diskutera kontraktet och i Övrigt föra en dialog. De 
allmänna upphandlingsförfarandena enligt de "klassiska" direktiven medger emellertid 
bara ett mycket begränsat utrymme för diskussioner under upphandlingens gång och 
uppfattas därmed som alltför rigida i dessa situationer. 
Kommissionen avser därför att föreslå vissa ändringar av texterna till 
gällande direktiv för att göra upphandlingsförfarandena smidigare och för 
att dialog vid upphandling inte längre skall ske endast i undantagsfall, 
vidare avser den att lägga fram förslag till ett nytt förfarande, s.k. 
"konkurrenspräglad dialog" ("competitive dialogue"). Detta förfarande 
skulle läggas till det "öppna förfarandet" och det "selektiva förfarandet" 
och därmed ersätta det nuvarande förhandlade förfarandet med 
föregående publicering. Under vilka omständigheter och på vilket sätt 
upphandlande enheter kommer att få använda det nya förfarandet, liksom 
hur detta förfarande kommer att se ut, kommer att preciseras bl.a. med 
beaktande av principerna om Öppenhet och likabehandling. Som 
undantagsförfarande skulle därmed bara ett förfarande, s.k. 
"direktupphandling" kvarstå, för vilken villkoren för tillämpning skall 
tolkas restriktivt enligt domstolens rättspraxis. 
Syftet med detta initiativ är inte att införa nya rättsliga begränsningar, utan tvärtom att 
förenkla förfarandena och göra dem smidigare. Detta önskas av alla de aktörer som 
deltagit i debatten om grönboken, såväl från offentliga institutioner som från den privata 
sektorns sida. Initiativet kommer att ge operatörerna ett större handlingsutrymme, vilket 
kommer att få positiva effekter både när det gäller upphandlingens kvalitet och dess 
effektivitet. 
2.1.2.3 Raminköpens roll 
På marknader som ständigt utvecklas, såsom marknaderna för IT-produkter och tjänster, 
är det ur ekonomisk synvinkel svårt att rättfärdiga att offentliga inköpare binds upp av 
fasta pris och villkor. Offentliga inköpare upplever allt mer ett behov av att kunna styra 
sina inköp på lång sikt. Denna typ av kontrakt bör därför vara tillräckligt flexibel när det 
gäller dess grundläggande villkor. Frågan huruvida en sådan flexibilitet står i 
överensstämmelse med direktiven inom de "klassiska" sektorerna har påpekats i ett stort 
antal bidrag. 
För att förenkla förfarandena och klargöra situationen överväger 
kommissionen att lägga fram föreslag till justeringar av gällande regler för 
att flexibla kontrakt skall kunna användas i större utsträckning, vilka gör 
det möjligt att ta löpande hänsyn till produkt- och prisutvecklingen. Långa 
avtal kan dock innebära risker för den fria konkurrensen eftersom de kan 
frysa rådande marknadsförhållanden och leda till att vissa företag slås ut. 
Det är därför viktigt att finna en exakt rättslig ram för hur sådana kontrakt 
skall användas. Utan att föregripa debatten i denna fråga, anser 
kommissionen att "raminköp" bör offentliggöras genom en annons, som 
innehåller objektiv och överskådlig Information. Efter anmälan av 
ansökningar skulle listor över möjliga leverantörer kunna upprättas. För 
att inte stänga marknaderna bör dessa förteckningar bara ha begränsad 
giltighetstid eller ständigt vara öppna för nya ansökningar. 
2.1.2.4 Behandling av koncessionskontrakt och andra former av offentlig­
privata partnerskap 
Begreppet "offentlig-privata partnerskap" omfattar de olika formerna av privat 
deltagande i finansieringen och förvaltningen av infrastruktur och offentliga tjänster. Den 
roll som myndigheter fortsätter att ta på sig i denna typ av partnerskap varierar avsevärt 
beroende på sammanhang. Kommissionen tänker på intet sätt ingripa i de val 
medlemsstaterna gör när det gäller privat eller offentlig finansiering och förvaltning av 
dessa infrastrukturer och tjänster, eftersom detta är medlemsstaternas egen angelägenhet. 
För att helt ligga i fas med verkligheten bör kommissionen däremot definiera den 
rättsliga ram som tillåter att dessa former av partnerskap utvecklas samtidigt som den 
garanterar att konkurrenslagstiftningen och fördragets grundläggande principer 
respekteras. 
För närvarande är det bara koncessionskontrakt för offentliga bygg- och 
anläggningsarbeten som omfattas av särskilda direktivbestämmelser. 
Tjänstekoncessioner, kontrakt avseende offentliga tjänster och övriga typer av 
partnerskap på tjänsteområdet omfattas däremot inte9. Förvisso är fördragets regler och 
principer, såsom likabehandling och icke-diskriminering, tillämpliga, men inte alltid lätta 
att tillämpa i praktiken. Därför är det viktigt att fastställa ett juridiskt ramverk som 
omfattar sådana företeelser, och som skall förtydliga och förenkla villkoren under vilka 
dessa företeelser får förekomma och därmed garantera en ökad rättssäkerhet. 
Med avseende på förenkling och förtydligande Överväger kommissionen 
följande åtgärder i syfte att inrätta enhetliga principer för alla former av 
med undantag av upphandlingar, där medlemsstaterna av allmännyttiga skäl begränsar tillgången till luftvägarna 
inom gemenskapen eller till mellanlandningsassistans på gemenskapens flygplatser (ground-handling). 
-8-
koncessioner. 
I en första etapp kommer kommissionen att utarbeta ett 
tolkningsdokument, där den förtydligar och preciserar de regler och 
principer som den, på grundval av de ärenden som den haft att behandla, 
anser vara tillämpliga på koncessionskontrakt. I detta sammanhang skall 
kommissionen dessutom undersöka de övriga formerna av "offentlig­
privata partnerskap", för att avgöra i vilken utsträckning reglerna för 
offentlig upphandling kan utgöra en lämplig rättslig ram, som garanterar 
att fördragets regler efterlevs, samtidigt som den medger att alla former 
av samarbete kan utvecklas. Dessa överväganden skulle kunna leda till 
att nuvarande bestämmelser förtydligas eller anpassas. Kommissionen 
avser också att ta itu med vissa akuta tolkningsproblem som uppstått i 
fråga om transeuropeiska nät (TEN). Inom ramen för högnivågruppen 
Kinnock och andra instanser har kommissionen redan uttalat sin avsikt 
att publicera en vägledning som kommer att ge konkreta lösningar på 
vissa problem inom detta område mot bakgrund av det nuvarande 
regelverket. 
I en andra etapp överväger kommissionen att föreslå en ändring av 
direktiven med syfte att täcka de former av koncessioner som ännu inte 
omfattas. Syftet skulle vara att säkerställa att valet av partner ut sätts för 
konkurrens på gemenskapsnivå genom förhandspublicering och med 
användning av ett minimum av procedurregler. För att skapa flexibilitet 
skulle dessa regler medge att man i stor utsträckning använder sig av 
dialog mellan berörda parter, samtidigt som principen om likabehandling 
respekteras. För att beakta den berättigade oro som uttryckts av vissa 
operatörer planeras dessutom bestämmelser som möjliggör att det valda 
konsortiet kan teckna avtal med sina partners, förutsatt att existensen av 
dessa avtal har offentliggjorts under upphandlingsförfarandets gång. 
Frågan om offentlig-privata partnerskap hänger också samman med den om 
privatiseringar där myndigheterna överlåter vissa uppgifter, som de själva skött hittills, 
till den privata sektorn. Denna företeelse kan ta sig många olika former, från det att man 
helt enkelt överlåter tillgångar till mer komplexa transaktioner där överlåtelsen av 
ägarkapitalet i en offentlig enhet till den privata sektorn kombineras med upprättandet av 
ett avtalsmässigt förhållande (köp av varor eller tjänster, koncessionskontrakt etc.) mellan 
det offentliga organet och den privatiserade enheten. 
Valet att genomföra sådana privatiseringar ligger helt inom medlemsstaternas 
befogenheter. Kommissionen måste dock se till att undanröja alla hinder som 
otillbörligen kan bromsa sådana transaktioner. 
När det gäller transaktioner där man överlåter tillgångar till en privat köpare står det klart 
att fördragets regler och principer, särskilt artiklarna 34, 52, 59 och 67 i detta, som rör 
den fria rörligheten för varor, etableringsrätten, friheten att tillhandahålla tjänster 
respektive den fria rörligheten för kapital, är tillämpliga. 
Kommissionen avser att granska de problem som ger sig till känna med 
utgångspunkt från direktiven om offentlig upphandling och kommer, för 
att säkerställa större klarhet, att publicera ett tolkningsdokument I denna 
fråga. 
2.1.3 Förtydligande och kodifiering 
Enligt vad som sagts i inledningen anser kommissionen att ett stabilt regelverk är viktigt 
för att de ekonomiska aktörerna skall kunna verka i en gynnsam miljö. Det är också 
viktigt att regelverket är överskådligt. Därför kommer kommissionen, där det är möjligt, 
att undvika ständiga ändringar av bestämmelserna och i stället försöka lösa de problem 
som uppstår genom att utveckla rättstolkningen i ljuset av de principer som har klargjorts 
av domstolen, som är den enda institution som har behörighet att slutligt tolka 
gemenskapsrätten. 
Kommissionen utfäster sig därmed att ta sitt ansvar och uttala sig klart om 
de komplexa frågeställningar som uppstår vid tillämpningen av 
gemenskapens regler för offentlig upphandling, och som har tagits upp i 
bidragen till grönboken10. 
'" Kommissionen avser att förtydliga bl.a. följande frågor genom ett tolkningsdokument : 
• Definitioner av grundläggande begrepp såsom "organ som lyder under offentlig rätt", "ett arbete", "särskilda och 
exklusiva rättigheter", "upphandlande myndighet" och "upphandlande enhet" samt avgränsningen av begreppen 
upphandling avseende bygg- och anläggningsarbeten och tjänsteupphandling. 
• Vilka tjänsteupphandlingar som omfattas av direktivet, särskilt när det gäller finansiella tjänster och forskning 
och utveckling. 
• "In-house"-upphandling, dvs. upphandling inom den offentliga förvaltningen, t. ex. mellan en central och en 
lokal myndighet eller mellan en myndighet och dess helägda bolag. 
• Den "tekniska dialog" varigenom en upphandlande enhet, innan själva upphandlingsförfarandet inleds och med 
syfte att definiera sina behov, inleder tekniska diskussioner med potentiella leverantörer, samtidigt som den 
respekterar principen om likabehandling och gör det utan att snedvrida konkurrensen. 
• Vilka metoder som skall användas vid bedömningen av huruvida en upphandling uppgår till gällande 
tröskelvärde vilket avgör om direktiven är tillämpliga. 
• En fungerande distinktion mellan urvalskriterier och tilldelningskriterier. 
• En identifiering av vad som menas med "onormalt låga anbud" enligt direktiven. 
• En definition av begreppen "ogiltiga", "oacceptabla" och "olämpliga" anbud enligt direktiven. 
• Under vilka villkor "alternativa utföranden" får användas. 
Kommissionen överväger dessutom att utarbeta tolkningsdokument om bl.a. följande frågor : 
• De fördragsregler som gäller för upphandlingar som inte omfattas av direktiven, liksom de principer som följer av 
domstolens rättspraxis på området, såsom principerna om likabehandling, icke-diskriminering, öppenhet, 
ömsesidigt erkännande och proportionalitet, samt de principer som gäller efter det att upphandlingen avslutats; 
• Under vilka förutsättningar miljökrav får ställas vid offentlig upphandling (bl.a. kommer frågor om användning 
av miljömärken och miljörevisionssystem, och om möjligheten att ställa krav på tillverkningsprocessen, samt om 
korrekt användning av standarder under upphandlingens olika moment, att behandlas); 
• Under vilka förutsättningar socialpolitiska och arbetsmarknadspolitiska krav får ställas vid offentlig upphandling; 
-10-
Ökad rättssäkerhet kan åstadkommas genom att samtliga berörda parter görs 
uppmärksamma på kommissionens position i dessa frågor. Detta kommer att bidra till att 
skapa en gynnsam miljö i vilken operatörer uppmuntras till att mer aktivt delta i 
upphandlingsförfaranden. 
Många anser dessutom att de så kallade "klassiska" direktiven (som gäller upphandling 
av varor, bygg- och anläggningsarbeten och tjänster) bör kodifieras för att de ska få bättre 
sammanhang och bli lättare att förstå. 
På sikt, när tolknings- och justeringsarbetet i förhållande till gällande 
regler fullbordats, överväger kommissionen att företa en kodiflering av de 
tre "klassiska" direktiven genom att sammanfoga dem till en enda text. 
Denna kodiflering avses uteslutande omfatta de justeringar och 
förtydliganden som gjorts fram till dess, samtidigt som den syftar till att 
skapa bättre samstämmighet. 
I detta avseende bör man emellertid inte glömma att denna kodiflering endast kan leda till 
tydligare regler på det offentliga upphandlingsområdet om den åtföljs av en kodiflering 
och ett förtydligande av gällande nationell lagstiftning. 
2.2 Ett bättre genomförande av den offentliga 
upphandlingspolitiken: ett gemensamt ansvar för 
medlemsstaterna, kommissionen och de ekonomiska 
aktörerna 
2.2.1 Mal 
För att säkerställa att den inre marknaden fungerar smidigt är det viktigt att 
bestämmelserna används och respekteras på samma sätt i alla medlemsstater, vilket för 
närvarande långt ifrån är fallet. Detta framgår av olika undersökningar och har dessutom 
kommit till uttryck i ett stort antal bidrag. 
I detta avseende måste medlemsstaterna påta sig ansvaret att säkra efterlevnaden av 
gällande regelsystem liksom de ekonomiska aktörerna måste utnyttja de medel (bl.a. 
möjligheterna till överprövning) som ställts till deras förfogande, för att få den inre 
marknaden att fungera på området för offentlig upphandling. En sådan ansvarsfördelning 
ligger i linje med subsidiaritetsprincipen och tanken om att ett partnerskap mellan EU:s 
institutioner, medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna är nödvändigt för att 
avregleringen av offentlig upphandling skall kunna bli framgångsrik. 
Kommissionen inser nödvändigheten av en fortsatt förbättring såväl av det 
överträdelseförfarande som föreskrivs i Romfördragets artikel 169 som av sina egna 
interna procedurer. Samarbetet med medlemsstaterna bör emellertid också förbättras 
eftersom det, med tanke på det stora antalet ärenden på upphandlingsområdet, är viktigt 
att leverantörer snabbt kan få sina problem lösta. 
Därför vill kommissionen, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, uppmuntra 
medlemsstaterna att skapa eller utse oberoende myndigheter, som skulle få som uppgift 
att granska den största delen ärenden på området för offentlig upphandling. 
Kommissionen skulle på så sätt kunna koncentrera sig på ärenden som har en inverkan på 
-11-
gemenskapsnivå eller som rör viktiga tolkningsfrågor. Målet med detta är att ärendena 
behandlas på lämplig nivå. 
Kommissionen tänker dessutom ägna sig åt bekämpning av följande oegentligheter i 
förhållande till offentlig upphandling : 
korruption under pågående upphandlingsförfarande, 
oegentligheter som kan uppstå vid utförandet av kontraktet efter det att 
upphandlingen avslutats. 
Detta gäller framför allt upphandlingar som genomförs av kommissionen (direkta 
utgifter) eller som finansieras av EU-medel (indirekta utgifter), för vilka gemenskapens 
finansiella intressen berörs. 
2.2.2 En förbättrad kontroll pà EU-nivà 
Kommissionens viktigaste redskap när det gäller att se till att gemenskapsrätten efterlevs 
är det förfarande mot överträdelser som föreskrivs i artikel 169 i fördraget. Detta 
förfarande kan inte i sig självt garantera en snabb och effektiv lösning av konflikter, 
vilket krävs på det offentliga upphandlingsområdet. När en tvist väl har bilagts är 
upphandlingen i de flesta fall avslutad eller avtalet rent av fullföljt. 
Europaparlamentet har därför föreslagit att kommissionens gransknings- och 
sanktionsbehörigheter skall förstärkas, i likhet med vad som redan gäller inom 
konkurrensrätten, för att säkerställa att rättsreglerna effektivt tillämpas. Europeiska Rådet 
i Amsterdam har för övrigt anmodat kommissionen om att lägga fram förslag om 
upprättande av en effektiv mekanism för bekämpning av allvarliga kränkningar av 
gemenskapsrätten på området för fri rörlighet för varor. 
Kommissionen kommer att undersöka lämpligheten, i förekommande fall, av att införa en 
sådan mekanism för överträdelser av reglerna om offentlig upphandling. Kommissionen 
skulle också kunna överväga att, i förekommande fall, använda artikel 90.3 i fördraget. 
Kommissionen är dessutom fast besluten att göra allt för att påskynda den 
interna behandlingen av överträdelser. 
Denna åtgärd förutsätter dock medlemsstaternas samverkan, eftersom dessa inom utsatt 
tid måste svara på förfrågningar från kommissionen. Mer generellt, är kommissionen fast 
besluten att, var gång det är nödvändigt, utnyttja det förfarande som föreskrivs i artikel 
171 i fördraget, vilket ger kommissionen möjligheten att begära att domstolen förelägger 
medlemsstater att betala vite när de inte har rättat sig efter en dom, i vilken det fastslagits 
att de gjort sig skyldiga till brott mot reglerna om offentlig upphandling. 
En annan brist som påpekats i vissa bidrag handlar om att kommissionen inte 
systematiskt ingriper i händelse av en överträdelse mot reglerna för offentlig 
upphandling, utan vid vissa tillfallen endast reagerar på grundval av de klagomål som 
läggs fram. 
-12-
Som svar på denna kritik utfäster sig kommissionen att anlägga en mer 
aktiv och förebyggande tillvägagångssätt. Således avser kommissionen 
att först och främst försöka förebygga överträdelser genom att förstärka 
samarbetet med medlemsstaterna, t. ex. vid planering av omfattande 
infrastrukturprojekt, som ur offentlig upphandlingssynpunkt är av särskilt 
Intresse. Vidare avser kommissionen att lägga särskild vikt vid särdeles 
allvarliga överträdelser som den på vilket sätt som helst uppmärksammat, 
Inklusive genom medier. I sådana fall kommer kommissionen att ta 
Initiativet till att inleda ett artikel 169-fÖrfarande. Slutligen kommer 
kommissionen, då den uppmärksammats på ett enskilt fall, som uppvisar 
ett allmänt tillämpningsproblem, att granska förhållandena i samtliga 
medlemsstater och Inleda förfaranden vid likartade överträdelser. 
2.2.3 Oberoende myndigheter 
I grönboken uppmanade kommissionen medlemsstaterna att utse oberoende myndigheter 
med offentlig upphandling som specialitet. 
Kommissionens förslag siktar inte på att nya institutioner måste inrättas från grunden, 
utan snarare på att befintliga organ, såsom t. ex. revisionsrätter eller myndigheter med 
uppgift att kontrollera efterlevnaden av konkurrensregler, utnyttjas. Utan att avsäga sig 
sitt ansvar som gemenskapsrättens väktare anser kommissionen att den inte kan upphöja 
sig till något slags "superkontrollmyndighet" vars uppgift skulle vara att lösa samtliga 
tvister på det offentliga upphandlingsområdet. Kommissionen har för övrigt varken den 
personal eller de materiella resurser som behövs för att lösa alla problem som uppstår. En 
sådan decentralisering av behandlingen av ärendena till nationell nivå syftar till att 
avlasta kommissionen en del av de tvister som den för närvarande får ta hand om. 
Kommissionen skulle sålunda kunna koncentrera sig på utarbetandet av regler och på 
behandlingen av ärenden som har effekter på gemenskapsnivå eller som rör viktiga 
tolkningsfrågor, medan klagandena kan få sina tvister lösta på nationell nivå. 
Kommissionen uppmanar därför medlemsstaterna att inrätta eller utse 
oberoende myndigheter vars uppgift blir att identifiera tolkningsproblem 
och diskutera behandlingen av enskilda fall. Dessa myndigheter skulle 
kunna fungera som kontaktorgan som kan erbjuda en snabb och informell 
lösning av problem som rör tillträde till upphandlingsmarknader. De skulle 
kunna samarbeta med varandra och med kommissionen, i det sistnämnda 
fallet framför allt för att få tillgång till tillförlitlig statistisk. 
Dessa positiva effekter kommer att ytterligare accentueras efter det pilotprojekt för 
samordning och samarbete mellan dessa myndigheter som föreslagits av Danmark11 och 
som snart skall genomföras. Enligt projektet kan en leverantör, som stöter på ett problem 
i ett upphandlingsförfarande i en annan medlemsstat, ta kontakt med detta lands 
11 Det pilotprojekt som den danska regeringen föreslagit stöds av kommissionen. Det är det första konkreta projekt 
som följer upp de idéer som utvecklades i handlingsplanen för den inre marknaden under strategiskt mål 1, åtgärd 
2 (upprättande av en ram för verkställande och problemlösning) och följer konceptet för det s.k. observatoriet, 
som lanserades år 1994 genom rådgivande kommittén för offentlig upphandling. 
-13-
oberoende myndighet. Han kan emellertid även vända sig till myndigheten i sitt hemland, 
som sedan kontaktar myndigheten i berörd medlemsstat. Dessa kontakter skulle kunna 
leda till en snabb, informell och adekvat lösning av problem, vilken kan bidra till en 
effektiv öppning av den europeiska upphandlingsmarknaden utan att leverantörerna 
tvingas vända sig till domstol. 
2.2.4 Marknadsövervakning 
En effektiv politik på området för offentlig upphandling är endast möjlig om alla berörda 
parter - inköpare, leverantörer och offentliga myndigheter - har tillgång till tillräcklig 
information om hur offentlig upphandling verkligen fungerar och om den förda politikens 
effekter, framför allt ur ekonomisk synpunkt. 
För närvarande råder det stor brist på sådan information. Den är otillräcklig för att tjäna 
som underlag för en granskning av huruvida nuvarande politik är effektiv liksom av dess 
ekonomiska konsekvenser för de viktigaste berörda aktörerna. Medlemsstaterna och de 
upphandlande enheterna inkommer idag endast i ringa omfattning och alltför sent med 
den statistik som föreskrivs i direktiven och i avtalet om offentlig upphandling (GPA). 
Det stora antal uppgifter som krävs och deras komplexitet förklarar delvis denna 
situation. 
Kommissionen kommer att föreslå en minskning av kraven på statistik till det 
minimum som krävs för en effektiv marknadsuppföljning. Kommissionen 
kommer att se till att skyldigheterna att lämna statistiska uppgifter verkligen 
uppfylls. 
I framtiden skulle en annan lösning på problemet att få in statistisk information kunna 
grunda sig på meddelanden om tilldelning av kontrakt i SIMAP-systemet. De uppgifter 
som är nödvändiga skulle kunna samlas in genom dessa meddelanden om de sågs över 
och verkligen publicerades. Man skulle kunna överväga att endast begära konfidentiella 
prisuppgifter så att kommissionen kan sammanställa dessa uppgifter. 
Kommissionen insisterar på att skyldigheten att publicera meddelanden om 
kontraktstilldelningar skall respekteras och kommer att tillgripa alla åtgärder 
som krävs för att genomdriva denna skyldighet. Om denna skyldighet 
respekterades skulle kommissionen kunna överväga att avskaffa 
skyldigheten att inkomma med statistiska uppgifter. 
Inom ramen för SIMAP-systemet kommer ett redskap för marknadsanalys att utvecklas 
för att presentera marknadsinformation på ett användarvänligt sätt. Denna information 
kan användas av leverantörer och inköpare för att bättre förstå hur de marknader de 
arbetar på fungerar. Ett sådant system kommer att väsentligt öka öppenheten på 
upphandlingsmarknaderna. 
-14-
För att nå en uppföljning av de serier av statistiska undersökningar I 
medlemsstaterna som hittills utförts av de nationella Instituten för statistik i 
Grekland, Portugal och Tyskland, uppmanar kommissionen andra 
medlemsstater att frivilligt genomföra sådana undersökningar. 
Kommissionen kommer att samla all tillgänglig information och definiera indikatorer för 
att mäta marknadstendenser och effekterna av upphandlingspolitiken över tiden. 
Parallellt med dessa olika planerade åtgärder kommer kommissionen om 
nödvändigt att genomföra kompletterande ekonomiska undersökningar. 
2.2.5 Attestering: en garanti för icke-diskriminering vid offentlig 
upphandling 
Enligt mottot bättre att förekomma än att förekommas har EU infört ett 
attesteringssystem för inköpare. För att ett sådant system skall kunna utnyttjas bör det, 
vilket framgår av inkomna bidrag i debatten om grönboken, förenas med vissa fördelar 
för den attesterade enheten. 
Sådana fördelar skulle enligt kommissionen kunna bestå i undantag från 
vissa skyldigheter som för närvarande föreskrivs i direktiven, och som utgör 
en onödig börda för en enhet som har accepterat att låta sig attesteras. 
Även med ett sådant undantag skall dock grundläggande principer, i 
synnerhet öppenhet, icke-diskriminering och lika behandling av alla 
leverantörer fortsätta att vara tillämpliga. 
2.2.6 Bekämpning av korruption 
I sitt meddelande om korruption12 betonar kommissionen vikten av offentlig upphandling 
för en effektiv politik för bekämpning av korruption i hela EU. 
Kommissionen kommer att undersöka möjligheten att ålägga upphandlande 
enheter skyldigheten att åta sig att agera mot korruption och påtvinga 
anbudsgivare en liknande skyldighet att Inte använda bestickning för att få 
kontrakt. 
Nödvändigheten av att använda ett system för svartlistning har framförts inom EU i minst 
två olika sammanhang. Först och främst förpliktar nyss nämnda meddelande om 
korruption kommissionen att utarbeta ett svartlistningssystem som skall gälla för de 
områden där EU-medel är involverade. Vidare antog Europeiska rådet i juni 1997 en 
12 Se meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlmentct om EU.s politik mot korruption 
(KOM(97)0192). 
-15-
handlingsplan för bekämpning av den organiserade brottsligheten13 vilken innehåller en 
rekommendation till kommissionen och medlemsstaterna om att införa en möjlighet att 
från allt deltagande i ett upphandlingsförfarande utesluta anbudsgivare som har begått 
brott i samband med den organiserade brottsligheten eller är föremål för förundersökning 
eller rättsliga åtgärder med anledning av ett sådant brott. 
Kommissionen kommer att undersöka möjligheten att använda ett system för 
svartlistning som ett medel i bekämpningen av korruption. 
2.2.7 Kommissionens upphandlingar 
Kommissionen har utsatts för kritik både från andra institutioner (rådet för den inre 
marknaden och Ekonomiska och sociala kommittén) och av näringsidkare, dels när det 
gäller dess egna upphandlingsförfaranden, dels när det gäller upphandling som den 
finansierar (vad gäller den sistnämnda, se avsnitt 4.6.3 nedan). 
Andra frågor som tagits upp är de orimligt sena betalningarna till avtalsparterna och den 
bristande efterlevnaden av skyldigheten enligt direktiven att publicera för- och 
efterhandsmeddelanden. 
Kommissionen anser ändå att man har gjort avsevärda framsteg under senare år, framför 
allt till följd av programmet SEM 2000 (Sound and Efficient Management 2000 - sund 
och effektiv förvaltning), som syftar till att rationalisera den offentlig upphandlingen och 
förvalta den på ett professionellt sätt. 
Vad gäller bekämpningen av korruption och finansiella oegentligheter när det gäller 
kommissionens egna upphandlingar angav kommissionen, i sitt meddelande om en god 
finansiell förvaltning och administration : en förstärkt insats mot inkompetens, finansiella 
oegentligheter, bedrägeri och korruption14 från november 1997, i vilken frågan om 
offentlig upphandling uttryckligen tas upp, att ett antal åtgärder kommer att vidtas eller 
redan har vidtagits, vilka syftar till att förbättra kommissionens upphandlingsförfaranden. 
Detta har i synnerhet lett till en förbättring av de interna administrativa 
upphandlingsprocedurerna och till upprättandet av ett system för tidig varsel. 
Kommissionen bekräftar åter sin fasta vilja att underkasta sig samma regler 
som de nationella myndigheterna. EU-institutionernas 
upphandlingsförfaranden föreskriver redan att rådets direktiv om offentlig 
upphandling av varor, tjänster och bygg- och anläggningsarbeten skall 
användas. Kommissionen har dessutom föreslagit tillförandet av en 
hänvisning till avtalet om offentlig upphandling som undertecknats inom 
ramen för VHO (GPA). Kommissionen förbinder sig att noggrant övervaka 
den egna efterlevnaden av direktiven och att i högre grad respektera utsatta 
betalningsfrister. Kommissionen har åtagit sig att i alla kontrakt, som innebär 
en identiflerbar motprestation, införa en klausul enligt vilken den, för att Inte 
13 EGT nr C 251, 15.8.1997, s. 1. 
I* "Sound Financial Management and Administration Improving Action against Incompetence, Financial 
Irregularities, Fraud and Corruption", SEC(97)8198, 18.11.1997 
-16-
tvingas betala dröjsmålsränta, förpliktar sig att betala inom 60 dagar från 
mottagandet av en betalningsansökan. Kommissionen har också för avsikt, 
vad gäller de upphandlingar som ligger under gällande tröskelvärde enligt 
direktiven, att respektera principerna om öppenhet, icke-diskriminering och 
likabehandling. 
Kommissionen avser att undersöka de olika möjligheter som finns för att 
förstärka kontrollen av efterlevnaden av de principer och regler som gäller för 
dess egna upphandlingar, bl. a. att eventuellt upprätta en oberoende instans, 
till vilken berörda leverantörer skall kunna vända sig. Denna instans skulle 
kunna ansvara både för kontrolluppgifter och I synnerhet för stöd- och 
förlikningsfunktioner. 
För att säkerställa öppsnhst kommer kommissionens tjänstegrenar att i 
högre grad använda sig av nya elektroniska medel, och då framför allt av 
internet Kommissionen kommer därmed att erbjuda tillgång till ett mycket 
större antal uppgifter än vad som i dagsläget finns tillgängliga i Europeiska 
gemenskapsmas officiella tidning och i databasen "TED". Framför allt 
kommer det bli möjligt att via Internet konsultera kravspecifikationer och 
skriva ut dem direkt, så att intresserade leverantörer kan få dessa dokument 
omedelbart. 
-17-
3 SKAPA ETT FÖRETAGSVÄNLIGT KLIMAT -
FRAMFÖR ALLT FÖR DE SMÅ OCH MEDELSTORA 
FÖRETAGEN 
3.1 Utbildning, information och åtgärder för att hjälpa små och 
medelstora företag 
3.1.1 Mål 
Öppningen av de offentliga upphandlingsmarknaderna för konkurrens är en uppgift som 
kräver omfattande insatser på utbudssidan. Avskaffandet av onödig byråkrati har en 
enorm ekonomisk betydelse genom att det kommer att skapa affärsmöjligheter för 
konkurrenskraftiga europeiska leverantörer i nästan alla sektorer inom ekonomin. 
Det nuvarande gemenskapssystemets små synliga effekter beror bl.a. på leverantörers 
svaga gensvar. Det bekräftas av resultaten i den rapport om offentlig upphandling som 
ingick som en del av 1996 års översyn av den inre marknaden, The Single Market 
Review15. En nyligen genomförd undersökning bland leverantörer visar dessutom att i 
genomsnitt endast 10% av dem svarar på en anbudsinfordran. I ett stort antal bidrag till 
grönboken, särskilt i Europaparlamentets, lyfter man fram de nedslående resultat som de 
små och medelstora företagen uppnått och deras specifika problem. 
En effektiv politik på det offentliga upphandlingsområdet innebär att leverantörerna i 
högre grad deltar i offentlig upphandling. Kommissionen föreslår därför ett antal åtgärder 
som riktar sig mot olika sidor av problemet, vilka syftar till att förbättra marknadens 
öppenhet genom bättre information och till att öka förtroendet för 
upphandlingsförfarandena genom utbildning med inriktning på professionella och bästa 
rutiner ("best practice") och vidare till att främja ömsesidigt erkännande av 
kvalifikationsförfaranden från upphandlande enheters sida inom försörjningssektorerna, 
vilket kommer att minska leverantörers kostnader för tillträde till den offentliga 
upphandlingsmarknaden. Särskilda åtgärder för att undanröja hinder för små och 
medelstora företag vid försäljning till den offentliga sektorn planeras. 
3.1.2 Information 
Information om offentlig upphandling är en nyckelfaktor i skapandet av en företagsvänlig 
miljö. Det låga deltagandet på leverantörssidan kan i själva verket vara ett tecken på att 
informationen om möjliga offentliga inköp måste utökas och bli mer tillgänglig. 
^ The Single Market Review, Subseries III: Dismantling of Barriers, Volume 2: Public Procurement (OPOCE 
1996). 
-18-
Kommissionen kommer därför att ersätta det nuvarande systemet för 
offentliggörande av meddelanden om offentlig upphandling med en 
nätbaserad lösning. Denna kommer att ge kostnadsfri och enkel tillgång till 
Information som är viktig för potentiella leverantörer, inklusive information 
öm "inköparprofller" (se avsnitt 3.2) och marknadsinformation (se avsnitt 
2.2.4). Kommissionen och medlemsstaterna måste samarbeta för att göra 
information om regelverket I de olika medlemsstaterna och om de 
administrativa förfarandena tillgängliga. Kommissionen kommer dessutom 
att utarbeta tolkningsdokument (se avsnitt 2.1.3). 
3.1.3 Utbildning och bästa rutiner ("best practice") 
En högre grad av professionalism bland såväl inköpare som leverantörer skulle kunna 
förbättra företagsklimatet för offentliga inköp betydligt. En ändamålsenlig utbildning ses 
därför som en viktig förutsättning för att marknaderna skall kunna öppnas, och det finns 
ett brett stöd för ett EU-initiativ i detta ändamål. På grund av det stora område som skall 
täckas, de olikartade förvaltningskulturerna och de varierande utbildningsprogrammen, 
kan en utbildningspolitik endast bli effektiv om medlemsstaterna och aktörer inom 
näringslivet och på utbildningsområdet på nationell, regional och lokal nivå deltar i den. 
Kommissionen kommer för sin del att utveckla en ram för genomförandet av en effektiv 
utbildningspolitik på området för offentlig upphandling inom EU. Denna ram kommer 
också att ta hänsyn till åtgärder som syftar till att införa miljö-, social- och 
arbetsmarknadspolitiska samt konsumentskyddspolitiska målsättningar. 
Kommissionen kommer på grundval av bidragen från medlemsstaterna och 
andra intresserade parter att genomföra en inventering av 
utbildningsbehoven, bästa rutiner, åtgärder och pågående program på 
området 
Kommissionen kommer därefter att granska resultaten av inventeringen i 
syfte att utveckla riktlinjer för en utbildningspolitik för offentlig upphandling 
och för spridning av bästa upphandlingsrutiner, vilket kommer att bidra till 
att ge bästa valuta för pengarna. Utbildningsorganisationer med erfarenhet 
av området för offentlig upphandling kommer också att höras. 
3.1.4 Åtgärder för små och medelstora företag 
De små och medelstora företagen har potential att stå för den ytterligare konkurrens, 
flexibilitet och kapacitet för innovation som är avgörande för ett verkligt öppnande av de 
offentliga upphandlingsmarknaderna. Varje åtgärd för att göra offentlig upphandling mer 
tillgänglig för företagen bör utgå från de små och medelstora företagens synvinkel. Trots 
att gemenskapssystemet har gjort det möjligt för de små och medelstora företagen att nå 
en viss framgång på regionala och nationella upphandlingsmarknader, har dock 
erfarenheterna av direkt deltagande i gränsöverskridande avtal förblivit nedslående. 
I svaren på grönboken framkommer många orsaker till detta dåliga resultat. De små och 
medelstora företagen möter otaliga hinder på varje stadium i upphandlingsförfarandet. 
Till svårigheterna hör brist på information om potentiella marknader, oförmåga att 
utarbeta företagsplaner, bristande överensstämmelse mellan företagets storlek och 
-19-
storleken på många upphandlingar, fruktan fcr valutakurssvängningar och 
nödvändigheten att uppfylla krav på standarder, certifierihg och kvalifikation. Ytterligare 
problem, som t.ex. försenade betalningar, kan uppstå efter det att kontraktet tilldelats. 
Kommission kommer att utarbeta ett meddelande om små och medelstora 
företag i vilket den kommer att lägga fram en heltäckande och samordnad 
strategi. Denna strategi kommer att fokusera på möjligheterna att förbättra 
tillgången till information, vilket är vitalt för små och medelstora företag, 
genom en konsekvent användning av informations- och 
kommunikationsteknologi. 
Denna strategi kommer bl.a. att grunda sig på främjandet av en informationspolitik med 
elektronisk inriktning, tjänster av hög kvalitet levererade via nätverk av europeisk 
dimension som inriktar sig på små och medelstora företag, en högre grad av ömsesidigt 
erkännande av kvalifikationssystem, ett förtydligande av de allmänna bestämmelser som 
gäller under tröskelvärdena och främjandet av samarbete mellan små och medelstora 
företag samt villkoren för de små och medelstora företagens deltagande i storskaliga 
projekt16. 
