Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om index som används som referensvärden för finansiella instrument och finansiella avtal /* COM/2013/0641 final - 2013/0314 (COD) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET 1.1. Allmän bakgrund, motiv och syfte Ett index är ett mått, oftast på ett pris eller en kvantitet, som beräknas med vissa intervall på grundval av en representativ uppsättning underliggande data. Om index används som referenspris för ett finansiellt instrument eller avtal blir det ett referensvärde (benchmark). En mängd olika referensvärden konstrueras i dag med olika metoder och av olika aktörer, däribland offentliga organisationer och särskilda, oberoende referensvärdeskonstruktörer. De uppgörelser som flera behöriga myndigheterna nått med ett antal banker i samband med den otillbörliga påverkan av referensräntorna Libor och Euribor har belyst referensvärdenas vikt och sårbarhet. De behöriga myndigheterna håller också på att undersöka påståenden om försök att manipulera de råvaruprisskattningar som lämnas av organisationer som rapporterar råvarupriser (PRA:s) och Iosco har granskat dessa organisationers oljeprisskattningar. Att referensvärdena inte kan utsättas för otillbörlig påverkan är avgörande för prissättningen av många finansiella instrument, t.ex. ränteswappar, och för kommersiella och icke-kommersiella avtal, som t.ex. bolån. Om ett referensvärde utsatts för otillbörlig påverkan, kommer det att ge upphov till betydande förluster för vissa av de investerare som äger finansiella instrument vars värde fastställs genom ett referensvärde. Om vilseledande signaler skickas ut om en underliggande marknad, kan den reala ekonomin snedvridas. I regel undergräver farhågor om risken för otillbörlig påverkan av referensvärden marknadens förtroende. Referensvärden är mottagliga för otillbörlig påverkan om intressekonflikter och godtycke förekommer vid referensvärdesprocessen och dessa inte är föremål för lämplig styrning och kontroll. Det första kommissionen gjorde som en reaktion på marknadens påstådda påverkan på Libor och Euribor var att ändra de befintliga förslagen till en förordning om marknadsmissbruk, och ett direktiv om straffrättsliga påföljder för marknadsmissbruk för att göra det alldeles klart att all otillbörliga påverkan av referensvärden strider mot lagen och kan leda till administrativa och straffrättsliga påföljder. Ändringar av påföljdssystemet leder emellertid inte i sig till några förbättringar av hur referensvärden konstrueras och används. Påföljder undanröjer inte de risker för otillbörlig påverkan som är en följd av otillräcklig styrning vid referensvärdesprocessen, under vilken det kan förekomma intressekonflikter och godtycke. För att skydda investerare och konsumenter måste referensvärdena även vara väl underbyggda, tillförlitliga och ändamålsenliga. Mot bakgrund av dessa överväganden har detta förslag till förordning fyra huvudmål som ska förbättra regelverket för konstruktion, rapportering och användning av referensvärden: – Att förbättra styrning och kontroller över referensvärdesprocessen, och i synnerhet se till att administratörerna undviker intressekonflikter eller åtminstone hanterar dem på ett tillfredsställande sätt. – Att förbättra kvaliteten på ingångsinformationen och de metoder som referensvärdesadministratörerna använder sig av, samt i synnerhet se till att tillräcklig och rättvisande information används vid fastställandet av referensvärden. – Att se till att rapportörerna är underkastade lämpliga kontroller, i synnerhet för att undvika intressekonflikter, och att deras rapportering av information till referensvärdena omfattas av lämpliga kontroller. Att relevanta behöriga myndigheter vid behov bör ha rätt att avkräva att rapportörer fortsätter sin rapportering om information till referensvärden. – Att säkra ett tillfredsställande skydd för konsumenter och investerare som använder referensvärden genom att öka transparensen, säkerställa lämpliga rättigheter till gottgörelse och vid behov se till att bedömningar av lämpligheten görs. 1.2. Gällande bestämmelser Vissa aspekter på användningen av referensvärden tas upp i den nuvarande EU-lagstiftningen: – I artiklarna 2.3 d och 8.1 d i förslaget till en förordning om marknadsmissbruk[1] och i förslaget till ett direktiv om straffrättsliga påföljder för marknadsmissbruk[2] (förordningen om marknadsmissbruk var i juni 2013 föremål för en politisk överenskommelse mellan Europaparlamentet och rådet) klargörs att all otillbörlig påverkan av referensvärden klart och otvetydigt strider mot lagen och kan leda till administrativa eller straffrättsliga påföljder. – I förordningen om integritet och öppenhet på grossistmarknaderna för energi (Remit)[3] fastställs att otillbörlig påverkan av referensvärden som används för grossistenergiprodukter strider mot lagen. – Enligt direktivet om marknader för finansiella instrument[4] måste alla finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad kunna köpas och säljas på ett rättvist, välordnat och effektivt sätt. I förordningen om genomförandet[5] av detta direktiv fastställs vidare att priser och andra värdemätare av underliggande instrument måste vara tillförlitliga och allmänt tillgängliga. – Artikel 30 i Europeiska kommissionens förslag till en förordning om marknader för finansiella instrument (MiFIR)[6] (som för närvarande är föremål för förhandlingar i Europaparlamentet och rådet) innehåller en bestämmelse om enkel licens för referensvärden som avser clearing och handel. – I direktivet om prospekt och förordningen om genomförandet[7] av detta direktiv fastställs, att om ett prospekt innehåller en hänvisning till ett index bör emittenten ange typ av underliggande instrument och uppgifter om var information om det underliggande instrumentet kan erhållas, uppgifter om var information om det underliggande instrumentets tidigare resultat och fortsatta utveckling kan erhållas, samt indexets benämning. Om indexet i fråga har konstruerats av emittenten, måste emittenten även inkludera en beskrivning av indexet. Om indexet inte har konstruerats av emittenten, måste emittenten ange var information om indexet kan erhållas, och om det underliggande instrumentet är en räntesats måste emittenten ge en beskrivning av räntesatsen. – I direktivet om företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper[8] (fondföretag) föreskrivs att fondföretag i sin värdepappersportfölj bara får hålla en viss andel instrument som har emitterats av samma organ. Medlemsstater får höja gränsen för den andel av fondföretagens värdepappersportföljer som utgörs av investeringar i aktier eller skuldförbindelser emitterade av samma organ till 20 % när det är fråga om ett index som fondföretaget vill efterbilda, under förutsättning att indexet har en tillräckligt diversifierad sammansättning, utgör ett lämpligt referensvärde för den marknad som det hänför sig till och offentliggörs på lämpligt vis. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR 2.1. Samråd Ett tre månader långt samråd inleddes den 3 september och avslutades den 29 november 2012. Åttiofyra bidrag lämnades av rapportörer, referensvärdeskonstruktörer och användare, däribland börser, banker, investerare, konsumentorganisationer, branschsammanslutningar och offentliga organ. Parterna medgav att det fanns brister i konstruktionen och användningen av referensvärden och ställde sig på det hela taget bakom åtgärderna på EU-nivå. Deltagarna i samrådet framhöll även vikten av internationell samordning och att alla initiativ noggrant harmoniseras i fråga om räckvidd. Esma och EBA undersökte tillsammans bristerna i EBF-Euribors konstruktion av Euribor och inledde den 11 januari 2013 ett samråd om principer för fastställandet av referensvärden i EU[9]. I en skrivelse av den 7 mars 2013 lämnade EBA, Esma och Eiopa, mot bakgrund av detta arbete, synpunkter på innehållet i den föreslagna lagstiftningen. Kommissionen deltog i Esma-EBA:s öppna utfrågning den 13 februari 2013[10] om principerna för fastställandet av referensvärden. Kommissionen deltog även i Europaparlamentets offentliga utfrågning om ”bekämpning av marknadsmanipuleringskulturen – globala åtgärder efter Libor/Euribor-skandalen”, som hölls den 29 september 2012. 2.2. Konsekvensbedömning I linje med sin politik för bättre lagstiftning har kommissionen genomfört en konsekvensbedömning av alternativen. Det handlade om alternativ för att begränsa incitamenten till otillbörlig påverkan, minimera utrymmet för godtycke och se till att referensvärdena grundas på tillräckliga, tillförlitliga och representativa uppgifter, säkerställa intern styrning och kontroller för att hantera risker, säkerställa en effektiv övervakning av referensvärdena samt förbättra transparensen och investerarskyddet. Varje alternativ bedömdes utifrån följande kriterier: konsekvenser för berörda aktörer, effektivitet och ändamålsenlighet. Följande grundläggande rättigheter i stadgan om de grundläggande rättigheterna är av särskild relevans: respekt för privatliv och familjeliv, skydd av personuppgifter, yttrandefrihet och informationsfrihet. Inskränkningar av dessa rättigheter och friheter medges i enlighet med artikel 52 i stadgan. De mål som definierats ovan överensstämmer med EU:s skyldigheter att respektera de grundläggande rättigheterna. Eventuella inskränkningar vid utövandet av dessa rättigheter och friheter måste vara föreskrivna i lag och respektera det väsentliga innehållet i dessa rättigheter och friheter. Inskränkningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, bara göras om de är nödvändiga och verkligen uppfyller de mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller följer av behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. När det gäller referensvärden är målet att säkerställa marknadsintegritet det mål av allmänt intresse som motiverar vissa inskränkningar av de grundläggande rättigheterna. Behovet av att skydda rätten till egendom (artikel 17 i stadgan) motiverar också vissa inskränkningar av de grundläggande rättigheterna, såsom att investerare har rätt att se värdet av sin egendom (t.ex. lån och derivat) skyddas mot förluster som uppstått till följd av snedvridningar av marknaden. Rätten till yttrandefrihet och informationsfrihet kräver att mediefriheten respekteras. Denna förordning bör tolkas och tillämpas i enlighet med denna grundläggande rättighet. Om en person endast offentliggör eller hänvisar till ett referensvärde som en del av hans eller hennes journalistiska verksamhet, men inte har kontroll över konstruktionen av detta referensvärde, bör denna person inte underkastas de krav som administratörer åläggs i denna förordning. Detta ger journalister frihet att rapportera om finansiella marknader och råvarumarknader när de utövar sin journalistiska verksamhet. Därför har man gjort en strikt formulering av definitionen av administratören av ett referensvärde för att därigenom säkerställa att den omfattar fastställandet av ett referensvärde, men inte tar upp journalistisk verksamhet inom sitt tillämpningsområde. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER 3.1. Rättslig grund Förslaget grundas på artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). 3.2. Subsidiaritet och proportionalitet Kommissionens förslag om reglering av referensvärden överensstämmer med subsidiaritetsprincipen som fastställs i artikel 5.3 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget), enligt vilket unionen bara får vidta en åtgärd om, och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på EU-nivå. Även om många referensvärden är nationella, är referensvärdessektorn som helhet internationell i fråga om såväl konstruktion som användning. Även om åtgärder på nationell nivå i förhållande till nationella index kan bidra till att säkerställa att eventuella interventioner är tillräckligt anpassade till problemen på nationell nivå, kan det leda till ett lapptäcke av olikartade regler, skapa en ojämlik konkurrenssituation på den inre marknaden och resultera i ett tillvägagångssätt som inte är konsekvent och samordnat. Referensvärdena används för att prissätta en bred uppsättning gränsöverskridande transaktioner, särskilt finansieringen på interbank- och derivatmarknaderna. Ett lapptäcke av nationella regler skulle hindra möjligheten att konstruera gränsöverskridande referensvärden och därför hämma dessa gränsöverskridande transaktioner. Detta problem har erkänts av G20 och rådet för finansiell stabilitet (FSB) som ålade Iosco att ta fram en övergripande uppsättning principer som är tillämpliga på finansiella referensvärden. Ett EU-initiativ skulle bidra till att förbättra den inre marknaden genom att skapa ett gemensamt regelverk för tillförlitliga och korrekt tillämpa referensvärden i olika medlemsstater. Medan de flesta medlemsstater för närvarande saknar nationell reglering om konstruktionen av referensvärden, har två medlemsstater redan antagit nationell lagstiftning om referensräntor i sina nationella valutor. Dessutom har man i Iosco nyligen kommit överens om principer om referensvärden som ska genomföras av dess medlemmar. Dessa principer ger flexibilitet vad gäller tillämpningsområdet och metoderna för deras genomförande samt i förhållande till vissa villkor. I avsaknad av en harmoniserad europeisk ram för referensvärden, kommer vissa medlemsstater sannolikt att anta lagstiftning på nationell nivå som är olikartad. Tillämpningsområdet för lagstiftningen i en medlemsstat kan förefalla lika omfattande som Ioscos, medan lagstiftningen i den andra medlemsstat som har infört regler för referensvärden bara omfattar referensräntor. Dessa olika tillvägagångssätt skulle leda till en fragmentering av den inre marknaden, eftersom administratörer och användare av referensvärde skulle omfattas av olikartade regler i olika medlemsstater. I avsaknad av ett regelverk på EU-nivå skulle enskilda länders agerande också bli ineffektivt, eftersom medlemsstaterna varken har någon skyldighet eller något incitament att samarbeta med varandra och bristen på ett sådant samarbete kan ge upphov till regelarbitrage. Vissa aspekter av investerarskydd på detta område omfattas i stort sett av direktivet om marknader för finansiella instrument (MiFID). Det finns särskilt ett krav enligt MiFID-direktivet om att företag ska utföra en lämplighetsbedömning. Detta test ska avgöra om kunden har nödvändig erfarenhet och kunskap för att förstå riskerna i samband med den produkt eller investeringstjänst som erbjuds eller efterfrågas. Det ger således en tillräcklig nivå på investerarskyddet. Vad gäller konsumentskydd ingår i konsumentkreditdirektivet regler om utlämning av lämplig information, samt det direktiv om bolåneavtal som inom kort ska antas som också inbegriper ett krav på att rekommendera lämpliga kreditavtal. Dessa konsumentskyddsbestämmelser hanterar dock inte frågan om lämpligheten av referensvärden i finansiella avtal. Dessutom innebär en obalans i förhandlingsstyrkan och tillämpningen av standardvillkor att konsumenterna kan ha ett begränsat val i fråga om det referensvärde som tillämpas. Konsumenterna saknar tillräckliga kunskaper och erfarenheter för att på lämpligt sätt bedöma referensvärdens lämplighet. Detta förslag bör därför komplettera gällande EU-lagstiftning på området genom att se till att ansvaret för att bedöma lämpligheten av referensvärden för detaljhandelsavtal ligger hos långivarna eller kreditgivarna. Detta kommer också att leda till en harmoniserad EU-lagstiftning om konsumentskydd vad gäller referensvärden som används för att prissätta finansiella avtal. Ett gemensamt regelverk för konsumenter och kreditgivare i förhållande till finansiella avtal krävs också för att göra det möjligt att använda gränsöverskridande referensvärden snarare än ett fragmenterat nationellt tillvägagångssätt. Till följd av konsumenternas klagomål och tvister rörande användningen av olämpliga referensvärden i flera medlemsstater är det sannolikt att olikartade åtgärder om konsumentskydd kommer att antas på nationell nivå. Detta kan leda till fragmentering på den inre marknaden. Den föreslagna förordningen är även proportionerlig i enlighet med artikel 5.4 i EU-fördraget. Den är endast inriktad på de referensvärden som används för finansiella instrument och finansiella avtal, som t.ex. bolån, eftersom det är denna typ av referensvärden som, om de utsätts för otillbörlig påverkan kan få en direkt och viss påverkan på ekonomin. Den föreslagna förordningen innehåller bestämmelser om att anpassa kraven till olika sektorer och typer av referensvärden – t.ex. råvaruindex, interbankräntor och aktieindex som baseras på börsinformation. Ett proportionellt tillvägagångssätt säkerställs eftersom de allra flesta skyldigheter åläggs referensvärdets administratör. Många administratörer av referensvärden uppfyller redan åtminstone vissa av dessa villkor, vilket innebär att den administrativa bördan inte bör komma att öka oproportionerligt. Vidare krävs processer för intern styrning och kontroll bara från rapportörer som omfattas av tillsyn, vilket innebär att konsekvenserna för rapportörer av ett referensvärde som inte omfattas av tillsyn, t.ex. en näringsidkare utan punktskatteregistrering, inte kommer att vara betydande. Slutligen är denna förordning i alla viktiga delar anpassad till de internationellt överenskomna Iosco-principerna för finansiella referensvärden som offentliggjordes den 17 juli 2013, om vilka omfattande samråd har hållits med berörda parter. Detta kommer att minska anpassningskostnaderna. Mot denna bakgrund förefaller det enligt subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna vara lämpligt med åtgärder på EU-nivå. 3.3. Val av regleringsform En förordning anses vara det lämpligaste rättsliga instrumentet för att införa enhetliga regler för konstruktion av referensvärden, rapportering av ingångsinformation till dessa referensvärden och användning av referensvärden i unionen. I detta förslag anges vissa krav för administratörer, rapportörer och användare av referensvärden. Många referensvärdens gränsöverskridande karaktär skapar ett behov av största möjliga harmonisering av dessa krav. Eftersom regleringen av referensvärden omfattar åtgärder med specifika krav avseende uppgifter och metoder, kan även små skillnader i tillvägagångssättet leda till betydande hinder vid gränsöverskridande konstruktion av referensvärden. Användningen av en förordning som är direkt tillämplig utan att det krävs nationell lagstiftning, kommer att begränsa risken att behöriga myndigheter vidtar olikartade åtgärder på nationell nivå, och kommer att säkerställa ett konsekvent tillvägagångssätt och större rättssäkerhet inom hela EU. 3.4. Närmare redogörelse för förslaget 3.4.1. Tillämpningsområde (artikel 2): Den föreslagna förordningen ska tillämpas på alla offentliggjorda referensvärden som används för prissättning av finansiella instrument som tas upp till handel på en reglerad handelsplats eller av finansiella avtal (som t.ex. bolån) och referensvärden som mäter en investeringsfonds resultat. Om det finns utrymme för godtycke i referensvärdesprocessen som är föremål för en intressekonflikt, finns det risk för otillbörlig påverkan i avsaknad av lämplig styrning och kontroll. Därför bör index som inbegriper godtycke bli föremål för lagstiftningsåtgärder. Alla index utmärks av ett visst godtycke, men nivån på godtycket varierar. Därför bör tillämpningsområdet omfatta alla referensvärden, oavsett beräkningsmetod eller den typ av inrapporteringar som görs. Tillämpningsområdet bör omfatta alla index, inklusive offentliggjorda index, eftersom eventuella tvivel om korrektheten och tillförlitligheten i sådana index sannolikt kommer att vålla betydligt större skador för en bredare allmänhet än index som inte är offentliga. Om referensvärden använts för att fastställa referenspris för ett finansiellt instrument eller avtal, leder all otillbörlig påverkan till ekonomisk förlust. Om rapportören också använder de finansiella instrument som det prissätter, föreligger en inneboende intressekonflikt och det finns ett incitament till otillbörlig påverkan. Dessutom gäller att om referensvärden används för att mäta finansiella instruments resultat, kan intressekonflikter föreligga och om de utsätts för otillbörlig marknadspåverkan kommer det att leda till att investerare gör suboptimala investeringsval. Därför är det viktigt att inrikta sig på alla referensvärden som prissätter ett finansiellt instrument eller konsumentavtal eller som mäter investeringsfonders resultat. För allmänt använda referensvärden kan även en mindre otillbörlig påverkan ge en betydande effekt, men ett referensvärdes sårbarhet och betydelse varierar över tiden. En begränsning av tillämpningsområdet med hänvisning till viktiga eller sårbara index skulle inte undanröja de risker som varje referensvärde kan innebära i framtiden. Mot bakgrund av alla dessa överväganden och för att säkerställa en tydlig och omfattande tillämpning av förordningen, beror inte tillämpningsområdet på vilken typ av ingångsinformation, dvs. om ingångsinformationen är ett ekonomiskt (t.ex. en aktiekurs) eller icke-ekonomiskt (t.ex. en väderparameter) siffervärde eller annat värde. Detta beror på att den kritiska faktorn vid fastställandet av tillämpningsområdet är hur utgångsvärdet fastställer värdet på ett finansiellt instrument, finansiellt avtal eller mäter en investeringsfonds resultat. I detta sammanhang, när ett värde används för att prissätta ett finansiellt avtal eller instrument, blir dess tidigare icke-ekonomiska karaktär irrelevant. När det gäller administratörer av referensvärden kan alla administratörer vara föremål för intressekonflikter, utöva godtycke och ha olämpliga styrnings- och kontrollsystem. De måste därför omfattas av en lämplig reglering. När administratörer av referensvärden kontrollerar referensvärdesprocessen, omfattas de av ett krav på auktorisation, eftersom tillsyn är det mest effektiva sättet att säkerställa att referensvärdena inte kan utsättas för otillbörlig påverkan. Vad gäller de som rapporterar om referensvärden kan dessa också omfttas av intressekonflikter, utöva godtycke och därigenom vara källan till otillbörlig påverkan. Rapportering om ett referensvärde är en frivillig verksamhet. Om ett eventuellt initiativ kräver att rapportörer på ett betydande sätt förändrar sina affärsmodeller, kan de upphöra att rapportera om referensvärdet i fråga. För entiteter som redan omfattas av reglering och tillsyn, (s.k. rapportörer som inte omfattas av tillsyn), förväntas inte kravet på goda styrelseformer och kontrollsystemen leda till några betydande kostnader eller oproportionerlig administrativ börda. Det är därför lämpligt att inbegripa alla rapportörer som omfattas av tillsyn i denna förordnings tillämpningsområde. För rapportörer som inte omfattas av reglering och tillsyn (rapportörer som inte omfattas av tillsyn), kan auktorisering eller annat sätt för att bli föremål för bestämmelser kunna medföra stora kostnader och administrativ börda. Tillsynsmyndigheterna skulle också vara ineffektiva i sin tillsyn över företag om vilka de inte har någon sakkunskap. Om tillsyn av entiteter och personer som för närvarande inte omfattas av tillsyn infördes skulle det därför också medföra stora kostnader och ge minimala fördelar. Vissa delar av den här förordningen är indirekt relevant för alla rapportörer, som t.ex. behovet av att lämna korrekt och tillförlitlig ingångsinformation, eftersom de fortfarande omfattas av förordningen om marknadsmissbruk och avtalsenligt är bundna att uppfylla kravet i administratörens uppförandekod enligt denna förordning. I förslaget undantas centralbanker som är medlemmar i Europeiska centralbankssystemet från dess tillämpningsområde. Slutligen kan en person i vissa fall konstruera ett index, men inte vara medveten om att detta index är ett referensvärde, bland annat därför att det används för att prissätta ett finansiellt instrument utan kännedom om konstruktören. I förordningen föreskrivs därför en mekanism om att underrätta konstruktörerna om att deras index har blivit eller kan bli ett referensvärde och ger dem befogenhet att vägra att det användas som referensvärde. Om konstruktören lämnar sitt medgivande kommer han att omfattas av den föreslagna förordningen i förhållande till det referensvärdet. Om han vägrar kan inte indexet användas som referensvärde och kraven på administratören i denna förordning kommer inte att tillämpas. 3.4.2. Styrning och kontroll av administratörer (artiklarna 5–6) Förslaget säkerställer att intressekonflikter undviks och ser till att det finns en effektiv styrning och effektiva kontroller. Det sker genom krav på styrning och kontroller, med mer detaljerade krav i bilagan. 3.4.3. Ingångsinformation och metod (artikel 7) I förslaget fastställs tre krav, som specificeras i bilagan, när det gäller den ingångsinformation och den metod som används för att fastställa referensvärden i syfte att minska utrymmet för både godtycke och stärka referensvärdenas skydd mot otillbörlig påverkan och deras tillförlitlighet: – Ingångsinformationen ska vara tillräcklig och korrekt så att den verkligen ger en bild av den marknad eller ekonomiska realitet som referensvärdet är avsett att mäta. – Ingångsinformationen ska inhämtas från en panel eller ett urval rapportörer som är tillförlitliga och representativa. – Administratörer bör använda en väl underbyggd och tillförlitlig metod för att fastställa referensvärdet. 3.4.4. Krav på rapportörer (artiklarna 9 och 11) Administratören måste inrätta en uppförandekod för rapportörer som klargör vilka skyldigheter och vilket ansvar de har när de lämnar ingångsinformation för fastställandet av ett referensvärde. Om rapportörerna redan är reglerade entiteter måste de också undvika intressekonflikter och genomföra lämpliga kontroller. 3.4.5. Krav för olika sektorer (artiklarna 10 och 12–14) För att säkerställa proportionalitet och se till att förslaget är tillräckligt anpassat till olika typer och sektorer av referensvärden, innehåller bilagorna III och IV mer detaljerade bestämmelser om råvaruindex och referensräntor. Ytterligare krav införs när det gäller referensvärden som är av kritisk betydelse, bl.a. att den relevanta behöriga myndigheten ska ha befogenhet att kräva inrapportering av information. Referensvärden vars ingångsinformation lämnas av reglerade handelsplatser är också befriade från vissa skyldigheter för att undvika dubbel reglering. 3.4.6. Transparens och konsumentskydd (artiklarna 15-18) Investerarskyddet stärks genom bestämmelser om transparens. Administratörer är skyldiga att lämna en deklaration som anger vad referensvärdet mäter och dess sårbarheter, samt offentliggöra underliggande uppgifter, så att användarna kan välja det mest lämpliga referensvärdet. Deklarationen ska även innehålla en varning om att användarna bör vidta lämpliga åtgärder i det fall administratören slutar att fastställa referensvärdet. Det införs slutligen ett krav på att banker ska göra en lämplighetsbedömning av konsumenter i samband med finansiella avtal, som t.ex. bolån. 3.4.7. Tillsyn och auktorisation av administratörer (artiklarna 22-37) Konstruktion av referensvärden kräver föregående auktorisation och fortlöpande tillsyn. I förslaget fastställs de villkor och det förfarande som administratörer av referensvärden med säte inom EU måste uppfylla för att få auktorisation från den relevanta behöriga myndigheten. Genom förslaget införs en mekanism för att säkerställa ett effektivt genomförande av förordningen. Det ger behöriga myndigheter nödvändiga befogenheter att se till att administratörer följer förordningen. För referensvärden som är av kritisk betydelse bör tillsynskollegier bildas för att förbättra informationsutbytet och säkerställa enhetlig auktorisation och tillsyn. 4. BUDGETKONSEKVENSER Förslaget påverkar EU:s budget. De konkreta budgetkonsekvenserna av förslaget är en följd av det uppdrag som tilldelats Esma och specificeras i den finansieringsöversikt som åtföljer detta förslag. De nya uppgifterna kommer att utföras med de personalresurser som finns tillgängliga inom det årliga budgetförfarandet, med beaktande av de begränsningar i fråga om budgetmedel som gäller för alla EU:s organ samt i linje med budgetplaneringen för organen. Särskilt gäller att de resurser som byrån behöver för att de nya uppgifterna ska vara förenliga och överensstämma med den programplanering i Esma för personal- och budgetresurserna som anges i det senaste meddelandet till Europaparlamentet och rådet – — programplanering av personal- och budgetresurserna för decentraliserade byråer 2014–2020 (KOM (2013) 519). De särskilda budgetkonsekvenserna för kommissionen bedöms också i den finansieringsöversikt som åtföljer detta förslag. Sammanfattningsvis är förslageta viktigaste budgetkonsekvenser följande: a) Personal i GD Inre marknaden och tjänster: 1 AD-anställd (heltid) för utformning av akter om delegering, samt för utvärdering, övervakning av genomförandet och eventuell översyn av initiativet. De totala kostnaderna beräknas uppgå till 0,141 miljoner euro per år. b) Esma: i) Personalkostnader: Två tillfälligt anställda för deltagande och medling i tillsynskollegierna för referensvärden av kritisk betydelse, teknisk rådgivning till kommissionen om genomförandet av denna förordning, samordning av utarbetandet av samarbetsavtal med tredjeländer, utarbetande av riktlinjer för att främja konvergens och sektorsövergripande konsekvens i påföljdssystemen och upprätthålla registrering av anmälningar om användning av referensvärden och en förteckning över registrerade administratörer av referensvärden. De totala årliga kostnaderna för dessa 2 tillfälligt anställda skulle uppgå till 0,324 miljoner euro, till vilka kommissionen skulle bidra med 40 % (0,130 miljoner euro) och medlemsstaterna med 60 % (0,196 miljoner euro) per år. ii) Operativa kostnader och infrastrukturkostnader: en initialkostnad på 0,25 miljoner euro beräknas ocså för Esma, till vilka kommissionen skulle bidra med 40 % (0,1 miljoner euro) och medlemsstaterna med 60 % (0,15 miljoner euro) under 2015. Denna utgift avser främst it-system för Esma för att uppfylla följande krav: - Föra en förteckning över administratörer som registrerats i enlighet med denna förordning och företag från tredjeländer som konstruerar referensvärden i EU. - Ta emot anmälningar om användningen av ett referensvärde i finansiella instrument eller finansiella avtal inom EU, föra register och se till att administratörerna har kännedom om denna användning. Esma kommer också att behöva utarbeta en rapport om tillämpningen av denna förordning senast den 1 januari 2018 till en sammanlagd kostnad på 0,3 miljoner euro till vilka kommissionen skulle bidra med 40 % (0,12 miljoner euro) och medlemsstaterna med 60 % (0,18 miljoner euro) under 2017. 2013/0314 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om index som används som referensvärden för finansiella instrument och finansiella avtal (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[11], med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Prissättningen av finansiella instrument och finansiella avtal är i många fall beroende av att referensvärdena är rättvisande och inte kan utsättas för otillbörlig påverkan. Fall av otillbörlig påverkan av referensräntor såsom Libor och Euribor, liksom påståenden att referensvärden för energi, olja och utländsk valuta otillbörligen har påverkats, har visat att referensvärden vars process för fastställande delar vissa egenskaper, som att vara föremål för intressekonflikter, godtycke och svag styrning, kan ha varit utsatta för otillbörlig påverkan. Brister i index eller tvivel på om de är rättvisande eller har utsatts för otillbörlig påverkan kan undergräva marknadens förtroende, orsaka förluster för konsumenter och investerare och snedvrida den reala ekonomin. Det är därför nödvändigt att se till att referensvärdena och processerna för att fastställa dem är rättvisande, väl underbyggda och inte kan utsättas för otillbörlig påverkan. (2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument[12] innehåller vissa krav på tillförlitligheten i de referensvärden som används för att prissätta ett noterat finansiellt instrument. Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/71/EG av den 4 november 2003 om de prospekt som ska offentliggöras när värdepapper erbjuds allmänheten eller tas upp till handel[13] innehåller vissa krav på referensvärden som används av emittenter. Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG av den 13 juli 2009 om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag)[14] innehåller vissa krav på fondföretags användning av referensvärden. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1227/2011 av den 25 oktober 2011 om integritet och öppenhet på grossistmarknaderna för energi[15] innehåller vissa bestämmelser som förbjuder manipulering av referensvärden som används för grossistenergiprodukter. Men dessa rättsakter omfattar bara vissa aspekter av vissa referensvärden och täcker inte alla svagheter i referensvärdesprocessen. (3) Referensvärden är avgörande vid prissättningen av gränsöverskridande transaktioner och bidrar därmed till en effektivt fungerande inre marknad för ett stort antal olika finansiella instrument och tjänster. Många referensvärden som används som referensräntor i finansiella avtal, i synnerhet bolån, konstrueras i en medlemsstat men används av kreditinstitut och konsumenter i andra medlemsstater. Dessutom säkrar dessa kreditinstitut ofta sina risker eller erhåller finansiering för beviljandet av dessa finansiella avtal på den gränsöverskridande interbankmarknaden. Bara två medlemsstater har infört nationell lagstiftning om referensvärden, men deras respektive rättsliga ramar för referensvärden visar redan skillnader vad gäller sådana aspekter som tillämpningsområdets omfattning. Dessutom har den internationella organisationen för värdepapperstillsyn, Iosco, nyligen kommit överens om principer för referensvärden och, eftersom dessa principer ger viss flexibilitet i fråga om deras exakta räckvidd, medel för genomförandet av dem och förhållandet till vissa villkor, är det sannolikt att medlemsstaterna kommer att anta lagstiftning på nationell nivå som skulle genomföra sådana principer på olika sätt. (4) Dessa olikartade tillvägagångssätt skulle leda till en fragmentering på den inre marknaden, eftersom administratörer och användare av referensvärden skulle omfattas av olika regler i olika medlemsstater och referensvärden som konstrueras i en medlemsstat skulle kunna hindras från att användas i andra medlemsstater. I avsaknad av en harmoniserad ram för att säkerställa att referensvärden som tillämpas för finansiella instrument och finansiella avtal i EU är rättvisande och utan otillbörlig påverkan är det därför troligt att skillnader i medlemsstaternas lagstiftning kommer att skapa hinder för en smidigt fungerande inre marknad vid fastställandet av referensvärden. (5) EU:s konsumentskyddsbestämmelser omfattar inte frågan om referensvärdens lämplighet i finansiella avtal. Till följd av konsumenternas klagomål och tvister som rör tillämpningen av olämpliga referensvärden i flertalet medlemsstater är det sannolikt att olikartade åtgärder, som bygger på legitima farhågor beträffande konsumentskyddet, skulle komma att antas på nationell nivå, vilket kan leda till fragmentering av den inre marknaden till följd av de olikartade konkurrensvillkor som är kopplade till de olika nivåerna av konsumentskydd. (6) För att den inre marknaden ska fungera korrekt och för att förbättra förutsättningarna för dess funktion, särskilt när det gäller finansmarknaderna, samt för att säkra ett starkt konsument- och investerarskydd är det lämpligt att fastställa ett gemensamt regelverk för referensvärden på EU-nivå. (7) Det är lämpligt och nödvändigt att bestämmelserna antas i form av en förordning för att medföra direkta skyldigheter när det gäller fastställande, rapportering och användning av referensvärden som tillämpas på samma sätt inom hela unionen. Eftersom en rättslig ram för konstruktion av referensvärden av nödvändighet omfattar åtgärder som anger exakta krav på alla olika aspekter som är kopplade till konstruktionen av referensvärden, kan även små skillnader om det tillvägagångssätt som vidtagits avseende en av dessa aspekter leda till betydande hinder vid gränsöverskridande konstruktion av referensvärden. Därför bör användningen av en förordning som är direkt tillämplig, utan att det krävs nationell lagstiftning, minska risken för att olikartade åtgärder vidtas på nationell nivå, och bör säkerställa ett konsekvent tillvägagångssätt, större rättssäkerhet och förhindra förekomsten av betydande hinder vid gränsöverskridande konstruktion av referensvärden. (8) Förordningen bör ha ett tillräckligt brett tillämpningsområde för att utgöra ett förebyggande regelverk. Konstruktion av referensvärden inbegriper godtycke när det gäller fastställandet och är till sin natur föremål för vissa typer av intressekonflikter, vilket innebär att det finns möjligheter och incitament att på ett otillbörligt sätt påverka dessa referensvärden. Dessa riskfaktorer är gemensamma för alla referensvärden, och alla referensvärden bör omfattas av lämplig styrning och kontrollkrav. Eftersom referensvärdenas sårbarhet och betydelse varierar över tiden skulle en begränsning av tillämpningsområdet med hänvisning till index som för närvarande är viktiga eller sårbara inte undanröja de risker som varje referensvärde kan innebära i framtiden. Särskilt kan referensvärden som för närvarande inte används i någon större utsträckning komma att användas i framtiden, så att även en mindre otillbörlig påverkan kan få betydande konsekvenser vid användningen av dem. (9) Den kritiska faktorn för den här förordningens tillämpningsområde är om produktionsvärdet för referensvärden fastställer värdet på ett finansiellt instrument, ett finansiellt avtal eller mäter en investeringsfonds resultat. Därför bör inte tillämpningsområdet vara beroende av typen av ingångsinformation. Referensvärden som beräknas utifrån ekonomisk ingångsinformation, t.ex. aktiekurser och icke-ekonomiska siffervärden eller andra värden, som exempelvis väderparametrar, bör därför inkluderas. Regelverket bör omfatta referensvärden som kan påverkas av sådana risker, men även göra det möjligt att vidta åtgärder som står i proportion till de risker som olika referensvärden medför. Den här förordningen bör därför omfatta referensvärden som används för att prissätta finansiella instrument som är börsnoterade eller omfattas av handel på reglerade handelsplatser. (10) Många konsumenter är parter i finansiella avtal, särskilt konsumentkreditavtal säkrade genom hypotekslån, som är knutna till referensvärden som är föremål för samma risker. Den här förordningen bör därför omfatta de index eller referensräntor som avses i [Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/.../EU om konsumentkreditavtal som avser bostadsfastigheter och om ändring av direktiv 2008/48/EG.] (11) Många investeringsindex medför betydande intressekonflikter och används för att mäta resultat i en fond, t.ex. ett fondföretag. Vissa av dessa referensvärden offentliggörs och andra görs kostnadsfritt eller mot betalning av en avgift tillgängliga till allmänheten eller den del av allmänheten som berörs, och om dessa utsätts för otillbörlig påverkan kan det inverka negativt på investerarna. Den här förordningen bör därför omfatta index eller referensräntor som används för att mäta resultatet hos en investeringsfond. (12) Alla administratörer av referensvärden kan vara föremål för intressekonflikter, utöva godtycke och ha inrättat olämpliga styrnings- och kontrollsystem. Vidare gäller att eftersom administratörer kontrollerar referensvärdesprocessen är kravet på auktorisation och tillsyn av administratörer det mest effektiva sättet att säkerställa att referensvärden inte utsätts för otillbörlig påverkan. (13) Rapportörer är föremål för potentiella intressekonflikter, utövar godtycke och kan därigenom vara källan till otillbörlig påverkan. Rapportering om referensvärden är en frivillig verksamhet. Om eventuella initiativ kräver att rapportörerna på ett betydande sätt ändrar sina affärsmodeller, kan de upphöra med rapporteringen. För entiteter som redan omfattas av reglering och tillsyn förväntas inte krav på goda styrelseformer och kontrollsystem leda till betydande kostnader eller oproportionerlig administrativ börda. Därför införs genom denna förordning vissa skyldigheter om att rapportörer ska omfattas av tillsyn. (14) En administratör är den fysiska eller juridiska person som har kontroll över konstruktionen av ett referensvärde och som särskilt administrerar referensvärdet, samlar in och analyserar ingångsinformation, fastställer referensvärdet och som i vissa fall offentliggör referensvärdet. Om en person bara offentliggör eller hänvisar till ett referensvärde som en del av hans eller hennes journalistiska verksamhet, men inte har kontroll över fastställandet av detta referensvärde, bör inte den personen omfattas av de krav som åläggs administratörer i denna förordning. (15) Ett index beräknas med en formel eller någon annan metod på grundval av underliggande värden. Godtycke förekommer vid utarbetandet av denna formel, beräkningen eller fastställandet av ingångsinformation. Detta godtycke medför en risk för otillbörlig påverkan och därför bör alla referensvärden som delar dessa egenskaper omfattas av denna förordning. Om ett enda pris eller värde används för prissättning av finansiella instrument, till exempel när priset på ett enda värdepapper är referenspriset för en option, det inte finns någon beräkning, ingångsinformation eller godtycke. Därför bör enskilda priser eller referenspriser för enskilda värden inte betraktas som referensvärden för ändamålet med denna förordning. Referenspriser eller avräkningspriser som konstruerats av centrala motparter bör inte betraktas som referensvärden, eftersom dessa används för att fastställa avräkning, marginaler och riskhantering och därför inte fastställer det belopp som ska betalas inom ramen för ett finansiellt instrument eller värdet av ett finansiellt instrument. (16) Referensvärden som konstrueras av centralbanker i unionen omfattas av myndighetskontroll och uppfyller principer, standarder och förfaranden som säkerställer uppgifternas korrekthet, att uppgifterna är utan otillbörlig påverkan och är oberoende av sina referensvärden enligt vad som föreskrivs i denna förordning. Det är därför inte nödvändigt att dessa referensvärden omfattas av denna förordning. Men centralbankerna i tredjeländer kan också konstruera referensvärden som används i unionen. Det är nödvändigt att fastställa att bara dessa centralbanker i tredjeländer som konstuerar referensvärden undantas från skyldigheterna i denna förordning som omfattas av liknande standarder som dem som införs genom denna förordning. (17) Sårbarheter i samband med processen med att konstruera ett referensvärde, som inte är föremål för lämplig styrning, skapar möjligheter att på ett otillbörligt sätt påverka ett referensvärde. Om referensvärdena är tillgängliga för allmänheten, kan det hända att allmänheten inte beaktar samtliga risker som ett referensvärde medför och att olämplig kontroll och styrning kan genomföras. För att se till att referensvärdena inte kan utsättas för otillbörlig påverkan, bör administratörer av referensvärden vara skyldiga att ha lämpliga styrningsarrangemang för att kontrollera sådana intressekonflikter och skydda förtroendet för att referensvärdenas inte kan utsättas för otillbörlig påverkan. Även när det finns en effektiv ledning kan de flesta administratörer drabbas av intressekonflikter och tvingas göra bedömningar och fatta beslut som påverkar en grupp av sinsemellan olika berörda parter. Det är därför nödvändigt att administratörerna har någon självständig funktion för att övervaka genomförandet och effektiviteten i de styrningssystem som ger effektiv tillsyn. (18) Om referensvärden utsätts för otillbörlig påverkan eller inte är tillförlitliga, kan det ge upphov till skador för investerare och konsumenter. Därför bör denna förordning innehålla en ram för bevarande av uppgifter från administratörer och rapportörer samt ge insyn i fråga om ett referensvärdes syfte och ingångsinformation som underlättar en mer effektiv och rättvis lösning på alla potentiella ersättningsanspråk i enlighet med nationell lagstiftning eller unionens lagstiftning. (19) Kravet på revision, och den faktiska tillämpningen av denna förordning förutsätter analyser och bevisning i efterhand, varför administratörer av referensvärden måste föra ett lämpligt register över referensvärden under en tillräckligt lång tidsperiod. Den ekonomiska realitet som ett referensvärde är avsett att mäta och den omgivning i vilken den mäts förändras med största sannolikhet över tid. För att upptäcka brister och möjliga förbättringar är det därför nödvändigt att man regelbundet gör en revision eller översyn av processen och metoden för att konstruera referensvärden. Brister i konstruktionen av referensvärden kan drabba många berörda aktörer och dessa kan bidra till att dessa brister upptäcks. Ett formellt och oberoende klagomålsförfarande måste därför införas så att dessa berörda parter kan anmäla klagomål till administratören av referensvärdet och att administratören sakligt prövar de omständigheter som ligger till grund för klagomålet. (20) Konstruktionen av referensvärden innebär ofta att man utkontrakterar viktiga funktioner, som t.ex. beräkning av referensvärdet, insamling av ingångsinformation och spridning av referensvärdet. För att styrningsarrangemangen ska vara effektiva är det nödvändigt att se till att sådan utkontraktering inte befriar administratörer av referensvärden från deras skyldigheter och ansvar, och att det sker på ett sätt som vare sig inkräktar på administratörernas förmåga att fullgöra dessa skyldigheter och påta sig detta ansvar eller på den relevanta behöriga myndighetens förmåga att övervaka dem. (21) Administratörer av referensvärden är huvudmottagare av ingångsinformation och ska fortlöpande kunna bedöma om den är rättvisande och inte har utsatts för otillbörlig påverkan. Administratörer av referensvärden måste därför ha tillfredsställande kontroller för att kunna bedöma om ingångsinformationen är rättvisande och anmäla misstänkt information till den relevanta behöriga myndigheten. (22) Anställda hos administratörer kan identifiera möjliga överträdelser av denna förordning eller potentiella sårbarheter som kan leda till otillbörlig påverkan eller försök till otillbörlig påverkan. Denna förordning bör därför säkerställa att det finns ändamålsenliga arrangemang som gör det möjligt för de anställda att konfidentiellt varna administratörer om möjliga överträdelser av denna förordning. (23) Allt utrymme för godtycke vid lämnandet av ingångsinformation skapar möjligheter till otillbörlig påverkan av ett referensvärde. Om ingångsinformationen utgörs av transaktionsuppgifter finns det mindre utrymme för godtycke och därför inte samma möjlighet att uppgifterna påverkas på ett otillbörligt sätt. Administratörer av referensvärden bör därför använda transaktionsuppgifter som ingångsinformation, men även andra uppgifter kan användas i de fall transaktionsuppgifterna inte är tillräckliga för att säkerställa ett referensvärde som är rättvisande och inte har utsatts för otillbörlig påverkan. (24) Om referensvärdet är ett rättvisande och tillförlitligt mått på den ekonomiska realitet som det är avsett att mäta beror på vilken metod och vilken ingångsinformation som används. Det är därför nödvändigt att anta en metod som säkerställer referensvärdets tillförlitlighet och korrekthet. (25) Metoden kan även i fortsättningen behöva ändras för att se till att referensvärdet är rättvisande, men varje ändring av metoden får konsekvenser för användare och berörda parter. Det är därför nödvändigt att ange vilka förfaranden som ska följas vid övergång från referensmetodik, inbegripet behovet av samråd, så att användare och berörda parter kan vidta nödvändiga åtgärder mot bakgrund av dessa ändringar eller lämna synpunkter till administratören om de har betänkligheter om dessa ändringar. (26) För att referensvärden ska vara rättvisande och skyddade mot otillbörlig påverkan krävs även att rapportörernas ingångsinformation är rättvisande och skyddad mot otillbörlig påverkan. Det är mycket viktigt att det tydligt fastställs vilka skyldigheter rapportörerna har när det gäller denna ingångsinformation och att den är tillförlitlig och överensstämmer med referensvärdesadministratörens kontroller och metod. Administratörer av referensvärden måste därför utarbeta en uppförandekod med sådana krav som rapportörerna ska vara skyldiga att följa. (27) Många referensvärden fastställs utifrån ingångsinformation som tillhandahålls av reglerade handelsplatser, auktioner för energiutbyte och utsläppsrätter. Dessa handelsplatser omfattas av regler och tillsyn som säkerställer att ingångsinformationen inte utsatts för otillbörlig påverkan, fastställer krav på styrning och förfaranden för anmälan av överträdelser. Därför befrias dessa referensvärden från vissa skyldigheter för att undvika dubbel reglering och eftersom tillsynen av dem säkrar att ingångsinformationen inte utsatts för otillbörlig påverkan. (28) Rapportörer kan vara föremål för intressekonflikter och utöva godtycke vid fastställandet av ingångsinformation. Rapportörer måste därför omfattas av styrningsarrangemang som ser till att sådana konflikter hanteras och att ingångsinformationen är korrekt, överensstämmer med administratörens krav och kan valideras. (29) Olika typer av referensvärden och olika referensvärdessektorer kännetecknas av olika egenskaper, typer av sårbarheter och risker. Bestämmelserna i denna förordning bör preciseras ytterligare för särskilda sektorer och typer av referensvärden. Referensräntor för lån mellan banker är referensvärden som är av kritisk betydelse och som spelar en viktig roll för den penningpolitiska transmissionsmekanismen, varför det är nödvändigt att fastställa hur bestämmelserna i denna förordning ska tillämpas på sådana referensvärden. Råvaruindex är vanligt förekommande och har sektorsspecifika egenskaper och det är därför nödvändigt att närmare ange hur dessa bestämmelser ska tillämpas på referensvärdena i denna förordning. (30) Brister i vissa referensvärden kan få betydande konsekvenser för den finansiella stabiliteten, för ordnade marknadsförhållanden och för investerare, varför ytterligare krav måste ställas när det gäller referensvärden som är av kritisk betydelse för att se till att de är väl underbyggda och inte har utsatts för otillbörlig påverkan. Om referensvärden prissätter betydande värden i finansiella instrument kommer de att få sådan effekt. Det är därför nödvändigt att kommissionen fastställer dessa referensvärden som prissätter finansiella instrument som överstiger ett visst tröskelvärde och som bör betraktas som referensvärden som är av kritisk betydelse. (31) Rapportörer som slutar att rapportera in information kan undergräva tillförlitligheten till referensvärden som är av kritisk betydelse. För att hantera denna sårbarhet är det nödvändigt att ge den relevanta behöriga myndigheten befogenhet att kräva obligatorisk inrapportering till kritiska referensvärden. (32) För att användarna ska kunna göra väl avvägda val av, och förstå riskerna med, referensvärden måste de känna till vad referensvärdet mäter och hur sårbart det är. Administratörer av referensvärden bör därför offentliggöra en deklaration som klargör dessa saker och även offentliggöra den ingångsinformation som använts för att fastställa referensvärdet. (33) Konsumenter kan ingå avtal, särskilt avtal om bolån och konsumentkrediter, som prissätts utifrån ett referensvärde, men skillnader i förhandlingsstyrka och användningen av standardvillkor innebär att deras möjligheter att välja vilket referensvärde som ska användas kan vara begränsade. Det är därför nödvändigt att se till att det är långivarens eller låntagarens ansvar att bedöma om ett sådant referensvärde är lämpligt för konsumenten, eftersom denne har bättre förmåga att välja rätt referensvärde. Lämplighetsbedömningen bör dock inte krävas enligt denna förordning för finansiella instrument som prissätter ett referensvärde, eftersom det redan finns i MiFID-direktivet. (34) Denna förordning bör ta hänsyn till de principer för finansiella riktmärken som utfärdades av Internationella organisationen för värdepapperstillsyn (Iosco) (nedan kallade Iosco-principerna) den 17 juli 2013, vilka fungerar som en global standard för krav för godkännande av referensvärden. Det är nödvändigt för investerarskyddet att en bedömning som visar att tillsynen och regleringen i ett tredjeland är likvärdiga med unionens tillsyn och reglering av referensvärden görs innan ett referensvärde som har konstruerats i det tredjelandet får användas i unionen. (35) Administratören bör vara auktoriserad och stå under tillsyn av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där den är belägen. (36) En person kan under vissa omständigheter konstruera ett referensvärde, men inte vara medveten om att det används för prissättning av finansiella instrument eller finansiella avtal. Det gäller särskilt när användarna och administratören av referensvärden är belägna i olika medlemsstater. Behöriga myndigheter måste därför, när de får kännedom om att ett referensvärde används för ett finansiellt instrument eller ett finansiellt avtal, anmäla detta till Esma, som i sin tur ska underrätta administratören. (37) Tillsynens effektivitet garanteras genom en uppsättning effektiva verktyg och befogenheter för den behöriga myndigheten i varje medlemsstat. I denna förordning förutses därför i synnerhet ett minsta antal befogenheter rörande tillsyn och utredning som medlemsstaternas behöriga myndigheter bör tilldelas i enlighet med nationell lagstiftning. De behöriga myndigheterna och Esma bör när de utövar sina befogenheter enligt denna förordning agera sakligt och opartiskt och förbli fristående i sitt beslutsfattande. (38) För att upptäcka fall av överträdelser av denna förordning, måste behöriga myndigheter ha möjlighet att utföra inspektioner på plats och ha tillträde till fysiska och juridiska personers lokaler så att de kan beslagta handlingar. Tillträde till sådana lokaler är nödvändigt om det föreligger skälig misstanke om att det finns handlingar och annan information som har anknytning till syftet med en inspektion eller utredning och som kan vara relevanta för att bevisa en överträdelse av denna förordning. Dessutom krävs tillgång till sådana lokaler i de fall den person som mottagit en begäran om upplysningar underlåter att hörsamma den, eller det finns rimlig anledning att tro att en eventuell begäran inte skulle hörsammas eller att de handlingar eller upplysningar som informationskravet avser skulle undanröjas, manipuleras eller förstöras. Om förhandsgodkännande krävs från den rättsliga myndigheten i den berörda medlemsstaten ska denna befogenhet för tillträde till lokaler, i enlighet med nationell lagstiftning, användas efter det att man fått rättsligt förhandstillstånd. (39) Tillgång till dokumentation av data- och telefontrafik från entiteter som omfattas av tillsyn kan vara ett avgörande bevis och ibland det enda beviset när det gäller att upptäcka och styrka förekomsten av överträdelser av denna förordning, särskilt efterlevnaden av styrelseformer och kontrollkrav. Dokumentation av telefon- och datatrafik kan bidra till att kontrollera identiteten på den person som ansvarar för att lämna den, och om fysisk separation av anställda bibehålls. Därför bör de behöriga myndigheterna ha rätt att begära att entiteter som omfattas av tillsyn överlämnar befintlig dokumentation av telefontrafik, elektronisk kommunikations- och datatrafik, om det föreligger skälig misstanke om att sådan dokumentation eller registrering som rör ämnet för inspektionen eller utredningen kan vara relevant för att bevisa en överträdelse av denna förordning. (40) Vissa av bestämmelserna i denna förordning är tillämpliga på fysiska eller juridiska personer i tredjeländer som får använda referensvärden eller vara rapportör till referensvärden eller av andra skäl inte är inblandade i referensvärdesprocessen. Behöriga myndigheter bör därför finna former för samarbete med tillsynsmyndigheterna i tredjeländer. Esma bör samordna utarbetandet av sådana samarbetsformer och utbytet av information från tredjeländer mellan de behöriga myndigheterna. (41) Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheterna och iakttar de principer som erkänns i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och i stadgan om de grundläggande rättigheterna, i synnerhet rätten till skydd för privat- och familjeliv, skyddet av personuppgifter, rätten till yttrandefrihet och informationsfrihet, näringsfrihet, rätten till egendom, rätten till konsumentskydd, rätten till ett effektivt rättsmedel och rätten till försvar. Denna förordning bör således tolkas och tillämpas med beaktande av dessa rättigheter och principer. (42) Rätten till försvar för de berörda personerna bör iakttas fullt ut. Särskilt gäller att personer som är föremål för förfarandena ska ges tillgång till resultaten på vilka de behöriga myndigheterna har grundat sina beslut och ska ges rätt att bli hörda. (43) Transparens vad gäller referensvärden är nödvändig för stabiliteten på finansmarknaderna och investerarskyddet. Allt utbyte och all överföring av information av de behöriga myndigheterna bör ske i enlighet med bestämmelserna om överföring av personuppgifter i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter[16]. Allt utbyte och all överföring av information från Esma bör ske i enlighet med bestämmelserna om överföring av personuppgifter i Europaparlamentets och rådets direktiv 45/2001/EG av den 18 december 2000 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter[17]. (44) Med hänsyn till de principer som fastställs i kommissionens meddelande om att förstärka påföljdssystemen i den finansiella tjänstesektorn och de unionsrättsakter som har antagits som en uppföljning av detta meddelande bör medlemsstaterna fastställa regler om böter och administrativa åtgärder vid överträdelser av bestämmelserna i denna förordning och se till att de genomförs. Dessa påföljder och administrativa åtgärder bör vara effektiva, proportionella och avskräckande. (45) Därför bör en uppsättning administrativa åtgärder, påföljder och böter fastställas för att se till att medlemsstaterna har ett gemensamt tillvägagångssätt och för att öka den avskräckande effekten. Påföljder som tillämpas i specifika fall bör fastställas med beaktande av faktorer som återbetalning av alla identifierade ekonomiska vinster, överträdelsens allvarlighetsgrad och varaktighet, alla försvårande eller förmildrande faktorer, det faktum att böter måste ha en avskräckande effekt och, om lämpligt, inkludera en rabatt för samarbete med den behöriga myndigheten. Det faktiska beloppet för administrativa böter som ska åläggas i ett specifikt fall kan nå den högsta nivå som anges i denna förordning, eller om högre nivå föreskrivs i den nationella lagstiftningen, för mycket allvarliga överträdelser, medan böter som ligger betydligt lägre än den högsta nivån kan tillämpas på mindre allvarliga försummelser eller i fall av förlikning. Den behöriga myndigheten bör ha möjlighet att införa ett tillfälligt förbud mot att utöva förvaltningsfunktioner för referensvärdesadminstratörer eller rapportörer. Denna förordning bör inte begränsa medlemsstaterna i deras förmåga att utdöma högre administrativa påföljder. (46) För att säkerställa att beslut som fattas av behöriga myndigheter har en avskräckande effekt på allmänheten i stort bör de normalt offentliggöras. Offentliggörandet av beslut är också ett viktigt verktyg för behöriga myndigheter att informera marknadsaktörer om vilka beteenden som anses innebära en överträdelse av denna förordning och för att främja ett allmänt bättre beteende bland marknadsaktörerna. Om ett sådant offentliggörande riskerar att ge upphov till oproportionell skada för de inblandade personerna, äventyra stabiliteten på de finansiella marknaderna eller en pågående utredning bör den behöriga myndigheten offentliggöra påföljderna eller åtgärderna utan att lämna ut namn eller försena offentliggörandet. De behöriga myndigheterna bör ha möjlighet att inte offentliggöra påföljder om ett senarelagt eller anonymt offentliggörande anses vara otillräckligt för att se till att stabiliteten på de finansiella marknaderna inte kommer att äventyras. De behöriga myndigheterna är inte heller skyldiga att offentliggöra åtgärder som bedöms vara av mindre betydelse om offentliggörandet skulle vara oproportionerligt. (47) Referensvärden som är av kritisk betydelse kan utarbetas av rapportörer, administratörer och användare i mer än en medlemsstat. Därmed kan upphörandet av ett sådant referensvärde eller eventuella händelser som på ett avgörande sätt kan undergräva förtroendet för att det inte utsätts för otillbörlig påverkan få följder i fler än en medlemsstat, vilket innebär att den behöriga myndighetens övervakning av ett sådant referensvärde i den medlemsstat där referensvärdet konstrueras inte kommer att vara effektivt och verkningsfullt när det gäller att hantera de risker som är knutna till detta referensvärdes kritiska betydelse. För att säkerställa ett effektivt utbyte av tillsynsinformation mellan behöriga myndigheter, samordning av deras verksamhet och de tillsynsåtgärder bör kollegier av behöriga myndigheter bildas. Kollegiets verksamhet bör bidra till en harmoniserad tillämpning av bestämmelserna i denna förordning och en ökad samstämmighet i tillsynspraxis. Esmas juridiskt bindande medlingsroll är ett viktigt inslag för främjande av samordning, en enhetlig tillsyn och en samstämmig tillsynspraxis. Referensvärden kan användas för att prissätta finansiella instrument och finansiella avtal med lång varaktighet. I vissa fall kan tillgången till dessa referensvärden inte längre tillåtas när denna förordning trätt i kraft på grund av att de har egenskaper som inte kan anpassas för att uppfylla kraven i denna förordning. Att förbjuda fortsatt tillgång till ett sådant referensvärden kan leda till att finansiella instrument eller finansiella avtal sägs upp eller till vanmakt och därmed skada investerare. Det är därför nödvändigt att införa bestämmelser för att möjliggöra fortsatt tillgång till sådana referensvärden under en övergångsperiod. (48) För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning och ytterligare specificera tekniska aspekter i förslaget, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen med avseende på specifikationen av tekniska definitioner, styrelseformer och kontrollkrav som gäller för administratörer och rapportörer med tillsyn, krav på ingångsinformation och metod, uppförandekod, särskilda krav för olika typer av referensvärden och sektorer och de uppgifter som ska lämnas i ansökningar om godkännande av administratörer. (49) Kommissionen bör anta förslag till tekniska standarder för tillsyn som utarbetats av Esma om fastställande av minimiinnehållet i de samarbetsarrangemang med behöriga myndigheter i tredje land, genom delegerade akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget och i enlighet med artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1095/2010. (50) För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter vad gäller vissa aspekter. Dessa aspekter avser fastställelse av likvärdigheten av den rättsliga ram som centralbanker och konstruktörer av referensvärden i tredjeländer omfattas av och det faktum att ett referensvärde är av avgörande betydelse. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011[18] om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter. (51) Kommissionen bör också ges befogenhet att anta tekniska standarder för genomförande som utarbetats av Esma för att inrätta förfaranden och former för utbyte av information mellan de behöriga myndigheterna och Esma, genom genomförandeakter i enlighet med artikel 291 i EUF-fördraget och i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1095/2010. Målet med denna förordning, nämligen att fastställa en konsekvent och effektiv ordning för att ta itu med de sårbarheter som finns i referensvärdena, kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna, eftersom de samlade effekterna av de problem som avser referensvärdena bara till fullo kan urskiljas i ett EU-perspektiv, och därför bättre kan uppnås på EU-nivå, kan EU vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i EU-fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. AVDELNING 1 SYFTE, TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER Artikel 1 Syfte Genom denna förordning införs en gemensam ram för att säkerställa att de index som används som referensvärden i finansiella instrument och finansiella avtal i unionen är korrekta och inte utsätts för otillbörlig påverkan. Förordningen bidrar därmed till en väl fungerande inre marknad och samtidigt uppnås en hög skyddsnivå för konsumenter och investerare. Artikel 2 Tillämpningsområde 1. Denna förordning ska tillämpas på fastställande av referensvärden, rapportering av ingångsinformation för referensvärden och användning av referensvärden inom unionen. 2. Denna förordning ska inte tillämpas på: (a) Medlemmar i Europeiska centralbankssystemet (ECBS). (b) Centralbanker i tredjeländer vars rättsliga ram erkänns av kommissionen i enlighet med principer, standarder och förfaranden som motsvarar kraven på exakthet, otillbörlig påverkan och självständighet när det gäller konstruktion av de referensvärden som föreskrivs i denna förordning. 3. Kommissionen ska upprätta en förteckning över de centralbanker i tredjeländer som avses i punkt 2 b. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 38.2. Artikel 3 Definitioner 1. I denna förordning gäller följande definitioner: (1) index: ett sifferbelopp (a) som offentliggörs eller görs tillgängligt för allmänheten, (b) som, helt eller delvis, fastställs regelbundet genom tillämpning av en formel eller någon annan beräkningsmetod, eller genom en bedömning, och (c) när detta fastställande görs på grundval av värdet av en eller flera underliggande tillgångar eller priser, inbegripet beräknade priser eller värden. (2) referensvärde: ett index som tjänar som utgångspunkt för att fastställa det belopp som ska betalas ut enligt ett finansiellt instrument eller ett finansiellt avtal, eller som fastställer värdet på ett finansiellt instrument eller ett index som används för att mäta resultatet i en investeringsfond. (3) konstruktion av ett referensvärde: (a) att sköta arrangemangen kring fastställandet av ett referensvärde, och (b) att samla in, analysera eller bearbeta ingångsinformation i syfte att fastställa ett referensvärde, och (c) att fastställa ett referensvärde med hjälp av en formel eller annan beräkningsmetod eller genom en bedömning av ingångsinformation som har lämnats för detta syfte. (4) administratör: en fysisk eller juridisk person som kontrollerar konstruktionen av ett referensvärde. (5) användare av ett referensvärde: varje person som emitterar eller upprättar, eller är part i, ett finansiellt instrument eller finansiellt avtal som används för att prissätta ett referensvärde. (6) rapportering av ingångsinformation: att lämna ingångsinformation till en administratör, eller till någon annan person för vidare befordran till en administratör som krävs för att fastställa detta referensvärde och som lämnas för detta syfte. (7) rapportör: en fysisk eller juridisk person som rapporterar ingångsinformation. (8) rapportör med tillsyn: en övervakad entitet som rapporterar ingångsinformation till en administratör i unionen. (9) uppgiftslämnare: den fysiska person som rapportören har gett i uppdrag att rapportera ingångsinformation. (10) ingångsinformation: uppgifter om värdet på en eller flera underliggande tillgångar, eller priser, inbegripet beräknade priser, värden eller underlag som administratören använder för att fastställa referensvärdet. (11) reglerade uppgifter: ingångsinformation direkt från en handelsplats enligt definitionen i led 1 i punkt 25 i artikel 2 [MIFIR] eller godkänt publiceringsarrangemang enligt definitionen i led 1 i punkt 18 i artikel 2 [MIFIR] eller godkänt publiceringsarrangemang enligt definitionen i led 1 i punkt 20 i artikel 2 [MIFIR] i enlighet med kraven på uppgifter efter handel eller en elbörs som avses i punkt 1 j i artikel 37 i direktiv 2009/72/EG[19] eller en naturgasbörs som avses i punkt 1 j i artikel 41 i direktiv 2009/73/EG[20] eller en auktionsplattform som avses i artikel 26 eller artikel 30 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1031/2010. (12) transaktionsuppgifter: observerbara priser, taxor, index eller värden som avser transaktioner mellan oberoende motparter på en aktiv marknad med förbehåll för ett konkurrenskraftigt utbud och efterfrågan. (13) finansiellt instrument: något av de instrument som räknas upp i bilaga I avsnitt C till direktiv 2004/39/EG, för vilka en begäran om upptagande till handel på en handelsplats har gjorts eller som handlas på en handelsplats. (14) entitet med tillsyn: avser följande entiteter: (a) kreditinstitut enligt definitionen i led 1 i artikel 3 i direktiv 2013/36/EU[21], (b) värdepappersföretag enligt definitionen i led 1 punkt 1 i artikel 2 [MIFIR], (c) försäkringsföretag enligt definitionen i led 1 i artikel 13 i direktiv 2009/138/EG[22], (d) återförsäkringsföretag enligt definitionen i led 4 i artikel 13 i direktiv 2009/138/EG, (e) företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) enligt definitionen i artikel 1.2 i direktiv 2009/65/EU[23], (f) förvaltare av alternativa investeringsfonder (AIF-förvaltare) enligt definitionen i artikel 4.1 b i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU[24], (g) centrala motparter enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012[25], (h) transaktionsregister enligt definitionen i artikel 2.2 i förordning (EU) nr 648/2012, (i) en administratör. (15) finansiellt avtal: (a) ett kreditavtal enligt definitionen i artikel 3 c i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/48/EG[26], (b) kreditavtal som anges i punkt 3 i artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv [[2013/.../] om bolåneavtal]. (16) investeringsfond: avser AIF enligt definitionen i artikel 4.1 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/61/EU, eller företag för kollektiva investeringar som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EU. (17) ledningsorgan: ett eller flera styrande organ, bestående av övervaknings- och ledningsfunktionen, som har den yttersta beslutsrätten och är behörig att fastställa enhetens strategi, mål och allmänna inriktning. (18) konsument: en fysisk person som i finansiell avtal som omfattas av denna förordning handlar för ändamål som faller utanför hans eller hennes närings- eller yrkesverksamhet. (19) referensräntor för lån mellan banker: ett referensvärde där den underliggande tillgången för de syften som avses i punkt 1 c i denna artikel är den räntesats till vilken banker kan låna ut till eller låna från andra banker. (20) råvaruindex: ett referensvärde där den underliggande tillgången för de syften som avses i punkt 1 c i denna artikel är en råvara i den mening som avses i artikel 2 i kommissionens förordning (EG) nr 1287/2006[27]. Utsläppsrätter enligt definitionen i punkt 11 i bilaga I avsnitt C i [MiFID] ska inte betraktas som råvaror vid tillämpningen av denna förordning. (21) kritiskt referensvärde: ett referensvärde, där merparten av rapportörerna är enheter som omfattas av tillsyn och som prissätter finansiella instrument med ett nominellt värde på minst 500 miljarder euro. (22) belägen: för en juridisk person den medlemsstat eller det tredjeland där denna person har sitt säte eller annan officiell adress, och för en fysisk person den medlemsstat eller det tredje land där denna person har sin skatterättsliga hemvist. 2. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 37 för att specificera ytterligare tekniska delar av definitionerna i punkt 1, särskilt genom att fastställa vad som utgör tillgängliggörande för allmänheten med avseende på definitionen av ett index, och för att kunna beakta marknadens eller den tekniska utvecklingen. Kommissionen ska i förekommande fall ta hänsyn till internationell konvergens i tillsynspraxis i förhållande till referensvärden. Artikel 4 Uteslutning av administratörer som är omedvetna om användningen av de referensvärden som de ger tillgång till och administratörer som inte gett sitt samtycke 1. Denna förordning ska inte tillämpas på en administratör för ett referensvärde som denne gett tillgång till om denne administratör är omedveten om och rimligen inte kunde ha känt till att detta referensvärde används för de syften som anges i punkt 2 i artikel 3.1. 2. Denna förordning ska inte tillämpas på administratören för ett referensvärde som avses i artikel 25.3 med avseende på detta referensvärde. AVDELNING II AVDELNING II REFERENSVÄRDENS SKYDD MOT OTILLBÖRLIG PÅVERKAN OCH TILLFÖRLITLIGHET Kapitel 1 Styrning och kontroll av administratörer Artikel 5 Krav avseende styrning 1. Följande krav ska tillämpas på administratörer av referensvärden: (a) Administratören ska ha stabila styrningsarrangemang, dvs. en tydlig organisationsstruktur med en väl definierad, transparent och konsekvent ansvarsfördelning mellan dem som deltar i konstruktionen av referensvärdet. Administratören ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att konstruktionen av referensvärdet inte påverkas av någon befintlig eller potentiell intressekonflikt och att eventuella skönsmässiga bedömningar som krävs i samband med referensvärdesprocessen görs på ett oberoende och transparent sätt (Styrning och intressekonflikt). (b) Administratören ska inrätta en övervakningsfunktion som ska övervaka alla delar av konstruktionen av referensvärden (Översyn). (c) Administratören ska ha en kontrollstruktur som ser till att referensvärdet konstrueras och offentliggörs eller görs tillgängliga i enlighet med denna förordning (Kontroller). (d) Administratören ska ha en redovisningsram som omfattar registrering, revision och översyn, och klagomålsprocess, som ger bevis på överensstämmelse med kraven i denna förordning (Redovisningsskyldighet). 2. En administratör ska uppfylla de krav på styrning och kontroll som anges i bilaga 1 avsnitt A. 3. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 37 för att specificera de krav på styrning och kontroll som anges i bilaga I avsnitt A. I samband med dessa bestämmelser ska kommissionen beakta följande: (a) Utvecklingen av referensvärden och finansiella marknader mot bakgrund av internationell konvergens i tillsynspraxis när det gäller krav på styrelseformer av referensvärden. (b) Särskilda egenskaper vad gäller olika typer i fråga om referensvärden och administratörer, (c) Befintliga eller potentiella intressekonflikter i fråga om tillgången till referensvärden, referensvärdenas sårbarhet i fråga om att utsättas för otillbörlig påverkan och referensvärdenas betydelse för finansiell stabilitet, marknader och investerare. Artikel 6 Utkontraktering 1. Utkontraktering av funktioner som rör konstruktionen av referensvärden får inte ske på ett sätt som har en väsentligen negativ inverkan på administratörens kontroll av konstruktionen av referensvärdet eller förmågan hos den relevanta behöriga myndigheten att övervaka referensvärdet. 2. Om utkontraktering äger rum ska administratören se till att villkoren i bilaga I avsnitt B uppfylls. 3. Administratörer som utkontrakterar funktioner eller relevanta tjänster och aktiviteter som rör konstruktionen av referensvärden till en tjänsteleverantör har även i fortsättningen det fulla ansvaret för att se till att alla deras skyldigheter enligt denna förordning fullgörs. Kapitel 2 Ingångsinformation och rapportering av överträdelser Artikel 7 Ingångsinformation och metod 1. Konstruktionen av referensvärden ska vara underställd följande krav när det gäller ingångsinformation och metod: (a) Ingångsinformationen ska vara tillräcklig för att ge en rättvisande och tillförlitlig bild av den marknad eller ekonomiska verklighet som referensvärdet är avsett att mäta (Tillräckliga och rättvisande uppgifter). Ingångsinformationen ska utgöras av transaktionsuppgifter. Om de transaktionsuppgifter som finns tillgängliga för en bestämd period inte är tillräckliga för att ge en rättvisande och tillförlitlig bild av den marknad eller ekonomiska verklighet som referensvärdet är avsett att mäta får annan ingångsinformation än transaktionsuppgifter användas, under förutsättning att de kan kontrolleras. (b) Administratörer ska få ingångsinformation från en panel eller ett urval av rapportörer vars tillförlitlighet och representativitet säkerställer att referensvärdet är tillförlitligt och representativt för den marknad eller ekonomiska verklighet som det är avsett att mäta. (c) Om ingångsinformation av ett referensvärde inte är transaktionsuppgifter och en rapportör är part i mer än 50 % av värdet av transaktioner på marknaden som referensvärdet avser att mäta, ska administratören kontrollera att ingångsinformation representerar en marknad som är föremål för ett konkurrenskraftigt utbud och en konkurrenskraftig efterfrågan. Om administratören anser att ingångsinformation inte utgör en marknad som är föremål för ett konkurrenskraftigt utbud och en konkurrenskraftig efterfrågan ska den antingen ändra ingångsinformationen, rapportörer eller den metod som säkerställer att ingångsinformationen representerar en marknad som är föremål för ett konkurrenskraftigt utbud och en konkurrenskraftig efterfrågan, eller upphöra med att ge tillgång till referensvärdet (Marknadseffekt). (d) Administratörer ska använda en metod för att fastställa referensvärden som är väl underbyggd och tillförlitlig och där det finns tydliga regler för hur och när skönsmässiga bedömningar får göras under fastställandet av referensvärdet (Väl underbyggd och tillförlitlig metod). (e) Administratörer ska utveckla, driva och förvalta information om referensvärdet och metoder på ett öppet sätt (Transparens). 2. Administratörer ska uppfylla kraven avseende ingångsinformationen och den metod som anges i bilagan avsnitt C. 3. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 37 om åtgärder för att ytterligare specificera de kontroller av ingångsinformation, de omständigheter under vilka transaktionsuppgifterna inte är tillräckliga och hur det kan påvisas för tillsynsmyndigheter samt kraven för att utveckla metoder. I samband med dessa bestämmelser ska följande beaktas: (a) Utvecklingen vad gäller referensvärden och finansiella marknader mot bakgrund av internationell konvergens i tillsynspraxis med avseende på referensvärden. (b) Särskilda egenskaper i olika referensvärden och typer av referensvärden. (c) Referensvärdenas sårbarhet vad gäller att utsättas för otillbörlig påverkan mot bakgrund av de metoder och uppgifter som används. Artikel 8 Rapportering av överträdelser 1. Administratören ska se till att det finns tillfredsställande system och effektiva kontroller för att säkerställa att ingångsinformationen är rättvisande och inte har utsatts för otillbörlig påverkan för ändamålet i punkt 2.. 2. Administratören ska kontrollera ingångsinformationen och rapportörerna för att upptäcka överträdelser av [förordningen om marknadsmissbruk] och agerande som kan utgöra manipulation eller försök till manipulation av referensvärdet, samt underrätta den relevanta behöriga myndigheten i enlighet med artikel 11.2 i [förordningen om marknadsmissbruk] och överlämna all relevant information om de misstänker att följande har förekommit i samband med referensvärdet: (a) En väsentlig överträdelse av [förordningen om marknadsmissbruk]. (b) Agerande som kan utgöra manipulation eller försök till manipulation av ett referensvärde. (c) Hemlig samverkan för att manipulera eller försöka att manipulera ett referensvärde. 3. Administratörer ska ha rutiner för chefer, anställda och alla andra fysiska personer, vars tjänster ställts till deras förfogande eller under deras kontroll för att rapportera överträdelser av denna förordning internt via en särskild, oberoende och självständig kanal. Kapitel 3 Uppförandekod och krav på rapportörer Artikel 9 Uppförandekod 1. Administratören ska anta en uppförandekod för varje referensvärde med tydliga regler för deras och rapportörernas ansvar och skyldigheter när det gäller konstruktionen av referensvärdet, inbegripet en tydlig beskrivning av den ingångsinformation som ska lämnas och åtminstone de uppgifter som anges i bilaga I avsnitt D. 2. Uppförandekoden ska undertecknas av administratören och rapportörerna och vara rättsligt bindande för alla parter. 3. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 37 för att specificera villkoren när det gäller den uppförandekod som avses i bilaga I avsnitt D för olika typer av referensvärden och för att ta hänsyn till utvecklingen vad gäller referensvärdena och finansiella marknader. Kommissionen ska ta hänsyn till de olika egenskaperna hos referensvärdena och rapportörerna, särskilt vad gäller skillnader i ingångsinformation och metoder, risker för att ingångsinformation manipuleras och internationell konvergens i tillsynspraxis i förhållande till referensvärdena. Artikel 10 Reglerade uppgifter 1. När ingångsinformation som inrapporterats till ett referensvärde är reglerade, ska inte artiklarna 7.1 b, 8.1, 8.2 och artikel 9 tillämpas. 2. Administratörer ska ingå ett avtal med rapportören av reglerade uppgifter, i vilket det görs klart för rapportören vilka referensvärden som administratören fastställer med hjälp av de reglerade uppgifterna och ska se till att bestämmelserna i denna förordning följs. Artikel 11 Styrning och kontroller 1. Följande krav ska tillämpas på rapportörer med tillsyn när det gäller styrning och kontroller: (a) Rapportörer med tillsyn ska se till att deras rapportering av ingångsinformation inte påverkas av någon befintlig eller potentiell intressekonflikt och att eventuella skönsmässiga bedömningar som kan krävas görs på ett oberoende och transparent sätt på grundval av relevant information och i enlighet med uppförandekoden (Intressekonflikt). (b) Rapportörer med tillsyn ska ha ett kontrollsystem som säkerställer att ingångsinformationen inte har utsatts för otillbörlig påverkan, att den är rättvisande och tillförlitlig, och att den lämnas i enlighet med bestämmelserna i denna förordning och uppförandekoden (Lämpliga kontroller). 2. Rapportörer med tillsyn ska uppfylla kraven avseende de system och kontroller som anges i bilaga I avsnitt E. 3. Rapportörer med tillsyn ska samarbeta fullt ut med administratörer och den relevanta behöriga myndigheten vid revisionen och övervakningen av konstruktionen av ett referensvärde och överlämna alla upplysningar och all information som har arkiverats i enlighet med bilaga I avsnitt E. 4. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 37 om åtgärder för att ytterligare specificera de krav avseende system och kontroller som anges i bilaga I avsnitt E för olika typer av referensvärden. Kommissionen ska ta hänsyn till referensvärdenas olika egenskaper och rapportörer med tillsyn, särskilt vad gäller skillnader i den ingångsinformation som lämnas och de metoder som används, riskerna för manipulation av ingångsinformation och arten av den verksamhet som bedrivs av rapportörer med tillsyn, och utvecklingen vad gäller referensvärden och finansiella marknader mot bakgrund av internationell konvergens i tillsynspraxis i förhållande till referensvärdena. AVDELNING III KRAV FÖR OLIKA SEKTORER OCH REFERENSVÄRDEN SOM ÄR AV KRITISK BETYDELSE Kapitel 1 Referensvärdessektorer Artikel 12 Särskilda krav för olika typer av referensvärden och sektorer 1. Utöver kraven i avdelning II ska de särskilda krav som anges i bilaga II tillämpas på referensräntor för lån mellan banker. 2. Utöver kraven i avdelning II ska de särskilda krav som anges i bilaga III tillämpas på råvaruindex. 3. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 39 för att specificera eller, mot bakgrund av marknadsutvecklingen och den tekniska utvecklingen samt den internationella utvecklingen, anpassa följande delar i bilagorna II och III: (a) Den tidsperiod efter vilken ingångsinformation ska offentliggöras (bilaga II punkt 6). (b) Övervakningskommitténs förfaranden för val, utnämning och ansvarsområden (bilaga II punkterna 8, 9 och 10). (c) Revisionsfrekvensen (bilaga II punkt 12). (d) De förfaranden genom vilka ingångsinformation lämnas ska specificeras i uppförandekoden (bilaga II punkt 13). (e) Rapportörers system och kontroller (bilaga II punkt 16). (f) De register som rapportörer ska föra och det sätt på vilket de ska lagras (bilaga II punkterna 17 och 18). (g) De resultat som ska rapporteras till ledningen genom rapportörens funktionen för regelefterlevnad (bilaga II punkt 19). (h) Frekvensen för interna granskningar av ingångsinformation och förfaranden (bilaga II punkt 20). (i) Frekvensen externa revisioner av rapportörens ingångsinformation (bilaga II punkt 21). (j) Kriterierna och förfarandena för att utveckla referensvärden (bilaga III punkt 1 a). (k) De komponenter som ska ingå i metoden och beskrivning av metoden (bilaga III punkt 1 och 2). (l) Administratörens krav när det gäller kvalitet och att beräkningen av referensvärdet och innehållet i den beskrivning som bifogas varje beräkning inte utsätts för otillbörlig påverkan (bilaga III punkt 5 och 6). Kapitel 2 Referensvärden som är av kritisk betydelse Artikel 13 Referensvärden som är av kritisk betydelse 1. Kommissionen ska anta en förteckning över referensvärden inom unionen som är referensvärden som är av kritisk betydelse i enlighet med definitionen i artikel 3.21. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 38.2. 2. Inom fem arbetsdagar från och med dagen för antagandet av beslutet som omfattar ett referensvärde av kritisk betydelse i den förteckning som avses i punkt 1 i denna artikel, ska administratören av referensvärdet av kritisk betydelse anmäla uppförandekoden till den relevanta behöriga myndigheten. Den relevanta behöriga myndigheten ska inom 30 dagar kontrollera om uppförandekoden uppfyller kraven i denna förordning. Om den relevanta behöriga myndigheten finner att delar inte uppfyller kraven i denna förordning ska den informera administratören om detta. Administratören ska inom 30 dagar efter mottagandet av en sådan begäran ändra uppförandekoden så att den uppfyller kraven i denna förordning. Artikel 14 Obligatorisk rapportering 1. Om rapportörer, som omfattar minst 20 % av rapportörerna till ett referensvärde av kritisk betydelse har upphört att rapportera, eller det finns tillräckliga indikationer på att minst 20 % av rapportörerna sannolikt kommer att upphöra att rapportera under något år, ska den behöriga myndigheten för administratören för ett referensvärde av kritisk betydelse ha följande befogenheter: (a) Kräva att entiteter som omfattas av tillsyn, som valts ut i enlighet med punkt 2, rapporterar ingångsinformation till administratören i enlighet med metoden, uppförandekoden eller andra regler. (b) Fastställa i vilken form, och vid vilken tidpunkt, ingångsinformation ska lämnas. (c) Ändra uppförandekoden, metoden eller andra regler som avser referensvärdet av kritisk betydelse. 2. För referensvärde av kritisk betydelse ska de entiteter som omfattas av tillsyn som är skyldiga att rapportera i enlighet med punkt 1 fastställas av administratörens behöriga myndighet på grundval av följande kriterier: (a) Storleken på det faktiska och potentiella deltagandet på marknaden vad gäller den entitet som omfattas av tillsyn som referensvärdet avser att mäta. (b) Sakkunskap och förmåga att rapportera ingångsinformation av den kvalitet som krävs av de entiteter som omfattas av tillsyn. 3. Den behöriga myndigheten för rapportörer som omfattas av tillsyn som har varit skyldig att rapportera om ett referensvärde genom åtgärder som vidtagits i enlighet med punkt 1 a och b ska bistå administratörens behöriga myndighet vid genomförandet av sådana åtgärder. 4. Administratörens behöriga myndighet ska granska varje åtgärd som vidtas enligt punkt 1 inom ett år efter det att den har antagits. Den ska återkalla åtgärden om den (a) bedömer att rapportörerna med all sannolikhet kommer att fortsätta att rapportera ingångsinformation i minst 1 år om befogenheten återkallades som ska styrkas med minst följande: (1) Ett skriftligt åtagande från rapportörerna till administratören och den behöriga myndigheten att fortsätta att rapportera ingångsinformation till referensvärdet av kritisk betydelse under minst ett år om den obligatoriska befogenheten att rapportera återkallades. (2) En skriftlig rapport från administratören till den behöriga myndigheten med belägg för sin bedömning att det kan säkerställas att referensvärdet av kritisk betydelse kommer att fortsätta att fungera när det obligatoriska deltagandet har återkallats. (b) bedömer att en godtagbar ersättning av referensvärdet finns tillgänglig och användare av referensvärdet av kritisk betydelse kan byta till denna ersättning till minimala kostnader som ska framgå av minst en skriftlig rapport från administratören som närmare beskriver metoderna för övergång till ett alternativt referensvärde samt förmågan och kostnaderna för användarna för att överföra detta referensvärde. 5. Administratören ska till den berörda behöriga myndigheten anmäla om rapportörer begår en överträdelse av kraven i punkt 1 i denna artikel så snart som det är tekniskt möjligt. AVDELNING IV TRANSPARENS OCH KONSUMENTSKYDD Artikel 15 Referensvärdesdeklaration 1. Administratörer ska upprätta en deklaration för varje referensvärde (a) i vilken det klart och tydligt fastställs vad referensvärdet mäter och under vilka omständigheter det kan bli otillförlitligt som mått på detta, (b) som beskriver eller räknar upp för vilka ändamål det kan vara lämpligt att använda referensvärdet och under vilka omständigheter det kan upphöra att vara lämpligt för dessa ändamål, (c) som innehåller tekniska specifikationer av vilka det tydligt framgår i vilka led av beräkningen skönsmässiga bedömningar kan göras, enligt vilka kriterier detta sker och vem som gör de skönsmässiga bedömningarna, samt hur sådana bedömningar därefter värderas, (d) som varnar för att faktorer, inbegripet externa faktorer som ligger utanför administratörens kontroll, kan göra det nödvändigt att ändra eller upphöra att konstruera referensvärdet, och (e) som upplyser om att åtgärder måste vidtas för att se till att avtal eller andra finansiella instrument för vilka referensvärdet används som referens inte påverkas eller kan hantera att referensvärdet ändras eller upphör att konstrueras. 2. För att följa punkt 1 ska administratörer uppfylla de närmare krav på styrning och kontroll som fastställs i bilaga I avsnitt F. Artikel 16 Transparens när det gäller ingångsinformation 1. Administratörer ska offentliggöra den ingångsinformation som används för att fastställa referensvärdet omgående efter det att referensvärdet har offentliggjorts, utom om detta skulle få allvarliga negativa följder för rapportörerna eller ha en negativ inverkan på referensvärdets tillförlitlighet eller skydd mot otillbörlig påverkan. I sådana fall får offentliggörandet skjutas upp till dess att dessa följder har minskat väsentligt. Eventuella personuppgifter i ingångsinformationen får inte offentliggöras. 2. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 37 för att specificera den information som ska lämnas enligt punkt 1, bl.a. under vilka omständigheter inlämningen av information kan försenas och på vilka sätt informationen ska överlämnas. Artikel 17 Referensvärden som upphör att gälla 1. Administratörer ska offentliggöra vilka åtgärder de kommer att vidta om ändringar av referensvärdet görs eller det upphör att gälla. 2. Entiteter som omfattas av tillsyn som utfärdar eller innehar egna finansiella instrument eller är part i finansiella avtal som prissätter ett referensvärde ska sammanställa tillförlitliga skriftliga planer som beskriver de åtgärder som de skulle vidta om detta referensvärde väsentligt förändras eller upphör att konstrueras. Entiteter som omfattas av tillsyn ska på begäran lämna dessa planer till den berörda behöriga myndigheten. Artikel 18 Lämplighetsbedömning 1. Om en entitet som omfattas av tillsyn avser ingå ett finansiellt avtal med en konsument måste den entiteten först skaffa nödvändig information om konsumentens kunskaper och erfarenheter av referensvärdet, hans/hennes ekonomiska situation och mål med det finansiella avtalet, och den referensvärdesdeklaration som offentliggörs i enlighet med artikel 15 och bedöma om det är lämpligt för denna konsument att använda referensvärdet som värdering av det finansiella avtalet. 2. Om den entitet som omfattas av tillsyn på grundval av bedömningen enligt punkt 1 anser att referensvärdet inte är lämpligt för konsumenten ska den skriftligen avråda konsumenten och ange skälen till detta. AVDELNING V ANVÄNDNING AV REFERENSVÄRDEN FRÅN AUKTORISERADE ADMINISTRATÖRER ELLER ADMINISTRATÖRER FRÅN TREDJELÄNDER Artikel 19 Användning av väl underbyggda referensvärden En entitet som omfattas av tillsyn kan använda ett referensvärde i unionen för referens för ett finansiellt instrument eller finansiellt avtal eller för att mäta resultatet i en investeringsfond, om det lämnas av en auktoriserad administratör i enlighet med artikel 23 eller en administratör i ett tredjeland som är registrerad i enlighet med artikel 21 Artikel 20 Likvärdighet 1. Referensvärden från en administratör i ett tredjeland får användas av enheter som omfattas av tillsyn i unionen, förutsatt att följande villkor är uppfyllda: (a) Kommissionen har antagit ett beslut om likvärdighet i enlighet med punkt 2 och därmed erkänt att de rättsliga och tillsynsmässiga ramarna i detta tredjeland är likvärdiga med kraven i denna förordning. (b) Administratören är auktoriserad eller registrerad, samt föremål för tillsyn, i detta tredjeland. (c) Administratören har underrättat Esma om sitt samtycke till att deras nuvarande eller framtida referensvärden får användas av enheter som omfattas av tillsyn i unionen, förteckningen över de referensvärden som får användas i unionen och den behöriga myndighet som ansvarar för dess tillsyn i tredjeland. (d) Administratören är vederbörligen registrerad i enlighet med artikel 21. (e) De samarbetsarrangemang som avses i punkt 3 i denna artikel tillämpas. 2. Kommissionen får anta ett beslut om att den rättsliga ramen och tillsynsverksamhet i ett tredjeland ska garantera att (a) administratörer som är auktoriserade eller registrerade i det tredjelandet uppfyller de bindande krav som är likvärdiga med kraven i denna förordning, i synnerhet med hänsyn till om den rättsliga ramen och tillsynsverksamheten i ett tredjeland uppfyller Ioscos principer om referensvärden som offentliggjordes den 17 juli 2013, och (b) de bindande kraven är föremål för effektiv tillsyn och tillämpning i detta tredjeland. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 38.2. 3. Esma ska upprätta samarbetsarrangemang med relevanta behöriga myndigheter i tredjeländer vars regelverk och tillsynssystem har erkänts som likvärdiga i enlighet med punkt 2. I sådana samarbetsarrangemang ska minst följande anges: (a) Mekanismen för informationsutbyte mellan Esma och de berörda tredjeländernas behöriga myndigheter, inbegripet tillgång till alla uppgifter som Esma begär om den auktoriserade administratören i det tredjelandet. (b) Mekanismen för omedelbar underrättelse till Esma om en behörig myndighet i ett tredjeland bedömer att en administratör som är auktoriserad i det tredjelandet som står under dess tillsyn bryter mot villkoren för dess auktorisation eller mot annan nationell lagstiftning. (c) Förfarandena för samordning av tillsynsverksamhet, inbegripet, när så är lämpligt, inspektioner på plats. 4. Esma ska utarbeta förslag till tekniska standarder för att fastställa minimiinnehållet i de samarbetsarrangemang som avses i punkt 3 och därmed se till att de behöriga myndigheterna och Esma kan utöva alla sina tillsynsbefogenheter enligt denna förordning. Esma ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast den [XXX]. Till kommissionen delegeras befogenheten att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med förfarandet i artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1095/2010. Artikel 21 Registrering 1 Esma ska registrera administratörer som har underrättat oganet om sitt medgivande som avses i artikel 20.1 c. Registret ska vara tillgängligt för allmänheten på Esmas webbplats och innehålla information om vilka referensvärden som de relevanta administratörerna har tillåtelse att lämna och den behöriga myndighet som är ansvarig för tillsynen av dem i det tredjelandet. 2. Esma ska återkalla registreringen av en administratör som avses i punkt 1 från det register som avses i punkt 1 i följande fall: (a) Esma har välgrundade skäl, baserade på dokumenterade underlag, att anse att administratören agerar på ett sätt som klart strider mot användarnas intressen av dess referensvärden eller väl fungerande marknader. (b) Esma har välgrundade skäl, baserade på dokumenterade underlag, att anse att administratören på ett allvarligt sätt har brutit mot de nationella lagar och andra författningar som är tillämpliga i det tredjelandet och på grundval av vilka kommissionen har antagit beslutet i enlighet med artikel 20.2. 3. Esma ska bara fatta beslut i enlighet med punkt 2 om följande villkor är uppfyllda: (a) Esma har hänskjutit frågan till tredjelandets behöriga myndighet och den behöriga myndigheten har inte vidtagit de lämpliga åtgärder som krävs för att skydda investerarna och väl fungerande marknader i unionen, eller har inte kunnat visa att den berörda administratören uppfyller de krav som är tillämpliga på den i det tredjelandet. (b) Esma har minst trettio dagar fö