Ändrat förslag till RÅDETS DIREKTIV om rätt till familjeåterförening

(framlagt av kommissionen enligt artikel 250.2 i EG-fördraget)

MOTIVERING

1. Bakgrund

Den 1 december 1999 antog kommissionen ett förslag till rådets direktiv om rätt till familjeåterförening (KOM(1999) 638 slutlig - 1999/0258 (CNS)). Förslaget bygger på artikel 63 i EG-fördraget och syftar till att ge tredje lands medborgare som är lagligen bosatta i någon medlemsstat rätt till familjeåterförening. I förslaget till direktiv fastställs villkoren för att utöva denna rätt och för inresa och bosättning inom gemenskapen av familjemedlemmar till tredje lands medborgare.

Förslaget har lämnats till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén samt till Regionkommittén. Ekonomiska och sociala kommittén hördes av rådet den 10 februari 2000 och lämnade ett yttrande den 25 maj 2000 [1]. I en skrivelse av den 11 februari 2000 hörde rådet Europaparlamentet enligt artikel 67 i EG-fördraget. Europaparlamentet hänvisade saken till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och bad även utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden att yttra sig. När utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor den 17 april 2000 erhållit och tagit del av rättsutskottets betänkande antog det utskottet i sin tur ett betänkande den 13 juli 2000. Vid plenarmötet den 6 september 2000 antog parlamentet betänkandet [2] och godkände kommissionens hållning, med förbehåll för vissa ändringsförslag. Enligt artikel 250.2 i EG-fördraget uppmanades kommissionen även att ändra sitt förslag enligt parlamentets förslag.

[1] EGT C, s.

[2] EGT C, s.

2. Det ändrade förslaget

Europaparlamentet stödjer kommissionens allmänna hållning och de huvudsakliga riktlinjerna i förslaget, i synnerhet vad gäller rätten till familjeåterförening för tredje lands medborgare som redan är bosatta inom gemenskapen. Parlamentet antog 17 ändringsförslag. Kommissionen godtar de flesta helt eller delvis, ibland med vissa omformuleringar. Ändringsförslagen är helt förenliga med kommissionens hållning och berikar förslagstexten.

Ett ändringsförslag avser att begränsa tillämpningsområdet. Enligt ändringsförslaget skall personer som omfattas av subsidiärt skydd uteslutas från direktivets tillämpningsområde, medan ett förslag snarast bör antas om sådana personers mottagande och bosättning. Kommissionen godtar ändringsförslaget och har därför ändrat olika artiklar som behandlar detta. Kommissionen anser att dessa personer bör ha rätt till familjeåterförening och att de behöver skydd, men medger att bristande harmonisering av begreppet "subsidiärt skydd" på gemenskapsnivå utgör ett hinder för att behandla denna kategori av personer i det föreliggande förslaget. I Europeiska rådets slutsatser från mötet i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 förtydligas att "[flyktingstatus] bör också kompletteras med åtgärder för andra former av skydd som erbjuder en lämplig status för den som behöver ett sådant skydd". I den resultattavla som kommissionen utarbetade i mars 2000 och som godkändes av rådet föreskrivs ett förslag om status för personer med subsidiärt skydd, vilket bör antas före 2004. Kommissionen kommer nästa år att lägga ett sådant förslag, som även kan ta upp frågan om familjeåterförening för denna kategori av tredje lands medborgare.

2.1. Ändringsförslag som godtas helt eller delvis

2.1.1. Skälen

Skäl 1 (nytt): Detta nya skäl införs genom ändringsförslag 1 och nämner att bakgrunden till kommissionens förslag är att gradvis inrätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.

Skäl 2 (tidigare skäl 1): Ändringsförslag 2 går ut på att rätta den ursprungliga lydelsen och införa en fullständigt hänvisning till artikel 63.3 a i EG-fördraget.

Skäl 5 (nytt): Kommissionen har följt andan i ändringsförslag 3 och nämner i det nya skälet behovet av statistik och information för att bedöma migrationsflödena.

Skäl 8 (tidigare skäl 6): Genom ändringsförslag 4 modifieras den ursprungliga lydelsen för att förtydliga att familjeåterförening bidrar till att skapa en social och kulturell stabilitet. Den del av ändringsförslaget som gäller en definition på integration har inte behållits, eftersom frågan går utöver syftet med det här förslaget.

Skäl 11 (nytt): Kommissionen har infört detta nya skäl enligt ändringsförslag 19, som avsåg att utesluta personer med subsidiärt skydd från förslagets tillämpningsområde och i vilket parlamentet begärde att ett direktiv skall antas om mottagandet av dessa personer.

Skäl 14 (tidigare skäl 11): Skälet har ändrats enligt ändringsförslag 5 för att förtydliga beroendeförhållandet mellan den invandrade anförvanten och dennes släktingar i uppstigande led eller myndiga barn.

Skäl 15 (tidigare skäl 12): Skälet har ändrats enligt ändringsförslag 6 för att förtydliga att förfarandena måste kunna genomföras av de nationella myndigheterna samt tillåta insyn för att garantera rättssäkerheten.

Skäl 17 (tidigare skäl 14): Enligt ändringsförslag 8 har den ursprungliga lydelsen förbättrats och tyngdpunkten lagts på att förebygga att bestämmelserna missbrukas.

2.1.2. Artiklarna

Artikel 2 c, artikel 3.2 c, artikel 5.4, artikel 7.4, artikel 9.3 och artikel 10.2

Personer med subsidiärt skydd har uteslutits från förslagets tillämpningsområde enligt ändringsförslag 19. Kommissionen kommer att lägga ett annat förslag om dessa personer, som enligt resultattavlan skall antas före 2004 och som även kommer att ta upp familjeåterförening.

Artikel 7.1, artikel 8 och artikel 11.1

Dessa artiklar har ändrats enligt ändringsförslag 10 (andra delen), 11 (första delen) och ändringsförslag 15 och förtydligar nu enligt andan i det ursprungliga förslaget att den invandrade anförvanten får lämna in ansökningar för flera av sina familjemedlemmar samtidigt.

Artikel 9.1 a

Syftet med ändringen är att förenkla formuleringen om bostadens kvalitet, enligt ändringsförslag 12. Artikeln har även ändrats för att införa ett objektivt och exakt kriterium för att bedöma bostäder enligt det ändringsförslag som krävde objektiva och kontrollerbara kriterier för bedömningen.

Artikel 9.1 c

Den ursprungliga lydelsen om den invandrade anförvantens tillgångar har förenklats enligt ändringsförslag 13.

Artikel 12.2

Ändringsförslag 16 avsåg en strykning av förbudet i artikel 5.1 e mot att släktingar i uppstigande led och myndiga barn får anställning eller yrkesutbildning. Eftersom dessa personer är beroende av den invandrade anförvanten vid inresan har kommissionen inte antagit hela ändringsförslaget, utan modifierat det så att medlemsstaterna får större handlingsmarginal och kan låta dessa personer delta i sådan verksamhet.

2.2. Ändringsförslag som inte kan godtas

Ändringsförslag 9

Kommissionen kan inte godta ändringsförslaget om att direktivet inte skall medföra en sänkning av skyddsnivån utan att förmånligare nationella bestämmelser skall skyddas i strid med strävan mot en tillnärmning av de nationella lagstiftningarna. Vissa bestämmelser i förslaget ger redan nu goda möjligheter till flexibilitet.

Ändringsförslag 11 (andra delen) och 28

Kommissionen delar ändringsförslagets ambition men anser en upprepning onödig eftersom artikel 7.3 föreskriver att alla avslagsansökningar måste motiveras, oavsett vad de gäller.

Ändringsförslag 25

Ändringsförslaget utvidgar begreppet "beroende" med avseende på släktingar i uppstigande led. Kommissionen kan inte godta ändringen, eftersom rätten till familjeåterförening med släktingar i uppstigande led bör utövas inom strikta ramar.

Ändringsförslag 50 (andra delen)

Förnybara uppehållstillstånd för mottagna familjemedlemmar ger en viss rättssäkerhet. Skulle kravet strykas blir deras ställning mer osäker.

1999/0258 (CNS)

Ändrat förslag till

RÅDETS DIREKTIV

om rätt till familjeåterförening

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [3],

[3] EGT C , , s. .

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [4],

[4] EGT C , , s. .

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [5], och

[5] EGT C , , s. .

av följande skäl:

(1) För att gradvis inrätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa föreskrivs i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen dels åtgärder för att säkerställa den fria rörligheten för personer, tillsammans med direkt relaterade stödåtgärder avseende kontroller vid yttre gränser, asyl och invandring, dels andra åtgärder som rör asyl, invandring och skydd av rättigheter för medborgare i tredje land.

(2) I artikel 63.3 i EG-fördraget föreskrivs att rådet skall besluta om åtgärder som avser invandringspolitiken. I punkt 63.3 a anges bland annat att rådet skall besluta om åtgärder på området för villkor för inresa och bosättning samt normer för medlemsstaternas förfaranden för att utfärda visering och uppehållstillstånd för längre tid, däribland sådana som avser familjeåterförening.

(3) Åtgärderna avseende familjeåterförening bör överensstämma med den skyldighet att skydda familjen och att respektera familjelivet som har stadfästs i en rad folkrättsliga instrument, däribland Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, undertecknad i Rom den 4 november 1950. I enlighet med artikel 6.2 i Fördraget om Europeiska unionen skall unionen respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i denna konvention.

(4) Europeiska rådet erkände vid sitt särskilda möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 behovet av tillnärmning av nationell lagstiftning om villkoren för rätt till inresa och vistelse för medborgare i tredje land, grundad på såväl en gemensam bedömning av den ekonomiska och demografiska utvecklingen i unionen som situationen i ursprungs länderna. Europeiska rådet uppmanade därför rådet att, på grundval av förslag från kommissionen, snabbt fatta beslut om detta. I dessa beslut bör hänsyn inte bara tas till varje medlemsstats kapacitet att ta emot flyktingar utan även till deras historiska och kulturella band med ursprungsländerna.

(5) För att bedöma migrationsflödena och förbereda rådets åtgärder är det viktigt att kommissionen förfogar över statistik och uppgifter om laglig invandring av medborgare i tredje land till varje medlemsstat, bland annat när det gäller antal utfärdade uppehållstillstånd, deras art och giltighetstid. Därför skall medlemsstaterna ställa nödvändiga upplysningar och information till kommissionens förfogande på regelbunden basis och utan dröjsmål.

(6) Vid sitt särskilda möte i Tammerfors konstaterade Europeiska rådet att Europeiska unionen måste säkerställa en rättvis behandling av medborgare i tredje land som lagligen vistas på medlemsstaternas territorium och att en mer kraftfull integrationspolitik bör syfta till att ge dem rättigheter och skyldigheter som är jämförbara med EU-medborgarnas.

(7) Enligt rådets och kommissionens handlingsplan av den 3 december 1998 [6] bör ett instrument om lagliga invandrares rättsliga ställning antas inom två år efter det att Amsterdamfördraget trätt i kraft. Regler om villkor för inresa och bosättning samt normer för medlemsstaternas förfaranden för att utfärda viseringar och uppehållstillstånd för längre tid, inbegripet sådana som avser familjeåterförening, bör utarbetas inom fem år.

[6] Handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, EGT C 19, 23.1.1999, s. 1.

(8) Familjeåterförening är ett nödvändigt medel för att möjliggöra familjelivet. Det bidrar till att skapa en social och kulturell stabilitet som underlättar tredjelandsmedborgarnas integrering i medlemsstaterna, vilket även främjar den ekonomiska och sociala sammanhållningen, ett av gemenskapens grundläggande mål som anges i artiklarna 2 och 3.1 k i EG-fördraget.

(9) För att säkerställa skyddet för familjen och bevarandet eller skapandet av familjelivet, bör det införas en rätt till familjeåterförening som erkänns av medlemsstaterna. De materiella villkoren för utövandet av denna rätt bör fastställas efter gemensamma kriterier.

(10) Situationen för flyktingar kräver särskild uppmärksamhet, av de skäl som tvingat dem att fly från sitt land och hindrar dem från att där leva ett familjeliv. Deras rätt till familjeåterförening bör därför regleras av mera förmånliga villkor.

(11) Familjeåterförening för personer som omfattas av subsidiärt skydd ingår inte i tillämpningsområdet för detta direktiv. Man bör snarast anta ett direktiv om regler för mottagandet av denna kategori personer, vilket även bör ta upp deras rätt till familjeåterförening.

(12) För att undvika diskriminering mellan de unionsmedborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet och de som inte gör det, bör det föreskrivas att familjeåterförening för unions medborgare som är lagligen bosatta i den medlemsstat där de är medborgare omfattas av gemenskapsrättens regler om fri rörlighet.

(13) Familjeåterförening avser medlemmarna i kärnfamiljen, dvs. make/maka och minderåriga barn. Om situationen för ogifta par likställs med den för gifta par i en medlemsstat, bör principen om likabehandling respekteras och den ogifta partnern bör kunna omfattas av familjeåterförening.

(14) Familjeåterförening bör också omfatta myndiga barn och släktingar i uppstigande led, om det finns viktiga och objektiva skäl som gör att dessa inte kan leva värdigt och vara självförsörjande åtskilda från de anförvanter som är tredjelandsmedborgare lagligen bosatta i en medlemsstat.

(15) Det bör införas ett system med förfaranderegler för prövning av ansökan om familjeåterförening och för familjemedlemmars inresa och bosättning. Dessa förfaranden måste vara effektiva och genomförbara i förhållande till den normala arbetsbelastningen i medlemsstaternas myndigheter, samt tillåta insyn och vara rättvisa för att ge de berörda personerna adekvat rättssäkerhet.

(16) Familjemedlemmarnas integrering bör främjas och de bör därför efter att ha varit bosatta i medlemsstaten under en viss tid få en självständig ställning som är oberoende av den person som ansökt om familjeåterförening. De bör få tillträde till undervisning, anställning och fortbildning.

(17) Lämpliga, proportionella och avskräckande åtgärder bör vidtas för att förebygga och bestraffa kringgående av reglerna och förfarandena för familjeåterförening.

(18) I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen såsom de kommer till uttryck i artikel 5 i fördraget, kan målet för detta direktiv, nämligen att införa en rätt till familjeåterförening för tredjelandsmedborgare som skall utövas enligt gemensamma regler, inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna. Detta mål kan därför med hänsyn till den föreslagna åtgärdens omfattning och verkningar bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv begränsas till minsta möjliga antal åtgärder för att uppnå detta mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Kapitel I

Allmänna bestämmelser

Artikel 1

Syftet med detta direktiv är att införa en rätt till familjeåterförening för medborgare i tredje land som är lagligen bosatta på medlemsstaternas territorier och för unionsmedborgare som inte utövar sin rätt till fri rörlighet. Denna rätt skall utövas enligt de villkor som fastställs i detta direktiv.

Artikel 2

I detta direktiv avses med

(a) medborgare i tredje land: personer som inte är unionsmedborgare enligt artikel 17.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

(b) flykting: medborgare i tredje land eller statslösa personer som beviljats flyktingstatus enligt konventionen om flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951, ändrad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967,

(c) den som ansöker om familjeåterförening (sökande): en medborgare i tredje land som är lagligen bosatt i en medlemsstat eller en unionsmedborgare, vilka ansöker om att återförenas med sina familje medlemmar,

(d) familjeåterförening: inresa och bosättning i en medlemsstat för familjemedlemmar till en unionsmedborgare eller en medborgare i tredje land som är lagligen bosatt i den medlemsstaten, för att bilda eller upprätthålla familjeenheten, oavsett om familjebanden knutits före eller efter dennes inresa,

(e) uppehållstillstånd: tillstånd som utfärdats av myndigheterna i en medlemsstat i enlighet med dennas lagstiftning och som ger en medborgare i tredje land tillstånd att bosätta sig på dess territorium, med undantag för provisoriska tillstånd i avvaktan på prövning av en asylansökan.

Artikel 3

1. Detta direktiv är tillämpligt när den som ansöker om familjeåterförening är

(a) en medborgare i tredje land som är lagligen bosatt i en medlemsstat och som innehar ett uppehållstillstånd med en giltighetstid på minst ett år som utfärdats av denna medlemsstat,

(b) en flykting, oberoende av vilken giltighetstid dennes uppehållstillstånd har,

(c) en unionsmedborgare som inte utövar sin rätt till fri rörlighet,

om sökandens familjemedlemmar är medborgare i tredje land, oberoende av deras rättsliga ställning.

2. Detta direktiv är inte tillämpligt när den som ansöker om familjeåterförening är

(a) en medborgare i tredje land som ansöker om att beviljas flyktingstatus, vars ansökan ännu inte har lett till ett slutligt beslut,

(b) en medborgare i tredje land som har tillstånd att bosätta sig i en medlemsstat med stöd av ett tillfälligt skydd eller som ansöker om att få bosätta sig i medlemsstaten på samma grund och väntar på ett beslut om sin ställning,

(c) medborgare i tredje land som har fått tillstånd att bosätta sig i en medlemsstat med stöd av subsidiära former av skydd enligt internationella åtaganden, nationell lagstiftning eller praxis i medlemsstaterna, eller som ansökt om tillstånd att bosätta sig av denna anledning och som avvaktar ett beslut om sin status.

3. Detta direktiv är inte tillämpligt på familjemedlemmar till unionsmedborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet för personer.

4. Detta direktiv påverkar inte mera förmånliga bestämmelser i

(a) bilaterala och multilaterala avtal mellan gemenskapen eller gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och tredje länder å andra sidan, vilka ingåtts innan detta direktiv trädde i kraft,

(b) Europeiska sociala stadgan av den 18 oktober 1961 och den europeiska konventionen om migrerande arbetstagares ställning av den 24 november 1977.

Artikel 4

Familjeåterförening för medborgare i tredje land som är familjemedlemmar till unionsmedborgare som är bosatta i den medlemsstat där de är medborgare och som inte har utövat sin rätt till fri rörlighet för personer skall, med avvikelse från detta direktiv och efter vederbörliga ändringar, regleras av artiklarna 10, 11 och 12 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 [7] och av de övriga bestämmelser i gemenskapsrätten som uppräknas i bilagan.

[7] EGT L 257, 19.10.1968 , s.2.

Kapitel II

Familjemedlemmar

Artikel 5

1. Medlemsstaterna skall, enligt detta direktiv och med iakttagande av villkoren i kapitel IV, tillåta inresa och bosättning för följande familjemedlemmar:

(a) sökandens make/maka eller sökandens ogifta partner, om denna har en varaktig relation med sökanden och lagstiftningen i den berörda medlemsstaten likställer ogifta par med gifta par,

(b) minderåriga barn till sökanden och dennes make/maka eller ogifta partner, inbegripet barn som adopterats i enlighet med ett beslut som fattats av den berörda medlems statens behöriga myndighet eller ett beslut som erkänts av denna myndighet,

(c) minderåriga barn, inbegripet barn som har adopterats av sökanden eller dennes make/maka eller ogifta partner, om en av de två har vårdnad om och försörjningsansvar för barnet; om vårdnaden är delad krävs den andra förälderns medgivande,

(d) släktingar i uppstigande led till sökanden eller till dennes make/maka eller ogifta partner, om de är beroende av dem för sin försörjning och inte har något annat familjemässigt stöd i ursprungslandet,

(e) myndiga barn till sökanden eller dennes make/maka eller ogifta partner, om de är ogifta och om de av hälsoskäl objektivt sett inte kan försörja sig själva.

2. Vid polygama äktenskap där sökanden redan har en maka som bor tillsammans med honom på en medlemsstats territorium, skall den berörda medlemsstaten inte tillåta inresa och bosättning för en annan maka och inte heller för hennes barn. Inresa och bosättning för barn till en annan maka skall tillåtas om barnets bästa kräver det.

3. Minderåriga barn enligt punkt 1 b och c får inte ha uppnått legal myndighetsålder i den berörda medlemsstaten och får inte vara gifta.

4. Om sökanden är en flykting skall medlemsstaterna underlätta återföreningen med andra familjemedlemmar som inte anges i punkt 1, om de är beroende av sökanden för sin försörjning.

5. Medborgare i tredje land som är bosatta i en medlemsstat för studier får inte återförenas med släktingar i uppstigande led enligt definitionen i punkt 1 d.

Artikel 6

Om en flykting är minderårig utan medföljande vuxen får medlemsstaterna

(a) tillåta inresa och bosättning i familjeåterföreningssyfte för släktingar i uppstigande led utan att tillämpa villkoren i artikel 5.1 d,

(b) tillåta inresa och bosättning i familjeåterföreningssyfte för andra familjemedlemmar som inte anges i artikel 5, om den minderårige inte har några släktingar i uppstigande led eller om det är omöjligt att hitta dem.

Kapitel III

Ingivande och prövning av ansökan

Artikel 7

1. För att utöva sin rätt till familjeåterförening skall sökanden ge in en ansökan om inresa och bosättning för en eller flera familjemedlemmar till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där han eller hon är bosatt. Ansökan skall åtföljas av skriftliga bevis för familjebanden och för att villkoren i artiklarna 5 och 8 och, i förekommande fall, artiklarna 9 och 10 är uppfyllda. Ansökan skall ges in när familjemedlemmarna befinner sig utanför den berörda medlemsstatens territorium.

2. Med avvikelse från punkt 1, skall den berörda medlemsstaten i särskilda fall eller av hänsyn till humanitära skäl pröva en ansökan som ges in när familjemedlemmarna redan befinner sig på dess territorium.

3. Efter att ha prövat ansökan skall medlemsstatens behöriga myndigheter inom sex månader skriftligen underrätta sökanden om beslutet. Ett beslut om avslag skall motiveras.

4. Om sökanden är en flykting och inte kan lägga fram bevis för sina familjeband, skall medlemsstaterna beakta andra bevis för att familjebanden föreligger. Ett beslut om avslag på ansökan får inte uteslutande bygga på avsaknad av bevismaterial.

5. Vid prövningen av ansökan skall medlemsstaterna ta vederbörlig hänsyn till att minderåriga barns intresse skall komma i främsta rummet.

Kapitel IV

Materiella villkor för utövandet av rätten till familjeåterförening

Artikel 8

1. Medlemsstaterna får vägra inresa och bosättning för familjemedlemmar av hänsyn till allmän ordning, inre säkerhet och allmän hälsa.

2. Hänsyn till allmän ordning eller inre säkerhet skall grunda sig uteslutande på den berörda familjemedlemmens eget uppförande.

3. Den berörda medlemsstatens behöriga myndighet får inte avslå en ansökan om förnyelse av ett uppehållstillstånd eller avvisa/utvisa någon från territoriet endast på grund av sjukdom eller invaliditet som uppkommit efter det att uppehållstillståndet har utfärdats.

Artikel 9

1. När ansökan om familjeåterförening ges in får den berörda medlemsstaten begära att sökanden lägger fram bevis för att han eller hon förfogar över

(a) en bostad med en boendeyta som minst motsvarar en bostad som erhållits enligt socialtjänstlagen eller liknande och som uppfyller medlemsstatens gällande allmänna bestämmelser om säkerhet och sanitära förhållanden,

(b) en heltäckande sjukförsäkring i den berörda medlemsstaten, som omfattar sökanden och hans eller hennes familjemedlemmar,

(c) stabila tillgångar som är lika stora som eller överstiger den nivå under vilken den berörda medlemsstaten får bevilja socialbidrag.

Om första stycket inte kan tillämpas, skall sökandens tillgångar överstiga eller vara åtminstone lika stora som den lägsta folkpension som betalas ut av den berörda medlemsstaten.

2. Medlemsstaterna får uppställa villkoren i punkt 1 om bostad, sjukförsäkring och tillgångar endast för att säkerställa att sökanden har förmåga att försörja sin återförenade familj utan att ta offentliga medel i anspråk. Villkoren får inte leda till diskriminering mellan medlemsstatens medborgare och medborgare i tredje land.

3. Punkt 1 är inte tillämplig om sökanden är en flykting.

Artikel 10

1. Medlemsstaterna får kräva att sökanden skall ha varit lagligen bosatt på deras territorium under en tid som inte får överstiga ett år innan han eller hon kan återförenas med sina familjemedlemmar.

2. Punkt 1 är inte tillämplig om sökanden är en flykting.

Kapitel V

Inresa och bosättning för familjemedlemmar

Artikel 11

1. När ansökan om inresa för familjeåterförening har godkänts skall den berörda medlemsstaten ge familjemedlemmarna tillstånd till inresa. Medlemsstaten skall underlätta för dessa personer att erhålla de viseringar som krävs, även transitviseringar. Sådana viseringar skall vara kostnadsfria.

2. Den berörda medlemsstaten skall för familjemedlemmarna utfärda ett uppehållstillstånd, som kan förnyas och som har samma giltighetstid som sökandens. Om sökandens uppehållstillstånd är permanent eller har obegränsad giltighetstid, får medlemsstaterna begränsa familjemedlemmarnas första uppehållstillstånd till ett år.

Artikel 12

1. Sökandens familjemedlemmar har samma rätt som unionsmedborgare att få tillträde till

(a) utbildning,

(b) anställning eller egen företagsverksamhet,

(c) ytterligare utbildning, omskolning och information till anställda.

2. Medlemsstaterna får begränsa tillträdet till anställning eller egen företagsverksamhet för sådana släktingar i uppstigande led och myndiga barn som avses i artikel 5.1 d och e.

Artikel 13

1. Senast efter fyra års bosättning, och under förutsättning att familjebanden kvarstår, har make/maka eller ogift partner samt barn som nått myndighetsålder rätt till ett självständigt uppehållstillstånd, som är oberoende av sökandens uppehållstillstånd.

2. Medlemsstaterna får bevilja ett självständigt uppehållstillstånd för myndiga barn och släktingar i uppstigande led som avses i artikel 5.1 d och e.

3. Om personer som rest in i medlemsstaten för familjeåterförening och varit bosatta där i minst ett år blir änklingar/änkor, skiljer sig, separerar eller om släktingar i upp- eller nedstigande led avlider, får dessa personer ansöka om ett självständigt uppehålls tillstånd. Om särskilt svåra situationer kräver det skall medlemsstaterna bifalla sådana ansökningar.

Kapitel VI

Sanktioner och rättsmedel

Artikel 14

1. Medlemsstaterna får avslå en ansökan om inresa och bosättning för familjeåterförening, återkalla uppehållstillstånd eller avslå en ansökan om förnyelse av uppehållstillstånd om det är fastställt

(a) att familjemedlemmarnas tillstånd till inresa och/eller bosättning erhållits genom urkundsförfalskning eller bedrägeri, eller

(b) att ett äktenskap ingåtts eller en adoption utförts uteslutande för att ge den berörda personen möjlighet att resa in och bosätta sig i en medlemsstat.

2. Medlemsstaterna skall utföra punktvisa kontroller när det finns välgrundade misstankar.

Artikel 15

Om ett uppehållstillstånd återkallas eller inte förnyas eller om en åtgärd för avvisning/utvisning vidtas gentemot sökanden eller dennes familjemedlemmar, skall medlemsstaterna ta vederbörlig hänsyn till arten och stabiliteten av den berörda personens familjeband och varaktigheten av bosättningen i medlemsstaten samt förekomsten av familjemässig, kulturell eller social anknytning till ursprungslandet.

Artikel 16

Om en ansökan om familjeåterförening avslås, om ett uppehållstillstånd inte förnyas eller återkallas eller om en åtgärd för avvisning/utvisning vidtas, skall sökanden och dennes familjemedlemmar ha tillgång till rättsmedel i den berörda medlemsstaten.

Artikel 17

Medlemsstaterna skall bestämma det påföljdssystem som är tillämpligt på överträdelser av nationella bestämmelser som har utfärdats enligt detta direktiv och skall vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa att dessa påföljder kan införas. Påföljderna skall vara effektiva, väl avvägda och avskräckande. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den dag som anges i artikel 19, och alla senare ändringar som gäller dem utan dröjsmål.

Kapitel VII

Slutbestämmelser

Artikel 18

Senast två år efter utgången av den tidsfrist som fastställs i artikel 19 skall kommissionen till Europaparlamentet och rådet överlämna en rapport om genomförandet av detta direktiv i medlemsstaterna samt vid behov lämna förslag till nödvändiga ändringar.

Artikel 19

Medlemsstaterna skall senast den 31 december 2002 anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall omedelbart underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

Artikel 20

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 21

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

Rådets direktiv 64/221/EEG av den 25 februari 1964 om samordningen av särskilda åtgärder som gäller utländska medborgares rörlighet och bosättning och som är berättigade med hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa [8].

[8] EGT 56, 4.4.1964, s. 850/64.

Rådets direktiv 68/360/EEG av den 15 oktober 1968 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer [9].

[9] EGT L 257, 19.10.1968, s. 13.

Kommissionens förordning (EEG) nr 1251/70 av den 29 juni 1970 om arbetstagares rätt att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställda där [10].

[10] EGT L 142, 30.6.1970, s. 24.

Rådets direktiv 73/148/EEG av den 21 maj 1973 om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medborgare i medlemsstaterna i fråga om etablering och tillhandahållande av tjänster [11].

[11] EGT L 172, 28.6.1973, s. 14.

Rådets direktiv 75/34/EEG av den 17 december 1974 om rätten för medborgare i en medlemsstat att stanna kvar inom en annan medlemsstats territorium efter att där ha drivit egen rörelse [12].

[12] EGT L 14, 20.1.1975, s. 10.

Rådets direktiv 90/364/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning [13].

[13] EGT L 180, 13.7.1990, s. 26.

Rådets direktiv 90/365/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som inte längre är yrkesverksamma [14].

[14] EGT L 180, 13.7.1990, s. 28.

Rådets direktiv 93/96/EEG av den 29 oktober 1993 om rätt till bosättning för studerande [15].