Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Vitbok om livsmedelssäkerhet"

(2000/C 204/06)

Den 28 januari 2000 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda Vitbok.

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som fick uppdraget att förbereda ärendet, antog sitt yttrande den 10 maj 2000. Föredragande var Manuel Ataíde Ferreira och medföredragande var Paul Verhaeghe.

Vid sin 373:e plenarsession den 24-25 maj 2000 (sammanträdet den 24 maj 2000) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 105 röster för, 1 emot och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Ekonomiska och sociala kommittén har med intresse följt omorganiseringen inom kommissionens enheter för frågor som rör livsmedelssäkerhet, riskbedömning, konsumentinformation och kontroller till följd av BSE-krisen. ESK ställer sig positiv till principen "från ax till limpa" som fastställs i grönboken om livsmedelslagstiftningen(1), och har lagt fram flera förslag beträffande lagstiftningens utveckling och kontroller inom ramen för livsmedelssäkerheten. Kommittén anser inte att en allmän livsmedelsbyrå som i USA (FDA) skulle passa in i det europeiska systemet. Kommittén har däremot begärt en förstärkning av Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i Dublin för att säkra en bättre samordning av kontrollsystemen i medlemsstaterna(2).

1.2. När dioxinkrisen än en gång skakade de osäkra grunder som konsumenternas förtroende vilar på (innan BSE-krisen helt ebbat ut), underströk kommittén nödvändigheten av ytterligare insatser på europeisk nivå för att åtgärda bristerna i lagstiftningen, genomförandet och kontrollerna inom livsmedelssektorn.

1.3. ESK kan med tillfredsställelse notera att den nya kommissionen i stor utsträckning prioriterar denna fråga och att man vidtagit avgörande åtgärder för en omorganisering inom kommissionen genom att föra samman frågor om hälsa, konsumentskydd och livsmedelssäkerhet inom en enda kommissionärs ansvarsområde. Redan i början av sitt mandat tog den nya kommissionen ett omfattande initiativ då den meddelade att en vitbok om livsmedelssäkerhet skulle utarbetas. Under ESK:s plenarsession i oktober bekräftade kommissionens ordförande Romano Prodi denna positiva utveckling.

1.4. När kommissionen nu offentliggör vitboken avser den att inrätta en oavhängig europeisk livsmedelsmyndighet med ansvar för riskbedömning (beredning av vetenskapliga yttranden), insamling och analys av uppgifter (övervaknings- och tillsynsprogram) samt riskkommunikation (information om säkerhetsfrågor inom livsmedelssektorn).

1.5. Den ledande tanken är att EU:s framtida politik för livsmedelssäkerhet skall bygga på en heltäckande, integrerad strategi.

1.5.1. Dessutom fastställs följande principer i vitboken:

1. Det skall klart anges vilka uppgifter aktörerna i livsmedelskedjan ansvarar för. Foderproducenter, jordbrukare, fiskodlare, fiskare och livsmedelsproducenter skall ha det primära ansvaret för livsmedelssäkerheten, de nationella myndigheterna skall övervaka hur ansvaret tillämpas, och kommissionen skall via sitt kontor för livsmedels- och veterinärfrågor övervaka inspektionssystemen på nationell nivå.

2. Foder och livsmedel samt ingredienserna i dessa skall kunna spåras.

3. Samtliga intressegrupper skall delta i utarbetandet av gemenskapens politik för livsmedelssäkerhet.

4. Riskanalysens tre delfaktorer (riskbedömning, riskhantering och riskkommunikation) skall tillämpas.

5. I tillämpliga fall skall försiktighetsprincipen följas då beslut fattas om riskhantering.

2. Allmänna kommentarer

2.1. ESK har länge förordat en heltäckande, integrerad strategi för livsmedelssäkerhet i EU. Det senaste decenniet har präglats av livsmedelsskandaler som lett till ett bristande förtroende när det gäller livsmedel och livsmedelssäkerhet. Lagstiftningen måste omfatta EU:s livsmedelskedja i dess helhet - "från ax till limpa", vilket innebär att varje länk i livsmedelskedjan måste vara lika stark som den föregående - och kommissionen skall säkerställa en tillförlitlig förstärkning av gemenskapslagstiftningen.

2.2. Även om det inte finns mycket som egentligen är nytt i vitboken, har kommissionen gjort en betydande insats genom att se över lagstiftningen i allmänhet och livsmedelssäkerheten i synnerhet i enlighet med principerna i grönboken från 1997.

Kontrollaspekter

2.3. Kommittén välkomnar att foder konsekvent skall omfattas av politiken för livsmedelssäkerhet. Kommissionens handlingsplan bör säkerställa att det fastställs harmoniserade kontroller inom alla jordbrukssektorer och att det avsätts tillräckliga ekonomiska resurser.

2.3.1. Det är väsentligt att kontrollerna är strikta och att de skärps i hela livsmedelskedjan. De ekonomiska resurserna måste vara tillräckligt stora för att man skall kunna säkerställa att både de nationella inspektörerna och inspektörerna från kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor är helt oberoende och att de ekonomiska aktörerna samarbetar öppet och fullt ut när de utför sina uppgifter.

2.4. Man konstaterar att systemet för snabbt informationsutbyte om livsmedel fungerar väl i fråga om livsmedel avsedda för konsumenterna. Värdet av ett sådant påstående kan emellertid ifrågasättas, eftersom erfarenheten har visat att systemet inte är tillräckligt snabbt och effektivt. Det krävs förbättringar i fråga om krishanteringen och en förstärkning av systemet för snabbt informationsutbyte, som kan bli den mest tillförlitliga faktorn i EU:s riskhanteringssystem. Kommissionen bör vara fullt ansvarig för att systemet som helhet fungerar.

2.5. Kommissionen lade den 22 mars fram ett nytt förslag om att inrätta skyddsåtgärder vid krissituationer inom djurfodersektorn. Syftet med detta förslag är att åtgärda de brister i den befintliga lagstiftningen som framkom under dioxinkrisen i Belgien.

2.6. Enligt kommissionen är orsakerna till de nationella myndigheternas långsamma och sena insatser bristande kommunikation och avsaknad av samordning. Faktum är att de ekonomiska aktörerna föredrar att själva hantera kriserna ifall de inte litar på att myndigheterna gör det på ett förnuftigt, ansvarsfullt, effektivt och icke-diskriminerande sätt. Systemet för snabbt informationsutbyte om livsmedel måste fungera på ett sådant sätt att medlemsstaterna och andra berörda parter tilldelas ansvar på ett rimligt sätt, och det måste hanteras korrekt. Man måste säkerställa att all information som vidarebefordras till kommissionen blir föremål för en strikt vetenskaplig analys innan horisontella kontrollåtgärder införs. Detta skall ske med hänsyn till uppgifternas konfidentiella karaktär, utan att detta för den skull utgör ett hinder för korrekt krishantering.

2.7. Ett effektivt system för snabbt informationsutbyte om livsmedel är bara en del i hanteringen av livsmedelskriser. Krishanteringen behandlas inte tillfredsställande i vitboken om livsmedelssäkerhet. Enligt kommitténs uppfattning krävs det ett effektivt krishanteringsförfarande på gemenskapsnivå för att samordna både riskbedömningen och den efterföljande riskhanteringen mellan kommissionen, medlemsstaterna och i förekommande fall tredje land. En sådan samordning skulle också göra det möjligt att etablera en gemensam kommunikation med aktörerna och allmänheten. Ett reformerat system för snabbt informationsutbyte om livsmedel bör struktureras på så vis att det kan hantera: 1. Bedömning av en risk som den europeiska livsmedelsmyndigheten utpekat i en medlemsstat. 2. Diskussion på förtrolig basis mellan den europeiska livsmedelsmyndigheten/systemet för snabbt informationsutbyte om livsmedel och medlemsstaterna (samt berörda företag) om risken och möjligheten att begränsa den till ett specifikt område. 3. Om risken är föreliggande skall kommissionen förse samtliga medlemsstater med nödvändig information om vilka åtgärder som skall vidtas. 4. Uppgifter från samtliga medlemsstater om vilka åtgärder som vidtagits för att begränsa risken i deras länder - utan att öppenheten äventyras.

2.8. När det gäller livsmedelskontrollen stöder kommittén tillämpningen av subsidiaritetsprincipen. I fråga om de nationella organens inspektion av tillämpningen av EU:s livsmedelslagstiftning och övervakningen av relaterad parallell verksamhet, vill kommittén emellertid påpeka att kommissionen har ansvar för att säkerställa att subsidiaritetsprincipen inte sätter vitbokens målsättningar på spel genom att begränsa omfattningen och fördelarna med den integrerade strategin och äventyra dess enhetliga tillämpning.

Lagstiftning

2.9. Huruvida de åtgärder som föreslås i vitboken blir framgångsrika eller inte beror i hög grad på om de får stöd av Europaparlamentet och rådet. Tillämpningen är avhängig av medlemsstaternas engagemang. Med hänsyn till vad som tidigare hänt och de långsamma framsteg som görs när det gäller lagstiftningen i anslutning till "Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av bestämmelser för förebyggande och kontroll av viss transmissibel spongiform encefalopati - Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 91/68/EEG i fråga om skrapie" (KOM(1998) 623 - 98/0323-0324 COD)(3) kan man ifrågasätta EU:s engagemang i hälsofrågor på samtliga beslutsnivåer. Att kontrollera att de nationella myndigheterna korrekt tillämpar gemenskapens regler och bestämmelser är inte och har aldrig varit lätt.

2.10. Den gällande europeiska lagstiftningen är inte alltid effektivt genomförd på nationell nivå. Tillämpningen i medlemsstaterna är delvis fragmentarisk. De åtgärder som kommissionen vidtagit för att råda bot på de nationella bristerna har visat sig vara otillräckliga och har resulterat i att konsumenterna förlorat förtroendet för EU:s övervakningssystem. Även de andra aktörerna i livsmedelskedjan, till exempel anställda och företagare i livsmedelsindustrin, distributörer och jordbrukare, vill känna ett större förtroende genom en livsmedelspolitik som bygger på ett helhetsperspektiv, största möjliga harmonisering på EU-nivå och en verklig interveneringsförmåga.

2.11. En viktig orsak till att genomförandet av EU-lagstiftningen inte fungerar är den tid det tar att överföra den till nationell lagstiftning. När gemenskapens livsmedelssäkerhetsinstrument fastställer exakta och detaljerade rättigheter och skyldigheter(4), bör EU:s lagstiftning i så stor utsträckning som möjligt säkerställa att de är direkt tillämpliga, i enlighet med kommitténs förslag i fråga om konsumentskyddslagstiftning. Som kommittén tidigare framhållit är en förordning i de flesta fall det bästa lagstiftningsinstrumentet och bör i större utsträckning användas i samband med lagstiftningen på inre marknaden.

2.12. Kommittén kan även konstatera att det inte klart framgår i vitboken huruvida livsmedel från havet (till exempel fisk, krabba, skaldjur osv.) och vattenbruksprodukter skall omfattas av bestämmelserna. En enhetlig livsmedelspolitik bör omfatta alla eller åtminstone en större del av livsmedlen på samtliga nivåer i livsmedelskedjan, från fiskeriprodukter till vattenbruksprodukter. Kommittén noterar även att det inte anges om dricksvatten skall omfattas av livsmedelslagstiftningen, och uppmanar kommissionen att inleda förfaranden i detta syfte.

2.13. Ett annat och mer komplext fall som inte analyseras i vitboken är den senaste tidens motstridiga åsikter bland ledande forskare såväl på nationell nivå som på EU-nivå vad gäller förebyggande åtgärder mot den nya varianten av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom (CJS). Det hade varit lämpligt med ett ställningstagande eller ett par kommentarer i vitboken för att bidra till att klargöra denna aktuella fråga för allmänheten och de ekonomiska aktörerna.

Sociala aspekter

2.14. Inom ramen för den process som vitboken lanserar är produktionsförhållandena för icke-industriella livsmedel som framställs av små företag en mycket känslig fråga. Kommissionen måste tänka över detta som en del i den övergripande strategin, i synnerhet när det gäller översynen av lagstiftningen, och ha i minnet att det är viktigt att bevara regionala specialiteter och den kunskap som finns på landsbygden utan att för den skull åsidosätta livsmedelssäkerheten.

2.15. Kommittén vill påpeka att den betydelse arbetsförhållandena har för att säkerställa att förfarandena följs inte nämns i vitboken. När arbetet är dåligt betalt, när arbetsbelastningen är för stor och arbetstagarna saknar utbildning finns det ingen garanti för att uppgifterna utförs korrekt såsom de borde om livsmedelssäkerhetsföreskrifterna följdes i största möjliga utsträckning. Kommittén föreslår att man fastställer tydliga, lättbegripliga och enkla tillämpningsregler för arbetstagarna. De måste få möjlighet att påverka tillämpningen av säkerhetsbestämmelserna, och deras företrädare bör ha rätt att slå larm vid säkerhetsrisker. Kommittén har redan diskuterat de förödande effekter som ett bristande konsumentförtroende har för sysselsättningen(5).

Näringsmässiga aspekter

2.16. I vitboken tar man upp de grundläggande frågorna om hur man skall gå till väga för att uppnå höga standarder i fråga om livsmedelssäkerhet. Som ett resultat av globaliseringen av marknaden och utbudet av livsmedel blir kostvanorna mer likriktade. Det bör emellertid framhållas att många kostrelaterade sjukdomar inte förorsakas av farliga livsmedel utan av en ensidig kost och en ohälsosam livsföring. En ensidig kost och en ohälsosam livsstil, snarare än osäkra livsmedel, ligger bakom vissa sjukdomar som förväntas öka under kommande år. Det råder stor enighet om att vi kommer att ställas inför fler snarare än färre kostrelaterade sjukdomar under kommande år.

2.17. EU:s livsmedelspolitik måste inriktas inte bara på säkerhet utan även på näring och kosthållning. Hälsofrämjande insatser bör spela en viktig roll i diskussionerna om livsmedelssäkerhet, och man bör ta hänsyn till de olika ländernas mattraditioner. Kommittén ser därför positivt på att man tar upp kostvanor i vitboken.

Utbildning

2.18. ESK anser att kampanjer om livsmedelssäkerhet i likhet med den som lanserades 1997 med framgång skulle kunna genomföras i det nuvarande läget, och att de så småningom skulle kunna spela en viktig roll i utbildningshänseende. Ett sådant initiativ bör syfta till att informera och ge EU:s konsumenter utbildning i dessa stora frågor. ESK uppmanar kommissionen att vid utformningen av en sådan kampanj fästa särskild vikt vid undervisningen i grund- och gymnasieskolan och att ta upp frågor om säkerhet inom livsmedelssektorn i samband med hälsofrämjande kampanjer.

Försiktighetsprincipen

2.19. Kommissionen publicerade den 2 februari 2000 sitt "Meddelande om försiktighetsprincipen". Eftersom detta meddelande är av stor betydelse, kommer kommittén i vederbörlig ordning att lägga fram ett yttrande på eget initiativ i frågan. Övervägandena om försiktighetsprincipen i detta yttrande avser endast livsmedelssäkerheten. I tillämpliga fall skall försiktighetsprincipen följas då beslut fattas om riskhantering.

2.20. Att endast tillämpa försiktighetsprincipen i samband med riskhantering förefaller inte helt lösa problemet, vilket kommittén redan påpekade i yttrandet om grönboken(6). Det är allmänt känt att vetenskapligt arbete omfattar en osäkerhetsaspekt. Forskarnas förklaringar av orsaker och verkan kan när som helst ifrågasättas, och deras analyser kan följaktligen ändras. Därför måste författarna till vetenskapliga yttranden, i egenskap av oberoende aktörer, ha i minnet att all kunskap är relativ när de drar de slutsatser som kommissionen - som har det politiska ansvaret - baserar sina åtgärder på.

2.21. Försiktighet måste vara den vägledande principen för all livsmedelslagstiftning. Vitboken innehåller emellertid inga anvisningar om hur försiktighetsprincipen skall tillämpas. Onödiga risker måste minimeras, men de som utarbetar och tillämpar gemenskapslagstiftningen måste behålla en positiv attityd och får inte skapa hinder för forskning eller stänga dörren för framsteg.

2.22. Försiktighetsprincipen bör under fastställda villkor för riskhantering inom ramen för konsumentskydd kunna tillämpas i de fall då en okänd risk skulle föreligga som utgör en potentiell fara, i väntan på ytterligare forskningsresultat. I detta syfte bör kommissionen kunna införa lämpliga skyddsåtgärder.

Tidsplan

2.23. Det är tveksamt om tidplanens ambitiösa uppläggning kommer att kunna genomföras. Man kan ifrågasätta om handlingsplanens dagordning och dess prioriteringar är de rätta för att uppnå den övergripande målsättningen, i synnerhet när det gäller de frågor som skapar störst oro bland EU:s medborgare.

2.24. Tidsplanen är ambitiös och frågan är huruvida den är realistisk. Principerna för en politik för livsmedelssäkerhet från producent till konsument som baseras på spårning och öppenhet är klart fastställda och omfattar även hälsoskydd som en logisk förlängning av alla åtgärder för att öka livsmedelssäkerheten.

3. Särskilda kommentarer - den europeiska livsmedelsmyndigheten

3.1. I ljuset av ovanstående kommentarer, och under förutsättning att man löser de problem som tas upp i detta yttrande, stöder kommittén inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet med ansvar för riskbedömning och riskkommunikation.

3.2. Det främsta syftet med vitboken om livsmedelssäkerhet är att bidra till en hög konsumentskyddsnivå på området för livsmedelssäkerhet för att återvinna och upprätthålla konsumenternas förtroende. Detta skall uppnås genom att man tillämpar principerna för oavhängighet, kompetens och öppenhet. Myndigheten måste i sin verksamhet visa prov på en hög grad av ansvarighet gentemot de europeiska institutionerna, konsumenterna och de övriga aktörerna i livsmedelskedjan.

Resurser

3.3. Resurserna förefaller relativt ofta överlappa varandra. Man har befarat att många ämnen samtidigt analyseras på internationell nivå, gemenskapsnivå och nationell nivå. Kommittén hoppas att den europeiska livsmedelsmyndigheten kan bidra till att säkerställa en effektivare förvaltning av tillgängliga resurser.

3.4. Resurser kommer att vara en huvudfråga när det gäller att utveckla den nya modellen och i synnerhet när det gäller att upprätthålla den. Utan tillräcklig offentlig finansiering kommer det att vara svårt att säkerställa oberoende.

Vetenskapliga yttranden och allmänhetens synpunkter

3.5. När det gäller de vetenskapliga grunderna för riskbedömning förblir situationen densamma som i nuläget, även om oberoendet kommer att ge interventionsprocessen större inflyttande och höja dess profil.

3.6. Kommittén noterar med tillfredsställelse att inrättandet av en ny myndighet bryter tendensen, som kommittén vid ett flertal tillfällen kritiserat, att isolera kommissionens enheter. Allmänheten har förmodligen ännu inte kommit över BSE-krisen, problemet med farliga bakterier i livsmedel, den ökande användningen av antibiotika eller spårningen av dioxin i livsmedel, och kommittén välkomnar att kommissionen genom att direkt involvera sex kommissionärer har öppnat debatten om säkerhetsfrågor inom livsmedelssektorn.

3.7. Det mest positiva med den nya myndigheten är förmodligen det system för riskinformation som föreslås. Kommissionen offentliggjorde tidigare de vetenskapliga kommittéernas yttranden. Eftersom den europeiska livsmedelsmyndigheten själv skall publicera sina yttranden kommer dessa att nå ut till de ekonomiska aktörerna, allmänheten, det civila samhället och i synnerhet konsumentföreningarna, vilket kommer att vara av stor betydelse för att stärka det civila samhället och involvera allmänheten. Medborgarna kommer själva att kunna bedöma eventuell mörkläggning eller misstag i hanteringen som strider mot riskbedömningen i vetenskapliga yttranden, samt hanteringen av hälsoskyddsfrågor och missbruk av försiktighetsprincipen. Detta kommer i hög grad att öka förtroendet för de vetenskapliga yttrandena och förståelsen för åtföljande åtgärder.

3.8. ESK stöder den modell som föreslås för att med stöd av ett europeiskt nätverk avge vetenskapliga yttranden av världsklass. Uppgiften är emellertid inte lätt, och för närvarande har man inte fastställt hur man skall gå till väga.

3.9. Eftersom konsumenterna inte formellt är involverade i beredningen av vetenskapliga yttranden tar man inte tillräcklig hänsyn till deras intressen. Konsumenterna skulle emellertid vilja delta i en dialog med forskare om säkerhetsfrågor inom livsmedelssektorn med respekt för frågornas konfidentiella karaktär. Konsumenterna skulle kunna delta i regelbundna hearingar där man redogör för läget för de vetenskapliga analyserna. Kommittén anser att det är viktigt att öppenheten visar sig i form av åtgärder, och menar att riskkommunikation är viktig i detta sammanhang.

3.10. Om de vetenskapliga yttrandena skall hålla en hög kvalitet och vara oavhängiga är det viktigt att regelbundet se över de rådgivande vetenskapliga kommittéernas ansvarsområden samt se till att man utser lämpliga sakkunniga och att kommittéerna får tillräckliga resurser. På vissa områden kan det bli nödvändigt att utse sakkunniga från tredje land för att säkerställa högsta möjliga kvalitet och objektiva utlåtanden.

Målsättningar

3.11. Den europeiska livsmedelsmyndigheten kommer inte att ha ansvar för lagstiftning och kontroll (riskhanteringens två delkomponenter). I vitboken anges att livsmedelsmyndighetens befogenheter kan komma att utvidgas i framtiden, men utgångspunkten är ett maktlöst organ som förefaller vara en omstrukturering av existerande vetenskapliga kommittéer. Kommittén befarar att den europeiska livsmedelsmyndighetens befogenhet inte är tillräckligt väl fastställd för att den skall kunna ta itu med många av de viktiga problem som EU står inför. För att framsteg skall kunna göras anser kommittén att den europeiska livsmedelsmyndigheten måste involveras i vissa av beslutsförfarandena, samtidigt som det yttersta ansvaret skall ligga hos kommissionen, Europaparlamentet och medlemsstaterna. Om detta inte är i enlighet med fördraget bör kommissionen utarbeta en effektiv modell inom sin egen struktur tills fördraget ändrats.

3.12. I vitboken presenteras en modell för en europeisk livsmedelsmyndighet, och man visar prov på ett starkt engagemang för en livsmedelspolitik från producent till konsument som även omfattar fodersektorn. Trots detta framgår det inte tydligt hur den nya myndigheten skall kunna säkerställa kompetens och öppenhet. Kommissionen bör ge detaljerade anvisningar om urvalsförfarandena och myndighetens styrinstrument.

3.13. I vitboken förefaller det som om man kommer att upprätthålla den ställning som kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor har med dess brist på oberoende, och detta är det nya systemets svaga punkt. En oberoende europeisk livsmedelsmyndighet är fortfarande underordnad ett generaldirektorat, som i sin tur är underordnad kommissionen, i fråga om insamling av uppgifter som skall inspekteras av kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor. Myndigheten kommer inte att ha behörighet att direkt kommunicera med inspektionsenheterna eller att söka förtydliganden eller ytterligare information när det är nödvändigt. Vid en första analys förefaller det som om systemet vore mer enhetligt om kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor agerade självständigt, vilket skulle göra det möjligt för den europeiska livsmedelsmyndigheten att sköta sina egna inspektioner. På så vis skulle man kunna uppnå harmonisering, och gemenskapsramen för nationella kontrollsystem skulle kunna bygga på operativa kriterier fastställda på gemenskapsnivå i enlighet med riktlinjerna för gemenskapens kontroll och inom ramen för det administrativa samarbetet.

3.14. I vitboken lyfter kommissionen fram följande huvudmålsättningar för den europeiska livsmedelsmyndigheten:

- Högsta vetenskapliga kompetens.

- Oberoende av industrins intressen och politiska intressen.

- Öppenhet för noggrann offentlig granskning.

- Vetenskaplig trovärdighet.

- Nära samarbete med de nationella vetenskapliga organen.

3.15. Utöver ovanstående anser ESK att den europeiska livsmedelsmyndigheten också bör uppfylla följande:

a) Den skall vara öppen för dialog med samtliga aktörer.

b) Den skall ha en hög grad av ansvarighet, med straffrättslig uppföljning i händelse av bedrägeri eller allvarliga fel.

c) Den skall ha ett integrerat perspektiv på alla nivåer.

d) Definitionen av ansvar i fråga om organisation och förvaltning skall vara tydlig.

e) Den skall visa öppenhet i fråga om metoderna för att uppnå målsättningarna.

f) Den skall fungera som ett kunskapscentrum och ta hänsyn till särskilda traditionella nationella förhållanden.

Verksamhet och metoder

Verksamhet

3.16. Kommittén anser att den europeiska livsmedelsmyndigheten bör svara för följande uppgifter:

a) Den skall vara det organ som ensamt ansvarar för att fastställa och tillämpa riskbedömningsmodeller som gör det möjligt att bedöma säkerhetsrisker inom livsmedelssektorn.

b) Den skall spela en huvudroll när det gäller att se till att konsumenterna bidrar till att främja insatser på ytterligare områden om det anses lämpligt. I detta sammanhang bör den europeiska livsmedelsmyndigheten finansieras så att den kan förebygga problem snarare än rätta till dem.

c) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall behandla frågor om livsmedelssäkerhet och inte ta upp miljöfrågor om dessa inte inbegriper livsmedelssäkerhet. Säkerhetsaspekter i fråga om livsmedel med koppling till djurs välbefinnande, zoonoser och biologisk mångfald bör dock ingå i dess kompetensområde.

d) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall bistå kommissionen med vetenskaplig rådgivning när nya livsmedel, nya ingredienser eller nya produktionsmetoder skall godkännas. Detta omfattar även riskbedömning med beaktande av utlåtanden av erkända organ i EU. Riskbedömning bör ske under likartade förhållanden i hela EU. Om det är nödvändigt bör standarder eller anvisningar upprättas för att detta skall ske.

e) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall ansvara för riskbedömningen i samband med nya tillsatsämnen och aromer.

f) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall bedöma riskerna avseende resthalter av bekämpningsmedel, djurmedicin och förorenade ämnen i livsmedel.

g) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall inrätta ett gemenskapssystem för insamling av uppgifter om närings- och kostintag samt ett system för övervakning av kostrelaterade sjukdomar.

h) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall säkerställa att yttranden i fråga om hälsoskydd bedöms effektivt.

i) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall bistå EU:s institutioner med opartisk och objektiv vetenskaplig rådgivning i säkerhetsfrågor inom livsmedelssektorn kopplade till EU:s skyldigheter vid internationella handelsavtal, samt frågor som uppstår i samband med WTO:s tvistlösningsförfarande.

j) Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall kunna bedriva forskning, övervakning och tillsyn, ge råd och föreslå gemenskapsåtgärder på samtliga nivåer i livsmedelskedjan, även när det gäller produktionen av jordbruksråvaror. Den europeiska livsmedelsmyndigheten skall i den andra änden av livsmedelskedjan säkerställa tillgången till relevant konsumentinformation i livsmedels- och hälsofrågor.

Metoder

3.17. När det gäller metoderna anser kommittén följande:

a) Europeiska livsmedelsmyndigheten bör tydligt informera om risker till allmänheten inom EU på ett sätt som är relevant, användbart, lättförståeligt och konsekvent. Det är också mycket viktigt att Europeiska livsmedelsmyndigheten ser till att riskinformationen får formen av en tvåvägsdialog mellan medborgare och myndigheter, så att medborgarnas synpunkter och erfarenheter kan tas tillvara. Om ett sådant system inte skulle vara praktiskt, måste man se till att informationspridningen på nationell nivå är konsekvent i hela gemenskapen.

b) Europeiska livsmedelsmyndigheten bör även informera om fördelar vad gäller hälsa och diet, om forskningen har kunnat påvisa sådana fördelar.

c) Europeiska livsmedelsmyndighetens kontakter och samverkan med lagstiftningsorgan, Dublinkontoret och andra gemenskapsinstitutioner är av avgörande betydelse för att livsmedelsmyndigheten skall nå framgång i sitt arbete och för att säkerställa att livsmedelsfrågor angrips på ett effektivt sätt i hela Europa. Det är viktigt att Europeiska livsmedelsmyndigheten ytterst är ansvarig inför Europaparlamentet och medlemsstaterna. Myndigheten måste också ha ett nära samarbete med kommissionens alla generaldirektorat. Det är också av stor betydelse att Europeiska livsmedelsmyndigheten har en god relation till de övriga EU-organen, bland annat Europeiska läkemedelsmyndigheten i de fall då man behandlar sådana produkter där gränsdragningen mellan livsmedel och läkemedel är svår att göra.

d) Det är viktigt att Europeiska livsmedelsmyndigheten utformar lämpliga arbetsrelationer med andra internationella organisationer(7). En allt större globalisering karakteriserar såväl livsmedelsproduktionen som de problem som beslutsfattare på livsmedelsområdet ställs inför. Europeiska livsmedelsmyndigheten måste dessutom vara medveten om sina internationella skyldigheter när det gäller internationell harmonisering av standarder och den måste se till att dess rådgivning sker mot denna bakgrund.

3.18. I vitboken hänvisas till "andra berättigade faktorer" som miljöskydd, hållbarhet, djurskydd, livsmedelskvalitet, jordbrukets och industrins roll samt den internationella dimensionen. Man måste emellertid avgöra hur dessa intressen på ett välavvägt sätt skall kunna ingå i en livsmedelspolitik där säkerhet är ett av huvudmålen.

3.19. Samtliga yttranden som Europeiska livsmedelsmyndigheten offentliggör och översänder till kommissionen bör bli föremål för ett meddelande, som skall publiceras inom en rimlig tidfrist.

3.20. Kommittén vill att kommissionen lägger fram ett förslag om inrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten inom den tidsfrist som anges i vitboken. Kommittén vill i detta sammanhang att ovanstående kommentarer inarbetas i kommissionens slutliga text, så att det civila samhällets synpunkter tas tillvara.

4. Särskilda kommentarer - Åtgärdsplanen

4.1. Kommittén välkomnar den åtgärdsplan med över 80 lagstiftningsförslag som kommissionen föreslår i vitboken. Denna ger möjlighet att genomföra en översyn av bristerna i de aktuella lagstiftningsförslagen, bland annat behovet att skapa tydliga säkerhetsbestämmelser och riktlinjer för livsmedelslagstiftningen. Kommittén välkomnar särskilt att man givit prioritet åt utarbetandet av ett direktiv om en allmän livsmedelslag vilket skall läggas fram i september 2000.

4.2. Åtgärdsplanen är ambitiös både vad gäller omfattning och tidsplan. Prioriteringar fastställs. Det råder allmän enighet om att systemet för snabbt informationsutbyte måste omarbetas och förbättras oberoende av inrättandet av Europeiska livsmedelsmyndigheten.

4.3. Kommittén föreslår att utkastet till EU-lagstiftning om det övergripande systemet för snabbt informationsutbyte och förslaget till en förordning om officiella kontroller av livsmedels- och fodersäkerhet läggs fram under första halvan av år 2000 och antas av rådet vid årets slut, och inte som planerat i december 2001 (se punkt 2.4). Den planerade Europeiska livsmedelsmyndigheten, som skall sköta systemet för snabbt informationsutbyte, kommer av allt att döma inte att kunna inrättas före år 2002, vilket framhäver behovet att mer omedelbart införa ett krishanteringssystem. Eftersom det är oerhört viktigt att det aktuella systemet för livsmedels- och foderkontroll förstärks, är det inte acceptabelt att beslutet fattas så sent.

4.4. I juni 2000 kommer kommissionen att anta förslaget till en förordning om livsmedelshygien som sedan skall antas av rådet och Europaparlamentet i juni 2002. Kommittén anser att så stora insatser som möjligt bör göras för att utkastet till förordning skall kunna antas i juni 2001. Konsoliderad lagstiftning om livsmedelshygien, inbegripet lämpliga veterinära regler, är av central betydelse för en integrerad lagstiftning om livsmedelssäkerhet och kan därför inte senareläggas. Av samma skäl är det nödvändigt att harmonisera den befintliga lagstiftningen om fodermedel med de allmänna hygienbestämmelserna så att den innehåller HACCP-principerna (Hazard Analysis and Critical Control Points - kontrollpunkter för riskbedömning) och andra motsvarande metoder som EU kommer att godkänna framöver.

4.5. Vad beträffar det nämnda direktivet om "märkning", som är ett viktigt verktyg för konsumentinformation, anser kommittén att det är viktigt att konsolidera direktiv 79/112/EEG för att modernisera systemet och göra det konsekvent och lättförståeligt för konsumenterna, så att de får möjlighet att göra välgrundade val.

4.6. Ofta görs hälsorelaterade påståenden på förpackningar för eller i reklam om produkter utan ordentlig vetenskaplig dokumentation, vilket leder till olämplig användning och skapar ogrundade förväntningar. Därför bör regler snarast införas på EU-nivå för kosttillskott, berikade livsmedel (punkt 105) och örtmedicinska produkter i syfte att harmonisera definitionen av dessa produkter, märkning och reklam (särskilt i fråga om påståenden om välbefinnande och hälsa). Eftersom hälsoargument i dag inte är reglerade på gemenskapsnivå och inte nämns i åtgärdsplanen uppmanar ESK kommissionen att inleda samråd om hälsorelaterade påståenden och allmän praxis i olika medlemsstater i avsikt att harmonisera gemenskapslagstiftningen.

4.7. Den bifogade förteckningen över åtgärder utgör generellt sett ett positivt steg framåt (se de förslag till tillägg som nämns ovan). Kommissionen bör dock göra en större satsning på att konsolidera den gällande EU-lagstiftningen på livsmedelsområdet. Om en sådan satsning leder till goda resultat, kommer den att bidra till tydlig lagstiftning och till ökad effektivitet i hela systemet samt stärka allmänhetens tilltro till systemet. Vid sidan av att konsolidera lagstiftningen är det lika viktigt att uppdatera genomförandeförfarandena och anpassa dessa mot bakgrund av den tekniska utvecklingen och ny vetenskaplig kunskap. Europeiska livsmedelsmyndigheten får visserligen inga lagstiftningsbefogenheter, men den kommer att utgöra ett stöd för lagstiftaren. Kommittén hoppas att kommissionen verkligen kommer att infria sitt löfte (punkt 84 i vitboken) att förenkla och klargöra de relevanta lagtexterna.

4.8. Kommittén förbehåller sig rätten att övervaka lagstiftningsprogrammet och kommer att ingripa i lagstiftningsprocessen i enlighet med fördraget.

5. Slutsatser

5.1. Kommittén välkomnar vitboken om livsmedelssäkerhet och stöder de åtgärder som skall vidtas.

5.2. Kommittén ställer sig särskilt positivt till följande:

a) Den integrerade strategin för livsmedelskedjan.

b) Förstärkningen av EU:s operationella kapacitet och inrättandet av det nya organet Europeiska livsmedelsmyndigheten, som skall ha ansvaret för riskbedömning och information.

c) Moderniseringen och förenklingen av den gällande livsmedelslagstiftningen som syftar till att skapa större konsekvens och att vidta nya åtgärder om så krävs.

5.3. Dessutom vill kommittén uppmana kommissionen att inom ramen för det samråd som inletts beakta detta yttrande i samband med att följande områden behandlas:

a) Systemet för snabbt informationsutbyte.

b) Sociala aspekter.

c) Kost- och näringsaspekter.

d) Europeiska livsmedelsmyndighetens uppbyggnad och uppgifter.

e) Kommissionens riskhanteringskapacitet och relationen mellan Europeiska livsmedelsmyndigheten och kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor.

f) Lagstiftningen rörande färskvatten.

g) Vattenbruksprodukter, fiskeri och marina produkter skall infogas i de principer som ligger till grund för framtida livsmedelssäkerhetsregler.

Bryssel den 24 maj 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) Yttrande om "Allmänna principer för livsmedelslagstiftningen i Europeiska unionen" (kommissionens grönbok) och om "Konsumenternas hälsa och livsmedelssäkerhet" (meddelande från kommissionen), EGT C 19, 21.1.1998.

(2) Yttrande om "Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om kontroll och besiktning på livsmedels-, veterinär- och växtskyddsområdet", EGT C 235, 27.7.1998.

(3) EGT C 45, 19.2.1999.

(4) Yttrande om konsumentskyddet och fullbordandet av inre marknaden - CES 1115/1991 - EGT C 339, 31.12.1991, och yttrande om konsumenterna och inre marknaden - CES 1320/1992 - EGT C 19, 25.1.1993.

(5) ESK:s yttrande om BSE-krisen och dess många konsekvenser för EU, EGT C 295, 7.10.1996, s. 55.

(6) EGT C 19, 21.1.1998, s. 61.

(7) Till exempel FN:s organisation för mat- och jordbruksfrågor (FAO), Världshälsoorganisationen (WHO), Världshandelsorganisationen (WTO), FAO:s och WHO:s gemensamma Codex Alimentarius-kommission och Internationella byrån för epizootier [Internationella byrån för smittsamma sjukdomar] (OIE).