3.1.5 Kvalifikation av leverantörer 
Upphandlande enheter måste kunna ha förtroende för sina egna leverantörer såväl som 
för nya och tidigare okända leverantörer. I flera medlemsstater har man inrättat nationella 
kvalifikationssystem, medan det i andra medlemsstater är enskilda upphandlande enheter 
som har skapat egna kvalifikationssystem. 
Kommission anser att dessa kvalifikationssystem kan spela en viktig roll, 
förutsatt att de inte medför ytterligare hinder för leverantörerna. Principen 
om ömsesidigt erkännande är också tillämplig på detta område: en 
leverantör som kvalificerat sig i en medlemsstat bör kunna hänvisa till 
denna kvalifikation även i andra medlemsstater, utan att behöva kvalificera 
sig på nytt eller åtminstone utan att behöva gå igenom det fullständiga 
kvalifikationsförfarandet i andra medlemsstater. Kommissionen kommer att 
använda sig av alla de medel som den har tillgång till, i synnerhet de 
befogenheter den har enligt artikel 169, för att säkerställa att principen om 
ömsesidigt erkännande följs och se till att kvalifikationssystem används för 
att öppna marknaden och inte för att skapa nya handelshinder. 
För att det skall bli lättare att jämföra de olika nationella kvalifikationssystemen inom 
bygg- och anläggningsssektorn har kommissionen givit standardiseringsorganen CEN 
och CENELEC i uppgift att utveckla en europeisk standard för kvalifikation av 
16 Se även avsnitt 2.1.3, 3.1.2, 3.1.3, 3.1.5 och 3.2 i detta meddelande och EGT nr C 285, 20.9.1997, s. 17 ff vad 
gäller Europeiska ekonomiska intressegrupperingar (EEIG). 
-20-
byggnadsföretag för upphandlingar som omfattas av rådets direktiv 93/37/EEG. Denna 
standard, vars antagande avvaktas av kommissionen, kommer att säkerställa en balans 
mellan upphandlande enheters legitima intresse att få tillgång till vissa uppgifter och 
leverantörers önskemål om att begränsa de administrativa krav som ställs till det absolut 
oundgängliga. 
Kommissionen kommer också att överväga på vilka andra områden en 
liknande harmoniseringsprocess av kvalifikationssystemen kan företas. 
3.2 På väg mot en effektiv elektronisk upphandling 
3.2.1 Mal 
En av de mest spännande och utmanande utvecklingstendenserna för den framtida 
offentliga upphandlingen är framväxten av de nya informations- och 
kommunikationsteknikerna. Dessa tekniker innebär att de nuvarande förfarandena kan 
löpa smidigare och skulle kunna möjliggöra ett effektivare upphandlingsförfarande, som 
minskar behovet av detaljerade regler. Kommissionen och medlemsstaterna samordnar 
sin verksamhet på detta område inom ramen för SIMAP-projektet, som finansieras via 
kommissionens IDA projekt17. Den 12 december 1997 lade kommissionen för 
Europaparlamentet och rådet fram ett förslag till en andra fas i ID A-projektet. Under 
denna andra fas föreslår kommissionen att SIMAP-projektet utvidgas och 
vidareutvecklas i syfte att omfatta samtliga steg i ett upphandlingsförfarande. 
Kommissionen kommer att se till att samtliga de villkor som medlemsstaterna 
fastställt beaktas inom ramen för SIMAP-projektet. Den kommer vidare att 
säkerställa att de redskap och system som utvecklas uppfyller behoven hos 
samtliga medlemsstater. 
SIMAP-systemet för elektronisk framställan och inlämning av meddelanden om offentlig 
upphandling har utprovats i pilotprojekt med ett begränsat antal upphandlande enheter 
och leverantörer från hela gemenskapen och EES, och kommer nu att göras tillgängligt 
för alla upphandlande enheter. 
Kommissionen kommer att ge alla upphandlande enheter möjlighet att 
elektroniskt framställa och lämna in sina meddelanden för publicering genom 
det system för öppenhet på området för offentlig upphandling som förvaltas 
av EU:s institutioner. Flera olika alternativ, Inklusive e-post och Internet, 
kommer att bli tillgängliga. 
Programvaran som utvecklats under SIMAP-projektet har visat att den kommer att 
medföra betydande besparingar för skattebetalarna i EU och ge leverantörerna bättre 
' ' Interchange of Data between Administrations (ömsesidigt informationsutbyte mellan administrationer). 
-21-
information genom mer genomgående korrekta meddelar den. Kostnaderna kommer dock 
att förbli oacceptabelt höga så länge upphandlande e* heter fortsätter att lämna in 
undermåliga meddelanden som inte uppfyller de rättsliga krav som ställs i direktiven. I 
flera kommentarer har man framhållit de stora kostnaderna för databasen TED och 
svårigheterna att använda den tryckta upplagan av Tillägget till EGT ("S"- serien) på 
grund av det växande antal meddelanden som publiceras. 
Kommissionen kommer att överväga olika incitament till användning av 
dessa elektroniska medel vid inlämning av meddelanden om offentlig 
upphandling. I nuläget måste ett meddelande publiceras senast tolv dagar 
efter avsändandet. Vid användning av elektronisk post och Internet för 
omedelbar publicering avser kommissionen att föreslå att hela förfarandet 
förkortas, exempelvis från 52 till 40-45 dagar (i ett öppet förfarande). 
Kommissionen kommer att fortsätta att publicera meddelanden utan kostnad 
för upphandlande enheter, dock endast då meddelandet som skickats in står i 
överensstämmelse med direktivens formella krav och innehåller en 
hänvisning till CPV (Common Procurement Vocabulary), samt följer 
standardblanketterna eller förlagorna i direktiven. Om så inte är fallet kommer 
omkostnaderna för att se till att meddelandena uppfyller dessa krav att 
läggas på den berörda upphandlande enheten. 
Kommissionen har beslutat om att f.o.m juli 1998 upphöra med publiceringen 
av den tryckta upplagan av Tillägget till EGT. Den kommer att ersättas av CD-
ROM-versionen som redan finns tillgänglig. Dessutom kommer databasen 
TED att läggas ut på nätet och göras tillgänglig för alla kostnadsfritt. 
För att underlätta användningen bör leverantörerna kunna finna alla meddelanden på ett 
och samma ställe. För att kunna utarbeta ett anbud behöver de dock mer information än 
den som ges i meddelandet. De behöver få tillgång till själva förfrågningsunderlaget. De 
nya informations- och kommunikationsteknikerna, och särskilt nätets framväxt, erbjuder i 
detta avseende nya viktiga möjligheter. Ett annat grundläggande drag i denna utveckling 
är att det kommer att bli lättare att publicera meddelanden på EU:s samtliga officiella 
språk. 
Kommissionen avser att uppmana till publiceringen av alla 
anbudshandlingar, särskilt i öppna förfaranden, på nätet. Den uppmanar 
därför alla upphandlande enheter som redan har en hemsida på nätet att 
göra anbudshandlingar tillgängliga i en "inköparprofil" på sina hemsidor. 
För att främja inrättandet av sådana inköparprofiler kommer kommissionen 
att göra softwaremodeller tillgängliga på SIMAP:s hemsida. 
-22-
3.2.2 Framtidsperspektiv : Elektronisk handel i informationssamhället 
Även om kommissionen har en klar roll att spela vid insamling och spridning av 
meddelanden om offentlig upphandling ligger själva utvecklingen av elektronisk 
upphandling inte inom dess direkta ansvarsområde. 
Kommission efterlyser aktivt deltagande från intresserade upphandlande 
enheter och leverantörer samt från företag som verkar på informations- och 
kommunikationsområdet och andra, inklusive EU-rådgivnlngskontoren (Euro 
Info Centers), för att stimulera utvecklingen av en alleuropeisk elektronisk 
upphandlingsmiljö, i vilken en betydande andel (t.ex. 25%) av alla 
upphandlingstransaktioner f. o. m. år 2003 kommer att ske på elektronisk väg. 
Medlemsstaterna har också en mycket viktig roll att spela för att främja elektronisk 
upphandling. De största besparingarna kommer förmodligen att kunna göras vid 
jämförelsevis små inköp av lätt tillgängliga produkter, som kan "plockas från hyllan". 
Värdet på sådana inköp ligger ofta under de tröskelvärden som anges i direktiven. 
Kommission uppmanar medlemsstaterna att åta sig att garantera ömsesidig 
kompatibilitet och driftsoperabilitet för de elektroniska upphandlingssystem 
som de inrättar för inköp under tröskelvärdena. För att underlätta en sådan 
kompatibilitet kommer kommissionen att publicera alla nödvändiga 
specifikationer på SIMAP:s hemsida. 
Kommissionen kommer att identifiera pilotprojekt som gör det möjligt att sköta 
upphandlingsverksamhet med hjälp av elektronisk post och datautbyte liksom Internet-
teknik. Dessa projekt måste naturligtvis stå i överensstämmelse med principerna om icke­
diskriminering och öppenhet. Särskild uppmärksamhet kommer att ges åt användningen 
av elektroniska kataloger, virtuella upphandlingsnät och främjande av bästa rutiner 
genom "föreningar" för upphandlande enheter. 
Kommissionen kommer att lägga fram rekommendationer om ytterligare 
åtgärder för ändring av rättsreglerna, utveckling av standarder eller 
specifikationer eller upprättande av ett juridiskt ramverk. Kommissionen 
kommer att se till att kraven på elektronisk upphandling beaktas i alla 
förslag om standarder för eller lagstiftning om digitala signaturer. 
Kommissionen har kommit till insikt om att elektronisk upphandling måste ses i ett 
globalt sammanhang. Elektronisk upphandling kommer att få en allt viktigare roll i 
öppnandet av marknader utanför EU (se även avsnitt 4.6). Bilaterala kontakter har redan 
tagits med en del av EU:s viktigaste handelspartners. 
I samband med elektronisk upphandling kommer kommissionen att försöka 
uppnå enighet med sina internationella partners i WTO 
(Världshandelsorganisationen) om förenkling och harmoniserlng av 
informationsutbyte både när det gäller offentliga upphandlingsmöjligheter 
och utbudsstatistik. 
-23-
3.2.3 Föreslagna åtgärder 
I de flesta av de synpunkter som framförts har behovet av att utveckla en bred 
användning av informations- och kommunikationstekniker betonats. Nyligen företagna 
ändringar av direktiven gör det redan möjligt att använda elektronisk post i vissa 
upphandlingsförfaranden. Ytterligare direktivändringar krävs dock för att det skall bli 
tillåtet att använda e-post för alla informationsutbyten som anges i direktiven (se även 
avsnitt 2.1.2). 
Kommissionen kommer att föreslå ändringar av direktiven för att likställa 
elektroniska medel för informationsutbyte med andra kommunikationsmedel. 
Eftersom det knappast är möjligt att förutsäga utvecklingen av elektronisk upphandling är 
det svårt att anpassa direktiven till det senaste i teknisk utveckling. Kommissionen ämnar 
främja användningen av elektronisk upphandling genom pilotprojekt, innan den föreslår 
större ändringar av regelsystemet. Dessa pilotprojekt kan för den tid de pågår behöva 
undantas från vissa bestämmelser i direktiven. Om pilotprojekten ger goda resultat, kan 
formella ändringar av direktiven övervägas för att göra det möjligt att använda projekten 
på ett generaliserat och mer permanent sätt. Sådana undantag får naturligtvis inte 
äventyra de grundläggande principerna (icke-diskriminering, likabehandling, öppenhet 
m.fl.) vilka under alla omständigheter måste vara garanterade. 
Kommissionen kommer så snart som möjligt att tillåta att pilotprojekt 
genomförs för att utprova särskilda elektroniska upphandlingsförfaranden. 
För detta ändamål kommer den också att ta de nödvändiga 
lagstlftningsmässiga initiativen för att sådana projekt skall kunna påbörjas så 
snart som möjligt, samtidigt som principerna som ligger till grund för det 
offentliga upphandlingssystemet respekteras. Det konkreta innehållet i dessa 
initiativ kommer att slås fast efter diskussioner med alla intresserade parter, 
särskilt medlemsstaterna som bör tillåta liknande projekt för upphandlingar 
under tröskelvärdema. Kommissionen fortsätter att aktivt delta i närliggande 
diskussioner som för närvarande pågår i WTO:s kommittéer för ändring av 
avtalet om offentlig upphandling (QPA) (se avsnitt 4.6.1). 
-24-
4 KOMPLETTERING AV OCH SAMVERKAN MED 
ANDRA POLITIKOMRÅDEN I GEMENSKAPEN 
4.1 Mål 
Gemenskapens politik för offentlig upphandling går ut på att integrera medlemsstaternas 
upphandlingsmarknader i den inre marknaden, genom att öppna dem för konkurrens. 
Principen om bästa valuta för pengarna (best value for money) gör sig allt oftare hörd i 
samband med offentlig upphandling på försvarsområdet. Budgetrestriktioner och 
nödvändigheten av att genomföra en djupgående omstrukturering av utbudssidan inom 
denna sektor har lett till en debatt om hur principen om fri konkurrens inom offentlig 
upphandling kan utsträckas till att gälla för upphandling på försvarsområdet. 
Målet om bästa värde för pengarna inom offentlig upphandling utesluter inte att hänsyn 
tas till sociala eller miljömässiga kriterier eller till konsumentskyddskrav. Detta kräver 
inte heller någon ändring av gällande bestämmelser. Det är emellertid nödvändigt att ge 
en klar vägledning om de möjligheter som upphandlande enheter har, i överensstämmelse 
med gemenskapsrätten, i synnerhet med principerna om öppenhet och icke­
diskriminering samt med regler om offentlig upphandling, att beakta sociala eller 
miljömässiga hänsyn vid sina upphandlingar. En sådan vägledning behövs också för att 
garantera likabehandlingen av europeiska leverantörer. 
Offentlig upphandling i tredje land har stor betydelse för europeiska företag, särskilt när 
det handlar om infrastrukturprojekt. Att öppna dessa marknader för våra europeiska 
leverantörer är därför en viktig del av gemenskapens politik för offentlig upphandling. 
För att göra det möjligt för europeiska företag att vinna upphandlingskontrakt utanför EU 
och EES måste samma mål som följs inom EU också följas visavi våra handelspartners. 
4.2 Försvaret 
I sitt nyligen överlämnade meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och 
sociala kommittén och Regionkommittén, Genomförande av Europeiska unionens 
strategi för försvarsindustrin™, tillkännagav kommissionen åtgärder som rör den 
offentliga upphandlingen inom försvarssektorn, enligt de relevanta förfaranden som 
anges i artikel M i Fördraget om Europeiska unionen, för att fastställa bindande principer, 
regler och mekanismer för öppenhet och icke-diskriminering vid offentlig upphandling, 
med gällande gemenskapsregler för offentlig upphandling som förebild. 
De regler som kommer att gälla för upphandling av försvarsmateriel kommer att avsevärt 
bidra till att skapa en konkurrenskraftig teknisk och industriell bas inom försvarssektorn. 
18 KOM(97) 0583 slutlig, 4.12.1997. 
-25-
Detta regelsystem bör innehålla bestämmelser om anbudsförfarande i konkurrens i alla de 
fall detta är genomförbart. 
Det måste vidare gynna upprätthållandet och utvecklingen av den grundläggande 
industriella kapaciteten och nyckelteknikerna på europeisk nivå. Dessutom måste 
bestämmelserna garantera säker tillgång, samtidigt som de gör det möjligt att gradvis 
avveckla överkapacitet. 
För detta ändamål och msd hänsyn till behovst av att skapa ett brett stöd i 
dsssa frågor är det nödvändigt att ställa upp en lämplig uppsättning 
principer, regler och mekanismer för upphandling inom försvarssektorn. För 
att ta hänsyn till de särskilda förhållandena inom försvarssektorn, och 
särskilt nödvändigheten av konfidentialitet och säker tillgång, bör, där så är 
nödvändigt, en lämplig grad av flexibilitet åstadkommas. 
För detta syfte kan material för försvarssektorn delas in i följande tre kategorier: 
• Produkter som är avsedda för väpnade styrkor, men inte för militär användning, och 
som därför inte omfattas av artikel 223 i EG-fördraget, och ej heller av artikel 2 i 
direktiv 93/36/EEG (upphandlingar som förklarats hemliga, skydd av väsentliga 
säkerhetsintressen, nationell säkerhet, osv.). Eftersom dessa produkter redan 
omfattas av gemenskapsreglerna för offentlig upphandling, kommer kommissionen 
att, om så är nödvändigt och på lämpligaste sätt, ange villkoren för tillämpning av 
dessa regler. 
• Produkter som är avsedda för väpnade styrkor och för militär användning, men som 
inte utgör "mycket känslig försvarsutrustning". Kommissionen skulle kunna utarbeta 
en tämligen flexibel uppsättning regler, med förebild från gällande gemenskapsregler 
för offentlig upphandling, samtidigt som principerna om öppenhet och icke­
diskriminering respekteras. 
• Mycket känslig utrustning som omfattas av artikel 223 i EG-fördraget. Dessa 
produkter skulle kunna undantas från ovannämnda regler, när så krävs av 
säkerhetsskäl eller för skyddet av väsentliga intressen för det berörda landet. För 
detta ändamål bör en anmälningsmekanism skapas för att säkerställa en viss grad av 
kontroll och öppenhet. 
4.3 Miljöhänsyn 
Skyddet av miljön spelar en allt viktigare roll i modern ekonomisk politik. I 
Amsterdamfördraget ges detta fullt erkännande genom att miljömål förs fram som en av 
EU:s prioriteringar. Allt fler offentliga inköpare vill köpa miljövänliga varor och tjänster. 
Flera medlemsstater för redan en aktiv politik på detta område. OECD har för övrigt 
antagit en rekommendation om miljövänlig upphandling19. Kommission har å sin sida 
19 Recommendation från rådet om bättre statliga miljöinsatser antagen den 20.2.1996 ("Recommendation of the 
Council on Improving the Environmental Performance of Governments"). 
-26-
börjat genomföra en plan om integrering av miljöhänsyn i sin förvaltning som bl.a. rör 
dess inköp. 
Kommissionen vill betona att gemenskapsrätten, och bl.a. direktiven om offentlig 
upphandling, ger en rad möjligheter att ta hänsyn till miljön vid offentlig upphandling. 
Kommissionen erinrar nedan vilka möjligheter som finns: 
• Rent allmänt har varje administration, vid beslut om vilka varor eller tjänster som 
skall köpas, möjlighet om den så önskar att välja sådana tjänster eller varor som 
motsvarar dess strävanden att skydda miljön. De åtgärder som vidtas skall 
naturligtvis stå i överensstämmelse med gemenskapsrättens regler och principer, bl.a. 
principen om icke-diskriminering. 
• Under vissa omständigheter tillåter direktivreglerna om offentlig upphandling att 
anbudssökande eller anbudsgivare som brutit mot nationell miljölagstiftning utesluts. 
Upphandlande enheter har möjlighet att utarbeta tekniska kravspecifikationer för de 
bygg- eller anläggningsarbeten, varor eller tjänster som skall upphandlas, vilka tar 
hänsyn till miljön. Upphandlande enheter kan redan nu främja utvecklingen av en 
aktiv miljöpolicy hos företag genom att i sina upphandlingar ta emot anbud som 
innehåller produkter som uppfyller de i förfrågningsunderlaget angivna kraven. 
I den mån sådana kriterier syftar till att bedöma anbudssökandes ekonomiska och 
finansiella samt tekniska förmåga tillåter direktiven att miljöhänsyn integreras i 
kriterierna för urval av anbudsgivare. 
Vad gäller utvärdering av anbud, kan miljökriterier användas vid identifiering av det 
"ekonomiskt mest fördelaktiga anbud" i de fall då dessa kriterier är kopplade till det 
som skall upphandlas och innebär en direkt ekonomisk fördel för den upphandlande 
enheten. En upphandlande enhet kan vid utvärdering av anbud t.ex. ta hänsyn till 
kostnaderna för underhåll, avfallshantering eller återanvändning. 
En upphandlande enhet får av den som får kontraktet begära att det skall utföras i 
överensstämmelse med särskilda villkor som tar hänsyn till miljön. Dessa 
utförandevillkor skall vara kända för alla anbudsgivare i förväg. 
I allmänhet vill kommissionen påminna om att målet för offentlig upphandling 
väsentligen är av ekonomisk karaktär och att det därför är mycket viktigt att för varje 
upphandlingsprojekt, fastställa de miljökriterier som är direkt kopplade till den vara 
eller tjänst som skall upphandlas och därför kan beaktas vid ett upphandlingsförfarande. • 
De möjligheter som finns under gällande regelsystem och som nämns ovan 
kommer att utvecklas och förtydligas i ett särskilt tolkningsdokument för att 
möjliggöra att bästa möjliga hänsyn tas till miljön vid offentlig upphandling 
(se avsnitt 2.1.3). I samband med detta kommer kommissionen bl.a. att 
undersöka i vilken utsträckning det är möjligt att i de tekniska 
specifikationerna hänvisa till det europeiska miljömärket eller till nationella 
miljömärken. Dessutom kommer den att analysera huruvida upphandlande 
enheter får begära att leverantörer har ett miljörevisionssystem såsom EMAS 
eller ISO-standarden 14001. 
-27-
Inom ramen för ett tolkningsdokument kan kommission n emellertid inte föreslå några 
lösningar som går utöver gällande regelsystem för offenhig upphandling. Detta kräver 
en ändring av lagstiftningen. 
För att främja bästa rutiner för "grön upphandling" som stämmer överens 
med ovan nämnda linjer, åtar sig kommissionen, i samarbete med 
medlemsstaterna och den privata sektorn att utveckla initiativ som skulle 
göra det lättare att på ett balanserat, objektivt och icke-diskriminerande sätt 
definiera miljöhänsyn i anbudshandlingarna. 
4.4 Sociala och arbetsmarknadspolitiska hänsyn 
Den sociala politiken spelar en mycket viktig roll för den Europeiska unionen. Den syftar 
bl.a. till att främja en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd. Dessutom ser 
Amsterdamfördraget det som en prioritet att avskaffa ojämlikhet och främja lika 
möjligheter för kvinnor och män i gemenskapens övriga politik och verksamhet, liksom 
det fastslår nödvändigheten i att bekämpa all form av diskriminering. 
Kommissionen har redan i sin grönbok angivit under vilka omständigheter sociala och 
arbetsmarknadspolitiska hänsyn bör kunna beaktas vid offentlig upphandling, och bl.a. 
pekat på möjligheten att ställa krav på att gällande social lagstiftning skall tillämpas, i 
synnerhet gemenskapens lagstiftning på området, t.ex. lagstiftning som härrör från 
Internationella arbetsorganisationen (ILO). 
Det finns således en rad möjligheter att ta hänsyn till sociala eller 
arbetsmarknadspolitiska målsättningar vid offentlig upphandling: 
• Direktivreglerna om offentlig upphandling tillåter att anbudssökande eller 
anbudsgivare som brutit mot gällande lagstiftning på området, inklusive 
bestämmelser om främjande av lika möjligheter, utesluts. 
• En andra möjlighet består i att ställa, såsom villkor som skall gälla under avtalstiden, 
krav av social karaktär. Dessa kan till exempel syfta till att främja anställning av 
kvinnor eller att skydda vissa missgynnade kategorier. Givetvis tillåts endast sådana 
utförandevillkor som inte har någon direkt eller indirekt diskriminerande effekt 
gentemot anbudsgivare från andra medlemsstater. Dessutom måste adekvat öppenhet 
garanteras genom att dessa villkor anges i meddelandet om upphandling eller i 
förfrågningsunderlaget. 
Upphandlande enheter kan således anmodas att verkställa vissa delar av arbetsmarknads-
eller socialpolitiken vid sina upphandlingar, eftersom offentliga inköp i själva verket kan 
vara ett viktigt medel att påverka ekonomiska aktörers agerande. Som exempel på en 
sådan situation kan nämnas de rättsliga skyldigheterna i fråga om anställningsskydd och 
arbetsvillkor, vilka är bindande på den plats där bygg- och anläggningsarbeten utförs, 
eller så kallade "positiva åtgärder". Det sistnämnda innebär att offentlig upphandling 
används som ett medel för att uppnå ett eftersträvat mål, t. ex. att bygga upp en 
-28-
u^swr-a.'. cw*i stadigvarande avsättningsmöjlighet för en skyddad verkstad, som inte rimligtvis kan 
förväntas kunna konkurrera med vanliga affärsföretag med en normal produktivitetsnivå. 
Såsom i fråga om miljöhänsyn avser kommissionen att i ett 
tolkningsdokument förtydliga gällande principer som tillåter beaktandet av 
sociala och arbetsmarknadspolitiska hänsyn. 
Kommissionen påminner om att offentlig upphandling kan utgöra ett medel 
att påverka ekonomiska aktörers agerande, under förutsättning att ds 
begränsningar som följer av gemenskapsrätten iakttas. 
I detta sammanhang uppmanar kommissionen medlemsstaterna att använda 
sitt inflytande såsom inköpare till att fullfölja ovannämnda sociala och 
arbetsmarknadspolitiska mål. Kommissionen kommer å sin sida att agera på 
samma sätt i sina egna upphandlingsförfaranden. 
4.5 Konsumentskydd 
En förbättrad öppenhet och tillgång till marknaden genom en mer effektiv politik på 
området för offentlig upphandling kommer att innebära positiva fördelar för 
konsumenterna, bl.a. i form av service och infrastrukturer som är av bättre kvalitet och 
högre ekonomiska prestanda. Det är därför nödvändigt att bättre integrera 
konsumentskyddet i politiken för offentlig upphandling. I synnerhet vore det önskvärt 
med ökad öppenhet och dialog med konsumentskyddsorganisationer. 
4.6 Internationella aspekter 
4.6.1 Öppnande av de offentliga upphandlingsmarknaderna i tredje land 
för europeiska företag 
I avtalet om offentlig upphandling (GPA), som senast ändrades 1994, fastställs regler 
mellan ett begränsat antal länder, däribland världens ledande handelsblock. Dessa regler 
omfattar de traditionella reglerna om "nationell behandling" och "mest gynnad nation" 
men innehåller även precisa bestämmelser om offentlig upphandling, liknande dem som 
finns i gemenskapsdirektiven. GPA-avtalet påverkar således på ett långtgående sätt 
regelsystemen i de anslutna länderna, bl. a. EU-länderna. 
Kommissionen kommer att fortsätta att vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa 
att de rättsinstrument som skapar affärsmöjligheter för EU-företag effektivt följs. 
På det multilaterala planet kommer kommissionen att agera för ett ytterligare öppnande 
av tredje länders marknader på global nivå för att eliminera de handelshinder som är till 
skada för europeiska intressen. Slutmålet är att uppnå multilateral anslutning till en 
upphandlingskod i WTO:s regi med hjälp av den s.k. "WTO single undertaking". Det 
arbete som utförs i WTO:s regi, såsom ändringen av GP A-avtalet, förhandlingarna inom 
G ATS om offentlig upphandling av tjänster samt i arbetsgruppen om regler för öppenhet 
-29-
inom offentlig upphandling bör bidra till att detta mål uppnås. Därutöver pågår 
förhandlingsprocesser i andra fora, som t.ex. OECD och UN MITRAL. 
På det bilaterala planet kommer kommissionen att fortsätta sin insats för att öppna tredje 
länders marknader samtidigt som den tar hänsyn till dessa länders särskilda 
omständigheter. 
Den elektroniska upphandlingen expanderar allt mer och kommer att stå högt på 
dagordningen för kommissionens yttre politik för offentlig upphandling. Den är redan en 
av de nyckelfrågor som diskuteras på multilateral nivå, i synnerhet inom GPA- och 
öppenhetsgrupperna i WTO. Användningen av informations- och 
kommunikationsteknikerna innebär i själva verket en påtaglig möjlighet att uppnå 
effektiv och meningsfull öppenhet inom offentlig upphandling på global nivå. På 
multilateral nivå ser kommissionen det dock som sin främsta uppgift att säkerställa att 
EU:s internationella åtaganden överrensstämmer med dess inre politik för elektronisk 
upphandling så att utvecklingen av den senare inte förhindras. Dessutom kommer 
kommissionen, såsom nämnts i avsnitt 3.2 ovan, att driva dessa frågor bilateralt med 
EU:s viktigaste handelspartners. 
Kommissionen kommer att aktivt delta i dessa fora och således försöka 
skapa de betingelser som gör det möjligt för den europeiska industrin att 
stärka sin konkurrenskraft och maximera sina affärsmöjligheter. 
Det är också kommissionens avsikt att se till att reglerna och rutinerna på 
internationell nivå beträffande användningen av informationsteknologi på 
området för offentlig upphandling överensstämmer med gemenskapens 
egen inre politik. 
4.6.2 Integrering av grannländers ekonomier i EU:s politik för offentlig 
upphandling 
Våra förbindelser med tredje land på området för offentlig upphandling omfattar i vissa 
fall fler aspekter än handel och lagstiftning. Detta gäller i synnerhet de central- och 
östeuropeiska länderna (de som inbegrips i förberedelseprocessen inför anslutning) och 
Medelhavsländerna. Öppnandet av marknaderna är i detta sammanhang inte huvudmålet, 
utan snarare ett verktyg för förbättring av den ekonomiska situationen i dessa länder. För 
de central- och östeuropeiska ländernas vidkommande utgör antagandet av relevanta 
delar av gemenskapsrätten likaledes en del av EU:s nuvarande politik. Utveckling av 
omfattande tekniska biståndsprogram och asymmetrisk avreglering bör förbli grunden för 
EU:s framtida politik på detta område. 
Kommissionen är i färd att utarbeta s. k. "vägkartor", som är anpassade 
till situationen i vart och ett av ansökarländerna och som skall ange 
prioriteringar och åtgärder till hjälp för dem i deras ansträngningar att 
överta gemenskapens regelverk. Kommissionen kommer att ta upp denna 
fråga I ett meddelande om den inre marknaden och Medelhavsområdet 
efter Barcelonadeklarationen som syftar till att upprätta ett 
frihandelsområde. 
-30-
4.6.3 Säkerställande av effektivitet i upphandlingar som finansieras av EU 
Kommissionen är angelägen om att uppnå sparsamhet och effektivitet i förvaltningen av 
gemenskapens finansiella resurser. I detta avseende har kommissionen ansvar inte endast 
för sina egna upphandlingar (se avsnitt 2.2.6 ovan), utan även för upphandlingar som 
finansieras med EU-medel i samband med bistånd till tredje land. 
Dels är det berättigat att insistera på en viss europeisk synlighet i förhållande till 
upphandlingar som finansieras med EU-medel i samband med yttre bistånd. Dels är det 
kommissionens uppfattning att länder som mottar EU-medel medvetet måste sträva efter 
sparsamhet och effektivitet i sin offentliga sektor, och även respektera principerna om 
öppenhet och ansvarsskyldighet i offentlig förvaltning. 
Dessa mål kan uppnås genom tillämpning av bästa rutiner och sunda 
förvaltningsprinciper på grundval av upphandling i konkurrens. Ekonomiska fördelar för 
de mottagande länderna uppstår genom användning av sunda upphandlingsprinciper och 
rutiner (såsom bästa valuta för pengarna, förstärkt konkurrenskraft för det lokala 
näringslivet, ökad effektivitet i den offentliga förvaltningen, fler utländska investeringar, 
osv.). 
Anslutning till WTO-avtalet om offentlig upphandling, som på det internationella planet 
utgör den rättsliga grunden för öppen offentlig upphandling i konkurrens, skulle i detta 
avseende vara ett eftersträvansvärt mål. Kommissionen är emellertid medveten om att det 
på detta stadium är svårt för de flesta länder som mottar EU-medel att ansluta sig till 
avtalet eller ens att anta nationella upphandlingsregler grundade på anbudsinfordran i 
konkurrens, eftersom det kan röra sig om övergångsekonomier, utvecklingsländer eller 
till och med minst utvecklade länder. 
Följaktligen kommer kommissionen att fortsatt se till att kontrakt, som 
finansieras med medel från EU:s bistånd till tredje land, upphandlas av de 
mottagande länderna enligt konkurrenspräglads förfaranden och i 
överensstämmelse med relevanta EU-regler på området, samt med de 
regler som fastställts härom inom ramen för andra bilaterala eller 
regionala avtal som EU ingått. I detta avseende har kommissionen redan 
lagt fram förslag till harmonisering av de olika regler och förfaranden som 
nu används för tilldelning av kontrakt som finansieras med EU-medel. 
För att förbättra skyddet av gemenskapens finansiella intressen har kommissionen för 
övrigt ändrat det juridiska ramverket för strukturfonderna genom att anta förordning m 
2064/9720 vilket också kommer att tillåta en bättre kontroll av de offentliga 
upphandlingar som genomförs av nationella myndigheter men som delfinansieras genom 
20 EGT nr L 290 av den 23.10.1997. 
-31-
medel från gemenskapens budget. Detta kommer att bidra till att bekämpa korruption och 
till att undgå oegentligheter. 
-32-
Bilaga 1 
LÄGET MED AVSEENDE PÅ INFÖRLIVANDET AV 
DIREKTIVEN OM OFFENTLIG UPPHANDLING 
DIREKTIVER 
89/440/EEG 
Bygg- och 
anläggningsdirektivet av den 
18.07.1989 
1 kraft den 19.07.1990 
EL, E.P: 01.03.1992 
A, SF, S: 1.1.1994 
ersatt av 93/37/EEG 
88/295/EEG 
Varuupphandlingsdirektivet av 
den 02.03.1988 
I kraft den 01.01.1989 
EL, E.P: 01.03.1992 
A, SF, S: 1.1.1994 
89/665/EEG 
Rättsmedelsdirektivet av den 
21.12.1989 
I kraft den 21.12.1991 
A, SF, S: 1.1.1994 
90/531/EEG 
Försörjningsdirektivet av den 
17.09.1990 
I kraft den 01.01.1993 
E: 01.01.1996 
EL, P: 01.01.1998 
A, SF, S: 1.1.1994 
92/13/EEG 
Rättsmedelsdircktivet -
försörjningssektorerna av den 
25.02.1992 
I kraft den 01.01.1993 
A, SF, S: 1.7.1994 
E: 30.06.1995 
EL, P: 30.06.1997 
92/50/EEG 
Tjänsteupphandlingsdirektivet 
av den 18.06.1992 
I kraft den 01.07.1993 
A, SF, S: 1.7.1994 
93/36/EEG 
Varuupphandlingssdirektivet av 
den 14.6.1993 
1 kraft den 14.06.1994 
A, SF, S: 1.7.1994 
93/38/EEG 
Försörjningsdirektivet av den 
14.06.1993 
I kraft den 01.07.1994 
A, SF, S: 1.7.1994 
E: 01.01.1997 
EL, P: 01.01.1998 
Teckenförklaring: 
Nationella införlivningsåtgärder har ej anmälts eller endast delvis anmälts 
Nationella införlivningsåtgärder har anmälts och granskats - överträdelseförfarande för bristande 
överensstämmelse har inletts 
Nationella införlivningsåtgärder har anmälts 
-33-
Bilaga 2: Tidsplan 
Planerade huvudatgarder Antas av kommissionen 
Lagstiftningspaket med syfte att justera det 
juridiska ramverket med avseende pa 
direktiv 93/38/EEG, det 1998 
"konkurrenspraglade dialogforfarandet", 
"raminkop", koncessioner, m. m. (se 2.1.2) 
Tillampning av artikel 8 i direktiv Omedelbart 
93/38/EEG 
Meddelanden och tolkningsdokument Fran andra halvaret 1998 
(se 2.1.3) till andra halvaret 1999 
Meddelande om koncessioner och problem Andra kvartalet 1998 
i samband med transeuropeiska nat (TEN) 
(se 2.1.2.4) 
Overvaganden angaende problem i 
samband med olika former for "offentligt-
privata partnerskap" (se 2.1.2.4) 
Kodifiering av de klassiska direktiven Ar 2001 
(se 2.1.3) 
Forbattring av kontrollprocedurerna pa EU- Omedelbart 
niva (se 2.2.2) 
Atgarder med syfte att framja upprattandet Omedelbart 
eller tillsattningen av oberoende 
myndigheter (se 2.2.3) 
Forbattringar av kommissionens inkop som Omedelbart 
inte kraver andringar i lagstiftningen (se 
2.2.7) 
Utarbetande av en utbildningspolitik pa Andra halvaret 1998 
omradet for offentlig upphandling 
(se 3.1.3) 
Meddelande om sma och medelstora Andra halvaret 1998 
foretag och offentlig upphandling 
(se 3.1.4) 
Framjande av pilotprojekt for elektronisk Andra halvaret 1998 
upphandling (se 3.2.2) 
Utarbetande av lampliga principer, regler 1998 
och mekanismer avseende upphandling pa 
forsvarsomradet 
(se 4.2) 
-34-

ISSN 1024-4506 
KOM(98) 143 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 09 08 02 
Katalognummer : CB-CO-98-162-SV-C 
ISBN 92-78-32060-9 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg