EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den XXX COM(2021) 278 final/2 2021/0140(NLE) CORRIGENDUM

This document corrects COM(2021)278 of 2/6/2021. Change of interinstitutional reference.

Concerns all languages.



The text should read as follows:

Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om inrättande och användning av en utvärderings- och övervakningsmekanism för att kontrollera tillämpningen av Schengenregelverket och om upphävande av förordning (EU) nr 1053/2013



{SEC(2021) 225 final} - {SWD(2021) 119 final} - {SWD(2021) 120 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Allmän bakgrund Schengenområdet är en av Europeiska unionens mest betydelsefulla framgångar. Det har stärkt den fria rörligheten genom att göra det möjligt för mer än 420 miljoner människor att förflytta sig utan att behöva genomgå gränskontroller vid de inre gränserna samt genom att underlätta gränsöverskridande tillhandahållande av varor och tjänster, vilket har medfört betydande sociala och ekonomiska fördelar för våra samhällen. Schengensamarbetet, som inleddes mellan fem medlemsstater inom en mellanstatlig ram i och med undertecknandet av Schengenavtalet den 14 juni 1985, har utvidgats avsevärt sedan det inrättades. Under de senaste 35 åren har det i EU skett en kontinuerlig utveckling mot inrättandet av ett välfungerande område utan inre gränskontroller och en starkare känsla av ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna. I dag står Schengenområdet inför en annan verklighet och andra utmaningar än när det först inrättades. Instabiliteten i och utanför Europas grannskap, flyktingkrisen 2015 och dess konsekvenser, det ständiga terroristhotet och covid-19-pandemin har satt stora påfrestningar på Schengen och till och med fått vissa medlemsstater att återinföra kontroller vid de inre gränserna under en längre period. För att ta itu med Schengenområdets utmaningar aviserade kommissionens ordförande Ursula von der Leyen en strategi för Schengen i sitt tal om tillståndet i unionen 2020. I den nya migrations- och asylpakten uppgav kommissionen att Schengenstrategin skulle kombinera lagstiftningsinitiativ och operativa initiativ som syftar till att säkerställa ett starkare, mer motståndskraftigt område utan kontroller vid de inre gränserna, samtidigt som dess styrnings- och övervakningsstrukturer stärks. Ett sådant initiativ är översynen av Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism (nedan kallad Schengenutvärderingsmekanismen eller mekanismen). Schengenområdet stöds av ett stort antal åtgärder som kompenserar för att det inte förekommer kontroller vid de inre gränserna, underlättar den fria rörligheten och säkerställer en hög nivå av säkerhet och rättvisa. Schengenregelverket består av de bestämmelser som införlivats med unionens ramar i enlighet med protokoll nr 19, fogat till fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), samt de akter som bygger på dem eller på annat sätt står i samband med dem. Regelverket omfattar således 1) åtgärder vid de yttre gränserna (förvaltning av de yttre gränserna), 2) kompensationsåtgärder (gemensam viseringspolitik, polissamarbete, återvändandepolitik och Schengens informationssystem) samt 3) en robust utvärderings- och övervakningsmekanism. Schengenregelverket innehåller också krav på dataskydd och respekt för andra grundläggande rättigheter. De tre ovannämnda grundläggande och kompletterande pelarna ligger till grund för Schengen och gör området utan kontroller vid de inre gränserna möjligt. Den övergripande stabiliteten i denna komplexa struktur är beroende av styrkan hos varje enskild pelare och på hela systemets samstämmighet och sammanhållning. Ett välfungerande Schengenområde är beroende av ett korrekt och effektivt genomförande av de gemensamma reglerna, dvs. Schengenregelverket, och mer allmänt av ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna. En brist eller ett bristfälligt genomförande i en medlemsstat kan påverka alla de övriga staterna och därmed äventyra Schengenområdet. Övervakningen av hur medlemsstaterna genomför Schengenregelverket och uppföljningen på grundval av gemensamt överenskomna rekommendationer om förbättringar är ett centralt inslag i styrningsstrukturerna för Schengen. Redan 1998 inrättade de avtalsslutande parterna i Schengenkonventionen en ständig kommitté med uppgift att identifiera brister i genomförandet av Schengenregelverket och föreslå lösningar. Efter införlivandet av Schengenregelverket i EU:s rättsliga ram ersattes beslutet om inrättande av den ständiga kommittén av rådets förordning (EU) nr 1053/2013 (nedan kallad förordningen) som för närvarande utgör den rättsliga grunden för mekanismen. Förordningen började användas 2015. Syftet med Schengenutvärderingsmekanismen är att upprätthålla en hög grad av ömsesidigt förtroende mellan de deltagande medlemsstaterna och därigenom bidra till ett välfungerande Schengenområde genom att garantera att medlemsstaterna tillämpar Schengenreglerna på ett effektivt sätt. Mekanismen bör leda till att dessa mål uppnås genom opartiska och objektiva utvärderingar som gör det möjligt att upptäcka brister i den praktiska tillämpningen av lagstiftningen och säkerställer att dessa brister åtgärdas snabbt. Även om mekanismen rättsligt sett kan omfatta hela Schengenregelverket är det praxis att kommissionen tillsammans med medlemsstaterna beslutar om de specifika politikområden som ska utvärderas för varje flerårig utvärderingscykel. På grundval av denna praxis omfattade den första och andra fleråriga utvärderingscykeln särskilda utvärderingar för att bedöma genomförandet av åtgärder på områdena förvaltning av de yttre gränserna, återvändande, den gemensamma viseringspolitiken, polissamarbete, Schengens informationssystem (SIS), dataskydd och avsaknaden av kontroller vid de inre gränserna. Andra politikområden som i framtiden omfattas av Schengenregelverket skulle kunna ingå i mekanismen om så beslutas i det fleråriga utvärderingsprogram som upprättas av kommissionen. I detta sammanhang och utifrån denna praxis omfattar mekanismen också – men endast i syfte att fastställa om en medlemsstat är redo att tillämpa hela eller delar av Schengenregelverket – straffrättsligt samarbete, lagstiftning om skjutvapen och narkotikapolitik. Enligt förordningen ansvarar kommissionen för den övergripande samordningen och organisationen av utvärderingen och övervakningen, samtidigt som den håller Europaparlamentet och de nationella parlamenten informerade om resultaten av utvärderingarna. I enlighet med artikel 70 i EUF-fördraget förblir mekanismen ett gemensamt ansvar: kommissionen genomför utvärderingar tillsammans med experter från medlemsstaterna och stöds av unionens organ, kontor och byråer. Detta peer-to-peer-tillvägagångssätt är avgörande för att säkerställa ansvarsskyldighet, egenansvar för resultaten och ömsesidigt förtroende. Medlemsstaternas experter kontrollerar vad deras motparter gör, rekommenderar lösningar och efterlyser åtgärder om medlemsstaten inte genomför dem. Dessutom deltar rådet i beslutsprocessen när det gäller att anta rekommendationer på förslag från kommissionen. •Motiv och syfte med förslaget Med tanke på de utmaningar som Schengenområdet utsatts för under de senaste åren och mekanismens roll i styrningen av Schengen är det viktigt att mekanismen förblir ändamålsenlig och når sin fulla potential för att det ska gå att anpassa den till den senaste lagstiftningsutvecklingen, ta itu med nya utmaningar och inbegripa nya medlemsstater som tillämpar Schengenregelverket fullt ut eller delvis. Enligt artikel 22 i förordningen skulle kommissionen se över hur förordningen fungerar inom sex månader från antagandet av samtliga rapporter om de utvärderingar som ingick i det första fleråriga utvärderingsprogrammet (2015–2019). Kommissionen lade fram sin översyn i en rapport och ett åtföljande arbetsdokument den 25 november 2020 och tog upp alla delar av förordningen, även hur förfarandena för antagande av akter inom ramen för mekanismen fungerar. I översynen konstateras att mekanismen har lett till påtagliga förbättringar. Medlemsstaterna genomför på det hela taget Schengenregelverket på ett tillfredsställande sätt och allvarliga brister har vederbörligen åtgärdats. Översynen bekräftar att mekanismen som sådan utgör en solid ram för att utvärdera och övervaka genomförandet av Schengenregelverket. Den pekar dock också på betydande brister i mekanismens tungrodda process, då såväl utvärderingsprocessen som uppföljningen och genomförandet av handlingsplanerna tar alltför lång tid. Rådets rekommendationer har heller inte visat sig vara ett tillräckligt effektivt verktyg för att säkerställa att medlemsstaterna vidtar snabba åtgärder, eftersom processens tekniska karaktär inte har skapat tillräckliga politiska påtryckningar för att agera. Även om allvarliga brister konstaterades vid tio utvärderingsbesök ägde ministerdiskussioner rum endast en gång, i fråga om de allvarliga bristerna i Greklands förvaltning av de yttre gränserna. Mekanismen verkar inte heller skapa tillräckligt stort förtroende mellan medlemsstaterna, med tanke på att flera medlemsstater under de senaste fem åren har fortsatt att förlänga kontrollerna vid de inre gränserna, trots positiva utvärderingar av förvaltningen av de yttre gränserna, polissamarbetet och Schengens informationssystem och den övergripande bedömningen att medlemsstaterna genomför Schengenregelverket på ett tillfredsställande sätt. I översynen konstateras dessutom att mekanismens nuvarande stelhet inte gör det möjligt att anpassa den till nya omständigheter och ny operativ och rättslig utveckling. I översynen dras slutsatsen att ett antal brister hindrar mekanismen från att fungera så effektivt som den skulle kunna och borde göra, vilket undergräver dess fulla potential. Bristerna är följande: (1)Den överdrivna längden på utvärderingsprocessen (10–12 månader) och medlemsstaternas genomförande av rekommendationerna (två år).

