•k * 
it it EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 24.1.1996 
KOM(96) 10 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
UTMANINGAR FÖR DEN EUROPEISKA FÖRSVARSINDUSTRIN 
ETT BIDRAG TILL INSATSERNA PÅ EUROPEISK NIVÅ 

Innehållsförteckning 
1. Inledning 
2. Utmaningarna 
2.1 Ekonomiska och industriella utmaningar 
2.1.1 Industriell struktur och utveckling 
2.1.2 Omstrukturering och konkurrenskraft 
2.1.3 Marknadsfragmentering och hinder för industriell integrering över 
gränserna 
2.1.4 Samverkan mellan civil och militär teknik 
2.2 Politiska och säkerhetsmässiga utmaningar 
2.2.1 Den europeiska säkerhets- och försvarsidentiteten 
2.2.2 Regeringskonferensen 
3. Aktörerna och åtgärderna 
3.1 Europeiska unionen: främja samverkan mellan olika åtgärder 
3.1.1 Instrument som kan användas inom E(i:s ram 
3.1.2 Instrument som kan användas inom ramen tor den gemensamma 
utrikes- och säkerhetspolitiken 
3.2 Närmare samarbete mellan VEU och EU 
3.2.1 Relationerna mellan EU och VEU 
3.2.2 En europeisk försvarsmyndighet 
4. Gemenskapsinstrument och gemenskapsåtgärder av relevans för 
försvarsindustrin 
4.1 Den inre marknaden och den teknologiska basen 
4.1.1 Offentlig upphandling 
4.1.2 Handel inom gemenskapen 
4.1.3 Forskning och teknologisk utveckling 
4.1.4 Standardisering och teknisk harmonisering 
4.1.5 Konkurrenspolitik 
4.1.6 Strukturfonderna 
4.2 Den externa dimensionen 
4.2.1 Exportpolitik 
4.2.2 Kontroll av export av produkter och teknologier med både civilt 
och militärt användningsområde (strategiska produkter och 
teknologier) 
4.2.3 Importtullar på militär utrustning 
4.2.4 Handelsrelationer 
5. Slutsatser 
Bilagor 
Statistiska tabeller 
Förteckning över europeiska sammanslagningar/fusioner? inom försvarsindustrin 
1. Inledning 
Försvarsindustrin slår inför en helt förändrad ekonomisk och politisk situation som 
nödvändiggör insatser som går utöver den rent nationella ramen. 
Slutet på det kalla kriget, som avsevärt minskat det hot som hängt över den europeiska 
kontinenten, har tillåtit en minskning av den militära budgeten och en ökad omställning 
av de berörda industrierna. Kravet på försvarsindustrin att väsentligt minska sin 
verksamhet har haft direkta och betydande effekter både på sysselsättningen, som har 
minskat med 37 %, från 1,6 till 1 miljon sedan 1984, vilket slagit hårt särskilt mot vissa 
regioner och på Europeiska unionens produktiva bas och innovationskapacitet som 
helhet. Under denna period har de ekonomiska problemen bestått och till och med 
förvärrats. De beror inte enbart på nedskärningen av försvarsutgifterna, utan också på den 
ökade internationella konkurrensen och, framför allt, den anakroniska fragmenteringen av 
de europeiska försvarsmarknaderna. 
Med anledning av detta växer det nu fram en attityd till förmån för insatser på 
unionsnivå. Å ena sidan har sektorns kris lett till att industriidkare och industripolitiskt 
ansvariga i medlemsstaterna har uppmuntrat unionen, särskilt kommissionen, att 
acceptera sitt ansvar. För det andra har de initiativ som tagits inom Västeuropeiska 
unionen, VEU, och inom ramen för Maastrichtfördragets andra pelare åstadkommit 
öppningar för att inrätta en europeisk försvarsmaterielpolitik. En informell grupp experter 
från EU och VEU lade den 30 juni 1995 fram en rapport med möjligheter, förslag och 
rekommendationer för att inrätta en sådan europeisk försvarsmaterielpolitik. I juli 1995 
skapade Coreper en särskild tvärvetenskaplig arbetsgrupp för att utifrån den informella 
gruppens rapport identifiera vilka områden som kan behandlas inom ramen för unionen. 
För detta ändamål skall den formulera rekommendationer för uppföljningen inom ramen 
för gemenskapen eller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, GUSP, och vid 
behov föreslå särskilda åtgärder, utan att detta påverkar kommissionens behörighet enligt 
Fördraget om upprättandet av den Europeiska gemenskapen. Det här meddelandet är en 
del i detta arbete. 
Orsakerna till de svårigheter försvarsindustrin står inför är delvis ekonomiska och delvis 
politiska. Följaktligen måste båda dessa aspekter beaktas i en analys av industrins 
faktiska problem och vid utarbetandet av möjliga europeiska åtgärder. 
Även om det är uppenbart att ett globalt tillvägagångssätt i detta sammanhang är av stor 
betydelse, är inrättandet av en europeisk säkerhets- och försvarsidentitet icke desto 
mindre en process på lång sikt. Å andra sidan är situationen i försvarsindustrin sådan att 
om inget initiativ tas i tid riskerar hela sektorer av den berörda ekonomin att försvinna, 
med ytterligare tunga förluster av arbetstillfällen, i synnerhet med hänsyn till den ökade 
internationella konkurrensen. Detta kräver en lämplig europeisk reaktion. 
Dessutom kommer införandet av mekanismer baserade på ekonomisk effektivitet, särskilt 
i upphandlingspolitiken, att tillåta en mer rationell användning av budgetresurserna, med 
mycket omfattande besparingar till följd, vilket kommer att innebära betydande 
besparingar för skattebetalarna. Enligt en studie kan dessa besparingar uppgå till mellan 5 
och 11 miljarder ecu per år. 
Utifrån detta behov av handling fokuseras detta meddelande pä insatser på grundval av 
befintliga gemenskapsinstrument, som därför faller under områden där den Europeiska 
gemenskapen i sig har lämplig behörighet och erfarenhet. Dessa åtgärder kan eventuellt 
användas i kombination med GUSP. Följaktligen kan de vidtas på kort sikt och utgöra ett 
inledande svar på försvarsindustrins problem och ett första bidrag till processen att bygga 
upp en europeisk säkerhets- och försvarsidentitet. 
I tillvägagångssättet har kommissionen grundat sig på de principer som nämns i dess 
meddelande om en "Politik för en förbättrad industriell konkurrenskraft i Europeiska 
unionen" (KOM(94) 319, 14.9.1994). 
2. Utmaningarna 
Under kommande år måste Europeiska unionen möta ett antal utmaningar i syfte att 
inrätta en europeisk säkerhets- och försvarsidentitet och bevara en konkurrenskraftig 
teknologisk och industriell bas. Försvarsindustrins överlevnad hänger på dess förmåga att 
genomföra en sammanhängande strategi som svar pä dessa ulmaningar. 
2.1 Ekonomiska och industriella utmaningar 
2.1.1 Industriell struktur och utveckling 
Den årliga tillverkningen av försvarsutrustning i Europeiska unionen är för närvarande 
värd upsskattningsvis 50 miljarder ecu, vilket utgör ca 3 procent av den totala 
industriproduktionen. Det är något mindre än hälften av USA:s 
försvarsindustriproduktion. Ett växande antal försvarstekniker, komponenter och tjänster 
har både civilt och militärt användningsområde. Denna utveckling har gjort det allt 
svårare att definiera gränserna för "försvarsindustrin" och har gjort det allt mer ohållbart 
att isolera försvarsindustrin från den civila industrin. Proportionerna mellan civil och 
försvarsanknuten verksamhet varierar från företag till företag och från industri till 
industri. I den europeiska rymdindustrin utgör t.ex. försvarsverksamheten ungefär 40 % 
av omsättningen. 
Utvecklingen och produktionen av försvarsutrustning sysselsätter direkt för närvarande 
ungefär 600 000 personer i EU. Ytterligare 400 000 arbetstillfällen skapas indirekt i 
leverantörs- och serviceindustrier. 
Omkring 70 % av försvarsförsäljningen sker från rymd- och elektronikindustrin. Mycket 
av mervärdet bakom vapensystem och annan försvarsutrustning kommer emellertid från 
företag som levererar komponenter och delsystem, som i de llesta fall är små eller 
medelstora företag (SME). 
Ungefär 90 % av EU:s sammanlagda produktion av försvarsutrustning är starkt 
koncentrerad till vissa medlemsstater: Frankrike, Förenade kungariket, Tyskland, Italien 
och Sverige 
En väsentlig del av den europeiska försvarsindustrin är offentlig eller halvoffentlig, 
särskilt i Frankrike, Italien och Spanien (även om graden av statlig kontroll varierar). 
Den inhemska efterfrågan pä europeisk försvarsutrustning har fallit sedan 1987, då de 
llesta medlemsstaterna i EU började minska sin försvarsbudget. De sammanlagda 
militära utgifterna minskade reellt med 5,3 % mellan 1987 och 1994, vilket visas i tabell 
1 i bilagan, medan upphandlingen av tunga vapen föll reellt med 28,5 % under samma 
period, vilket visas i diagram 1 i bilagan. EU:s import av tunga konventionella vapen från 
tredje land har däremot inte minskat på motsvarande sätt. 
Den minskande efterfrågan, särskilt från utvecklingsländer, har praktiskt taget halverat 
den sammanlagda vapenmarknaden under det senaste decenniet enligt SIPRI.s statistik1. 
Den europeiska industrin har bibehållit en femtedel av världsmarknadsexporten av tunga 
konventionella vapen mellan perioden 1984-1988 och 1993, men den absoluta mängden 
har reellt halverats, vilket framgår av diagram 2 i bilagan. Jämfört med Förenta staterna, 
däremot, har Europeiska unionen förlorat mark. 
2.1.2 Omstrukturering och konkurrenskraft 
Den industriella omstruktureringen förväntas fortsätta, med betydande 
kapacitetsminskningar även om många företag redan har vidtagit omfattande åtgärder. 
Omstrukturering 
En omställning av militär produktion till civilt inriktad produktion "på fabriksnivå" anser 
de flesta företag inte vara en genomförbar strategi. Bortsett från de enorma 
investeringskostnaderna och svårigheterna för nytillkomna att få tillgång till de 
etablerade civila marknaderna hindras omställningen av skillnaden mellan å ena sidan 
produktion av försvarsmateriel, som styrs av teknologi och regeringsspecifikationer, och 
å andra sidan civila marknader, som huvudsakligen är prisstyrda och där marknadsföring 
spelar en betydande roll. Däremot har en omställning i betydelsen omplacering av ett 
företags F&U-bas från försvarsinriktat arbete till ett tekniskt närstående område visat sig 
genomförbart för ett antal företag som redan har verksamhet som inte är 
försvarsanknuten. 
Statistiken för vapenhandel, som sammanställts och publicerats av S1PRI (Stockholm 
International Peace Research Institute) har delvis byggts på uppskattning, eftersom officiella 
uppgifter inte ger en heltäckande bild. 
En del av den totala minskningen av överkapaciteten har skett genom en total avveckling 
av försvarsverksamheten i företag som antingen har valt att koncentrera sig på det de 
definierar som sin kärnverksamhet eller på att expandera den civila sidan av sin 
verksamhet. 
Oftare har emellertid rationaliseringen av den europeiska försvarsindustrins bas omfattat 
någon form av överenskommelse mellan företag. Fusioner och övertaganden har hittills 
huvudsakligen skett inom de nationella gränserna, eftersom hindren för förvärv över 
gränserna på försvarsområdet fortfarande är betydande. Inom EU finns det många 
exempel på nationell konsolidering av försvarsindustrin genom fusioner. 
Överenskommelser över gränserna, såsom GIAT Industries övertagande av den belgiska 
tillverkaren av små vapen FN Herstal 1991, förblir ett undantag. 
På senare år har konsolideringen av försvarsindustrin fortskridit mycket snabbare i 
Förenta staterna än i Europa. Efter några "mega-fusioner" och övertaganden är de tio 
största amerikanska försvarsföretagen nu i genomsnitt dubbelt så stora som de tio största 
europeiska försvarsföretagen.3 
Det mesta av den konsolidering som har minskat de allmänna utgifterna, 
överskottstillverkningen och maskinkapaciteten har skett inom de nationella gränserna. 
De ekonomiska vinsterna från ytterligare nationell konsolidering minskar och tycks nu 
vara mycket mindre än de potentiella vinsterna frän industriell integrering över 
gränserna. 
Konkurrenskraft 
Vid en bedömning av den europeiska försvarsindustrins totala internationella 
konkurrenskraft kan exportresultaten samt företagens lönsamhet och teknologiska 
förmåga ge vissa antydningar om industrins konkurrensmässiga position, men det är bara 
meningsfullt att tala om konkurrenskraft för de företag och produkter som faktiskt utsätts 
för internationell konkurrens. 
- I Förenade kungariket är en stor del av industrin nu grupperad runt British Aerospace och GEC 
och ytterligare koncentration har skett (CiEC:s övertagande av VSF.L - ett ubåtsföretag/skeppsvarv 
i Barrow). 
-1 Tyskland spelar Daimler Benz Aerospace en nyckelroll. 
-1 Italien domineras scenen av Finmeccanica. 
- I Frankrike är den nationella konsolideringen jämnare utspridd pä förelagen. 
Belysande exempel på omstruklturerings- och konsolideringsprocessen i USA är följande: 
- Lockheads köp av General Dynamics stridsflygplansdivision 1993. 
- Northrops övertagande av Grumman 1994. 
- Den avtalade fusionen mellan Lockhead och Martin Marietta 1994, följt av köpet av Loral 1996. 
- Samtalen på senare tid mellan Boeing och Mc Donnel Douglas om en möjlig fusion mellan 
deras civila och försvarsanknutna verksamheter (1995). 
Jämfört med den amerikanska industrin har EU:s industri förlorat mark och exporterar nu 
mindre än hälften så mycket som den amerikanska. Många av förändringarna i de relativa 
exportresultaten är kopplade till internationella politiska händelser, som slutet på 
konfrontationen mellan öst och väst, Gulfkriget 1990/1991 och Sovjetunionens 
sönderfall. Förändringar i den nationella vapenexportpolitiken, inbegripet exportbidrag, 
har utan tvekan också haft betydelse. I detta sammanhang hade den amerikanska 
industrin, delvis tack vare politiska påtryckningar för att främja den, börjat förbättra sina 
exportresultat gentemot EU-industrin under de relativt stabila internationella politiska 
förhållandena under 1980-talet. 
De ovan nämnda faktorerna antyder också att en del av förändringen beror på 
förändringar i de underliggande konkurrensmässiga positionerna, t.ex. den betydande 
devalueringen av den amerikanska dollarn jämfört med europeiska valutor sedan 1985 
som blev en tung börda för de europeiska försvarsföretagens konkurrenskraft. Vid G7-
mötet i Halifax påpekades vilka risker sådana fluktuationer innebär för en bärkraftig, 
icke-inflatorisk tillväxt och en fortsatt expansion av den internationella handeln. EU och 
USA uppmuntras därför att mer aktivt motverka obalansen mellan den amerikanska 
dollarn och EU:s valutor. I slutsatserna från den transatlantiska näringslivsdialog som 
nyligen genomfördes i Sevilla betonades vikten av att främja en stabilare valutasituation. 
Den amerikanska industrins starka konkurrensposition jämfört med den europeiska 
industrin illustreras bäst med hjälp av statistiken för enskilda medlemsstaters import av 
försvarsutrustning, dvs. även handel inom EU: 75 % av de importerade tunga 
konventionella vapnen kom från USA under perioden 1988-1992. Försämringen av den 
europeiska försvarsindustrins konkurrensmässiga position är också ett resultat av den 
bilaterala handelsbalansen mellan EU och USA för tunga konventionella vapen, som var 
10/1 till förmån för Förenta staterna under perioden 1988-92 (se tabell 4 i bilagan). 
Men exportresultaten kan inte ge en fullständig bild av den internationella 
konkurrenskraften, särskilt på ett område där handels- och inköpsbeslut sällan fattas 
enbart på kommersiell och ekonomisk grund. Ur företagens perspektiv är lönsamheten 
det viktigaste beviset på konkurrenskraft. 
För de europeiska försvarsföretagen är situationen blandad i detta avseende. Ett 
betydande antal av de stora vapentillverkarna har under senare år förlorat pengar på sin 
försvarsverksamhet, vissa av dem under många år. Andra företag har fortsatt att driva 
verksamhet med lönsamt resultat på försvarsområdet och har varit relativt framgångsrika 
på exportmarknaderna. 
En bedömning av den europeiska industrins teknologiskt starka och svaga punkter på 
försvarsområdet är också svår och till viss del subjektiv. Det amerikanska 
försvarsdepartement har försökt jämföra de amerikanska och europeiska 
utvecklingsmöjligheterna med avseende på 20 så kallat kritiska teknologier. 
Del amerikanska försvarsdepartementet anser .ill den europeiska industrin inte "pä något 
väsentligt sätt leder" USA inom någon av sektorerna men kan "bidra pä ett betydande 
sätt" inom sju sektorer. ' 
På övergripande industrinivå innebär de tidigare nämnda siffrorna starka indikationer på 
att den europeiska försvarsindustrin har upplevt en försämring av sin konkurrensposition 
gentemot den amerikanska industrin sedan 1980-talet. För jämförbar utrustning som 
tillverkas med stordriftsfördelar har den amerikanska industrin normalt bättre 
konkurrenskraft prismässigt än den europeiska industrin, eftersom den inhemska 
marknaden är mer än dubbelt så stor som marknaderna i EU:s medlemsstater tillsammans 
och ca sju gånger strörre än den största nationella europeiska marknaden. Denna 
strukturella fördel för den amerikanska industrin ökar med en nedgång i den totala 
efterfrågan och med teknologiska framsteg, samt även med den envisa fragmenteringen 
av EU-marknaden. 
2.1.3. Marknadsfragmentering och hinder för industriell integrering över 
gränserna 
Marknadsfragmentering 
Eftersom den konkurrensmässiga styrkan är kopplad till förmågan att utnyttja 
stordriftsfördelar kan den europeiska försvarsindustrins konkurrenssituation, enligt 
beskrivningen ovan, delvis förklaras med fragmenteringen av den europeiska marknaden 
för försvarsutrustning. Denna fragmentering avspeglar medlemsstaternas allmänt 
utbredda och traditionella praxis att gynna nationella leverantörer, eller, om sådana 
saknas, leverantörer från NATO-länder, i sin upphandling av försvarsutrustning. 
Någon verklig europeisk marknad för försvarsutrustning finns knappast, eftersom den 
inomeuropeiska handeln bara uppgick till 3-4 % av EU-medlemsstaternas totala 
upphandling av tunga konventionella vapen under perioden 1988-92. För komponenter 
och delsystem är marknaden emellertid mer internationell. 
Marknadsfragmenteringen har skapat ett antal konkurrensmässiga nackdelar för 
försvarsindustrin i Europeiska unionen: 
* Den har hindrat ett fullt utnyttjande av stordriftsfördelar vid tillverkningen av 
försvarsmeateriel. Den begränsade storleken på nationella order har medfört att 
många projekt är beroende av osäkra exportkontrakt för sin ekonomiska 
genomförbarhet. 
* Bristen på allvarlig konkurrens vid många inhemska försvarskontrakt har lett till 
ineffektivitet i utvecklingen och tillverkningen av vapensystem. Detta är särskilt 
fallet när kontrakt tilldelas på basis av självkostnad plus rimlig vinst - en 
kontraktsform som emellertid försvinner mer och mer. 
Maskinintelligens och robotteknik, simulering och modellförsök, vapensystemmiljö, 
atmosfärdrivning, material med hög energikapacitet, kompositmaterial och bioteknologi. De 20 
kritiska teknologierna finns förtecknade i tabell 5 i bilagan. 
* I internationella samarbetsprogram, som är mer och mer nödvändiga av 
teknologiska och ekonomiska anledningar, har ineffektiv arbetsdelning och 
"kompensationer" mellan länder och deras respektive "inhemska leverantörer" 
bidragit till överkapacitet och extra kostnader och har inte tillåtit en integrering av 
nationella industrier utifrån konkurrensmässiga fördelar. 
Industriell integration över gränserna 
Olika former av industriellt samarbete över gränserna har funnits flera decennier på 
försvarsområdet: företag från olika länder deltar i projektspecifikt samarbete och 
samriskföretag och, i mindre utsträckning, strategiska allianser (inklusive kompletta, 
gemensamt ägda dotterbolag). Samarbetsprogram för försvarsmateriel är nu det 
vanligaste sättet att hantera de oöverkomliga kostnaderna för rent nationella strategier för 
utveckling och tillverkning av stora komplexa vapensystem i Europa. Det största 
europeiska samarbetsprojektet för försvarsmateriel är Eurofighter 2000 i vilket de stora 
rymdföretagen i Förenade kungariket, Tyskland, Italien och Spanien deltar. Ytterligare ett 
viktigt samarbetsprojekt är att utveckla ett europeiskt militärt transportflygplan baserat på 
ny teknologi för nästa århundrade inom Euroflag-konsortiet. Fem länder deltar för 
närvarande i programmet Future Large Aircraft. 
Samriskföretag över gränserna är ytterligare en form av industriellt samarbete som har 
blivit vanligare i den europeiska försvarsindustrin sedan 1980-talet. Som exempel på 
strategiska allianser kan nämnas samarbetet nellan Aerospatiale och Daimler-Benz 
Aerospace för att utveckla, tillverka och saluföra helikoptrar (Eurocopter)5 och det 
planerade inrättandet av ESI (European Satellites Industry) och EMI (European Missiles 
Industry) pä området missiler och satelliter, eller Thomsons köp nyligen av en andel om 
25 % i den spanska försvarselektronikti 11 verkaren Indra. 
Samriskföretag är normalt industriledda, men upprättas med godkännande av 
regeringarna i de länder där de berörda företagen finns. De kan vara ett effektivt sätt att 
kombinera olika företags teknologiska möjligheter, men är mindre effektiva i fråga om att 
minska kostnaderna för utveckling och tillverkning och öka produkternas allmänna 
prestanda. Internationellt samarbete med Förenta staterna eller andra tredjeländer är 
vanligtvis en följd av "kompensationsavtal" om inköpskontrakt med andra icke­
producerande länder. 
Möjligheterna för försvarsinriktade företag i EU att rationalisera och konsolidera sin 
verksamhet genom samgående eller försäljning över gränserna begränsas av minst fem 
faktorer: 
* En gränsöverskridande omstrukturering av försvarsindustrin kräver i de flesta fall 
att regeringen godkänner en sådan. Detta är inte troligt utifrån synpunkten att 
landets säkerställda tillgång till strategisk försvarsutrustning skulle äventyras av 
gränsöverskridande rationalisering som väsentligt skulle minska den nationella 
försvarsindustri basen eller göra den mycket specialiserad. 
Euromissile var det första samriskliknande samarbetsarrangemanget av betydelse på detta område. 
Det inleddes 1972 av Aérospatiale och MBB (nu en del av Deutsche Aerospace). 
* Förhållandet mellan regeringen och de torsvarsinriktade företagen skiftar 
betydligt mellan olika medlemsstater. I vissa länder ägs eller kontrolleras en 
betydande andel av industrin av staten, i andra finns det mer distans mellan dem. 
Denna skillnad är ett hinder för gränsöverskridande industriell integration som går 
längre än samriskföretag. Denna situation skapar inte enbart snedvridning på 
exportnivå, utan påverkar också utvecklingen av inomeuropeiska strategier, 
särskilt industriellt samarbete. 
* Vapenexportpolitiken, inklusive politiken för kontroll av vapenexport, skiljer sig 
väsentligt mellan medlemsstaterna. Ett företags attraktivitet som samarbetspartner 
beror bland annat på dess förmåga att få exportlicenser från den egna regeringen. 
* Ett annat hinder är skillnaden mellan nationella krav på försvarsutrustning, samt 
tidsplaneringen för order och de strategiska principer utrustningen behövs för. 
Endast en gemensam definition av operativa krav skulle helt avskaffa detta hinder 
för integreringen av försvarsindustrin. 
* Slutligen saknas transnationella juridiska strukturer (som t.ex. 
europabolagsstadgar) samt ett erkännande av att transnationella partnerskap är 
berättigade till stöd i den nationella forskningsbudgeten. 
2.1.4 Samverkan mellan civil och militär teknik 
Europeiska unionens åtgärder för att underlätta en integration av den industriella 
verksamheten inom försvarssektorn måste ta hänsyn inte enbart till vapensektorns 
specifika karaktär, utan även till dess allt tätare kopplingar till den civila sektorn 
(tekniker, komponenter, produkter och installationer av produkter med dubbelt 
användningsområde) för att uppmuntra utvecklingen av teknisk och industriell 
samverkan mellan dessa sektorer på europeisk nivå. 
Traditionellt har det hävdats att F&U inom försvarsområdet skapar externa fördelar i 
form av innovationer till nytta för ekonomins civila sida (den sä kallade spin-off-
effekten). Sedan 1960-talet har emellertid förhållandet mellan militär och civil teknologi 
förändrats: försvarsindustrin förlitar sig mer och mer på den civila sektorns tekniska 
dynamik genom att i allt större utsträckning utnyttja tekniker, komponenter och produkter 
av civilt ursprung ("spin-in"-effekten). I och med att lörsvarsanknuten F&U och 
produktion utgör en allt mindre del av den högteknologiska verksamheten har de 
teknologiska resultaten främst kommit att bero på företagens förmåga att klara 
gränssnittet mellan civil och militär teknologi. De måste bli bättre på att assimilera civil 
hård- och mjukvara i försvarsutrustning, organisera F&U-program runt tekniker med 
både civilt och militärt användningsområde och att överföra kunskap och expertis över 
den civila-militära skiljelinjen. 
11 
Försvarsanknutna företag som har verksamhet både pä civila marknader och 
försvarsmarknader har ett intresse i och en viktig roll att spela vad gäller alt utnyttja 
samverkan mellan civil verksamhet och försvarsvcrksamhct. Ett okande antal av dem gör 
detta och övervinner därigenom avståndet mellan sin civila och försvarsanknutna 
verksamhet, men alltför ofta förblir en sådan åtskillnad ett hinder för samverkan mellan 
företag som har gått in i europeiska strategiska allianser för sin civila verksamhet men 
ännu inte för sin försvarsverksamhet. Dessutom behöver samverkan inom företag också 
uppmuntras, inom och över gränserna. 
Under många år har det varit ett huvudsakligt mål för den amerikanska forsknings- och 
försvarsupphandlingspolitiken att främja en omställning till produktion för dubbla 
användningsområden, vilket leder till en mer integrerad militär-civil teknologi- och 
industribas. Den sammanlagda europeiska F&U-insatsen inom försvarssektorn, som 
endast utgör en tredjedel av den amerikanska, minskar och är jämförelsevis mer 
fragmenterad. Det är därför väsentligt, om Europa skall kunna bevara en teknologibas 
och forskningsförmåga (särskilt dess forskningslag) som är konkurrenskraftig och 
tillräckligt autonom, att inte enbart effektiviteten i dess F&U-insatser förbättras genom 
ett mer systematiskt samarbete och större ömsesidigt beroende, utan att den även 
maximalt utnyttjar de civila F&U-insatserna genom ökad samverkan mellan den civila 
sektorn och försvarssektorn. 
Insatser görs, i olika utsträckning i olika medlemsstater, för att främja teknisk samverkan 
mellan civil och försvarsanknuten verksamhet. Dessa behöver uppmuntras och stärkas, 
även på europeisk nivå, för att optimera den sammanlagda användningen av F&U-
resurserna och för att underlätta omstruktureringen eller diversifieringen av 
försvarsindustrierna. Ett bra exempel på sådan konvergens är rymdverksamheten. 
Rymdindustrin har ett stort område som utgör gemensam bas för militär och civil 
tillämpning. I det avseendet har den amerikanska industrin länge utnyttjat 
försvarsprogram som språngbräda till kommersiella tillämpningar i rymden. Den 
önskvärda samverkan, som är av stor betydelse för Europa, kommer att identifieras i ett 
kommande meddelande om rymden. 
2.2 Politiska och säkerhetsmässiga utmaningar 
2.2.1 Den europeiska säkerhets- och försvarsidentiteten 
De förändringar i den internationella situationen och de strategiska perspektiven som 
följde med det kalla krigets slut föranleder en översyn av alla huvudaktörers 
säkerhetspolitik. På både nationell och multilateral nivå har man inlett en process för 
omstrukturering av försvarsstrukturerna. På lång sikt måste denna process säkerställa 
bland annat ett bättre utnyttjande av säkerhetsresurserna, parallellt med en kraftig 
minskning av försvarsbudgetarna. 
12 
Europas säkerhet är beroende av de västeuropeiska ländernas förmåga alt utgöra ett 
centrum för stabilitet och integration. Â ena sidan är spridningen av välståndet och den 
gradvisa anslutningen av alla de europeiska länder som så önskar till unionen viktiga 
beståndsdelar i en stabilitet genom integration. Å andra sidan utgör unionens framsteg på 
väg mot en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik det andra grundelementet i ett sådant 
centrum för stabilitet. En konsolidering av den Europeiska unionen, för att på lång sikt 
även omfatta en försvarspolitik, är alltså högt prioriterad. Ett stärkt samarbete på 
försvarutrustningsområdet är en huvudfaktor i försvarspolitiken. Unionen måste inte bara 
införa en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, utan måste även utveckla en 
vapenpolitik, särskilt eftersom vissa medlemsstater är bland de största producenterna, 
exportörerna och köparna av produkter som har anknytning till försvaret. 
I detta sammanhang kan gemenskapsinstrument, som vid behov anpassas, användas för 
försvarsindustrin. Dessa instrument skulle särskilt kunna anpassas så att de motsvarar 
säkerhetskraven och de politiska riktlinjer som är definierade inom ramen för GUSP. 
En positiv utveckling är att det kalla krigets slut har gjort det möjligt att minska 
försvarsbudgetarna. Pä lång sikt hade kravet på försvarsindustrin att väsentligt minska sin 
verksamhet, trots att man ansträngt sig för att genomföra en omställning till civil 
verksamhet, en direkt effekt pä den minskade arbetslösheten, särskilt i vissa regioner. Om 
de nödvändiga anpassningarna till omstruktureringen inte genomfors kan andra 
konsekvenser uppenbara sig på lång sikt, i form av en utarming av den europeiska 
industrins produktionsbas och innovationskapacitet. 
Ett upprätthållande och en förstärkning av den konkurrenskraftiga och tillräckligt 
självständiga industriella och teknologiska bas som Europa behöver för sin gemensamma 
försvarspolitik omfattar med nödvändighet en integrering av försvarsindustrin. Denna 
rationalisering möjliggör ett effektivare samarbete bäde vad gäller utveckling och 
produktion av militär hårdvara. De europeiska företagen blir effektivare och mer 
konkurrenskraftiga om de utvecklar samverkan, samarbete och till och med 
omstrukturering inom ramen lorden enhetliga marknaden. 
EU måste främja en utveckling av den egna basen för tekniker och produkter som är 
nödvändiga för det europeiska försvaret. EU måste följaktligen sträva efter att garantera 
en jämförbar effektiv tillgång till marknaderna i tredje land, vilket skulle minska det 
ensidiga beroendet av tredje land. 
Förverkligandet av en europeisk marknad för försvarsprodukter bör medföra att sektorns 
effektivitet förbättras och följaktligen att kostnaderna för köparna minskas. Detta 
påverkar försvarsmyndigheternas budget i positiv riktning. Försvarsmyndigheterna måste 
emellertid bevaka att marknaden tillhandahåller produkter som motsvarar de uppdrag de 
väpnade styrkorna ges. 
13 
Europa måste i allt högre grad utveckla sin operationella kapacitet för att avvärja och 
klara av regionala konflikter. Enligt VEU:s deklaration från Petersberg i juni 1992 och 
dess bidrag till det gemensamma försvaret enligt NATO- och VFU-fördragen består 
VEU:s uppgifter i att underhälla och återupprätta freden samt genomföra evakueringar 
och humanitära hjälpinsatser. Detta innebär att de berörda europeiska och nationella 
organisationerna måste planera och utveckla lämpliga utrustningar. 
Konstruktionen av en europeisk säkerhets- och lörsvarsidentitet är en lång process som 
emellertid redan har påbörjats. Fördraget om Europeiska unionen och deklarationen om 
VEU, som finns som bilaga till Fördraget om Europeiska unionen, ger en möjlighet att på 
europeisk nivå ta hänsyn till de politiska och säkerhetsmässiga restriktioner som måste 
forma varje åtgärd vad gäller försvarsindustrin. I det avseendet är det viktigt att notera att 
GUSP redan nu tillhandahåller en ram och instrument som kan bidra till att definiera 
sammanhang och prioriteringar för sådana åtgärder. VEU utvecklar sina egna resurser 
med målsättningen att förse Europas försvar med effektiva operationella möjligheter. Det 
är därför viktigt att säkra en viss parallellitet mellan EU:s och VEU:s arbete. 
2.2.2 Regeringskonferensen 
Regeringskonferensen inleds i slutet av mars 1996 lör all bland annat överlägga om 
utvecklingen av en gemensam säkerhets- och försvarspolitik, inbegripet 
försvarsmaterielaspekterna. Man behöver naturligtvis inte vänta på att slutsatserna från 
regeringskonferensen genomförs för att vidta europeiska åtgärder beträffande 
försvarsindustrin. Tvärtom underlättas de beslut som fattas under regeringskonferensen 
om de inblandade parterna inom industrin redan samarbetar och de offentliga 
myndigheterna redan har vidtagit särskilda åtgärder för denna sektor på europeisk nivå. 
Det kommer i synnerhet att underlätta för regeringskonferensen att tillhandahålla 
möjligheten till en europeisk försvarspolitik om man under tiden har upprätthållit en 
industri som är effektiv och som svarar mot de europeiska säkerhetsbehoven. 
Westendorprapporten, som har fått starkt stöd bland medlemsstaterna, hävdar att 
konferensen bör betänka hur man kan uppmuntra en utveckling av den europeiska 
operationella förmågan, främja ett närmare europeiskt samarbete inom 
försvarsmaterielområdet och säkerställa en högre grad av sammanhållning mellan 
insatser på det militära området och de politiska, ekonomiska eller humanitära aspekterna 
av den europeiska krishanteringen. 
3. Aktörerna och åtgärderna 
3.1 Europeiska unionen: främja samverkan mellan olika åtgärder 
På försvarsmarknaden följer utbud och efterfrågan speciella regler som dikteras utifrån 
den exklusiva roll som innehas av de offentliga myndigheterna, vilka huvudsakligen styrs 
av säkerhets- och utrikespolitiska krav. Det medför att försvarsfrågorna kan behandlas 
inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Den ekonomiska 
dimensionen av försvarsfrågorna innebär emellertid nödvändigtvis en växelverkan med 
EG-fördraget. 
14 
I detta sammanhang bör man antingen utgå lian de bestämmelser som redan tillämpas 
inom ramen för den inre marknaden och utarbeta särskilda bestämmelser för 
försvarsmaterielsektorn, eller tillämpa befintliga regler, men med full hänsyn tagen till 
sektorns specifika karaktär. Förverkligandet av en sådan enhetlig marknad för 
försvarsmateriel kommer, utifrån ett framtida utarbetande av en gemensam 
försvarspolitik, att skapa ett ömsesidigt beroende mellan medlemsstaterna vad avser 
försörjningen med försvarsmateriel. Detta kommer att underlätta en garanterad 
försörjning med sådan materiel mellan medlemsstaterna på marknadens villkor. 
Även om det går att skapa en europeisk marknad lör försvarsprodukter med tillämpning 
av relevanta bestämmelser i EG-fördraget och avdelning V i Fördraget om Europeiska 
unionen, måste det också erkännas att en enhetlig europeisk marknad medför att den 
måste ha en egen identitet i förhållande till tredje land. Denna skulle skapas genom 
särskilda bestämmelser som rör tullunionen, handelspolitiken samt tillgången till 
offentliga kontrakt. I synnerhet är det viktigt att understryka att Europeiska unionen med 
en marknad för försvarsprodukter med en egen identitet skulle ha ett bättre läge för att 
säkerställa en jämförbar effektiv tillgång för sina egna produkter till marknader i tredje 
land på villkor som är ömsesidigt gynnsamma. I detta sammanhang, och när normala 
förhållanden väl har återställts inom tullunionen, måste den transatlantiska handeln 
utvecklas utifrån en ömsesidig liberalisering, med målsättningen att förstärka det 
transatlantiska samarbetet vad gäller försvarsmateriel, inbegripet exportrestriktioner för 
"inhumana" vapen (truppminor). Ett sådant jämviktsförhållande innebär också att man 
inför mekanismer som gör det möjligt att utvärdera handelsutbytet samt, vid behov, 
genomdriva en effektiv och jämförbar marknadstillgång i praktiken. 
3.1.1 Instrument som kan användas inom EG:s ram 
För det första har gemenskapens myndigheter ett antal instrument som rör de industriella 
aspekterna av försvarsutrustning. För det andra och framför allt erbjuder 
gemenskapsramen en möjlighet att tillämpa bindande bestämmelser som tar hänsyn till 
sektorns specifika karaktär och som garanterar rättssäkerhet för alla inblandade och 
rättvisa villkor på hela gemenskapsmarknaden. 
Med tanke på dessa instruments betydelse fokuseras detta meddelande på de åtgärder 
Europeiska gemenskapen har tillgång till, som kan genomföras på kort sikt. Av denna 
anledning finns det i kapitel 4 en mer detaljerad analys av denna möjlighet, med särskild 
hänsyn tagen till sektorns specifika karaktär. 
Dessa överväganden kommer utan tvekan att vara mycket betydelsefulla för att garantera 
att medlemsstaterna, i kontrast med tidigare vana, inte längre ger de undantag som 
godkänns genom artikel 223 i EG-fördraget en så vid tolkning. I synnerhet har artikel 223 
i EG-fördraget utgjort en begränsning av gemenskapens ram genom att tillåta undantag 
från fördragets bestämmelser för "tillverkning av eller handel med vapen, ammunition 
och krigsmateriel". 
15 
Detta undantag gäller bara under vissa omständigheter och pä vissa villkor, eftersom 
samma artikel tillägger att de nationella åtgärderna i fråga måste vara "nödvändiga för att 
skydda medlemsstatens väsentliga säkerhelsinlrcssen"och inte lär "försämra 
konkurrensvillkoren pä den gemensamma marknaden vad gäller varor som inte är 
avsedda speciellt för militärändamäl". 1 artikel 225 fastställs särskilt förfaranden för hur 
domstolen skall övervaka de nationella åtgärder som vidtagits enligt artikel 223. 
Dessutom konstateras i artikel 223 att de nationella undantagen endast får gälla de 
produkter som finns upptagna på den förteckning som skulle upprättas av rådet 1958. 
Denna förteckning antogs av rådet den 15 april 1958 och har aldrig ändrats sedan dess. 
Följaktligen ges medlemsstaterna i artikel 223 inte någon exklusiv allmän befogenhet. I 
stället ger det dem en möjlighet att åberopa ett undantag från den ordning fördraget 
fastställer på de villkor som beskrivs ovan och under övervakning av domstolen. 
Hittills har vissa medlemsstater emellertid givit denna artikel en vid och varierande 
tolkning, vilket accentuerar fragmenteringen av den europeiska försvarsmarknaden. 
Undantag har tillämpats för ett bredare sortiment av produkter, utan hänvisning till 1958 
års förteckning. Kommissionen har aldrig utövat sin befogenhet att ta initiativ till att 
ändra förteckningen över produkter. Dessutom har många medlemsstater tolkat artikel 
223 som att den förkroppsligar en allmän princip att alla områden som rör den 
nationella säkerheten inte omfattas av fördragen. Kommissionen har alltid bekämpat 
denna inställning, vilket bekräftas av tvä domar i domstolen nyligen. I fallen C-70/94 och 
C-83/94 gav domstolen sitt utslag om gemenskapens exklusiva befogenhet enligt artikel 
113 i fördraget och produkter med dubbla användningsområden. Särskilt fann den att det 
eftersom det fulla ansvaret för handelspolitik fördes över till gemenskapen endast är 
tillåtet med nationella handelspolitiska åtgärder om de särskilt godkänns av 
gemenskapen, och att en produkt inte kan fålla utanför den gemensamma 
handelspolitikens område på grundval av att den är av strategisk art. Mot denna bakgrund 
tillåts i artikel 11 i förordning (EEG) nr 2603/69 om upprättandet av gemensamma 
exportregler medlemsstaterna att anta nationella restriktioner för att undvika "risken för 
allvarlig störning av främmande relationer eller av nationers fredliga samlevnad, vilket 
kan påverka medlemsstatens säkerhet". Dessutom kan "en åtgärd som är avsedd att 
hindra eller begränsa exporten av vissa produkter inte anses falla utanför de gemensamma 
handelspolitiska målsättningarna på grundval av att dess ändamål är av utrikespolitisk 
och säkerhetsmässig art." 
3.1.2 Instrument som kan användas inom ramen tor den gemensamma utrikes-
och säkerhetspolitiken 
Genom fördraget om Europeiska unionen skapades en ny situation genom införandet av 
en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP) som skall "omfatta alla frågor som 
gäller unionens säkerhet, inklusive utformningen på sikt av en gemensam försvarspolitik 
som med tiden skulle kunna leda till ett gemensamt försvar." 
Säkerhet är ett allmänt begrepp. Därför omfattar det även frågor som rör försvarsmateriel. 
Samtidigt infördes genom Maastrichtfördraget begreppet väsentliga intressen som 
medlemsstaterna har gemensamt. Unionen inför gradvis gemensamma åtgärder på 
områden där medlemsstaterna har viktiga intressen gemensamt. 
Vad gäller säkerheten, identifierades dessa viktiga gemensamma intressen, som en 
förberedelse inför ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen (se de slutsatser 
som antogs av Europeiska rådet i Köpenhamn om det förberedande arbetet om säkerhet). 
Denna samling runt begreppet gemensamma säkerhetsintressen kommer att göra det 
lättare att besluta om villkoren för att genomföra nödvändiga åtgärder inom 
försvarsmaterielsektorn inom ramen för GUSP. 
1 deklarationen om icke-spridning och vapenexport som antogs av Europeiska rådet i juni 
1991 och kompletterades i juni 1992 uttryckte stats- och regeringscheferna önskemål om 
ett gemensamt handlingsprogram lör harmonisering av den nationella 
vapenexportpolitiken, utifrån de åtta kriterier som man kom överens om för 
exportpolitiken. 
Vid Europeiska rådet i Maastricht identifierade de områden där gemensamma åtgärder 
kunde vidtas som en del i den framtida utrikes- och säkerhetspolitiken. Dessa omfattar de 
ekonomiska aspekterna av säkerheten, särskilt kontrollen av överföring av militär 
teknologi till tredje land och vapenexportkontrollen. 
1995 vidtog EU en gemensam åtgärd, baserad på artikel .1.3 i Fördraget om Europeiska 
unionen, bland annat beträffande en vidgning av icke-spridningsavtalet och om 
truppminor. Det senare omfattade särskilt ett förbud om export av minor från unionen, av 
humanitära så väl som utrikes- och säkerhetspolitiska skäl. 
Den befintliga lagstiftningen tillsammans med målen för GUSP utgör därför grunden för 
att EU skall kunna utveckla en politik och vidta åtgärder som pä bästa sätt utnyttjar de 
instrument som finns tillgängliga inom gemenskapens ram och enligt GUSP till nytta för 
försvarsindustrin. 
Europeiska unionen har en odelad institutionell ram som garanterar verksamhetens 
konsekvens och beständighet, för att göra det möjligt att nå målsättningarna samtidigt 
som man uppfyller och bygger på den befintliga gemenskapsrätten. Unionen garanterar 
särskilt konsekvensen i sin externa verksamhet som helhet, vad beträffar externa 
relationer, säkerhet, ekonomi och utvecklingspolitik. Rådet och kommissionen bär 
ansvaret för att garantera denna konsekvens. De garanterar att denna politik genomförs, 
var och en i enlighet med sina respektive befogenheter (artikel C i Fördraget om 
Europeiska unionen). Inom ett ekonomiskt område utan inre gränser och med 
gemensamma säkerhetsintressen kräver konsekvensen att unionens institutioner 
genomför en politik som garanterar en ökad kombinering av institutionernas 
befogenheter i anslutning till unionens olika pelare. 
17 
3.2 Närmare samarbete mellan VEU och EU 
3.2.1 Relationerna mellan EU och VEU 
I deklarationen om Västeuropeiska unionen, som finns som bilaga i Fördraget om 
Europeiska unionen, är VEU:s medlemsstater överens om behovet av att utveckla en 
genuint europeisk säkerhets- och försvarsidentitet och ett mer omfattande europeiskt 
ansvar beträffande försvarsfrågor. VEU skall utvecklas som Europeiska unionens 
försvarskomponent och som ett medel att stärka Atlantpaktens europeiska pelare. 
Vid sitt möte i Bonn i december 1992 beslutade försvarsministrarna i de 13 stater som då 
var medlemmar i den oberoende europeiska programgruppen (IEPG), som skapades 
1976, att överföra gruppens funktion till VEU, i enlighet med målsättningarna från 
Maastricht. 
WEAG (Western European Armaments Group), tidigare IEPG, med 13 länder inklusive 2 
icke-medlemsländer, bildades följaktligen och kopplades till VEU som det organ som 
skulle ansvara för samarbetet om försvarsmateriel frågor inom VEU. WEAG:s 
målsättningar är att öppna de nationella försvarsmarknaderna för konkurrens, stärka 
Europas teknologiska och industriella bas pä försvarsområdet och åstadkomma närmare 
samarbete om forskning och utveckling. Vid VEU:s rädsmöte i Noordwijk den 14 
november 1994 konstaterade försvarsministrarna från WEAG inrättandet av ett 
försvarsmaterielsekretariat inom VEU. 
Allt eftersom VEU/WEAG.s operationella roll utvecklas kommer de troligen att åta sig 
verksamhet inom de områden där EU är aktivt utifrån gemenskapspolitiken. Under 
förutsättning att EU och VEU/WEAG har gemensamma politiska mål, där deras 
verksamheter täcker samma områden, finns det uppenbara fördelar med ömsesidig 
information och närmare samarbete, särskilt i termer av effektivitet, kostnader och 
konsekvens. 
Ett närmare samarbete mellan EU:s institutioner och WEAG skulle underlättas om det 
skapades kopplingar mellan de europeiska institutioner som sysslar med 
försvarsmarknader. Samverkan och kopplingar av detta slag skulle snabbt och 
pragmatiskt kunna åstadkommas på grundval av Romfördraget eller avdelning V (till 
exempel genom att vidga de befintliga förfarandena för information och samråd mellan 
VEU och kommissionen). 
3.2.2 En europeisk försvarsmaterielmyndighet 
Deklarationen om Västeuropeiska unionen i bilagan till Fördraget om Europeiska 
unionen föreskriver ökat samarbete mellan de berörda medlemsstaterna inom 
försvarsmaterielområdet, med målsättningen att skapa en europeisk 
försvarsmaterielmyndighet. Trots de betydande framsteg som gjorts i definitionen av 
myndighetens uppgifter och statuter har grundarbetet avslöjat att det fortfarande finns 
stora skillnader beträffande principer och prioriteringar i myndighetens verksamhet. 
WEAG:s beslut om att inrätta myndigheten har därför försenats. Mot denna bakgrund bör 
kommissionen överväga ett eventuellt bidrag till att inrätta denna myndighet, definiera 
dess uppgifter och utföra dess verksamhet. 
Dessutom har Frankrike och Tyskland beslutat att 1996 inrätta en gemensam 
försvarsmaterielstruktur för att tillåta ett mer rationellt samarbete och bidra i riktning mot 
att upprätta en effektiv och lämplig industriell och teknologisk bas. Ministrarna i dessa 
tvä länder deklarerade att detta är en del i processen all införa en gemensam 
säkerhetspolitik i enlighet med Maastrichtfördraget och att det, i synnerhet, är ett steg på 
vägen mot inrättandet av en europeisk försvarsmaterielmyndighet. 
I Maastrichtfördraget fastställs att VEU "som Europeiska unionens försvarskomponent 
skall utforma en gemensam europeisk försvarspolitik och konkret genomföra denna 
genom att vidareutveckla sin egen operativa roll." Därför, av samverkans- och 
kostnadsskäl och för all fullfölja de gemensamma säkerhetsmalen/-uppgiftcrna, kommer 
utrustningsbehoven hos de styrkor som deltar i VEU i sin lur och i allt högre grad att bli 
gemensamma. En VEU-definition av de europeiska styrkornas operationella behov 
kommer att bli ett avgörande steg i den europeiska försvarsmaterielpolitiken. I synnerhet 
kommer en i stort sett gemensam efterfrågan på försvarsmateriel från VEU-staterna att 
placera EU i en situation där det mer detaljerat kan definiera de regler som styr den inre 
marknaden, import och leveranser av militär utrustning. Även här är ett samarbete mellan 
EU och VEU väsentligt. 
4. Gemenskapsinstrument och gemenskapsåtgärder av relevans för 
försvarsindustrin 
4.1 Den inre marknaden och den teknologiska basen 
4.1.1 Offentlig upphandling 
Kommissionen är övertygad om att försvarsgemenskapen kan vinna avsevärda tordelar 
genom att tillämpa upphandlingsförfaranden som i stor utsträckning motsvarar dem som 
används inom EU:s civila sektor. Den anser att försvarssektorns specifika karaktär, att 
den rör väsentliga nationella säkerhetsintressen som kan variera från medlemsstat till 
medlemsstat, kan kräva vissa anpassningar av de förläranden som beskrivs i 
gemenskapens upphandlingsdirektiv. Det är emellertid viktigt att det huvudsakliga 
innehållet i dessa regler tillämpas på ett så enhetligt sätt som möjligt. 
Gemenskapens upphandlingsordning innehåller i huvudsak följande principer: En allmänt 
tillämpbar princip om icke-diskriminering och lika behandling, konkurrensmässigt 
anbudsförfarande, öppna och tydliga förfaranden baserade på objektiva kriterier för 
utväljande och tilldelning och en genomförandestruktur som omfattar juridiska åtgärder 
för förfördelade leverantörer och en oberoende genomförandemyndighet som har 
undersökande kapacitet och kan vidta korrektiva åtgärder. 
19 
Enligt en studie som utfördes 1992 i or kommissionens räkning om "Kostnaden lör icke­
Europa vad gäller försvarsupphandling"", uppgick försvarsupphandlingen under 1990 i 
EU till mellan 65 och 70 miljarder per är. Effektiv upphandling i denna sektor skulle 
kunna resultera i besparingar på mellan 5 och 11 miljarder ecu per år, eftersom man pä 
detta sätt skulle kunna undvika den betydande dupliceringen av den industriella 
kapaciteten beträffande flygplan, helikoptrar, missiler, stridsvagnar och krigsfartyg inom 
sektorn. 
Dessa principer har utvecklats ytterligare av rådet i sex direktiv som innehåller 
detaljerade föreskrifter om myndigheters och affårsdrivande verks upphandling av varor, 
tjänster och offentliga tjänster samt medel för och minsta krav på juridiska åtgärder. 
Dessa detaljerade regler gäller bara över vissa tröskelsummor. Det är emellertid viktigt 
att komma ihåg att de ovan nämnda principerna gäller alla kontrakt, oavsett värde. Om en 
liknande juridisk ram tillämpades på försvarssektorn skulle detta tillåta medlemsstaterna 
att helt dra nytta av de ekonomiska fördelar som effektiva upphandlingsförfaranden 
innebär, och samtidigt veta att deras partners håller sig till samma regler och är 
underkastade samma disciplin. 
Samtidigt som alltså huvudkärnan i gemenskapens upphandlingsordning bör tillämpas 
även på försvarssektorn, behöver det göras vissa anpassningar för att ta hänsyn till 
sektorns specifika karaktär. Huvudfrågorna i detta avseende är behovet av att garantera en 
konfidentiell behandling av information "vars avslöjande medlemsstaterna anser vara i 
motsättning till deras väsentliga säkerhetsintressen" och behovet av att upprätthålla 
garanterade leveranskällor. 
Gemenskapens upphandlingsdirektiv nämner tre olika typer av upphandlingsförfarande: 
öppet förfarande, selektivt förfarande och förhandlat förfärande. Även om affarsdrivande 
verk kan välja fritt mellan dessa tre alternativ bör myndigheter normalt välja öppet 
förfarande, om det inte finns viktiga skäl att använda något av de andra. Kommissionen 
kan mycket väl tänka sig att offentliga myndigheter vid vissa mycket begränsade 
försvarsinköp bara kommer att beakta anbud från företag som i förväg valts ut på 
grundval av objektiva kriterier som beredskap och förmåga att behandla känslig 
information konfidentiellt. Det är naturligtvis viktigt att säkerställa att denna 
tilldelningsprocess inte används som ett förtäckt medel att egenmäktigt eliminera vissa 
leverantörer. 
Med hänsyn till behovet av att upprätthålla garanterade leveranskällor, särskilt i tider då 
det råder internationell spänning eller krig, anser kommissionen att den nuvarande 
ordningen erbjuder tillräckliga möjligheter att ta hänsyn till detta element. Först och 
främst kan den upphandlande enheten välja leverantörer på grundval av förmåga att 
säkerställa leverans under praktiskt taget alla förhållanden. Dessutom kan den sluta 
multilaterala kontrakt, dvs kontrakt som sluts med flera leverantörer för en typ av produkt 
eller service. 
1990 uppgick försvarsupphandlingen i EU till omkring 65 till 70 miljarder ecu per år varav 
utgifter för produkter enligt artikel 223 uppskattades till 40 miljarder ecu. 
20 
1 detta fall skulle en hierarkisk ordning upprättas mellan de olika leverantörerna. Om den 
första leverantören inte kan tillhandahålla produkten inom en given tidsperiod skulle 
produkten köpas från nästa företag på listan och så vidare. 
Om en medlemsstat anser att dess behov kan fyllas helt av ett anbud från ett icke­
medlemsland, som lämnar in det bästa anbudet för medlemsstatens pengar, tycks det inte 
finnas någon tvingande anledning att kräva att denna medlemsstat väljer ett anbud som 
mindre väl fyller medlemsstatens behov men som har lämnats in av en 
gemenskapsleverantör. Detta innebär naturligtvis inte att leverantören från tredje land kan 
kräva någon som helst rätt att ens beaktas som eventuell leverantör. I detta skede anser 
kommissionen att det är önskvärt att enbart tillämpa dessa rättigheter, inbegripet juridisk 
kompensation, för gemenskapsleverantörer. 
Kommissionen avser att ytterligare undersöka dessa idéer och andra som kan läggas fram 
tillsammans med de andra institutionerna och med representanter från medlemsstaterna, 
med vederbörlig hänsyn tagen till målsättningen att på ett dynamiskt sätt öka den 
europeiska försvarsindustrins konkurrenskraft. Om detta leder till juridiska åtgärder är det 
uppenbart att dessa mäste vara bindande lör alla medlemsstater. 
För att tillåta medlemsstaterna en viss flexibilitet i extrema fall som rör den nationella 
säkerheten, bör det finnas en skyddsklausul i sådana åtgärder. Denna klausul kan 
användas på villkor att andra medlemsstater och kommissionen informeras omedelbart 
efter beslutet att göra upphandling utan att följa gemenskapsreglerna. Tillräcklig 
information bör lämnas om skälet. 
4.1.2 Handel inom gemenskapen 
Den inre marknaden är inte bara ett handelsområde som gynnar ökad konkurrens, utan 
den ger också möjlighet till starkare samarbete mellan europeiska industrier. Genom att 
underlätta handel inom gemenskapen bör förverkligandet av en "europeisk 
försvarsmarknad" underlätta både samarbetet och integrationen inom den europeiska 
försvarsindustrin. 
Beträffande EU-ramen innebär del gradvisa öppnandet av de inomeuropeiska gränserna i 
synnerhet en förenkling och rationalisering av den kontroll av handeln inom 
gemenskapen som staterna utför, när detta är möjligt. För att nä detta mål och för att 
samordna kontrollmetoderna och garantera en större öppenhet i kontrollerna bör vissa 
gemenskapsåtgärder vidtas, på grundval av administrativt samarbete. 
Behovet av att förenkla de nationella kontrollförfarandena beträffande omsättningen av 
försvarsprodukter är ännu mer tvingande när den handel som berörs av dessa kontroller 
sker inom ramen för industriella samarbetsavtal. Principen om ömsesidigt erkännande 
som erkänns inom ramen för Romfördraget kan användas som grundval för tekniska 
specifikationer för konstruktion av försvarsprodukter, antingen inom ramen för 
mellanstatlig samverkan eller genom ett kommissionsinitiativ. 
21 
I slutändan kommer handeln inom Europa att bidra inte enbart till att eliminera 
snedvridningen i konkurrensen utan också till att underlätta industriellt samarbete och 
integration, samtidigt som de nödvändiga förutsättningarna för medlemsstaternas 
nationella säkerhet garanteras. 
4.1.3 Forskning och teknologisk utveckling 
Även om gemenskapens forskningsprogram är inriktade på civila mål är de, liksom 
forskningsverksamhet på nationell nivå, av allt större intresse för den 
försvarsteknologiska basen. Detta beror på följande: 1) de civila och militära sektorernas 
överlappande och konvergerande teknologibehov inom ett stort område (teknologier med 
både civilt och militärt användningsområde) och 2) den ledande roll som intagits av de 
civila marknaderna i utvecklingen av ett ökande antal av dessa teknologier med dubbelt 
tillämpningsområde. 
Eftersom gemenskapsindustrins konkurrenskraft är ett huvudsakligt mål för 
gemenskapens strategi för forskning och teknologisk utveckling, finns det 
gemenskapsprogram som stöder forskning på ett stort antal teknologiska områden med 
dubbelt användningsområde (produktionsteknologi, avancerade material, 
informationsteknologi, kommunikationsteknologi, telematik, rymdaeronautik, 
energilagring och omvandling etc). 
Det har beräknats att teknologiska områden av potentiellt intresse för både militär och 
civil användning utgör så mycket som en tredjedel (dvs. ca 1 miljard ecu per år) av 
gemenskapens sammanlagda forskningsbudget. Därför är det inte förvånande att ett antal 
företag och forskningsorganisationer som är kända för att vara aktiva inom 
försvarssektorn deltar i gemenskapens program och att vissa medlemsstater uppmuntrar 
dem till detta. Vissa av dessa företag har också konsulterats inom ramen för 
kommissionens arbetsgrupper för att förbättra kopplingarna mellan forskning och industri 
(t.ex. rymdaeronautik). 
Gemenskapens program för forskning och teknologisk utveckling kan bidra till den 
teknologiska basen för försvarsindustrin på flera sätt: 1) genom att stärka den totala 
europeiska forskningsinfrastrukturen och vetenskapliga basen, 2) genom att stödja F&U-
projekt som efter ytterligare utveckling kan leda till kommersiella produkter, processer, 
standarder eller förbättrad kvalitetssäkring som också kan användas inom 
försvarssektorn, 3) genom att stödja F&U-projekt om allmänna teknologier som efter 
ytterligare utveckling kan leda till specifik tillämpning antingen inom det civila eller 
militära området. Dessutom kan gemenskapsprogram också stödja forskning som utförs 
av försvarsanknutna organisationer för att utveckla civila tillämpningar av sina 
försvarsteknologier. 
Med den växande betydelsen av transeuropeiskt F&U-samarbete både inom den civila 
sektorn och försvarssektorn är det nu lämpligt att överväga hur och i vilken utsträckning 
en ökad civil-försvarssamverkan kan främjas på europeisk nivå, med målsättningen att 
optimera de sammanlagda F&U-insatserna. 
22 
Samtidigt som den civila inriktningen i gemenskapens forskningsprogram bibehålls, 
anser kommissionen att följande steg är lämpliga vid en första behandling av dessa 
frågor: 
Upprätta samarbetskopplingar mellan forskningsprogram inom EG och WEAG 
för att undvika dubbelarbete, säkerställa komplemcnlaritet och underlätta en 
optimal användning av forskningsresultaten. 
I samarbete med WEAG och industrin identifiera nyckelområden inom teknologi 
för både civil och militär tillämpning där de europeiska utvecklingsmöjligheterna 
är svaga eller inte tillräckligt autonoma och bör stärkas. 
Avgöra, utifrån den erfarenhet och kunskap som vunnits vid ovanstående 
åtgärder, om, hur och i vilken utsträckning verksamhet för både civil och militär 
produktion bör beaktas i framtida gemenskapsprogram (femte ramprogrammet). 
4.1.4 Standardisering och teknisk harmonisering 
Standardisering har under senare år förvandlats från ett område i periferin till ett område 
som prioriteras inom den europeiska industrin, som ett medel alt minska kostnader och 
främja industriell konkurrenskraft. Det erkänns vara av strategisk betydelse för den inre 
marknadens effektivitet. 
EU-omfattande standardiseringsprogram är av betydelse lör försvarsindustrin inom 
nyckelområden som informationsteknologi, telekommunikationer, kraftförsörjning, 
laserteknologi, nya material, rymd- och kvalitetssystem och bedömning av 
överensstämmelse mot krav. Inom många av dessa områden fortskrider den civila 
standardiseringsverksamheten snabbare än liknande arbete som organiseras för rent 
militära ändamål och civila standarder används mer allmänt vid försvarsupphandling. 
Därför bör ytterligare konvergens av civil och militär standardisering, för att maximera 
de ekonomiska fördelarna och minimera parallella insatser och slöseriet med teknisk 
expertis, vara ett av de huvudsakliga målen för EU:s politik för försvarsindustrin. 
En ökad användning från militärens sida av befintliga standardiseringsmekanismer och 
företagsackreditering pä internationell och europeisk nivå kan kombinera fördelarna med 
lägre kostnader vid upphandling, ökad konkurrens i utbudet och i vissa fall kortare 
utförandetid i utvecklingen av standarder. 
Även om utrymmet för användning av civil standardisering kommer att förbli begränsat 
eller till och med obefintligt inom vissa säkerhetskänsliga områden, som 
vapenframställning, kan standardisering inom andra områden utgöra en gemensam grund 
ur vilken ytterligare, icke-standardkrav kan utvecklas av militären, om nödvändigt. 
Onödig överlappning mellan civilt och militärt standardiseringsarbete bör undvikas med 
tanke på industriell effektivitet och budgetbesparingar. 
23 
För att främja civil/militär konvergens pä detta område anser kommissionen att följande 
steg bör tas: 
* Ett beslut om samarbete mellan de europeiska standardiseringsorganisationerna 
och NATO.s standardiseringsexperter för att identifiera områden av gemensamt 
intresse som överlappar varandra i nuvarande verksamhet, kanske genom en 
gemensam rapport. 
* En identifiering utförd av försvarsmyndigheterna inom EU av 
standardiseringsarbete som redan planerats pä det civila området och som kan 
vara av intresse för det militära, med möjlighet till gemenskapsstöd, där så är 
lämpligt, genom standardiseringsmandat. 
* Inrättandet av ett system för regelbundet informationsutbyte mellan NATO och de 
europeiska standardiseringsorganen för att minimera risken för dubbelarbete i 
framtiden. 
Exempel på sådana initiativ som redan tagits inbegriper utveckling inom området CALS 
(Continuous Acquisition and Life cycle Support), där ell samarbete mellan civila och 
militära strukturer är pä väg att genomföras. 
Diskussioner har nyligen genomförts mellan Europeiska gemenskapernas kommission 
och flygindustrin för att åstadkomma en högre grad av integration mellan militära och 
civila standarder. 
NATO har också visat sitt intresse genom att inrätta en ny standardiseringsorganisation 
(NSO). Dessa initiativ skulle inte påverka gemenskapens fortsatta åtagande att säkerställa 
att den europeiska standardiseringen baseras på internationella standarder närhelst det är 
möjligt. 
4.1.5 Konkurrenspolitik 
Med en framväxande gemenskapsmarknad för försvarsindustrin, genom gemensamma 
försvarsprogram, europeiska allianser och nödvändig omstrukturering, finns det ett 
utrymme för gemenskapens konkurrenspolitik. Genom en tydlig ram och snabba beslut 
kan den underlätta koncentreringen och samarbetet mellan företag som inte ifrågasätter 
effektiv konkurrens. Dessutom kommer en strikt kontroll av statliga medel att tillåta att 
åtskillnad görs mellan stöd som krävs lör omstrukturering, eftersom dessa påskyndar 
förändring, uppmuntrar forskning, utveckling och innovation och minskar de sociala 
konsekvenserna av omorganisation samt stöd som används i defensivt syfte, som vissa 
medlemsstater kan vara benägna att använda för att slippa de nödvändiga strukturella 
förändringarna och överföra kostnaderna för tillverknings- och 
sysselsättningsanpassningar till andra medlemsstater. Kontrollen av bidrag bör också 
göra det möjligt att på ett mer effektivt sätt än i dag säkerställa att stöd som beviljas till 
försvarsindustrin inte också används av vissa företag för att subventionera civil 
tillverkning. 
24 
I en sektor som försvarsindustrin bör införandet av effektiv konkurrens därför leda till 
väsentliga produktionsvinster, i form av kostnadsminskningar och ökad innovation, som 
bara kan förbättra industrins exportkapaeitet. 
Kommissionen anser all rättsgrunden lör gemenskapens konkurrenspolitik kan utgöra en 
lämplig ram för konkurrensfrågor som rör den europeiska försvarsindustrin. 
En tillämpning av konkurrenslagstiftningen på försvarsindustrin måste emellertid ta 
hänsyn till denna industris särdrag. Den måste också stämma överens med 
målsättningarna för andra gemenskapsstrategier, vara mottaglig för information och 
synpunkter från medlemsstaternas försvarsministerier, som försvarsindustrins 
huvudsakliga kunder, och tillåta att medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder för att 
skydda den nationella säkerheten utöver de åtgärder som kommissionen kan vidta för att 
upprätthålla och utveckla en effektiv konkurrens. Konkurrenspolitiken bör genomföras 
gradvis inom områden som statsstöd, avtal och samordnade förfaranden, eftersom 
kommissionen hittills har intagit en försiktig hållning i (Väga om att utöva sin kompetens 
på dessa områden. Slutligen är det uppenbart att kommissionen beträffande sin 
konkurrenspolitik för försvarsindustrin kommer att beakta det sätt på vilket särskilt 
regeringar i tredje land som tillverkar krigsmateriel formulerar och tillämpar 
konkurrenslagstiftning pä sin egen industri. 
Hittills har kommissionen godkänt/anmält koncentrationer (se tabell i bilagan) av 
försvarsindustrier enligt följande linjer: 
För närvarande har geografiska marknader för försvarsprodukter och -tjänster 
tendensen att förbli nationella om det finns en inhemsk leverantör, eftersom 
försvarsministerierna fortfarande har en tendens alt starkt föredra nationella 
leverantörer. Där det inte finns någon inhemsk leverantör konkurrerar emellertid 
leverantörer av försvarsprodukter och -tjänster med varandra över hela världen, pä 
de villkor som utgörs av andra hinder, som exportrestriktioner och nationella 
preferenser. Följaktligen är det inte troligt att europeiska försvarsföretag kommer 
att inta en dominerande ställning på världsnivå, eftersom de amerikanska 
konkurrenterna har en mycket stark position på detta område. När den geografiska 
marknaden är lokal blir på liknande sätt en eventuell dominant ställning normalt 
inte starkare, om inte ytterligare marknadsandelar tillkommer, utom när fusionen 
berör två nationella leverantörer. 
När man bedömer marknadsställningen för ett företag i försvarsindustrin måste 
hänsyn tas till den förhandlingsposition dess huvudklienter, försvarsministerierna 
i de berörda länderna, har. Det är vanligtvis försvarsministerierna som formulerar 
de operativa kraven och de tekniska specifikationerna för vapen. Som en 
konsekvens av minskningen av de nationella försvarsbudgetarna har 
försvarsministerierna också en tendens att kräva högre tekniska specifikationer 
med lägre behov av arbetskraft och lägre fasta kostnader och att vara motvilliga 
att ta de risker som är kopplade till F&U. 
Kommissionen anser att de berörda försvarsministeriernas allmänna åsikter är 
relevanta för bedömningen av förfarandet. 
25 
I vilken utsträckning en gemensam marknad för lörsvarsulrustning uppnäs är avgörande 
för utvärderingen av fusionspolitikens effekt pä konkurrenslörhållandena. I den 
utsträckning som nationella marknader kvarstår, kan ytterligare koncentration förvärra 
den monopolistiska ineffektiviteten, som kan sträcka sig in i det civila affärsområdet. Om 
det å andra sidan görs framsteg mot en gemensam marknad lör försvarsutrustning och 
förutsatt att konkurrensförhållandena bevaras, kan företagskonsolidering på ett gynnsamt 
sätt bidra till den europeiska konkurrenskraften på en världsmarknad. 
Slutligen tillåter fusionsförordningen medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder för att 
skydda den allmänna säkerheten7. Denna klausul, som bekräftar medlemsstaternas 
möjlighet att antingen förbjuda en koncentration eller att underkasta den ytterligare 
villkor och krav som överensstämmer med gemenskapslagstiftningen, har använts en 
gång av en medlemsstat8. 
Beträffande avtal och statligt stöd har kommissionen alltid godkänt de anmälda 
operationerna. Kommissionen är medveten om att samarbetsprogram är nödvändiga i 
försvarsindustrin, med tanke på storleken pä vissa projekt, som kräver betydande 
finansiering och mångsidig kunskap. Beträffande finansieringen av militär F&U utförd 
av medlemsstaterna tar kommissionen hänsyn till de utmärkande dragen i 
försvarsverksamheten, dvs. en högteknologisk produktionsbas, höga kostnader och en 
mycket lång utvecklingscykel, som i hög grad kräver statlig finansiering. Beträffande 
stöd för att rädda och omstrukturera företag med problem bör man särskilt beakta social-
och regionalpolitiska aspekter. 
4.1.6 Strukturfonderna 
En studie som utfördes 1992 för kommissionen av den ekonomiska och sociala effekten 
av minskade försvarsutgifter och militära styrkor i gemenskapens område visade att 
ungefär hälften av de områden där försvarsverksamhet är koncentrerad inte finns bland de 
områden som är berättigade till stöd enligt strukturfonderna (mål 1-, 2- eller 5b-
områden). Efter översynen av strukturfondsförordningarna 1993 integrerades ett antal av 
dessa områden (i Förenade kungariket, Frankrike och Italien) i mål 2-områden. Därför 
finns nu mer än hälften av de försvarsberoende områdena i stödområden. Det är 
emellertid viktigt att komma ihåg att del inle ens i stödområdena finns tillgäng till 
struklurfondsmedel för att investera i försvarsindustrin i sig. Strukturfondernas roll är 
därför begränsad till alt ge allmänt ekonomiskt utvecklingsstöd (inbegripet stöd till 
omställning) genom ramen för gemenskapsstödet i de områden som uppbär stöd och till 
Konver-initiativet. 
1 detta sammanhang har mål 4 i den europeiska social fonden och det besläktade 
gemenskapsinitiativet Adapt infört ett horisontellt synsätt (dvs. utan förhandsreferens till 
särskilda industrier eller sektorer) pä strukturella förändringar och deras effekt på 
arbetsstyrkan. 
7 Jfr artikel 21.3 i förordningen. 
x Se punkt 321 i den 23:e rapporten om konkurrenspolitiken. 
26 
Under vissa omständigheter finns det möjlighet till stöd lör åtgärder som kan underlätta 
anpassningen för arbetstagare som riskerar arbetslöshet pä grund av industriell 
omställning och förändringar i produktionssystem (särskilt inom små och medelstora 
förelag). Särskilt betonas en prognosliccring av utvecklingen pä arbetsmarknaden och en 
förbättring av kvalifikationer och anställningsmöjligheter lör arbetstagarna i fråga. 
Som svar på Europaparlamentets uppmaningar antog kommissionen Perifra I (1991) och 
Perifra II (1992). Dessa särskilda åtgärder omfattade stöd för demonstrationsprojekt som 
kunde utgöra modeller för omställningen av militära anläggningar. I enlighet med 
parlamentets ställningstagande antogs gemenskapsinitiativet Konver 1993 för att stödja 
områden som försvagats genom nedgången för försvarsindustrier och -anläggningar. Det 
årliga programmet, som inleddes 1993, har förlängts pä flerårig bas fram till slutet av 
1997. 
Syftet med Konver är att ge stöd till ekonomisk diversillering i områden som är starkt 
beroende av lörsvarsverksamhet, genom att uppmuntra kommersiellt livskraftig 
verksamhet som inte har anknytning till försvaret. 
Bidragsberättigade områden kan ligga var som helst i EU, även om minst 50 % av 
Konvers budget för 1994-1997 måste spenderas i områden som stöds genom ERUF (mål 
1, 2 eller 5b). Stödberättigade områden är små geografiska områden där de faktiska eller 
meddelade förlusterna av arbetstillfällen med anknytning till försvaret uppgår till minst 1 
000 sedan 1990. Andra områden som är starkt beroende av försvaret kan också accepteras 
som bidragsberättigade områden på grundval av hög arbetslöshet, dåliga 
miljöförhållanden eller isolering/avlägset läge. 
Ett stort antal omställningsåtgärder, t.ex. finansiering både av materiella och immateriella 
investeringar i alternativ ekonomisk verksamhet, modernisering av infrastrukturen i 
förhållande till den ekonomiska lörnyelsestrategin i det berörda området samt åtgärder 
som främjar miljön och turismen kan finansieras genom Konver. Budgeten för 
programmet är 130 miljoner ecu för 1993 och 500 miljoner ecu för perioden 1994-1997. 
En reserv på 245 miljoner ecu, som är avsedd att stödja produktinnovation, utvecklingen 
av miljöteknologier och att stödja små och medelstora företag avsattes den 4 oktober 
1995 för Konver-initiativet. Konver utsträcktes också till slutet av 1999. Län från 
Europeiska investeringsbanken finns också att tillgå. 
Möjligheten till och de närmare bestämmelserna om finansiering från andra EU-resurser 
skulle kunna undersökas mot bakgrund av prioriteringarna inom vapenexportpolitiken. 
4.2 Den externa dimensionen 
4.2.1 Exportpolitik 
1 Europeiska unionen har nationernas politik för vapenexport traditionellt sett skiljt sig åt 
betydligt, från totalt förbud till ett frivilligt tillvägagångssätt, där vapenexport ses som 
nödvändig inte bara av strategiska och politiska anledningar utan också för att minska 
kostnaderna per enhet och upprätthålla en bred försvarsindustrien och -teknologisk bas på 
nationell nivå. Inte mindre viktigt är att riskbedömningen vid export till vissa 
destinationer, kopplad till utrikespolitiska hänsynstaganden, traditionellt sett har gjorts på 
nationell basis. 
27 
De påföljande skillnaderna mellan medlemsstaterna är inte problemfria: nationell oro 
över en medlemsstats antingen allt för restriktiva eller allt för liberala inställning till 
vapenexport i allmänhet eller beträffande vissa destinationer har inte främjat det 
inomeuropeiska industriella samarbetet eller integrationen. Skillnaderna i cxportpolilik 
hindrar alltså pä sä sätt utvecklingen av gemensamma strategier inom Europa. Som en 
konsekvens bör utvecklingen av gemensamma strategier inom Europeiska unionen för att 
säkerställa industrins industriella bas kompletteras med en motsvarande nivå av 
harmonisering av nationell exportpolitik och nationella system för exportkontroll. 
Europeiska rådet har tagit ett första steg mot en gemensam linje för vapenexport genom 
att i juni 1991 (Luxemburg) och i juni 1992 (Lissabon) anta åtta kriterier som 
medlemsstaterna skall använda sig av när de beslutar om licenstilldelning för en specifik 
exporttransaktion. Informationsutbyte om den konkreta tillämpningen av kriterierna sker 
mellan medlemsstaterna, för att harmonisera deras tolkningar. 
Mot bakgrund av svårigheterna att utveckla en gemensam grund lör harmonisering av 
vapenexportpolitiken bör denna process genomföras gradvis, enligt en tvåstegsmodell. I 
det första skedet bör det ske ett regelbundet informationsutbyte mellan medlemsstaterna 
om vapenexporten (typ och kvantitet exporterad materiel, destination, slutanvändning). I 
fråga om samarbetsprogram, som bör uppmuntras, kan framsteg göras på grundval av 
aktuell erfarenhet, dvs. genom att följa de principer enligt vilka de exportregler som 
gäller för det land där den huvudsakliga leverantören finns tillämpas. 
I ett andra skede bör det införas ett operativt system med avsikten att eliminera de 
snedvridningar som åstadkoms genom skillnader i den nationella hanteringen. 
Uppläggningen av ett sådant system bör, lör att det skall bli effektivt, ta hänsyn till 
modaliteter, principer, omfattning och eventuellt behov av förbättring utifrån den 
erfarenhet som vunnits genom inrättandet av exportkontrollordningen för produkter och 
teknologier med dubbelt användningsområde (se nedan). 
4.2.2 Kontroll av export av produkter och teknologier med både civilt och militärt 
användningsområde (strategiska produkter och teknologier) 
För att lösa ett av de svåraste problem i samband med genomförandet av den inre 
marknaden, dvs. problemet med kontroll av handeln inom gemenskapen med produkter 
med dubbelt användningsområde, accepterade rådet, efter två års intensiva diskussioner 
om ett förslag från kommissionen, att införa en ordning för kontroll av export. 
28 
Det är baserat pä tvä rättsinstrument, en förordning som utgår frän artikel I 13" och en 
gemensam åtgärd inom ramen lorden gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken10 som 
tillsammans ulgör ett integrerat system. Båda (externa antogs formellt av rådet den 19 
december 1994 och skall tillämpas frän och med den I juli 1995. 
Målet med detta integrerade system är att säkerställa att effektiva kontroller, baserade på 
gemensamma normer, tillämpas av alla medlemsstater vid export av kontrollerade 
produkter från gemenskapen. 
Två nyckeldrag i det integrerade systemet är 
* en gemensam förteckning över produkter och teknologier med dubbelt 
användningsområde som skall underkastas exportkontroll av alla medlemsstater 
samt en förteckning över destinationsländer, 
* gemensamma kriterier som skall tillämpas av alla medlemsstater när de fattar 
beslut om huruvida export frän gemenskapen skall godkännas eller ej. 
Detta system är en del av den internationella gemenskapens ansträngningar att stärka och 
samordna exportkontrollen för känsliga produkter. 28 länder, däribland alla EU-
medlemsstater, enades i december 1995 om "Wassenaar-ordningen". Denna ordning 
efterträder Cocom-systemet vad beträffar exportkontroll av vapen och produkter med 
dubbelt användningsområde. Det finns uppenbara kopplingar mellan denna ordning och 
EU-systemet, vilket manar till en anpassning av EU.s gemensamma förteckning över 
produkter med dubbelt användningsområde. 
På ett sådant känsligt och komplext område där inre marknad, handel, utlands- och 
säkerhetspolitik sammanfaller intressemässigt kan det integrerade systemet för kontroll 
av export inte genomföras över natten, följaktligen behövs det en övergångsperiod för att 
säkertsälla att systemet fungerar effektivt. Det skall användas lör att vid behov stärka 
medlemsstaternas kontrollsystem och att förstärka det administrativa samarbetet mellan 
de behöriga myndigheterna. 
Det nya systemet ger en tydlig identifiering av (och förteckning över) produkter och 
teknologier med både civilt och militärt användningsområde och utgör en bas för en 
minskning och i slutändan eliminering av de politiska skillnaderna mellan 
medlemsstaterna. Det faktum att en exportlicens som utlärdas av en medlemsstat direkt är 
giltig i hela unionen, underlättar gemensamma exportprojekt mellan företag som är 
etablerade i gemenskapen. 
Rådets förordning (EG) nr 3381/94 av den 19 december 1994 om upprättandet av en 
gemenskapsordning för kontroll av export av strategiska produkter, ändrad genom rådets 
förordning (EG) nr 837/95 av den 10 april 1995, EGT nr L 367, 31.12.1994 och EGT nr L 90, 
21.4.1995. 
Rådets beslut 94/942/GUSP av den 19 december 1994 om den gemensamma åtgärden för kontroll 
av export av strategiska produkter, ändrad genom rådets beslut 95 127/GUSP av den 10 april 
1995 och genom rådets beslut 95/128/GUSP av den 10 april 1995, EGT nr L 367, 31.12.1994 
samt EGT nr L 90, 21.4.1995. 
29 
Skapandet av en EU-omfattande ordning for kontroll av export av strategiska produkter 
är en viktig förbättring av rättsgrunden för den europeiska försvarsindustrin som kommer 
att underlätta strukturella förändringar och därigenom öka företagens konkurrenskraft. 
Därlör måste hela systemet genomföras pä ett effektivt sätt. När kommissionen lägger 
fram nya förslag lör en gemensam ordning kommer den att ta hänsyn till Europeiska 
gemenskapernas domstols avgörande i fall C-83/94 om att produkter med dubbelt 
användningsområde faller inom ramen för den gemensamma handelspolitiken enligt 
artikel 113. 
4.2.3 Importtullar på militär utrustning 
Den gemensamma tulltaxan föreskriver en tillämpning av tullsatser pä huvuddelen av den 
civila och militära utrustning med dubbelt användningsområde som importeras från tredje 
land. Bara vissa produkter åtnjuter särskilt undantag, normalt som ett resultat av 
förhandlingar inom ramen lör GATT. Individuella undantag frän tull har också beviljats 
inom ramen för förmänsarrangemang med vissa tredje länder, t.ex. EFTA-länderna. 
Annan militär utrustning och produkter med både civilt och militärt användningsområde 
är emellertid i princip underkastade tullar, även om nivån pä dessa tullar har minskats 
väsentligt under multilaterala handelsförhandlingar. 
Det är mot denna bakgrund som kommissionen lade fram ett förslag för rådet 1988 om en 
förordning för att tillfälligt upphäva importtullarna för vissa vapen och viss 
militärutrustning". Målet var ett enhetligt gemenskapssvar pä nationella krav för 
försvarsupphandling, som hade lett till att vissa medlemsstater fram till dess ensidigt 
hade beviljat undantag från tullar. Kommissionen ansåg dä, och anser fortfarande, att 
tullarrangemangen för importerade produkter, även militär utrustning och utrustning 
med både civilt och militärt användningsområde, enbart är gemenskapens ansvar och att 
artikel 28 i fördraget därlör utgör den enda rättsgrunden lör att bevilja autonoma 
upphävanden. 1 denna bemärkelse är det faktum att det finns olika nationella 
tillvägagångssätt, oavsett det faktum att detta inte är belagt i gemenskapslagstiftningen, 
oförenligt med själva principerna för tullunionen och den inre marknaden. 
Ramen för förslaget till förordning definierades utifrån målsättningen att upprätta en 
balans mellan önskan att underlätta de nationella beväpnade styrkornas tillgång till den 
teknologiskt mest avancerade utrustningen och behovet av att ta hänsyn till 
gemenskapens vapenindustris intresseområden. Den täcker därför utrustning som till sin 
natur är militär, och delar av den. Under diskussioner i rådet begärde ett antal 
medlemsstater att förteckningen skulle utsträckas till viss utrustning som nödvändigtvis 
skulle innebära inte enbart en verifikation av att import av denna strategiska utrustning 
med upphävd tull troligen inte stör den balans som nämnts ovan utan också en definition 
av vad som menas med "militär användning" vad dem anbelangar. 
KOM(88) 502 skill. - IiCiT nr C 265, 12.10.1988, s. 9. 
30 
Dessa diskussioner skulle kunna återupptas inom den allmänna ramen lör detta 
meddelande för att upprätta en förteckning över produkter som undantas frän tull som är 
bäst anpassad till en europeisk försvarspolitiks olika målsättningar. Detta kommer även 
att bidra till att lösa sådana svårigheter som nämns ovan, vilket kommissionen föreslagit 
sedan 1988. 
4.2.4 Handelsrelationcr 
Utvecklingen av en europeisk försvarsmarknad, i den män den skulle leda till en ökad 
självförsörjning inom vissa marknadssegment, har potentiellt långtgående konsekvenser 
för relationerna med tredje land, särskilt USA, som är den huvudsakliga 
tredjelandsleverantören av vapen till medlemsstaterna i Europeiska unionen. Ett 
utnyttjande av gemenskapsaspekten vid försvarsupphandling innebär inte ett ensidigt 
öppnande av försvarsmarknaden för leverantörer från tredje land. 
På grund av undantagen i den multilaterala handelsordningen, inbegripet avtalet om 
statlig upphandling (GPA) som slutits inom ramen lör WTO. tillämpas ännu inte 
konkurrensmässigt anbudsförfarande vid våra handelspartners upphandling av 
försvarsmateriel. Varje medlemsstat kommer även fortsättningsvis alt ha friheten all 
överväga om anbud frän länder som inte är medlemmar i El I bör undersökas. 
Förhandlingar bör inledas för att fastställa de villkor pä vilka tredjelandsleverantörer 
skulle kunna åtnjuta samma rättigheter vid offentlig upphandling och andra aspekter av 
tillgång till marknaden som gemenskapsleveranlörer inom försvarsmaterielområdet, 
utifrån jämförbar och effektiv tillgång till de ländernas marknader för EU-leverantörer, 
samtidigt som båda parternas säkerhetsintressen respekteras. 
5. Slutsatser 
Kommissionen konstaterar att frågor som rör produktionen av och handeln med 
försvarsmateriel är knutna till försvarsmässiga och utrikespolitiska hänsynstaganden från 
medlemsstaternas sida och till framstegen i utvecklingen av en europeisk säkerhets- och 
försvarsidentitet. Å andra sidan är det också en nödvändig förutsättning för en europeisk 
säkerhets- och försvarsidentitet att säkerställa en konkurrenskraftig europeisk 
försvarsindustri. 
Det finns därför ett brådskande behov av insikt vad gäller försvarsindustrins hälsa, 
eftersom det finns risk för en förvärring av situationen om detta inte följs av påtagliga 
åtgärder, med stora arbetskraftsförluster och en förlust av teknologisk kunskap som 
eventuell följd, med allvarliga återverkningar pä den civila sektorn. 
Ett stort antal frågor, särskilt beträffande efterfrågan (t.ex. harmonisering av operationella 
krav) kan endast diskuteras inom ramen lör förberedelserna för en europeisk säkerhets-
och försvarsidentilet. Pä kort sikt finns det inom ramen lör (iUSP mekanismer och 
förfaranden som skulle kunna jämna vägen för brådskande åtgärder. 
Många andra frågor, särskilt med inverkan på företagens konkurrenskraft, kan besvaras 
inom ramen för Europeiska gemenskapen. 
31 
I själva verket finns det ett sammanhängande utbud av gemenskapsinstrument för 
inrättande av enhetliga marknader och konkurrenskraftiga industrier. Denna industris 
specifika karaktär kan beaktas på ett adekvat sätt vid införandet av de aktuella 
instrumenten. 
De åtgärder som föreslås i detta dokument skulle med fördel kunna kompletteras med 
åtgärder inom ramen för Västeuropeiska unionen, särskilt inrättandet av en europeisk 
försvarsmaterielmyndighet, som omnämns i deklarationen om V EU. av den 10 december 
1991. 
Rådet anmodas att avge sitt yttrande om den föregående analysen och de förslag som rör 
de bidrag gemenskapsinstrumenten kan bistå med. 
Utifrån rådets arbete planerar kommissionen att vidta lämpliga åtgärder i form av 
särskilda förslag eller andra lämpliga åtgärder. 
32 
Bilaga 
Tabell 1*: Militära utgifter, i konstanta priser, 1985-1994 
Belopp i miljoner US $ i 1990 års priser och växelkurser. 
Nordamerika 
Kanada 
USA 
Europa 
Belgien 
Danmark 
Frankrike 
Tyskland 
Grekland 
Italien 
Luxemburg 
Nederländerna 
Norge 
Portugal 
Spanien 
Turkiet 
UK 
Österrike 
1 inland 
Irland 
Sverige 
HG 1985 
11.014 
313.307 
4.789 
2.613 
39.918 
38.824 
4.524 
19.538 
74 
7.350 
3.339 
1.336 
9.058 
4.011 
43.549 
1.644 
1.826 
556 
5.234 1986 
11.233 
335.048 
4.984 
2.520 
41.081 
39.889 
3.861 
20.187 
78 
7.461 
3.234 
1.504 
8.827 
4.532 
42.867 
1.726 
1.975 
571 
5.387 1987 
11.488 
331.215 
5.017 
2.662 
42.284 
40.570 
3.856 
22.699 
89 
7.598 
3.442 
I 563 
9.995 
4.316 
42.561 
1.612 
I 989 
533 
5.499 1988 
11.631 
323.860 
4.806 
2.714 
42.243 
40.242 
4.078 
24.113 
101 
7.561 
3.279 
1.738 
9 345 
3.802 
40.646 
1.546 
2.085 
5U) 
5.573 1989 
11.536 
320.427 
4.732 
2.648 
42.793 
40.146 
3.819 
24.304 
93 
7.636 
3.369 
1.824 
9668 
4.398 
40.792 
1.622 
2058 
525 
5.762 1990 
11.547 
306.170 
4.644 
2.650 
42.589 
42.320 
3.863 
23.376 
97 
7.421 
3.395 
1.875 
9.053 
5 315 
39.776 
1.542 
2.1 16 
596 
5.909 1991 
10.413 
268.994 
4.579 
2.697 
42.875 
39.216 
3.663 
23.706 
107 
7.161 
3 293 
1.925 
8.775 
5 463 
41.087 
I 550 
2417 
62 ! 
5.540 1992 
10.482 
284.116 
3.760 
2.648 
41.502 
37.697 
3.808 
23.004 
111 
7.088 
3.569 
1.977 
8.113 
5.747 
37.141 
1.507 
2.499 
617 
5.392 1993 
10.433 
269111 
3.571 
2.653 
41.052 
33.486 
3.716 
23.187 
102 
6.548 
3.385 
1.914 
8.823 
6.355 
36.312 
1.502 
2.356 
592 
5.273 
180.833 182.921 188.527 187.321 188.422 187.827 185.951 1994 
10.151 
252.358 
3.549 
2.608 
41.235 
31.258 
3.778 
23.492 
110 
6.263 
3.523 
1.948 
8.141 
6.173 
35.055 
1.513 
2.167 
613 
5.260 
176.856 171.087 173.163 
Anm: Dessa siffror baseras på de uppgifter som lämnas i lokal valuta sänkt till 1990 års 
prisnivåer och omvandlad till dollar till de genomsnittliga växelkurser som gällde för 
perioden 1990. Lokala prisindex (konsumentprisindex) tas sä vitt möjligt från 
International Finance Statistics (IFS) (International Monetary Fund: Washington, DC). 
För det senaste året utgör konsumentprisindex en uppskattning utifrån årets första 6-10 
månader. De genomsnittliga växelkurserna för perioden tas i största möjliga utsträckning 
från IFS. 
HJr SIPRl:s årsbok 1995, s 440-441. 
33 
Tabell 2: Huvudsakliga vapenupphandlingskostnader 1983-92 
Miljoner US $ i fästa (1991 års) priser 
Nordamerika 
Kanada 
USA 
Europa 
Belgien 
Danmark 
Frankrike 
Tyskland 
Grekland 
Italien 
Luxemburg 
Nederländerna 
Norge 
Portugal 
Spanien 
Turkiet 
UK 
Turopeiska 
NATO Totalt 
NATO totalt 
TG:s medlems­
stater 1983 
2.100 
68.635 
705 
448 
9.613 
7.884 
633 
3.642 
1 
1.700 
637 
76 
I 970 
III 
11.467 
39 189 
109.923 
38.154 1984 
2.350 
76.442 
646 
416 
9.491 
7.805 
724 
3.505 
1 
1.774 
527 
69 
2.591 
519 
12.263 
40.33.3 
119.125 
39.314 1985 
2.226 
83.997 
615 
357 
9.888 
7.825 
681 
3.946 
3 
1.739 
834 
48 
1.581 
573 
12.259 
40.349 
126.572 
38.965 1986 
2.355 
90.105 
650 
349 
10.305 
8.191 
634 
3.942 
2 
1.531 
668 
104 
2 164 
847 
11.505 
40 894 
133.354 
39.416 1987 
2.568 
91.461 
664 
393 
11.235 
8.218 
689 
4.994 
3 
1.367 
704 
173 
2.565 
T0I0 
11.004 
43.021 
137.050 
41.330 1988 
2.521 
84.956 
583 
387 
11.057 
7.826 
987 
5.075 
3 
1.561 
619 
200 
2.009 
888 
10.842 
42.038 
129.514 
40.570 1989 
2.313 
84.271 
474 
344 
11.347 
7.685 
870 
5.112 
4 
1.359 
838 
238 
1838 
785 
9.575 
40.468 
127.052 
38.865 1990 
2.129 
79.337 
371 
391 
10.615 
7.545 
859 
4.202 
4 
1.344 
769 
212 
1214 
1.103 
7.798 
36.427 
117.892 
34.574 1991 
2.020 
74.757 
379 
422 
10.077 
4.347 
773 
3.967 
6 
1.130 
727 
180 
1. 176 
I 287 
8.118 
32.587 
109.364 
30.591 1992 
2.053 
66.140 
322 
430 
9.869 
3.562 
828 
3.247 
5 
1.208 
846 
131 
I 492 
I 488 
7.359 
30.787 
98.979 
28.470 
Källa: NATO, Financial and Fxonomic Data Relating to NATO Defence (NATO: 
Bryssel, årlig), författarens beräkningar. Uppgifterna för Frankrike är baserade på 
nationella data. 
34 
Tabell 3: EU:s import och export av tunga konventionella vapen, 1984-1993 
Trend-indikatorvärden uttryckta i US $ i fästa (1990 års) priser 
A. 
1985 
1986 
1987 
1988 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 TJ-import 
2.126 
3.118 
2.942 
4.162 
4.827 
3.865 
5.463 
6.190 
3.766 
3.766 Världen totalt 
39.713 
44.118 
46.377 
38.585 
37.798 
30.891 
25.527 
24.776 
24.494 
21.725 -export 
8.514 
8.001 
7.372 
6.129 
7.696 
6.160 
5.637 
4.611 
5.108 
6.548 Världen totalt 
39.713 
44.118 
46.377 
38.585 
37.799 
30.891 
25.527 
24.777 
24.494 
21.725 
Källa: SIPRl:s årsbok 1995, s 510-511 
Tabell 4: EU-medlemsstaternas import av tunga konventionella vapen, 1988-92 
(i miljoner US $ i fasta 1990 års priser) 
Leverantör: 
Mottagare 
Belgien 
Danmark 
Tvskland 
Grekland 
Spanien 
Frankrike 
Irland 
Italien 
Nederlän­
derna 
Portugal 
UK 
Totalt EU 12 
USA USA 
709 
204 
4.279 
3.309 
3.040 
1.577 
23 
494 
1.734 
449 
2.074 
17.892 F 
54 
12 
67 
1.365 
372 
17 
36 
121 
2.044 
3 D 
49 
987 
30 
58 
14 
836 
32 
2.006 
429 I 
69 
15 
126 
3 
213 
199 NL 
37 
254 
43 
23 
362 UK 
286 
80 
24 
19 
13 
30 
3 
10 
465 
543 Andra 
102 
43 
15 
244 
159 
36 
16 
119 
13 
65 
812 
669* Totalt 
933 
596 
4.473 
6.197 
3.747 
1.626 
71 
688 
1.765 
1.374 
2.326 
23.795 
1.843 
* Varav minst $ 128 miljoner från icke-medlemsländer 
Källa: SIPRI:s årsbok 1994 
35 
Tabell 5: Kritiska teknologier 
Kritiska teknologier 
1 
2 
3 
4 
5 
6 
7 
8 
9 
10 
11 
12 
13 
14 
15 
16 
17 
18 
19 
20 Halvledarmaterial och mikroelektroniska kretsar 
Möjlighet att producera mjukvara 
Parallella datorarkitekturer 
Maskinintelligens och robotteknik 
Simulering och modellförsök 
Optoelektronik 
Känslig radar 
Passiva sensorer 
Signalbearbetning 
Identitetskontroll (Signature control) 
Vapensystemmiljö 
Sammanslagning av data (Data fusion) 
Simulerad hydromekanik 
Atmosfardrivning 
Pulsstyrd effekt (Pulsed effect) 
Höghastighetsprojektiler 
Material med hög energikapacitet 
Kompos itmater ial 
Superledningsförmåga 
Bioteknologimaterial och -processer 
Förmåga att bidra till teknologin: 
4 Väsentligt före i vissa teknologinischer 
3 Kan lämna väsentliga bidrag 
2 Kan bidra i viss utsträckning 
1 Kan troligen inte bidra på ett direkt sätt Produkter 
med 
dubbelt 
användning 
sområde 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
V 
v 
v 
v NATO-
al lierade 
2 
2 
2 
3 
3 
2 
2 
2 
2 
2 
3 
2 
2 
3 
2 
2 
3 
3 
2 
3 
KÄLLA: Bearbetat från Office of Technology Assessment, 1990. 
36 
Diagoiuii. 
CHAR I ILL) Miijor Woiipnii l'iocurtiiniml I xpitnilitim 
mio US$ 
1987 1988 1989 1990 1991 1992 
Diagram I bygger på tabell 2 över NATO:s och LiG:s huvudsakliga vapenupphandlingskostnader under 
perioden 1983-92 och pä tabell 3 över LiU:s import och export av tunga konventionella vapen 1984-93. 
Diagram 2 
CHART 2: Exports of Major Conventional Weapons 
-$— World Total 
-f|—US 
-£—EU 
1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Diagram 2 är baserat på tabell 3 
Diagram 2a 
Ti.lal (Idiicni's (billion USS ni 1<JH5 rale») 
I "JM. I'JH7 1'JHH 1'JH'J l'1'NI l'J'Jl IW2 1'J'JJ 
Källa: Conventional arms transfers to the Third World 1986-19963, RF Grimmett, Congressional Research 
Service, Library of Congress, Washington D.C. 1994, s 87-88 
37 
Diagram 3 
CHART 3: Imports by EU Member States of Major Conventional 
Weapons. 1988 92 
mio US$ 
B DK D GR E F IRL I NL P UK 
Diagram 3 är baserat på siffrorna i tabell 4. 
Diagram 4 
CHART 4: EU Imports and Exports of Major Conventional Weapons 
1984 1985 1986 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 
Diagram 4 är baserat på siffrorna i tabell 3. 
38 
Förteckning över den konccntrationsvcrksuiiilict inom försvarsindustrin12 som har 
skett sedan "Uoiiccnhalionsföiordningen" (riiddc i kraft" 
Referens­
nummer 
IV/M. 17 
IV/M.86 
IV/M .272 
IV/M.318 
IV/M.275 
IV/M.527 
IV/M.528 
IV/M.529 
1V/M.571 
IV/M.598 
IV/M.620 Företag 
MBB/ Aerospatiale 
Thomson/Pilkington 
Matra/Cap Gemini Sogeti 
Thomson/Short 
Aerospatiale/SNPE 
Thomson/Deutsche 
Aerospace 
British Aerospace/VSEL 
GEC/VSEL 
CGI*/Dassault 
Daimler Benz/Karl Zeiss 
Thorn son/Teneo/Indra Företagens 
nationalitet 
Tyskland/ 
Frankrike 
Frankrike/UK 
Frankrike/ 
Frankrike 
Frankrike/UK 
Frankrike/ 
Frankrike 
' Frankrike/ 
Tyskland 
UK/t JK 
UK/UK 
Frankrike**/ 
Frankrike 
Tyskland/ 
Tyskland 
Frankrike/ 
Spanien Verksamhet 
Helikoptrar 
Optoelektronik 
Försvars-
informatik 
Missiler 
Missiler motorer 
Framd rivnings­
system för 
missiler 
Militära lärtyg 
Militära fartyg 
Försvars-
informalik 
Optoelektronik 
Försvars­
elektronik Status i 
förhållande till 
"koncentrationsf 
förordningen" 
godkänd den 
25.2.91 
godkänd den 
23.10.91 
godkänd den 
17.3.93 
godkänd den 
14.4.93 
ej anmäld enl. art. 
223 
godkänd den 
2.12.94 
ej uppnådd, ej 
anmäld enligt art. 
223 
ej anmäld enligt 
art. 223 
godkänd den 
24.3.95 
godkänd den 
27.6.95 
godkänd den 
22.8.95 
* Dotterbolag till IBM 
** USA för moderföretagets huvudkontor 
Omfattar endast sammanslutningar som bara eller huvudsakligen inbegriper tillverkning av militär 
materiel. Man kan finna samma antal sammanslutningar som bara delvis rör försvarsmateriel. 
Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av 
företagskoncentrationer trädde i kraft den 21 september 1990. Endast större koncentrationer med 
gemenskapsdimension omfattas av förordningen och dessa definieras utifrån de inblandade 
verksamheternas omsättning (se artikel I i förordningen). 
39 

WUmi^mtmmi^mmmKtSmit^^m^^mieiHmmm 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 10 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 
Katalognummer : CB-CO-96-029-SV-C 
ISBN 92-77-99765-6 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg m