EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 10.06.1997 
KOM(97)283 slutlig 
Kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden: 
En grönbok 
(framlagt av kommissionen) 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
INLEDNING OCH SAMMANFATTNING I 
Kapitel I DEN DEMOGRAFISKA OCH EKONOMISKA KONTEXTEN 1 
A. Rådande demografiska tendenser 1 
B. De demografiska förändringarnas budgeteffekter pä de allmänna pensionssystemen 1 
C. Nuvarande system för pensionsavsättningar 2 
D. Slutsatser 8 
Kapitel II PENSIONSAVSÄTTNINGAR OCH KAPITALMARKNADER I EU. 9 
A. Pensionsfondernas storlek i EU . 9 
B. Hur EU:s pensions- och livförsäkringsfonder placeras 9 
C. Avkastningen på pensionsfondernas tillgångar 10 
D. Effekter av skillnader i avkastningsnivåer 11 
E. Kan högre avkastningsnivåer uppnås utan otillbörligt risktagande? 11 
F. Hur skulle kapitalmarknaderna i EU kunna absorbera framtida ökningar av pensionsfondernas 
och livförsäkringsbolagens placeringar? 13 
Kapitel IU ADEKVATA FÖRSIKTIGHETSREGLER FÖR DEN INRE MARKNADEN IS 
A. Tillsynens roll för pensions- och livförsäkringsfonder och fondförvaltare 15 
B. Effekterna av överdriven reglering på placeringar av pensionsfonder i pelare 2 IS 
C. Regler för livförsäkringsbolagens investeringar i pelare 3 17 
D. Borde EU-reglerna vara likadana för system i pelare 2 och 3? 18 
E. Fondförvaltare 19 
F. Vägen framåt 19 
Kapitel IV ATT UNDERLÄTTA DEN FRIA RÖRLIGHETEN FÖR ARBETSTAGARNA 21 
A. Allmänna synpunkter 21 
B. Hinder med anknytning till det kompletterande pensionsskyddet för den fria rörligheten för 
personer 21 
C. Möjliga tillvägagångssätt 24 
/ a. 
Kapitel V BESKATTNINGENS BETYDELSE FÖR TILLÄGSPENSIONERNA 27 
A. Allmänna synpunkter ; 27 
B. Undvikande av dubbelbeskattning 28 
C. Skäl för en gemensam metod 28 
Tabell I Täckningsnivåer - andra pelaren 
Tabell II Pensionsfondernas tillgångar - totalt och i % av BNP (1993) 
Tabell III Livförsäkringsbolagens tillgångar - totalt och i % av BNP (1995) 
Tabell IV Fördelningen av pensionsfondernas (pelare 2) tillgångar i % av totala tillgångar (1994) 
Tabell V Fördelningen av livförsäkringsbolagens tillgångar (pelare 3) i % av totala tillgångar (1994) 
Tabell VI Skillnader mellan avkastning på aktier och obligationer 
Tabell VI a Real avkastning (% per år) 1967-1990 i nationella valutor 
Tabell VI b Skillnad i avkastning (% per år) mellan aktie- och obligationsmarknaderna 1981-1995 i 
nationella valutor 
Tabell VI c Real avkastning (%/år) på marknaderna i Förenta staterna 1926-1984 
Tabell VII Pensionsfonder 1984-1993. Genomsnittliga avkastningsnivåer, volatilitet och förhållandet 
mellan avkastning och risk. 
Tabell VIII Aktiemarknadernas storlek (inhemska aktier, 1996) 
Tabell IX Översikt över de nationella reglerna för pensionsfondernas värdepappersportföljer (pelare 2) 
Tabell X EU-regler för livförsäkringsbolagens placeringar 
Tabell XI översikt över nationella regler för livförsäkringsbolag (pelare 3) 
Tabell XII Grupplivförsäkringarnas tillgångar i procent av pensionstillgångarna i pelare 2 (1994) 
Tabell XIII Pensionsfonder kontra livförsäkringar 
u 
Inledning Och Sammanfattning 
Pensionerna är av grundläggande betydelse för den sociala tryggheten inom Europeiska 
unionen. Detta slås fast i kommissionens meddelande om socialt trygghet1, som denna 
grönbok söker bygga vidare på genom att utveckla ett antal idéer om vissa aspekter av 
kompletterande pensionsförmåner. I dagsläget går det fyra personer i arbetsför ålder på varje 
pensionär i EU. År 2040 kommer de bara att vara två. Denna prognos följer av ökad livslängd 
och sjunkande födelsetal i Europa. Det genomsnittliga antalet födslar per kvinna i Europa har 
sjunkit från 2,5 år 1965 till 1,8 i Frankrike och Förenade kungariket och till mindre än 1,5 i 
Tyskland, Italien och Spanien. Denna utveckling är inte unik för EU, utan återfinns i högre 
eller lägre grad i de flesta utvecklade länder. 
De lagstadgade pensionerna betalas i EU oftast ut av staten ur de löpande intäkterna 
(fördelningssystem). För närvarande finns det i allmänhet inga öronmärkta investeringsfonder 
för statliga pensioner. Om den nuvarande pensionspolitiken inte förändras, kommer den 
oundvikligen att leda till en ökning av de offentliga pensionsutgifterna för det ökade antalet 
pensionärer. För närvarande uppgår de statliga pensionerna till 10 % av BNP. Utan någon 
förändring av den politiska linjen kommer denna att öka väsentligt fram år 2030. Det kommer 
att bli svårt för medlemsstaterna att leva upp till dessa ökade behov med tanke på den redan 
höga nivån på de offentliga utgifterna i EU och medlemsstaternas åtagande att genomföra en 
strikt budgetdisciplin. 
I flera medlemsstater har man redan tagit initiativ till reformer för att skapa hållbarhet i de 
statliga pensionssystemen, och ytterligare reformer övervägs. I nuläget utgör de statliga 
pensionerna ("pelare 1") merparten av pensionsbetalningarna (88 %), men behovet av att 
bevara inkomstnivåerna vid pensionering kommer troligen att leda till att de andra viktiga 
källorna till pensionsinkomster utnyttjas i större omfattning, dvs. 
• pensioner knutna till anställning ("pelare 2"), och 
• pensionsförsäkringar tecknade av privatpersoner, vanligtvis hos livförsäkringsbolag 
("pelare 3"). 
Kommissionen är klart medveten om att politiska initiativ inriktade på de kompletterande 
pensionssystem som tas upp i denna grönbok (pelare 2 och 3) ingalunda är något universal­
medel mot de svårigheter som den demografiska utvecklingen väntas medföra. Medlems­
staternas socialförsäkringssystem kommer även fortsättningsvis att stå för merparten av 
pensionsutbetalningarna, med betoning av den sociala solidariteten inom och mellan 
generationerna. 
I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen är det upp till medlemsstaterna att avgöra 
vilken betydelse de vill att var och en av dessa tre pensionsfinansieringskällor skall ha för 
pensionsutbetalningarna. De kan förändra balansen mellan dem såväl direkt — genom att 
ändra reglerna för statliga pensioner eller genom att göra anställningsrelaterade system 
obligatoriska — som indirekt genom skatteincitament. Eftersom de fondbaserade 
kompletterande pensionssystemen existerar och troligen kommer att växa, är avsikten med 
denna grönbok att undersöka hur de kan fås att fungera effektivare genom den inre 
marknaden. 
/ 
I motsats till de offentliga systemen, bygger de flesta systemen inom pelarna 1 och 2 på 
fondering, dvs. de tryggas av tillgångar som investeras för att finansiera framtida 
pensionsbetalningar2. Fastän dessa systems bidrag till de totala pensionsbetalningarna för 
närvarande är relativt litet, uppgår de fonder som investerats för att täcka framtida 
pensionsförpliktelser till enorma belopp: 1993 hade 1 200 miljarder ecu investerats för tjänste­
pensionssystemens räkning, och av totalt 1 600 miljarder ecu i livförsäkringstillgångar 
svarade pensionsavsättningar för en liten men betydelsefull andel. 
Dessa system kommer sannolikt att fortsätta växa i framtiden. Till och med om systemen 
inom pelare 2 i samtliga medlemsstater endast växte till hälften av den omfattning de har för 
närvarande i Nederländerna och Förenade kungariket (de medlemsstater där de för närvarande 
har störst spridning) skulle fonderna växa till 3 000 miljarder ecu. 
Tillväxten i dessa fonder är en av de faktorer som tillåter en oförändrad nivå på pensions­
inkomsterna och innebär en möjlighet för ekonomin inom EU. I denna grönbok ställs frågan 
hur detta kan fördelas på alla kapitalmarknader inom EU, särskilt mot bakgrund av de positiva 
effekterna av införandet av Ekonomiska och monetära unionen. För närvarande investerar 
tjänstepensionssystemen och de livförsäkringsanknutna pensionssystemen i de flesta 
medlemsstaterna en stor del av sina tillgångar i inhemska statsobligationer. Med tanke på 
medlemsstaternas förpliktelse till finansiell stabilitet kommer tillväxtutrymmet i 
statsobligationer sannolikt att vara begränsat. Det betyder att utbudet av aktier och 
obligationer från den privata sektorn sannolikt ökar, om tillväxten i de tillgängliga fonderna 
skall kunna tas upp av kapitalmarknaden i EU. Denna kommer att förändras, särskilt till följd 
av den ökade tillgången på långfristigt kapital, vilket kan ge gynnsamma effekter för 
näringsliv och infrastruktur. 
En del av de regler som för närvarande gäller i medlemsstaterna inom ramen för deras tillsyn 
över dessa fonder förefaller gå utöver vad som är objektivt nödvändigt och förhindra en fri 
rörlighet för kapital på den inre marknaden. Det är uppenbart att det krävs tillsyn för att 
säkerställa att pensionsfonderna och livförsäkringsbolagen kan stå för sina framtida pensions-
förpliktelser. Denna tillsyn får inte försvagas. Ett av grönbokens syften är att diskutera hur 
tryggheten i förmånerna kan bevaras, samtidigt som de nuvarande restriktionerna, som inte 
står i proportion till sitt syfte, avlägsnas och en verklig inre marknad för pensionsfonder kan 
utvecklas till förmån för pensionärer och blivande pensionärer. Av underlaget att döma 
förefaller alternativa tillsynsmetoder kunna ge en likvärdig trygghet. Dessa alternativa 
metoder skulle ha följande ytterligare fördelar: 
- De skulle vara förenliga med den fria rörligheten för kapital och gynna tillväxten av 
kapitalmarknaden i EU. Denna marknad skulle ha större likviditet än de enskilda nationella 
marknaderna. 
- De skulle tillåta pensionsfonderna att investera en större del av sina tillgångar i aktier. 
Denna strategi skulle kunna öka avkastningen på pensionsfondernas investeringar, 
eftersom aktier generellt har givit högre avkastning än statsobligationer. 
t dt 
Den sistnämnda punkten kan vara viktig. Det är möjligt att vissa pensionsfonder i EU skulle 
kunna höja sin nuvarande avkastningsnivå genom att diversifiera och dra nytta av den inre 
marknaden för sina investeringar. Till och med en jämförelsevis anspråkslös ökning av 
avkastningen skulle över ett normalt arbetsliv innebära en stor skillnad med avseende på 
antingen pensionens storlek eller den avsättning som krävs för att finansiera en viss 
pensionsnivå. Om företagens kostnader för att finansiera en given pensionsnivå kunde 
minskas på detta sätt, skulle det få positiva effekter på skapandet av sysselsättning. 
Kommissionen strävar efter att förbättra sysselsättningsläget inom unionen. Denna strävan har 
utvecklats genom kommissionens förtroendepakt och den strategi för sysselsättningen som 
överenskoms vid Europeiska rådet i Dublin. 
Det bör preciseras att denna grönbok inte förespråkar att pensionsfonderna skall investera i 
aktier eller andra tillgångar. Den uppfattning den ger uttryck åt är att fondförvaltarna skall ges 
frihet att investera i de tillgångar de finner lämpligast för den speciella fonden, och att denna 
frihet skall kunna utövas inom en inre marknad. Denna frihet kan självfallet inte vara absolut 
utan skall bygga på försiktighetsregler och vara föremål för kontroll. Kommissionens mål är 
att säkerställa att skyddet för pensionsfonderna inte inskränks. Försiktighetsöverväganden är 
särskilt viktiga för aktier på grund av dessas högre volatilitet på kort sikt. Kommissionen 
undersöker för närvarande alternativa kontrollmetoder som är förenliga med den inre 
marknaden. 
I grönboken framhålls också nödvändigheten av att bekräfta godkända investeringsfond­
förvaltares rätt att erbjuda sina tjänster i andra medlemsstater. Detta skulle inte endast ge 
förvaltarna själva förmånen av en inre marknad, utan den ökade konkurrensen kunde 
förväntas minska kostnaderna och sporra förvaltarna att förbättra sina resultat. Resultatet 
skulle bli en ökning av avkastningen på investeringarna till förmån för deltagarna i 
pensionssystemen. 
En grundläggande målsättning för gemenskapen är att främja arbetstagarnas rörlighet inom 
unionen. Men fastän det finns bestämmelser rörande lagstadgade pensioner för att underlätta 
den fria rörligheten, finns det ingen gemenskapslagstiftning om rörlighet i fråga om 
kompletterande system. Bestämmelser om kompletteringspensioner kan utgöra ett betydande 
hinder för arbetskraftens rörlighet. Det gäller i nuläget för flyttningar inom en medlemsstat, 
och i ännu högre grad för flyttningar till andra medlemsstater. Frågan om migrerande 
arbetstagares tilläggspensioner behandlades i rapporten från högnivågruppen om arbetstagares 
fria rörlighet under ordförandeskap av Simone Veil. Rapporten kom fram till att åtgärder 
behövdes för att möjliggöra att migrerande arbetstagare behandlas på ett likvärdigt sätt i 
förhållande till arbetstagare som byter arbetsplats inom en medlemsstat. I denna grönbok 
diskuteras hur man kan komma framåt i denna fråga. 
Skattesystemen spelar en viktig roll för utformningen av system för pensionsavsättningar 
genom att erbjuda en förmånlig behandling av avgiftsbetalningar, fondintäkter och 
realisationsvinster samt utbetalning av förmåner. Det finns regler för att övervaka hur dessa 
förmåner utnyttjas. De kan dock hämma den inre marknaden, både för tjänstepensionssystem 
och livförsäkringsanknutna system, och förhindra arbetstagarnas rörlighet. I grönboken ställs 
därför frågan om vilka initiativ som krävs för att göra framsteg på detta område. 
Kommissionens uppfattning är att de idéer som diskuteras i denna grönbok kan ge ett 
väsentligt bidrag till hanteringen av frågan om bevarade pensionsinkomster och till 
m le 
minskningen av arbetskraftskostnaderna. Även om åtgärder också måste vidtas på andra 
områden för att en fullständig lösning skall kunna uppnås, i synnerhet beträffande 
arbetstagarnas rörlighet och beskattning, har unionen inte råd att missa den möjlighet som 
erbjuds genom en förändrad politik i fråga om pensions- och livförsäkringsfondernas 
investeringar. Konsumentskyddsfrågor (tex. i fråga om rådgivning och säljmetoder) tas dock 
inte upp i denna grönbok, utom då det gäller tillsynsbestämmelser. 
Kommissionen välkomnar kommentarer från medlemsstaterna, Europaparlamentet, 
Ekonomiska och sociala kommittén, regionkommittén, arbetsmarknadens parter, ekonomiska 
aktörer, representativa organisationer, konsumenter och alla andra berörda parter om de frågor 
som tas upp i detta dokument. Reaktioner på grönboken skall lämnas skriftligt senast den 31 
december 1997 till: 
Generaldirektören - GD XV 
Europeiska kommissionen 
200, rue de la Loi 
B-1049 Bryssel 
Fax: (+32 2) 295 65 00 
Internetadress: John.Mogg@dgl5.cec.be 
IV ii 
Kapitel I: Den Demografiska Och Ek OkonomiskaKontexten 
A. Rådande demografiska tendenser 
1. Den demografiska strukturen i Europeiska unionen förändras väsentligt. Försörjnings­
kvoten (dvs. kvoten mellan de äldre och befolkningen i arbetsför ålder) ökar i de flesta 
medlemsstaterna och har redan uppnått historiskt sett unika nivåer. Under de senaste 
årtiondena har två större demografiska förändringar ägt rum, som ligger bakom den 
förväntade ökningen av försörjningskvoten: sjunkande födelsetal och ökad förväntad 
livslängd. Fastän de långsiktiga effekterna av åldrandeprocessen på de offentliga 
budgetarna är ganska ovissa och beroende av det sätt på vilket ekonomin och samhället 
anpassar sig till denna process, kommer det sannolikt att finnas ett avsevärt tryck för en 
ökning av de offentliga utgifterna under de kommande åren. En stor del av detta tryck 
kommer att läggas på de offentliga folkpensionssystemen, som står för den ojämförligt 
största delen av pensionerna i Europa, eftersom utgifterna i dessa system är starkt 
beroende av befolkningens åldersstruktur. Ett demografiskt tryck av liknande slag finns 
i Förenta staterna och Japan. 
2. Konsekvenserna av dessa förändringar är betydande. Kombinationen av färre födslar 
och ökad förväntad livslängd medför att kvoten mellan pensionärer och 
förvärvsarbetande kommer att växa betydligt över tiden. I nuläget finns det fyra 
personer i arbetsför ålder för att försörja varje pensionär genom 
socialförsäkringsavgifter. År 2040 antas det att dessa fyra förvärvsarbetande måste 
försörja två pensionärer. I en del medlemsstater kommer kvoten att vara ännu 
ofördelaktigare. 
B. De demografiska förändringarnas budgeteffekter på de allmänna 
pensionssystemen 
3. Effekterna av denna utveckling kommer gradvis att göra sig märkbara. Kommissionen 
har genomfört en undersökning av de prognoser som gjorts i EU:s medlemsstater av 
utgifterna för allmänna pensioner under de kommande årtiondena . Undersökningen är 
inriktad på de allra senaste prognoserna som tar hänsyn till aktuell lagstiftning och 
omfattar reformer som redan aviserats. Slutsatserna är följande4: 
• Under hela perioden 1995-2030 kommer det vägda medelvärdet av kvoterna mellan 
pensionsutgifter och BNP i de 11 medlemsstater för vilka beräkningar fram till år 
2030 finns, att öka med 3 procentenheter (med gynnsamma antaganden) eller upp till 
4 procentenheter (med ogynnsamma antaganden). Utgiftstrycket kommer att vara 
jämförelsevis starkt i flera medlemsstater, som ännu inte gjort några väsentliga 
reformer av sina pensionssystem (Belgien, Danmark, Irland, Luxemburg, 
Nederländerna), men också i en del medlemsstater som redan genomfört 
genomgripande reformer (Finland, Frankrike, Tyskland). Utgiftsökningarna förväntas 
bli ganska begränsade (i det gynnsamma ekonomiska scenariot) i Italien, Portugal, 
Spanien, Sverige och Förenade kungariket. 
• År 2030 kan kvoten mellan pensionsutgifter och BNP i flera medlemsstater (Belgien, 
Finland, Frankrike, Tyskland, Italien, Luxemburg och Nederländerna) komma att 
ligga i intervallet 15 % till 20%. Utgifterna borde vara lägre i Danmark, Spanien, 
> 
Sverige (i intervallet 10 % till 15 %) och i Irland, Portugal och Förenade kungariket 
(under 10 %)6. 
4. För närvarande svarar de statliga pensionerna för ungefär 88 % av alla pensioner i EU. 
Dessa pensionskostnader utgör i sin tur en betydande andel av BNP - omkring 10 %7. 
Därför kommer varje ökning av medlemsstaternas totala pensionsutbetalningar att ha en 
inverkan på deras budgetar. På grund av de reformer som redan genomförts i de flesta 
medlemsstater bidrar nu i allmänhet enbart demografiska trender till ökningen av 
pensionsutgifterna som andel av BNP. 
C. Nuvarande system för pensionsavsättningar 
5. I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen, är det upp till varje medlemsstat att 
besluta om sitt nationella system för pensionsavsättningar som överensstämmer med 
dess särskilda behov. Den relativa betydelsen av de tre pelarna kommer därför att 
variera avsevärt mellan olika medlemsstater, och är beroende av de rättsliga 
bestämmelserna för pensionsavsättningar och den utsträckning i vilken andra faktorer är 
relevanta, som t.ex. förekomsten av skattelättnader. På samma sätt kan karaktären hos 
dessa pelare skilja sig åt avsevärt. Exempelvis består pelare 1 i Finland av det 
lagstadgade offentliga pensionssystemet och det lagstadgade tjänstepensionssystemet, 
som delvis är fonderat8. I Frankrike finns en mycket betydande obligatorisk andra 
pelare, som förvaltas som ett fördelningssystem. I Förenade kungariket finns det ett 
obligatoriskt, inkomstrelaterat utfyllnadssystem i den första pelaren , medan systemen i 
den andra pelaren inte är obligatoriska på nationell nivå. I Tyskland, Österrike, 
Luxemburg och i mindre utsträckning i Sverige tillhandahålls en betydande del av 
tilläggspensionerna genom arbetsgivarnas icke-fonderade kontoavsättningar. Däremot 
tillåts inte längre system med kontoavsättningar i Spanien. 
6. Totalt sett förlitar sig anställda i EU på en rad källor för inkomster under pensionstiden. 
I ekonomiska termer kan de beskrivas på följande sätt: 
1 :a pelaren enhetliga, folkpensioner (fördelningssystem) 
inkomstrelaterade, bestämda förmåner (fördelningssystem / fondera 
2:a pelaren tilläggspensionssystem (fördelningssystem / fonderade) 
3 :e pelaren (företrädesvis) livförsäkringsbaserade pensionssparprogram . 
I följande tabell visas hur stort det nuvarande beroendet av system i den första pelaren är. Vid 
en jämförelse svarar system inom andra pelaren endast för 7 % av de samlade utbetalningarna. 
Utbetalningskällornas andel av totala utbetalningar i hela EU (1994 - med undantag av Österrike, 
Finland och Sverige) 
Typ av system 
Första pelaren I 88,8 % 
Fördelningssystem ' ' 
Andra pelaren 7 % 
Fonderade, kontoavsättningar, försäkrade pensionsplaner 
Tredje pelaren 
Individuella pensioner 0,9 % 
övriga 
Behovsprövade, garanterad inkomst, socialbidrag 3,3 % 
Källa: Eurostat 
7. Första pelaren 
Detta är det grundläggande statliga systemet, i vilket deltagande i allmänhet är 
obligatoriskt. Systemen finansieras genom fördelning: avgifter från dem som nu 
förvärvsarbetar används för att finansiera pensionsbetalningarna till pensionärerna. 
Pensionsutbetalningarna är garanterade av staten och systemet förvaltas av en offentlig 
institution. Pensionsförmånerna beräknas på grundval av en på förhand fastställd formel 
och är vanligtvis beroende av antalet arbetsår. Pensionernas storlek är vanligen 
indexbunden till inflationen eller löneutvecklingen. Kopplingen mellan avgifterna under 
arbetslivet och förmånerna efter pensioneringen varierar avsevärt mellan de olika 
systemen. I några medlemsstater finns grundsystem som ger en pension utan koppling 
till inkomsten under arbetslivet. I sådana system kan det finnas ett inkomstrelaterat 
system i den första pelaren för att fylla ut pensionerna; avgifterna beror på inkomsterna 
och förmånerna beräknas på grundval av dessa inkomster12 
Fördelar: 
• Så gott som heltäckande. 
• Solidaritet inom och mellan generationerna. 
• Lindrar fattigdom under ålderdomen och löser för enskilda en del av de ekonomiska 
problem som är förknippade med lång livslängd. 
• Gynnar den sociala välfärden. 
• Ingen diskriminering av arbetskraftens rörlighet mellan olika arbetsplatser inom en 
medlemsstat och mellan olika medlemsstater. 
• Försäkring mot inflation; undviker konsekvenserna av placeringsrisken. 
• Inga försäljningskostnader. 
Nackdelar: 
• Sårbara för befolkningsförändringar, som kan göra de rådande förmånsnivåerna 
ohållbara. 
• Eftersom fördelningssystemen inte tryggas av någon fond, är de känsliga för 
ändringar av bestämmelserna. En regering kan besluta att ändra beräkningsgrunden 
för förmånerna och därigenom skapa osäkerhet om förmånernas tillräcklighet i 
framtiden. 
Finansieringen sker genom sociala avgifter, vilket kan leda till snedvridningar på 
arbetsmarknaden genom att sysselsättningen avgiftsbeläggs. • 
• Inget utrymme för individuell flexibilitet i avgiftscykeln. 
8. Den andra pelaren 
Tabell 1 visar det rådande läget beträffande täckningsgraden för de kompletterande 
systemen i den andra pelaren. Variationen mellan medlemsstaterna kan illustreras med 
ett exempel: i Frankrike är det obligatoriska systemet i den andra pelaren av 
fördelningstyp och omfattar uppskattningsvis 90 % av de anställda i den privata sektorn 
och står för 21 % av samtliga pensionsutbetalningar, medan täckningsgraden för 
tilläggspensionssystemen i Italien är 5 % av arbetstagarna i den privata sektorn och 
utbetalningarna från dessa system står för 2% av de sammanlagda pensionerna. I 
Nederländerna står systemen i den andra pelaren för nästan en tredjedel av alla 
pensionsutbetalningar. 
Pensionerna i denna kategori är i allmänhet kopplade till anställning eller utövande av 
ett yrke (ett "tjänstepensionssystem" eller "branschomfattande system"). Medlemskap i 
dessa system är förbehållet dem som är anställda i vissa sektorer, branscher, yrken eller 
företag, och upprättas genom avtal mellan arbetsmarknadens parter eller genom 
hänvisning till exempelvis praxis i en viss bransch. Systemen i den andra pelaren 
förvaltas av privata institutioner och förmånerna garanteras inte av staten. Avgifterna 
fastställs i relation till inkomsten och avgiftsbetalningarna delas vanligen mellan 
arbetsgivare och anställda. Med vissa anmärkningsvärda undantag13 är systemen i den 
andra pelaren i allmänhet fonderade: avgifterna ackumuleras och investeras för att ge 
framtida förmåner i stället för att användas för betalning av förmåner till dem som redan 
pensionerats. Analysen i detta avsnitt är inriktad på sådana fonderade system 
Kopplingen mellan avgifter och förmåner är striktast i avgiftsbestämda system, där 
förmånernas storlek endast är beroende av avkastningen på investerade tillgångar. 
Avkastningen för en medlems andel av fonden är beroende av valet av placeringar, och 
den slutgiltiga storleken på pensionsförmånerna avgörs av värdet på medlemmens 
fondmedel vid tiden för pensioneringen. I fonderade pensionssystem med bestämda 
förmånsbelopp finns det däremot kvar rudimentära spår av solidaritet, eftersom en viss 
omfördelning av inkomsterna mellan medlemmarna kan förekomma. I förmånsbestämda 
system garanterar arbetsgivaren de facto en förmånsnivå i relation till den anställdes 
inkomst vid eller strax före pensioneringen. 
Fördelar: 
• Visst samband mellan avgifter och framtida förmåner, särskilt i avgiftsbestämda 
system, som gör det möjligt för arbetstagarna att skilja mellan avgifter som avsätts 
för pensioner och allmänna skatter för andra sociala förmåner. 
• Föga känslig för demografiska förändringar. 
• Avgiftsbestämda system: förmånerna är direkt kopplade till investeringsfondens 
resultat. 
• Förmånsbestämda system: arbetsgivargaranti skyddar mot nedgång i tillgångarnas 
värde. En viss grad av solidaritet kvarstår även. 
• Frivilliga arrangemang leder inte till snedvridningar på arbetsmarknaden. 
Nackdelar: 
• Inte heltäckande i alla medlemsstater. 
• I några medlemsstater är intjänandeperioden (under vilken en anställd inte samlat 
på sig tillräckligt många arbetsår för att få rätt till pension) mycket lång. 
• Svårt att uppnå fullständig sammanslagning av risker, vilket gör det svårt att uppnå 
lika behandling av män och kvinnor, (till exempel om pensionsen utbetalas som en 
engångssumma kan detta leda till lägre årliga utbetalningar beroende på kvinnors 
längre genomsnittliga levnadslängd). 
• Förmånsbestämda system: metoden för värdering av förmåner för tidiga utträdare 
kan motverka arbetstagarnas rörlighet mellan företag såväl inom en medlemsstat 
som mellan medlemsstater (se kapitel IV nedan). Det kan diskriminera dem som 
gör ett uppehåll i karriären. Det har också hävdats att de kan motverka anställning 
av äldre arbetstagare. 
• Avgiftsbestämda system: placeringsrisken bärs av medlemmen. 
• Förmånsbestämda system: när arbetgivanren tillhandahåller en garanti, och 
arbetsgivaren kommer på obestånd försvinner denna garanti, vilket gör systemet 
sårbart för fluktuationer i tillgångarnas värde (fastän systemet är slutet och skilt från 
arbetsgivarens egna medel). 
• Pensionsåtagandena i lönerelaterade förmånsbestämda system är beroende av 
externa faktorer, som t.ex. inflation och, i synnerhet, lönerörelser. 
• Obligatoriska system kan skapa snedvridningar på arbetsmarknaden. 
• Ingen garanti mot inflationseffekter. 
• Avkastningen på investeringarna kan komma att inte motsvara förväntningarna. 
Den tredje pelaren 
Systemen inom den tredje pelaren kan användas som komplement till system inom den 
första eller andra pelaren eller inom båda. De delar många av kännetecknen för de 
avgiftsbestämda systemen i den andra pelaren, fastän deltagandet inte är kopplat till 
anställning eller utövande av ett yrke utan ordnas individuellt genom avtal direkt med 
leverantören av produkten, i allmänhet ett livförsäkringsbolag. Varje individs avgifter 
ackumuleras och investeras och de fondmedel som skapas används sedan för att 
tillhandahålla den enskildes pensionsförmåner. 
Fördelar: 
• 
• Om investeringarna av de underliggande tillgångarna ger gott resultat kan det leda 
till förbättrade pensionsförmåner. 
Flexibelt avgiftssystem. Det kan anpassas till uppehåll i karriären och perioder med 
deltidsanställning. 
• Motståndskraftigt mot demografiska förändringar. 
Neutralt i förhållande till byte av arbetsplats. 
Om det är fråga om livförsäkringspension, kan försäkringstagaren i princip dra 
fördel av friheten att tillhandahålla tjänster enligt det tredje livförsäkringsdirektivet 
och på så sätt välja en pensionslösning från en leverantör i vilken medlemsstat som 
helst. Reglerings- och skatteaspekter, som kan vara av betydelse, behandlas i 
kapitlen IV och V. 
Nackdelar: 
• Avkastningen på investeringarna motsvarar kanske inte förväntningarna. 
• Ingen garanti mot inflationseffekter. 
• Ingen solidaritet mellan och inom olika generationer. 
• Kostnader: försäljningskostnaderna är i allmänhet höga i jämförelse med system i 
första och andra pelaren. 
• Framgången är delvis beroende av skattelättnader. 
• Risk för att olämpliga produkter säljs till enskilda personer. 
10. Gruppensionsförsäkringar 
Livförsäkringsbolagen spelar en viktig roll på pensionsområdet. Det kan ske genom 
individuella pensioner, som beskrevs ovan. På samma sätt kan livförsäkrare erbjuda 
förvaltning av gruppensionsfonder för förtroenderåds räkning. Ett sådant arrangemang 
hör hemma i den andra pelaren. Ytterligare ett alternativ för pensionssystemens 
förtroenderåd är att be ett livförsäkringsbolag att förvalta systemet på basis av ett 
kollektivt arrangemang. Detta är ett "gruppsystem", som också hör hemma i den andra 
pelaren. Ännu en variant är ett individuellt gruppensionssystem som, fastän det 
organiseras av en arbetsgivare, är en samling individuella pensionsförsäkringar . 
IL Aktuella reformer i medlemsstaterna 
Flera medlemsstater har under eller strax före det senaste decenniet åren infört reformer 
för att minska de demografiska förändringarnas inverkan på de offentliga pensions­
systemen. Reformerna har genomförts på flera olika sätt. För att försöka upprätthålla 
förmånsnivåerna, har vissa medlemsstater genomfört en höjning av socialförsäkrings-
avgifterna. Men med tanke på de redan höga avgiftsnivåerna i de flesta 
medlemsstaterna, kommer sannolikt återhållsamhet med utgifterna att vara det primära 
instrumentet för att garantera systemens hållbarhet. Det har redan tagits steg mot en 
minskning av förmånerna. Exempel på detta är ändrade indexformler, t.ex. övergång 
från löne- till priskoppling, höjning av pensionsåldern och därmed en ökning av antalet 
avgiftsår och en minskning av antalet pensionsår, minskning av pensionens andel av 
inkomsten under arbetslivet (ersättningsnivån), beräkning av de förmånsgrundande 
inkomsterna på grundval av en längre inkomstperiod i stället för utifrån de sista 
inkomståren samt minskade incitament till förtidspensionering. 
12. En annan metod är att utveckla ett fondbaserat statligt pensionssystem som löper 
jämsides med det statliga fördelningssystemet. I Sverige betalas de lagstadgade 
pensionsavgifterna för närvarande till fördelningssystemet. När den nya lagstiftningen 
har införts måste dock 2 % inbetalas till ett lagstadgat fondbaserat system. En mer 
substantiell systemreform av finansieringen av de allmänna pensionssystemen vore en 
omvandling från fördelningssystem till fondering. Fastän frågan har varit föremål för en 
bred diskussion, finns det svårigheter för dess genomförande när det gäller utvecklade 
och mogna allmänna pensionssystem av det slag som är förhärskande i EU, inte minst 
när de framtida pensionsförpliktelser som redan "köpts" av ännu ej pensionerade arbets­
tagare skall infrias. Denna fråga diskuteras i kommissionens meddelande om förbättring 
och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen . 
13. Ett alternativ som övervägs - och vars förverkligandeprocess faktiskt redan påbörjats -
är att medlemsstaterna gradvis skulle kunna införa förutsättningar som i högre grad 
främjar utvecklingen av privata, fonderade tilläggspensionssystem. Avgiftsnivåerna 
kommer dock ändå knappast att sjunka dramatiskt, eftersom det inte endast kommer att 
vara nödvändigt att betala de redan pensionerades pensioner, utan också att behålla de 
statliga fördelningssystemen som ett grundelement i unionens sociala struktur. Privata 
fondbaserade system har en väletablerad ställning i flera medlemsstater, bl.a. i Förenade 
kungariket, Nederländerna, Danmark och Irland. Nyligen genomförd lagstiftning i andra 
länder, som t.ex. Italien och senast i Frankrike, erbjuder en möjlighet till fortsatt 
utveckling på detta område. 
14. I grund och botten innebär ökat utnyttjande av fondbaserade system i den andra och 
tredje pelaren delvis en överflyttning av ansvaret för tillhandahållande av pensions­
inkomster från staten till arbetsgivare och arbetstagare samt till enskilda individer. 
Utifrån ekonomiska överväganden framstår det som önskvärt med pensionssystem 
(allmänna och privata i kombination) som har inslag såväl av fördelningsmodellen som 
av fondsystemet, eftersom riskerna och vinsterna inte är desamma i dessa modeller. Men 
allteftersom betydelsen av tilläggspensioner växer som andel av de totala pensions­
inkomsterna, kommer det i växande utsträckning att bli nödvändigt för regeringarna att 
skapa en situation där de kompletterande fondbaserade systemen kan fungera säkert och 
effektivt. Den roll den inre marknaden kan få därvid undersöks i nästa kapitel. 
D. Slutsatser 
15. De demografiska förändringarna i samtliga medlemsstater är av sådan omfattning att det 
blivit nödvändigt att snabbt analysera deras inverkan på finansieringen av de statliga 
pensionssystemen. Fortsatta nedskärningar av förmånerna och begränsningar i rätten till 
pension i syfte att säkerställa de allmänna fördelningssystemens ekonomiska hållbarhet 
är ett alternativ som många medlemsstater genomför. Men det kommer att få negativa 
effekter på de totala pensionsinkomstnivåerna. Av den anledningen förväntas trenden 
mot en utveckling av de fondbaserade systemen i den andra och tredje pelaren fortsätta. 
Det måste dock göras klart att en utveckling av fondsystem inom EU inte i sig är en 
lösning på de aktuella problemen inom fördelningssystemen. Dessa system kan bara 
uppnå hållbarhet genom ytterligare interna reformer. Fondsystemen kan underlätta en 
reform av fördelningssystemen genom att skapa förmåner som kompenserar en 
minskning av förmånsnivåerna i fördelningssystemen. 
Kapitel II: Pensionsavsättningar och Kapitalmarknader I EU 
A. Pensionsfondernas storlek i EU 
16. De totala tillgångarna i pensionsfonder inom pelare 2 uppgår i EU till 1 100 miljarder 
ecu, varav Förenade kungariket står för den största delen (717 miljarder ecu eller 65 % 
av det totala värdet, tabell II). I själva verket står de två medlemsstater som har de 
största fonderna, Förenade kungariket och Nederländerna (261 miljarder ecu), 
tillsammans för 89% av de totala tillgångarna i pensionsfonder i EU. De andra 
medlemsstaternas pensionsfonder är jämförelsevis små. Det återspeglar den 
omständigheten att de är icke-fondbaserade, fördelningssystem eller baserade på 
kontoavsättningar eller också på att de har en mycket låg täckningsgrad (se tabell I). 
Betydelsen av de fonderade systemen i Förenade kungariket och Nederländerna 
återspeglas även då de uttrycks som procentuella andelar av BNP (79 % resp. 88 %), 
med de andra medlemsstaterna långt efter. Medelvärdet för EU ligger på 20 % av BNP. 
Som en jämförelse kan nämnas att de amerikanska pensionsfonderna i pelare 2 uppgår 
till totalt 3 546 miljarder ecu (60 % av BNP) och de japanska till 1 800 miljarder ecu 
(45% av BNP). 
17. De totala tillgångarna för livförsäkringsbolagen i EU är nästan 50% större än 
pensionsfonderna i pelare 2-1 600 miljarder ecu (tabell III). I denna siffra ingår 
pensionsavtal i pelare 3, men i huvudsak består den av allt försäkringssparande (som 
inte är speciellt utformat för att tillhandahålla en pension) och livförsäkring utan 
sparande (t.ex. knutet till ett hypotek). Också här har Förenade kungariket de största 
fonderna (564 miljarder ecu - 67 % av BNP) följt av Tyskland (380 miljarder ecu - 21 % 
av BNP), Frankrike (317 miljarder ecu - 30% av BNP) och Nederländerna (138 
miljarder ecu - 46 % av BNP). De skatteincitament som ges av medlemsstaterna är en 
faktor som bestämmer fondernas storlek och tillväxt. 
18. Prognoser om pensionsfondernas och de pensionsanknutna livförsäkringsfondernas 
sannolika tillväxt är svåra att göra. Mycket hänger på de regler som ålägger arbets­
givarna att tillhandahålla täckning (pelare 2) och på den uppmuntran som ges genom 
skattelättnader (pelare 2 och 3). För tillfallet täcker system i pelare 2 22 % av den 
förvärvsarbetande befolkningen i EU men svarar bara för 7 % av de totala 
pensionsbetalningarna till dem som omfattas av sådana system. Även om pelare 2-
systemen i medlemsstaterna bara skulle växa till hälften av den täckning de har i 
Nederländerna och Förenade kungariket (medlemsstaterna med den största täckning, 
som f.ö. fortfarande växer) skulle dessa fonder öka till 3 000 miljarder ecu. Skulle de nå 
samma täckning som i Nederländerna och Förenade kungariket skulle de komma upp i 
5 000 miljarder ecu. På liknande sätt skulle, i en gynnsam skattemiljö, fonder i pelare 3-
system kunna växa snabbt i takt med att fler människor beslutar sig för att utnyttja 
individuella pensionsplaner i större utsträckning. 
B. Hur EU:s pensions- och livförsäkringsfonder placeras 
19. Pensionsfonder och livförsäkringsbolag investerar för att kunna leva upp till sina 
framtida förpliktelser. Investeringsmönstret varierar avsevärt mellan olika 
medlemsstater. Förenade kungariket och, i mindre utsträckning, Irland utmärker sig 
genom den höga procentuella andelen av tillgångar i aktier (80 % resp. 55 %, vilket kan 
jämföras med Förenta staternas 52 %) och den låga andelen i obligationer (se tabell IV). 
Fonderna i de flesta andra medlemsstaterna förlitar sig dock mycket mer på 
fastförräntade värdepapper, främst statsobligationer (t.ex. 75 % i Tyskland och 67 % i 
Frankrike), och mycket mindre på aktier (11 % resp. 14 %). I samtliga medlemsstater är 
investeringarna i fastigheter och i kortfristiga placeringar relativt små. Fördelningen 
mellan utländska och inhemska tillgångar varierar också mycket. I de flesta 
medlemsstater placerar fonderna mindre än 10% i utländska tillgångar. Förenade 
kungariket och Nederländerna utmärker sig med 30 % resp. 25 % av sina placeringar i 
utländska tillgångar. 
20. Investeringsmönstret för livförsäkringsbolagens tillgångar påminner om mönstret för 
pensionsfonderna i pelare 2 (se tabell V). Största delen av tillgångarna innehas i form av 
inhemska fastförräntade värdepapper (främst statliga) (i t.ex. Tyskland 75 % av de 
samlade tillgångarna samt i Frankrike och Italien 70 %). Tillgångarna i aktier är mycket 
mindre betydande (i t.ex. Tyskland 5%, Frankrike 18% och Nederländerna 12%). 
Förenade kungariket är ett undantag med nästan 50 % i inhemska och mer än 10 % i 
utländska aktier. Utnyttjandet av fastförräntade värdepapper är mycket mindre i 
Förenade kungariket (25 % av de totala tillgångarna). 
C. Avkastningen på pensionsfondernas tillgångar 
21. Många studier visar att aktier på lång sikt tenderat att ge en högre avkastning än 
obligationer (se tabell VII), även om det inte oundvikligen kommer att förhålla sig så i 
framtiden. En pensionsfonds eller ett livförsäkringsbolags investeringsstrategi och 
värdepappersportföljens sammansättning av aktier, obligationer, fastigheter och 
kortfristiga placeringar är de viktigaste faktorer som bestämmer avkastningsnivån för de 
sammanlagda tillgångarna. På grund av aktiernas högre volatilitet är alla uppgifter om 
avkastningen beroende av mätperioden. På kort sikt kan därför avkastningen på aktier 
utvecklas sämre än för obligationer, eller de kan minska i värde. Ändå anser många 
observatörer att det, på grund av den högre avkastning som är förknippad med aktier 
under en längre period och på grund av att pensionsfonderna behöver långfristiga 
placeringar, skulle finnas utrymme för att öka avkastningen på en del pensions- och liv­
försäkringsfonder i EU, som nu har en hög andel obligationer, genom att öka aktiernas 
andel av deras värdepappersinnehav. 
22. Det är svårt att finna otvetydiga bevis för att ett proportionellt större aktieinnehav skulle 
öka avkastningen. Periodval är alltid godtyckliga, men under tiden 1984—93 (tabell 
VII) uppvisade pensionsfonderna i Förenade kungariket och Irland, med betydande 
aktieinnehav, en hög real avkastning (10,2 % resp. 10,3 %). I de medlemsstater som 
hade omkring en tredjedel av sina tillgångar i form av aktier var de reala 
avkastningsnivåerna lägre (Sverige 8,1 %, Nederländerna 7,7 %, Belgien 8,8 %). De 
medlemsstater som hade de lägsta andelarna av aktier i sina värdepappersinnehav och en 
hög procentuell andel av statsobligationer hade de lägsta avkastningsnivåerna (Tyskland 
7,1 %, Spanien 7,0 % och Danmark 6,3 %, det sistnämnda landet delvis som följd av 
skatten på realräntan). Lika klara resultat finner man emellertid inte i andra källor för 
andra perioder. 
10 
D. Effekter av skillnader i avkastningsnivåer 
23. Det föregående avsnittet visade på betydande skillnader i den reala avkastningen på 
pensions- och iivförsäkringsfonder i EU - med en skillnad på 4 procentenheter under 
perioden 1984-1993 mellan det bästa och det sämsta resultatet. I ett fondbaserat system 
måste avkastningen vara tillräcklig för att balansera effekterna av en långsiktig 
löneinflation. En ökning av den årliga avkastningen på t.ex. 2 eller 3 procentenheter kan 
innebära en enorm skillnad under ett arbetsliv och bör inte underskattas. 
Antag att målet är en bestämd tilläggspension på 35 % av lönen på basis av ett arbetsliv 
på 40 år. Om den reala avkastningsnivån på tillgångarna är 6 %, är kostnaden 5 % av 
lönen; med i övrigt samma förutsättningar och om den reala avkastningen är 4 %, är 
kostnaden 10 % av lönen, och om den reala avkastningen är endast 2 %, är kostnaden 
19% av lönen. Låga avkastningsnivåer på pensionsfondernas och 
livförsäkringsbolagens tillgångar innebär därför 
- antingen mycket högre avgifter för arbetsgivare och arbetstagare, vilket påverkar de 
indirekta arbetskostnaderna, och därför har en negativ effekt på EU:s 
sysselsättningsskapande förmåga, 
- eller mycket lägre pensioner för samma avgifter och därför större tryck på de 
offentliga utgifterna i pelare 1. 
Det bör understrykas att kommissionen inte förespråkar någon särskild investerings­
strategi för pensionsfonderna. Det är fondförvaltarna som skall avgöra vilken 
investeringsstrategi som bör ge det bästa slutliga resultatet för pensionärerna, och det 
skall endast förekomma en lämpligt avpassad kontroll av att försiktighetsprinciperna 
iakttas. I denna grönbok undersöks vilken roll den inre marknaden kan spela för att 
maximera fondförvaltarnas investeringsmöjligheter med fortsatt lämplig kontroll i fråga 
om försiktighetsprinciperna. Vidare ställs frågan om de nuvarande kontroll-
bestämmelserna i vissa medlemsstater går utöver vad som är objektivt nödvändigt för att 
garantera fondernas säkerhet och hindrar utvecklingen av en verklig inre marknad för 
pensionsfonder till gagn för pensionärer och blivande pensionärer (se kapitel III). Först 
behandlas dock några kapitalförvaltnings- och övervakningstekniker som är förenliga 
med en inre marknad för pensionsfonder. 
E. Kan högre avkastningsnivåer uppnås utan otillbörligt risktagande? 
24. Eftersom deras förbindelser är långfristiga har pensions- och livförsäkringsfonderna 
möjlighet att dra fördel av de generellt högre avkastningsnivåerna på aktier och 
långfristiga placeringar. Det skall dock medges att aktier innebär en större risk än 
obligationer, i synnerhet statsobligationer, och att obligationer med lång löptid innebär 
en större risk än obligationer med kort löptid16. 
25. Det vore uppenbart oklokt att endast eftersträva hög avkastning utan några riskhänsyn. 
Många regleringar i medlemsstaterna är inriktade på tillsynskontroller som är utformade 
för att minska de risker som fonder är känsliga för. 
26. Förespråkare för moderna riskhanteringstekniker hävdar att sådana tekniker gör det 
möjligt för förvaltare att kontrollera riskerna samtidigt som de investerar i tillgångar 
11 
med större volatilitet men högre avkastningsnivåer. Dessa tekniker syftar till att 
inkassera riskpremien hos aktier och samtidigt undvika överdrivet höga 
volatilitetsnivåer. För riskvärderingen och besluten om fördelningen av tillgångarna är 
det lämpligare att inrikta sig på förhållandet mellan tillgångar och skulder, och inte 
uteslutande på tillgångarna. Exempelvis skulle fonderna sträva efter att öka likviditeten i 
tillgångarna fram till den tidpunkt då skulderna förfaller till betalning - därigenom 
undviks effekterna av baissemarknader eller räntehöjningar under slutfasen. Sålunda 
borde olika pensionsfonder (t.ex. unga system med stor andel avgiftsinbetalningar i 
förhållande till utbetalningar eller gamla system med stora utbetalningar i jämförelse 
med inbetalningar) med all sannolikhet välja skilda placeringsstrategier, eftersom deras 
tillgångs-/skuldprofiler ser annorlunda ut. På så sätt kan de maximera avkastningen med 
minimal riskökning. 
27. I korthet innebär förvaltning av tillgångar och skulder (ALM, assets/liability 
management) en strävan att koncentrera innehaven på långfristiga tillgångar med de 
högsta avkastningarna och kompensera riskökningen genom att fördela placeringarna på 
tillgångar, vars avkastningar är ofullständigt korrelerade med varandra (diversifiering). 
Sålunda kan en tillgång med hög avkastning, men också hög risk, balanseras av en 
annan tillgång som likaså har hög avkastning och hög risk, om riskerna inte är positivt 
korrelerade med varandra. 
28. Det hävdas att diversifiering av tillgångar i själva verket är en försiktig metod, eftersom 
för stor koncentration på en enstaka tillgång kan öka risken och minska avkastningen. 
Till och med statsobligationer kan fluktuera med ändrade räntesatser och 
inflationsförväntningar. Följaktligen kan en alltför stor koncentration i en värdepappers­
portfölj på tillgångar som t.ex. statsobligationer, vilka betraktas som "säkra", faktiskt 
öka risken jämfört med en diversifierad portfölj, utan att uppnå högre avkastning17. 
Placeringar på ett urval ofullständigt korrelerade marknader ger förvaltarna en spridning 
av diversifierade investeringar och minskar potentiellt risken för alltför stor 
koncentration på tillgångar som är noterade i en enda valuta. En kommentator drar 
följande slutsats: 
"Restriktioner som sätter godtyckliga gränser för innehav av tillgångar med avseende på 
slag av tillgång, länder- eller valutafördelning motverkar försiktighetsprincipen, 
eftersom de allvarligt begränsar riskspridningen. Denna begränsning tvingar 
pensionsfonderna att ta på sig ytterligare risker och samtidigt avstå från högre 
avkastning och att bedriva en investeringspolitik som är skadlig för deras medlemmar 
på lång sikt18". 
29. Denna inställning till förvaltningen av tillgångar och skulder utgör grundvalen för den 
försiktighetsprincip för förvaltnings- och tillsynstekniker som tillämpas i en del 
medlemsstater. De bedömer en pensionsfonds eller ett livförsäkringsbolags finansiella 
livsduglighet genom att värdera avstämningen mellan de finansiella tillgångarna och 
skulderna under systemets förväntade livstid med beaktande av relevanta aspekter, som 
t.ex. pensionsprogrammets art, storlek, utvecklingsgrad och den takt med vilken 
avgifterna inbetalas samt arten och volymen hos förbindelserna. Det är inte fråga om 
någon "laisser faire" på tillsynsområdet. Det medför tvärtom skyldighet för tillsyns­
myndigheterna att säkerställa att förvaltarnas och förtroendemännens/för-
12 
myndarnas/depositariernas respektive roller uppfylls på sådant sätt att dessa i sin tur 
tillser att medlemmarnas förmåner är trygga. 
30. Tillsynsmyndigheterna måste spela en mer dynamisk roll om man eftersträvar en mer 
kvalitativ metod i fråga om investeringen av pensionsfondernas tillgångar. De 
kvantitativa måttstockarna skulle få mycket mindre framträdande betydelse. Vid 
undersökningen av en fonds finansiella sundhet, skulle tillsynsmyndigheterna göra 
separata analyser av dess kort- och långfristiga förbindelser och investeringshorisont, 
avgiftsinbetalningstakten i förhållande till förbindelserna samt behovet av att den 
särskilda skuldstrukturen motsvaras av en adekvat struktur på tillgångarna genom en 
godtagbar ALM-metod. 
F. Hur skulle kapitalmarknaderna i EU kunna absorbera framtida ökningar av 
pensionsfondernas och livförsäkringsbolagens placeringar? 
31. Utvecklingen av de fondbaserade tilläggspensionssystemen i EU kommer att öka den 
för investeringar tillgängliga mängden finansiella tillgångar. Tillväxten kommer att bli 
betydande, men ske gradvis. I denna avdelning undersöks vilka fördelar skapandet av en 
verklig inre marknad skulle kunna få då det gäller att öka likviditeten och minska 
kostnaderna för pensionsfonderna samt vilka strukturella förändringar av 
kapitalmarknaderna inom EU som troligen kommer att ske till följd av 
pensionsfondernas ökade investeringar. 
32. Utbudet av statsobligationer kommer sannolikt inte att öka tillräckligt mycket för att 
kunna absorbera tillväxten av pensionsfondernas finansiella tillgångar. 
Andra placeringsinstrument utgörs främst av aktier och industriobligationer. De kan 
förväntas spela en större roll på kapitalmarknaden i EU i framtiden. Kapitalbildningen 
på den amerikanska marknaden är mycket större i förhållande till BNP (Förenta 
staterna: 68 %, EU: 32 %) (se tabell VIII) och den ökning som skett under längre tid av 
pensionsfondernas tillgångar har framgångsrikt absorberats av kapitalmarknaderna så att 
adekvata pensioner kunnat ges. 
Eftersom pensionsfonderna inom EU måste finna nya investeringsmöjligheter skulle 
aktier i företag i den privata sektorn gradvis kunna bli ett av de troliga 
investeringsområdena för många fonder. Privatiseringen av statsägda företag kommer 
dock sannolikt att utgöra en relativt liten del av marknaden som helhet. Dessutom kunde 
EASDAQ och börser för småföretagsaktier i ett antal medlemsstater komplettera 
konventionella aktieemissioner som är tillgängliga för pensions- och 
livförsäkringsfondernas investeringar. Nyemissioner skulle också kunna utfärdas av EU-
bolag och i viss utsträckning ersätta de traditionella källorna till bolagsfinansiering i 
Europa. 
Ytterligare ett utvecklingsområde i EU är marknaden för industriobligationer, som ett 
alternativ under lämpliga omständigheter till aktier. Denna marknad är underutvecklad i 
EU jämfört med Förenta staterna, där marknaden är mer än sju gånger så stor. Om 
erfarenheterna från Förenta staterna återspeglas i EU, kan man förvänta sig att 
marknaden för industriobligationer kommer att växa betydligt i storlek. 
13 
33. Kapitalmarknaderna kommer att anpassa sig, så att de kan absorbera dessa fonderNågot 
av kapitalet kan hamna utanför EU, även om normala förvaltningsmetoder av tillgångar 
kommer att få till följd att huvuddelen av fonderna stannar inom EU19. Om kapital­
marknaderna i medlemsstaterna hålls åtskilda kommer de dock att ha mindre likviditet 
och förmåga att framgångsrikt absorbera fonderna. Därför kommer effektiviteten i 
processen att minskas av hinder för kapitalflöden som inte är objektivt motiverade av 
försiktighetsskäl. Genom investeringstjänstedirektivet20 har redan många av hindren för 
väl fungerande kapitalmarknader inom EU avlägsnats. Den tredje etappen av den 
ekonomiska och monetära unionen kommer dessutom att bidra till denna process genom 
att eliminera växelkursriskerna för placerare som investerar i värdepapper utställda i de 
deltagande medlemsstaternas valutor. Andra hinder, såsom transaktionskostnader och 
förseningar vid genomförandet av placeringsbeslut, kommer också att minskas av en 
gemensam valuta, vilket borde bidra till ökad investeringsverksamhet. I kapitel III 
undersöks återstående försiktighetsbestämmelser som tillämpas av medlemsstaterna och 
som hindrar fria kapitalflöden, och frågan ställs om dessa bestämmelser är objektivt 
motiverade. 
34. Konkurrensen mellan finansiella institutioner och mellan finanscentra i EU kommer, 
tillsammans med tillväxten av finansiella tillgångar tillgängliga för investeringar, att 
leda till förbättringar av kapitalmarknaden i EU genom att minska kostnaderna och öka 
likviditeten. Denna utveckling kommer att förstärkas av EMU, som erbjuder möjlighet 
till fortsatt utveckling av en hela EU omfattande kapitalmarknad. 
Fråga: Kommissionen efterlyser synpunkter på analysen i detta kapitel. 
14 
Kapitel III: ADEKVATA FÖRSIKTIGHETSREGLER FÖR DEN 
INRE MARKNADEN 
A. Tillsynens roll för pensions- och livförsäkringsfonder och fondförvaltare 
35. Det är uppenbart att pensions- och livförsäkringsfonderna och förvaltarna av dessa 
fonder måste stå under tillsyn. Konsumenterna (dvs. de framtida pensionärerna) måste 
skyddas på ett område som de har föga kunskap om. Tillsynen måste säkerställa att 
fondförvaltarna utför sina förtroendeuppdrag på ett korrekt sätt. Regleringen av 
pensionsfonder skiljer sig mycket åt mellan medlemsstaterna. I en del stater finns det 
särskilda regler för pensionsfonder, i andra regleras de på samma grund som 
livförsäkringsbolag. Det betyder att de är underkastade samma minimikrav på soliditet, 
tekniska bestämmelser, placeringsrestriktioner och andra bestämmelser som liv­
försäkringsbolagen. 
36. Även om de nationella bestämmelserna skiljer sig åt, finns följande gemensamma 
inslag: 
• 
• 
• Krav på att pensionsfonder skall vara auktoriserade eller godkända av en behörig 
myndighet. 
För auktorisationen eller godkännandet kan det krävas att vissa kriterier skall vara 
uppfyllda, t.ex. i fråga om lämpligheten hos och godkännandet av fondförvaltarna 
och förtroendemännen (förmyndarna, depositarierna) för fondens tillgångar samt 
fondens rättsliga form. 
Krav på tillsyn över fonden, som även omfattar bestämmelser om regelbundna 
rapporter och befogenhet för tillsynsmyndigheten att ingripa. 
Minimibestämmelser för säkerhet vid investeringen av deltagarnas insatser, 
särskilt krav på försiktighet vid investeringarna. 
Fråga: Instämmer de berörda parterna i att dessa punkter ger en lämplig grund för en 
reglering? 
B. Effekterna av överdriven reglering på placeringar av pensionsfonder i pelare 2 
37. Det finns inga särskilda EU-regler för pensionsstiftelsernas placeringar av sina 
tillgångar utöver principen, och de härmed förknippade allmänna reglerna, om fri 
rörlighet för kapital21. Dessa avser att garantera alla investerare, inklusive 
pensionssystem, frihet att investera där de så önskar i EU. Fördraget tillåter22 
restriktioner för investeringar om de kan motiveras av försiktighetsskäl. 
Medlemsstaterna får inte utnyttja detta undantag från frihetsprincipen som ett medel för 
att diskriminera utländska tillgångar, och inte heller i förtäckt form införa restriktioner 
som inte har tillsynskaraktär av andra skäl. Vidare förbjuder fördraget23 all "positiv 
särbehandling" från centrala, regionala eller lokala myndigheters sida av finansinstitut, 
inbegripet pensionsfonder, genom påläggande av minimikrav för investeringarna, 
förutom då det sker av försiktighetshänsyn. Kommissionen står i begrepp att vidta 
15 
åtgärder mot medlemsstater som diskriminerar utländska tillgångar utan att detta 
grundar sig på försiktighetshänsyn. 
38. Många medlemsstater tillämpar regler om restriktioner som i allmänhet fastställer den 
maximala andel av en fond som kan innehas i form av en viss tillgång eller valuta (se 
tabell IX). Tyskland erbjuder ett exempel på detta tillvägagångssätt. Där är följande 
maximala innehav av olika tillgångar fastställda: 30 % i aktier, varav högst 6 % kan vara 
icke-EU-aktier, 25% i EU-fastigheter, 6% i icke-EU-obligationer, totalt 20% 
utländska tillgångar och 10% gräns för egeninvesteringar. Pensionsfonder i 
medlemsstater med sådana kvantitativa regler tenderar att ha en hög andel av sina 
tillgångar i statsobligationer. 
39. Medlemsstaternas regler om krav på tillsyn kan få effekter som motverkar 
genomförandet av den inre marknaden och de fördelar den kan medföra. 
Kommissionens åsikt är att de i många fall går utöver vad som är objektivt nödvändigt 
för att upprätthålla en tillfredsställande tillsyn. Andra slag av tillsynsbestämmelser och -
tekniker finns som är förenliga med den inre marknaden och som ger samma grad av 
säkerhet vid tillsynen. I synnerhet kan tillsynsregler för sammansättningen av 
investeringsportföljer medföra att pensions- och livförsäkringsfonder placerar en stor 
del av sina tillgångar i inhemska statsobligationer. Samtidigt har det faktiska 
investeringsmönstret för pensionsfonderna i flera medlemsstater i själva verket inte 
uppnått de gränser som reglerna tillåter. I exempelvis Tyskland placerar pensions­
fonderna endast 6 % i utländska tillgångar (högsta tillåtna andel är 20 %) och 11 % i 
aktier (högsta tillåtna andel 30 %)24. 
Fråga: Kommissionen skulle vilja veta i hur hög utsträckning kvantitativa restriktioner i 
verkligheten begränsar pensionsfondernas investeringsstrategier, i synnerhet i de 
medlemsstater där gränsen för den högsta tillåtna andelen av aktier inte uppnåtts. 
Kommer dessa restriktioner att börja få en större inverkan påinvesteringspolitiken om, såsom 
förutspåtts, de fonder som finns tillgängliga för investeringar ökar avsevärt i framtiden och 
möjligheterna att investera i statsobligationer begränsas av bristande utbud? 
40. Kommissionen har två gånger tidigare lagt fram en specifik tolkning av fördragets 
bestämmelser i fråga om pensionsfonder: första gången i ett förslag till direktiv25, som 
drogs tillbaka eftersom de ändringar som föreslogs av medlemsstaterna skulle ha 
legitimerat restriktioner för pensionsfonderna i stället för att libéralisera dem, och andra 
gången i ett meddelande26, som nyligen upphävdes av EG-domstolen med motiveringen 
att kommissionen avsåg att pålägga medlemsstaterna nya bindande åtaganden27. 
Kommissionen anser att målen för det tillbakadragna direktivet och meddelandet 
fortfarande är giltiga i ett vidare sammanhang — faktiskt i ännu högre grad än tidigare 
på grund av den växande insikten om behovet av att reformera pensionssystemen i syfte 
att garantera deras hållbarhet. Dessa mål för politiken kan sammanfattas på följande 
sätt: 
— Frihet för fondförvaltare, som är auktoriserade enligt investeringstjänstedirektivet, 
det andra bankdirektivet eller det tredje livförsäkringsdirektivet8, att erbjuda sina 
tjänster inom hela EU. 
16 
- Frihet att placera pensionsfonders tillgångar enligt "försiktighetsprincipen". 
Diversifiering av tillgångar, inklusive diversifiering till tillgångar noterade i andra 
valutor än den i vilken institutionens skulder är noterade. Avskaffande av alla krav 
på pensionsfonder att investera i eller avstå från att investera i vissa slag 
avtillgångar, 
eller att placera sina tillgångar i en viss medlemsstat, förutom då det är motiverat av 
försiktighetsskäl. Alla restriktioner som påläggs av försiktighetsskäl måste stå i 
proportion till de berättigade mål som eftersträvas29. 
41. Om restriktionerna avskaffas, kan man inte förvänta sig att dammluckorna öppnas för en 
alternativ fondförvaltningsstrategi. Fondförvaltarna behöver tid på sig för att anpassa sina 
investeringsstrategier. Dessutom finns det belägg för att det förekommer ett "hemlands-
perspektiv" och också en normal försiktighetspolitik som innebär att huvuddelen av 
tillgångarna skall vara i samma valuta som skulderna. Trots frånvaron av restriktioner för 
placeringar i utländska aktier, ligger dessa placeringars andel på endast omkring 25-30 % i 
de medlemsstater som har de mest liberala investeringsreglerna. Ännu en iakttagelse i detta 
sammanhang är att fondförvaltarna, såsom redan påpekats, i nuläget mycket ofta inte 
utnyttjar den investeringsfrihet de har, varför en aktierusch ter sig mindre trolig. 
Frhgàî Instämmer berörda parter i att den inriktning på tillsynsbestämmelserna inom EU 
som just beskrivits skulle kunna skapa tillräcklig säkerhet om att försiktighetsprinciperna 
tillämpades och samtidigt ge utsikter till högre avkastning inom ramen för en verklig inre 
marknad för pensionsfonder? 
C. Regler för livförsäkringsbolagens investeringar i pelare 3 
42. I motsats till vad som är fallet för system i pelare 2, där det inte finns någon specifik 
EU-harmonisering, är livförsäkringssystem i pelare 3 harmoniserade enligt 
bestämmelserna om den inre marknaden30. Så snart ett livförsäkringsbolag har 
godkänts och står under tillsyn i en medlemsstat, har det i praktiken ett europeiskt pass 
och kan sälja sina produkter i andra medlemsstater. En jämställd spelplan för 
konkurrensen mellan försäkringsbolag i olika medlemsstater har upprättats och 
konsumenterna är skyddade. 
43. De relevanta EU-reglerna för livförsäkringsbolagens investeringar ges i tabell X31. 
Följande är särskilt viktiga: 
- investeringsverksamheten skall grunda sig på försiktighetsprincipen, 
- medlemsstaterna kan inte kräva av försäkringsbolagen att de skall investera i 
särskilda slag av tillgångar, och 
- medlemsstaterna kan inte ålägga ett försäkringsbolag att hålla mer än 80 % av 
sina tillgångar i en valuta som matchar dess skulder. 
En minoritet av medlemsstaterna har en flexibel metod vid tillsynen, och 
försäkringsbolagen i dessa medlemsstater håller en stor andel av sina tillgångar i 
aktier, inklusive utländska sådana. De flesta medlemsstater tillämpar dock en 
17 
kvantitativ tillsynsmetod, liknande den som tillämpas på pensionsfonder i pelare 2 (se 
tabell XI). I sådana medlemsstater innehas största delen av försäkringsbolagens 
tillgångar i form av inhemska fastförräntade värdepapper (Tyskland 75 %, Spanien 
55 %, Frankrike 68 % och Italien 70 %), trots det utrymme som reglerna ger för större 
investeringar i aktier och utländska tillgångar (t.ex. aktier eller obligationer). 
Fråga: Kommissionen skulle vilja veta i hur hög utsträckning livförsäkringsfondernas 
investeringsstrategier i medlemsstater, som pålägger kvantitativa restriktioner, begränsas 
eller sannolikt kommer att begränsas i framtiden av nationella regler. Kommissionen ställer 
även frågan om dessa kvantitativa restriktioner från medlemsstaters sida borde ändras i linje 
med vad som beskrivits i avd. B beträffande pelare 2-program. 
D. Borde EU-reglerna vara likadana för system i pelare 2 och 3? 
44. Denna grönbok har undersökt tillsynsreglerna för pensions- och 
livförsäkringsfondernas placeringar (dvs. tillgångssidan i balansräkningen). 
Beträffande skuldsidan av balansräkningen bör även frågan ställas om 
pensionsfonderna borde vara underkastade regler liknande dem som finns för 
livförsäkringsbolag — och i synnerhet om det finns ett behov av att harmonisera de 
tekniska avsättningarna och soliditetsmarginalen på 4 % egna medel32. Detta gäller 
särskilt de fall där det föreligger direkt konkurrens, i synnerhet när arbetsgivarna 
använder sig av livförsäkringsbolag för att tillhandahålla tjänstepensioner (pelare 2) i 
form av "gruppsystem" som omfattas av de harmoniserade reglerna för system i pelare 
333 (se tabell XI). 
I denna fråga hävdar den organisation som representerar de europeiska försäkrings­
givarna (Comité Européen des Assurances - CEA) att pensionssystem inom pelare 2 
borde vara underkastade likvärdiga tillsynsregler vare sig de förvaltas eller drivs av en 
pensionsfond eller ett livförsäkringsbolag. Kommissionen anser att följande fyra 
alternativ finns: 
Alternativ I: Att låta fonderna i pelare 2 omfattas av de regler som i dag 
tillämpas på grupplivförsäkringar. 
- Alternativ II: Att anpassa de gällande reglerna om soliditetsmarginaler för 
grupplivförsäkringar till de ramar som nu tillämpas inom pelare 2. 
- Alternativ III: Att definiera nya gemensamma EU-normer för både system i 
pelare 2 och grupplivförsäkring. Kommissionen tar med intresse emot konkreta 
förslag. 
- Alternativ IV: Acceptera de rådande skillnaderna, eftersom de i praktiken inte 
leder till någon betydande snedvridning av konkurrensen. 
Fråga: Kommissionen vill ta del av berörda parters åsikter innan den själv tar ställning i 
frågan. 
18 
E. Fondförvaltare 
45. Auktoriserade fondförvaltare har redan möjlighet att sälja investeringstjänster i hela 
EU på basis av harmoniserade kriterier . Dessa fondförvaltare borde också kunna 
erbjuda sina tjänster för att förvalta pensionsfonder över gränserna på tjänstebasis. 
Begränsningar av denna frihet kan fungera som ett hinder för förbättrad avkastning på 
investeringar, och kunde kränka fördragsenliga friheter beträffande rätten att fritt få 
erbjuda förmögenhetsförvaltningstjänster på den inre marknaden35. 
46. Effektiv förvaltning av en pensionsportfölj förutsätter en på lämpligt sätt diversifierad 
investeringsstrategi, vilket kan kräva extern specialistrådgivning. De som förvaltar 
pensionsprogram måste kunna söka råd och förvaltningstjänster från den lämpligaste 
källan, som kan vara en förvaltare som är etablerad i en annan medlemsstat. En 
fondförvaltare i en annan medlemsstat kan vara mer medveten om icke inhemska 
investeringstillfallen, såväl inom som utanför EU. Det borde inte finnas något hinder 
för att en pensionförvaltare efterfrågar sådana tjänster. Kommissionen anser även att 
ökad konkurrens kunde leda till lägre förvaltningsavgifter eller effektivare förvaltning 
av fonderna. Till och med en kostnadsfördel eller en effektivitetsvinst på en 
procentenhet per år innebär ett enormt sparande över ett arbetsliv. 
Fråga: Kommissionen efterlyser synpunkter på denna fråga och ställer även frågan huruvida 
några nu förekommande komplikationer utgör verkliga hinder för ett gränsöverskridande 
tillhandahållande av tjänster från fondförvaltarnas sida. 
F. Vägen framåt 
47. Det har i denna grönbok hävdats att det kan vara önskvärt att infora ändringar av 
reglerna för tillsynen över pensions- och livförsäkringsfonder. Om sådana ändringar 
beslutas, uppstår frågan om vilket som är det effektivaste instrumentet för att 
genomföra dem. Det finns flera olika alternativ. 
Alternativ 1.: Vänta på införandet av euron. Detta alternativ skulle minska 
effekterna av kraven på valutaavstämning för de deltagande medlemsstaterna. Alla 
tillgångar i en medlemsstat som deltar skulle automatiskt vara i en matchad valuta. Ett 
sådant tillvägagångssätt kräver inga ytterligare rättsliga eller pådrivande insatser från 
kommissionens sida. Med denna metod skulle man dock inte lösa problemen med 
omotiverade kvantitativa bestämmelser som begränsar investeringarna i vissa 
kategorier av tillgångar (t.ex. aktier) och därmed i praktiken tvingar investerarna att 
köpa (stats)obligationer. Den skulle inte heller vara av någon hjälp för fonder i 
medlemsstater som inte deltar i euro-samarbetet, vare sig i fråga om valutaavstämning 
eller då det gäller kvantitativa begränsningar. Metoden skulle dock kunna kombineras 
med alternativ 2. 
Parallellt med införandet av euron skulle medlemsstaterna också kunna ensidigt ändra 
sin nationella lagstiftning i syfte att underlätta en effektivare förvaltning av 
pensionsfonderna. Sådana förändringar skulle vara en fråga för medlemsstaterna och 
vara beroende av vad de ser som lämpligt i deras specifika situation. 
19 
Alternativ 2.: Tillämpa de friheter som ingår i fördraget. I detta alternativ skulle 
man helt enkelt förlita sig på de förpliktelser som skapats genom de friheter som ingår 
i fördraget rörande kapitalets rörlighhet och tillhandahållande av tjänster. 
Kommissionen skulle kunna utfärda riktlinjer i fråga om sin tolkning av dessa 
grundläggande friheter då det gäller pensions- och livförsäkringsfonders placeringar 
och fondförvaltare som tillhandahåller tjänster. Den skulle sedan granska varje 
medlemsstats såväl allmänna regler som beslut i enskilda fall för att avgöra om de är 
berättigade av tillsynsskäl. I de fall där reglerna eller besluten saknade berättigande 
skulle kommissionen vara skyldig att inleda överträdelseförfaranden enligt fördraget. 
Då skulle en rättspraxis utvecklas av vilken den praktiska tolkningen av 
fördragsreglerna framgick. Ett sådant tillvägagångssätt har dock vissa nackdelar, 
nämligen följande: 
- Det skulle ta tid att skapa klarhet kring den praktiska tillämpningen av de 
rättsliga grundprinciperna. 
- Det kunde leda till rättslig osäkerhet, särskilt på grund av att man i rättspraxis 
lätt skulle kunna identifiera uppenbara oegentligheter men däremot ha svårare 
att avgöra gränsfall, där distinktionen mellan berättigade och oberättigade 
tillsynsmotiverade inskränkningar inte kan göras genom ett enkelt 
"lackmustest". 
- Det finns en risk för att tolkningar härledda från rättspraxis, som grundar sig på 
ett kontradiktoriskt förfarande i enskilda fall, skulle bli för rigida. Det är inte 
säkert att de skulle medge den grad av öppenhet för förändringar och 
flexibilitet som krävs på finanstillsynens område, som är tekniskt och präglas 
av snabb utveckling. 
Alternativ 3.: Antagande av ett direktiv. Ett alternativt tillvägagångssätt vore 
harmonisering genom ett direktiv, i vilket de grundläggande principerna formuleras. 
Det skulle göra det möjligt att i samarbete med alla parter tolka fördragets 
bestämmelser inom detta finanstekniska område. Ett direktiv skulle kunna innehålla 
mekanismer för samarbetet mellan kommissionen och de nationella tillsyns­
myndigheterna i tolkningsfrågor och i fråga om anpassningen till ändrade förhållanden 
av den praktiska tillämpningen av de grundläggande fördragsenliga friheterna då det 
gäller tillsynen över pensions- och livförsäkringsfonder. Ett sådant samarbete skulle 
kunna resultera i att yttranden offentliggörs om tolkningen och tillämpningen av 
direktiven, vilket kunde leda till ökad överblickbarhet och säkerhet. Detta har prövats 
tidigare, dock utan framgång. Svårigheterna att uppnå samstämmighet mellan 
medlemsstaterna om gemenskapslagstiftningen på detta område är uppenbara; det är 
dock möjligt att det växande intresset för de fonderade tilläggssystemens betydelse 
kan leda till större enighet. 
Fråga: Kommissio nen efterlyser synpunkter från berördaparter. 
20 
Kapitel V: Att Underlätta den Fria Rörligheten för Arbetstagerna 
A. Allmänna synpunkter 
48. Artikel 51 i Maastrichtfördraget föreskriver att gemenskapslagstiftning skall antas för 
att avlägsna alla hinder på den sociala trygghetens område som hindrar en verklig fri 
rörlighet för arbetstagarna. 
På grundval av denna artikel har gemenskapen redan antagit lagstiftning 
(förordningarna 1408/71 and 574/7237), som avlägsnar hinder för arbetstagarnas 
rörlighet över gränserna på området för lagstadgade pensioner. Denna lagstiftning 
gäller inte för kompletterande pensionssystem. 
Allt fler kvalificerade och högt kvalificerade personer utnyttjar sin rätt till fri rörlighet. 
För denna kategori bidrar de kompletterande pensionssystem väsentligt till den sociala 
tryggheten. 
B. Hinder med anknytning till det kompletterande pensionsskyddet för den fria 
rörligheten för personer 
49. Med sitt meddelande från juli 199138 inledde kommissionen en diskussion på 
gemenskapsnivå om betydelsen av tilläggspensionssystem och deras inverkan på den 
fria rörligheten. 
Som en uppföljning av detta meddelande har kommissionens tjänster i samverkan med 
företrädare för medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och pensionsfonder vid flera 
tillfållen undersökt hur hindren på tilläggspensionsområdet för gränsöverskridande 
rörlighet för anställda och egenföretagare i Europeiska unionen skulle kunna 
avlägsnas. 
Med tanke på den särskilda karaktären hos många kompletterande pensionssystem och 
den stora mångfald de präglas av på nationell nivå vad beträffar ursprung, omfattning 
med avseende på såväl kategorier av anställda som förmåner samt juridisk och teknisk 
former förefaller det nuvarande samordningssystemet för lagstadgade system inte vara 
ett lämpligt instrument för att hantera problemen. Det krävs ett mer flexibelt 
tillvägagångssätt. 
50. I februari 1996 beslöt kommissionen att begära ett yttrande från högnivågruppen för 
personers fria rörlighet under ordförandeskap av Simone Veil om bl.a. vilka åtgärder 
som borde vidtas för att avlägsna de hinder för arbetstagarnas fria rörlighet, som 
uppstår i samband med tilläggspensioner. 
Panelen lämnade sin rapport i november 1996. Den kom fram till slutsatsen att 
lagstiftningsåtgärder på gemenskapsnivå var nödvändiga, men att de, åtminstone till en 
början, borde begränsas till följande tre områden: 
a) Bevarande av förvärvade rättigheter för försäkrade som slutar att vara aktiva i ett 
tilläggspensionsprogram till följd av att de flyttar från en medlemsstat till en annan, 
och detta minst i samma utsträckning som för försäkrade som upphör att vara aktiva 
inom programmet men stannar kvar i medlemsstaten. 
21 
Denna punkt bygger på en grundläggande princip i gemenskapslagstiftningen, 
nämligen den om likabehandling. Den innebär att en arbetstagare som lämnar ett 
tilläggspensionssystem därför att han skall arbeta för en annan arbetsgivare i en annan 
medlemsstat inte skall förlora de rättigheter han redan förvärvat i det första systemet 
och som han hade behållit om han bytt arbetsgivare men stannat kvar i samma 
medlemsstat. 
b) Gränsöverskridande betalningar: Medlemsstaterna bör säkerställa tillämpningen av 
ytterligare en av de grundläggande principerna i fördraget (fri rörlighet för kapital och 
betalningar) genom att vidta åtgärder som möjliggör utbetalningar i andra 
medlemsstater av alla förmåner som intjänats i de kompletterande systemen. 
c) Åtgärder för att möjliggöra att anställda som tillfälligt sänds till en annan medlemsstat 
av sin arbetsgivare fortfarande kan vara anslutna till det kompletterande 
pensionssystemet i det land där de arbetade dessförinnan. I detta syfte bör alla hinder 
för gränsöverskridande anslutning till ett pensionssystem undanröjas. 
Som ett första steg fört ta itu med hindren för den fria rörligheten på området för 
tilläggspensioner har kommissionen för avsikt att inom kort lägga fram ett förslag till 
direktiv om de aspekter som lyfts fram i rapporten från högnivågruppen. Detta 
förutskickades redan i kommissionens meddelande om förbättring av den sociala 
tryggheten i Europeiska unionen. 
51. Kommissionen överväger även intresset av att upprätta ett pensionsforum för 
gemenskapen enligt högnivågruppens förslag. Detta forum skulle utgöras av 
företrädare för medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och pensionsfonder. Dess 
syfte skulle vara att undersöka möjligheterna att lösa de återstående problemen för den 
fria rörligheten som har samband med tjänstepensionerna. Exempelvis kunde detta 
forum, genom att det samlar olika intressegrupper, bidra till att finna lösningar på 
problemen med icke-erkännande av pensionsplaner medlemsstaterna emellan. Dess 
allmänna uppgift skulle vara att bistå kommissionen med råd om det bästa sättet att 
övervinna kvarstående hinder för den fria rörligheten. 
52. Som tidigare påpekats återstår ett antal hinder för fri rörlighet, utöver de som kommer 
att tas upp i förslaget till direktiv. De problem som registrerats kan sammanfattas på 
följande sätt: 
• Betungande villkor för förvärv av tilläggspensionsrättigheter, bl.a. långa intjänande-
perioder. 
• Svårigheter med överföring av intjänade pensionsrättigheter från en medlemsstat till 
en annan. 
• Skatteproblem i samband ,-med förvärv av pensionsrättigheter i mer än en 
medlemsstat. 
• Den särskilda nackdel vid byte av pensionssystem som uppstår då en arbetstagare, 
som inte är utsänd av sin arbetsgivare, flyttar för tillfälligt arbete till en annan 
medlemsstat än den i vilken han/hon byggt upp sina pensionsrättigheter. 
22 
53. Villkor för förvärv av rättigheter 
N. 
Förvärvet av fastställda förmåner skèr ofta först efter flera års anställning i ett företag 
(tio år enligt tysk lag) och ibland först vid pensioneringen. Byte av arbetsplats före 
förvärvet av en fastställd förmån innebär att ingen tjänstepension betalas för denna 
anställningsperiod. En del pensionssystem omfattar dock samtliga anställda i en viss 
bransch (t.ex. byggnadsbranschen). I detta fall bestraffas inte arbetsplatsbyte inom 
branschen och inom landet med förlust av pensionsrättigheter. Gränsöverskridande 
arbetsplatsbyten innebär dock byte till ett nytt pensionssystem. Detta kan därför ses 
som ett hinder för arbetskraftens gränsöverskridande rörlighet. 
54. Anledningen till detta är den negativa effekten på den fria rörligheten av långa 
intjänandeperioder, antingen genom att arbetstagare tvekar att lämna sin ursprungliga 
arbetsgivare av rädsla för att de skall förlora sina intjänade rättigheter eller på grund av 
att de är ovilliga att flytta till en annan medlemsstat där långa intjänandeperioder är 
regel, eftersom det skulle ta för lång tid att tjäna in rätten till pension. Exempelvis kan 
en italiensk eller spansk migrerande arbetstagare i Tyskland vara tvungen att stanna i 
10 år hos samma arbetsgivare för att förvärva rätten till pension enligt en 
tjänstepensionsplan i det landet. 
55. Svårigheter med överföringen av intjänade pensionsförmåner från en medlemsstat till 
en annan, bl.a. bristen på godkända mekanismer för erkännande av pensionsfonder 
I fråga om överföring av rättigheter finns det för närvarande hinder för överföring av 
förvärvade rättigheter till ett system i en annan medlemsstat än den i vilken de byggts 
upp. Hindren kan utgöras av rättsliga regler eller av pensionsplanens egna regler. 
Om den som byter arbetsplats har förvärvat en intjänad förmån, måste man avgöra vad 
som skall göras med denna förmån. Det finns två möjligheter: förmånerna kan kvarstå i 
det pensionssystem i vilket de förvärvades, och arbetsplatsbytaren har rätt att lyfta 
pension från detta system då han/hon pensioneras. Alternativet är att, om 
pensionssystemet är av det slaget att det är möjligt, utbetala ett kapitalvärde som 
motsvarar de intjänade förmånerna. Detta kapitalvärde kan sedan användas för att köpa 
en uppskjuten livränta av ett försäkringsbolag eller inbetalas till det nya 
pensionssystemet, förutsatt naturligtvis att det nya systemet accepterar överflyttningen. 
56. En kapitalöverföring förefaller vara en enkel lösning då det handlar om fonderade 
pensionssystem, men används normalt inte då det är fråga om system grundade på 
kontoavsättning eller fördelningssystem, som ingendera reserverar finansiella tillgångar 
för att trygga sina pensionslöften. Många som byter arbetsplats har därför bara ett 
alternativ, nämligen att behålla sina förmåner i det tidigare pensionssystemet . I båda 
fallen - överföring eller behållande - kommer framtida löneförhöjningar normalt inte att 
beaktas på samma sätt som vid en oavbruten anställning hos samma arbetsgivare. Ofta 
tas inte ens förväntade prisökningar eller genomsnittliga löneförhöjningar i beaktande 
vid beräkningen av övergångsvärdet. Följaktligen finns det en tendens att de som byter 
system inte får ut sin rättvisa andel i en pensionsfond. 
23 
Beräkning av övergångsvärden, som bestraffar dem som byter pensionssystem, och 
otillräckligt bevarande av "vilande" förmåner utgör allvarliga hinder för arbetskraftens 
rörlighet. 
57. Skatteproblem i samband medförvärv av pensionsrättigheter i mer än en medlemsstat 
Fastän den direkta beskattningen till största delen ligger inom medlemsstaternas 
behörighetsområde, måste dessa utöva sina befogenheter på ett sätt som är förenligt med 
gemenskapslagstiftningen.40 I detta avseende bör det noteras att artikel 48 inte endast 
innebär avskaffande av all diskriminering på grundval av nationalitet, utan också 
undertryckande av alla nationella åtgärder som sannolikt skulle förhindra eller göra det 
mindre lockande för gemenskapens medborgare att utöva de grundläggande friheter som 
fördraget garanterar41.1 kapitel V behandlas skattefrågorna mer generellt. 
Arbetstagare som önskar utöva sin rätt till fri rörlighet inom unionen kan stöta på 
skattehinder när de försöker överföra de intjänade förmånerna (när så är möjligt) från 
ett fondbaserat system i hemstaten till ett system i värdstaten. Överföringen från 
hemstaten kan vara skattebelagd, och detta kan leda till skattemässiga nackdelar om 
värdstaten inte ger skattelättnader för överföringen till landet, men de förmåner som 
slutligen utbetalas beskattas som inkomst. Detta visar hur arbetstagare som utövar sin 
rätt till fri rörlighet kan hamna i en ofördelaktig situation i jämförelse med dem som 
överför upplupna förmåner inom en medlemsstat. 
58. Den särskilda nackdel vid byte av pensionssystem som uppstår då en arbetstagare 
flyttar för att arbeta en kortare tid i en annan medlemsstat än den i vilken han byggt 
upp pensionsrättigheter 
Man bör skilja mellan följande båda situationer: 
• Arbetstagare som sänds ut av sina arbetsgivare till ett annat land för arbete för 
samma eller närstående företag. Denna situation kommer att tas upp i det 
ovannämnda förslaget till direktiv. 
• Alla andra arbetstagare som för en begränsad tid flyttar till en annan medlemsstat. 
Dessa arbetstagare är i lika hög grad som utsända arbetstagare förfördelade vid byte 
av pensionssystem. Det innebär ett avskräckande hinder för arbetskraftens fria 
rörlighet över medlemsstaternas gränser. 
C. Möjliga tillvägagångssätt 
59. En fråga som tagits upp är huruvida det vore möjligt att endast ta upp de hinder som 
uppstår i samband med obligatoriska pensionssystem, i motsats till frivilliga system. 
Det hävdas att ett regleringsinitiativ med tillämpning på frivilliga pensionssystem 
skulle verka avskräckande på arbetsgivare som annars skulle välja att inrätta sådana 
system. Det synes dock svårt att på olika sätt behandla system, som ur arbetstagarnas 
synvinkel har samma syfte, nämligen att komplettera deras pensionsskydd. Att 
undanta frivilliga system skulle ha mycket olikartade effekter beroende på vilken 
medlemsstat som berörs. 
24 
60. Av de överläggningar som hållits framgår det att ett särskilt problem uppstår i 
samband med alla förslag till begränsning genom gemenskapslagstiftning av 
intjänandeperiodernas längd. Långvariga intjänandeperioder, oavsett vilka fördelar de 
kan ha i andra avseenden, utgör hinder för den fria rörligheten, varför det är 
nödvändigt att överväga hur detta problem kan lösas. Det kunde ske genom 
lagstiftning på gemenskapsnivå, som skulle föreskriva ett högsta antal år för 
intjänandeperioderna. Det kunde också anges att ingen medlemsstat har rätt att öka 
längden av de existerande intjänandeperioderna. Ett annat alternativ vore att 
gemenskapen inte skulle lägga fram något lagstiftningsförslag på detta område, utan i 
stället begränsa sig till att främja debatten mellan arbetsmarknadens parter på 
europeisk nivå. 
61. Beträffande frågan om överförbarhet är det tillvägagångssätt som hittills diskuterats 
med medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att kräva att överföringar borde 
vara tillåtna i de fall då systemets karaktär gör dem möjliga (vanligtvis fonderade 
system). I andra fall skulle bevarande vara det enda alternativet. Det kunde också 
krävas att det överförda beloppet skulle ges en rättvis försäkringsteknisk värdering, 
såväl av det överförande systemet som av det system som mottar arbetstagaren. 
För att lösa tekniska problem i samband med pensionsrättigheters överförbarhet, 
såsom överförande av förmåner endast till godkända tilläggspensionssystem eller 
inrättande av försäkringstekniska normer för överföringsvärden kunde det vara till 
nytta att skapa ett gemenskapens pensionsforum, så som föreslagits av 
högnivågruppen, bestående av företrädare för medlemsstaterna, arbetsmarknadens 
parter och pensionsfonder. 
62. För att avskaffa skattemässiga nackdelar kunde medlemsstaterna uppmuntras att i sina 
bilaterala dubbelbeskattningsavtal införa särskilda bestämmelser om den beskattning 
som skall göras av avgifter, överföringsbelopp och förmåner. Fastän det skulle göra 
det möjligt att anpassa enskilda avtal till särbestämmelserna i de berörda 
skattesystemen, skulle det vara en utdragen och betungande process att enas om 
särskilda bestämmelser i alla bilaterala avtal. Det skulle också bli mindre överblickbart 
än gemensamma regler på gemenskapsnivå. Det skulle dock sannolikt bli svårt att 
förhandla sådana gemensamma regler. 
63. Det förslag till direktiv som hänvisades till ovan kommer i princip att innehålla 
åtgärder som tillåter arbetstagare som tillfälligt sänds till en annan medlemsstat av sin 
arbetsgivare att förbli anslutna till tilläggspensionssystemet i den stat där de tidigare 
arbetade. 
Denna möjlighet till gränsöverskridande medlemskap kunde utsträckas till alla 
arbetstagare som för en begränsad tid flyttar till en annan medlemsstat. Det skulle 
kräva ett avtal mellan arbetsgivaren i ursprungsstaten, arbetsgivaren i värdstaten, 
arbetstagaren och, i förekommande fall, det berörda tilläggspensionssystemet. 
25 
Frågor: 
1. Krävs det åtgärder på gemenskapsnivå för att övervinna de hinder för den fria rörligheten 
som konstaterats på området för tilläggspensioner (utöver dem som kommer att behandlas i 
det kommande direktivförslaget) ? 
2. Om ja, vilken åtgärd skulle vara lämpligast för vart och ett av de återstående hinder som 
konstaterats (lagstiftning, avtal mellan arbetsmarknadens parter)? 
3. Om nej, hur skulle de återstående konstaterade hindren för den fria rörligheten kunna 
avlägsnas? 
4. Vilka ytterligare initiativ borde kommissionen ta för att avlägsna de återstående hindren för 
den fria rörligheten? 
26 
Kapitel VI: Beskattningens Betyldse för Tilläggspensionerna 
A. Allmänna synpunkter 
64. Beskattningen av pensionsavsättningar är av särskild betydelse för konstruktionen av 
alla fonderade tilläggspensionssystem, och de flesta, om än inte alla, medlemsstater 
beviljar dem någon form av skatteförmåner. Konstruktionen av pensionssystem och 
valet mellan olika beskattningsmodeller är dock primärt en angelägenhet för 
medlemsstaterna. Det är upp till varje nationell regering att avgöra vilken skattemiljö 
som är den mest effektiva för dess förhållanden, i medvetande om kostnaderna för 
statskassan av att bevilja lättnader. De skatteregler som har utvecklats under många år 
är ytterst komplicerade och specifika för varje medlemsstat. De innehåller detaljerade 
föreskrifter vars syfte är att säkerställa att statsinkomster som avstås för att uppmuntra 
till pensionssparande endast används för det ändamålet. 
65. Denna mångfald leder till en situation där beskattningen kan bli ett hinder för 
personers fria rörlighet och det fria utbudet av tjänster. Skatteförmåner är vanligen 
beroende av ett system som uppfyller ett antal detaljerade regler. Följaktligen är det 
mycket osannolikt att ett system som är godkänt i en medlemsstat uppfyller 
skattebestämmelserna för pensionssystem i en annan medlemsstat. Detta far som 
praktiska konsekvens att det avskräcker från betalning av avgifter till fonder med säte i 
andra medlemsstater. 
66. Inom denna ram är kommissionen angelägen om att alla tillsynsregler om medlemskap 
och investeringar, tillsammans med eventuella specifika skatteregler, bör vara 
förenliga med gemenskapens grundläggande principer om fri rörlighet för personer 
och fritt tillhandahållande av tjänster. Detta gäller pensionsarrangemang i både pelare 
2 och 3. För system i pelare 3 föreskriver nu det tredje livförsäkringsdirektivet fritt 
utbud av tjänster i EU på grundval av tillsyn från hemstaten. Avskaffandet av 
tillsynshinder för försäkringsbolagens gränsöverskridande affärsverksamhet har 
emellertid påvisat vissa skatteolägenheter som kan uppstå, i synnerhet i samband med 
avdragsrätten för livförsäkringspremier. 
67. Skatteregler som diskriminerar en försäkringstagare som tecknar en försäkring hos en 
försäkringsgivare med säte i en annan medlemsstat står i motsättning till friheten att 
tillhandahålla tjänster. I sin dom i Bachmann-målet42 fann dock EG-domstolen att 
sådana diskriminerande bestämmelser kan bibehållas i den mån de är nödvändiga för 
att bevara den sammanhängande karaktären i en medlemsstats skattesystem. I detta 
mål fastställde EG-domstolen en bestämmelse i den belgiska skattelagstiftningen, 
enligt vilken avdrag för livförsäkringspremier endast medgavs för försäkringar som 
utställts av bolag med säte i Belgien. Motiveringen var att avdraget för premier var 
kopplat till beskattningen av avkastningen på försäkringen; om avdrag beviljades för 
premier betalda till utländska försäkringsgivare, skulle de belgiska 
skattemyndigheterna inte kunna vara säkra på att skatt i sista hand skulle komma att 
betalas på avkastningen. 
68. I ett senare mål har domstolen klargjort att skattelagstiftningsmässig samstämmighet 
inte kunde tas till berättigande då en medlemsstat frivilligt avstått från denna 
samstämmighet, t.ex. i bestämmelserna i ett dubbelbeskattningsavtal. Domen i 
27 
Wielockx-målet43 visar att en medlemsstat bör beakta den effekt som 
dubbelbeskattningsavtal kan ha på den skattelagstiftningsmässiga samstämmighet som 
åtgärden i fråga skapar på nationell nivå. Om en medlemsstat enligt villkoren i ett 
dubbelbeskattningsavtal tillåter att förmåner som utbetalas till icke-bosatta beskattas 
endast i deras bosättningsland, bör oförmågan att beskatta dessa betalningar inte vara 
ett skäl för att neka skatteavdragsrätt endast då avgifterna betalas till ett system med 
säte i en annan stat i gemenskapen. 
B. Undvikande av dubbelbeskattning 
69. Alla medlemsstater har slutit ett stort antal dubbelbeskattningsavtal med andra stater, 
såväl inom som utanför unionen. Dessa avtal, som nästan alla är av bilateral natur, är 
utformade för att främja ekonomisk verksamhet genom att avskaffa risken för 
dubbelbeskattning, samtidigt som de säkerställer samarbete för att bekämpa 
skatteundvikande och bedrägerier. Inom unionen är för närvarande 98 av 105 möjliga 
bilaterala relationer täckta av sådana dubbelbeskattningsavtal. I de fall där det inte 
finns något bilateralt avtal, medger en del medlemsstater befrielse från 
dubbelbeskattning på unilateral grund. 
70. Vad beträffar beskattning av tjänstepensioner, tenderar de existerande avtalen att 
nästan uteslutande koncentrera sig på att avskaffa dubbelbeskattning av utbetalningen 
av pensioner. De flesta bilaterala avtalen följer artikel 18 i OECD:s modellavtal 
därigenom att de ger det land i vilket skattebetalaren är bosatt exklusiv rätt att beskatta 
pensionsinkomster som härrör från privat anställning. (Pensioner från offentlig tjänst 
omfattas däremot av artikel 19 i OECD:s modellavtal, och beskattas i allmänhet i det 
land i vilket de uppstår.) Fastän några bilaterala skatteavtal från senare tid ger 
beskattningsrätten av pensioner från privat anställning till det land i vilket de uppstår, 
står den grundläggande principen om undvikande av dubbelbeskattning fast. På så sätt 
kommer en och samma inkomst inte att beskattas två gånger. 
