[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 17.10.2006

KOM(2006) 592 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Utvärdering av lånefaciliteten för investeringar och partnerskap mellan Europa och Medelhavsområdet (FEMIP) och framtida vägval{SEC(2006)1294}

INLEDNING

Europeiska kommissionen har, i linje med Europeiska rådets slutsatser av december 2003[1], i nära samarbete med Europeiska investeringsbanken genomfört en granskning av lånefaciliteten för investeringar och partnerskap mellan Europa och Medelhavsområdet (FEMIP). I detta meddelande sammanfattas de huvudsakliga resultaten av denna granskning och möjliga framtida vägval presenteras. Närmare tekniska upplysningar ges i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar som bifogas detta meddelande.

FEMIP inrättades i oktober 2002, som ett svar på slutsatserna från Europeiska rådets möte i Barcelona i mars 2002 om att den privata sektorns utveckling i Medelhavsområdet[2] bör stimuleras för att främja en högre ekonomisk tillväxt. I FEMIP kombinerades EIB-lån med EU-budgetmedel för att tillhandahålla tekniskt bistånd, riskkapital och räntesubventioner till förmån för projekt på miljöområdet. Dessutom skapades en struktur för dialog mellan EU och partnerskapsländerna i Medelhavsområdet.

Rådet genomförde i november 2003, på grundval av bedömning från kommissionen, en första översyn av FEMIP:s verksamhet och beslöt att förstärka lånefaciliteten med följande nya inslag: skapandet av ett särskilt anslag från FEMIP för lån med högre riskprofil, inrättandet av en givarbaserad förvaltningsfond, en förstärkt dialogstruktur och en ytterligare spridning av FEMIP:s lokala närvaro i regionen. Vidare godkände rådet en ökning av gemenskapsgarantierna för lån till regionen – en ökning som formaliserades i december 2004, inom ramen för halvårsöversynen av EIB:s externa mandat.

Europeiska rådet uppmanade även ekofinrådet att utföra en ytterligare översyn under 2006, efter samråd med partnerskapsländerna i Medelhavsområdet. Samrådsprocessen innefattade ett direkt meningsutbyte mellan ministrar, kommissionen och EIB under ministermötet i FEMIP i juni 2006, bilaterala diskussioner mellan EIB och myndigheterna i länderna i Medelhavsområdet under första halvåret 2006 och samråd med FEMIP:s intressenter genom riktade och Internetbaserade enkäter.

Resultaten av samrådsprocessen användes, tillsammans med ett urval av EIB:s utvärderingar och ekonomisk statistik för att bedöma FEMIP:s resultat när det gäller att möta sina primära mål att främja ekonomisk tillväxt och utveckling av den privata sektorn. 1. Utvärdering av FEMIP mot bakgrund av de ekonomiska behoven i medelhavsområdet

1.1. Att främja stöd till investeringar och ekonomisk tillväxt i regionen

Den ekonomiska tillväxten i länderna i Medelhavsområdet har den senaste tiden varit betydande, men likväl fortsatt legat under genomsnittet för jämförbara medelinkomstländer. Tillväxten har visat sig vara otillräcklig för att få ned arbetslösheten, som ligger på en nivå som enligt officiella källor varierar mellan 9 % och 23 %. Därtill kommer att andelen av befolkningen som lever på mindre än 3 US-dollar per dag fortfarande är hög, och nivån varierar från 20 % (Tunisien, Jordanien), 35 % (Algeriet) upp till 70 % (Egypten).

Investeringsnivåerna i regionen är fortsatt dämpade, särskilt utanför de oljeproducerande länderna, och nivån på de utländska direktinvesteringarna är tämligen låg i förhållande till andra regioner. Endast 3 % av de privata kapitalflödena netto till utvecklingsregioner går till Medelhavsområdet. Detta förklaras i huvudsak av ett svagt företagsklimat i förening med en förnimmelse av hög politisk och ekonomisk risk. Detta visar sig i höga reala räntenivåer, vilket tyder på bristfälliga finansiella marknader och brister i regleringsramen och att regionen inte har integrerats i de globala kapitalmarknaderna.

Även om betydande framsteg har gjorts när det gäller att förbättra företagsklimatet, visar regionen fortfarande upp resultat som ligger under genomsnittet i världen för viktiga bestämningsfaktorer på hur lätt det är att bedriva företagsverksamhet, exempelvis tillgång till finansiering, registrering av fast egendom, skydd för investerare samt administrativa förfaranden för att starta företag, sköta licenser osv. Ytterligare reformer för att förbättra företagsklimatet är nödvändiga i syfte att göra det lättare att bilda och utveckla nya företag, skapa nya arbetstillfällen och ekonomisk tillväxt.

Särskilt tillgång till finansiering utgör fortfarande ett problem för privata företag, särskilt små och medelstora företag. Även om bankerna i Medelhavsområdet tycks vara tillräckligt kapitaliserade och likvida är de mycket obenägna att ta risker. Detta beror delvis på att andelen nödlidande lån redan är hög. Bankerna tar därför ut relativt höga räntor, ger lån med korta löptider och kräver höga säkerheter från sina låntagare. Tillgången begränsas ytterligare av dåligt utvecklade distributionskanaler och organisatoriska svagheter inom banksektorn. Det statliga bankägandet är omfattande, och i vissa länder styrs en stor del av långivningen till den offentliga sektorn och lån tilldelas på icke kommersiella kriterier. Resultatet blir att de bankkrediter som står till den privata sektorns förfogande fortfarande är begränsade och bara täcker mellan 4 % och 20 % av investeringsbehoven i den privata sektorn.

Småföretag har ännu svårare att få tillgång till lån än den privata sektorn som helhet, även om de i många länder i Medelhavsområdet utgör mer än 95 % av alla företag och står för 50-70 % av sysselsättningen. De främsta skälen till att små och medelstora företag möter större svårigheter än större företag är att de tenderar att vara underkapitaliserade, saknar säkerheter och inte lämnar en tillräckligt öppen och överblickbar information om sin verksamhet. Dessutom är bankernas kostnader för att tillhandahålla små lån relativt sett högre än för större lån.

Institut för mikrofinansiering och mindre resurskrävande, standardiserade instrument skulle kunna hjälpa till att lösa problemen för de minsta företagen. Även om tillgängen till mikrofinansiering växer snabbt, täcker den ännu mindre än 0,5 % av befolkningen, vilket betyder att det fortfarande finns en stor outnyttjad potential.

1.2. FEMIP har i stor utsträckning bidragit till investeringarna i regionen

I detta sammanhang är FEMIP:s insatser särskilt betydelsefulla eftersom den finansierar produktiva investeringar i infrastruktur och investeringar i den privata sektorn på attraktiva villkor.

FEMIP har drivande när det gäller att kanalisera betydande finansiering till Medelhavsområdet. EIB är den största förmedlaren av lån till regionen och dess verksamhet i Medelhavsområdet har växt betydligt sedan FEMIP bildades. summan tecknade lån ökade från 1,6 miljarder euro 2002 till 2,2 miljarder euro 2005 (inklusive Turkiet[3]). Omkring en tredjedel av projekten inom FEMIP hade samfinansierats med andra institut.

Under perioden från oktober 2002 till utgången av 2005 undertecknades 77 transaktioner till ett sammanlagt belopp av 7,2 miljarder euro, vilket motsvarar en total projektvolym på mer än 25 miljarder euro. Den största andelen av lånen går till låntagare från Turkiet, Egypten, Tunisien och Marocko, och lånemandatet inom ramen för Euro-Med II beräknas vara helt uttömt före utgången av 2006.

FEMIP har bidragit till ekonomisk tillväxt genom stöd till investeringar i infrastruktur (60 % av alla lån) och i privata företag. Lån till lokala intermediärer för vidareutlåning till små och medelstora företag (globallån) har ökat betydligt under de senaste åren och stod för mer än 20 % av den totala utlåningen 2002-2005. FEMIP:s totala finansiering av privata lånetransaktioner har i det närmaste tredubblats i absoluta tal, från 0,3 miljarder euro per år under perioden 2000-2002 till i genomsnitt 0,9 miljarder euro per år under 2003-2005.

Som komplement till denna utlåningsverksamhet har EIB:s lånetransaktioner även gällt riskkapital och tekniskt bistånd som finansieras av medel från EU:s budget[4]. Riskkapital har främst använts för medverkan i riskkapitalfonder, mikrofinansieringsinstitut samt ett system för lånegarantier till små och medelstora företag. EIB har blivit regionens största internationella riskkapitalfinansiär med 350 miljoner euro i åtaganden (av vilka mer än 200 miljoner euro i riskkapital har betalats ut och är fortfarande utestående, dvs. har ännu inte återbetalats eller skrivits ned). Användningen av detta instrument har huvudsakligen koncentrerats till ett fåtal länder (Marocko, Tunisien och Egypten), vilket avspeglar marknadernas utveckling (lagstiftning, närvaro av kvalificerad personal osv.) och ekonomiernas storlek.

Tekniskt bistånd har visat sig vara mycket användbart för identifikation, förberedande, genomförande och utvärdering av projekt. Det tekniska biståndskonceptet har mottagits positivt i samtliga målländer och stödjer på ett verkningsfullt sätt överföringen kunskaper till mottagarländerna. Hittills har mindre än 30 % av det tekniska biståndet gått till den privata sektorn, även om detta i större utsträckning skulle kunna stödja utvecklingen av lokala finansiella intermediärer och små och medelstora företag.

En givarbaserad förvaltningsfond inom FEMIP inrättades vid slutet av 2004 för att finansiera tekniskt bistånd för sektorsvisa och tematiska studier och riskkapitalverksamhet som inte kunde finansieras med befintliga budgetmedel från EU som förvaltas av EIB. Denna fond startade sin verksamhet i början av 2005, och tolv transaktioner som gäller tekniskt bistånd och en riskkapitaltransaktion har godkänts fram till och med augusti 2006.

1.3. FEMIP skulle emellertid kunna göra mer för att främja utvecklingen i den privata sektorn och särskilt beträffande de små och medelstora företagen.

Trots att FEMIP har varit framgångsrik när det gäller att mobilisera betydande lånebelopp som lämpar sig för stora långfristiga investeringar, har det visat sig svårt att på ett avgörande sätt vända relationen mellan utlåning till den offentliga respektive privata sektorn och få FEMIP:s stöd till privata företag så att motsvara mer än 50 % av dess verksamhet.

Globala lån till finansiella institut för vidareutlåning till små och medelstora företag används mest av större, exportinriktade medelstora företag, eftersom den lokala förmedlande banken fullt ut måste står för risken vid utlåning till små och medelstora företag och EIB-lån till dessa intermediärer görs i utländsk valuta. Dessa lån har därför varit ett mindre verksamhet medel att för att inrikta verksamheten mot de mindre företagen i den privata sektorn. EIB har gjort betydande ansträngningar att erbjuda lån i lokal valuta, men dessa ansträngningar har ofta hämmats av bristande samarbete från myndigheternas sida i länderna i Medelhavsområdet för att tillåta emission av EIB-obligationer i lokal valuta på deras marknader.

Två utvärderingsrapporter från EIB om bankens verksamhet i Medelhavsregionen och samråd med intressenter visar att de främsta hindren är affärsmiljön och särskilt behovet av reformer i den finansiella sektorn, bristande samarbete från regeringarnas sida i Medelhavsområdet för att underlätta EIB:s lånetransaktioner inom den privata sektorn i deras länder, liksom otillräcklig anpassning av FEMIP:s låneinstrument till de behov och den riskprofil som projekten i den privata sektorn har i denna region. De strikta säkerhets- och garantikraven liksom den valutarisk som är knuten till EIB-lånen gör det svårt att möta den mer småskaliga privata sektorns behov. Utvärderingsrapporterna visade också att en del möjligheter att skapa mervärde har försummats genom att man inte tillräckligt tydligt definierat EIB:s roll i länder och sektorer och inte tillräckligt betonat institutionella frågeställningar och samarbete med lokala myndigheter, kommissionen och andra givare.

Införandet av det särskilda FEMIP-anslaget ( Special FEMIP Envelope [SFE] ) har i viss mån minskat behoven av säkerheter i en del fall. Vid utgången av 2005 hade det särskilda FEMIP-anslaget bara använts två gånger (delvis på grund av att vissa länder i Medelhavsområdet hade börjat ifrågasätta möjligheten att tillämpa ramavtalen med EIB på lånetransaktioner i den privata sektorn), men samtidigt visar förteckningen över projekt i planeringsstadiet inom det särskilda FEMIP-anslaget på en lovande utnyttjandegrad.

För att komma tillrätta med de brister som noterats i FEMIP:s finansiella instrument krävs att lånefaciliteten i dess nuvarande utformning finjusteras och diversifieras.

2. FRAMTIDA VÄGVAL

2.1 Framtiden för Europeiska grannskapspolitiken (ENP).

Genom införandet av den europeiska grannskapspolitiken 2004 skapades nya politiska förhållanden som man måste beakta vid bedömningen av FEMIP:s framtid. Från och med 2007 kommer Europeiska gemenskapens samarbete med grannländer att styras av Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet som är ett policyinriktat instrument. I detta nya instrument förutses att det kommer att bli nödvändigt att säkerställa samstämmighet med EIB.

I detta sammanhang har kommissionen lagt fram ett förslag till EIB:s externa mandat för perioden 2007-2013 som väsentligen skulle öka de tillgängliga lånemedlen för de länder som omfattas av Europeiska grannskapspolitiken (ENP-länderna). I dessa förslag övervägs också behovet av att skapa ökad samstämmighet mellan EIB:s externa åtgärder och Europeiska unionens externa politik och målsättningar.

Vad gäller den vidare utvecklingen av Europeiska grannskapspolitiken (ENP), förväntas en övergripande diskussion äga rum inom EU under det kommande året. Detta skulle leda till ett mer ambitiöst och heltäckande synsätt inom en bredare ram för den Europeiska grannskapspolitiken.

2.2 Alternativen

I det följande behandlas tre alternativ, som representerar tre olika ambitionsnivåer, vad gäller framtiden för FEMIP[5]:

1. Ett första minimialternativ innebär att det inte görs några förändringar i låneinstrumentet, att utlåningsvolymen ökas och att kopplingarna till den europeiska grannskapspolitiken stärks.

2. En andra alternativ innefattar följande: finjustering och diversifiering av FEMIP:s finansiella instrument, samtidigt som partnerskap och lokal närvaro stärks för att på så sätt göra FEMIP ännu mer verkningsfull och förbättra dess förmåga att skapa mervärde till förmån för utvecklingen av den privata sektorn.

3. Ett tredje alternativ är att uppgradera FEMIP till ett fullt utvecklat dotterbolag till EIB inom ramen för partnerskapet Europa-Medelhavsområdet.

2.3 Alternativ 1: Bibehålla det förstärkta FEMIP och förbättra dess kopplingar till Europeiska grannskapspolitiken

Enligt detta minimialternativ skulle utlåningsvolymen öka för att medverka till möta regionens investeringsbehov, i linje med det förestående rådsbeslutet om EIB:s externa mandat[6]. Enligt kommissionens förslag skulle ökningen av det regionala taket innebära att de för regionen tillgängliga lånemedlen skulle öka med 2 % per år i reala termer och på så sätt medverka till att möta investeringsbehoven.

I förslaget till externt mandat planeras också en förstärkt koppling mellan EIB:s prioriteringar och EU-politiken inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken för att fördjupa den ekonomiska integrationen mellan EU och dess grannländer genom ytterligare liberalisering av handeln, gemensamma transport- och energinät och en tillnärmning av regelverket i syfte att öppna upp marknader och överbrygga hinder för handel och investeringar.

En bättre integration av EIB i EU:s länderstrategier och i ramverket för den europeiska grannskapspolitiken (särskilt relevanta avsnitt av handlingsplanerna), i förening med en förstärkt samordning mellan EIB och EU-verksamhet, skulle förstärka förenligheten och effekten av EIB-utlåningen i ett bredare sektoriellt och ekonomiskt reformperspektiv. Detta kunna uppnås genom att närmare knyta EIB till kommissionens programeringsprocess (t. ex. strategipapper per land och region, indikativa program och handlingsprogram), och genom ett närmare samarbete vid både förhandskartläggningen och genomförandet av projekt inom FEMIP. Inom denna ram skulle FEMIP kunna finansiera en rad projekt i en särskild sektor, och koppla samman utlåningen med en reform av eller en strategi för sektorn i fråga i samarbete med kommissionen och där så är lämpligt med andra multilaterala eller bilaterala institut. Särskilt kommer man att eftersträva en ökad medverkan av EIB i utbyggnaden av de transeuropeiska näten till att även omfatta Medelhavsområdet.

Riskkapital och tekniskt bistånd kommer även fortsättningsvis att finansieras från EU:s budgetmedel. Under den period som omfattas av den kommande budgetplanen kommer kommissionen att inom ramen för det regionala programmet för Medelhavsregionen i det nya instrumentet för den europeiska grannskapspolitiken (ENPI) att föreslå att bidragsmedel på 32 miljoner euro per år anslås till FEMIP, under förutsättning att ENPI och de tillämpliga kommittéförfarandena har trätt i kraft. Därutöver avser kommissionen att föreslå en översyn av det avtal mellan EIB och kommissionen som styr förvaltningen av ekonomiskt bistånd till länderna i Medelhavsområdet, då särskilt användningen av återflöden från tidigare riskkapitaltransaktioner och särskilda lånetransaktioner inom ramen för Meda-programmet som uppskattas till 35 miljoner euro per år, i syfte att tillföra dessa medel i form av ett bidrag till FEMIP. Dessa återflöden, såväl från tidigare protokoll och mandat som från framtida transaktioner, skulle kunna användas för nya riskkapitaltransaktioner. På detta sätt skulle FEMIP kunna sträva efter att nå en volym på omkring 50 miljoner euro per år i nya riskkapitaltransaktioner (vilket motsvarar genomsnittet för perioden 2005-2006) och anslå omkring 20 miljoner euro per år för tekniskt bistånd[7]. De tillgängliga beloppen i den givarbaserade förvaltningsfonden vid utgången av 2006 skulle dessutom kunna överföras till den nya programperioden för att finansiera ytterligare transaktioner som avser tekniskt bistånd och riskkapital. Räntesubventioner kommer fortfarande att finns tillgängliga för vissa utvalda projekt på de nationella myndigheternas begäran och som finansieras av länderanslagen till låneinstrumentet för den europeiska grannskapspolitiken.

För att kunna hantera de större lånevolymerna och den ökade integreringen av EIB:s verksamhet med den europeiska grannskapspolitiken och sektorsvisa och ländervisa EU-strategier, uppskattar EIB att de skulle behöva förstärka sin personal till omkring 110 handläggare från omkring 70 vid utgången av 2005. Antalet handläggare kommer fortfarande att vara lågt i förhållande till andra internationella finansinstitut. Enligt EIB skulle i detta scenario de administrativa kostnaderna fortsatt överstiga de löpande intäkterna, även om FEMIP:s kostnadstäckning skulle förbättras löpande över tiden[8].

Detta minimialternativ skulle vara det minst kostsamma. Det skulle emellertid inte avhjälpa de konstaterade bristerna vad gäller den privata sektorns utveckling.

2.4 Alternativ 2: Anpassa FEMIP för att förstärka stödet till förmån för utveckling av de små och medelstora företagen och öka partnerskap

Detta alternativ syftar till att förbättra FEMIP:s möjlighet att förverkliga mer av sin potential genom att rikta in sig på den privata sektorns behov och rätta till bristerna i verksamheten. Utöver inslagen i alternativ 1 föreslås i alternativ 2 att uppsättningen finansiella instrument finjusteras och breddas och att EIB:s närvaro på lokal nivå stärks. Detta skulle medverka till att bättre tillgodose den privata sektorns (och särskilt småföretagens) behov. Det föreslås också att en rådgivande kommitté inrättas för att förstärka partnerskapet med Medelhavsländerna och öka deras ägande.

Mer överensstämmande med den privata sektorns behov genom en bredare uppsättning finansiella instrument med ökad inriktning på små och medelstora företag.

En mer proaktiv politik, som bättre svarar mot de små och medelstora företagens behov , skulle kunna innefatta en bättre riskallokering mellan FEMIP, lokala finansiella intermediärer och det lokala näringslivet, liksom åtgärder för att förbättra riskförvaltningsförmågan hos alla berörda aktörer.

Att öka EIB:s risktagande skulle kunna uppnås genom ett mer aktivt utnyttjande av de särskilda FEMIP-anslagen för att lätta på de strikta säkerhetskraven i vissa fall, både för direkta lån till privata företag och ställande av garantier samt för att bredda utbudet av globallån till finansiella intermediärer. I detta hänseende krävs samarbete från länderna i Medelhavsområdet för att fullt ut genomföra de bilaterala ramavtalen med EIB för projekt i den privata sektorn.

Det skulle också vara möjligt att förändra de lokala intermediärernas nuvarande riskobenägna attityd genom ökad konkurrens om globallån, och uttryckliga bestämmelser i globallåneavtalen om en ökad inriktning på små och medelstora företag. Utöver dessa förbättringar i utlåningsverksamheten bör det tekniska biståndet ytterligare utvecklas för att hjälpa de finansiella instituten att utveckla system för att bättre bedöma kreditrisker, strömlinjeforma förfaranden och införa nya produkter som riktar sig till små och medelstora företag. På detta område skulle FEMIP också kunna stödja utvecklingen av lånegarantiordningar för små och medelstora företag (genom att sänka den risk som är förenad med lån till små och medelstora företag för den lokala banken). Detta skulle ytterligare underlättas om de åtgärder som övervägs i de landvisa handlingsplanerna inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken genomförs, vilka syftar till att göra framsteg vad gäller strukturella reformer av banksektorn.

Förutom utnyttjandet av riskkapitalmedel kan man i första hand lätta de små och medelstora företagens risktagande med egna medel genom att erbjuda lån i lokal valuta så att även företag och projekt som genererar lite eller inga exportintäkter kan få tillgång till denna finansiering. Detta kräver att regleringsmyndigheter i mottagarländerna godkänner alla de steg som krävs för att EIB skall kunna emittera obligationer i lokal valuta på lokala marknader eller utveckla andra säkringsinstrument.

Tekniskt bistånd skulle också kunna ges för att ytterligare höja kvaliteten i de små och medelstora företagens investeringsprojekt och minska de risker som är förenade med dem. FEMIP skulle kunna stödja utvecklingen av affärstjänster till de mindre små och medelstora företagen för att hjälpa dem att utarbeta affärsplaner, förbättra rapporteringsfärdigheter och allmänt förbättra insyn och öppenhet, för att göra dem mer accepterade som banklåntagare. Finansiella instrument för att finansiera handel (genom att erbjuda globallån eller garantier till lokala finansiella institut för detta ändamål) skulle också kunna utvecklas ytterligare så företagen i Medelhavsområdet skall kunna dra bättre nytta av det frihandelsområde som 2010 kommer att bildas mellan Europa och länderna i Medelhavsområdet.

Det betraktas vidare vara särskilt viktigt att mer riskkapitalmedel styrs över till de små och medelstora företagen, eftersom fördelen med detta instrument är att man kan ställa resurser till förfogande utan krav på stora säkerheter. En vidareutveckling av mikrofinansieringsverksamhet och riskkapitalfonder i ett större antal länder skulle tjäna detta syfte. Om FEMIP skulle genomföra fler och större transaktioner (exempelvis gå in som delägare i företag som är på väg att privatiseras eller bidra med investeringar i eget kapital i förening med lån till stora projekt i den privata sektorn), skulle finansieringskraven för riskkapitalverksamhet säkerligen kunna överstiga den nivå på 50 miljoner euro som förutses i alternativ 1 (en EIB-uppskattning indikerar minst 80 miljoner euro per år under perioden 2007-2013). För att fylla detta investeringsgap skulle antingen EU:s medlemsstater och länderna i Medelhavsområdet eller EIB självt (genom dess reserver eller alternativa finansieringslösningar) kunna bidra med ytterligare medel.

Ökat partnerskap och lokal samverkan

För att öka Medelhavspartnerländernas medverkan och äganderätt i FEMIP och därigenom bättre koppla FEMIP:s verksamhet till den europeiska grannskapspolitiken bör även dialogstrukturen förbättras. På ministermötet i FEMIP i juni 2006 visade olika länder intresse för att ersätta de nuvarande halvårsvisa expertmötena med en rådgivande kommitté, som skulle mötas 2-4 gånger per år. Denna kommitté skulle kunna bestå av företrädare för länderna i Medelhavsområdet, medlemsstater och Europeiska kommissionen, samt möjligtvis expertis utifrån. Förutom att diskutera sektoriella frågeställningar, reformering av sektorer och frågor som rör det generella affärsklimatet, vilket vanligtvis görs på expertmöten, skulle denna kommitté också kunna diskutera strategin för FEMIP, prioriteringar och resultat (exempelvis en affärsplan för FEMIP, FEMIP:s årsrapport och användningen av olika instrument) samt de hinder som EIB stött på när de bedriver verksamhet i länderna i Medelhavsområdet. På detta sätt skulle FEMIP också bli mer lyhörd för behoven på fältet. Den rådgivande kommittén skulle också kunna utföra förberedande arbete för FEMIP:s årliga ministermöten.

EIB:s lokala närvaro skulle också kunna förstärkas. EBRD:s erfarenheter har visat hur viktigt detta är för att med framgång täcka in den privata sektorn. EIB driver än så länge 3 lokalkontor med totalt 7 anställda[9]. Eftersom dessa kontor är små fungerar de huvudsakligen som representationskontor. För att göra FEMIP ännu mer synligt och öka dess närhet till förmånstagarna i länderna i Medelhavsområdet skulle EIB:s befintliga lokalkontor kunna bli något större, inte bara för att underlätta kontakter med myndigheter och låntagare, utan också för att integrera EIB bättre i bredare strategier och givarsamarbete i syfte att göra det lättare att ta fram nya projekt, förbättra övervakningen av befintliga lånetransaktioner och överföra mer av EIB:s kunnande och expertis till mottagarlandet.

Man bör också överväga att utöka antalet lokalkontor, i den mån detta kan motiveras av drifts- och affärsmässiga behov. Detta skulle också göra EIB mer synligt och ge en politisk signal om ett långsiktigt åtagande gentemot värdlandet. När nya kontor inrättas bör synergier med gemenskapens utvecklingsorgan eller med bilaterala motsvarigheter eftersträvas.

EIB uppskattar att alternativ 2 skulle kräva att den operativa personalen som arbetar direkt med lånetransaktionerna med länderna i Medelhavsområdet ökar till omkring 130 anställda till utgången av 2013 för att klara av att förstärka de personalintensiva riskkapitaltransaktionerna, utvidga de lokalkontorens roll och inrätta den rådgivande kommittén. Detta skulle innebära högra kostnader än i alternativ 1. Enligt EIB skulle de administrativa kostnaderna komma att överstiga de löpande intäkterna, även om FEMIP:s kostnadstäckning undan för undan skulle förbättras under perioden 2007-2013.

I alternativ 2 skulle den privata sektorns behov bli bättre tillgodosedda, EIB skulle komma närmare sina kunder och andra intressenter, och länderna i Medelhavsområdet skulle bli mer delaktiga i FEMIP:s strategi och resultat. Det skulle också öka nivån på FEMIP:s stöd till att starta och utveckla små och medelstora företag.

2.5 Alternativ 3: Upprättandet av en fullt utvecklad bank för Europa – Medelhavsområdet

Det mer ambitiösa alternativet att skapa ett separat institut med alla funktioner (bank för Europa–Medelhavsområdet) har övervägts.

En Europa-Medelhavsbank skulle bedriva verksamhet i partnerländerna i Medelhavsområdet (för närvarande 9 länder)[10]. Utöver EU:s medlemsstater, EIB (majoritetsägare) och Europeiska gemenskapen skulle aktieägarna kunna inkludera övriga länder i Medelhavsområdet.

Dotterbolaget skulle utnyttja minst samma breda utbud av instrument för att tillhandahålla flexibel finansiering enligt vad som övervägs i alternativ 2, inklusive utlåning, eget kapital, garantier osv., men med en tydligare inriktning på produkter med högre risk. På samma sätt som FEMIP och flertalet multilaterala banker skulle dotterbolaget också inrikta sig på att fungera som katalysator genom att dra till sig medel från externa givare för bidragsfinansierad verksamhet, som exempelvis tekniskt bistånd och subventioner.

Det förväntas att en större medverkan från länderna i Medelhavsområdet i dotterbolagets styrning och en utökad lokal närvaro, som gör det möjligt att stödja fler verksamheter i den privata sektorn, skulle göra det lättare att nå högre affärsvolymer. Enligt uppskattningar från EIB, grundade på bedömningar av nuvarande absorptionsförmåga, skulle utlåningsverksamheten kunna överstiga de nivåer som planerades för FEMIP och nå 1,8 miljarder euro 2009 och därefter senast 2013 en uthållig nivå på 2,6 miljarder euro.

Samtidigt skulle emellertid det breda utbud av instrument som förväntas av ett dotterbolag för Europa–Medelhavsområdet också bli mer resurskrävande, även om det gäller ett dotterföretag som antas bli starkt beroende av stödtjänster från EIB mot betalning av en avgift. För att belysa detta uppskattar EIB att banken för Europa–Medelhavsområdet skulle behöva 195-390 medarbetare 2009, vilket skulle öka till 270-540 vid utgången av 2013, beroende på i vilken utsträckning dotterföretaget kan dela stödtjänster med EIB. Detta skulle innebära antingen en kraftig ökning av nivåerna på de administrativa påslagen för vissa eller alla produkter, eller ett högt inbetalt aktiekapital för att generera betydande inkomster från finansförvaltningen.

En bank för Europa–Medelhavsområdet skulle kunna ges många olika utformningar, och var och en av dessa skulle svara mot olika verksamhetskrav och finansiella krav. EIB uppskattar[11] att institutionen skulle behöva omkring 22 miljarder euro i kapital för att täcka perioden fram till 2013 (om det antas att EIB-portföljen i Medelhavsområdet skulle överföras till det nya institutet när de inrättas), som måste tillskjutas av aktieägaren.

De främsta fördelarna med detta alternativ skulle vara att sprida ägandet, genom att inkludera länderna i Medelhavsområdet i beslutsprocessen och aktieägandet. Jämfört med alternativ 2 skulle det främja en mer risktagande attityd och en större flexibilitet vad gäller låneinstrument.

Detta alternativ skulle emellertid medföra ytterligare kostnader för aktieägarna. Om inte dotterbolaget fortsatt omfattas av budgetgarantier från EU skulle dess begränsade länderbas jämfört med EIB kräva en minst lika stark kapitalbas som andra multilaterala banker ("gearing ratio" på 100 % i stället för 250 % för EIB). Detta skulle även kräva en högre andel inbetalt kapital (dvs. 20 %) för att generera tillräckliga intäkter från finansförvaltningen för att garantera täckning av de högre kostnader som följer av ökade antal anställda[12].

Det är också nödvändigt att beakta den tid som krävs för att inrätta ett sådant institut. För att ett dotterbolag skall kunna upprättas måste EIB:s stadgar (artikel 30) ändras. Eftersom de utgör en del av EG-fördraget krävs en i särskild ordning inkallad regeringskonferens och därefter måste ändringen undertecknas och ratificeras av samtliga medlemsstater. Internationella förhandlingar för att avgöra det nya institutets ställning, kapitalstruktur och arbetsmetoder förmodas också dra ut på tiden.

3. SLUTSATS

Analysen ger vid handen att FEMIP har varit framgångsrik när det gäller att styra investeringsmedel till Medelhavsregionen, samtidigt som det finns utrymme för att förbättra dess förmåga att påverka ekonomiska reformer och behoven i den privata sektorn genom följande åtgärder: för det första genom ökad inriktning på strategiska frågor genom att bättre koppla EIB-transaktioner till EU:s politik för ekonomiska reformer, för det andra att genom att bredda och anpassa utbudet av FEMIP-instrument för att få dem att bättre överensstämma med den privata sektorns behov, och för det tredje genom att stärka FEMIP:s närvaro på lokal nivå, i syfte att bättre identifiera och tillgodose de behov som finns i länderna i Medelhavsområdet.

Att inom den nuvarande institutionella ramen ytterligare anpassa FEMIP (bibehålla den som en facilitet inom EIB, som i alternativ 2) genom att införa betydande förbättringar i instrumenten, genom lokal samverkan och genom ökad strategisk inriktning förefaller att vara det mest kostnadseffektiva alternativet. Denna anpassning kommer att äga rum inom ramen för antagandet av ENPI och den framtida utvecklingen av den europeiska grannskapspolitiken.

[1] Slutsatser från Europeiska rådets möte i Bryssel den 12-13 december 2003: "Europeiska rådet välkomnar Ekofinrådets beslut att vidareutveckla faciliteten för investering och partnerskap för Europa-Medelhavsområdet (FEMIP) genom att stärka FEMIP inom Europeiska investeringsbanken. I linje med Europeiska rådets uppdrag i Barcelona fattades beslutet på grundval av FEMIP:s resultat, vilka bedömdes positiva, och i samråd med Medelhavspartnerländerna. Europeiska rådet anmodar Ekofinrådet att överväga ett införande av dotterbolag med EIB som majoritetsägare och med verksamheten inriktad på Medelhavspartnerländerna i december 2006, på grundval av en utvärdering av facilitetens resultat och med hänsyn till resultatet av samråden med partnerna i Barcelonaprocessen.

[2] I detta omfattas länderna i Barcelonaprocessen: Marocko, Algeriet, Tunisien, Egypten, Gaza-västbanken, Israel, Libanon, Syrien, Jordanien och Turkiet.

[3] Eftersom Turkiet fått ställning som kandidatland för anslutning till EU, har EIB:s utlåning i detta land (som tidigare motsvarade i genomsnitt drygt en tredjedel av FEMP:s verksamhet) sedan 2005 överförts till ett annat lånemandat. I framtiden kommer följaktligen transaktioner i Turkiet inte längre att redovisas under FEMIP, även om Turkiet kommer att fortsätta att medverka i de institutionella aspekterna av FEMIP (såsom FEMIP:s möten).

[4] De nuvarande EIB-stadgarna begränsar EIB:s möjligheter att finansiera sådana transaktioner ur egna medel.

[5] För en närmare beskrivning av dessa handlingsalternativ hänvisas till arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar.

[6] I kommissionens förslag om de externa mandaten för EIB för perioden 2007-2013 skulle de lånemedel som ställs till Medelhavsländernas förfogande öka från 6,5 miljarder euro för perioden 2000-2007 till 10 miljarder för perioden 2007-2013 (garanterade av EU:s budget). därtill planeras ett anslag som inte garanteras av EU:s budget på 2 miljarder euro.

[7] Med hänsyn till svårigheterna att prognostisera återflödesströmmarna är sifferuppgifterna 50 respektive 20 miljoner euro uppskattningar. Följaktligen bör viss flexibilitet iakttas i fråga om den relativa fördelningen av tekniskt bistånd och riskkapital för ett givet år.

[8] Som referenspunkt täcktes FEMIP:s kostnader av löpande intäkter till omkring 80 % under de senaste par åren. För närmare upplysningar hänvisas till arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar.

[9] Förutom lokalanställda, som för närvarande endast används för admininstrativa stödfunktioner (t. ex. reception, bevakning, städning, underhåll osv.).

[10] Till förljd av att Turkiet fått ställning kandidatland för anslutning till EU skulle nya lånetransaktioner även i fortsättningen ligga kvar inom EIB även om Turkiet skulle erbjudas att bli deleägare i den nya banken.

[11] I kommissionens arbetsdokumentet som bifogats detta meddelande ges ett scenario för en sådan Europa-Medelhavsbank, grundat på olika antaganden.

[12] För varje miljard euro som EIB lånar ut krävs o,4 miljarder i eget kapital, av vliket 5 % måsta vara inbetalt av EIB:s aktieägare. I fallet med ett dotterbolag för Europa-Medelhavsområdet som har sin egen kapitalbas krävs att långivningen fullt ut täcks av eget kapital (varje ytterligare miljard i utlåning skulle kräva en miljard i eget kapital), för vilket (20 % under de antaganden som övervägs) en högre andel inbetalt kapital skulle gälla för att få full täckning för administrativa kostnader.