(2)Medlemsstaternas otillräckliga kapacitet att bidra med tillräckligt många experter till utvärderingarna, då fem medlemsstater tillhandahåller en tredjedel av alla experter och det ständigt saknas experter på vissa politikområden. (3)Den icke-optimala användningen av och effektiviteten hos oanmälda besök och andra utvärderings- och övervakningsverktyg, särskilt tematiska utvärderingar. (4)Den långsamma uppföljningen och det makliga genomförandet av handlingsplanerna och avsaknaden av en övergripande och konsekvent strategi för övervakning av genomförandet. (5)Med undantag för utvärderingen av rätten till skydd av personuppgifter är bedömningen av respekten för grundläggande rättigheter vid genomförandet av Schengenregelverket inte tillräckligt integrerad i mekanismen. Översynen visade att vissa av dessa brister skulle kunna åtgärdas på operativ nivå, men andra skulle kräva lagstiftningsändringar. Europaparlamentet och rådet har båda betonat behovet av att reformera mekanismen. Europaparlamentet, i sin resolution från 2017, och rådet, redan genom ett samråd som inleddes av det finländska ordförandeskapet 2019, uppmanade kommissionen att vidta åtgärder. På senare tid har rådet antagit slutsatser om mekanismen där kommissionen uppmanas att lägga fram initiativ för allmän effektivisering av mekanismen och säkerställa att den förblir en flexibel mekanism som kan anpassas till förändrade förutsättningar och händelseutveckling inom ramen för Schengenregelverket i syfte att ta itu med nya utmaningar och för anpassning till nya förhållanden. Efter slutsatserna från femårsöversynen konstaterade kommissionen att de ovannämnda bristerna kan sammanfattas som tre sammanlänkade utmaningar: –Begränsad strategisk inriktning och betydande fragmentering, vilket gör att det saknas en överblick över hur Schengenområdet fungerar som helhet vilken annars skulle kunna underlätta den politiska diskussionen. –Otillräcklig kapacitet att upptäcka, snabbt reagera på och anpassa sig till nya omständigheter, lagstiftningsutveckling och operativ utveckling. –Långsamt antagande och genomförande av avhjälpande åtgärder, med ett peer-to-peer-system som inte medför de förväntade påtryckningarna. På grundval av de synpunkter som samlats in från berörda parter i den åtföljande konsekvensbedömningen har kommissionen identifierat flera åtgärdsalternativ som sammanfattas i avsnitt 3 och som syftar till att effektivisera mekanismen och därigenom säkerställa ett mer transparent, effektivt och konsekvent genomförande av Schengenregelverket. För att åtgärda ovannämnda problem syftar detta förslag till att 1) öka mekanismens strategiska inriktning och säkerställa en mer proportionerlig användning av de olika utvärderingsverktygen, 2) förkorta och förenkla förfarandena för att göra processen mer effektiv och ändamålsenlig och öka det kollegiala trycket, 3) optimera deltagandet av medlemsstaternas experter och samarbetet med unionens organ, kontor och byråer, samt 4) stärka utvärderingen av respekten för grundläggande rättigheter enligt Schengenregelverket. Dessa mål kommer att uppnås på följande sätt: (1) Öka mekanismens strategiska inriktning och säkerställa en mer proportionerlig och strategisk användning av de olika utvärderings- och övervakningsverktygen –Ökad flexibilitet för att anpassa de specifika utvärderingarnas och utvärderingsprioriteringarnas omfattning till de nya förhållandena inom Schengenregelverket genom att ta bort den nuvarande förteckningen över specifika politikområden som ska utvärderas och inrätta ett förfarande för att besluta om prioriterade områden i början av varje utvärderingscykel. Inom ramen för den nuvarande förordningen har varje medlemsstat utvärderats på sex politikområden genom sex enskilda utvärderingar som utmynnar i sex utvärderingsrapporter och sex uppsättningar rekommendationer. Dessa politikområden är dock inte längre helt anpassade till de nya förhållandena. Till exempel kommer flera nya it-system att tas i drift 2023 och komplettera Schengens informationssystem. Vartefter som säkerhetsregelverket utvecklas måste utvärderingarna ta hänsyn till ytterligare faktorer, i synnerhet inom polissamarbetet. I och med utvecklingen på lagstiftningsområdet blir olika politikområden allt mer sammanlänkade och beroende av varandra (t.ex. Schengens informationssystem och återvändande eller Schengens informationssystem och polissamarbete). Att dela upp utvärderingarna i utvärderingar av specifika politikområden är därför inte nödvändigtvis det lämpligaste sättet att bedöma dessa sammanlänkade verksamheter. Genom att ta bort förteckningen över politikområden ökar förslaget flexibiliteten att ordna utvärderingarna på andra sätt och utvärdera andra aspekter eller eventuella nya inslag, vilket gör det möjligt att snabbt anpassa mekanismen till Schengenregelverkets dynamiska karaktär. Samtidigt skapar det rättssäkerhet när det gäller förfarandet för att komma överens om utvärderingsprioriteringarna i början av varje utvärderingscykel. –En flexibel programplanering. Dessutom skapar förslaget en flexibel rättslig ram för programplaneringen. Reglerna för den fleråriga och årliga programplaneringen anpassas för att snabbare kunna reagera på nya problem och utmaningar genom att man minskar mängden detaljer som för närvarande ingår i de fleråriga och årliga utvärderingsprogrammen och minskar behovet av ändringar. –Gradvis övergång till helt riskbaserade utvärderingar. Förslaget inför en skyldighet att beakta resultaten av tidigare utvärderingar samt andra utvärderings- och övervakningsmekanismer på unionsnivå och nationell nivå (t.ex. Frontex sårbarhetsbedömning eller Europeiska sektorsövergripande plattformen mot brottshot (Empact)). Dessutom (som förklaras nedan) skapar det ytterligare skyldigheter att begära riskbedömningar och situationsmedvetenhet från unionens organ, kontor och byråer, i förekommande fall. Den nya flexibla ramen och de ytterligare skyldigheterna skulle med tiden göra det möjligt att t.ex. genomföra en övergripande riskbaserad medlemsstatsutvärdering som endast omfattar de aspekter som identifierats genom riskanalys och situationsmedvetenhet, med en enda utvärdering per medlemsstat vilken omfattar alla relevanta politikområden i en enda utvärderingsrapport. Det vore även möjligt att parallellt utvärdera flera medlemsstater som tampas med samma utmaningar. –Säkerställande av att det inte finns några luckor i utvärderingen av en medlemsstats genomförande av Schengenregelverket. Allt eftersom den rättsliga ramen för Schengen utvecklas och blir mer komplex vänder sig medlemsstaterna till andra aktörer för att få stöd i genomförandet av uppgifter som de ansvarar för. Det här gäller till exempel privata företag på området viseringspolitik (t.ex. de externa tjänsteleverantörerna) eller yttre gränser (t.ex. flygbolag eller flygplatser som förvaltas av privata företag). Det gäller också unionens organ, byråer och kontor som under de senaste åren har fått ett större mandat för att stödja medlemsstaterna, t.ex. med att utföra in- och utresekontroller, gränsövervakning eller fördjupade säkerhetskontroller. Eftersom mekanismen syftar till att ge en överblick över situationen i en medlemsstat klargörs i förslaget att mekanismen kan stödja kontrollen av unionsorgans, unionskontors och unionsbyråers verksamhet i den mån de utför uppgifter på medlemsstaternas vägnar för att bistå vid den operativa tillämpningen av bestämmelserna i Schengenregelverket. Målet är därför inte att utvärdera dessa organ, kontor och byråer i sig. Kontrollen av denna verksamhet kommer att ingå i utvärderingen av medlemsstaterna, i likhet med den nuvarande situationen då grupperna exempelvis under utvärderingarna av den gemensamma viseringspolitiken kontrollerar verksamheten hos de privata företag (externa tjänsteleverantörer) som deltar i mottagandet av viseringsansökningar, eller vid de yttre gränserna när grupperna kontrollerar infrastrukturen på en flygplats som förvaltas av ett privat företag. Denna aspekt av utvärderingarna kommer att genomföras utan att det påverkar och med full respekt för de ansvarsområden som tilldelats kommissionen och de berörda styrande organen för byråerna, kontoren och organen i fråga. Om det vid utvärderingarna konstateras brister i fråga om verksamhet som bedrivs eller stöds av unionens organ, kontor och byråer kommer kommissionen att informera de berörda styrande organen. –Förlängd utvärderingscykel från fem till sju år så att medlemsstaterna kan utvärderas minst två gånger under den sjuåriga cykeln. Detta skulle också möjliggöra en mer balanserad, flexibel och strategisk användning av alla tillgängliga utvärderings- och övervakningsverktyg, vilket säkerställer en närmare och mer målinriktad övervakning av medlemsstaterna. –Stärkta former och metoder för utvärderings- och övervakningsverksamhet. Planerade periodiska besök är fortfarande den främsta utvärderingsmetoden, men det blir möjligt att öka andelen oanmälda besök. Det blir också möjligt med utvärderings- och övervakningsverksamhet på distans (t.ex. via videokonferens). ”Tematiska utvärderingar” kommer att spela en allt större roll i och med en skyldighet att genomföra minst en tematisk utvärdering per år. Hittills har endast två tematiska utvärderingar genomförts (en som avsåg de nationella strategierna för integrerad gränsförvaltning och en som avsåg lokalt Schengensamarbete i fråga om den gemensamma viseringspolitiken). Bestämmelserna om övervakningsverksamhet (återbesök och ett nytt verktyg som kallas ”kontrollbesök”) görs tydligare och flexiblare. –Oanmälda utvärderingar skulle i regel inte kräva någon förvarning. Detta skulle säkerställa en bättre användning av oanmälda utvärderingar, framför allt för utvärderingar som görs för att utreda om skyldigheterna enligt Schengenregelverket efterlevs, i synnerhet som svar på indikationer på problem som kan ha en betydande inverkan på Schengenområdets funktion eller allvarliga anklagelser om kränkningar av grundläggande rättigheter. Begränsad förvarning kommer att fortsätta att ges för oanmälda besök vars syfte är att utföra en ”slumpmässig hälsokontroll” av medlemsstaternas genomförande av Schengenregelverket. Oanmälda besök kommer inte att vara föremål för programplanering och kan anordnas med kort varsel beroende på omständigheterna.