71. Några få bilaterala avtal mellan medlemsstater, som t.ex. det mellan Frankrike och 
Förenade kungariket samt det mellan Danmark och Förenade kungariket, tar särskilt 
upp pensionsavgifter, som en migrerande arbetstagare fortsätter att betala till ett 
pensionssystem i ett land efter att ha flyttat till ett annat. Dessa bestämmelser, som går 
utöver OECD:s modellavtal, sörjer i det väsentliga för en form av ömsesidigt 
erkännande av skattemässigt godkända pensionssystem i respektive land. Det innebär 
att den migrerande arbetstagaren fortsättningsvis får en skattelättnad i hans eller 
hennes nya bosättningsland på pensionsavgifter som betalas till det tidigare 
bosättningslandet. Dessa steg kan resultera i att hinder för arbetstagarnas fria rörlighet 
avskaffas. 
C. Skäl för en gemensam metod 
72. Bilaterala dubbelbeskattningsavtal har den avsevärda fördelen att de kan skräddarsys 
för att passa säregenheterna i skatte- och pensionssystemen i de två berörda länderna. 
Mot detta måste man dock väga systemets relativt omständliga natur i det avseendet 
att det, för relationerna inom unionen, är uppenbart tidskrävande att vara tvungen att 
framförhandla och omförhandla 105 avtal. Antalet kan förväntas stiga kraftigt i 
samband med en framtida utvidgning . Det finns slutligen ingen allmän kännedom 
28 
om dessa avtal och ingen likvärdighet i behandlingen av likvärdiga situationer i de 
olika bilaterala avtalen. 
73. En närmare samordning av den gränsöverskridande beskattningen av pensioner kunde 
dock väsentligt rationalisera processen att aktualisera och eventuellt utvidga de 
bilaterala skatteavtalens räckvidd. En sådan samordning verkar vara särskilt lämpad 
för behoven hos den inre marknad som håller på att utvecklas och skulle kunna 
åstadkommas på ett antal olika sätt. Som ett första steg skulle det vara nödvändigt att 
överväga huruvida några särskilda initiativ eller åtgärder skulle vara påkallade av det 
speciella unionssammanhanget. Om medlemsstaternas regeringar kom överens om 
regler, skulle valet sedan gälla formerna för genomförandet: de kunde, såsom nu sker, 
införlivas i individuella avtal mellan medlemsstaterna eller genomföras på multilateral 
basis. Det kunde å andra sidan vara lämpligt att ett avtal om vissa aspekter av 
pensionsbeskattningen antogs i form av gemenskapslagstiftning. 
74. Utgående från behovet av att säkerställa att de skatteförmåner som beviljas 
pensionssystemen inte missbrukas, kommer det i synnerhet att finnas ett fortsatt behov 
av regler mot skatteflykt. Med tanke på detta förefaller det särskilt värdefullt att 
undersöka konceptet med ömsesidigt erkännande av beskattningsmässigt godkända 
system i andra medlemsstater, såsom det redan existerar i några bilaterala 
dubbelbeskattningsavtal. Ett sådant tillvägagångssätt, exempelvis på området för 
gränsöverskridande avgiftsbetalningar, kunde förhindra att skattelättnader för 
pensioner missbrukas för andra syften. 
75. Kommissionens rapport av den 22 oktober 1996 om utvecklingen av skattesystemen45 
betonar nödvändigheten att se skattepolitiken inom ramen för de stora politiska 
utmaningar som Europeiska unionen i dag står inför. De viktigaste av dem är att 
främja företagande och sysselsättning . I kommissionens rapport, som återspeglar och 
drar slutsatser av arbetet inom högnivågruppen för beskattningen4 , understryks dess 
tro att, för att kunna skörda alla fördelar av den inre marknaden och stimulera 
företagandet, måste skattehinder och olägenheter för affärsverksamhet i unionen 
angripas direkt. 
76. I kommissionens rapport anges pensionsbeskattningen som ett möjligt område för ett 
framtida initiativ på gemenskapsnivå och vidare noteras att många personliga 
representanter i högnivågruppen efterlyste åtgärder för att förbättra de bilaterala 
dubbelbeskattningsavtalens funktionssätt. Utan att för ett ögonblick glömma 
principerna om subsidiaritet och proportionalitet, anser kommissionen att det kunde 
visa sig vara mycket värdefullt att undersöka olika sätt att förbättra samordningen och 
omfattningen på gemenskapsnivå av skatteregler om pensionsavsättningar. För sådana 
bestämmelser skulle det givetvis krävas enhällighet i rådet. 
77. I det föregående kapitlet diskuterades de särskilda problemen för arbetstagare, som är 
tillfälligt sysselsatta i en annan medlemsstat än deras egen hemstat, och det 
lagstiftningsförslag som kommissionen avser att lägga fram. Detta förslag erbjuder ett 
tillfälle att ta ett litet men betydelsefullt steg mot en samordning av vissa 
skattebestämmelser, åtminstone på det särskilda området för kompletterande 
pensionsskydd. 
29 
Frågor: I vilken utsträckning utgör nuvarande skatteregler eller -föreskrifter (till exempel 
rörande medlemskap i godkända pensionssystem) ett verkligt hinder för arbetstagarnas fria 
rörlighet? 
Är det möjligt att förlita sig på bilaterala eller multilaterala skatteavtal för att göra framsteg i 
frågan om närmare samarbete mellan medlemsstaterna om gränsöverskridande 
pensionsarrangemang? Om ja, vad borde dessa täcka, och hur kan detta samarbete uppnås i 
praktiken? 
Är gemenskapslagstiftning ett lämpligt och genomförbart alternativ? 
30 
TABELLER 
Allmän kommentar: 
Mot bakgrund av de fondbaserade programmens ökande ekonomiska betydelse är det av största vikt för alla som 
sysslar med pensionsfrågor — ekonomiska operatörer, offentliga myndigheter och andra berörda parter — att ha 
tillgång till pålitlig och harmoniserad gemenskapsstatistik om institutioner, vilkas verksamhet rör 
pensionsavsättningar. Sådan statistik kommer att införlivas i den relevanta ramförordningen, rådets förordning 
58/97, om statistik över strukturer i affärsverksamheter. 
?/ 
Tabell I: Täckningsnivåer - andra pelaren 
Land 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Grekland 
Spanien 
Frankrike 
Irland 
Italien 
Luxemburg 
Nederländerna 
Portugal 
För. kungariket Uppskattning av 
täckningen i % av 
total 
sysselsättning 1 
den privata sektorn 
31 
80 
46 
5 
15 
90 
40 
• 
5 
30 
85 
15 
48 Kännetecken 
Frivilliga/fonderade/pensions- fonder 
och gruppförsäkring 
Företagsfonder /yrkesfonder genom 
kollektivavtal/alla fonderade 
Frivilliga/delvis konto-avsättningar 
(ca. 56 %), fonderade (44 %) genom 
pensionskassor, stödfonder och 
kollektiva försäkringar 
Frivilliga/främst tilläggs-pensioner 
/viss (begränsad) fondering 
Frivilliga/ främst tilläggs-pensioner 
p.g.a. höga folkpensioner /delvis 
fonderade/främst konto­
avsättningar, som nu skall fasas ut 
Halvobligatoriska/kollektiva avtals-
/fördelningssystem /plus frivilliga 
fonderade tilläggssystem för hög­
inkomsttagare 
Frivilliga/fonderade/pensions-fonder 
och gruppförsäkring 
Frivilliga/ främst tilläggs-pensioner 
p.g.a. höga folkpensioner /delvis 
fonderade 
Frivilliga/främst planer med 
kontoavsättningar /en viss fondering 
förekommer 
Företagsfonder/bransch-omfattande 
fonder genom kollektivavtal /alla 
fonderade 
Frivilliga/pensionsplaner (ej fonder) 
expedierade av erkända 
förvaltningsbolag och 
försäkringsbolag /fonderade/främst 
tilläggs-pensioner p.g.a. höga 
folkpensioner 
Frivilliga/fonderade Tilläggspensioner 1 % av 
totala pensioner 
8% 
18% 
11% 
ingen uppgift (i. u.) 
3% 
21% 
18% 
2%. 
i.u. 
32% 
i.u 
28% 
Källa: EFRP -European Pension Fund - baserat på Världsbankens rapport - Tamburi-rapporten 
31 
Tabell II: Pensionsfondernas tillgångar - totalt och i % av BNP (1993) 
Tillgångar, miljarder ecu Tillgångar i % av BNP 
Belgien 7 3,4 
Danmark 26 20,1 
Tyskland48 106 5,8 
Spanien 10 2,2 
Frankrike 41 3,4 
Irland 18 40,1 
Italien 12 1,2 
Nederländerna 261 88,5 
För. Kungariket 717 79,4 
EU49 1 198 20,3 
Förenta staterna 3 546 59,1 
Japan 1 800 44,7 
Källa: EFRP - op. cit. 
33 
Tabell III: Livförsäkringsbolagens tillgångar - totalt och i % av BNP 
(1995) 
Land Livförsäkringsbolagens Tillgångar i % av BNP 
tillgångar, miljarder ecu 
Belgien 6 2$ 
Danmark 65 49 
Tyskland 379 2Ô3 
Grekland i.u. 
Spanien 18 4,2 
Frankrike 3Î7 3<MJ 
Irland i.u. 
Italien 31 3^7 
Luxemburg 5 37,6 
Nederländerna 138 45J6 
Österrike 5 1,7 
Portugal 3 3~3> 
Finland 6 63 
Sverige 65 36$ 
För. kungariket 56! 67J 
EU-15 T6Ô1 24^9 
Obs. Uppgifterna är inte exakt jämförbara på grund av olika nationella värderingsregler (tillgångarna kan 
vara bokförda till anskaffningsvärde, som i Tyskland, eller till marknadsvärde, som i Förenade kungariket). 
Värdena för EU bygger endast på de medlemsstater för vilka uppgifter föreligger. 
Källa: Eurostat 1997 
7e? 
Tabell IV: Fördelningen av pensionsfondernas (pelare 2) tillgångar i % av 
totala tillgångar (1994) 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Spanien 
Frankrike 
Irland 
Italien 
Nederländerna 
Portugal 
Sverige 
För. kungariket 
Förenta staterna 
Japan Aktier 
36 
22 
11 
4 
14 
55 
14 
30 
(18) 
32 
80 
(52) 
(29) Fastförräntade 
värdepapper 
47 
65 
75 
82 
39 
35 
72 
58 
(57) 
47 
11 
(36) 
(63) Fastigheter 
7 
9 
11 
1 
7 
6 
10 
10 
5 
8 
6 
4 
3 Kortfristiga 
placeringar 
10 
4 
3 
13 
40 
4 
5 
2 
19 
13 
3 
8 
5 % i utländska 
tillgångar 
i.u 
7 
6 
5 
5 
i.u. 
5 
25. 
i.u 
12 
30 
10 
i.u. 
Källa: Royal Institute of International Affairs, UBS och EFRP (uppgifter inom parentes är uppskattningar). 
36 
Tabell V: Fördelningen av livförsäkringsbolagens tillgångar (pelare 3) i 
% av totala tillgångar (1994) 
LAND 
Danmark 
Tyskland* 
Spanien 
Frankrike 
Italien 
Nederländerna 
Sverige* 
Förenade 
kungariket AKTIER 
Inhemska 
20 
5 
2 
19 
7 
12 
23 
49 Utländska 
5 
i.u. 
i.u. 
5 
2 
i.u. 
12 FASTFÖRRÄNTADE 
VÄRDEPAPPER 
Inhemska 
66 
762 
55 
69 
70 
71' 
61 
24 Utländska 
i.u. 
i.u. 
5 
4 
i.u. 
3 FASTIG­
HETER 
3 
5 
10 
8 
12 
6 
7 
9 ANDRA 
6 
14 
33 
4 
2 
6 
9 
3 
* Betecknar länder för vilka uppgifter om fördelningen mellan inhemska och utländska tillgångar 
saknas. 
1 Inbegriper lån (50 %) 
2 Inbegriper lån (61 %) 
Källor: Comité Européen des Assurances, OECD Insurance Statistics Yearbook 1987-1994 
36 
Tabell VI: Skillnader mellan avkastning på aktier och obligationer 
Den period för vilken skillnaden i avkastning mellan aktier och obligationer beräknas är 
viktig. Den premie som normalt förknippas med avkastningen på aktier i jämförelse med 
obligationer beror i mycket hög grad på kursnivån på aktiemarknaden vid början och slutet av 
den period för vilken jämförelserna görs. Nedan anges flera olika källor. Fastän skillnaden 
varierar, visar alla källor genomgående på högre avkastning för aktier. 
Tabell VI a: Real avkastning (% per år) 1967-1990 i nationella valutor 
Land Aktier Obligationer 
Danmark 7,0 3,4 
Tyskland 9,5 2,7 
Frankrike 9,4 1,0 
Italien 4,0 -0,2 
Nederländerna 7,9 1,0 
Sverige 8,4 -0,9 
Förenade kungariket 8,1 -0,5 
Förenta staterna 4,7 -0,5 
Japan 10,9 0,2 
Källa: E.P. Davis, 1995 
3>) 
Tabell VI b: Skillnad i avkastning (% per år) mellan aktie- och 
obligationsmarknaderna 1981-1995 i nationella valutor 
Belgien 
Tyskland 
Frankrike 
Italien 
Nederländerna 
Sverige 
Förenade kungariket 
Japan 
Förenta staterna 11,5 
7,1 
4,5 
1,5 
6,9 
15,5 
2,9 
2,9 
1,5 
Källa: JP Morgan 
FT/S+P Actions World Indices 
Pragma Consulting 
1? 
Tabell VI c: Real avkastning (%/år) på marknaderna i Förenta staterna , 
i Förenade kungaritet och i Belgien 
Real avkastening (% per år) på marknaderna I Förenta staterna 1926-1984 
Aktier i småföretag 9,1 
Aktier i storföretag 7,1 
Statsobligationer med lång löptid 1,7 
Källa: Ibbotson Associates Inc. 
Real avkastning (%/år) på marknaderna i Förenade kungariket 1919-1993 
Aktier 7,9 
Statspapper (långa) 2,0 
Källa: BZW 1994 
Real avkastning (%/år) på marknaderna i Belgien 1959-1994 
Aktier 4,6 
Fastförräntade värdepapper 2,3 
Källa: Banque Degroof 
31 
Tabell VII: Pensionsfonder 1984-1993. Genomsnittliga avkastningsnivåer, 
volatilitet och förhållandet mellan avkastning och risk. 
Belgien 
Danmark 
Tyskland 
Spanien 
Irland 
Nederländerna 
Sverige 
Förenade kungariket 
Förenta staterna 
Schweiz 
Japan Genomsnittlig 
nominell avkastning 
på pensionsfonder 
(real avkastning inom 
parentes) 
11,8 -(8,8) 
10,0-(6,3) 
9,4-(7,1) 
13,8-(7,0) 
14,0 - (10,3) 
9,5-(7,7) 
14,5-(8,1) 
15,5-(10,2) 
13,5-(9,7) 
7,6-(4,4) 
8,2-(6,5) Medelvärde för 
standardavvikelsen 
för nominella 
avkastningar 
8,9 
9,4 
7,2 
19,9 
13,7 
7,2 
8,5 
11,4 
9,4 
6,7 
8,3 Kvot 
avkastning/risk50 för 
nominella 
avkastningar (kol. 1 •*• 
kol. 2) 
1,3 
1,1 
1,3 
0,7 
1,1 
1,3 
1,7 
1,4 
1,4 
1,1 
1,0 
Källa: EFRP 
Anm.: Motsvarande uppgifter om avkastningen på livförsäkringsbolagens investeringar kommer inom kort att 
finnas tillgängliga på Eurostat inom ramen för statistiken över försäkringstjänster. 
Vö 
Tabell VIII: Aktiemarknadernas storlek (inhemska aktier, 1996) 
Land Börsvärde i% av BNP 
Belgien 45,9 
Danmark 41,8 
Tyskland 29,6 
Grekland 19,7 
Spanien 42,3 
Frankrike 38,9 
Irland 49,7 
Italien 21,7 
Luxemburg 193,4 
Nederländerna 97,8 
Österrike 14,3 
Portugal 23,7 
Finland 50,7 
Sverige 97,2 
Förenade kungariket 149,9 
EU 32 
Förenta staterna 68 
Japan 65 
Källa: Federation of European Stock Exchanges och Europeiska kommissionen. 
Hl 
Tabell IX: Översikt över de nationella reglerna för pensionsfondernas 
värdepappersportföljer (pelare 2) 
Land Restriktioner 
Danmark Högst 40 % kan investeras i "högrisktillgångar" - dessa inbegriper 
inhemska aktier, utländska aktier och icke börsnoterade värdepapper. 
Även krav på 80 % valutaavstämning. I fråga om EU-valutor kan upp 
till 50 % av skuldförbindelserna täckas av tillgångar noterade i ecu. 
Inga egeninvesteringar. 
Tyskland Högst 30 % EU-aktier, 25 % EU-fastigheter, 6 % icke-EU-aktier, 6 % 
icke-EU-obligationer, 20% totalt i utländska tillgångar, 10% gräns 
för egeninvesteringar51. 
Spanien 5 % gräns för värdepapper utställda av företag. 90 % av tillgångarna 
måste placeras i börsnoterade värdepapper, banktillgodohavanden, 
fastigheter eller hypotekslån. 1 % måste finnas på checkkonto eller på 
penningmarknaden. 
Frankrike Minst 50 % skall investeras i EU-statsobligationer, mindre än 33 % i 
lån till investerare. 
Italien Ingen pensionslag för självförvaltade pensionssystem, men 
investeringspolitiken bestämd av styrelsen och vanligen begränsad till 
statsobligationer, banktillgodohavanden, försäkringsbrev och 
fastigheter. 
Nederländerna 5 % gräns för egeninvesteringar, försiktighetsregel. 
Sverige Merparten skall innehas i form av obligationer, förlagsbevis och lån. 
För. kungariket 5 % gräns för egeninvesteringar, försiktighetsregel. 
Förenta staterna Försiktighetsregel. 
Japan Minst 50 % obligationer, högst 30 % aktier, 20 % fastigheter, 30 % 
utländska, 10 % i en tillgång. 
Källa: Europeiska kommissionen, "Tilläggspensioner i Europeiska unionen' 
Hl 
Tabell X: EU-regler för livförsäkringsbolagens placeringar 
EU:s regler för livförsäkringsbolagens placeringar kan sammanfattas på följande sätt 
(artiklarna 20 ff och bilaga I i det tredje livförsäkringsdirektivet): 
- Vid placeringarna måste hänsyn tas till det slags verksamhet som företaget bedriver 
så att dess investeringarna, vilka skall vara differentierade och ha lämplig spridning, 
tryggar säkerhet, avkastning och likviditet ("försiktighetsprincipen"). 
- De slag av tillgångar som kan användas för försäkringstekniska avsättningar (i 
huvudsak för framtida fordringar/pensionsbetalningar) anges särskilt (aktier, 
obligationer osv.). 
- Metoden för värdering av dessa tillgångar specificeras i bestämmelserna. 
- Medlemsstaterna kan inte ålägga försäkringsbolag att investera i särskilda slag av 
tillgångar. 
- Vidare skall medlemsstaterna av varje försäkringsbolag kräva att det vid de tekniska 
avsättningarna inte skall investera mer än 
-10 % i ett och samma markområde eller en och samma byggnad, 
- 5 % i aktier eller obligationer från ett och samma företag, förutom de som emitteras 
av en stat eller en regional/lokal myndighet, 
- 5 % i lån utan säkerhet, varav 1 % i ett enda lån utan säkerhet, 
- 3 % i kontanter, och 
- 10 % i aktier som inte handlas på en reglerad marknad. 
- Slutligen kan medlemsstaterna inte ålägga ett försäkringsbolag att hålla mer än 80 % 
av sina tillgångar i en valuta som matchar dess skuldförbindelser52. 
Hl 
Tabell XI: Översikt över nationella regler för livförsäkringsbolag 
(pelare 3) 
Land Restriktioner 
Danmark 40% kombinerad gräns för inhemska aktier och utländska aktier, 
10% gräns för icke börsnoterade värdepapper, 10% kombinerad 
gräns för hypotek och lån. 
Tyskland Högst 30 % inhemska aktier, 25 % fastigheter, 6 % utländska aktier, 
5% utländska obligationer, 10% icke börsnoterade värdepapper, 
50 % kombinerad gräns för hypotek och lån. 
Spanien Inga särskilda begränsningar. 
Frankrike 65 % kombinerad gräns för inhemska aktier, icke börsnoterade 
värdepapper och utländska aktier. 40% gräns för fastigheter, 10% 
kombinerad gräns för hypotek och lån. 
Italien Högst 20% inhemska aktier, 20% icke börsnoterade värdepapper, 
20 % utländska aktier, 50 % utländska obligationer, 50 % fastigheter, 
50 % hypotek, 0 % lån. 
Nederländerna 10 % kombinerad gräns för onoterade värdepapper och hypotek, 8 % 
gräns för lån. 
Sverige 25 % kombinerad gräns för inhemska aktier, icke börsnoterade 
värdepapper och utländska aktier. 25% kombinerad gräns för 
fastigheter och hypotek, 10 % gräns för lån. 
Förenade kungariket 10% kombinerad gräns för icke börsnoterade värdepapper, hypotek 
och lån. 
Källa: Policy Issues in Insurance, OECD, 1996 
Tabell XII: Grupplivförsäkringarnas tillgångar i procent av pensions­
tillgångarna i pelare 2 (1994) 
Land % 
Belgien 73 
Tyskland53 12 
Spanien 52 
Frankrike54 6 
Nederländerna 25 
Finland 56 
Sverige 81 
Förenade kungariket 5 
EU55 
Källa: CEA 
Hl 
Tabell XIII: Pensionsfonder kontra livförsäkringar 
Det finns likheter mellan pensionsfonder och vissa livförsäkringsprodukter: båda syftar till att 
tillhandahålla en summa pengar vid en framtida tidpunkt och beviljas ofta skattelättnader för 
att uppmuntra till sådana avsättningar. Ï en del stater återspeglas denna yttre likhet genom att 
regler av liknande slag som de som tillämpas på livförsäkringar enligt det tredje 
livförsäkringsdirektivet även tillämpas på pensionsfonder. De viktigaste likheterna och 
skillnaderna listas nedan. 
Likheter: 
• Båda är långsiktiga investeringar. 
• I båda fallen förvaltas tillgångarna professionellt av bemyndigade personer. 
• Konsumenternas intressen spelar en avgörande roll för båda "produkterna". 
• Båda är därför förenade med normer för att undvika onödiga risker för de medel som 
konsumenterna anförtrott förvaltaren/bolaget. 
Skillnader: 
• 
• 
• Pensionssystemens skulder löper på längre sikt än livförsäkringarnas. Medelvärdet för 
livförsäkringsavtal ligger runt 8-12 år. För pensionernas del sträcker sig skulderna ofta över 
20-25 år, och än längre om pensionsförmånerna betalas ur samma källa. Det betyder att 
pensionsfonderna måste matcha sina, mer långfristiga, skulder med mer långfristiga 
tillgångar. Detta tenderar att leda till en högre andel av aktie- eller fastighetsinvesteringar 
än vad som gäller för livförsäkringar. 
Livförsäkringar är underkastade risken av tidigt utfall. Detta kräver lämpliga reserveringar 
i form av tillgångar med hög likviditet, eller kontanter, för att motsvara de förväntade, och 
oväntade, nivåerna av tidig inlösen. Däremot finns det i allmänhet regler som förhindrar 
tidig inlösen av pensionsfondsförmåner, förutom under mycket begränsade omständigheter. 
Dessutom kan överföringar till andra system vara tillåtna endast under särskilda 
omständigheter, t.ex. vid byte av arbetsplats, och de medför i allmänhet en straffavgift. Det 
kortsiktiga likviditetskravet är därför mycket lägre för pensioner. 
Liknande synpunkter gäller för lån. Livförsäkringsbolag erbjuder i allmänhet lån mot 
säkerhet i försäkringsbrev. De måste tillse att kortfristiga likvida tillgångar finns 
tillgängliga för dessa lån. Pensionssystemen kan i allmänhet inte erbjuda sådana faciliteter 
och därför behövs ingen kortfristig likviditet för detta ändamål. 
Livförsäkringsskulder är i allmänhet uttryckta i nominella termer: en viss summa är 
försäkrad, som fastställts vid slutandet av försäkringsavtalet. Pensionsskulder är däremot 
knutna till lönerna - vilket innebär att den reala tillväxten är avgörande. Köp av kortfristiga 
tillgångar i förhållande till långfristiga pensionsskulder kan vara riskabelt, emedan det 
finns en stor risk för att dessa tillgångar inte kommer att uppvisa en tillväxt som är 
tillräcklig för att motsvara medlemmarnas förväntningar på pensionen. 
*ff 
I förmånsbestämda system utgör den "garanti", som ges av arbetsgivaren för att 
pensionslöftet kommer att hållas oberoende av fondens avkastning, en viktig faktor. Ingen 
sådan garanti ges i samband med livförsäkringar. Garantin kan uppenbart påverka 
fondförvaltarens syn på investeringar, 
Kom(97) 102. 
Det finns vissa undantag som gäller anställningsanknutna system, t.ex. i Frankrike där sådana system 
bygger på fördelning av löpande tillgångar och i Tyskland där pensionsbetalningarna bygger på 
kontoavsättningar. 
Se D. Franco och T. Munzi, "Public Pension Expenditure Prospects in the European Union: A Survey 
of National Projections", European Economy. 1996, No. 3. 
De nationella prognoserna överensstämmer inte i fråga om täckningen av pensionskostnaderna. 
Jämförbara uppskattningar av pensionskostnaderna har tagits fram på grundval av tendenserna för de 
offentliga utgifterna och 1995 års kvoter mellan de samlade offentliga pensionsutgifterna och BNP. 
Viktat med BNP 1995 i standardiserade köpkraftsenheter. 
Uppgifterna för Luxemburg och Portugal grundar sig på prognoser endast för perioden 2015-2020. 
Eurostat, uppskattning 1995. 
Tillgångar 1996: 120 % av de totala löneutgifterna, 39,5 % av BNP. 
Med möjlighet att utträda till förmån för ett privat arrangemang. 
Denna kategori uppfattas ofta som omfattande alla sparformer som kan utnyttjas för att tillhandahålla 
pensionsinkomster, såsom individuellt trygghetssparande, bostadsägande, aktieägande, familjestöd osv. 
Inklusive den franska andra pelaren, som är ett fördelningssystem med många av de utmärkande dragen 
hos ett offentligt system. 
T.ex. i Finland (se punkt 5 ovan). 
T.ex. i Frankrike de obligatoriska ARRCO- och AGIRC-systemen, och i Tyskland många företags 
metod att trygga pensionslöften med reserveringar i balansräkningen ("kontoavsättningar"). 
Frågan om grupplösningar diskuteras i kapitel III. 
KOM(97)102 
För vårt syfte kan vi identifiera två slag av risker: 
Kreditrisk: risken att gäldenären inte kommer att betala, därför att företaget går i konkurs eller 
staten underlåter att betala. På lång sikt återspeglas dessa risker i den genomsnittliga 
avkastningsnivån för de olika slagen av tillgångar. Men de kan naturligtvis under ett enstaka år 
vara betydande och återspeglas i tillgångens volatilitet. 
Marknadsrisk: risken att priset på en tillgång faller så att investeraren inte kan uppfylla sina 
förpliktelser under året utan att sälja ut en större del än beräknat av sina tillgångar. Denna 
marknadsrisk återspeglas i en tillgångs volatilitet. 
Se även tabell VII i vilken en del av de reala avkastningarna på statsobligationer var negativa under 
ganska långa tidsperioder. 
Prof. B. Solnik, "Fundamental considerations in cross-border investment: the European view", The 
research foundation of the Institute of Chartered Financial Analysts, april 1994. 
I USA omfattas pensionsfondsförvaltarna inte av några kvantitativa investeringsrestriktioner. Eftersom 
de har möjligheter att köpa tillgångar i dollar över hela kontinenten sker i praktiken endast 10 % av 
deras investeringar utanför USA. 
Direktiv 93/22/EEG. 
Artikel 73b i fördraget. 
ArtiJceI73d.lb. 
Artikel 104a. 
Naturligtvis kan enskilda pensionsfonder i Tyskland begränsas av maximireglerna även om gränserna 
inte uppnåtts genomsnittligt för samtliga fonder. En del fonder kan ha en mycket "konservativ" 
investeringsstrategi och vilja ha en hög andel i form av statsobligationer. Andra fonder med en ung 
mcdlemsprofil kart vilja ha en högre andel i form av aktier. 
EGTnrC 171, 1993, s. 11. 
EGTnrC360, 1994, s. 8. 
Mål C-57/95 Frankrike mot kommissionen. 
% 
28 
39 
40 
41 
42 
43 
44 
45 
46 
47 
48 
49 
50 
51 
52 
53 
54 
55 Investeringstjänstedirektivet 93/22/EEG, andra bankdirektivet 89/646/EEG, tredje livförsäkrings 
direktivet 92/96/EEG. 
Kommissionen föreslog i sitt direktivförslag och i sitt meddelande som ett första steg att valuta 
avstämningskravet inte skulle överstiga 60 %, Införandet av euron kommer dock i vilket fall som helst 
att minska de begränsande effekterna av varje valutaavstämningskrav. 
Tredje livförsäkringsdirektivet 92/96/EEG. 
Dessa bestämmelser gäller EU:s tillsynsregler för livförsäkringsbolagens investeringar, dvs. 
tillgångssidan i balansräkningen. För skuldsidan i balansräkningen finns det också harmoniserade 
EU-regler. De grundar sig på beräkningen av "tekniska avsättningar", vilka är förväntade skulder, och 
tillgångarna som måste trygga dessa avsättningar för att garantera att skulderna kan täckas. Dessutom 
är försäkringsbolagen skyldiga att hålla en "soliditetsmarginal" på 4 % eget kapital för att täcka 
oförutsedda omständigheter och ge en extra garanti för att skulderna kan täckas. 
Jfr not 29. 
Se tredje livförsäkringsdirektivet 92/96/EEG, samt även kapitel I, punkt 10, ovan. 
Andra bankdirektivet 89/646/EEC, tredje livförsäkringsdirektivet 92/96/EEC, 
investeringstjänstedirektivet 93/22/EEG. 
Artikel 59. 
Efter utvidgningen 1982 av dess räckvidd till att även omfatta egenföretagare grundas förordning 
nr 1408/71 på artiklarna 5 i och 235. 
Senast ändrad och aktualiserad genom förordning (EG) nr 118/97, EGT nr L 28, 30.1.1997. 
Kommissionens meddelande till rådet, "Kompletterande socialskyddssystem: tilläggspensions­
systemens roll för arbetstagarnas socialskydd och deras inverkan på den fria rörligheten", 
SEK(91)1332. 
Detta skulle också vara fallet om det nya anställningsförhållandet inte medförde medlemskap i ett 
tjänstepensionssystem. 
Se Finanzami Köln-Altstadt mot Schumacher, mål C-279/93, dom av den 14 februari 1995. 
Se Kraus, mål C-19/92, ECR [1993] 1-1663, dom av den 31 mars 1993. 
Bachmann mot Belgien, Kommissionen mot Belgien (C204/90 och C300/90, dom av den 
28 januari 1992). 
Mål C-80/94, dom av den 11 augusti 1995. 
Det skulle t.ex. krävas 190 avtal för att täcka alla bilaterala relationer i en union med 20 medlemsstater. 
KOM (96) 546 slutlig. 
Europeiska rådet i Florens 21-22 juni 1996. Ordförandeskapets slutsatser (SN300/96), sidorna 2-3. 
Denna högnivågrupp, under ordförandeskap av kommissionsledamoten Monti, sammanförde personliga 
representanter för EU:s finansministrar vid fyra tillfällen mellan juni och oktober 1996, efter det 
informella Ekofin-mötet den 13 april 1996. 
Kontoavsättningar i Tyskland: 123,7 miljarder ecu (1992), källa: CEA. 
Totalvärdet för EU inkluderar endast de medlemsstater som är med i tabellen. 
Ju högre, desto bättre. 
Detta gäller inte system med kontoavsättningar. 
Tillgångar noterade i ecu anses vara avstämda. 
Merparten (56%) av pensionsfondernas tillgångar är kontoavsättningar. 
Grupplivförsäkringspremier i procent av totala pensionspremier. Tillgångarna kunde inte beräknas på 
grund av det faktum att de viktigaste pensionssystemen (AGIRC/ARRCO) är fördelningssystem. 
Omfattar endast de i tabellen förekommande medlemsstaterna, förutom Frankrike. 
°l> 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 283 slutlig 
DOKUMENT 
SV 04 05 06 10 
Katalognummer : CB-C0-97-296-SV-C 
ISBN 92-78-21515-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
W