[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 16.10.2008

KOM(2008) 651 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

FRAMSTEG MOT KYOTOMÅLEN

(i enlighet med artikel 5 i Europaparlamentets och rådets beslut nr 280/2004/EG om en mekanism för övervakning av utsläpp av växthusgaser inom gemenskapen och för genomförande av Kyotoprotokollet)

{SEC(2008) 2636}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. SAMMANFATTNING 3

2. FAKTISKA FRAMSTEG 1990–2006 5

2.1. Trender när det gäller utsläpp av växthusgaser 5

2.2. Per capita-utsläpp och växthusgasintensitet 2006 6

2.3. Utsläpp av växthusgaser 2006 jämfört med 2005 7

2.4. Utsläppstrender i de viktigaste sektorerna 8

3. PROGNOSER OM UTVECKLINGEN MOT KYOTOMÅLET 10

3.1. Medlemsstaternas prognoser 10

3.1.1. EU-27 10

3.1.2. EU-15 10

3.1.3. EU-12 10

3.1.4. Kandidatländer 10

3.2. Genomförande av det europeiska klimatförändringsprogrammet (ECCP) 13

3.3. Genomförande av EU:s system för handel med utsläppsrätter 14

3.3.1. Den första handelsperioden (2005–2007) 14

3.3.2. Den andra handelsperioden (2008–2012) 14

3.3.3. Aktörernas användning av mekanismer för gemensamt genomförande och ren utveckling 14

3.4. Regeringarnas förväntade användning av Kyotomekanismer 15

3.5. Planerad användning av kolsänkor 15

1. SAMMANFATTNING

På väg mot att nå Kyotomålet, 2008–2012

EU-15 har enligt Kyotoprotokollet åtagit sig att minska sina utsläpp av växthusgaser med 8 % till 2008–2012, jämfört med basårets nivåer1. Enligt senast tillgängliga inventeringsuppgifter från 20062 var de totala utsläppen av växthusgaser i EU-15, exklusive markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk (Land Use, Land Use Change and Forestry, nedan kallat LULUCF) 2,7% lägre än basåret. Sedan 1990 har ekonomin för EU-15 (uttryckt som BNP) växt med nästan 40 %. År 2006 minskade utsläppen av växthusgaser i EU-15 med 0,8 % jämfört med 2005, medan ekonomin i EU-15 växte med 2,8 %.

Prognoserna3 såsom visas i figur 1 tyder på att gemenskapen kommer att nå sitt Kyotomål. Dessutom förväntas de sektorer som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter också bidra med 3,3 % av minskningarna – vilka för närvarande inte till fullo är medräknade i beräkningarna (ytterligare uppgifter finns i tabell 11 i kommissionens arbetsdokument).

Figur 1: Faktiska och beräknade utsläpp för EU-15

[pic]

Åtta av medlemsstaterna i EU-15 (Belgien, Tyskland, Grekland, Irland, Nederländerna, Portugal, Sverige och Förenade kungariket) förväntas nå sina mål 2010 genom att använda befintliga strategier och åtgärder, kolsänkor och Kyotomekanismerna. Dessutom förväntas fyra medlemsstater (Österrike, Finland, Frankrike och Luxemburg) nå sina mål om det även tas hänsyn till ytterligare planerade strategier och åtgärder. För närvarande finns det tre medlemsstater (Danmark, Italien och Spanien) som inte förväntas uppnå sina Kyotomål. Skillnaderna mellan dessa länders prognoser och deras mål har emellertid minskat betydligt sedan förra året, särskilt vad gäller Spanien och Italien. EU:s system för handel med utsläppsrätter och dess effekter på Danmarks och Spaniens nationella utsläpp, vilka inte är medräknade i årets prognoser, borde dessutom kunna innebära ett betydande bidrag till att dessa länder når sina mål.

De totala utsläppen av växthusgaser i EU-27 låg 2006 10,8 % under basårets nivåer, om utsläpp och upptag genom LULUCF inte räknas med, och de låg 0,3 % under 2005 års nivå. Ekonomin i EU-27 växte med 3,0 % 2006.

Även om utsläppen i de flesta av de tolv nya medlemsstaterna (EU-12) förväntas öka mellan 2006 och 2010, förväntas nio av dem, som har ett Kyotomål, uppnå eller överträffa sina Kyotomål med hjälp av enbart inhemska politiska strategier och åtgärder. Slovenien räknar med att det endast når sitt Kyotomål om det även tar hänsyn till planerade ytterligare strategier och åtgärder, användning av Kyotomekanismer och kolsänkor.

Nya åtgärder som krävs för att uppnå EU:s ambitiösa mål för 2020

Våren 2007 antog Europeiska rådet sitt ensidiga åtagande att minska växthusgasutsläppen i EU-27 med minst 20 % fram till 2020 jämfört med 1990 års nivåer och med 30 .% under förutsättning att andra industriländer förbinder sig att göra jämförbara utsläppsminskningar, och att ekonomiskt mer avancerade utvecklingsländer i rimlig utsträckning bidrar alltefter ansvar och förmåga.

Som en uppföljning till sitt åtagande lade Europeiska kommissionen i januari 2008 fram klimatförändrings- och energipaketet där det ingår nya lagstiftningsåtgärder som omfattar de viktigaste sektorerna i EU:s ekonomi. Bland annat följande åtgärder föreslås: a) ett förbättrat system för utsläppshandel, b) ett mål för utsläppsminskningar för industrisektorer som inte omfattas av systemet för utsläppshandel (t.ex. jordbruk, byggnader, transport, avfall) – utsläpp som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter ska minskas med 21 % från 2005 års nivåer till år 2020 och de som inte omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter ska minskas med 10 %, med differentierade mål per medlemsstat i enlighet med relativa nivåer av nuvarande och beräknad BNP/capita, c) juridiskt bindande mål för att öka andelen förnybar energi i energimixen, och d) nya regler vad gäller avskiljning och lagring av koldioxid och vad gäller miljösubventioner.

Utöver paketet föreslog Europeiska kommissionen också en omfattande ny strategi för att minska koldioxidutsläppen från nya bilar och lätta lastbilar som säljs i Europeiska unionen. Genom den nya strategin kommer det att bli möjligt för EU att nå sitt sedan länge fastställda mål om att begränsa de genomsnittliga koldioxidutsläppen till 120 gram per km4 till år 2012 – vilket är en minskning med ca 25 % från nuvarande nivå. Den nya strategin följs av en revidering av EU:s normer för bränslekvalitet. Direktivet om bränslekvalitet5 kommer inte bara att göra själva bränslena ”renare” utan kommer också att möjliggöra införandet av fordon och maskiner som förorenar mindre. Direktivet förväntas leda till att växthusgasutsläppen minskar med 10 % mellan 2011 och 2020. Detta skulle minska utsläppen med 500 miljoner ton koldioxid till 2020.

Figur 2 visar den stora klyftan mellan medlemsstaternas prognoser för 2020 och EU:s 2020-mål som förutsätter att EU minskar utsläppen betydligt snabbare efter 2012 jämfört med 1990. Beroende på det faktiska målet kommer utsläppsminskningarna 2020 att uppgå till 1 000 – 1 500 miljoner ton CO2-ekvivalenter jämfört med nuvarande beräkningar. Detta betonar behovet för att EU och dess medlemsstater så snart som möjligt antar och genomför den nya lagstiftningen.

Figur 2: Faktiska och beräknade utsläpp för EU-27

[pic]

2. FAKTISKA FRAMSTEG 1990–2006

2.1. Trender när det gäller utsläpp av växthusgaser

Gemenskapens totala utsläppstrend påverkas starkt av de två länder som har de största utsläppen, nämligen Tyskland och Storbritannien som svarar för omkring en tredjedel av de totala utsläppen av växthusgaser i EU-27. Dessa båda medlemsstater har minskat sina växthusgasutsläpp med 339 miljoner ton koldioxidekvivalenter jämfört med 1990.

Den gynnsamma utvecklingen i Tyskland beror framför allt på ökad effektivitet i den tyska värme- och elproduktionen samt den ekonomiska omstruktureringen i de fem nya förbundsländerna efter Tysklands återförening. De minskade utsläppen av växthusgaser i Förenade kungariket berodde på betydande förbättringar vad gäller energieffektiviteten till följd av en stor mängd olika strategier i alla de viktigaste energiförbrukande sektorerna och, delvis till följd av avregleringen av energimarknaden, den viktiga övergången bort från kolintensiva bränslen som kol och olja och mot elproduktion med lägre eller inga utsläpp av koldioxid, som naturgas, kärnkraft och förnybara energikällor samt åtgärder för att minska utsläppen av dikväveoxid i samband med framställning av adipinsyra.

Italiens och Frankrikes utsläpp ligger på tredje och fjärde plats med 11% vardera. Italiens utsläpp av växthusgaser låg 2006 omkring 10 % över 1990 års nivå. De konstaterade ökningarna sedan 1990 avseende Italiens utsläpp av växthusgaser beror huvudsakligen på vägtransporter, el- och värmeproduktion och oljeraffinering. Frankrikes utsläpp låg 2006 4 % under 1990 års nivå. I Frankrike minskade utsläppen av dikväveoxid från framställning av adipinsyra kraftigt, medan koldioxidutsläppen från vägtransporter ökade kraftigt mellan 1990 och 2006.

Spanien och Polen är de femte och sjätte största utsläppsländerna i EU-27 och svarar båda för ca 8 % av de totala utsläppen av växthusgaser i EU-27. Spaniens utsläpp ökade med 51 % mellan 1990 och 2006. Denna ökning beror till stor del på utsläpp från vägtransporter, el- och värmeproduktion och tillverkningsindustri. I Polen minskade utsläppen av växthusgaser med 12 % mellan 1990 och 2006 (-29 % sedan basåret, som för Polens del är 1988). De viktigaste orsakerna till de minskade utsläppen i Polen – liksom i andra medlemsstater i Centraleuropa och Östeuropa – är tillbakagången för den energiineffektiva tunga industrin och den allmänna omstruktureringen av ekonomin i slutet av 1980-talet och början av 1990-talet. Ett viktigt undantag är transportsektorn (särskilt vägtransporter) där utsläppen har ökat.

År 2006 låg utsläppen av växthusgaser över basårets nivåer i tio medlemsstater, medan de återstående 15 medlemsstaterna hade utsläpp som låg under basårets. Cypern och Malta har inga åtaganden om utsläppsminskningar i enlighet med Kyotoprotokollet. I de länderna låg utsläppen 2006 över 1990 års nivåer. Den procentuella förändringen av växthusgasutsläpp från basåret till 2006 varierar mellan -55,7 % (Estland) och + 49,5 % (Spanien).

2.2. Per capita-utsläpp och växthusgasintensitet 2006

2006 släppte EU-medborgaren ut i genomsnitt10,4 ton koldioxidekvivalenter. I EU-15 låg genomsnittet på 10,7 ton koldioxidekvivalenter per capita, vilket är en minskning med 0,2 ton koldioxidekvivalenter jämfört med 2005. Utsläppen av växthusgaser per capita visar emellertid på betydande skillnader mellan de europeiska länderna. Utsläppen per capita hänger samman med energiintensiteten (konsumtionen av primärenergi per capita) och energimixen (som påverkar utsläppsnivån genom den producerade energienheten) för varje land.

Under de nuvarande ekonomiska villkoren kan de ökande utsläppen per capita förklaras genom högre energikonsumtion per capita som beror på ökande levnadsstandarder, medan minskande utsläpp per capita kan förklaras genom förbättringar i energieffektiviteten och ökande andelar förnybara energikällor i ett lands energimix

Under 1990-talet har trenden för utsläppen per capita följt den sammanlagt minskanden trenden för de totala utsläppen växthusgaser. Efter 2000 har emellertid utsläppen per capita fortsatt att minska i EU-15 medan de har ökat i medlemsstaterna i Centraleuropa och Östeuropa (-3,2 % respektive +4,2 % mellan 2000 och 2006). I EU har utsläppen av växthusgaser per capita sedan 1990 ökat allra mest i Spanien, Portugal, Cypern och Malta – även om de ännu inte har nått upp till genomsnittet i EU.

Figur 3 visar att utsläppen i både EU-15 och EU-27 har minskat medan ekonomin har växt kraftigt. Detta kan tyda på att en relativ frikoppling har ägt rum i EU-15 sedan 1993 och i EU-27 sedan 1996. Mellan 1990 och 2006 ökade BNP i EU-27 med 40 % medan utsläppen minskade med 7,7 % och under samma period var BNP-ökningen i EU-15 nästan 39 % med en minskning om 2,2 % av utsläppen av växthusgaser.

Förutom Portugal har alla EU:s medlemsstater minskat sina utsläpp avsevärt samtidigt som deras ekonomier har vuxit kraftigt mellan 1990 och 2006. Stark ekonomisk tillväxt men minskade utsläpp konstaterades särskilt i medlemsstaterna i Centraleuropa och Östeuropa, pga. omvandlingen av tillverkningsindustrisektorn baserad på en ineffektiv tung industri.

Figur 3: Växthusgasintensitet för EU-15 och EU-27, BNP, energiförbrukning och koldioxidutsläpp för EU-15

[pic]

2.3. Utsläpp av växthusgaser 2006 jämfört med 2005

Mellan 2005 och 2006 minskade utsläppen i EU-27 med 14 miljoner ton koldioxidekvivalenter (0.3%). Denna sammanlagda minskning är följden av två olika trender. Medan utsläppen i EU-15 minskade med 35 miljoner ton koldioxidekvivalenter (0,8 %), ökade de med 21 miljoner ton koldioxidekvivalenter (2,2 %) i de andra medlemsstaterna. Utsläppen av växthusgaser minskade eller var stabila i alla medlemsstater i EU-15 utom i Finland och Danmark. Utsläppen ökade i de flesta andra medlemsstater utom i Estland, Ungern och Slovakien.

Utsläppen av växthusgaser från luftfarten och sjöfarten (både internationell och inrikes), fortsatte att öka kraftigt 2006. Bidragen från dessa sektorer, som för närvarande inte inkluderas i Kyotoprotokollet, ökade i EU-15 med nästan 5,2 miljoner ton CO2 (luftfart) och 11,4 miljoner ton CO2 (sjöfart).

Utsläppen från vägtransporter fortsatte att öka i de flesta länder, särskilt i Spanien och Polen, medan de minskade särskilt i Tyskland. I Spanien speglade ökningen en ökad användning av diesel (5,1 %), vilket mer än kompenserade den minskade användningen av bensin (-4,6 %). I Polen ökade både bensin- och dieselförbrukningen med 6,1 % respektive 7,2 %. De tyska utsläppsminskningarna speglar huvudsakligen den minskade bensinförbrukningen (-4,3 %).

Fyra medlemsstater i EU-15 bidrog avsevärt till den sammanlagda minskningen: Frankrike (14 miljoner ton koldioxidekvivalenter), Italien (10 miljoner ton koldioxidekvivalenter), Spanien (8 miljoner ton koldioxidekvivalenter) och Belgien (5 miljoner ton koldioxidekvivalenter). Utsläppsminskningarna berodde i synnerhet på den minskade förbrukningen av gas och olja hos hushållen och i tjänstesektorn. Detta berodde på de minskade uppvärmningsbehoven i Europa eftersom 2006 var varmare än normalt och på de högre gaspriserna. Hushållens efterfrågan på el var huvudsakligen stabil. I Italien minskade dessutom utsläppen av dikväveoxid från framställning av adinpinsyra kraftigt på grund av utsläppsbegränsande åtgärder (5 miljoner ton koldioxidekvivalenter).

Minskningen av utsläppen i EU-15 2006 berodde huvudsakligen på lägre koldioxidutsläpp från den offentliga el- och värmeproduktionen, från hushållen och tjänstesektorerna och i synnerhet från vägtransporterna.

De totala utsläppen av växthusgaser ökade kraftigast i Polen (14 miljoner ton koldioxidekvivalenter), Finland (11 miljoner ton koldioxidekvivalenter) och Danmark (7 miljoner ton koldioxidekvivalenter). Dessa ökningar ägde huvudsakligen rum i energiförsörjningssektorn och speglar:

• den ökade elproduktionen i värmekraftverk och den ökade konsumtionen av fossila bränslen från hushåll i Polen, samt ökade koldioxidutsläpp från deras järn- och stålindustri,

• den ökade elproduktionen i kolkraftverk, de minskade elproduktionen från vattenkraft och minskad nettoimport av el i Finland,

• den ökade elproduktionen i kolkraftverk och minskade nettoimporten av el i Danmark.

I Rumänien (5 miljoner ton koldioxidekvivalenter) och Tjeckien (2 miljoner ton koldioxidekvivalenter) ökade också de totala utsläppen av växthusgaser kraftigt, huvudsakligen i energiförsörjningssektorn (Rumänien) och i kemiindustrin (Tjeckien). I dessa två länder, tillsammans med Italien, ökade koldioxidutsläppen från järn- och stålindustrin.

2.4. Utsläppstrender i de viktigaste sektorerna

Som visas i figur 4 är energi (inbegripet transporter) den viktigaste sektorn. Den stod 2006 för 80 % av de totala utsläppen i EU-15. Transport står för 21% av de totala utsläppen av växthusgaser, jordbruk för 9 %, industriprocesser för 8 % och avfall för 3 %.

Ökningen i transportsektorn har motverkats genom avsevärda minskningar från andra källor förutom transport (för ytterligare upplysningar se även kommissionens arbetsdokument). Sammanfattningsvis kan sägas att jämfört med 1990 har utsläppen i EU-15 från

- energi (med undantag av transport) minskat med 4 %,

- transporter ökat med 26 %,

- industriprocesser minskat med 12 % huvudsakligen pga. lägre utsläpp från framställning av adinpinsyra och framställning av halogenårade kolväten och svavelhexafluorid, samt pga. lägre utsläpp från produktion av salpetersyra och från järn och stål,

- jordbruket minskat med 11 % på grund av en minskning av mängden kreatur och en minskad användning av mineralgödselmedel och stallgödsel, och

- avfall minskat med 39 % på grund av minskade metanutsläpp från förvaltade deponier.

Figur 4: Ändringar av utsläppen av växthusgaser i EU-15 per sektor och sektorernas andelar för EU-15 år 2006

[pic]

[pic]

Källa: Europeiska miljöbyrån.

3. PROGNOSER OM UTVECKLINGEN MOT KYOTOMÅLET

3.1. Medlemsstaternas prognoser

3.1.1. EU-27

De totala växthusgasutsläppen i EU-27 kommer enligt prognoserna att ligga 10,1 % under basårets nivå 2010 (se tabellerna 7 och 8 i bilagan). Denna prognos grundas på en sammanställning av medlemsstaternas egna uppskattningar som tar hänsyn till alla nuvarande nationella strategier och åtgärder. Den beräknade minskningen blir 13,4 % när effekterna av Kyotomekanismer och kolsänkor beaktas. Siffran kan öka till 16,3 % om de ytterligare nationella strategier och åtgärder som för närvarande diskuteras genomförs i tid och ger väntade resultat.

3.1.2. EU-15

De samlade prognoserna baserade på nuvarande nationella strategier och åtgärder visar att växthusgasutsläppen i EU-15 år 2010 kommer att ligga 3,6 % under basårets nivå (4,4 % från Kyotomålet). Om man inkluderar

1. staternas användning av Kyotomekanismer, som förväntas ge en utsläppsminskning på ytterligare 3 %, och

2. det totala upptaget genom åtgärder enligt artikel 3.3 och 3.4 i EU-15, som motsvarar en minskning på 1,3 %.

beräknas EU-15 minska sina utsläpp med 8,0 % till år 2010, vilket innebär att Kyotomålet uppnås. Med tanke på den osäkerhet som finns och EU:s ambitiösa mål om minskning med 20 % till 2020, är det emellertid av största vikt att medlemsstaterna inte bara säkerställer att de befintliga strategierna och åtgärderna ger utsläppsminskningar i rätt tid utan också att de skyndar på utvecklingen och det fullständiga genomförandet av deras planerade strategier och åtgärder. Under förutsättning att alla dessa åtgärder ger de resultat som förväntas skulle den beräknade sammanlagda minskningen av växthusgasutsläpp kunna uppgå till 11,3 % från basårets nivå.

Man beräknar också att de antagna nationella fördelningsplanerna för utsläppsrätter för den andra perioden inom EU:s system för handel med utsläppsrätter kan bidra till uppskattningsvis 3,3 % av Kyotomålet för EU-15, vilket hittills inte har beaktats fullt ut i alla medlemsstaternas prognoser.

3.1.3. EU-12

De samlade utsläppen från de övriga 12 medlemsstaterna beräknas öka efter 2006, men till 2010 kommer de ändå att ligga 28,4 % under basårsnivåerna. Med ytterligare åtgärder beräknas utsläppen minska med ytterligare 2 %. Slovenien är den enda medlemsstat i EU-12 som avser att investera i Kyotomekanismer. Slovenien, Tjecken och Polen avser att räkna med kolsänkor.

3.1.4. Kandidatländer

2006 uppgick Kroatiens utsläpp till nästan 31 miljoner ton koldioxidekvivalenter, vilket är 14,4 % under basårets utsläpp. Kroatien förväntas överstiga sitt Kyotomål något med beaktande av befintliga åtgärder och kolsänkor, men skulle uppfylla och faktiskt överträffa målet till följd av de planerade (ytterligare) åtgärderna.

2006 uppgick Turkiets utsläpp till 332 miljoner ton koldioxidekvivalenter jämfört med 170 miljoner ton koldioxidekvivalenter 1990, vilket innebär en ökning med 95,1 %. Turkiet är en bilaga I-part i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar, men har inte några minskningsåtaganden enligt bilaga B i Kyotoprotokollet. Turkiet har ännu inte ratificerat Kyotoprotokollet.

Mellan 1990 och 2006 ökade växthusgasutsläppen per capita i både Turkiet och Kroatien. I Turkiet är dock utsläppen per capita 4,6 ton per år, vilket är mindre än hälften av genomsnittet i EU-27. Utsläppen i förhållande till BNP har också minskat i båda länderna, vilket tyder på att kopplingen mellan ekonomisk tillväxt och resursförbrukning har brutits.

För närvarande finns det ingen tillgänglig information för f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.

Figur 5: Den relativa skillnaden mellan växthusgasprognoser för 2010 och motsvarande mål för 2010 (överåtagande eller underåtagande) baserat på ”befintliga” och ”ytterligare” nationella strategier och åtgärder, inklusive Kyotomekanismer och kolsänkor och delvis effekten av EU:s system för handel med utsläppsrätter.

[pic]

3.2. Genomförande av det europeiska klimatförändringsprogrammet (ECCP)

I en utvärdering av medlemsstaternas strategier och åtgärder i hela EU-27 identifierades åtta gemensamma och samordnade strategier och åtgärder på EU-nivå som både har bred tillämpning och väntas leda till betydande minskningar av växthusgasutsläppen i EU. Dessa är direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter (den beräknade effekten enligt den rapporterande medlemsstaten: 123 miljoner ton koldioxidekvivalenter), i energiförsörjningssektorn direktivet om förnybara energikällor (om främjande av el från förnybara energikällor), i transportsektorn direktivet om biodrivmedel och det EU-omfattande avtalet med ACEA med biltillverkare, i energisektorn direktiven om byggnaders energiprestanda, energibeskattning och främjandet av kraftvärme (kombinerad el- och värmeproduktion) och slutligen de flexibla mekanismerna enligt Kyotoprotokollet.

Utöver dessa åtta nyckelstrategier och -åtgärder definierades ytterligare fem gemensamma och samordnade strategier och åtgärder som också förväntas ge betydande utsläppsminskningar i hela EU (mellan 4 och 7 miljoner ton koldioxidekvivalenter per strategi). Dessa fem strategier är direktivet om deponier, effektivitetskrav för nya värmepannor, direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, direktivet om märkning av apparater och motorinitiativet som syftar till att förbättra energieffektiviteten i de industriella elmotorerna.

De åtta främsta strategierna står för 86 % av de totala besparingarna som hänförs till de gemensamma och samordnade strategierna och åtgärderna i EU-27. Detta visar den vikt som dessa nyckelstrategier har när det gäller att hjälpa medlemsstaterna att uppnå sina åtaganden om utsläppsminskningar.

Uppskattningarna för 2007 och 2008 är mycket likartade. 2007 kom 95 % av alla besparingar från gemensamma och samordnade strategier och åtgärder från de främsta 13 strategierna, medan siffran för 2008 var 94 %.

Den senaste utvecklingen

Klimatförändrings- och energipaketet introducerades i januari 2008 och omfattar följande:

3. EU:s system för handel med utsläppsrätter: Ett lagstiftningsförslag6 för att utvidga, stärka och förbättra EU:s system för handel med utsläppsrätter efter 2012.

4. Insatsfördelning : Ett lagstiftningsförslag7 för en ram för nationella åtaganden att minska utsläpp som ligger utanför tillämpningsområdet för EU:s system för handel med utsläppsrätter.

5. Förnybara energikällor : Ett lagstiftningsförslag8 för att öka andelen förnybar energi i EU:s slutliga energiförbrukning till 20 % till 2020 och andelen biobränslen inom transporter till 10 %.

6. CCS: Strategier9 för att uppmuntra en tidig demonstration av avskiljning och geologisk lagring av koldioxid inbegripet ett lagstiftningsförslag för en rättslig ram10.

Bland andra viktiga utvecklingar inbegrips följande:

7. Luftfart: Lagstiftningsförslag som antogs av Europaparlamentet den 8 juli 2008 för att ta med luftfarten i EU:s system för handel med utsläppsrätter. Det beräknas att totalt 183 miljoner ton koldioxid kommer att sparas årligen på de flygningar som omfattas av systemet vilket innebär en minskning till år 2020 med 46 % jämfört med oförändrade villkor.

8. Fluorerade gaser : Antagande av en förordning och direktiv (juli 2006) för att begränsa utsläppen av fluorerade gaser, inbegripet från luftkonditionering i bilar. Den beräknade effekten av förordningen och direktivet till år 2020 är ca 40–50 miljoner ton koldioxidekvivalenter per år med full nytta av utfasningen av HFC-134a i luftkonditionering.

9. Koldioxid och bilar: Meddelande (februari 2007) om fastställande av en strategi för att minska utsläppen och ett lagstiftningsförslag (december 2007) om fastställande av normer för koldioxidutsläpp från bilar.

10. Transportbränslen : Lagstiftningsförslag (januari 2007) om att revidera direktivet om bränslekvalitet som inkluderar mål för att minska utsläppen av växthusgaser som är förknippade med produktionen av olja och diesel.

11. Energieffektivitet : Åtgärdsplan om energieffektivitet (oktober 2006), i vilken det fastställs 10 prioriterade åtgärder för att förverkliga upp till 20 % energibesparingar till år 2020.

12. Forskning: Den strategiska EU-planen för energiteknik11 (november 2007) vars huvudsakliga mål är att skynda på utvecklingen och genomförandet av energiteknik med låga koldioxidutsläpp, eftersom den kommer att spela en nödvändig roll när det gäller att nå våra energi- och klimatförändringsmål.

3.3. Genomförande av EU:s system för handel med utsläppsrätter

2007 uppgick det totala beloppet kontrollerade utsläpp från anläggningar som omfattas av EU:s system för utsläppshandel i EU-27 till 2 050 miljarder ton koldioxid. Detta var 0,8 % högre än de 2 034 miljarder ton som registrerades 2006. När dessa siffror justeras för inträde och nedläggning av anläggningar sedan 2006, vilket ledde till en nettoökning av 581 anläggningar till systemet, uppgick den sammanlagda ökningen förra året emellertid bara till 0,68 %.

3.3.1. Den första handelsperioden (2005–2007)

I genomsnitt deltog 10 675 anläggningar i den första handelsperioden. Dessa anläggningar erhöll utsläppsrätter för 2 155 miljoner ton CO2 per år och släppte i genomsnitt ut 3 %12 mindre (2 084 miljoner ton CO2 per år). Andelen för EU:s system för utsläppshandel 2005 var ca 41 % av de totala utsläppen av växthusgaser i EU-25. Nästan två tredjedelar av alla anläggningar är klassificerade som förbränningsanläggningar13 och dessa svarar för 72 % av de sammanlagda utsläppen. De kontrollerade utsläppen var högre än tilldelningarna i endast sex medlemsstater (Österrike, Irland, Italien, Slovenien, Spanien och Förenade kungariket).

3.3.2. Den andra handelsperioden (2008–2012)

Efter utvärderingen av de nationella fördelningsplanerna, uppgår taket på EU-nivå för 2008–2012 till 2,08 miljarder utsläppsrätter per år, dvs. 10,4 % eller 243 miljoner ton koldioxid mindre än vad som ursprungligen hade förslagits i de nationella fördelningsplaner som lades fram av medlemsstaterna för kommissionens godkännande. Detta innebär en minskning på 6 % jämfört med de genomsnittliga utsläppen mellan 2005 och 2007. Detta motsvarar en faktiskt genomsnittlig minskning med 12,7 % av de totala utsläppsrätterna för 23 medlemsstater, och godtagande av nationella fördelningsplaner utan minskningar för fyra medlemsstater (Danmark, Frankrike, Slovenien och Förenade kungariket).

3.3.3. Aktörernas användning av mekanismer för gemensamt genomförande och ren utveckling

Som ett led i den andra omgången nationella fördelningsplaner fastställde varje medlemsstat en gräns avseende maximal användning av projektbaserade krediter för aktörerna (gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling). Totalt får upp till 278 miljoner certifierade utsläppsminskningar (CER) eller utsläppsminskningsenheter (ERU) användas per år av de anläggningar i alla medlemsstater som ingår i handeln under den andra handelsperioden. Detta motsvarar 13,4 % av taket på EU-nivå för den andra handelsperioden. I praktiken är det knappast troligt att den fulla begränsningen kommer att användas.

3.4. Regeringarnas förväntade användning av Kyotomekanismer

13 medlemsstater uppdaterade eller bekräftade uppgifter om sin planerade användning av Kyotomekanismer under 2008 i ett frågeformulär inom ramen för beslutet om en EG-övervakningsmekanism. För de övriga medlemsstaterna användes information som tidigare hade tillhandahållits genom frågeformuläret eller så användes Kyotomekanismerna såsom anges i andra nationella fördelningsplanen i enlighet med direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter (2003/87/EG) (tabell 12 i kommissionens arbetsdokument).

Tio medlemsstater i EU-15 samt Slovenien har beslutat att använda Kyotomekanismer för att uppnå sina Kyotomål. Tillsammans skulle dessa EU-15-länder förvärva 126,5 miljoner ton koldioxidekvivalenter per år under den första åtagandeperioden enligt Kyotoprotokollet. Detta bidrar med ca 3 % mot uppfyllandet av Kyotomålet på -8 % för EU-15.

Dessa elva medlemsstater har beslutat att tillsammans investera omkring 2,95 miljarder euro för att förvärva enheter genom gemensamt genomförande, mekanismen för ren utveckling eller handel med utsläppsrätter. Österrike, Luxemburg, Nederländerna, Portugal och Spanien avsatte de största budgetarna (531 miljoner euro, 400 miljoner euro, 505 miljoner euro, 354 miljoner euro och 384 miljoner euro för den femåriga åtagandeperioden).

3.5. Planerad användning av kolsänkor

Utöver sådana strategier och åtgärder som är inriktade på olika källor till växthusgasutsläpp kan medlemsstaterna använda sig av kolsänkor (se tabell 13 i kommissionens arbetsdokument). 2008 lämnade elva medlemsstater in uppdaterade beräkningar medan information för ytterligare nio medlemsstater hade lämnats in under de tidigare åren. Sju medlemsstater har aldrig lämnat in det frivilliga frågeformuläret.

De uppgifter som hittills tillhandahållits visar att den totala nettobindningen under åtagandeperioden från plantering av skog och återbeskogning enligt artikel 3.3 i Kyotoprotokollet kommer att vara omkring 23,9 miljoner ton koldioxid per år. En ytterligare bindning av 0,4 miljoner ton koldioxid per år har rapporterats av Slovenien. Dessutom beräknar medlemsstaterna att tillämpningen av åtgärder enligt artikel 3.4 kommer att bidra med 25,7 miljoner ton koldioxid per år i EU-15 under åtagandeperioden. Dessa siffror tar hänsyn till den maximala kvoten för skogsbruk, men inkluderar inte Spanien pga. bristen på detaljerade uppgifter. Tillsammans med Spaniens sammantagna uppgifter beräknas alla åtgärder enligt artikel 3.3 och 3.4 i EU-15 minska utsläppen med 57,5 miljoner ton koldioxid per år under åtagandeperioden, vilket motsvarar 17 % av minskningsåtagandet för EU-15, som uppgår till 341 miljoner ton koldioxid per år under åtagandeperioden jämfört med basårets utsläpp. För Tjeckien, Polen och Slovenien förväntas en ytterligare minskning med 5,9 miljoner ton koldioxid per år under åtagandeperioden.