–De i denna förordning föreskrivna årliga rapporterna om resultaten av de utvärderingar som genomförts och läget när det gäller de avhjälpande åtgärder som medlemsstaterna vidtagit bör ingå i den årliga ”rapporten om Schengenläget”. Det är mycket viktigt att den politiska diskussionen på ett heltäckande sätt omfattar alla delar av den komplexa struktur som gör det möjligt för Schengenområdet att fungera väl. I detta syfte kommer kommissionen att återuppta antagandet av rapporten om Schengenläget som underlag för diskussionerna i det nyligen inrättade Schengenforumet. Schengenutvärderingarna, situationen i fråga om avsaknad av in- och utresekontroller vid de inre gränserna och läget vad gäller genomförandet av rekommendationerna kommer att utgöra en viktig del av rapporten. (2) Förkorta och förenkla förfarandena för att göra processen mer effektiv och ändamålsenlig och öka det kollegiala trycket –Betydligt snabbare utvärderingsprocess, med tydliga förfarandefrister. I regel kommer kommissionen att anta utvärderingsrapporterna och rekommendationerna i en enda rättsakt inom fyra månader efter utvärderingsverksamheten (och ännu snabbare om en allvarlig brist konstateras vid utvärderingen). Detta skulle inte bara säkerställa mer tydlighet när det gäller orsakssambandet mellan iakttagelserna i rapporten och rekommendationerna, utan också påskynda processen. På det sättet undviks fördröjningar i antagandet av rekommendationer, som nu sker i en beslutsprocess i två steg (dvs. kommissionen antar utvärderingsrapporter och rådet antar rekommendationer). Rådets fulla deltagande i utvärderingsprocessen och rekommendationerna förblir säkerställt genom granskningsförfarandet (ett positivt yttrande från Schengenkommittén där alla medlemsstater deltar och röstar om den enda akt som omfattar både utvärderingsresultaten och rekommendationerna). –Ökat kollegialt tryck genom att rådets beslutsbefogenheter fokuseras på politiskt relevanta fall och genom att rådets roll ökas i uppföljningen och övervakningen av genomförandet av rekommendationerna. Trots att det nuvarande tvåstegsförfarandet var avsett att främja politisk diskussion på rådsnivå och medföra kollegialt tryck vid allvarliga brister eller när en medlemsstat inte genomför rekommendationerna, har erfarenheterna hittills tydligt visat att användningen av detta tillvägagångssätt i samtliga fall och för alla rapporter inte har lett till att det avsedda målet har uppnåtts, men däremot gjort processen avsevärt längre och mer komplex och därigenom äventyrat dess effektivitet. Medlemsstaterna är redan mycket delaktiga i utvärderingsprocessen (de genomför utvärderingarna tillsammans med kommissionen och är med och utarbetar utvärderingsrapporterna och utkasten till rekommendationer) och i processen för antagande av utvärderingsrapporten genom kommittéförfarandet. Dessutom är de flesta problem som konstaterats vid utvärderingarna av teknisk snarare än politisk karaktär. Den tunga arbetsbördan i rådet (granskning av 40 rapporter per år och resulterande genomförandebeslut från rådet med hundratals rekommendationer) och rekommendationernas mycket detaljerade och lokala karaktär har förhindrat verklig diskussion. Femårsöversynen har visat att det faktum att rådet antar rekommendationerna i samtliga fall inte har lett till det förväntade kollegiala trycket och att mekanismen inte utgjort grunden för en politisk diskussion om Schengenläget. Även när allvarliga brister konstaterades genom mekanismen nådde diskussionerna om iakttagelserna ministernivå bara en gång. Rådet har dessutom en mycket begränsad roll i uppföljningen och övervakningen av genomförandet av medlemsstaternas handlingsplaner. Den föreslagna översynen är avsedd att avhjälpa dessa brister genom att säkerställa att rådet antar rekommendationer i de fall som anses ha störst mervärde och inverkan för att styra den politiska diskussionen om frågor av allmänt intresse för Schengenområdets funktion. Det rör sig om följande fall: tematiska utvärderingar, förstagångsutvärderingar (då beslut fattas om huruvida en medlemsstat är redo att tillämpa Schengenregelverket fullt ut eller på ett visst område) samt vid allvarliga brister i syfte att öka det kollegiala trycket och den politiska diskussionen på rådsnivå. Samtidigt föreslås att förfarandena förenklas för mer tekniska fall. Förslaget stärker också avsevärt rådets roll i uppföljningen och övervakningen av framstegen i dessa fall och föreskriver även en eskaleringsmekanism för den händelse att inga framsteg görs. Närmare bestämt kommer rådet, i händelse av en allvarlig brist, att fastställa tidsfrister för genomförandet av rekommendationerna och rådet kommer att ange hur ofta lägesrapporterna ska lämnas in av den berörda medlemsstaten, som kommer att behöva lämna dessa rapporter till både kommissionen och rådet. Rådet kommer att behöva uttrycka sin ståndpunkt om kommissionens rapport efter återbesöket och om avslutandet av handlingsplanerna. Liknande bestämmelser gäller för avslutande av handlingsplaner som rör förstagångsutvärderingar. Dessutom kommer rådet i samtliga fall att få en utökad roll under övervakningsfasen: i förslaget anges att kommissionen minst två gånger om året kommer att informera Europaparlamentet och rådet om hur genomförandet av handlingsplanerna framskrider. Dessutom kommer kommissionen varje år att anta en övergripande rapport om de utvärderingar som gjorts vilken rådet bör diskutera i syfte att anta slutsatser i frågan. Slutligen kommer kommissionen att informera rådet när en medlemsstat inte gör tillräckliga framsteg i genomförandet av sin handlingsplan. –Stärkta bestämmelser och påskyndade förfaranden i fall där en allvarlig brist konstateras vid utvärderingen: ett påskyndat förfarande införs för allvarliga brister för att säkerställa att de konstaterade bristerna åtgärdas snabbt. I förslaget införlivas i den normativa texten den definition av allvarliga brister som för närvarande finns i riktlinjerna för Schengenutvärdering, för att öka rättssäkerheten och säkerställa en gemensam tolkning av begreppet. Den utvärderade medlemsstaten kommer att behöva vidta åtgärder omedelbart för att avhjälpa bristen, till och med innan rapporten antas, och måste utan dröjsmål informera kommissionen och medlemsstaterna om de åtgärder som vidtagits. När det gäller en allvarlig brist bör rådet anta rekommendationerna inom två och en halv månad efter utvärderingsverksamhetens slut; ett återbesök för att kontrollera genomförandet av avhjälpande åtgärder kommer att äga rum senast ett år efter utvärderingen (det kan ske tidigare beroende på de tidsfrister som rådet anger för genomförandet av avhjälpande åtgärder); kommissionen kommer omedelbart att informera rådet och Europaparlamentet om att det föreligger en allvarlig brist, för närmare politisk granskning, som beskrivs i ovanstående punkt. –Avskaffande och förenkling av bestämmelser som skapar onödiga förfarandemässiga hinder. Förslaget skulle innebära att utvärderingsrapporterna inte längre behöver säkerhetsskyddsklassificeras som ”RESTREINT UE/EU RESTRICTED”. Denna ändring kommer att öka insynen och förenkla och påskynda förfarandet genom att möjliggöra snabbare hantering av rapporter och underlätta översändandet av dem till de nationella parlamenten och Europaparlamentet. Utvärderingsrapporterna skulle dock behandlas som känsliga och medlemsstaterna skulle ha kvar möjligheten att begära att de säkerhetsskyddsklassificeras. Förslaget skulle förenkla lämplighetsbedömningen av medlemsstaternas handlingsplaner: kommissionen kommer inte längre att anta ett meddelande om bedömningarna, men skulle ändå informera den berörda medlemsstaten (och rådet) om sina synpunkter, t.ex. genom en administrativ skrivelse. Slutligen skulle den totala administrativa bördan för medlemsstaterna minska genom att uppföljningsrapporter behöver lämnas in mer sällan (artikel 16.3 och 16.4) med krav på en lägesrapport var sjätte månad i stället för var tredje månad, som nu. (3) Stärka utvärderingen av respekten för grundläggande rättigheter enligt Schengenregelverket –Ytterligare stärka utvärderingen av grundläggande rättigheter vid genomförande av Schengenregelverket (utöver dataskydd som utvärderas som ett specifikt politikområde) genom hela mekanismen, bland annat genom att Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter lämnar in fler riskanalyser; stärka hänvisningen till grundläggande rättigheter i bestämmelsen om utbildning och införa en särskild bestämmelse i förordningen om användningen av bevis från tredje part, inbegripet nationella övervakningsmekanismer, samt möjligheten att genomföra oanmälda utvärderingar utan förvarning om det finns tecken på allvarliga kränkningar av grundläggande rättigheter. (4) Optimera deltagandet av medlemsstaternas experter och samarbetet med unionens organ, kontor och byråer samt synergieffekterna med andra utvärderings- och övervakningsmekanismer, för mer riktade, strategiska och skräddarsydda utvärderingar –Skapande av en expertpool. För närvarande skickar kommissionen ut en inbjudan att utse experter inför varje utvärdering (tre månader före utvärderingen i fråga). Detta är mycket tidskrävande och medlemsstaterna kan inte alltid utse tillräckligt många kvalificerade experter eftersom det nuvarande förfarandet ger dem mycket lite tid att planera. I sådana fall måste kommissionen förlänga ansökningen om experter flera gånger för utvärderingar. Dessutom råder kronisk brist på experter på vissa politikområden. Detta system kommer att ersättas med en årlig inbjudan att utse experter till en pool. Medlemsstaterna blir tvungna att utse minst en expert per politikområde som anges i det fleråriga utvärderingsprogrammet (t.ex. visering, förvaltning av de yttre gränserna, återvändande eller dataskydd) per år och säkerställa att de finns tillgängliga för utvärderingar. Kommissionen kommer att bekräfta urvalet av experter till poolen och hålla en förteckning över poolens medlemmar uppdaterad. Poolen kommer sedan att utgöra den främsta källan till Schengenutvärderare för specifika utvärderingar (dvs. när man inrättar en grupp för en viss utvärdering) och kommer också att i hög grad underlätta anordnandet av oanmälda besök. Vid inrättandet av grupperna kommer vederbörlig hänsyn att tas till de nationella förvaltningarnas kapacitet och behovet av att säkerställa geografisk balans. Att en expert utses till poolen innebär inte att personen kommer att behövas jämt. Poolen kommer att säkerställa att grupperna inrättas på ett mindre tungrott sätt och ger också större förutsägbarhet och flexibilitet för både kommissionen och medlemsstaternas experter, även eftersom planeringen av utvärderingarna kommer att förmedlas till alla medlemsstater i god tid på förhand. Inför varje utvärdering kan kommissionen vända sig direkt till enskilda medlemmar i poolen för att inrätta grupper, vilket gör processen betydligt snabbare och enklare. Vid inrättandet av de specifika grupperna bör kommissionen också i största möjliga utsträckning säkerställa geografisk balans. Om en särskild profil behövs för en viss utvärdering och det inte är möjligt att mobilisera en expert från poolen kan kommissionen fortfarande använda sig av särskilda expertinbjudningar. Skapandet av en expertpool skulle på lång sikt göra det möjligt att inrätta en sektorsövergripande grupp för att utvärdera alla relevanta områden av Schengenregelverket. –Stärkt samarbete med Frontex, eu-LISA, Europol, Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter och Europeiska datatillsynsmannen. Förslaget föreskriver att samarbetet bör vara ömsesidigt så att dessa byråer och organ också kan utnyttja den information som samlas in genom utvärderingsprocessen. Kommissionen kommer också att kunna få tillgång till ett bredare urval av information och riskanalysprodukter från organen och byråerna. Förslaget ökar också synergieffekterna med de utvärderings- och övervakningsmekanismer som genomförs av unionens byråer och organ. Under de senaste åren har det på EU-nivå och nationell nivå inrättats andra kvalitetskontroll- och övervakningsmekanismer som kan komplettera mekanismen. I förslaget föreskrivs ökad samstämmighet och synergieffekter med Frontex verksamhet och i synnerhet sårbarhetsbedömningsprocessen. Den sårbarhetsbedömning som utförs av Frontex är ett instrument som kompletterar Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism för att garantera kvalitetskontroll på EU-nivå och säkerställa att det både på europeisk nivå och nationell nivå finns ständig beredskap att hantera eventuella utmaningar vid de yttre gränserna. Sårbarhetsbedömningen ger en ögonblicksbild av en medlemsstats operativa kapacitet på området yttre gränser i syfte att upptäcka potentiella svagheter i systemet. Det är ett framtidsinriktat tillvägagångssätt som syftar till att förebygga kriser. Kommissionen delar redan med sig av resultaten av sårbarhetsbedömningen med gruppen av experter från medlemsstaterna inför en utvärdering i enlighet med artikel 33 i förordning (EU) 2019/1896 och har inrättat formella kanaler för informationsutbyte med Frontex. För att ytterligare öka synergieffekterna innehåller förslaget särskilda bestämmelser för att maximera den information som samlas in genom sårbarhetsbedömningsprocessen i syfte att skapa en bättre situationsbild av Schengenområdets funktion. Syftet är också att i möjligaste mån undvika dubbelarbete och motstridiga rekommendationer. Exempel från andra politikområden där ökade synergieffekter kommer att vara möjliga enligt de föreslagna nya bestämmelserna är Europeiska sektorsövergripande plattformen mot brottshot (Empact) och den tillsyn som utförs av kommissionen med stöd av eu-LISA när det gäller medlemsstaternas förberedelser för implementeringen av berörda it-system. Nationella kvalitetskontrollmekanismer (som uppmuntras enligt förordning (EU) 2019/1896) skulle kunna få en liknande betydelse i framtiden och förslaget lägger grunden för säkerställandet av synergieffekter och informationsutbyte. Dessutom skulle resultaten av den oberoende övervakningsmekanism som utvecklats inom ramen för förslaget om införande av screening av tredjelandsmedborgare vid de yttre gränserna också beaktas i utvärderingarna. Förslaget anger en ambitiös tidsfrist för fullständig tillämpning av förordningen (från och med den [1 september 2022]). Kommissionens analys, som ingår i den konsekvensbedömning som åtföljer detta förslag och sammanfattas i avsnitt 3, är grunden för detta förslag till en omfattande översyn av förordningen.

•Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Detta förslag åtföljer meddelandet En strategi för ett fullt fungerande och motståndskraftigt Schengenområde som innehåller en övergripande strategi för att göra området med frihet, säkerhet och rättvisa starkare och mer motståndskraftigt mot framtida utmaningar och hot. Mekanismen bör utgöra en robust rättslig ram för att täcka hela den framväxande lagstiftning som ligger till grund för Schengenområdets funktion. I detta sammanhang är ett av förslagets specifika mål att öka den strategiska inriktningen i utvärderings- och övervakningsprocessen. Detta kräver att man säkerställer förenlighet med befintliga och framtida bestämmelser i Schengenregelverket. I detta syfte bör mekanismen anpassas till den berörda EU-rättens föränderliga omfattning. Under de senaste åren har unionen tagit flera initiativ för att göra Schengenområdet starkare och mer motståndskraftigt. Dessa ändringar omfattar flera nya inslag, i synnerhet när det gäller förvaltningen av de yttre gränserna. Utöver Schengens informationssystem och Informationssystemet för viseringar kommer förvaltningen av de yttre gränserna i slutet av 2023 att stödjas av nya it-system såsom in- och utresesystemet och EU-systemet för reseuppgifter och resetillstånd. Dessutom kommer interoperabilitet att säkerställas mellan relevanta databaser. Därutöver kommer antagandet av ett förslag till en EU-kodex för polissamarbete inom ramen för strategin för EU:s säkerhetsunion senare under 2021 samt antagandet av förslaget till ändring av kodexen om Schengengränserna för att ta hänsyn till erfarenheter från covid-19-pandemin samt från förhandlingarna om 2017 års förslag till ändring av kodexen om Schengengränserna att vara viktiga initiativ för att öka säkerheten och återupprätta Schengenområdets integritet. De EU-byråer som deltar i genomförandet av Schengenregelverket har också fått en allt viktigare roll. Skapandet av den europeiska gräns- och kustbevakningen 2019, inbegripet inrättandet av en stående styrka på 10 000 personer senast 2027, var ett viktigt steg mot en verklig europeisk kontroll av de yttre gränserna och ett successivt inrättande av ett gemensamt EU-system för återvändande. Europols mandat håller på att uppgraderas efter ett förslag från kommissionen av den 9 december 2020. Som beskrivs ovan innehåller vissa rättsakter på de olika politikområden som omfattas av mekanismen egna utvärderings- och övervakningsverktyg på europeisk eller nationell nivå. Det är därför nödvändigt att skapa och säkerställa synergieffekter för att undvika dubbelarbete och för att på bästa sätt utnyttja sektoriella övervakningsverktyg. Att upprätthålla och finjustera detta samspel är en viktig del av detta förslag. I detta avseende innehåller förslaget bestämmelser för att ytterligare öka samstämmigheten med i synnerhet Frontex verksamhet och sårbarhetsbedömningsprocessen. Mekanismen och dess rekommendationer bör komplettera de som ingår i sårbarhetsbedömningsprocessen. Exempel från andra politikområden där ökade synergieffekter kommer att vara möjliga är Empact (prioriterade åtgärder på området polissamarbete) eller Frontex ombud för grundläggande rättigheter (övervakning av Frontex efterlevnad av grundläggande rättigheter vid de yttre gränserna). Nationella kvalitetskontrollmekanismer (som uppmuntras enligt förordning (EU) 2019/1896), som fungerar som nationella utvärderings- och övervakningsmekanismer för Schengenregelverket, skulle kunna få en liknande betydelse i framtiden. Dessutom skulle resultaten av den nationella oberoende övervakningsmekanism som utvecklats inom ramen för förslaget om införande av screening av tredjelandsmedborgare vid de yttre gränserna också beaktas i utvärderingarna. Förslaget har utarbetats för att vara förenligt med befintliga bestämmelser på politikområdet (dvs. politikområden som omfattas av Schengenregelverket) och vederbörlig hänsyn har också tagits till pågående och planerade initiativ som ännu inte har trätt i kraft. På ett allmännare plan kan initiativet, genom att bättre koppla samman de olika politikområdena, stärka effektiviteten i den helhetssyn som föreslås i kommissionens strategier och stärka komplementariteten mellan alla verktyg som utvecklats som en del av nya lagstiftningsinsatser. •Förenlighet med unionens politik inom andra områden Förslaget är förenligt med de mål och initiativ som planeras inom ramen för strategin för EU:s säkerhetsunion även på andra områden än de som omfattas av Schengenregelverket, såsom förslaget om att stärka det automatiserade utbytet av viktiga uppgiftskategorier enligt rådets Prümbeslut, och med framtida initiativ inom ramen för EU-strategin för att bekämpa organiserad brottslighet 2021–2025. Det är också förenligt med initiativen i den nya migrations- och asylpakten. Utöver området med frihet, säkerhet och rättvisa bidrar Schengenområdet till den inre marknadens funktion och dess inrättande har medfört sociala och ekonomiska fördelar för det europeiska samhället på många områden, som bland annat handel, sysselsättning, utbildning, kultur, turism och transport. Åtgärder som syftar till att effektivisera mekanismen och därmed förbättra Schengenområdets funktion är per definition också förenliga med målen för dessa politikområden. Störningarna till följd av covid-19-pandemin har tydligare än någon kris tidigare visat hur viktigt det är att bevara Schengens integritet. Ett välfungerande Schengen är avgörande för den ekonomiska återhämtningen efter covid-19-pandemin. En robust och effektiv mekanism kommer att bidra till detta och därmed till de positiva ekonomiska och sociala effekter som Schengen medför för medborgare och företag runtom i Europa. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund Den rättsliga grunden för förslaget är artikel 70 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. I artikel 70 föreskrivs att rådet, på förslag av kommissionen, får besluta om åtgärder som fastställer formerna för hur medlemsstaterna i samarbete med kommissionen ska genomföra en objektiv och opartisk utvärdering av hur medlemsstaternas myndigheter genomför unionens politik för området med frihet, säkerhet och rättvisa. Genom förslaget upphävs och ersätts förordning (EU) nr 1053/2013, som också grundar sig på denna bestämmelse i fördraget. I enlighet med det uttalande från Europaparlamentet, rådet och kommissionen som åtföljer förordningen bör förslaget gå till samråd med Europaparlamentet, så att dess ståndpunkt tas i övervägande före antagandet av en slutlig text. Det är dock avsett att antas i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) Artikel 70 i EUF-fördraget utgör den rättsliga grunden för åtgärder varigenom medlemsstaterna i samarbete med kommissionen genomför en objektiv och opartisk utvärdering av hur medlemsstaternas myndigheter genomför unionens politik för området med frihet, säkerhet och rättvisa. Även om detta förslag medför många förändringar ändrar det inte mekanismens mål och tillämpningsområde i grunden. Förslaget ligger inom de gränser som fastställs i artikel 70 i EUF-fördraget. Målet med förslaget är att vidareutveckla, förbättra och effektivisera den befintliga mekanismen. Vid den översyn av förordningen som genomfördes 2020 bekräftades behovet av en robust mekanism på EU-nivå. Det är fortfarande så att EU-mervärdet med mekanismen främst beror på att ansvaret delas mellan kommissionen och medlemsstaterna. Detta skapar en stark grund som främjar ömsesidigt förtroende. Utvärderingar som genomförs på EU-nivå kan säkerställa att brister som uppstår till följd av asymmetrier, skillnader och felaktigt genomförande av Schengenregelverket som annars kan äventyra Schengens integritet upptäcks i tid. Det kollegiala tryck som utövas på EU-nivå skapar dessutom det nödvändiga incitamentet för att säkerställa att medlemsstaterna snabbt avhjälper bristerna, i synnerhet när det gäller allvarliga brister. Dessutom tar initiativet vederbörlig hänsyn till subsidiaritetsprincipen genom att lägga grunden för en bättre samordning med utvärderingar som genomförs inom ramen för nationella kvalitetskontroll- och övervakningsmekanismer. Ett av målen är att flytta mekanismens fokus till brister som kan få Schengenområdet som helhet att fungera mindre väl. Problem med begränsad räckvidd bör snarare hanteras på nationell nivå. Detta tillvägagångssätt är också förenligt med förordning (EU) 2019/1896, som uppmuntrar utvecklingen av nationella kvalitetskontrollmekanismer som en komponent inom den europeiska integrerade gränsförvaltningen. Sammanfattningsvis krävs det lagstiftningsändringar för att effektivt ta itu med de brister som konstaterades vid översynen och analyserades vidare i konsekvensbedömningen. •Proportionalitetsprincipen I artikel 5.4 i fördraget om Europeiska unionen fastställs att unionens åtgärder till innehåll och form inte får gå utöver vad som är nödvändigt för att nå målen i fördragen. Åtgärden bör utformas så att förslagets mål kan uppnås och genomförandet sker så effektivt som möjligt.

Mekanismen inrättades 2013 genom en förordning eftersom denna specifika mekanism som genomförs på EU-nivå och samordnas av kommissionen kräver tydliga regler om ansvarsområden och förfaranden. Det föreslagna initiativet utgör en översyn av en förordning och måste därför också ha formen av en förordning. När det gäller innehållet undersöktes proportionaliteten för de huvudsakliga nya inslagen i den åtföljande konsekvensbedömningen (avsnitt 7.3). Förslaget syftar bland annat till att rationalisera utvärderingsprocessen genom att förenkla den nuvarande beslutsprocessen i två steg, så att kommissionen i regel inte bara skulle anta utvärderingsrapporterna utan även rekommendationerna genom en enda genomförandeakt (för närvarande antar kommissionen rapporten och ett förslag till rådets rekommendationer). De senaste årens erfarenheter har visat att rådets antagande av rekommendationerna gör förfarandet avsevärt längre (i genomsnitt 2–3 månader), medan den alltför stora arbetsbördan begränsar rådets möjlighet att utöva det kollegiala tryck som krävs och föra allmänna diskussioner om Schengenläget. Genom det reviderade tillvägagångssättet vill man på ett proportionerligt sätt avhjälpa dessa brister genom att säkerställa att rådets rekommendationer antas i de fall som anses ha störst mervärde och inverkan när det gäller att styra den politiska diskussionen om frågor av allmänt intresse för Schengenområdets funktion, nämligen förstagångsutvärderingar och allvarliga brister samt tematiska utvärderingar, samtidigt som förfarandet förenklas i fall av mer teknisk natur. Förslaget stärker också avsevärt rådets roll i uppföljningen och övervakningen av framstegen i dessa fall och föreskriver även en eskaleringsmekanism för den händelse att inga framsteg görs. Sammanfattningsvis går ingen av de ändringar som föreslås i detta initiativ utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de mål som anges i avsnitt 1 och förslaget är därmed förenligt med proportionalitetsprincipen. Faktum är att flera delar av förslaget kommer att minska den administrativa bördan för medlemsstaterna och kommissionen. •Val av instrument Eftersom avsikten med det föreslagna initiativet är att se över och uppdatera en befintlig utvärderingsmekanism som inrättats genom en förordning (förordning (EU) nr 1053/2013) kommer det också att ha formen av en förordning. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning I enlighet med artikel 22 i förordning (EU) nr 1053/2013 har kommissionen sett över hur förordningen fungerat och lade den 25 november 2020 fram en rapport och ett åtföljande arbetsdokument. Som förklaras i avsnitt 1 var detta utgångspunkten för utarbetandet av förslaget. •Samråd med berörda parter Samrådet med berörda parter behandlas i detalj i den konsekvensbedömning som åtföljer detta förslag. De berörda parterna stöder i allmänhet en förstärkning av mekanismen för att öka dess effektivitet och säkerställa att den kan anpassas till ny utveckling på lagstiftningsområdet och beakta nya utmaningar. •Konsekvensbedömning På grundval av tillgängliga uppgifter och resultaten av ett brett samråd med berörda parter utarbetade kommissionen fyra alternativ som alla omfattade en rad åtgärder för att uppnå målen. Alternativ 1 innehåller endast operativa åtgärder för att anpassa genomförandet till nuvarande behov. Alternativ 2 är riktade lagstiftningsändringar av förordningen för att klargöra tillämpningsområdet för vissa bestämmelser i syfte att öka rättssäkerheten när det gäller skyldigheterna för de olika berörda aktörerna samt rationalisera och förenkla befintliga förfaranden. Alternativ 3 är ett mer ambitiöst tillvägagångssätt som skulle medföra samma förenklingar som de två första alternativen och viktiga ändringar av mekanismens funktion. Alternativ 4 är ett kombinerat tillvägagångssätt med inslag från de olika alternativen beroende på insatsområde. Dessa alternativ bygger på varandra och är i de flesta fall kumulativa snarare än alternativa, beroende på ambitionsnivån. Det rekommenderade åtgärdspaketet (alternativ 4) omfattar en kombination av åtgärder från alternativen 1, 2 och 3. Specifikt mål 1: Undvika luckor i utvärderingsresultaten och öka den strategiska inriktningen Det rekommenderade alternativet är att behålla det nuvarande tillämpningsområdet som omfattar alla aspekter av Schengenregelverket, samtidigt som prioriteringarna (politikområdena) anpassas till de nya förhållandena med en mer flexibel programplanering och utvärderingscykeln förlängs från fem till sju år. Att utvidga mekanismens tillämpningsområde till att omfatta frågor som inte ingår i Schengenregelverket (t.ex. asylpolitik) förkastades av huvudsakligen rättsliga orsaker men även av politiska skäl, då detta alternativ inte stöds av många medlemsstater. Den nuvarande uppdelningen av utvärderingarna enligt politikområden kommer också att bibehållas, men bli mer flexibel. En övergång till en enda heltäckande utvärdering per medlemsstat ansågs inte vara genomförbar i praktiken omedelbart (men är målet på medellång sikt). Ambitiösa lagstiftningsändringar föreslås dock när det gäller former och metoder för utvärderings- och övervakningsverksamhet för att bredda utbudet av tillgängliga verktyg och klargöra kriterierna och villkoren för användningen av dem: systematiska tematiska utvärderingar, två typer av oanmälda besök med eller utan 24 timmars förvarning, beroende på syftet, och två typer av återbesök (återbesök vid allvarliga brister och kontrollbesök). Specifikt mål 2: Rationalisera rollerna och ansvarsfördelningen och förenkla processer och förfaranden Det rekommenderade åtgärdspaketet innehåller ändringar för att påskynda processer och förenkla förfaranden samt ambitiösa lagstiftningsändringar för att ändra beslutsförfarandet. Genom att i regel inte säkerhetsskyddsklassificera utvärderingsrapporterna och genom att fastställa lagstadgade tidsfrister för antagande av utvärderingsrapporter och rekommendationer, förenkla kommissionens bedömning av handlingsplanerna och minska rapporteringsfrekvensen för medlemsstaterna kommer förfarandena att påskyndas och förenklas, vilket har brett stöd bland berörda parter. När det gäller den föreslagna ändringen av beslutsförfarandet, enligt vilken kommissionen antar både utvärderingsrapporterna och rekommendationerna (samtidigt som rådets roll bibehålls i de mest politiskt relevanta fallen), kommer medlemsstaterna att fortsätta att delta fullt ut i antagandet av utvärderingsrapporterna och rekommendationerna via granskningsförfarandet. Specifikt mål 3: Stärka genomförandet av skyddsåtgärder för grundläggande rättigheter inom ramen för Schengenregelverket Det rekommenderade alternativet är att införa ändringar för att öka rättssäkerheten när det gäller inslag av relevans för grundläggande rättigheter och betona deras betydelse. Det föreslås att man inför en hänvisning till regelbunden inlämning av riskanalyser från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, stärker hänvisningen till grundläggande rättigheter i bestämmelsen om utbildning, ökar Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheters deltagande i utvärderingsbesök och inför en särskild artikel om användningen av bevis som tillhandahålls av tredje part. Utöver ovannämnda inslag innehåller förslaget flera tekniska ändringar för att öka mekanismens effektivitet och ändamålsenlighet. Var och en för sig medför de endast en ganska begränsad positiv inverkan (därför ingick de inte i konsekvensbedömningen), men den övergripande effekten av dessa åtgärder är positiv.

Specifikt mål 4: Optimera deltagandet av medlemsstaternas experter och av unionens organ, kontor och byråer Det rekommenderade åtgärdspaketet innehåller lagstiftningsändringar som ändrar förfarandet för att utse experter genom att inrätta en årlig permanent expertpool som förvaltas av kommissionen samtidigt som man ger flexibilitet vid fastställandet av gruppernas storlek. Dessutom maximerar de föreslagna ändringarna bidragen från och förbättrar samordningen med unionens organ, kontor och byråer och andra kvalitetskontrollmekanismer genom förbättrad riskanalys, ökad samordning och stärkt deltagande med nya rättsliga skyldigheter. Dessa åtgärder fick brett stöd bland de berörda parterna. •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling Flera inslag i förslaget kommer att minska den administrativa bördan för medlemsstaterna, kommissionen och rådet i synnerhet i beslutsfasen (eftersom rådet inte skulle behöva utfärda rekommendationer i samtliga fall) och i övervakningsfasen, genom att rapportering om genomförandet av handlingsplanerna krävs mer sällan och att kommissionens bedömning av handlingsplanerna förenklas. Förenklade och snabbare förfaranden föreslås också för utvärderingsfasen när det gäller utvärderingsmetoderna och utvärderingsverktygen, inrättandet av grupperna och antagandet av utvärderingsrapporterna. Kvantifierade uppskattningar tillhandahölls i möjligaste mån i konsekvensbedömningen. •Grundläggande rättigheter Detta förslag respekterar de grundläggande rättigheter som fastställs i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och inför särskilda lagstiftningsändringar för att säkerställa att skyldigheterna i fråga om grundläggande rättigheter tydligt omfattas av mekanismen. 4.BUDGETKONSEKVENSER En finansieringsöversikt bifogas förslaget. Det kostar cirka 2 miljoner EUR per år för kommissionen att sköta mekanismen. Denna utgiftsnivå kommer att bibehållas; förslaget kräver ingen ökning av de personalresurser och ekonomiska resurser som redan anslagits för kommissionen. Detta beror främst på de förändringar som leder till en minskad administrativ börda för kommissionen och de bestämmelser som möjliggör mer målinriktade (och ännu kortare) utvärderingar med mindre grupper. Under arbetet med konsekvensbedömningen vägleddes kommissionen av principen att mekanismens effektivitet och ändamålsenlighet bör ökas utan att det krävs ytterligare personalresurser och ekonomiska resurser. Kostnader som medlemsstaternas experter ådragit sig kommer fortsättningsvis att ersättas och ingen ökning förväntas heller i detta avseende. På grund av de föreslagna ändringarna kommer mer att göras på ett effektivare sätt med samma resurser. 5.ÖVRIGA INSLAG •Övervakning Kommissionen kommer att se över hur förordningen fungerar och lämna en rapport till rådet och Europaparlamentet inom sex månader från antagandet av samtliga utvärderingsrapporter om de utvärderingar som ingår i den första fleråriga utvärderingscykeln på sju år enligt den nya förordningen. Som en del av konsekvensbedömningen och i linje med bestämmelserna om bättre lagstiftning har man tagit fram en icke uttömmande förteckning över kvalitativa och kvantitativa indikatorer som kommer att användas för översynen. Dessutom håller kommissionen på att utveckla ett nytt it-verktyg för att modernisera övervakningen av medlemsstaternas genomförande av handlingsplanerna. Detta verktyg väntas kunna tas i drift redan under 2021. •Följder av de olika protokoll som bifogas fördragen eller associeringsavtalen med tredjeländer Eftersom den rättsliga grunden för detta förslag finns i tredje delen avdelning V i EUF-fördraget tillämpas systemet med variabel geometri, som föreskrivs i protokollen om Danmarks och Irlands ställning samt i Schengenprotokollet. Förslaget utgör en utveckling av Schengenregelverket. Konsekvenserna för de olika protokollen och Schengenassocieringsavtalen måste därför övervägas när det gäller Danmark och Irland, Island och Norge samt Schweiz och Liechtenstein. På samma sätt måste konsekvenserna för de olika anslutningsakterna beaktas. Situationen för var och en av de berörda staterna anges i de sista skälen i detta förslag. •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget Jämförelse artikel för artikel med bestämmelserna i den nuvarande förordningen: Artikel 1 – Innehåll och tillämpningsområde Artikeln kvarstår huvudsakligen oförändrad, men mekanismens syfte förtydligas (”säkerställa att medlemsstaterna tillämpar Schengenregelverket effektivt och därigenom bidra till ett välfungerande område utan inre gränskontroller”). Punkt 3 har flyttats till artikel 15 (”Experter från medlemsstaterna”). Artikel 2 – Definitioner

Flera nya definitioner har lagts till för att skapa rättslig klarhet och öka förordningens läsbarhet. Definitionen av ”allvarlig brist” läggs till för att öka rättssäkerheten och säkerställa en gemensam tolkning av begreppet. Definitionen bygger på den som för närvarande används i kommissionens handledning för Schengenutvärdering. Artikeln innehåller också definitioner av ”förstagångsutvärdering”, ”periodisk utvärdering”, ”oanmäld utvärdering”, ”tematisk utvärdering”, ”besök”, ”återbesök”, ”kontrollbesök”, ”utvärderingsverksamhet” och ”grupp”. Artikel 3 – Ansvar och samarbetsskyldighet Inga betydande ändringar införs. De nya punkterna 4 och 5 har flyttats hit från artikel 13 eftersom de huvudsakligen anger ansvar för medlemsstaterna och kommissionen. Artikel 4 – Utvärderingsformer För tydlighetens skull kompletterar artikeln definitionerna genom en förteckning över utvärderingsformer, och villkoren specificeras för oanmälda utvärderingar och tematiska utvärderingar. Artikel 5 – Former av övervakningsverksamhet För tydlighetens skull innehåller artikeln en förteckning över olika former av övervakningsverksamhet. Artikel 6 – Utvärderings- och övervakningsmetoder För tydlighetens skull anges i artikeln de metoder som ska användas för utvärderings- och övervakningsverksamhet, dvs. besök (anmälda eller oanmälda), frågeformulär eller andra distansmetoder, t.ex. videokonferenser. Det anges att de får användas var för sig eller i kombination med varandra. Artikel 7 – Samarbete med unionens organ, kontor och byråer Denna nya artikel framhäver vikten av att för tillämpningen av denna förordning upprätta ett nära samarbete med relevanta unionsorgan, unionskontor och unionsbyråer som deltar i genomförandet av Schengenregelverket (framför allt Frontex, eu-LISA och Europol). Det hänvisas uttryckligen till behovet av att stärka samarbetet även med Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter. På grundval av artikeln kommer kommissionen att (fortsätta att) begära relevant information, statistiska uppgifter och riskanalyser från dessa organ, kontor och byråer. Informationsutbytet kommer att vara ömsesidigt: i en senare artikel (artikel 10) föreskrivs att kommissionen får dela med sig av uppgifter till dem om utvärderingsrapporter, handlingsplaner och uppdateringar om genomförandet av handlingsplanerna för att öka synergieffekterna och undvika dubbelarbete. Artikel 8 – Samarbete med Frontex Artikeln är en anpassad version av artikel 7 i den nuvarande förordningen, vilken beaktar hur förordningen om den europeiska gräns- och kustbevakningen har utvecklats. Artikel 9 – Samarbete med Europol På grundval av kommissionens förslag om ändring av Europolförordningen innehåller artikeln en korshänvisning till artikel 4.1 s i förordning (EU) 2016/794, enligt vilken Europol kommer att behöva stödja genomförandet av denna förordning med expertkunskaper, analyser, rapporter och andra relevanta uppgifter. Texten är preliminär i avvaktan på att förslaget antas. Artikel 10 – Synergieffekter med annan utvärderings- och övervakningsverksamhet För att öka den strategiska inriktningen och målinrikta utformningen av utvärderingarna ytterligare kräver artikeln ökade synergieffekter med relevanta mekanismer och plattformar som används av EU-byråer och nationella förvaltningar, t.ex. Europeiska sektorsövergripande plattformen mot brottshot (Empact) eller den tillsyn som utförs av eu-LISA när det gäller medlemsstaternas förberedelser för implementeringen av berörda it-system samt resultaten av nationella kvalitetskontrollmekanismer eller oberoende övervakningsmekanismer. I artikeln föreskrivs också att organen och byråerna inte bara bör tillhandahålla information utan även få ta del av information och att kommissionen därför bör kunna dela med sig till dem av uppgifter i utvärderingsrapporter, handlingsplaner och uppdateringar om genomförandet av handlingsplanerna. Artikel 11 – Information från tredje part Artikeln utgör en rättslig grund för användningen av information från tredje parter (t.ex. ombudsmän, myndigheter som övervakar respekten för grundläggande rättigheter samt icke-statliga och internationella organisationer) för att effektivisera programplaneringen och genomförandet av utvärderingsverksamheten. Sådan information skulle kunna vara särskilt användbar för att utvärdera respekten för grundläggande rättigheter vid genomförandet av Schengenregelverket. Artikel 12 – Flerårigt utvärderingsprogram

För att kunna genomföra alla nödvändiga utvärderingar så effektivt som möjligt, kunna reagera på nya utmaningar, använda alla tillgängliga verktyg på ett mer flexibelt och balanserat sätt och möjliggöra en närmare och mer målinriktad övervakning förlängs det fleråriga programmets löptid från fem till sju år. I artikeln beskrivs innehållet i det fleråriga utvärderingsprogrammet, som kommer att ange de specifika prioriterade områden som ska omfattas av de periodiska utvärderingarna. Det kommer också att ange en preliminär förteckning över de medlemsstater som ska bli föremål för periodiska utvärderingar under ett visst år. Ett förenklat förfarande införs också för att anpassa programmet, enligt vilket anpassningar som är nödvändiga till följd av force majeure kanske inte kräver någon ändring av programmet, dvs. den berörda genomförandeakten. Erfarenheterna från de senaste åren har tydligt visat på behovet av sådan flexibilitet. På grund av covid-19-pandemin var det nödvändigt att ändra det årliga utvärderingsprogrammet för 2020. Dessutom tenderar utvärderingar på den gemensamma viseringspolitikens område att påverkas av oförutsedda händelser eftersom de äger rum i tredjeländer. Sådana händelser har också lett till en ändring av programmet, vilket är tidskrävande. Artikel 13 – Årligt utvärderingsprogram Inga större ändringar jämfört med motsvarande nuvarande artikel (artikel 6). Det årliga utvärderingsprogrammet kommer att innehålla förslag till periodiska utvärderingar av medlemsstaterna i enlighet med det fleråriga utvärderingsprogrammet, förstagångsutvärdering av en medlemsstat (vid behov) och minst en tematisk utvärdering. Det kommer att innehålla en preliminär tidsplan för dessa utvärderingar, men inte nödvändigtvis de platser som ska besökas/utvärderas. Oanmälda utvärderingar kommer inte längre att planeras i programmet utan anordnas med kort varsel efter behov. Detta påverkar inte medlemsstaterna, men det kommer att underlätta kommissionens interna planering och förfaranden och öka flexibiliteten och kapaciteten att reagera på nya omständigheter. I likhet med det fleråriga programmet införs ett förenklat förfarande för anpassning av programmet på grund av force majeure. Artikel 14 – Standardiserat frågeformulär Inga väsentliga ändringar jämfört med motsvarande nuvarande artikel (artikel 9). Ett nytt standardiserat frågeformulär kommer inte att behöva antas på grund av antagandet av den nya förordningen (artikel 31). Det nuvarande formuläret bör fortsätta att användas. Tidsfristen för att skicka ut frågeformuläret och för att få svar från medlemsstaterna har justerats för att säkerställa att större delen av arbetet på medlemsstaternas sida inte (nödvändigtvis) behöver utföras under sommarsemesterperioden. Dessutom specificeras att medlemsstaterna på kommissionens begäran bör uppdatera sina svar på det standardiserade frågeformuläret och på begäran besvara kompletterande frågor före en viss utvärdering, samt tillhandahålla resultaten av nationella kvalitetskontrollmekanismer och internrevisioner. Denna bestämmelse säkerställer att grupperna har all relevant och aktuell information till sitt förfogande för att effektivt genomföra en viss utvärdering. Artikel 15 – Experter från medlemsstaterna Inga väsentliga ändringar jämfört med den nuvarande artikeln (artikel 12). Punkt 2 har flyttats hit från nuvarande artikel 1. Artikel 16 – Utbildning av experter Det ansågs önskvärt att förstärka bestämmelsen om utbildning genom att införa en särskild artikel om detta som framhäver vikten av att ta med alla relevanta hänsyn till grundläggande rättigheter i utbildningskurser och föreskriver att byrån för grundläggande rättigheter systematiskt deltar i detta avseende. En specifik hänvisning görs till behovet av att hålla de inledande läroplanerna uppdaterade och att anordna repetitionskurser. Dessutom får en observatör från antingen en medlemsstat eller kommissionen ingå i varje utvärderingsgrupp. Dessa mindre erfarna experter kommer att vara med om utvärderingar innan de faktiskt deltar i dem som fullvärdiga gruppmedlemmar. Som observatörer skulle de kunna få i uppdrag att ge tekniskt stöd (i enlighet med artikel 18) men de bör inte delta i gruppernas kärnverksamhet (bedömning av iakttagelser och utarbetande). Kostnaderna kommer dock att bäras av kommissionen i enlighet med artikel 3. Artikel 17 – Pool av experter från medlemsstaterna Som redan förklarats i detalj i avsnitt 1 syftar denna nya artikel till att säkerställa att ett tillräckligt antal erfarna experter deltar i utvärderings- och övervakningsverksamheten och att grupperna inrättas på ett snabbare och mindre tungrott sätt. Poolen kommer att ge större förutsägbarhet och även större flexibilitet. Artikeln innehåller detaljerade regler och tidsfrister för inrättandet av poolen och fastställer kommissionens och medlemsstaternas skyldigheter. Medlemmarna i poolen och de nationella myndigheterna förväntas svara jakande på specifika inbjudningar; de bör avslås enbart av allvarliga yrkesmässiga eller personliga skäl. Artikel 18 – Inrättande av grupperna Artikeln slår samman och ändrar de motsvarande nuvarande artiklarna 10 och 11. Den föreskriver att gruppmedlemmarna i regel kommer att väljas ut från den nyinrättade expertpoolen (se artikel 17) med beaktande av mindre nationella förvaltningars kapacitet. En inbjudan till alla medlemsstater, vilket är det nuvarande sättet att få experter, bibehålls dock som en kompletterande möjlighet för fall där kommissionen inte kan få tillräckligt många experter från poolen. Flexibilitet ges när det gäller antalet experter i grupperna. Kommissionen kommer att fastställa gruppernas storlek beroende på behoven och utmaningarna i samband med varje utvärderings- och övervakningsverksamhet. Vid sammansättning av grupperna kommer kommissionen att säkerställa geografisk balans och rotation, och hänsyn kommer att tas till de nationella förvaltningarnas kapacitet och behovet av olika profiler. Artikeln innehåller också regler för utseende och val av ledande experter och en beskrivning av deras huvudsakliga ansvarsområden. Artikel 19 – Genomförande av besök Den största förändringen jämfört med motsvarande nuvarande artikel (artikel 13) är att oanmälda besök i regel kommer att äga rum utan förvarning till den berörda medlemsstaten. Detta är i synnerhet fallet när syftet med besöket är att utvärdera praxis vid de inre gränserna (vilket för närvarande är fallet), om kommissionen får kännedom om framväxande eller systemiska problem som har en potentiell betydande negativ inverkan på Schengenområdets funktion, eller om en medlemsstat påstås allvarligt försumma sina skyldigheter enligt Schengenregelverket, inbegripet allvarliga anklagelser om potentiella kränkningar av grundläggande rättigheter i samband med genomförandet av Schengenregelverket. En 24-timmars förvarning kommer att vara ett undantag för de fall där huvudsyftet med det oanmälda besöket är en rutinmässig kontroll av genomförandet av Schengenregelverket. Artikeln klargör även att det detaljerade programmet för besöken kan omfatta besök hos och möten med nationella myndigheter och organ, icke-statliga och internationella organisationer samt andra enheter, byråer och organ som är involverade i, deltar i eller berörs av genomförandet av Schengenregelverket, i samarbete med den utvärderade medlemsstaten. Artikel 20 – Distansmetoder I artikeln anges att kommissionen i samarbete med medlemsstaterna får fastställa riktlinjer för genomförandet av utvärderings- och övervakningsverksamhet genom frågeformulär eller andra distansmetoder (t.ex. videokonferens). Även om det finns riktlinjer för besök på plats finns det inga sådana riktlinjer för att genomföra utvärderingar med hjälp av frågeformulär eller distansmetoder. En liknande bestämmelse finns redan (och bibehålls i artikel 19) när det gäller oanmälda besök. Artikel 21 – Utvärderingsrapporter Viktiga ändringar införs för att påskynda och effektivisera förfarandet, framför allt genom att föreskriva kortare och nya tidsfrister och kräva att rapporterna antas senast fyra månader efter utvärderingen. Utvärderingsrapporterna kommer att vara mer fokuserade och innehålla väsentliga iakttagelser, främst sådana som ses som antingen bästa praxis eller bristande efterlevnad. Kategorin ”efterlevnad, men förbättringar är nödvändiga” bibehålls dock, inte minst därför att den har visat sig vara ett användbart verktyg för att höja nivån på genomförandet av Schengenregelverket till höga standarder och samtidigt också säkerställa ytterligare harmonisering. Rapporterna kommer i regel också att innehålla rekommendationer och de kommer fortsättningsvis att antas som genomförandeakter enligt granskningsförfarandet. Ytterligare förklaringar ges i detta avseende i avsnitt 2 (”Proportionalitetsprincipen”) och undantag från den allmänna regeln anges i artiklarna 23, 24 och 25 (se nedan).

Artikel 22 – Uppföljning och övervakning Flera betydande ändringar införs, först och främst för att säkerställa att brister avhjälps snabbare och även för att minska den administrativa börda som för närvarande följer av den frekventa rapportering som krävs. Alla utvärderingsrapporter kommer att följas upp med en handlingsplan. Kommissionens avdelningar kommer att lämna synpunkter på handlingsplanerna genom exempelvis administrativa skrivelser i stället för de formella meddelanden från kommissionen som antas enligt den nuvarande förordningen. Om kommissionens avdelningar inte anser att handlingsplanen är tillfredsställande blir medlemsstaten skyldig att lämna in en reviderad handlingsplan inom en månad från mottagandet av synpunkterna. I regel kommer uppföljningsrapporteringens frekvens att minskas från tre till sex månader. Som ett nytt inslag bör uppföljningsrapporterna dock inte bara lämnas till kommissionen, utan även till rådet. Som en del av övervakningsverksamheten får kommissionen anordna återbesök och kontrollbesök. I fråga om organisatoriska krav och rapporteringskrav kommer dessa besök att vara mindre betungande än utvärderingsbesöken. Europaparlamentets och rådets roll kommer att stärkas i övervakningsfasen: kommissionen kommer minst två gånger om året att informera dem om hur genomförandet av handlingsplanerna framskrider, om resultatet av återbesök och kontrollbesök samt om fall där den noterar en märkbar brist på framsteg i genomförandet av en handlingsplan. Artikel 23 – Särskilda bestämmelser när en allvarlig brist konstaterats i utvärderingsrapporten Denna artikel innehåller särskilda bestämmelser som gäller när en allvarlig brist konstateras vid en utvärdering. Närmare deltagande av rådet, snabbare förfaranden och snävare tidsfrister föreskrivs. Utvärderingsrapporten antas av kommissionen medan rekommendationerna kommer att antas av rådet separat från utvärderingsrapporten. Strikta tidsfrister kommer att åläggas både kommissionen (att anta rapporten) och rådet (att anta rekommendationerna). Strängare förfaranderegler kommer att gälla under övervakningsfasen: medlemsstaten bör vidta avhjälpande åtgärder omedelbart efter att ha underrättats om den allvarliga bristen och utan dröjsmål informera kommissionen och medlemsstaterna. Medlemsstaten blir skyldig att lämna in sin handlingsplan inom en månad och kommissionen åläggs att anordna ett återbesök som ska äga rum senast ett år efter dagen för utvärderingsverksamheten. Kommissionen blir skyldig att efter återbesöket lägga fram en rapport om återbesöket till rådet, som bör uttrycka sin ståndpunkt om rapporten. Kommissionen kommer att informera Europaparlamentet och rådet om sin avsikt att avsluta handlingsplanen och rådet kommer att uppmanas att uttrycka sin ståndpunkt om det föreslagna avslutandet. Vid allvarliga brister vid de yttre gränserna kan artiklarna 21 och 29 i kodexen om Schengengränserna vara tillämpliga. Artikel 24 – Särskilda bestämmelser för förstagångsutvärderingar Särskilda regler behövs också för förstagångsutvärderingar. I likhet med fall där en allvarlig brist konstateras vid utvärderingen föreskrivs ett närmare deltagande av rådet, snabbare förfaranden och snäva tidsfrister (men inte lika snäva som de som anges i artikel 23) samt strängare regler i övervakningsfasen. Artikel 25 – Särskild bestämmelse för tematiska utvärderingar Närmare deltagande i tematiska utvärderingar föreskrivs för rådet, i likhet med förstagångsutvärderingarna. För övervakningsfasen ansågs det inte nödvändigt med särskilda bestämmelser. Artikel 26 – Känsliga uppgifter Utvärderings- och återbesöksrapporter kommer i princip inte längre att säkerhetsskyddsklassificeras som RESTREINT UE/EU RESTRICTED. Deras status bör fastställas i enlighet med tillämpliga säkerhetsbestämmelser. Säkerhetsskyddsklassificering förblir också möjlig efter en vederbörligen motiverad begäran från den utvärderade medlemsstaten. Artikel 27 – Villkor för Irlands deltagande Artikeln följer motsvarande nuvarande artikel (artikel 18) utan att nämna Förenade kungariket. Artikel 28 – Rapportering till Europaparlamentet och rådet Artikeln följer motsvarande nuvarande artikel (artikel 20). Den årliga övergripande rapporten kompletterar de skärpta rapporteringsskyldigheterna enligt artikel 22. Rådet ska diskutera rapporten och anta slutsatser. Artikel 29 – Kommittéförfarande Artikeln följer i stor utsträckning motsvarande nuvarande artikel (artikel 21). Artikel 30 – Översyn Artikeln följer motsvarande nuvarande artikel (artikel 22).

Artikel 31 – Upphävande Genom artikeln upphävs förordning (EU) nr 1053/2013 med verkan den dag då den nya förordningen börjar tillämpas. Artikel 32 – Övergångsbestämmelser I artikeln föreskrivs en övergångsbestämmelse för antagandet av ett nytt flerårigt program, som skulle inrättas senast den 1 november 2022 och inledas den 1 januari 2023. Dessa datum kan anpassas beroende på hur snabbt förhandlingarna om förslaget framskrider. Med tanke på att det pågående fleråriga programmet skulle avslutas efter halva tiden (i januari 2023) anges det i bestämmelsen att det nya fleråriga programmet bör beakta de utvärderingar som redan har genomförts inom ramen för det andra fleråriga program som antagits enligt den nuvarande förordningen. I praktiken innebär detta att det nya fleråriga programmet på sju år inleds med utvärderingen av medlemsstater som inte har utvärderats under den nuvarande cykeln, medan de som redan utvärderats mellan 2020 och de nya reglernas ikraftträdande läggs till i slutet av den nya utvärderingscykeln. Artikeln klargör också att det standardiserade frågeformulär som antagits enligt den nuvarande förordningen kommer att användas till dess att det standardiserade frågeformulär som föreskrivs i artikel 14 i den här förordningen har upprättats. Artikel 33 – Ikraftträdande och tillämpning För att utnyttja den nya förordningens alla effektivitetsvinster så snart som möjligt fastställs i artikeln en ambitiös tidsfrist för tillämpningen av den nya förordningen (från och med den [1 september 2022]), vilken kan justeras under förhandlingarna om förslaget. 2021/0140 (NLE) Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om inrättande och användning av en utvärderings- och övervakningsmekanism för att kontrollera tillämpningen av Schengenregelverket och om upphävande av förordning (EU) nr 1053/2013



EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 70, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,

efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europaparlamentets yttrande, med beaktande av Europeiska datatillsynsmannens yttrande, i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och av följande skäl: (1)Schengenområdet utan gränskontroll vid de inre gränserna bygger på att medlemsstaterna tillämpar Schengenregelverket på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. Regelverket omfattar åtgärder på området yttre gränser, åtgärder för att kompensera för att det inte förekommer kontroller vid de inre gränserna samt en stark övervakningsram, vilka tillsammans underlättar den fria rörligheten och säkerställer en hög nivå av säkerhet, rättvisa och skydd av grundläggande rättigheter, inbegripet skydd av personuppgifter. (2)Inbördes utvärdering och övervakning av tillämpningen av regelverket har varit centralt för Schengenområdet sedan 1998 som ett verktyg för att upprätthålla en hög nivå av ansvarighet och egenansvar för resultaten samt för att stärka det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna. (3)En särskild utvärderings- och övervakningsmekanism för Schengenregelverket inrättades genom rådets förordning (EU) nr 1053/2013 och började användas 2015. (4)För att öka effektiviteten och ändamålsenligheten bör Schengens utvärderings- och övervakningsmekanism förbättras. Den reviderade utvärderings- och övervakningsmekanismen bör syfta till att upprätthålla en hög grad av ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna genom att garantera att medlemsstaterna tillämpar Schengenregelverket på ett ändamålsenligt sätt i enlighet med överenskomna gemensamma standarder, grundläggande principer och normer, och därigenom bidra till ett välfungerande Schengenområde. (5)Utvärderings- och övervakningsmekanismen bör uppnå dessa mål genom objektiva och opartiska utvärderingar som gör det möjligt att snabbt upptäcka sådana brister i tillämpningen av Schengenregelverket som skulle kunna leda till att Schengenområdet inte fungerar korrekt samt säkerställa att dessa brister åtgärdas snabbt, och som kan utgöra grunden för en dialog om hur Schengenområdet fungerar som helhet. Detta kräver ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen, en balanserad fördelning av delat ansvar och upprätthållande av systemets karaktär av inbördes granskning. Det kräver också att Europaparlamentet är närmare involverat. Med tanke på ändringarnas omfattning bör förordning (EU) nr 1053/2013 upphävas och ersättas med en ny förordning. (6)Utvärderings- och övervakningsmekanismen får omfatta alla områden av Schengenregelverket – nuvarande och framtida – utom de områden där det inom unionsrätten redan finns en särskild utvärderingsmekanism. Utvärderings- och övervakningsmekanismen bör omfatta all berörd lagstiftning och operativ verksamhet som bidrar till Schengenområdets funktion. (7)Vid alla utvärderingar bör man ta hänsyn till huruvida de myndigheter som tillämpar Schengenregelverket fungerar på ett korrekt sätt, i enlighet med Europeiska rådets slutsatser av den 1 och 2 mars 2012. Utvärderingen bör också omfatta rutiner hos privata enheter, t.ex. flygbolag och externa tjänsteleverantörer, i den mån de deltar i eller påverkas av genomförandet av Schengenregelverket när de samarbetar med medlemsstaterna. Med tanke på den allt större roll som unionens organ, kontor och byråer spelar vid genomförandet av Schengenregelverket bör utvärderings- och övervakningsmekanismen stödja kontrollen av dessa organs, kontors och byråers verksamhet i den mån de utför uppgifter på medlemsstaternas vägnar för att bistå vid den operativa tillämpningen av bestämmelserna i Schengenregelverket. Kontroll av verksamheten i detta avseende bör ingå i utvärderingen av medlemsstaterna och utföras utan att det påverkar och med full respekt för de ansvarsområden som genom respektive inrättandeförordning tilldelats kommissionen och de berörda styrande organen för byråerna, kontoren och organen i fråga och deras egna utvärderings- och övervakningsförfaranden som fastställs däri. Om det vid utvärderingarna konstateras brister i fråga om funktioner som utförs eller stöds av unionens organ, kontor och byråer bör kommissionen informera det berörda styrande organet. (8)Utvärderings- och övervakningsverksamheten bör vara målinriktad och ta hänsyn till resultaten av tidigare utvärderingar och resultaten av nationella kvalitetskontrollmekanismer. De bör stödjas genom förstärkt samarbete med unionens organ, kontor och byråer, deras systematiska deltagande i Schengenutvärderingarna samt genom bättre riskanalys och informationsutbyte. Detta samarbete och deltagande gäller särskilt Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån (Frontex), Europeiska unionens byrå för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA), Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol), Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter och Europeiska datatillsynsmannen. Samarbetet bör också bli mer ömsesidigt och byråerna bör inte enbart bidra utan även själva dra nytta av att delta i utvärderings- och övervakningsmekanismen. (9)Den sårbarhetsbedömning som utförs av Frontex är en mekanism som kompletterar den utvärderings- och övervakningsmekanism som inrättas genom denna förordning för att garantera kvalitetskontroll på unionsnivå och säkerställa att det både på unionsnivå och nationell nivå finns ständig beredskap att hantera eventuella utmaningar vid de yttre gränserna. Båda mekanismerna utgör en komponent i den europeiska integrerade gränsförvaltningen. Synergieffekterna mellan sårbarhetsbedömningen och utvärderings- och övervakningsmekanismen bör maximeras i syfte att skapa en bättre situationsbild av Schengenområdets funktion och i möjligaste mån undvika dubbelarbete och motstridiga rekommendationer. För detta ändamål bör Frontex och kommissionen ha ett regelbundet informationsutbyte om resultaten av de båda mekanismerna. En ökad strategisk inriktning och en mer målinriktad utformning av utvärderingarna kräver också ökade synergieffekter med relevanta mekanismer och plattformar som drivs av unionens byråer och nationella förvaltningar, t.ex. Europeiska sektorsövergripande plattformen mot brottshot (Empact) eller den tillsyn som utförs av kommissionen med stöd av eu-LISA när det gäller medlemsstaternas förberedelser för implementeringen av berörda it-system samt resultaten av de nationella kvalitetskontrollmekanismerna. (10)Under utvärderingen bör särskild uppmärksamhet fästas vid att kontrollera att grundläggande rättigheter respekteras vid tillämpningen av Schengenregelverket, utöver den utvärdering som genom separata utvärderingar görs av att dataskyddskraven i Schengenregelverket genomförs och tillämpas korrekt. För att öka utvärderings- och övervakningsmekanismens kapacitet att upptäcka kränkningar av grundläggande rättigheter på relevanta politikområden bör ytterligare åtgärder vidtas. Schengenutvärderarna bör få lämplig utbildning i detta avseende, relevant information från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter bör utnyttjas bättre och dess experter bör involveras mer i utformningen och genomförandet av utvärderingarna. Dessutom bör man vid programplaneringen, utformningen och genomförandet av utvärderingarna beakta bevis som offentliggörs eller tillhandahålls genom oberoende övervakningsmekanismer eller av berörda tredje parter på deras eget initiativ, t.ex. ombudsmän, myndigheter som övervakar respekten för grundläggande rättigheter samt icke-statliga och internationella organisationer. (11)För utvärderings- och övervakningsmekanismen bör fastställas tydliga, effektiva och klara regler om de former och metoder som ska tillämpas för utvärderings- och övervakningsverksamheten, anlitandet av högt kvalificerade experter och uppföljningen av utvärderingsresultaten. (12)Utvärderingsformerna och metoderna bör göras mer flexibla för att effektivisera utvärderings- och övervakningsmekanismen, bättre kunna anpassa den till nya omständigheter och ny lagstiftning samt rationalisera användningen av resurser från medlemsstaterna, kommissionen och unionens organ, kontor och byråer. Periodiska utvärderingar genom besök bör vara den huvudsakliga utvärderingsmetoden. Andelen oanmälda besök och tematiska utvärderingar bör gradvis ökas för att säkerställa en mer balanserad användning av tillgängliga verktyg. Utvärderingsformerna bör definieras tydligt. Beroende på politikområde och typen av utvärderings- och övervakningsverksamhet bör utvärderings- och övervakningsmekanismen göra det möjligt att utvärdera flera medlemsstater samtidigt och genomföra utvärderingar helt eller delvis på distans samt slå samman utvärdering av flera politikområden. Utvärderings- och övervakningsmekanismen bör syfta till att utarbeta övergripande utvärderingsrapporter om en medlemsstat med en bedömning av medlemsstatens övergripande resultat när det gäller tillämpningen av Schengenregelverket. (13)Tematiska utvärderingar bör användas oftare för en jämförande analys av medlemsstaternas praxis. De bör äga rum för att bedöma genomförandet av större lagstiftningsändringar när de börjar tillämpas och av nya initiativ samt för att bedöma frågor inom olika politikområden eller praxis i medlemsstater som står inför liknande utmaningar. (14)Oanmälda besök är ett av de effektivaste verktygen för att kontrollera medlemsstaternas praxis och bör, beroende på syftet, äga rum utan förvarning till den berörda medlemsstaten eller med endast kort förvarning. Oanmälda besök utan förvarning bör äga rum i utredningssyfte för att kontrollera efterlevnaden av skyldigheter enligt Schengenregelverket, bland annat som svar på indikationer på att det uppstått systemiska problem som potentiellt kan ha en betydande inverkan på Schengenområdets funktion eller på kränkningar av grundläggande rättigheter, särskilt anklagelser om allvarliga kränkningar av grundläggande rättigheter vid de yttre gränserna. I sådana fall skulle en förvarning strida mot syftet med besöket. Oanmälda besök med 24 timmars förvarning bör äga rum om huvudsyftet med besöket är att utföra en slumpmässig kontroll av medlemsstatens genomförande av Schengenregelverket. (15)Programplanering av den verksamhet som genomförs enligt denna förordning genom fleråriga och årliga utvärderingsprogram har redan visat sig ge ett mervärde när det gäller att säkerställa förutsägbarhet och säkerhet. Kommissionen bör därför i samarbete med medlemsstaterna anta fleråriga och årliga utvärderingsprogram. Dessa program bör också ge den flexibilitet som behövs för att kunna anpassa dem till Schengenregelverkets dynamiska karaktär allt eftersom. I händelse av force majeure bör anpassningar av programmen göras i samförstånd med de berörda medlemsstaterna utan att en formell ändring av programmen krävs. Det fleråriga utvärderingsprogrammet, som antas för en sjuårsperiod, bör ange de specifika prioriterade områden som ska omfattas av de periodiska utvärderingarna. Detta tillvägagångssätt bör möjliggöra större flexibilitet, bättre prioritering och en mer balanserad och strategisk användning av alla tillgängliga verktyg. Förlängningen av det fleråriga utvärderingsprogrammet från fem till sju år bör också leda till en ökad, närmare och mer målinriktad övervakning av medlemsstaterna utan att granskningsnivån minskas.

(16)Utvärderings- och övervakningsverksamheten bör utföras av grupper bestående av företrädare för kommissionen och experter utsedda av medlemsstaterna. Dessa företrädare och experter bör ha lämpliga kvalifikationer, inbegripet gedigna teoretiska kunskaper och praktiska erfarenheter. För att på ett snabbare och mindre tungrott sätt säkerställa att tillräckligt många erfarna experter deltar bör en expertpool inrättas och upprätthållas av kommissionen i nära samarbete med medlemsstaterna. Poolen bör vara den främsta källan till experter för utvärderings- och övervakningsverksamhet. (17)Mer flexibilitet bör ges när det gäller utvärderings- och övervakningsgruppernas storlek för att öka effektiviteten och minska den administrativa bördan. Kommissionen bör därför fastställa och anpassa gruppernas storlek beroende på behoven och utmaningarna i samband med varje utvärderings- och övervakningsverksamhet. Vid sammansättning av grupperna bör kommissionen i möjligaste mån säkerställa geografisk balans och rotation, och hänsyn bör tas till de nationella förvaltningarnas kapacitet och behovet av olika profiler. Principen om delat ansvar, förutsägbarhet och det åtagande som görs vid nomineringen av experter till poolen innebär att de experter som bjuds in till en viss utvärdering och deras nationella myndigheter förutsätts svara jakande på inbjudningar; att avslå en inbjudan bör vara vederbörligen motiverat endast av allvarliga yrkesmässiga eller personliga skäl. (18)De praktiska kostnaderna i samband med utvärderings- och övervakningsverksamhet (resor, kost och logi) bör belasta unionens budget. Eventuella ytterligare dagtraktamenten för nationella experter som deltar i utvärderings- och övervakningsuppdrag och personalkostnader för dem som vikarierar för dessa experter under deras frånvaro skulle kunna täckas av medlemsstaternas nationella program inom ramen för relevanta unionsfonder, i enlighet med målen och de tillämpliga reglerna för dessa fonder. (19)Utvärderingsrapporterna bör vara korta och koncisa. De bör fokusera på brister med betydande inverkan och lyfta fram områden där viktiga förbättringar skulle kunna göras. Mindre betydelsefulla iakttagelser bör inte ingå i rapporterna. Gruppen bör dock påtala dessa iakttagelser för den utvärderade medlemsstaten i slutet av utvärderingsverksamheten, bland annat för de myndigheter som ansvarar för den relevanta nationella kvalitetskontrollmekanismen. Gruppen bör aktivt försöka identifiera bästa praxis, som bör läggas till i rapporterna. I synnerhet bör nya och innovativa åtgärder som avsevärt förbättrar genomförandet av de gemensamma reglerna och som skulle kunna anammas av andra medlemsstater lyftas fram som bästa praxis i samband med rapporten. (20)Utvärderingsrapporterna bör i regel innehålla rekommendationer om hur de konstaterade bristerna (inbegripet kränkningar av grundläggande rättigheter) bör avhjälpas och de bör antas i en enda akt av kommissionen genom genomförandeakter enligt granskningsförfarandet i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011. Sammanställningen av rapporten och rekommendationerna i ett enda dokument inom ramen för ett enda antagningsförfarande stärker den naturliga kopplingen mellan utvärderingsresultaten och rekommendationerna. Dessutom bör det påskyndade offentliggörandet av rekommendationerna göra det möjligt för medlemsstaterna att åtgärda bristerna snabbare och effektivare. Samtidigt bör användningen av granskningsförfarandet säkerställa medlemsstaternas engagemang i den beslutsprocess som leder fram till antagandet av rekommendationerna. (21)Med tanke på rådets avgörande roll när det gäller att utöva kollegialt tryck och behovet av politiska diskussioner bör rådet dock anta rekommendationer i fall av politisk betydelse och allmänt intresse för Schengenområdets funktion. Sådana fall bör anses uppstå när en utvärdering utmynnar i att en allvarlig brist konstateras, vid tematiska utvärderingar och när en utvärdering äger rum för att kontrollera om en medlemsstat som är bunden av Schengenregelverket men för vilken de inre gränskontrollerna inte har avskaffats uppfyller villkoren för att tillämpa Schengenregelverket fullt ut eller för att kontrollera om en medlemsstat som inte är bunden av Schengenregelverket men som har valt att tillämpa delar av Schengenregelverket uppfyller villkoren för att tillämpa delar av Schengenregelverket. (22)När en allvarlig brist konstateras vid en utvärdering bör dessutom särskilda bestämmelser tillämpas för att säkerställa att avhjälpande åtgärder vidtas skyndsamt. Med tanke på risken med en sådan brist bör den utvärderade medlemsstaten, så snart den informerats om en allvarlig brist, omedelbart börja vidta åtgärder för att avhjälpa bristen, bland annat genom att vid behov mobilisera alla tillgängliga operativa och finansiella medel. De avhjälpande åtgärderna bör bli föremål för snävare tidsfrister och närmare politisk granskning och övervakning under hela processen. I detta avseende bör kommissionen omedelbart informera rådet och Europaparlamentet när förekomsten av en allvarlig brist konstateras vid en utvärdering och anordna ett återbesök på grund av en allvarlig brist senast ett år efter dagen för utvärderingen för att kontrollera om medlemsstaten har avhjälpt bristerna i fråga. Kommissionen bör efter återbesöket lägga fram en rapport om återbesöket till rådet. (23)Konstaterandet av en allvarlig brist kräver en grundlig bedömning från fall till fall på grundval av tydliga kriterier om problemens art, omfattning och potentiella konsekvenser, som kan vara olika för varje politikområde. Olika nyckelfaktorer för ett effektivt genomförande av Schengenregelverket och olika kombinationer av faktorer kan leda till att en iakttagelse klassas som en allvarlig brist. Om det emellertid anses att en konstaterad brist äventyrar eller på kort sikt har potential att äventyra den övergripande funktionen för området utan inre gränskontroll eller ha en betydande negativ inverkan på enskildas rättigheter, bör en sådan brist betraktas som en allvarlig brist. När en allvarlig brist i kontrollerna vid de yttre gränserna konstateras i en utvärderingsrapport kan artiklarna 21 och 29 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 vara tillämpliga. (24)Utvärderings- och övervakningsmekanismen bör omfatta en robust uppföljnings- och övervakningsdel som bör säkerställas av kommissionen, i nära samarbete med rådet och Europaparlamentet, utan att detta skapar en oproportionerlig börda för de berörda aktörerna. Utvärderingarna bör följas upp med handlingsplaner. När de utvärderade medlemsstaterna utarbetar sina handlingsplaner bör de fullt ut beakta de finansieringsmöjligheter som unionen erbjuder och utnyttja dessa resurser på bästa sätt. För att påskynda processen bör kommissionen lämna synpunkter på handlingsplanernas lämplighet t.ex. i form av en skrivelse. För att säkerställa en snabb uppföljning bör den berörda medlemsstaten, om kommissionens avdelningar anser att handlingsplanen inte är tillfredsställande, vara skyldig att lämna in en reviderad handlingsplan inom en månad från mottagandet av synpunkterna. Medlemsstatens uppföljningsrapportering till kommissionen och rådet om genomförandet av handlingsplanerna bör i regel ske med sex månaders intervall. (25)Som en del av övervakningsverksamheten bör det vara möjligt för kommissionen att anordna återbesök och kontrollbesök. Återbesök bör anordnas för att övervaka framstegen i genomförandet av en handlingsplan efter en utvärdering där en allvarlig brist konstaterats eller efter en utvärdering som föregår en medlemsstats fullständiga anslutning till Schengenregelverket (”förstagångsutvärdering”) där det konstaterats att den utvärderade medlemsstaten inte uppfyllde de nödvändiga villkoren för att tillämpa Schengenregelverket på det berörda utvärderade politikområdet. Rapporten om återbesöket bör vara begränsad till en beskrivning av de framsteg som gjorts med att genomföra rekommendationerna. I övrigt får kontrollbesök göras för att övervaka genomförandet av en handlingsplan efter en utvärdering där inga allvarliga brister konstaterats när detta anses vara nödvändigt. Kontrollbesök bör alltid anordnas innan en handlingsplan avslutas efter en förstagångsutvärdering. I fråga om organisatoriska krav och rapporteringskrav bör kontrollbesöken vara mindre betungande än utvärderingsbesöken. De bör i synnerhet omfatta mindre grupper och bör inte leda till nya iakttagelser eller kräva att en separat rapport antas. Rådet bör delta mer aktivt i övervakningsfasen och bör uttrycka sin ståndpunkt om det föreslagna avslutandet av handlingsplanerna. (26)Det är viktigt och önskvärt att Europaparlamentet och rådet regelbundet håller diskussioner på politisk nivå för att öka medvetenheten om vikten av att genomföra Schengenregelverket, ställa medlemsstater som fortlöpande bryter mot de gemensamma reglerna till svars och öka trycket på dem att avhjälpa de konstaterade bristerna. Kommissionen bör lämna tillräckliga bidrag för att underlätta dessa diskussioner, bland annat genom att anta en övergripande årsrapport om de utvärderingar som gjorts under det föregående året och om läget vad gäller genomförandet av rekommendationerna, vilken skulle utgöra en del av rapporten om Schengenläget. Europaparlamentet uppmuntras att anta resolutioner och rådet bör anta slutsatser för att öka trycket på medlemsstater som inte gör tillräckliga framsteg. Schengenforumet är ett unikt forum för att diskutera Schengen på hög nivå med företrädare för Europaparlamentet, medlemsstaterna och kommissionen och bör utgöra en plattform för informella diskussioner som syftar till ett bättre genomförande av Schengenregelverket. (27)Den utvärderings- och övervakningsmekanism som inrättas genom denna förordning bör fylla en kompletterande funktion, nämligen att övervaka effektiviteten i det praktiska genomförandet av unionens politik genom inbördes granskning. Kommissionens allmänna befogenhet att övervaka tillämpningen av unionsrätten under Europeiska unionens domstols kontroll genom överträdelseförfaranden bör inte påverkas. (28)Säkerhetsskyddsklassificering av utvärderings- och återbesöksrapporterna bör fastställas i enlighet med tillämpliga säkerhetsbestämmelser i kommissionens beslut (EU, Euratom) 2015/444. Den utvärderade medlemsstaten bör dock ha kvar möjligheten att begära säkerhetsskyddsklassificering av hela rapporten eller delar av den i enlighet med tillämpliga säkerhetsbestämmelser. (29)Med tanke på den särskilda roll som Europaparlamentet och de nationella parlamenten ges inom ramen för artikel 70 sista meningen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), vilken också framhålls i artikel 12 c i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) i fråga om de nationella parlamenten, bör rådet och kommissionen lämna fullständig information till Europaparlamentet och de nationella parlamenten om innehållet i och resultatet av utvärderingarna. Om kommissionen skulle lägga fram ett förslag om ändring av denna förordning skulle rådet dessutom, i enlighet med artikel 19.7 h i sin arbetsordning, samråda med Europaparlamentet för att i möjligaste mån kunna beakta dess åsikt före antagandet av en slutgiltig text. (30)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 är tillämplig på medlemsstaternas behandling av personuppgifter när de fullgör sina skyldigheter enligt denna förordning. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 är tillämplig på behandling av personuppgifter som utförs av unionens institutioner, organ, kontor och byråer när de fullgör sina skyldigheter enligt denna förordning. (31)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter att anta de fleråriga och årliga utvärderingsprogrammen, att upprätta och uppdatera ett standardiserat frågeformulär och att anta utvärderings- och återbesöksrapporter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011. (32)Kommissionen bör anta omedelbart tillämpliga genomförandeakter när det, i vederbörligen motiverade fall som rör en allvarlig brist, finns tvingande skäl till skyndsamhet. (33)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig p