EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 16 10.1996 
KOM(96) 498 slutlig 
MEPPELANPE FRÅN KOMMISSIONEN ULL RÅPET 
FÖRSTÄRKTA KONVERGENSFÖRFARANDEN OCH 
EN NY VÄXELKURSMEKANISM 
UNDER TREDJE ETAPPEN AV EMU 

I. Inledning 
1.1 Europeiska rådet i Madrid i december 1995 begärde att ministrarna med ansvar 
för ekonomiska och finansiella frågor (Ekofinrådet) tillsammans med kommissionen 
och Europeiska monetära institutet (EMI) inom sina respektive behörighetsområden 
skulle utreda de frågor som uppkommer på grund av att alla medlemsstater eventuellt 
inte inför euron samtidigt. Framför allt ville man att de skulle undersöka frågor som 
har att göra med monetär instabilitet. Övervägandena om förhållandet mellan de 
medlemsstater som ingår i valutaområdet för euron och de länder som ännu inte ingår 
har i första hand gällt behovet av en lämplig och frivillig växelkursordning mellan 
euron och de återstående nationella valutorna. 
1.2 Ekofinrådet diskuterade först den nya växelkursordningen vid sitt informella 
möte den 12-13 april 1996 i Verona och Ekofinrådet, EMI och kommissionen lämnade 
lägesrapporter till Europeiska rådet i Florens den 21-22 juni 1996. Med utgångspunkt i 
det samförstånd som nåddes i Florens kom Ekofinrådet överens om huvuddragen hos 
en ny växelkursordning - grundad på den nuvarande växelkursmekanismen (ERM) - vid 
sitt informella möte i Dublin den 20-21 september 1996. 
1.3 Kommissionen är övertygad om behovet av en ny växelkursmekanism under 
tredje etappen för att på sikt göra det möjligt för alla att införa euron och för att skydda 
den inre marknaden. Den nya mekanismen kommer att vara ett uttryck för monetär 
solidaritet inom unionen, samtidigt som den främjar konvergens och växelkursdisciplin 
bland de medlemsstater som inte inför euron med en gång. I detta sammanhang 
välkomnar kommissionen den enighet som råder beträffande den nya mekanismens 
huvuddrag, vilka kan sammanfattas på följande sätt: 
• Den nya växelkursmekanismen kommer att bestå av bilaterala band mellan 
euron och de återstående gemenskapsvalutorna. Med denna så kallade 
navmodell kommer euron tydligt att framstå som ankaret i mekanismen och 
tyngdpunkten kommer att läggas på att få de övriga medlemsstaterna att 
konvergera mot samma höga nivå av makroekonomisk stabilitet som råder inom 
valutaområdet för euron. 
• Centralkurserna och marginalerna kommer att fastställas av ministrar, 
centralbankscheferna från Europeiska centralbanken (ECB) och från 
centralbankerna i de medlemsstater som till att börja med inte inför euron samt 
kommissionen genom ett gemensamt förfarande. Marginalerna kommer att vara 
breda, utan att därför utesluta sådana nära samband mellan euron och de övriga 
gemenskapsvalutorna som är grundade på framsteg i fråga om konvergensen 
och fastställda enligt samma gemensamma förfarande. 
• Interventionsstöd, med lämpliga finansieringsfaciliteter, kommer automatiskt 
att vara tillgängliga i marginalerna, men ECB eller den berörda nationalbanken 
kommer att ha rätt att tillfälligt inställa interventionen om dess övergripande 
politiska mål, nämligen prisstabiliteten, äventyras. Lämpliga sätt att hålla 
kursrörelserna mellan de återstående gemenskapsvalutorna inom standard­
marginalerna planeras också. 
2 
• Anpassningar bör göras i god tid ocli genom ett gemensamt förfarande. Alla 
parter som berörs av det gemensamma förfarandet kommer att ha rätt att begära 
ett förfarande som kan leda till en anpassning. 
2. Betydelsen av förstärkta konvergensförfaranden i den nya växelkurs­
mekanismen 
2.1 Kommissionen konstaterar att den växelkursstabilitet som rått sedan våren 1995 
återspeglar de väsentliga framsteg mot konvergens som alla medlemsstater uppnått. 
Framgångarna - vilka är tydliga både i form av lägre inflationstakter och förbättrade 
budgetbalanser - bådar gott för den nya växelkursmekanismens funktion. De hittills 
uppnådda framgångarna bekräftar dessutom kommissionens åsikt att de medlemsstater 
som inte inför euron den 1 januari 1999 enbart befinner sig i ett övergångsskede. Den 
nya växelkursmekanismen bör därför ses som en ram inom vilken dessa medlemsstater 
tar de slutliga stegen mot konvergens inför deltagande i valutaområdet för euron. 
2.2 Erfarenheten har visat att den viktigaste förutsättningen för växelkursstabilitet är 
en sund makroekonomisk politik. Kvaliteten på den makroekonomiska politiken i de 
medlemsstater som förbereder sig under den tredje etappen kommer att återspeglas i att 
de kontinuerligt närmar sig en hög grad av hållbar konvergens. Följaktligen kan 
framgångsrika genomföranden av trovärdiga konvergensprogram väntas minimera 
risken för ihållande svaga växelkurser för de nationella valutorna i de medlemsstater 
som ännu inte infört euron. Med detta i åtanke föreslår kommissionen en förstärkning 
av de befintliga konvergensförfarandena för dessa medlemsstater. 
2.3 På grund av sambandet mellan växelkursstabilitet och konvergens antar 
kommissionen att förstärkta konvergensprogram kommer att vara av betydelse för 
förvaltningen av den nya växelkursmekanismen. Till exempel skulle de framsteg mot 
att uppnå sina konvergensmål som en ännu inte ansluten medlemsstat gjort kunna 
användas som en referens vid beslut om centralkursernas hållbarhet. En gynnsam 
utveckling i fråga om konvergensmålen kan väntas ge starkare skäl att stödja en 
utanförstående valuta om den utsätts för spekulationer. Användningen av 
konvergensprogrammen som referens i samband med den nya växelkursmekanismen 
skulle dock inte påverka ECB:s skyldighet att intervenera för att säkra prisstabiliteten. 
Med detta konvergensbaserade sätt att förvalta den nya växelkursmekanismen bibehålls 
flexibiliteten samtidigt som en lämplig grad av växelkursstabilitet säkerställs. Eftersom 
det är ett mer "förebyggande" än "korrigerande" angreppssätt, verkar det även väl 
anpassat för de medlemsstaters behov som inför euron senare. 
3. Förstärkta konvergensförfaranden 
3.1 För att alla medlemsstater så snart som möjligt skall kunna ansluta sig till 
valutaområdet för euron, kommer de medlemsstater som ansluter sig senare att behöva 
stöd för sina ansträngningar att konvergera under den tredje etappen. Framför allt råder 
redan enighet om att dessa medlemsstater formellt bör vara skyldiga att lämna in 
konvergensprogram för granskning av rådet, motsvarande förslaget om att de anslutna 
medlemsstaterna skall lämna in obligatoriska stabilitetsprogram. De berörda 
medlemsstaterna skulle behöva lämna in nya konvergensprogram (för att ersätta de 
3 
nuvarande) med enhetlig struktur och enhetligt informationsinnehåll före inledningen av 
den tredje etappen den 1 januari 1999 så att en jämförbar standard uppnäs mot vilken 
utfallen kan mätas. 
3.2 Mål för inflationstakten, den offentliga budgetbalansen och den offentliga 
skuldkvoten skulle ingå i konvergensprogrammen, tillsammans med utförligt beskrivna 
fleråriga planer för hur dessa mål skall uppnås. Utsikterna vad gäller växelkursen och 
de långfristiga räntorna skulle också beaktas så att alla konvergenskriterierna i 
fördraget omfattas. De åtgärder som vidtagits eller föreslås för att uppnå 
konvergensmålen skulle beskrivas och åtföljas av uppgifter om vilka ytterligare 
åtgärder som kan vidtas om målen avsevärt skulle förfelas. De huvudsakliga 
ekonomiska antaganden som ligger till grund för konvergensstrategin - kanske även 
viss känslighetsanalys - skulle uttryckas klart sä att de förhållanden under vilka 
strategin troligen kommer att genomföras blir tydliga och deras sannolikhet kan 
bedömas. 
3.3 Tidsramen för nya konvergensprogram borde i princip vara mycket kort med 
tanke på den grad av konvergens som de ännu ej anslutna medlemsstaterna kommer att 
ha uppnått den 1 januari 1999. Inte desto mindre är en inriktning på medellång sikt 
lämplig, särskilt vad gäller målet om ett budgetunderskott på mindre än 3 % av BNP, 
eftersom den underlättar övergången från ett konvergensprogram till ett 
stabilitetsprogram så snart medlemsstaten i fråga kvalificerat sig för deltagande i 
valutaområdet för euron. Det är tänkt att konvergensprogrammen skall uppdateras 
årligen. Uppdateringen omfattar en översyn av genomförandet av programmet, en 
bekräftelse av konvergensmålen och de relevanta anpassningsplanerna, samt, om dessa 
visat sig vara otillräckliga, en beskrivning av de ytterligare åtgärder som skall vidtas. 
De makroekonomiska antaganden som ligger till grund för programmet skulle också ses 
över och verkningarna av eventuella ändringar fullt ut återspeglas i 
konvergensstrategin. 
3.4 Även på gemenskapsnivå planeras förstärkta konvergensförfaranden. Trots att 
ansvaret för konvergensen i första hand ligger på nationell nivå, skulle rådet och 
kommissionen utnyttja de övervakningsförfaranden som avses i artikel 103 i fördraget 
till det yttersta. Rådet skulle vara skyldigt att genomföra en undersökning av ett 
konvergensprogram inom två månader efter det att det lämnats in och skulle ges rätt att 
godkänna programmet på rekommendation av kommissionen och efter att ha samrått 
med Monetära kommittén/Ekonomiska och finansiella kommittén. Detta skulle vara ett 
uttryck för ett ömsesidigt åtagande: ett åtagande från den ännu ej anslutna 
medlemsstatens sida att så snart som möjligt uppnå kraven för införandet av euron och 
ett åtagande från unionens sida att stödja medlemsstaten i dess ansträngningar. 
3.5 Genomförandet av konvergensstrategin skulle övervakas regelbundet på 
gemenskapsnivå. Större avvikelser från målen skulle identifieras och 
rekommendationer om korrigerande åtgärder att vidtas senast vid nästa uppdatering av 
programmet skulle ges. Dessutom skulle de budgetmål som fastställts i 
konvergensprogrammet utgöra grunden för rekommendationer, då dessa krävs enligt 
förfarandet vid alltför stora underskott och för bedömningen av att de 
rekommendationerna följs. 
4 
p. m. Den rättsliga grunden för förstärkta kon vergensförfaranden 
Den rättsliga grunden för en förstärkning av de nuvarande konvergensförfarandena 
finns i artikel 103.5, enligt vilken rådet får "anta närmare föreskrifter om det 
multilaterala övervakningsförfarande[t]". Liksom när det gäller att säkerställa budget­
disciplinen under etapp tre kan sekundärlagstiftning antas i syfte att förstärka de 
aspekter av den multilaterala övervakningen som är relevanta för konvergensen. 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 498 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 01 10 
Katalognummer : CB-CO-96-516-SV-C 
ISBN 92-78-10197-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg