Sysselsättningen har ökat, men de regionala skillnaderna är fortfarande större än före 2008 (kapitel 5). Den ekonomiska krisen 2008 ledde till att de regionala skillnaderna i fråga om både sysselsättning och arbetslöshet ökade avsevärt. På EU-nivå har sysselsättningen återhämtat sig helt från krisen och nådde sin högsta nivå under 2019, då den uppgick till 73 % av personer i åldern 20–64-år. De regionala skillnaderna har minskat sedan 2008, men är fortfarande större än före den ekonomiska krisen. Sysselsättningsgraden i mindre utvecklade regioner ligger fortfarande långt under den i mer utvecklade regioner (karta 3).

Huvudstadsregionerna presterar bättre än övriga regioner. Mellan 2001 och 2019 ökade den reala BNP per capita i storstadsregionerna snabbare än i övriga EU-regioner (kapitel 2). I södra och östra EU hade både huvudstadsregioner och andra storstadsregioner en högre BNP-tillväxt och sysselsättningstillväxt per capita, vilket har lett till en ökad koncentration av ekonomisk verksamhet och sysselsättning i dessa regioner. I nordvästra EU var dock tillväxttakten i storstadsregioner och övriga regioner ungefär densamma, medan den endast var något högre i huvudstadsregionerna.

Sedan 2001 har mindre utvecklade regioner i östra EU kommit ikapp resten av EU, vilket har lett till att skillnaderna i BNP per capita har minskat avsevärt (karta 1). Den höga tillväxttakten har drivits på av strukturomvandlingar, särskilt genom att sysselsättningen har förflyttats från jordbruket till sektorer med högre mervärde. Vissa av dessa regioner har förlitat sig på infrastrukturinvesteringar och låga kostnader för att främja tillväxten. Om reallönerna ökar snabbare än produktiviteten kommer dock avkastningen på infrastrukturinvesteringarna och fördelarna med låga kostnader att minska, särskilt inom handelssektorn. För att undvika en utvecklingsfälla i framtiden krävs det att mindre utvecklade regioner satsar på utbildning, ökar investeringarna i forskning och innovation och höjer kvaliteten på sina institutioner.

På grundval av analysen i den åttonde sammanhållningsrapporten presenteras i detta meddelande de huvudsakliga förändringarna när det gäller territoriella skillnader under det senaste årtiondet och hur politiken har inverkat på dessa skillnader. I meddelandet betonas potentialen hos den gröna och den digitala omställningen som ny drivkraft för tillväxt i EU, men det framhålls att nya ekonomiska, sociala och territoriella skillnader kan uppstå om inte lämpliga politiska åtgärder vidtas. Slutligen inleds en diskussion om hur sammanhållningspolitiken bör utvecklas för att ta itu med dessa utmaningar. Det handlar framför allt om hur vi kan säkerställa att platsbaserade, flernivåstyrda och partnerskapsledda strategier fortsatt bidrar till att förbättra sammanhållningen samtidigt som vi bygger på synergieffekter och integrerar sammanhållningsmål i andra politikområden och instrument.



För att de regionala skillnaderna i sysselsättning ska minska måste sysselsättningstillväxten öka ytterligare och klyftan mellan könen minska. I mindre utvecklade regioner är sysselsättningsklyftan mellan könen nästan dubbelt så stor som i mer utvecklade regioner (17 procentenheter jämfört med 9 procentenheter). Generellt sett är det mer sannolikt att kvinnor i mindre utvecklade regioner missgynnas jämfört med män i samma region och mindre sannolikt att de har höga meriter jämfört med kvinnor i andra regioner.

Antalet personer som riskerar att drabbas av fattigdom och social utestängning minskade med 17 miljoner mellan 2012 och 2019, främst till följd av att antalet personer som lever i allvarlig materiell fattigdom har minskat i de östra medlemsstaterna. För att EU:s mål om att minst 15 miljoner ska lyftas ur riskzonen för fattigdom eller social utestängning fram till 2030 ska kunna nås krävs det att fattigdomsminskningen fortsätter i sin nuvarande takt det kommande årtiondet. På grund av pandemin ökade dock antalet människor som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning med 5 miljoner år 2020.

Skillnaderna i hälsa har minskat. Medellivslängden har ökat snabbare i mindre utvecklade regioner under det senaste årtiondet jämfört med andra regioner. Trots detta är medellivslängden i många av de östra regionerna fortfarande kort jämfört med EU-genomsnittet (karta 4). På grund av pandemin sjönk medellivslängden i nästan alla medlemsstater år 2020, men detta är sannolikt tillfälligt (kapitel 1). Pandemin belyste också de regionala skillnaderna i fråga om vårdkapacitet.





Sammanhållningspolitiken har bidragit till att minska skillnaderna.

Enligt en ekonomisk modell kommer BNP per capita att ha ökat med 2,6 % i mindre utvecklade regioner 2023 tack vare sammanhållningspolitikens stöd under 2014–2020. Enligt modellen kommer också skillnaden i BNP per capita mellan regioner som ligger i de högsta och lägsta decilerna att ha minskat med 3,5 % (kapitel 9).

Till följd av den ekonomiska och finansiella krisen minskade de nationella offentliga investeringarna och sammanhållningspolitiken blev en allt viktigare källa till investering (kapitel 8). I sammanhållningsländerna ökade stödet från motsvarande 34 % av de totala offentliga investeringarna till 52 % från programperioden 2007–2013 till programperioden 2014–2020 (diagram 1). Utan sammanhållningspolitiken skulle de offentliga investeringarna ha minskat mer.

Sammanhållningspolitiken reagerade snabbt på covid-19-krisen genom att ytterligare medel mobiliserades, utgifter för krishanteringen stödberättigades och högre medfinansieringsnivåer godkändes. På så sätt blev det lättare för medlemsstaterna och regionerna att hantera krisen. Dock bör sammanhållningspolitiken nu återgå till sitt huvuduppdrag, vilket är att minska de regionala skillnaderna och främja långsiktig regional utveckling.

3.Drivkrafterna bakom regional tillväxt bidrar ofta till att stärka sammanhållningen

Investeringar i infrastruktur, kompetens, innovation och styrning har fortsatt att bidra till en ökad konvergens de senaste åren. Klyftor kvarstår dock, och många drivkrafter bakom tillväxt koncentreras fortfarande till mer utvecklade regioner och stadsområden. Ny forskning visar att effektiviteten hos dessa investeringar bygger på en lämplig investeringssammansättning för den specifika regionen samt på bra institutionella och makroekonomiska ramar.

Under programperioden 2014–2020 gjordes nästan hälften av de sammanhållningspolitiska investeringarna i infrastruktur, vilket till stor del berodde på behov i östra EU. Detta har bidragit till att minska klyftan i fråga om vägtransporter i östra EU och till att överbrygga klyftan i södra EU (kapitel 4). Tack vare denna investering har också järnvägstrafiken förbättrats i södra och östra EU. Trots detta krävs det fortsatta investeringar i östra EU, i synnerhet för att stödja övergången till en koldioxidfri ekonomi.

Grundläggande bredbandsåtkomst finns i nästan hela EU, men endast två av tre stadsbor och en av sex på landsbygden har tillgång till riktigt snabba anslutningar (kapitel 4). Att enbart investera i transport- och IT-infrastruktur leder inte automatiskt till högre tillväxt. De måste åtföljas av politiska åtgärder för att skapa en gynnsam miljö för företag att växa i och hjälpa arbetstagare att få tillgång till nya sysselsättningsmöjligheter i alla regioner.

Det krävs tillräckliga investeringar i miljöskydd, ren energi och tillhandahållandet av tillhörande tjänster för att säkerställa långsiktig hållbarhet, konkurrenskraft och livskvalitet. Luft- och vattenföroreningarna har minskat, men i många mindre utvecklade regioner är de fortfarande för omfattande. I många av de östra regionerna är luftföroreningarna orsakade av fina partiklar omfattande. Inom EU leder det till uppskattningsvis 400 000 förtida dödsfall varje år. Ozonkoncentrationerna är fortfarande för höga i många av de södra regionerna. Avloppsreningen har förbättrats i hela EU, men det krävs fortfarande mer investeringar i många mindre utvecklade regioner och övergångsregioner för att skydda och förbättra vattenkvaliteten (kapitel 3).

Kompetenstillgångarna är ojämnt fördelade och koncentrerade till mer utvecklade regioner, särskilt huvudstadsregioner. Mindre utvecklade regioner ligger långt efter övergångsregioner och mer utvecklade regioner när det gäller högre utbildning, livslångt lärande och digitala färdigheter. Trots förbättringar på EU-nivå är skillnaderna mellan regioner fortsatt stora. När många arbetstagare saknar gymnasieutbildning blir det svårare att överbrygga produktivitetsklyftan. Det råder också stora skillnader mellan stad och landsbygd i fråga om utbildningsnivå och kompetens. Det är mer sannolikt att stadsbor har en universitetsexamen, deltar i utbildning och har goda digitala färdigheter än personer på landsbygden.

Entreprenörskap är avgörande för tillväxten men är ofta koncentrerat till större städer. Nystartade företag är särskilt viktiga för att diversifiera den ekonomiska verksamheten och skapa arbetstillfällen i regioner med låg tillväxt. I kommissionens rekommendation om effektiva aktiva arbetsmarknadsåtgärder (Ease-åtgärder) till följd av covid-19-krisen framhålls hur kompetenshöjning, omskolning och stöd till entreprenörskap kan främja inkluderande övergångar på arbetsmarknaden med hänsyn till det regionala sammanhanget.