EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 03.05.1995 
KOM(95) 160 slutlig 
Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om 
gemenskapens politik som ett komplement till medlemsstaternas politik vad gällef 
utvecklingssamarbete 

Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om 
gemenskapens politik som ett komplement till medlemsstaternas politik vad gäller 
utvecklingssamarbete 
Inledning 
1. Vid sitt möte i november 1994 begärde rådet att kommissionen skulle utarbeta ett 
meddelande om gemenskapens komplettering av medlemsstaternas politiker enligt 
artikel 130 U i Romfördraget. Generaldirektörerna för utvecklingssamarbete från 
kommissionen och medlemsstaterna höll två möten, ett i juni 1994 och ett i mars 
1995, för att diskutera denna fråga (protokollet från det sista mötet finns i bilaga 
1). Till följd av dessa möten beskriver detta dokument den nuvarande situationen 
med avseende på gemenskapens kompletterande funktion och framlägger ett antal 
förslag för att tillse att denna genomförs i praktiken. 
Fördraget om Europeiska unionen och gemenskapens politik som ett komplement 
2. Kommissionens utvecklingsstöd utgör ungefär 15 % av medlemsstaternas och 
kommissionens samlade bistånd. Det var emellertid först 1992 som 
medlemsstaterna fastställde särskilda bestämmelser för gemenskaps­
utvecklingssamarbete i Fördraget om Europeiska unionen. Den gemenskaps-
utvecklinspolitik som redan fanns utöver medlemsstaternas egna politiker införs 
formellt i fördragets sjuttonde del och det ömsesidiga beroendet mellan dessa 
erkänns. Dessutom anges instrument för att säkra överensstämmelsen mellan dessa 
politiker för att uppnå största möjliga samlade effektivitet. Inom detta ramverk 
anger artikel 130 U målen för gemenskapsutvecklingspolitiken och nämner att 
denna skall utgöra ett komplement till medlemsstaternas politiker. 
Ett strukturerat tillvägagångssätt 
3. Kommissionen anser att det enda sättet att uppnå att gemenskapens politik utgör 
ett komplement till medlemsstaternas är att de har gemensamma mål. Dessa mål 
överförs till och genomförs på sektorsnivå och på en praktisk nivå genom 
gemensamma tillvägagångssätt. Nationella åtgärder och gemenskapsåtgärder skall 
utvärderas som helhet. 
4. För att uppnå detta rekommenderas följande strukturerade tillvägagångssätt: 
i På rådsnivå: 
sektorspolitiker skall anges och/eller hållas aktuella för att vägleda 
gemenskapen och medlemsstaterna när de genomför sina 
utvecklingsåtgärder, 
man skall enas om gemensamma prioriteringar på en allmän 
och/eller landsnivå, 
länder och regioner som har särskilda svårigheter skaii diskuteras 
så att man kan enas om ömsesidigt godtagbara lösningar och 
samordna respektive åtgärder. 
ii I kommittéerna (Europeiska utvecklingsfonden, Asien-Latinamerika, 
Medelhavsländerna MED) 
nationella och regionala program skall inrättas som grundar sig på 
råd från faltet och som har till syfte att uppnå gemensamma 
tillvägagångssätt på landsnivå. 
iii I utvecklingsländerna 
genomförandet av nationella- och gemenskapsprojekt och program 
skall ske genom samarbete och samordning. 
iv I expertgrupperna 
genomförandet av gemenskapens och medlemsstaternas sektors­
politiker skall följas upp, 
effekterna av dessa projekt och program skall utvärderas 
gemensamt. 
Den hittillsvarande utvecklingen 
5. Även om det ovan angivna tillvägagångssättet i viss utsträckning redan tillämpas 
i praktiken så sker det fortfarande huvudsakligen på ad hoc basis. I detta avseende 
bör man erinra sig att i rådets förklaring i november 1992 angav medlemsstaterna 
att även deras nationella utvecklingspolitiker skall följa de riktlinjer som anges i 
artikel 130 U i Romfördraget. Samtidigt ansåg man att det bästa sättet att uppnå 
en kompletterande gemenskapspolitik vore genom samordning. Denna samordning 
anges särskilt i artikel 130 X i Romfördraget. Till följd av förklaringen i 
november 1992 antog rådet i maj 1993 slutsatser rörande samordning av 
utvecklingsåtgärder. Fyra sektorer valdes ut där man inledningsvis skulle öka 
samordningen. Vid generaldirektörernas möte underströk man igen vikten av 
denna åtgärd. Gemensamma riktlinjer har nu antagits för alla fyra sektorer. 
Gemenskapen och medlemsstaterna skall tillämpa dessa riktlinjer vid sina 
respektive åtgärder. 
6. I december 1993 antog rådet även en resolution om praktisk samordning. Sex 
försöksländer valdes ut för att man skulle få mer erfarenhet. En rapport om de 
första resultaten (som omfattar förslag till en än mer förstärkt samordning) 
kommer att överlämnas till rådet. De erfarenheter man gjort bör leda till att 
samordningen blir mer effektiv i praktiken i alla utvecklingsländer. , 
7. I november 1992 förklarade rådet och företrädare för medlemsstaterna att de 
skulle öka samordningen mellan medlemsstaterna och gemenskapen vad gäller 
vilken ståndpunkt man skall inta i internationella sammanhang.Tili följd av denna 
förklaring antog rådet i maj 1994 slutsatser med samma innebörd. Kommissionen 
noterar att hittills har denna samordning i vissa fall inte omfattat mer än 
informationsutbyte rörande sådana ståndpunkter som intagits kort före denna 
händelse. Kommissionen anser att detta inte är tillräckligt och den uppmanar 
ministrarna att ålägga sina olika verksamhetsgrenar att delta i samordningsmöten 
i god tid i syfte att in för att utarbeta gemensamma ståndpunkter. Kommissionen 
är beredd att vidta nödvändiga åtgärder för detta ändamål. 
8. Även ovanstående visar på att man har gjort framsteg när det gäller att genomföra 
en komplettering i praktiken så anser kommissionen att inom ett antal områden 
behöver man vidta ytterligare åtgärder snarast. 
Förbättrad samordning i planeringen 
9. Strategisk planering spelar en betydelsefull roll i beslutsprocessen eftersom den 
anger riktlinjerna för gemenskapens och medlemsstaternas åtgärder under en viss 
tidsperiod. Om gemenskapen skall kunna komplettera medlemsstaternas politik så 
är samordning i detta skede av beslutsprocessen ytterst viktig. Med hänsyn till det 
kommande planeringsarbetet avseende Lomé-länderna är läget särskilt gynnsamt 
för att ta ett stort steg framåt inom detta område. Självklart skall en förbättrad 
samordning tillämpas för länderna i Asien, Latinamerika och vid Medelhavet. Mot 
denna bakgrund föreslår kommissionen följande: 
10. Både i förhållandet till AVS-staterna och i samarbetet med andra deltagare i 
regionerna Asien, Latinamerika och Medelhavsområdet finns nu mekanismer för 
att se över gemenskapens samarbete med enskilda länder. Dessa mekanismer skall 
ytterligare utvecklas för att förbättra samordningen i planeringen och 
medlemsstaterna skall delta mer aktivt genom att lämna uppgifter rörande sina 
egna strategier och uppfattningar. 
11. Det första steget i planeringsarbetet för AVS-länderna är att kommissionens 
delegationsledare för varje enskilt AVS-land gör ett utkast till ett dokument som 
anger strategin för samarbete med gemenskapen. Det främsta målet i detta 
dokument är att fastställa inom vilka områden gemenskapen kan ingripa för att 
lösa svårigheter i varje AVS-land och detta med hänsyn till åtgärder som andra 
givare vidtagit, särskilt andra medlemsstater. 
12. Kommissionen har instruerat sin delegationsledare att förstärka samordningen med 
företrädare för medlemsstaterna på stället under planeringsarbetets inledande skede 
och detta särskilt av två orsaker 
för att fastställa en gemensam syn på utvecklingsstrategin för det berörda 
landet och vilka de största svårigheterna är med att genomföra denna 
strategi, 
för att hitta det mest effektiva sättet på vilket gemenskapen kan ingripa för 
att komplettera medlemsstaternas åtgärder. 
När så krävs kommer samordningen att omfatta andra givare. Vid en lämplig tidpunkt 
kommer även regeringen i det berörda landet att delta. 
13. Kommissionen anser att samordningen bör utökas med en diskussion i 
Planeringskommittén vid ett senare skede i processen för att förbereda det 
vägledande programmet för gemenskapsbistånd i varje land. För att detta skall 
lyckas måste följande krav uppfyllas 
För det första måste medlemsstaterna vara tillräckligt öppna och tydliga 
på stället vad gäller vilken inriktning de har för de kommande åren och 
vilka åtgärder de planerar. 
För det andra skall Kommittén för europeiska utvecklingsfonden prioritera 
denna "strategisamordning" under arbetsplaneringsfasen och inte enbart 
inrikta sig på gemenskapens åtgärder. För detta ändamål skall 
medlemsstaterna meddela kommissionen och varandra vilken inriktning de 
själva har och vilka åtgärder de planerar. Dessutom måste medlemsstaterna 
tillse att parterna är lämpligt företrädda i kommittén. 
14. Vad gäller länderna i Medelhavsområdet så har den nya förstärkta 
Medelhavspolitiken utvecklats i samklang med andra aktörer i regionen, vilket 
inbegriper Världsbanken, och genom en nära samordning mellan gemenskapen och 
medlemsstaterna när man fastställt gemensamma mål på en övergripande nivå 
vilket leder till att gemenskapens kompletterande funktion utvecklas.Detta omfattar 
alla aspekter av de förhållanden man har med denna region, även de där 
gemenskapen och medlemsstaterna är ensamt behöriga. Detta återspeglas i den 
ytterst aktiva medverkan i förberedelserna inför Europa-Medelhavskonferensen 
som skall hållas i Barcelona, denna konferens omfattar politiska- och 
säkerhetsfrågor, ekonomiska- och finansiella relationer, sociala- och mänskliga 
frågor och den skall fastställa mål som inte bara återspeglar medlemsstaternas 
synpunkter utan den anger även varje enskild medlemsstats såväl som 
gemenskapens samarbete med denna region. Barcelona konferansen kommer att 
erbjuda nya mölighcter for upprättandet av permanenta koordineringsstrukturer for 
frågor pa övergripande nivå och som ar av gemensamt intresse for alla deltagande 
parter. 
15. De förberedande stegen i genomförandet av den förstärkta Medelhavspolitiken 
erbjuder en särskild möjlighet att förbättra samordningen i planeringen på 
landsnivå. En mycket strukturerad samordningsmekanism hat utvecklats inom 
ramen för förberedelsearbetet inför samarbets- och associeringsråd och 
kommittéer. I syfte att förbättra effektiviteten i samarbetet, föreslog kommissionen 
den 8. mars, att de ärliga ministerradsmotena pa bistaandsomradet föreslås hallas 
pa tekniskt nivå, medan gemenskapen och "MNCs organ" bor hälla ärliga 
ministermoten som skall tacka frågor av gemensamt intéresse. Ett mer aktivt 
deltagande i frågor som rör samarbete är inbyggd i den förstärkta 
Medelhavspolitiken och för att detta skall bli mer effektivt krävs att gemenskapen 
och medlemsstaterna samarbetar redan på ett tidigt stadium för att de skall kunna 
fastställa en gemensam strategisk syn på samarbetet med varje Medelhavsland. 
Trots att väsentligt ökade medel till gemenskapens samarbete har föreslagits 
kommer medlemsstaterna att utgöra den viktigaste finansieringskällan. Av denna 
anledning är det viktigt att även deras program följer de strategiska riktlinjer som 
angivits och att man eftersträva en äkta komplettering. När det gäller 
fredsprocessen verkar den ökade samordningen med medlemsstaterna (och med 
andra givare) kunna utveckla kompletterande tillvägagångssätt. 
16. Vad gäller samarbete med länderna i Asien och Latinamerika kommer mekanismer 
att inrättas för att stärka samordningen i förberedelsearbetet i biandkommittéer 
gällande alla slags samarbetsavtal. På landsnivå har en ökad medverkan redan 
införts i gemenskapens utvecklingsstrategier gör samarbete med större partners i 
Asien och Latinamerika. Dessa bör utnyttjas mer sammanhängande genom att 
medlemsstaterna deltar mer och på ett öppnare och tydligare sätt i första hand på 
fältet men även i de berörda kommittéerna i syfte att främja att de påföljande 
åtgärderna präglas av att komplettering genomförs i praktiken. 
Gemensam utvärdering 
17. Utvärdering är ett annat område där kommissionen anser att vidare åtgärder 
behöver vidtas. Utvärderingar av projekt och program oavsett om de utförs på en 
nationell eller på en gemenskapsnivå förser unionen med värdefulla upplysningar 
om hur den ska förbättra effektiviteten sammantaget. I detta hänseende påminner 
kommissionen om rådets resolutioner i maj 1989 och maj 1992 om utvärdering 
och i december 1993 om samordning i praktiken. Fördelama med gemensam 
utvärdering påpekades även i dessa resolutioner.Mot denna bakgrund föreslår 
kommissionen följande: 
18. Medlemsstatemas och kommissionens utvärderingsenheter skall fortsätta att 
identifiera sådana områden, både i samband med gemenskapsbiståndsprogram och 
med medlemsstatemas program, som bör utvärderas gemensamt. De skall även 
utarbeta ett handlingsprogram för de kommande åren. 
19. Man bör beakta rapporterna om de försöksprojekt som avser samordning i utvalda 
sektorer och länder när man identifierar områden som bör utvärderas gemensamt. 
20. Gemensam utvärdering skall genomföras så praktiskt som möjligt. 
Erfarenhetsmässigt har det visat sig att flexibla förfaranden som ger goda resultat 
med en rimlig åtgång av resurser och tid och som svarar mot projektets och de 
berörda parternas behov kan ordnas mellan medlemsstaterna och kommissionen. 
Slutsats 
21. Enligt rådets förklaring i november 1992 skall man säkra att gemenskapens politik 
utgör ett komplement till medlemsstatemas politik vad gäller utvecklingssamarbete 
genom ett antal samordningsmekanismer. Under de senaste tre åren har några av 
dessa mekanismer börjat användas i praktiken men fortfarande på en ad hoc basis. 
22. Kommissionen anser att det är tid att införa ett mer strukturerat tillvägagångssätt. 
Detta fordrar i synnerhet ökade ansträngningar för att närmare ange och hålla 
sektorspolitiker aktuella, mer samordning inom planeringsområdet och att man 
inför ett system för gemensam utvärdering av nationella- och gemenskapsprojekt 
och program i praktiken. En separat rapport skall lämnas rörande praktisk 
samordning. 
23. Rådet anmodas ansluta sig till dessa slutsatser. 
EUROPEAN COMMISSION 
DIRECTORATE-GENERAL FOR DEVELOPMENT 
Development policies 
Sectoral policies ANNEX I 
Brussels, 28/03/1995. 
VIII/ A/ 1/ D(95) 
e:\pol-sec\prosp\comple\reun21 -6\resume3 .wpd 
Minutes of the meeting of directors general 
of 20 march 1995 
Agenda 
Two points figured on the agenda : 
complementarity between the Community's development cooperation policy 
and the policies of Member States ; 
coherence between the Community's development cooperation policy and 
other policies. 
Discussion on the first issue was presided by Mr Steffen SMIDT, Director-General for 
Development. The second issue was presided by Mr Juan PRAT Director-General a.t.p. 
for North/South relations. 
Participants 
The list of participants is attached as annex 1. 
Complementarity 
Referring to the first discussion in June'94 and to reactions subsequently received, the 
Commission considered there to be a large consensus on the conceptual frame work : 
that the aim of complementarity is to achieve greater collective effectiveness 
of Community and Member States development cooperation ; 
that the main instrument for it is coordination ; 
that it is an evolutionary process of learning by doing. 
The Commission proposed not to engage again in a theoretical debate on the 
interpretation of the term "complementarity" but to focus, for the time being, on some 
operational arrangements to develop complementarity in practice. If required, at a later 
stage the theoretical debate could be resumed in the light of experience gained. 
Rue de la Loi 200, B-1049 Brussels, Belgium - Office: G12-7/29 
Telephonetdirect line (+32-2)299.63.80. jexchange 299.11. U. Fax: 2992907. 
Telex: COMEU B 21877.Telegraphicaddress: COMEUR Bmssels. 
> 
The dutch and UK representatives considered that consensus on the interpretation of 
the term "complementarity" was still lacking, and reserved their position. They did, 
however, agree that at this stage, one should focus on a number of practical measures to 
achieve greater efficiency. 
The 3 proposals made in the joint letter of Mr Steffen SMIDT and Mr Juan PRAT of 8 
march (annex 2) : 
1) enhanced coordination in forward planning ; 
2) joint evaluations ; 
3) concertation 
were discussed. 
adl) enhanced coordination in forward planning 
The Commission referred to the upcoming programming exercise for the 8th EDF and 
underlined the importance of forward planning. It pointed out that, if the Community is 
to take account of interventions of Member States in the developing countries, country 
strategies have to be established in full knowledge of all relevant elements ; i.e. of what 
each the Member States intends to do in these countries. Unfortunately, the present 
mechanisms do not function to provide for these elements to be taken into account. The 
Commission considered that they therefore needed to be improved. It proposed an 
effective coordination by heads of Delegations in the countries concerned in the first 
phase of the programming exercise, when strategy orientations are elaborated. This should 
then be followed, at a later stage, by a discussion in the relevant Committees (EDF, ALA, 
MED) in Brussels, with a view to finalising the Country Programmes. In both instances, 
Member States would have to be transparent on their own orientations and planned 
activities for the years ahead. This would imply, in particular, that the representation of 
Member States in the Committees would have to be of the appropriate level to ensure 
such coordination. 
There was a large support on the Commission's views and agreement that the proposal 
be presented by the Commission to the Council. 
The following more specific observations were made: 
A number of participants considered that coordination in the programming phase could 
also usefully take place with donors outside the European Union (multilateral/bilateral). 
They underlined the importance of the involvement of the Developing Countries in this 
procedure. 
There was a discussion whether the emphasis of the coordination should be in Brussels 
and capitals or on the spot in the developing countries. The political decisions would have 
to be taken in Brussels whilst the information and operational coordination should be 
established in the field. This discussion appeared largely related to different internal 
decision making structures in the respective Member States. 
The importance to continue to establish common approaches on policies in sectors was 
underlined, since this would facilitate to a great extent the operational coordination. Two 
additional sectors on which work could be focused, were mentioned; fisheries and 
agriculture. 
A number of participants, specifically underlined the necessity of a better exchange of 
information on bilateral activities. It was recognised that, for a useful discussion in the 
programming committee, this should be aware of the Member States planned 
interventions, and what they intend to do in financial terms in the individual developing 
countries. A plea to have Committees concentrate in general more on strategies and less 
on individual projects, for example by increasing the present financial threshold of 2 
million ECU for projects, was made by some participants. 
The state of play in the 6 pilot countries, chosen by the Council for re-enforced 
operational EU-coordination, was discussed. It was requested to take due account of this 
exercise in the preparation of the coordination on forward planning. Some participants 
considered that it could be useful to show how Member States and EU disburse their 
funds in these pilot countries, and how the different decision making processes in the 
Member States function. If necessary, common procedures could be proposed. 
The status of the EU Delegates was raised. The Commission pointed out that their status 
was laid down in the different instruments, like the Lomé convention or the specific 
agreements with the ALA and MED countries. 
ad2) Joint evaluation 
To increase the collective effectiveness of Community and bilateral aid, the Commission 
proposed also that work should be stepped up in the field of joint evaluations. Evaluation 
services of the Member States and the Commission should continue to identify subject 
matter for joint evaluations of Community aid programmes as well as those of Member 
States, and should prepare a programme of action for the years to come. 
The proposal was in general positively received and agreed to be presented to Council. 
Reference was also made to the DAC coordination on evaluations and this was considered 
a good example. It was reminded that evaluation has to be done at different levels : 
project by project, sector by sector, country by country, and that operational services have 
to be involved. The results of evaluations have to be reflected in the programming 
exercise. 
ad3) concertation 
The Commission proposed a concertation on aid programmes. It suggested that this 
concertation should take place regularly, and on the basis of a presentation that each 
Member State would be asked to make on objectives and measures within their respective 
aid programme. 
It was considered that the issue required further discussion. 
°[ 
Coherence 
Afternoon session; the Coherence of Community Policies with the Objectives of 
Development Co-operation Policy. 
The Commission representative began by drawing the attention of participants to the two 
documents made available to the meeting namely, 
i) the Commission services working document of November 1994 on policy Coherence; 
ii) a Room Document giving an up-date statement of the position. 
It was stressed that, whilst every effort was now being made both within the College of 
Commissioners itself, and between the Commission services, to ensure the Coherence 
of Community policies with the Objectives of Development Co-operation policy, 
problems of incoherence still arose. These usually reflect differences of interest. The 
Community was, however, not alone in facing the difficulty of reconciling different 
political objectives. One of the most well known problems in this regard, at Community 
level, was that of the setting up of a common market organisation for Bananas, where 
four Community objectives had to be reconciled i) the completion of the internal market, 
ii) preferential relations with the ACP countries, iii) relations with Latin America, iv) 
the requirements of the GATT/WTO. Another more general example could be given with 
regard to the problem of exchange rates and interest rate volatility and their impact on 
developing countries, particularly the poorest, and those dependant on the export of pri­
mary products. 
Mr Prat indicated that the need for Coherence had been an important consideration in 
the preparation of the proposals for the new Mediterranean policy where an overall 
approach to the Union's relations with the countries concerned will be adopted, with the 
negotiations addressing a wide variety of issues. The approach adopted in the 
Mediterranean proposal suggested that it might be easier to achieve policy Coherence at 
the bilateral and regional level rather than at the global level. 
In the course of the subsequent discussion the following points were made; 
- whilst it is essential that political choices must be made there is a need for the 
systematic identifi-cation of problems and conflicts of interest (NL, UK, D). It would be 
useful to commission a study to look at ways of establishing a procedure for recognising 
these (NL). 
- whilst being sympathetic to the approach set down in the Commission documents, and 
welcoming the steps taken by the Commission to improve internal Coherence, it was still 
important to establish where major incoherencies are to be found, and which 
incoherencies are unacceptable (UK, B). Indeed there was a need for a study on the 
Coherence of all Development Co-operation instruments. (UK). 
- it was important to distinguish between intended and unintended incoherence, with the 
need for a mechanism to avoid unintended incoherence (DK, SWE). 
- as stressed in the Commission documents the difficulty of establishing an overall 
general approach to the problem of Coherence was recognised (D, ESP, F). This pointed 
to the need to proceed on a case by case basis so building up the necessary methodology. 
- many Member States although by no means all, advocated a joint 
Agriculture/Development Council (NL, DK, B, IRL, SWE, SF) In response to this 
proposal Mr Soubestre said that it would be wrong to assume that only the CAP 
generated problems for Development Co-operation. In reality many other policies were 
also concerned in the search for Coherence (to name but two; environmental issues, 
internal market issues, for example those relating to the cocoa content of chocolate etc.) 
- finally there was a need for comprehensive body of data, developing country by 
developing country, bringing together Community aid spending in all its forms (NL, UK). 
Indeed steps were already being taken in this regard for the presentation of the OECD -
DAC data on aid. Member States appeared inclined to share with the Commission and 
each other the statistics they already prepare themselves, provided it does not cost extra 
work. 
In summing up a very interesting discussion Mr Prat recalled that the question of joint 
Councils must be one to be dealt with by subsequent presidencies. The relevant 
authorities would need to address these proposals. The Commission services would also 
consider the question of the preparation of the appropriate body of statistics. It was 
noted that country strategy papers - already circulated to Member States - were intended 
to bring together all forms of cooperation. 
The plan was now to circulate this short report of the discussion on Coherence to 
Directors General in time for it to be considered at the Development Council of June 1 
next. 
Miscellaneous 
The Commission was asked whether the issue of reform of the international institutions, 
on the G7 Halifax agenda, would be discussed in the EU. The Commission thought that 
the issue would be taken up in COREPER, at some stage. 
The austrian delegation distributed a non-paper on coordination, complementarity and 
coherence (annex 3). 
ISSN 1024-4506 
KOM(95) 160 slutHg 
DOKUMENT 
SV 11 01 
Katalognummer : CB-C0-95-194-SV-C 
ISBN 92-77-88462-2 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-29S5 Luxemburg 
L