Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "XXV:e rapporten om konkurrenspolitiken (1995)" () (97/C 75/06)

Den 16 april 1996 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "XXV:e rapporten om konkurrenspolitiken (1995)".

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som var ansvarig för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 4 december 1996. Föredragande var Edoardo Bagliano.

Vid sin 341:a plenarsession den 18-19 december 1996 (sammanträdet den 19 december 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med röstfördelningen 106 för, 2 mot och 1 nedlagd.

I. XXV:e RAPPORTEN OM KONKURRENSPOLITIKEN (1995)

1. XXV:e årsrapporten om konkurrenspolitiken 1995

1.1. Kommissionen har - delvis på Ekonomiska och sociala kommitténs förslag - i år delat upp sin rapport i två delar:

- En kort rapport (på mindre än 100 sidor) som beskriver den huvudsakliga utvecklingen, besluten och lagstiftningsåtgärderna inom konkurrensområdet.

- En andra separat rapport som rör tillämpning av konkurrensreglerna under 1995 och ger mer detaljerad information. Denna behandlar även de enskilda medlemsstaterna.

1.2. Genom att minska antalet sidor och samtidigt förbättra ämnets struktur och disposition har man lyckats göra rapporten mer överskådlig. Just därför att konkurrensfrågan både är politisk och juridisk-teknisk kan man hålla den rättsliga utvecklingen och de rättsliga principerna åtskilda från de aspekter som rör administrativ tillämpning (kommissionens beslut) och rättspraxis (domar från domstolen och förstainstansrätten) även om man inte får glömma det nära sambandet: konkurrenspolitiken skall vara enhetlig.

1.3. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på denna uppläggning, som på ett pedagogiskt sätt klart framhåller avsikten att man skall kunna ta större hänsyn till rapportmottagarnas krav när det gäller konkurrenspolitiken. Mottagarna är inte enbart "välinitierade personer", jurister och advokater, utan också ekonomiska aktörer i allmänhet. Detta angreppssätt underlättar både läsningen och sökandet efter juridiska och rättsliga referenser, som sammanfattas och kommenteras på ett effektivt sätt.

I en atmosfär av ökande "marknadsföring" av rätten till fri konkurrens (se del II, punkt 11) är det dock önskvärt att större utrymme ges till de kapitel som ägnas åt tillämpning av konkurrensreglerna - på nationell nivå och på gemenskapsnivå - i medlemsstaterna.

1.4. Den andra separata rapporten är inte enbart viktig därför att den innehåller information om beslut, domar och lagstiftning, utan också därför att den ger stort utrymme åt kommissionens kommentarer till olika punkter i Ekonomiska och sociala kommitténs föregående yttrande (och till Europaparlamentets resolutioner) om årsrapporten (1994) (). Detta förfarande - att kommentera punkt för punkt - hänför sig till den XX:e rapporten för Europaparlamentets vidkommande och den XXII:a rapporten för kommitténs vidkommande. Denna arbetsform karaktäriseras av samarbete och en öppnare dialog mellan institutionerna när det gäller dessa årliga granskningar av konkurrenspolitiken inom Europeiska unionen.

1.5. Ekonomiska och sociala kommittén fäster stor vikt vid detta numera konsoliderade förfarande med kommissionens punktvisa granskningar av kommitténs yttranden och man är dessutom alltid - i facksektionerna och vid plenarsessionerna - öppen för att diskutera konkurrenspolitiken med anledning av kommissionens årliga rapport. När hjulen ständigt snurrar fortare påverkas kommittén av kravet på ökad tidsanpassning och begär att kommissionen skall överväga om det är möjligt att utbyta synpunkter oftare.

Konkurrenspolitiken är nära förbunden med nästan all gemenskapspolitik liksom med många andra invecklade frågor. Takten ökar ständigt och därför verkar det ännu mer berättigat att rådgöra med varandra.

1.6. Det handlar inte om att gynna kommittén i förhållande till andra gemenskapsinstitutioner (). Det rör sig enbart om att bredda och öka Ekonomiska och sociala kommitténs särskilda bidrag när det gäller ekonomiska och sociala aspekter på konkurrenspolitiken. Europaparlamentets prioriterade roll ligger dock fast och innebär att demokratiskt kontrollera kommissionens aktiviteter. Öppenhet och insyn är i själva verket oumbärliga för en konstruktiv dialog med parlamentet och kommittén för att säkerställa både demokratiskt samförstånd (punkt 21 i rapporten) och en bedömning av konkurrenspolitikens effektivitet, det vill säga att den överensstämmer med den ekonomiska och sociala verkligheten.

Som kommissionen anger i sina kommentarer till kommitténs föregående yttrande () är det å andra sidan sant att varje utkast till "meddelande" eller "juridisk text" utgör ett idealiskt tillfälle till rådfrågning och dialog. Kommittén kan dock bekräfta och upprepa sin önskan om att fortsättningsvis bli rådfrågad i god tid, samtidigt som man inser det ökade ansvar som blir följden, men som också utgör en omfattande och ökande utmaning för det egna arbetet.

2. Konkurrenspolitiken inom Europeiska unionen. Kommissionens kommentarer till yttrandet om den XXIV:e rapporten. Samarbete med de nationella myndigheterna

2.1. En effektiv konkurrenspolitik är ett viktigt instrument för att kunna förverkliga en inre marknad och integrera den på ett effektivt sätt utan inre gränser och med en ständigt ökande ekonomisk och social sammanhållning. Detta är numera en övertygelse som delas av alla parter, men insatserna behöver bli starkare, mer samstämmiga och tidsanspassade när det gäller det konkreta genomförandet. Det är nödvändigt att påskynda utarbetandet och antagandet av de lagförslag som är under behandling. Grönböckerna och vitböckerna har varit och är fortfarande både utgångspunkt för projekt och mycket användbara instrument för analys, utvärdering och styrning av olika beslut. Men allt detta arbete är nu moget för ett konkret och tidsanpassat åtgärdsförslag. De tre rapporterna från den rådgivande gruppen för konkurrenskraft ("Competitiveness Advisory Group") har bekräftat betydelsen av att påskynda förverkligandet av den europeiska marknaden.

2.2. Konkurrenspolitiken är inte bara en fråga om tillämpning av regler för att säkerställa en sund konkurrens på marknaden. Den är dessutom ett viktigt instrument för konkurrenskraften. Det råder generell enighet i denna fråga, men det saknas samstämmiga och lämpliga beslut.

Många åtgärder har visserligen vidtagits, men det måste starkt betonas att den största effektiviteten uppnås när man samtidigt eller parallellt genomför ett antal överensstämmande lagförslag. Med tanke på detta har den rådgivande gruppen för konkurrenskraft uppmanat "de politiskt ansvariga i Europa" att fördubbla ansträngningarna för att passera de hinder som fortfarande bromsar den inre marknaden. Ekonomiska och sociala kommittén stöder denna uppmaning i ljuset av en mer uppmärksam och flexibel konkurrenspolitik, som sätts in i rätt tid och i överensstämmelse med andra åtgärder som är nödvändiga för förverkligandet av den inre marknaden och för att den skall fungera riktigt.

2.3. När det gäller tillämpning av regler har konkurrenspolitiken sedan många år den viktiga roll som fördraget ger den, vilket innebär ökande effektivitet och insyn. Avtal mellan företag, speciellt med avseende på priser, uppdelning av marknader, koncentrationer, statsstöd, karteller och reglerade sektorer eller sektorer som kännetecknas av monopol är insatsområden där kommissionen, domstolen och förstainstansrätten har en ständigt övervakande och kontrollerande roll för att godkänna, förbjuda eller förändra. Ökningen av antalet ärenden under 1995 skall tolkas mer som ett tecken på ökad insyn och överskådlighet i gemenskapens regelsystem än som ett tecken på att brott mot reglerna trappas upp. Det blygsamma antalet fällande domar stöder denna tolkning.

Ekonomiska och sociala kommittén försöker för övrigt inte dölja att de ekonomiska fenomenen och de enskilda aktörernas verksamheter blir mer och mer invecklade. Detta har till följd att kommissionen får ett större antal fall som till och med berörda parter anser vara tveksamma eller svåra att bedöma. Rättssäkerheten är en viktig och positiv faktor för en riktig konkurrenspolitik och kommissionens beslut bidrar till att bygga upp och förstärka den. Besluten är ofta utförliga och väl motiverade.

Även om man förhåller sig lite kritisk, inom den anda av samarbete och uppmuntran som alltid har utmärkt arbetet ända sedan det första yttrandet i frågan den 30 april 1981, ser kommittén positivt på kommissionens insatser och ansträngningar under 1995 för att bemästra en ständigt växande uppgift.

2.4. Som svar på några av kommitténs särskilda synpunkter på den XXIV:e rapporten bekräftar kommissionen att konkurrenspolitiken måste ta hänsyn till "det juridiska, ekonomiska, politiska och sociala sammanhanget" om den verkligen skall vara ett av de två "stora instrumenten" (tillsammans med den inre marknaden) () som föreskrivs i Romfördraget för att uppnå gemenskapens grundläggande målsättningar. Särskilt:

- När det gäller de "kooperativa" företagen tar kommittén hänsyn till artikel 85.3, och i förekommande fall kommer man att granska dessa avtal "med nödvändig flexibilitet" ().

- När det gäller "avtal om informationsutbyte" erkänner kommissionen () att det rör sig om en känslig fråga. Ekonomiska och sociala kommittén är medveten om att några allmänna principer specificeras i den VII:e rapporten om konkurrenspolitiken. Kommunikationsteknologin har dock från 1977 till idag gjort enorma framsteg, och information "i realtid" är numera ett absolut krav för företagen. För många av dem är det också en produktivitets- och effektivitetsfaktor i sig själv och alltså även avgörande för konkurrenskraftig tillväxt. Kommittén håller med om att utvärderingen av dessa avtal kan grunda sig både på parternas intentioner och avtalens effekter, men önskar dock att resultatet blir konstruktivt. Även inom oligopolteorin - som är den hypotes som citeras i kommissionens kommentarer - har man förändrat sin syn på dessa problem.

- I fråga om de små och medelstora företagen välkomnar kommittén kommissionens avsikt () att utvidga undantagsreglernas tillämpningsområde till att även gälla konkurrensskapande avtal mellan små och medelstora företag och att inta en gynnsam attityd när det gäller samarbete i allmänhet.

2.5. I egenskap av ett viktigt instrument för konkurrenskraften måste konkurrenspolitiken sammanbindas med den övriga gemenskapspolitiken, särskilt med industri-, handels- och sysselsättningspolitiken, med åtgärder för social sammanhållning och konkurrenskraft samt med åtgärder för konsumentskydd och mot inflation. Detta underströk kommittén ytterligare en gång i sitt tidigare yttrande om den XXIV:e rapporten (punkt 3.3).

I flera kommentarer till kommittén betonar kommissionen särskilt sambanden mellan konkurrenspolitiken och de andra socioekonomiska sektorerna (genom att till exempel citera det stycke i rapporten som har titeln Konkurrens och miljö) och understryker dessutom att konkurrenspolitiken i sig själv är ett oumbärligt instrument för industripolitiken (). Konkurrenspolitiken är i själva verket inte bara tillämpning av regler utan politik i ordets bästa bemärkelse.

2.6. När det gäller konkurrenspolitiken inom EU behövs ett effektivt och fortlöpande revideringsförfarande.

Med anledning av detta förnyar Ekonomiska och sociala kommittén sin rekommendation till kommissionen att på nytt och med nödvändig flexibilitet se över det vertikala samarbetet, som inte nödvändigtvis måste falla under förbudet i artikel 85 i Romfördraget. Grönboken kommer att ge tillfälle till en nyttig och förhoppningsvis snabb debatt samt till klara och aktuella beslut.

Fortfarande med hänsyn till snabbhet och klarhet kan detsamma sägas om processrätten, som huvudsakligen går tillbaka till början av 60-talet. Rätten att försvara sig, tillträde till akter och processernas längd måste anpassas (även om framsteg har gjorts när det gäller det sistnämnda). Varken den nya definitionen av juridiskt ombud eller ens den "sista skyddsåtgärden som utgörs av rätt att överklaga vid de europeiska domstolarna" (nämns även av kommissionen under punkt 51 i rapporten) kan lugna företagen och medborgarna, som med rätta kräver både insyn och snabbhet. För konkurrenskraftens skull kan och måste även kostnaderna för tvister minskas.

2.7. För att kunna åstadkomma en effektiv konkurrenspolitik inom gemenskapen är det i hög grad nödvändigt med samarbete mellan de nationella myndigheterna. Fördelningskriterierna måste bli klara och exakta, vilket kommissionen har planerat, när man försöker att stärka den decentraliserade tillämpningen av artiklarna 85.1 och 86 med hänsyn till det som redan godkänts i fördraget. Alla ansträngningar måste vidtas för att undvika behörighets- och intressekonflikter. Det får bara finnas en målsättning, nämligen att uppnå en balanserad konkurrens både på nationell nivå och på gemenskapsnivå. Behörigheten bör - i de fall den inte går in på kommissionens juridiska område - tillfalla den myndighet som bäst kan bedöma och besluta.

Om man sedan skulle göra betydande framsteg när det gäller att harmonisera de nationella lagstiftningarna skulle risken för skilda tolkningar och tillämpningar avsevärt kunna minskas (detta problem togs upp av kommittén i yttrandet om den XXIV:e rapporten, punkt 8.1). Särskilt de medlemsstater som fortfarande saknar lagstiftning skulle kunna anta regler som är nödvändiga för att respektive konkurrensmyndigheter skall kunna tillämpa artiklarna 85.1 och 86 i EG-fördraget (se del II i Förslag till meddelande från kommissionen om samarbete mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter).

3. Monopol - transeuropeiska nät - transporter - telekommunikationer - miljö - fria yrken

3.1. Monopol

Om man verkligen vill skapa en inre marknad bör avregleringen av de marknader som traditionellt styrts av monopol prioriteras genom konkurrenspolitiken. Avregleringen kommer att öka konkurrenskraften och stimulera innovationer inom ramen för konkurrenspolitiken. Den tar bort de juridiska hindren genom att öppna marknaden och bekämpar snabbt varje försök till dominerande ställning och alla konkurrenshämmande avtal. Detta görs samtidigt som man inte får skära ner på den offentliga servicen.

Liberaliseringen får i alla händelser inte leda till att man i byggandet av gemenskapen ger upp målsättningarna med den sociala sammanhållningen. Ekonomiska och sociala kommitténs oro över eventuella följdproblem har beaktats av kommissionen, som bekräftar att man på grund av detta ser positivt på en gradvis avreglering ().

I sina kommentarer till kommittén preciserar kommissionen att "säkerställandet av samhällsomfattande tjänster av hög kvalitet står i centrum för dess avregleringspolitik" och tillägger att "en sådan tjänst även kan tillhandahållas i ett konkurrenssammanhang med både offentliga och privata aktörer" (). Allmänna tjänster måste dock säkerställas i de sektorer där marknadskrafterna inte är tillräckliga och de europeiska medborgarnas rätt till tjänsterna äventyras.

3.2. Transeuropeiska nät

Utvecklingen av transeuropeiska nät är en mycket viktig punkt i fördraget. Det är inte möjligt att skapa en fullständigt integrerad inre marknad utan att effektivisera kommunikationsnätverken på europeisk nivå, det vill säga transporter, telekommunikationer och energi. Dessa har en "avgörande roll för sysselsättningen, konkurrenskraften och sammanhållningen inom EU", framhåller kommissionen i sin årsrapport till rådet och till Europaparlamentet. Ekonomiska och sociala kommittén understryker ytterligare en gång de starka effekter på konkurrenskraften som de enskilda projekten kommer att få. Det är dock önskvärt att man utarbetar institutionella förfaranden så att de många projekt som syftar till att förbättra de transeuropeiska infrastrukturerna inte försenas, utan att man för den skull äventyrar riktigheten i besluten. Kommittén noterar dessutom och ser positivt på kommissionens ansträngningar för att inrätta gemensamma regler för den inre marknaden för energi, men påpekar att man fortfarande måste skapa en tillfredsställande balans när det gäller dessa regler. Det är visserligen sant som kommissionen anger under punkt 117 i den XXV:e rapporten (genom att citera Ciampi-rapporten) att den ej genomförda avregleringen av energisektorn kan ha "mycket negativa effekter för den europeiska ekonomins konkurrenskraft". Avregleringen måste dock genomföras inom en väl definierad juridisk ram för att man skall kunna hitta "en balans mellan konkurrensreglerna och respekten för de allmännyttiga skyldigheterna" () och fästa uppmärksamhet på den vikt som försörjningssäkerheten har för EU.

3.3. Sjötransporter

Gruppundantaget i artikel 85.3, som antogs 1995 när det gäller linjesjöfartskonsortier, anger att avsikten med avtalen kan vara både förbättring av produktiviteten och tjänstekvaliteten. Det är dock uppenbart att konkurrensen måste vara på en rimlig nivå. När det gäller "linjekonferenser" har förordning (EEG) nr 4056/86 om gruppundantag redan från början setts som en kontroversiell bestämmelse. Kommittén önskar därför att man gör en realistisk utvärdering av förordningens effekter.

3.4. Luftfart

När det gäller lufttransporter håller vi med kommissionen om att det är lämpligt att göra bedömningar från fall till fall. Omstruktureringen av det europeiska luftrummet för att minska kostnaderna och förbättra tjänstekvaliteten måste underlättas, men det är trots allt viktigt att en effektiv konkurrens bevaras och även att potentiella aktörer får tillträde till marknaden, särskilt genom att fördelningen av "slots" (ankomst-och avgångstider) övervakas effektivt. När det gäller godstransporter noterar kommittén att kommissionen visat en realistisk hållning genom att vid halvårsskiftet i år avskaffa gruppundantaget som flygbolagen drog nytta av. Detta ledde till att priserna var mycket högre än marknadspriserna.

3.5. Telekommunikationer

Tillämpningen av konkurrensreglerna kommer utan tvivel att bidra till att hålla telekommunikationssektorn dynamisk. Detta är en framtidssektor som redan erbjuder konkreta tillfällen till ekonomiska insatser. Kommittén avvaktar grönboken, som kommissionen har på sitt program i år, och tror att frågorna kommer att vara väl förankrade i verkligheten och gå snabbt att behandla.

"Telekommunikationsnäten är ryggraden i det framtida informationssamhället" avslutar kommissionen sin årsrapport 1995. Om det är sant, vilket man i allmänhet tror, måste konkurrenspolitikens övervakningsinstrument skärpas, men framför allt är det nödvändigt att använda flexibla kriterier när man granskar åtgärder inom denna sektor, samtidigt som man slår vakt om både framstegen och det kollektiva intresset. Inför möjligheten att marknaden avregleras fullständigt betonar kommittén ytterligare en gång betydelsen av "samhällsomfattande tjänster" och av deras finansiering.

3.6 Miljö

Kommissionen har många åtgärder som rör miljön och en hållbar utveckling på programmet. Ekonomiska och sociala kommittén håller med om att man bör inkludera förbättringen av villkoren för miljön bland undantagspunkterna i artikel 85.3. De frivilliga avtalen mellan industri och statsförvaltning som har miljöskydd som målsättning förtjänar en förmånlig behandling när det gäller tillämpning av konkurrensregler. Inom ramen för miljöpolitikens särskilda målsättningar kan det inom den här sektorn bildas nya marknader som erbjuder nya positiva möjligheter till tillväxt och sysselsättning i ett balanserat och effektivt konkurrenssystem.

3.7. Fria yrken

Även när det gäller de fria yrkena kan kommissionen göra vissa insatser. Vissa förfaranden och associeringsavtal och vissa samarbetsformer kan skapa hinder för utbytet och snedvrida den fria konkurrensen.

4. Koncentrationskontroll

4.1. Revideringen av förordning (EEG) nr 4064/89 har kommit till en mer konkret fas efter diskussionerna och kommentarerna kring grönboken. Ekonomiska och sociala kommittén bekräftar att man föredrar en sänkning av tröskelvärdena, något som man motiverade i detalj i sitt yttrande om grönboken (), men man uteslöt inte att man skulle kunna se positivt på eventuella alternativ som hör samman med "flera anmälningar". Ett ärende kan ha gemenskapsdimension om det måste anmälas i två eller flera medlemsstater, även om det inte uppnår de aktuella tröskelvärdena. Sedan måste man också i dessa fall ta hänsyn till de nationella myndigheternas roll. Dessa skulle kunna ha behörighet upp till en viss gräns för koncentrationens omsättning.

4.2. Förutom problemet med tröskelvärdena angriper revideringen av förordning (EEG) nr 4064/89 problemet med kooperativa samriskföretag i egentlig mening. I detta ärende rekommenderar kommittén att kommissionen uttrycker sig så klart som möjligt för att undvika skadliga tveksamheter och lika skadlig diskriminering, genom att även betona behovet av en lämplig lösning för andra samriskföretag, dock inte "i egentlig mening" utan "strukturellt inriktade".

Ekonomiska och sociala kommittén har utarbetat ett särskilt yttrande om kommissionens förslag ().

5. Statligt stöd

5.1. Även om man håller med om att konkurrenssystem och statligt eller offentligt stöd står i motsats till varandra preciserar kommissionen i sina kommentarer till kommitténs föregående yttrande () att Romfördraget inrättar "ett moderat neoliberalt system" i vilket länderna har den roll som föreskrivs för en blandekonomi. Den nationella stödpolitiken måste dock övervakas och kontrolleras uppmärksamt och kommissionen måste öka sina ansträngningar i riktning mot ökad insyn och skydd av tredje parts rättigheter.

5.2. Kommittén anser att det statliga stödet i medlemsstaterna kan utgöra en konkurrenssnedvridande faktor. Mot bakgrund av detta framhåller kommittén hur viktigt och angeläget det är med ett nära samband mellan konkurrenspolitiken och sammanhållningspolitiken - den ekonomiska och sociala - och önskar att kommissionen fäster särskild vikt vid detta i nästa "rapport" om statligt stöd.

5.3. Målsättningen skall vara att minska stödet, revidera reglerna och öka överskådligheten. Men även när det gäller förfarandena är det nödvändigt med mer kraftfulla åtgärder. Kommissionen borde anta en förordning för att formalisera tredje parts rättigheter, och inte enbart på grund av det faktum att det verkligen är tredje part som ibland kontrollerar och upptäcker olagligheter och missbruk.

5.4. Informationen måste också förbättras. I Europeiska gemenskapernas tidning (EGT) anger kommissionen när förfarandena inleds eller avslutas och publicerar en lista över stöd som inte föranlett några anmärkningar, men det skulle vara mycket användbart med ett offentligt register över alla ärenden.

6. Oberoende europeiska konkurrensbyrån

6.1. Konkurrenspolitiken har fyra huvudsakliga tillämpningsområden: "verksamhetsavtal", missbruk av dominerande ställning, koncentrationer och statligt stöd. När man angriper problemet med den oberoende europeiska konkurrensbyrån bör man inledningsvis precisera om dess befogenheter enbart gäller koncentrationerna eller även artiklarna 85 och 86 eller till och med artikel 90 och följande. Även om de begränsar sig till koncentrationerna - vilket verkar mest troligt - håller inte kommittén med om detta, något som man redan gett uttryck för vid flera tillfällen, och här motiverar man sitt eget avståndstagande mer i detalj.

6.2. I Romfördraget är konkurrensreglerna ett instrument för att uppnå EU:s målsättningar (artiklarna 2 och 3g). Dessa regler har skapats med ett politiskt innehåll. Fördraget utgör en sammanhängande helhet och dessutom har det tillämpats länge, speciellt när det gäller konkurrenspolitik. Domstolen och förstainstansrätten kompletterar strukturerna. Detta är en positiv erfarenhet (även om den går att förbättra vilket man naturligtvis håller på med) som kan vara svår att överföra till andra nivåer, som är perifera, men kanske inte främmande, för EU:s målsättningar.

6.3. Om man vill skilja den tekniska bedömningen från den politiska bestrider man fördragets viktigaste målsättning, som är att förverkliga den inre marknaden. Kommissionen är ansvarig för att den skall fungera på ett riktigt sätt genom konkurrenspolitiken, som utgör en del av gemenskapspolitiken. För att säkerställa att fördragets målsättningar uppnås är det viktigt att gemenskapspolitiken samordnas, och därför har kommissionen, förutom makt att kontrollera och sanktionera, även makt att bevilja undantag från förbud.

6.4. Det verkar svårt och ologiskt att skilja innehållet i konkurrensrätten från det organs behörighet som har utsetts att tillämpa den. Det verkar också svårt och ologiskt att skilja behörigheten när det gäller konkurrens (koncentrationer eller koncentrationer och avtal) från de andra reglerna (avtal och stöd eller enbart stöd). Tanken på en oberoende (av vem?) myndighet aktualiserar även oräkneliga problem i inledningsledet (till exempel när det gäller sammansättning och kontroll) och även funktionella problem (skall klagomål riktas till domstolen eller till kommissionen?).

6.5. Frågan om skydd av den fria konkurrensen inom EU är invecklad och konkurrenspolitiken, för vilken kommissionen har en global vision, förblir ett instrument som varken går att delegera eller ersätta.

7. Internationella relationer

7.1. Förhållandet till de länder som ansökt om medlemskap i EU

Kommittén ser positivt på kommissionens ansträngningar för att inom konkurrenspolitiken effektivt förverkliga strategin för de stater i Central- och Östeuropa (CÖE) som förbereder sig för anslutning. Denna strategi har upprättats av Europeiska rådet i Cannes i juni 1995.

Kommittén framhåller dessutom att kommissionen inte enbart bör utvidga denna åtgärd till den första gruppen CÖE-länder som undertecknat Europaavtalen, utan också till resten av CÖE-länderna som även de efter hand har lagt fram sina ansökningar om medlemskap (Lettland, Litauen, Estland och för en tid sedan Slovenien).

7.2. I samband med detta understryker kommittén betydelsen av utbildningsprogram, tekniskt stöd inom det rättsliga området, utveckling av samarbetet med de nationella konkurrensmyndigheterna samt informationsåtgärder i de olika företagen. Kommittén önskar att de disponibla resurserna för sådana insatser överensstämmer med vitboken om "Förberedelse av de associerade staterna i Central- och Östeuropa för integrering med den inre marknaden i unionen", där det sägs att "inom konkurrenspolitiken liksom på övriga områden krävs inte enbart nya lagar och strukturer. Det krävs ett fortsatt arbete för att genomdriva politiken, göra den känd och accepterad och skapa förväntningar om att den kommer att tillämpas. Endast då kan marknaden förverkliga alla sina möjligheter."

7.3. I övrigt framhåller kommittén att förverkligandet av den förberedande strategin för anslutning inom konkurrenspolitikens område inte får hindra att de konkurrensregler som beslutats i Europaavtalen förverkligas inom utsatt tid. Dessa gäller redan mellan EU och de enskilda CÖE-länderna, och reglerna är till största delen identiska med reglerna i Romfördraget. I detta avseende påpekar kommittén att det är särskilt angeläget att anta regler för statligt stöd. Den inre marknaden, som till stor del redan öppnats för import från CÖE-länderna, kan inte uppskjutas, vare sig för att undvika negativa återverkningar på dessa ekonomier under omvandling, eller för att undvika konkurrensstörningar på den europeiska inre marknaden. Detta gäller även för de utomeuropeiska investerarna som etablerar sig i CÖE-länderna.

7.4. Kommittén prioriterar kravet att CÖE-länderna i fortsättningen skall garantera insyn i de offentliga stödsektorerna genom att årligen publicera de totala beloppen och de aktuella företagen. Slutligen önskar man att nationella myndigheter inrättas så snart som möjligt (som vitboken föreslår) för att kontrollera det statliga stödet. Dessa skall kunna tillämpa de regler som föreskrivs i de gällande Europaavtalen.

7.5. Kommissionen håller i sina kommentarer () med kommittén om att man måste ta hänsyn till ett antal sociala faktorer - i relationerna med CÖE-länderna och då i synnerhet när det gäller konkurrenspolitiken - och även vara medveten om att problemen med omlokaliseringen av industrin och påskyndandet av den industriella omvandlingen kan ha negativa ekonomiska och sociala effekter som även berör sysselsättningen. Analyserna av stödets effekter, som föreskrivs i Europaavtalen, kommer att vara mycket användbara för dessa ändamål.

7.6. Relationerna med de multilaterala internationella organisationerna

Ekonomiska och sociala kommittén har alltid stött kommissionens arbete med de internationella organisationerna, men man har framför allt uppmuntrat konkreta initiativ för att även på global nivå främja en gradvis ökande konvergens i fråga om konkurrensreglerna. OECD, UNCTAD och WTO är lämpliga samtalspartners, och framför allt WTO kan spela en viktig roll när det gäller att gradvis förverkliga ett tätare samarbete mellan de behöriga myndigheterna.

7.7. Man måste ta hänsyn till att allt som händer i världen idag - antingen det rör sig om människor, institutioner, länder eller organisationer - kännetecknas av en större öppenhet. Parallellt med öppenheten uppträder en större medvetenhet om många problem som människorna, institutionerna, länderna och organisationerna måste angripa på tröskeln till det tredje årtusendet. Detta är resultatet av den avreglering och globalisering som ger konkurrenspolitiken en ny internationell dimension.

7.8. Slutsatserna från WTO:s sammanträde i Singapore i december måste beaktas med utgångspunkt från ett realistiskt förhållningssätt där man går fram stegvis.

8. Globalisering, konkurrens och tillväxt

8.1. EU:s uppgift är omfattande. Europa kan dock inte hoppas på att ha utmaningarna från globaliseringen (när det gäller ekonomin m m) helt i sina händer och konkurrera framgångsrikt med andra områden och regioner samt försvara den europeiska sociala modellen, om dess institutioner inte syns och profilerar sig. EU:s institutionella framtid kommer även att vara avgörande för dess ekonomiska och sociala framtid. Att fordra att konkurrensreglerna respekteras på global nivå kräver auktoritet och trovärdighet.

8.2. Det behövs ytterligare insatser och mer fantasi och mod. Att främja konkurrens innebär att man uppmuntrar konkurrenskraft och innovationer och på så sätt breddar utbudet av varor och tjänster. Följden blir nya produkter och tjänster, men även nya yrken och hantverk som leder till fler arbetstillfällen. En upplyst och klarsynt konkurrenspolitik måste skapa gynnsamma villkor för att stödja skapandet av nya yrken och hantverk.

Miljön, fritiden och kulturen måste huvudsakligen betraktas som sektorer med större kapacitet att öka tillgången på arbete. Konkurrenspolitiken kan kopplas till sysselsättningspolitiken om den, med hänsyn till reglerna, underlättar samarbetsinsatserna i dessa framtidssektorer. Dessa uppvisar redan stor tillväxtpotential.

8.3. Det verkliga problemet är alltså inte att öka trycket på de befintliga insatserna utan att skapa nya. Miljö-och kultursektorerna och de industri- och tjänstesektorer som hör samman med dessa skulle kanske räcka för att åter lysa upp sysselsättningsutsikterna även på kort sikt. I detta avseende krävs det en seriös och selektiv yrkesutbildning som är välplanerad och kopplad till de nya konkreta yrkesprofilerna.

8.4. En konkurrensram som är öppen för förändringar är den bästa förutsättningen för att de resurser som produceras av marknadsekonomierna skall kunna investeras i sociala och kollektiva tillgångar och samtidigt skapa arbete och höja den sociala standarden. Man bör till exempel undersöka en anpassad stimulansinriktad skattepolitik som riktar sig både till företagen och till de enskilda medborgarna och som kombineras med ett optimalt utnyttjande av kompletterande finansieringskällor (såsom till exempel EU:s strukturfonder). Detta kan skapa ett ytterligare resurstillflöde till stöd för kulturella aktiviteter och tillgångar.

8.5. Den största utmaningen möter näringslivet, som måste skapa ny kapacitet, nya organisationsformer och nya ledarstilar. Det räcker att tänka på det stora antalet företag som redan sysslar med kulturskydd, kulturella tjänster och produktion, och för vilka det är viktigt att växa sig starkare. Man får inte heller utesluta strategiskt samarbete med stora företag och med forskningsvärlden inom det stora området för tekniska spin-off-effekter från kulturell verksamhet eller användning av de nya teknologierna inom det kulturella området.

II. "FÖRSLAG TILL MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN OM SAMARBETE MELLAN KOMMISSIONEN OCH MEDLEMSSTATERNAS KONKURRENSMYNDIGHETER FÖR HANDLÄGGNING AV ÄRENDEN SOM OMFATTAS AV ARTIKLARNA 85 OCH 86 I EG-FÖRDRAGET"

()

1. Eftersom kommissionen har bett om eventuella synpunkter, kopplar kommittén ihop sitt yttrande om detta meddelande med yttrandet om den XXV:e rapporten om konkurrenspolitiken för att korta ner tiden.

2. I det föregående yttrandet om den XXIV:e årliga rapporten hade kommittén när det gäller decentraliseringen av tillämpningen av konkurrensrätten uppgett att det både fanns risk för "olika tillämpning" och "intressekonflikter" med de nationella myndigheterna. I sina kommentarer i den XXV:e rapporten till punkt 8 i kommitténs yttrande bekräftar kommissionen att: "För att förhindra de problem som ESK nämner är metoden för fördelning av befogenheter mellan kommissionen och de nationella myndigheterna avgörande. Om medlemsstaterna begränsar sig till att enbart behandla överträdelser vars effekter koncentrerar sig till en enda nationell marknad (som vårt utkast föreskriver) bör riskerna för olika tillämpning 'och konflikter mellan gemenskapen och medlemsstaterna kunna kontrolleras.'"

3. I detta sammanhang är det lämpligt att nämna att kommissionen sedan många år tillbaka försöker att föra en politik som är inriktad på att i högre grad decentralisera tillämpningen av artiklarna 85 och 86 i fördraget. Detta för att konkurrenspolitiken skall bli effektivare och mer lättillgänglig för allmänheten. Meddelandet om samarbete mellan nationella domstolar och kommissionen när det gäller tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget () var ett första steg i denna riktning.

4. Det andra steget utgörs av förslaget till meddelande om samarbete med de nationella konkurrensmyndigheterna och har som målsättning att förstärka deras roll och upprätta ett nära och varaktigt samarbete med kommissionen där besluten fattas så nära medborgaren som möjligt i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen.

5. Innan man drar upp "riktlinjer för fördelning av uppgifter" mellan sig och de nationella konkurrensmyndigheterna i förslaget till meddelande, betonar kommissionen att "kontrollen i största möjliga utsträckning bör utövas av en enda myndighet (...) utan att man för den skull utesluter att två myndigheter gör en gemensam handläggning när så är lämpligt" och samtidigt tillägger man att "en enda kontroll är förmånlig för företagen". (se I, punkt 4).

Kommittén samtycker i princip när det gäller "en enda kontroll", men man sticker inte under stol med att problem kan uppstå när det gäller "en gemensam handläggning" (vem fattar till exempel beslut om en dominerande ställning på marknaden?) och brist på harmoniserade procedurregler.

6. "Kommissionen har för avsikt att utsträcka detta samarbete till konkurrensmyndigheterna i alla medlemsstater" men konstaterar dock "att i flera av medlemsstaterna har lagstiftningen procedurregler som inte tillåter en tillämpning av artiklarna 85.1 och 86" (se I, punkt 5 i meddelandet).

Denna ståndpunkt är så viktig att den också tas upp i de "slutliga anmärkningarna", där "kommissionen uppmanar de medlemsstater vars lagstiftning ännu inte tillåter landets konkurrensmyndigheter att effektivt tillämpa artiklarna 85.1 och 86 i fördraget att införa en sådan lagstiftning" (se V, punkt 1).

Efter den inledande uppmaningen är detta kommissionens enda avslutande och uttryckliga uppmaning (se I, punkt 3, tredje stycket) till företagen för att de "oftare skall vända sig till konkurrensmyndigheterna i medlemsstaterna, för att på så sätt stärka tillämpningen av artiklarna 85.1 och 86".

Man kan dock inte förneka att kommissionen har gjort och fortsätter att göra stora insatser när det gäller information, insyn och PR för att engagera nationella domstolar och myndigheter samt företag när det gäller att "stärka tillämpningen av artiklarna 85 och 86" (se I, punkt 3).

7. I förslaget till meddelande grundar sig "riktlinjerna för fördelning av uppgifter" mellan de nationella konkurrensmyndigheterna och kommissionen på "effekter som i huvudsak är av nationell karaktär" och på "överträdelsens art". Kommissionen "skall emellertid behandla ärenden som är av särskilt intresse för gemenskapen" (se II, punkt 2, andra stycket) och kommissionens "exklusiva behörighet" att fatta beslut enligt artikel 85.3 påverkas inte.

I praktiken är decentraliseringen av gemenskapsrätten begränsad till ärenden som i huvudsak är av nationellt intresse, det vill säga till verksamhetsavtal och missbruk av dominerande ställning. Kommissionen preciserar att det gäller ärenden vars "befintliga eller förutsebara effekter i huvudsak berör en enda medlemsstat" med undantag för "ärenden som tar upp ett nytt rättsligt problem" (se II, punkt 2.3, andra stycket). Det rör sig i korthet om en ganska blygsam decentralisering som inte innebär någon betydande utvidgning av de nationella konkurrensmyndigheternas behörighet.

8. I meddelandet har "ärenden som har förelagts kommissionen först" (klagomål) skilts från "ärenden som har förelagts en nationell myndighet först" (klagomål och anmälningar).

"Kommissionen har på vissa villkor rätt att avvisa ett klagomål när den konstaterar att ärendet inte är av tillräckligt intresse" (se III, punkt 1.1), men måste fråga medlemsstatens konkurrensmyndighet "om den går med på att utreda klagomålet och fälla ett avgörande" (se III, punkt 1.3) och inom vissa begränsningar förse dem med relevanta handlingar.

"Ett nära samarbete" (se IV, punkt 1, fjärde stycket) föreskrivs för de ärenden som har förelagts en nationell myndighet först. Den nationella myndigheten kan inhämta information hos kommissionen om eventuella parallella ärenden.

9. Meddelandet behandlar slutligen även "sena anmälningar" till kommissionen från företag som, i ett nationellt förfarande, "hotas av förbud för ett avtal ". Med avseende på detta föreskrivs ett särskilt förfarande som grundar sig på ett "preliminärt utlåtande" som kommissionen avger när det gäller "möjligheten" att göra ett undantag eller inte.

I denna fråga råder det fortfarande osäkerhet. Det föreskrivs varken inom vilken tidsgräns kommissionen måste överlämna sitt preliminära utlåtande till de nationella myndigheterna och företagen eller att företagen i fråga kan rådfrågas. Det finns alltså en risk att det preliminära utlåtandet blir definitivt.

10. Meddelandet verkar inte lägga till något nytt när det gäller att precisera fördelningskriterierna för olika uppgifter mellan de nationella myndigheterna och kommissionen. Dock är en viss förbättring i de byråkratiska förhållandena säkert möjlig.

De "riktlinjer" som kommissionen så flitigt har tillämpat när det gäller detta synsätt har huvudsakligen hämtats från domstolen och förstainstansrätten. Kommissionen kan varken säga något mer eller gå vidare.

11. Avsikten med detta meddelande är utan tvivel lovvärd. Man har talat om och diskuterat detta sedan flera år tillbaka. Resultatet verkar dock inte övertygande, eftersom det bara verkar kunna förbättra de formella förhållandena mellan kommissionen och de nationella myndigheterna i hopp om att tidsperioderna inte förlängs utan istället kortas ner påtagligt. En effektiv decentralisering går i själva verket via tydligare åtgärder, som till exempel:

- Revidering av förordning (EEG) nr 17/62.

- Harmonisering av den nationella konkurrensrätten genom en snabb prioritering av procedurreglerna.

12. Ekonomiska och sociala kommittén vill dock uppmuntra kommissionen när det gäller dess åtgärder för att främja konkurrensrätten, men eftersom man är medveten om svårigheterna understryker man avslutningsvis de ord med vilka kommissionen - med avseende på samarbete - så effektivt sammanfattade problemet förra året. "Det lagstiftande instrumentet räcker dock inte, det behövs även vilja och medel för att tillämpa det" (XXIV:e rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 42). Slutligen är dock viljan till samarbete ett problem som i första hand åligger kommissionen och medlemsstaterna att lösa med lämpliga medel: lojalitet och insyn i förfarandena. Denna linje stöder kommittén helt och fullt.

Bryssel den 19 december 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT nr C 262, 10.9.1996, s. 5.

() Del II-IX, B, 2.

() IX-B-2, 10 ("kommentarer").

() EGT nr C 39, 12.2.1996.

() IX-B-2, 3.2.

() IX-B-2, 3.6.

() IX-B-2, 4.3.

() IX-B-2, 4.4.

() IX-B-2, 3.2 och 3.3.

() IX-B-2, 7.5.

() IX-B-2, 7.3.

() CES 1269/96, punkt 5.4.

() EGT nr C 295, 7.10.1996, punkt 12.5.

() Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om granskning av koncentrationsförordningen - KOM(96) 313 slutlig. ESK:s yttrande CES 1266/96, 31.10.1996.

() IX-B-2, 6.2.

() IX-B-2, 9.1/9.3.

() EGT nr C 39, 13.2.1993, s. 6.