[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 24.11.2009

KOM(2009) 649 slutlig

KOMMISSIONENS ARBETSDOKUMENT

EUROPEISKA KOMMISSIONENS ARBETSDOKUMENT TILL MÖTET I RÅDET (SYSSELSÄTTNING OCH SOCIALPOLITIK, HÄLSO- OCH SJUKVÅRD SAMT KONSUMENTFRÅGOR) SYSSELSÄTTNINGSKRISEN – UTVECKLINGSTENDENSER OCH POLITISKA ÅTGÄRDER

KOMMISSIONENS ARBETSDOKUMENT

EUROPEISKA KOMMISSIONENS ARBETSDOKUMENT TILL MÖTET I RÅDET (SYSSELSÄTTNING OCH SOCIALPOLITIK, HÄLSO- OCH SJUKVÅRD SAMT KONSUMENTFRÅGOR) SYSSELSÄTTNINGSKRISEN – UTVECKLINGSTENDENSER OCH POLITISKA ÅTGÄRDER

UTVECKLINGEN PÅ ARBETSMARKNADEN I EU

Den svaga ekonomiska utvecklingen har lett till minskad sysselsättning och ökad arbetslöshet …

Kring halvårsskiftet 2009 hade sysselsättningen i EU minskat med 4,3 miljoner (1,9 %) jämfört med föregående år. Sysselsättningen minskade inom nästan alla sektorer, särskilt inom byggnads- och anläggningssektorn. En försämring av arbetsmarknadsläget har skett i alla medlemsstater, men främst i de baltiska staterna, Irland och Spanien, där den kraftiga nedgången på bostadsmarknaden har lett till minskad sysselsättning inom byggnads- och anläggningssektorn. I vissa medlemsstater, till exempel Belgien och Tyskland, har arbetsmarknaden dock visat sig kunna stå emot krisen ganska bra, vilket delvis beror på en utbredd användning av arbetstidsförkortning och andra åtgärder (diagram 1).

Diagram 1: Procentuell förändring i sysselsättningen i EU:s medlemsstater från andra kvartalet 2008 till andra kvartalet 2009

[pic]

Källa: Eurostat, nationalräkenskaperna. Icke säsongsjusterade uppgifter om förändring från föregående år.

…men arbetslösheten har hittills bara ökat i begränsad omfattning

Trots tydliga tecken på en försämring har arbetsmarknaden i EU hittills visat sig ganska robust gentemot den plötsliga ekonomiska nedgången. Arbetslösheten har ökat (diagram 2), men i mindre utsträckning än vad man kunnat förvänta sig med tanke på den kraftiga recessionen och den försämrade framtidstron. Trots att den ekonomiska nedgången varit djupare och företagens framtidstro minskat mer i EU än i USA, var ökningen från föregående år i september 2009 2,1 procentenheter i EU och hela 3,6 procentenheter i USA. Arbetslösheten i EU har dock följt en stigande trend sedan våren 2008 och hade i september 2009 ökat till 9,2 %, dvs. med 2,5 procentenheter jämfört med våren 2008. Den totala arbetslösheten hade ökat med över en tredjedel (38 %), dvs. en ökning med 6 miljoner till 22,1 miljoner.

Diagram 2: Arbetslösheten i EU:s medlemsstater

[pic]

Källa: Eurostats arbetslöshetsstatistik. Säsongsjusterade uppgifter. Anm.: Uppgifterna för Förenade kungariket avser juli 2008–juli 2009, för EE, EL, IT och RO andra kvartalet 2008–andra kvartalet 2009.

… och har främst drabbat ungdomar, lågutbildade, invandrare, och bland dessa särskilt visstidsanställda…

Krisen påverkar män och kvinnor på olika sätt. Till en början slog krisen hårdare mot män, eftersom många av de hårdast drabbade sektorerna är mansdominerade.[1] Under de senaste månaderna har krisen dock i hög grad påverkat även kvinnors sysselsättning i takt med att krisen spritt sig till fler sektorer som har en jämnare könsfördelning. Ungdomsarbetslösheten har också fortsatt att öka kraftigt, särskilt bland unga män, vilket visar att det finns ett allt större behov av åtgärder på detta område. Bland de värst drabbade finns också lågutbildade och särskilt invandrare med låg utbildning. Det beror delvis på att dessa arbetstagare ofta arbetar inom de sektorer och yrken som löper störst risk att påverkas av krisen (till exempel byggnads- och anläggningssektorn) och i lågkvalificerade manuella arbeten och arbeten utan krav på särskild yrkesutbildning. Beträffande olika anställningsformer är det visstidsanställda som har påverkats mest. Dessa är traditionellt de mest utsatta grupperna på arbetsmarknaden och den aktuella nedgången har förvärrat deras situation relativt sett.

Diagram 3: Arbetslöshetsökning efter kön, ålder, utbildningsnivå och medborgarskap, andra kvartalet 2008–andra kvartalet 2009

[pic]

Källa: Eurostat, EU:s arbetskraftsundersökning. Icke säsongsjusterade uppgifter.

… och läget på arbetsmarknaden kommer sannolikt att förvärras ytterligare innan vändningen kommer

Trots den senaste tidens positiva signaler i ekonomin har krisen ännu inte slagit till med full kraft mot arbetsmarknaden. Totalt sett har arbetsmarknaden visat sig ganska robust, men ca 7,5 miljoner arbetstillfällen förväntas gå förlorade i EU under 2009–2010, samtidigt som arbetslösheten kan komma att öka till ca 10,3 % fram till 2010, vilket motsvarar en ökning med över 3 procentenheter jämfört med 2008. Statistiken visar att sysselsättningen påverkas av det ekonomiska läget med en viss fördröjning, och enligt de flesta prognoser kommer den ekonomiska tillväxten att förbli måttlig under flera år trots att det redan finns tecken på en återhämtning. Den huvudsakliga reaktionen på den kraftiga ekonomiska nedgången förra hösten började inte märkas förrän under 2009 och en försämring av arbetsmarknadsläget kan förväntas under ytterligare någon tid även efter en återgång till ekonomisk tillväxt.

Det finns tecken på att arbetskraftsreserverna är betydande, eftersom det verkar som om anpassningen hittills skett främst genom minskad produktivitet och inte genom friställningar. Sänkta lönekrav i utbyte mot stabilitet på arbetsmarknaden är en annan mekanism för anpassning till den minskade efterfrågan och den ekonomiska nedgången.

I allmänhet har arbetsmarknaden i EU anpassat sig till krisen främst genom minskad arbetsproduktivitet snarare än genom minskad sysselsättning: i Österrike, Belgien, Tyskland, Italien och Nederländerna har anpassningen nästan helt skett genom minskad produktivitet, medan sysselsättningen nästan inte minskat alls. De ökade arbetskraftsreserverna avspeglar dock dels att företagen anser att produktionsminskningen till viss del är tillfällig (och därför vill de undvika att förlora företagsspecifik kompetens), dels att offentliga åtgärder har vidtagits för att motverka ökad arbetslöshet exempelvis genom arbetstidsförkortning.

Den minskade produktionen har tillsammans med den ökade arbetskraftsreserven lett till betydligt högre enhetsarbetskostnader. Om inte arbetsproduktiviteten återgår till det normala, enhetsarbetskostnaderna minskar och företagens priskonkurrenskraft förbättras, finns det en betydande risk att arbetskraftsreserven minskar under de kommande månaderna. Detta skulle förvärra arbetsmarknadsläget ytterligare, såvida det inte sker en märkbar återhämtning i ekonomin.

DE POLITISKA ÅTGÄRDERNA HITTILLS

Sysselsättningsåtgärder ingår i stimulanspaketen och de nationella återhämtningsplanerna[2]…

EU och dess medlemsstater, inbegripet centralbankerna, har vidtagit mycket viktiga politiska åtgärder för att mildra den svåra krisen. I de nationella återhämtningsplanerna behandlas anställning, utbildning och socialpolitik. Totalt sett i EU är stimulansåtgärderna i medlemsstaternas återhämtningsprogram betydande och utgör hela 1,8 % av BNP (diagram 4). Situationen skiljer sig åt mellan medlemsstaterna både när det gäller stimulanspaketens omfattning och hur krisen påverkat tillväxten och arbetslösheten. Vissa medlemsstater – som Lettland och Litauen – har drabbats särskilt hårt av krisen och har tvingats införa omfattande budgetåtstramningsprogram. Åtgärder som syftar till att stödja väl fungerande arbetsmarknader och höja hushållens köpkraft står för nära hälften av medlemsstaternas återhämtningsåtgärder. Österrike, Belgien, Finland, Tyskland, Spanien, Sverige och Förenade kungariket har satsat mest på åtgärder i dessa två kategorier.

Diagram 4: Översikt över finansieringen av åtgärder i EU-medlemsstaternas återhämtningsplaner

[pic]

Anm.: När det gäller Ungern uppges bruttofinansieringen vara 1,45 %.

Källa: Kommissionens avdelningar

... och medlemsstaternas sysselsättningsåtgärder är inriktade på tre prioriterade områden som beslutats gemensamt på EU-nivå…

De sysselsättningspolitiska åtgärderna omfattar tre prioriterade områden som beslutats av Europeiska rådet: 1) värna sysselsättningen, skapa arbetstillfällen och främja rörlighet, 2) höja kompetensen och matcha behoven på arbetsmarknaden och 3) förbättra tillträdet till arbetsmarknaden och stödja hushållen.

Generellt sett har de europeiska arbetsmarknaderna för att motverka den sjunkande efterfrågan i inledningsskedet satsat på att anpassa produktionen och den aggregerade arbetstiden, i stället för att minska sysselsättningen. Man har lyckats skydda sysselsättningen i EU mot recessionens första effekter genom kortsiktiga ersättningsprogram, som innebär att arbetsgivarna kan ansöka om tillfälligt statligt bidrag för att ersätta arbetstagarna för inkomstbortfall på grund av arbetstidsförkortning. Att arbetsmarknaden i EU har visat sig vara ganska robust hittills avspeglar bland annat det ökade utnyttjandet av dessa interna justeringsmekanismer (t.ex. arbetstidsförkortning och tillfällig stängning) som syftar dels till att bevara befintliga arbetstillfällen samtidigt som anställbarheten förbättras även för de mest utsatta genom utvidgade utbildningsprogram (CY, DE, ES, HU, IE, IT, LT, NL, AT och PT), dels till att stödja övergångar mellan olika arbeten (CY, CZ, ES och NL). Dessa åtgärder har varit mest effektiva i kombination med särskilda krav som anknytning till arbetsrelaterad utbildning för att förbättra arbetstagarnas anställbarhet och underlätta en övergång till andra arbeten, som till exempel i CZ och NL, där fortbildning är obligatorisk för alla som tillämpar arbetstidsförkortning, men även i AT, BE, DE och HU. Strängare krav på företagen, som införts t.ex. i AT, HU, NL och SI, bör också begränsa risken för dödviktsförluster eller att man skjuter upp en oundviklig omstrukturering av ett företag eller en tillverkningsanläggning.

Fler möjligheter och incitament till utbildning har införts i de flesta länder i samband med krisen, och fortbildning betraktas allt mer som ett viktigt verktyg för att förbättra anställbarheten för dem som redan har ett arbete. Flera medlemsstater har i huvudsak satsat på att modernisera och förbättra de offentliga arbetsförmedlingarnas administrativa kapacitet för att bättre tillgodose arbetsmarknadens behov. Flera nationella offentliga arbetsförmedlingar (t.ex. UK, NL, BE, DE, FI och SE) har infört särskilda program för tidiga insatser – ofta i samarbete med arbetsmarknadens parter, kommuner och andra berörda parter. Dessa syftade till att möjliggöra snabba och trygga övergångar för dem som riskerar friställning och därigenom förebygga långtidsarbetslöshet.

Som en del av återhämtningspaketen har många medlemsstater infört inkomststöd för de mest utsatta människorna, exempelvis genom att höja minimiinkomsten eller minimilönen, utvidga arbetslöshetsersättningen (omfattning eller utbetalningsperiod), förstärka andra sociala förmåner eller införa skatteavdrag eller skattebefrielse för särskilda grupper. Flera medlemsstater investerar i infrastruktur för vård och omsorg, barnomsorg eller socialt boende. Det syftar både till att främja sysselsättning och till att förbättra tillgången till sociala tjänster för alla, inklusive de mest utsatta. Det är särskilt viktigt för att stödja kvinnors sysselsättning och jämställdhet och för att förebygga långvarig frånvaro från arbetsmarknaden för vissa arbetstagare, som skett under tidigare recessioner.

En rad olika åtgärder har vidtagits för att stödja aktiv inkludering för dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden och för att främja sysselsättning bland dem som löper störst risk för social utestängning. De offentliga arbetsförmedlingarna stärks för att möjliggöra mer individinriktat stöd (BG, DK, DE, EL, ES, FR, LT, NL, PT, AT, SI och UK). Man satsar också på att förbättra tillgången till utbildning (BG, CZ, DE, EL, FR, FI, IE, LT, PT, UK) och på att subventionera sysselsättningen för dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden (FR, HU och LT). Vissa inriktar sig särskilt på att främja sysselsättning för människor med funktionsnedsättning (ES och RO). Flera medlemsstater har infört tillfälligt sänkta sociala avgifter i syfte att öka efterfrågan på arbetskraft under krisen. Särskilda åtgärder för äldre arbetstagare syftar till att undvika att tidig pensionering används som en lösning (PL och PT).

DEN POLITISKA RAMEN

De tre prioriteringar som Europeiska rådet har fastställt gäller fortfarande:

Värna sysselsättningen, skapa arbetstillfällen och främja rörlighet

Det har ännu inte gjorts någon ingående bedömning av stimulans- och återhämtningsåtgärdernas omedelbara respektive mer långsiktiga sysselsättningseffekter, men det står klart att de hittills har lyckats begränsa den ökade arbetslösheten i flera medlemsstater, och det gäller särskilt arbetstidsförkortning. Det finns belägg för att insatserna får störst verkan om de utformas i samarbete med arbetsmarknadens parter och att utgifter för stimulansåtgärder inte bör fördröjas genom komplicerade ansökningsförfaranden.

Med tanke på att arbetslösheten förväntas öka ytterligare kan arbetstidsförkortning även i fortsättningen vara lämplig på kort sikt, förutsatt att åtgärderna faktiskt är tillfälliga och väl riktade och endast tillämpas på företag där den minskade efterfrågan beror på särskilda och tillfälliga omständigheter. Eftersom läget på arbetsmarknaden hela tiden förändras måste villkor, perioder och budgetbestämmelser ses över varje halvår så att åtgärderna kan riktas bättre och resurserna förvaltas mer effektivt. Arbetstidsförkortning måste också kompletteras med åtgärder som främjar anställbarheten och underlättar övergångar på arbetsmarknaden eftersom den kan leda till för hög personaltäthet inom företagen.

När det gäller överensstämmelse med långsiktiga mål ger arbetstidsförkortning en trygghet som i stort motsvarar arbetstagarens befintliga arbete – tryggheten går förlorad först när arbetstagaren lämnar detta arbete. I linje med den mer långsiktiga strategin för flexibla och trygga arbetsmarknader behövs en mer allmän trygghet på arbetsmarknaden, så att arbetstagarna vid behov kan övergå till mer produktiva sektorer i ekonomin. En tänkbar modell är att kombinera arbetstidsförkortning med fortbildning och att införa eller utvidga ett system med förmåner för förvärvsarbetande eller skattelättnader. Med tanke på krisens omfattning och karaktär är det mycket sannolikt att det kommer att krävas betydande omstruktureringar vid en återhämtning (t.ex. inom byggnads- och anläggningssektorn, finansiella tjänster och bilindustrin). Det tyder på att det kan vara nödvändigt att göra en avvägning mellan arbetslöshet i dag och fler uppsägningar längre fram, särskilt om återhämtningen låter vänta på sig.

För att förbättra situationen på arbetsmarknaden krävs också ökade insatser för att skapa arbetstillfällen. Flera medlemsstater har redan infört finansiella incitament och anställningsstöd för att skapa eller bevara arbetstillfällen för särskilda grupper av arbetstagare. Nyföretagande och investeringar i företagsexpansion kan underlättas genom minskad byråkrati och minskade administrativa krav för företagen och genom bättre tillgång till finansiering och stödtjänster för nya entreprenörer och företag. Man bör överväga att införa incitament för investeringar i innovativa sektorer och tillväxtsektorer (t.ex. ”gröna” jobb och jobb inom vård och omsorg). Den sociala ekonomin är också en viktig källa till nya arbetstillfällen eftersom den är mindre konjunkturkänslig och ofta innefattar arbetsintensiva och socialt viktiga tjänster.

Höja kompetensen och matcha behoven på arbetsmarknaden

Med en allt högre arbetslöshet och färre lediga platser är effektiva aktiveringsåtgärder nödvändiga. En ökad betoning på arbetssökandes eget ansvar bör kombineras med förmedlingstjänster av hög kvalitet och tillräckliga ersättningsinkomster, särskilt för dem som har sämre förutsättningar på arbetsmarknaden.

För att motverka ökad arbetslöshet krävs mer kraftfulla arbetsmarknadsåtgärder, bättre riktade program och tjänster och en utbyggnad av de offentliga arbetsförmedlingarnas kapacitet. Syftet är att skapa trygga förutsättningar för människor (kompetensutveckling, anställbarhet och sociala skyddsnät) och en god rekryteringsbas för företagen, samtidigt som man ser till att den ökade volatiliteten på arbetsmarknaden och hotet om (mass)uppsägningar hanteras på ett bra sätt. För män och kvinnor som har svårt att få ett nytt arbete bör man överväga att först erbjuda utbildning. I kristider har kompetenshöjning och omskolning en avgörande betydelse för att säkerställa god anpassningsförmåga och anställbarhet för hela arbetskraften. Utbildningsinstitutionerna bör anpassa sig till de ökande behov som då råder på arbetsmarknaden. De aktiva arbetsmarknadsåtgärderna måste också utformas med beaktande av ungdomars behov. För dem är bristen på arbetslivserfarenhet ofta det största hindret för att få tillgång till stödprogram och hitta ett första arbete.

Rörlighet mellan olika yrken och sektorer kan tillsammans med geografisk rörlighet underlätta övergångar till nya arbeten och bidra till att förebygga långtidsarbetslöshet. Ett löpande samarbete mellan de offentliga arbetsförmedlingarna och arbetsgivarna krävs för att man ska kunna sätta in insatser redan innan friställningar sker. Ett utökat samarbete mellan arbetsförmedlingarna, offentliga myndigheter, utbildningsorganisationer – framför allt arbetsgivarna och arbetsmarknadens parter – är också särskilt viktigt för att man ska kunna tillhandahålla lämpliga tjänster, till exempel program som rör kvalifikationer och omplacering samt lärlingsplatser för ungdomar. Detta samarbete är också nödvändigt för att förbereda arbetstagarna för morgondagens arbeten, särskilt inom tillväxtsektorer.

Förbättra tillträdet till arbetsmarknaden och stödja hushållen

Ett viktigt inslag när det gäller att förbättra sysselsättningsmöjligheterna och anknytningen till arbetsmarknaden är skatte- och bidragssystemens utformning. Därför behöver de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna och skatte- och bidragssystemen i högre grad komplettera varandra. Vissa aspekter av dessa system (som s.k. arbetslöshetsfällor och sambeskattning) kan göra det svårare för den som har lägre lön än sin partner eller har det huvudsakliga omsorgsansvaret att komma tillbaka eller stanna kvar på arbetsmarknaden, framför allt att arbeta heltid. För att bevara äldre arbetstagares anknytning till arbetsmarknaden måste man undvika att de utnyttjar möjligheterna till ett tidigt utträde från arbetsmarknaden. Minskade lönebikostnader kan vara en lämplig åtgärd för att hjälpa människor när flera faktorer samverkar till att göra det svårt att stanna kvar på arbetsmarknaden (lågutbildade, ungdomar och äldre arbetstagare).

Att höja det skattefria inkomstbeloppet kan leda till betydande skattelättnader särskilt för låginkomsttagare. Sverige har till exempel infört skattelättnader för inkomster från förvärvsarbete. Detta är i linje med de långsiktiga målen för att göra arbete lönsamt och förväntas få positiva sysselsättningseffekter på lång sikt.

Minskade lönebikostnader är en viktig åtgärd både för att skydda befintliga arbetstillfällen och skapa nya, men risken för dödviktskostnader är höga: sänkta skatter, sociala avgifter och andra lönebikostnader för arbetsgivarna bör välkomnas endast om dessa åtgärder har en omedelbar effekt på arbetsgivarens beslut att anställa eller behålla personal – till exempel genom subventionerad deltidsanställning med attraktivare villkor för företagen. Om denna åtgärd inte ger någon omedelbar effekt på nyanställningen kan det vara mer effektivt på kort sikt att satsa på andra tillfälliga budgetutgifter till samma värde som direkt syftar till att öka sysselsättningen i arbetsintensiva sektorer med ”flaskhalsar” när det gäller kompetens (t.ex. inom vården).

Inkomststöd till hushåll kommer att behöva ägnas stor uppmärksamhet till dess att återhämtningen är på god väg. Medlemsstaternas kapacitet varierar dock betydligt i detta avseende. I vissa fall är förmånsbeloppen för låga eller utbetalningsperioderna för korta. Det är dock viktigt att förmånerna utformas med omsorg så att de inte skapar negativa incitament för arbete. Visstidsanställda och deltidsanställda bör också omfattas av skyddet mot arbetslöshet och andra sociala risker. Större uppmärksamhet bör ägnas egenföretagare som ofta saknar arbetslöshetsförsäkring och ungdomar som har en särskilt svår situation.

Direkta sociala transfereringar är nödvändiga för att mildra negativa sociala konsekvenser eftersom de snabbt når ut till de mest behövande och ger en direkt positiv stimulans åt ekonomin. Befintliga kanaler kan användas för att förmånerna ska nå ut till hushållen, vilket gör det enkelt att använda kriterier för inriktning på målgrupper. Förmånerna bör vara utformade så att de stöder aktivering och anpassning till förändringar och därigenom bidrar till bättre sysselsättningsresultat vid en återhämtning. Inkomsttransfereringar till hushållen belastar dock redan ansträngda budgetar och leder ofta till en direkt ökning av statsskulden. Sådana transfereringar kan också skapa ett bidragsberoende och leda till minskat arbetskraftsutbud, vilket skapar ineffektiva och dåligt fungerande arbetsmarknader. Utgifterna för förmåner bör därför minska i takt med återhämtningen på arbetsmarknaden.

Massuppsägningar av visstidsanställda har förekommit i länder där det råder obalans mellan otrygg visstidsanställning och tillsvidareanställning. För att förbättra rättigheterna för dessa arbetstagare har medlemsstaterna valt olika strategier. Vissa har begränsat den tillåtna visstidsanställningsperioden till högst två år som en del av krisåtgärderna. Andra har förlängt denna period till över två år. I samtliga fall är huvudpunkten att arbetsmarknadens parter och myndigheterna bör samarbeta för att se till att så många arbetstagare som möjligt stannar kvar på arbetsmarknaden och att man genom lämplig arbetsmarknadslagstiftning och lämpliga avtalsvillkor ser till att såväl arbetsgivare som arbetstagare har adekvata rättigheter och skyldigheter. Det innebär att man vidtar åtgärder för att motverka segmenterade arbetsmarknader genom reformer enligt strategin för flexibla och trygga arbetsmarknader som innebär att fokus flyttas från anställningstrygghet till sysselsättningstrygghet.

FEM VIKTIGA ÅTGÄRDER FRAM TILL 2010 OCH I ETT LÄNGRE PERSPEKTIV

Med tanke på den kraftiga recessionen är det motiverat att fortsätta och förstärka arbetsmarknadspolitiken och tillhandahålla inkomststöd för de mest behövande, även om BNP som förväntat långsamt börjar öka igen från och med nästa år. När ekonomin börjar växa kommer tonvikten att successivt behöva flyttas från kortsiktiga krisåtgärder till strukturella arbetsmarknadsreformer som syftar till att stimulera tillväxtpotentialen och se till att människor kommer in på arbetsmarknaden, vilket också nyligen påpekades av sysselsättningskommittén[3]. Detta innebär dessutom att man måste höja den faktiska pensionsåldern genom att skapa möjlighet och motivation för människor att stanna kvar längre på arbetsmarknaden genom arbetsmarknadsåtgärder som främjar en bättre praxis för arbetstagare i olika åldrar på arbetsplatsen och genom ambitiösa reformer av incitamenten för arbete i pensionssystemen. Med flexibla och trygga arbetsmarknader och aktiv inkludering som ledstjärnor kan medlemsstaterna sätta lämpliga prioriteringar med hänsyn till läget på arbetsmarknaden, den sociala situationen och aktuella utmaningar. Strategier för flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden som underlättar övergången till arbete, undanröjer hinder för deltagande på arbetsmarknaden och möjliggör övergångar uppåt på arbetsmarknaden är särskilt relevanta. I linje med EU:s gemensamma principer för flexibla och trygga arbetsmarknader är åtgärder på fem områden nödvändiga för att mildra krisens inverkan på sysselsättningen och för att man ska kunna återgå till en varaktig sysselsättningstillväxt när krisen är över:

1. Investera i effektiva arbetsmarknader och kompetens för att förebygga långtidsarbetslöshet

Högsta prioritet är att satsa på effektiva arbetsmarknadsåtgärder, ett tillräckligt socialt skydd och lämplig utbildning för att förhindra att arbetslösheten blir strukturell. Om män och kvinnor stannar kvar på arbetsmarknaden breddas skatte- och avgiftsbasen, vilket bidrar till att skapa långsiktigt stabila offentliga finanser, makroekonomisk stabilitet och väl fungerande sociala trygghetssystem. Arbetsförmedlingarna måste förbättras så att de når ut till alla som behöver hjälp, inklusive ungdomar och arbetstagare som riskerar att friställas. Riktade insatser måste sättas in i rätt tid och bör komplettera andra åtgärder som syftar till att göra arbete mer lönsamt i syfte att underlätta trygga övergångar, minska risken att människor hamnar utanför arbetskraften och se till att arbetslöshetsperioderna blir kortare. Detta bör kombineras med åtgärder som syftar till att skapa möjlighet och motivation för människor att stanna kvar längre på arbetsmarknaden genom arbetsmarknadsåtgärder som främjar en bättre praxis för arbetstagare i olika åldrar på arbetsplatsen och genom ambitiösa reformer av incitamenten för arbete i pensionssystemen. De bästa resultaten får man genom individanpassade insatser, vilket innebär att man inriktar sig på jobbsökning för människor som har goda möjligheter att få ett arbete och på att tillhandahålla ett mer omfattande och särskilt anpassat stöd för dem som har svårare att hävda sig på arbetsmarknaden. Arbetslösa och arbetstagare i företag med arbetstidsförkortning eller inom krympande branscher bör erbjudas kompetensutveckling och omskolning. Dessa program bör vara riktade så att de matchar framtida kompetensbehov på arbetsmarknaden och bidrar till att skapa goda förutsättningar för en återhämtning.

Medlemsstaterna uppmanas att bättre utnyttja de befintliga EU-fonderna, särskilt ESF och Eruf, för att stödja återhämtningsåtgärderna – och bland annat öka de offentliga arbetsförmedlingarnas effektivitet och kapacitet – samt tillhandahålla effektivare och mer verkningsfulla tjänster till arbetssökande, arbetstagare och företag under omstrukturering.

2. Hjälpa företagen att skapa nya jobb

Man bör stödja skapandet av arbetstillfällen genom att underlätta nyföretagande och förbättra tjänsterna för nya företagare och företag. Det finns särskilt en stor potential för kvinnors företagande som bör tas till vara. Det behövs fortsatta insatser för att öka tillgången till finansiering och kredit samt incitament för företagen att skapa eller bevara arbetstillfällen och erbjuda lärlingsplatser. En utökad och konstruktiv dialog med arbetsmarknadens parter är nödvändig för att se till att löneutvecklingen följer produktiviteten och rättar sig efter de förhållanden som råder på arbetsmarknaden lokalt och inom olika sektorer.

ESF, Eruf och de övriga EU-fonderna kan utnyttjas bättre för att främja entreprenörskap, egenföretagande och stöd till små och medelstora företag och mikroföretag. Ekonomiska incitament för innovation och utbildning kan bidra dels till att undersöka potentialen hos tillväxtsektorer, ny teknik och nya affärsmetoder, dels till att utveckla den sociala ekonomin.

3. Trygga jobben genom flexibel arbetsorganisation

Med ökande arbetslöshet är intern flexibilitet ett viktigt verktyg för att bevara befintliga arbetstillfällen. Under 2010 kan arbetstidsförkortning fortfarande betraktas som ett effektivt sätt att trygga jobben för arbetstagare som annars skulle blivit friställda, och det gäller även små och medelstora företag . Sådana åtgärder kan mildra krisens sociala konsekvenser på kort sikt, bespara företagen stora utgifter i samband med uppsägning och (ny)anställning och undvika förlust av företagsspecifik kompetens. Insatserna måste dock utformas på ett ekonomiskt sunt sätt och vara långsiktigt hållbara – de bör kombineras med utbildning eller omskolning, endast gälla företag med goda grundförutsättningar. Villkoren och tillämpningsperioden måste också ses över regelbundet. När det gäller sektorer och företag med strukturella förluster i extern konkurrenskraft måste åtgärderna inriktas på att ge arbetstagarna den kompetens de behöver för att få ett nytt arbete och underlätta övergången till tillväxtbranscher.

4. Stödja ungdomar och dem som drabbats hårdast av krisen

Det största hot som den ökade arbetslösheten för med sig är risken för varaktig utestängning. Det är redan i dag svårare för ungdomar, lågutbildade och marginaliserade människor, att komma (tillbaka) in på arbetsmarknaden. Man måste satsa mer på att stödja sysselsättningen för utsatta grupper (och särskilt göra arbete lönsamt), förmåner för förvärvsarbetande, riktade sänkningar av lönebikostnaderna och andra subventioner. I synnerhet för ungdomar kan praktikplatser och lärlingsutbildning och innovativa metoder som projektbaserat lärande underlätta övergången från skola till arbetsliv. Flexibla utbildningsvägar kan bidra till att människor successivt förvärvar ny kompetens och nya kvalifikationer och avancerar genom utbildningssystemen och inom arbetslivet. För lågutbildade och äldre arbetslösa är huvudprioriteringen att erbjuda lämplig utbildning för bibehållen anställbarhet. Varaktig utestängning kan vara en särskild risk för kvinnor, särskilt om de har omsorgsansvar, eftersom de redan utgör merparten av dem som står utanför arbetskraften, ofrivilligt arbetar deltid eller har lägre lön än sin partner. Särskilda åtgärder måste sättas in för att undvika att människor lämnar arbetsmarknaden och för att fullt utnyttja den kvinnliga arbetskraftsreservens potential. Det krävs bättre samordning av initiativen för att ge utsatta människor inkomststöd och hjälp att söka arbete. Åtgärdernas verkan måste också följas noga för att undvika alltför hög överskottsbörda och negativa effekter på de sociala trygghetssystemen. De offentliga arbetsförmedlingarnas verksamhet bör utvecklas och ett samarbete bedrivas med andra statliga, icke-statliga och privata institutioner (t.ex. kommuner, icke-statliga organisationer, handelskammare, utbildningsleverantörer och platsförmedlare) och framför allt med företagen och arbetsmarknadens parter, i syfte att upprätta offentliga-privata partnerskap.

5. Förbättra situationen för människor med atypiska anställningsavtal

Den ökade arbetslösheten och därmed sammanhängande sociala kostnader drabbar i oproportionerligt hög grad visstidsanställda och andra med atypiska anställningsavtal, som redan ofta i otillräcklig grad omfattas av arbetslöshetsförsäkringen och aktiva arbetsmarknadsåtgärder (eftersom de ofta är kopplade till förmåner). Med tanke på det rådande läget är det nödvändigt att förbättra tryggheten på arbetsmarknaden och stödja övergångar. Det är också viktigt att motverka segmenteringen på arbetsmarknaden genom reformer enligt strategin för flexibla och trygga arbetsmarknader som innebär att fokus flyttas från anställningstrygghet till sysselsättningstrygghet. Den sociala dialogen kan också bidra till att så många arbetstagare som möjligt stannar kvar på arbetsmarknaden och till att socialförsäkrings- och arbetsmarknadslagstiftningen ger adekvata rättigheter och skyldigheter för arbetstagare och arbetsgivare oavsett vilken typ av anställningsavtal som används.

[1] Growth, Jobs and Social Progress in the EU , kommittén för socialt skydd, september 2009.

[2] Kommissionen kommer att fortsätta att övervaka krisåtgärderna i nära samarbete med sysselsättningskommittén, kommittén för socialt skydd och kommittén för ekonomisk politik. En mer utförlig översikt över medlemsstaternas sysselsättningsåtgärder finns på: http://www.eu-employment-observatory.net/resources/meetings/MISEPSwedenSummaryTables.pdf

[3] Bringing more people into the labour markets , sysselsättningskommittén, ADHOC/18/201000.