[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 24.3.2010

KOM(2010) 105 slutlig

2010/0067 (CNS)

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om genomförande av ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad

{KOM(2010) 104 slutlig}

MOTIVERING

1. Inledning

1.1. FÖRSLAGETS BAKGRUND

Den 17 juli 2006 antog kommissionen på grundval av artikel 61 c och artikel 67.1 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nuvarande artikel 81.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt) ett förslag[1] till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2201/2003[2] om domstols behörighet och införande av bestämmelser om tillämplig lag i äktenskapsmål (nedan kallad Rom III-förordningen ). Åtgärden skulle antas av rådet genom beslut med enhällighet efter hörande av Europaparlamentet. Europaparlamentet avgav sitt yttrande om förslaget den 21 oktober 2008[3].

Kommissionens förslag behandlades av kommittén för civilrättsliga frågor (Rom III) med början i oktober 2006. Man tvingades emellertid konstatera att det inte rådde någon enhällighet om de föreslagna lösningarna avseende bestämmelserna om tillämplig lag inom ramen för förordningen och om de föreslagna undantagen. Rådet konstaterade således vid sitt möte den 5–6 juni 2008 att det inte rådde någon enhällighet om att gå vidare med Rom III-förordningen och att oöverstigliga svårigheter gjorde det omöjligt att nå enhällighet nu eller inom överskådlig framtid. Det fastställde att målen i förslaget inte kunde uppnås inom rimlig tid genom tillämpning av de relevanta bestämmelserna i fördraget.

Den 25 juli 2008 noterade rådet att minst åtta medlemsstater ämnade uppmana kommissionen att lägga fram ett förslag om fördjupat samarbete och att andra medlemsstater troligen kommer att ansluta sig när kommissionen lagt fram sitt förslag, att endast ett officiellt hänskjutande till kommissionen från medlemsstaternas sida kan ge ett eventuellt förslag från kommissionen så att de enskilda delegationerna definitivt får ta ställning till möjligheten med ett närmare samarbete och sitt deltagande i detta, och att den eventuella uppmaningen till kommissionen från minst åtta medlemsstater om att lägga fram ett förslag om närmare samarbete inte påverkar det fortsatta förfarandet och framför allt inte det bemyndigande som man kommer att be rådet att ge.

Den 28 juli 2008, den 12 augusti 2008 och den 12 januari 2009 inkom tio medlemsstater[4] med en begäran till kommissionen där de angav att de avsåg att mellan sig upprätta ett fördjupat samarbete i fråga om tillämplig lag i äktenskapsmål och uppmanade kommissionen att lämna in ett förslag till rådet i detta syfte. Den 3 mars 2010 drog Grekland tillbaka sin begäran.

Förslaget till rådets beslut om bemyndigande att upprätta ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad och föreliggande förslag till rådets förordning om genomförande av detta fördjupade samarbete, som kommissionen har antagit samtidigt, utgör kommissionens svar på begäran från de nio medlemsstaterna, nedan kallade de deltagande medlemsstaterna . Förslaget till rådets beslut innehåller en ingående bedömning av de rättsliga villkoren för och ändamålsenligheten med upprättandet av ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad.

2. Motiv och syfte

2.1. ÖKA RÄTTSSÄKERHETEN OCH FÖRUTSEBARHETEN

Medlemsstaternas äktenskapslagstiftning skiljer sig åt avsevärt, särskilt i fråga om lagvalsregler. I äktenskapsmål av internationell karaktär är detta en källa till stor rättsosäkerhet. De stora skillnaderna mellan de nationella lagvalsreglerna och reglernas komplexa karaktär gör det mycket svårt för ”internationella” par att förutse vilken lag som kommer att tillämpas i deras mål om äktenskapsskillnad eller hemskillnad. De deltagande medlemsstaterna erbjuder för övrigt inte någon möjlighet för makar att välja vilken lagstiftning som ska tillämpas på dessa mål, vilket kan leda till att en lagstiftning som makarna endast har svag anknytning till tillämpas och att resultatet inte motsvarar deras legitima förväntningar. Detta främjar inte heller lösningar där makarna är överens.

Föreliggande förslag till förordning beaktar de relevanta delarna i motiveringen till kommissionens förslag till förordning av den 17 juli 2006 (Rom III-förordningen), och dess syfte är att upprätta en tydlig rättslig ram i Europeiska unionen som omfattar val av tillämplig lag i mål om äktenskapsskillnad och hemskillnad och som ger parterna viss möjlighet att själva välja tillämplig lag. Det fördjupade samarbetet rör endast val av tillämplig lag, inte domstols behörighet som var fallet i kommissionens ursprungliga förslag, för att inte inverka på unionens lagstiftning, närmare bestämt förordning (EG) nr 2201/2003, som skulle ändras enligt det ursprungliga förslaget. Artikel 20e–1 var en av de bestämmelser som infördes av kommittén för civilrättsliga frågor (Rom III) [5], men den har inte behållits i föreliggande förslag till förordning. Den innehåller en bestämmelse om domstols behörighet och är nära sammanhängande med artikel 7a om forum necessitatis som också avvisades, eftersom även den berörde domstols behörighet.

2.2. Öka flexibiliteten genom att införa begränsad valfrihet för parterna

Det finns i dag mycket litet utrymme för valfrihet för parterna i äktenskapsmål. Förslaget innebär att den rättsliga ramen blir mer flexibel genom att parterna får en begränsad möjlighet att välja att en annan lag ska tillämpas på deras mål om äktenskapsskillnad och hemskillnad. Makarnas val begränsas till lagar som äktenskapet har nära anknytning till för att förebygga tillämpning av lagar som makarna har liten eller ingen anknytning till.

Att ge parterna möjlighet att enas om dessa frågor är särskilt ändamålsenligt i fall där makarna är överens om att skiljas. Detta kommer att utgöra ett starkt incitament för makar att i förväg ordna upp konsekvenserna av en eventuell skilsmässa och kommer att främja skilsmässor där parterna är överens, vilket är avgörande för par som har barn. Rom III-förordningen bidrar även till en integrering av medborgare från tredjeländer genom att de ges möjlighet att ersätta lagstiftningen i det land där de är medborgare med lagstiftningen i det nya hemlandet.

Särskilda åtgärder ska vidtas för att se till att makarna är medvetna om följderna av sitt val, i syfte att skydda den make som är i en svagare ställning.

2.3. Förebygga ”kapplöpning till domstol”

Slutligen tar förslaget upp problemet med kapplöpning till domstol, dvs. när en av makarna ansöker om skilsmässa före den andra för att se till att saken prövas enligt en lag som maken anser bättre skyddar hans eller hennes intressen. Det kan leda till tillämpning av en lag som den andra maken endast har svag anknytning till eller som inte skyddar hans eller hennes intressen, vilket gör det ännu svårare att uppnå förlikning och ger lite tid för medling. Harmoniserade lagvalsregler skulle sannolikt avsevärt minska risken för ”kapplöpning till domstol”, eftersom alla domstolar i de deltagande medlemsstaterna skulle tillämpa den lag som anvisas enligt de gemensamma reglerna.

Om makarna inte själva väljer vilken lag som ska tillämpas, avgörs den tillämpliga lagen på grundval av en rad anknytningskriterier, som i första hand bygger på makarnas hemvist, vilket garanterar att målet om äktenskapsskillnad och hemskillnad regleras av en rättsordning som makarna har nära anknytning till. Detta kommer att betydligt öka rättssäkerheten och förutsebarheten för de berörda makarna och rättstillämparna.

Regeln om tillämplig lag vid avsaknad av val är avsedd att skydda den make som är i en svagare ställning, eftersom den prioriterar lagen i det land där makarna hade sin hemvist före skilsmässan, oavsett vid vilken domstol talan väcks. Den gör det möjligt för makarna att lätt förutse vilken lag som kommer att tillämpas på deras mål om äktenskapsskillnad och hemskillnad.

3. Samråd med berörda parter och konsekvensbedömning av det fördjupade samarbetet

OFFENTLIGGÖRANDET AV KOMMISSIONENS FÖRSLAG TILL FÖRORDNING I JULI 2006 FÖREGICKS AV ETT OMFATTANDE SAMRÅD MED DE BERÖRDA PARTERNA. DEN SENASTE VERSIONEN SOM FÖRHANDLATS FRAM I RÅDET OCH SOM KOMMISSIONEN BEHÅLLIT DELAR AV I SITT FÖRSLAG, SKILJER SIG INTE AVSEVÄRT FRÅN KOMMISSIONENS FÖRSLAG FRÅN JULI 2006. DENNA VERSION BEHÅLLER SAMMA PRINCIPLÖSNINGAR NÄR DET GÄLLER TILLÄMPLIG LAG FÖR ÄKTENSKAPSSKILLNAD OCH HEMSKILLNAD (VAL AV TILLÄMPLIG LAG, MAKARNAS HEMVIST SOM FRÄMSTA ANKNYTNINGSKRITERIUM, DET S.K. ORDRE PUBLIC-FÖRBEHÅLLET M.FL.)

Den konsekvensbedömning som kommissionen bifogade det ursprungliga förslaget från juli 2006 är fortfarande relevant för frågan om tillämplig lag, och hänvisningar kommer att göras till denna[6]. Föreliggande förslag rör genomförandet av ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad. Fördjupat samarbete får endast användas som en sista utväg enligt artikel 20.2. i fördraget om Europeiska unionen. Således får kommissionen föreslå ett fördjupat samarbete, och rådet ge sitt tillstånd till detta, uteslutande i frågor som redan behandlats av rådet och för vilka rådet fastställer att ingen annan lösning är möjlig, eftersom ”de mål som eftersträvas genom samarbetet inte kan uppnås inom rimlig tid av hela unionen”. Av detta följer att kommissionen varken får ändra området för det fördjupade samarbetet – i detta fall tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad – eller de grundläggande bestämmelserna i den senaste version av förslaget som förhandlats i rådet. Innehållet i kommissionens förslag om genomförandet av ett fördjupat samarbete begränsas dessutom av det tillämpningsområde som anges i de deltagande medlemsstaternas begäran om fördjupat samarbete, dvs. tillämplig lag i äktenskapsmål. I detta fall tycks det därför inte vara lämpligt att genomföra någon ny konsekvensbedömning.

4. Rättsliga aspekter

4.1. RÄTTSLIG GRUND

Den rättsliga grunden till föreliggande förslag är artikel 81.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, som ger rådet befogenhet att besluta om åtgärder som rör familjerätt och som har gränsöverskridande följder efter att ha hört Europaparlamentet.

Förslaget rör tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad. Dessa frågor rör familjerätten. Lagvalsreglerna i detta förslag är därför endast tillämpliga i internationella situationer som till exempel när makarna är medborgare eller lever i olika medlemsstater eller i en medlemsstat i vilken åtminstone en av dem inte är medborgare. Kravet på gränsöverskridande följder i artikel 81.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är därmed uppfyllt.

4.2. Subsidiaritetsprincipen

Förslagets mål kan endast uppnås genom åtgärder på unionsnivå i form av gemensamma regler om tillämplig lag, vid behov genom fördjupat samarbete. Dessa lagvalsregler måste vara identiska för att förslagets mål, att öka rättssäkerheten, förutsebarheten och flexibiliteten för medborgarna, ska uppnås. Ensidiga åtgärder från medlemsstaternas sida skulle därför strida mot dessa mål. Det finns inte någon gällande internationell konvention mellan medlemsstaterna om frågan om tillämplig lag i äktenskapsmål. Det offentliga samrådet och konsekvensanalysen, som genomfördes av kommissionen inför det förslag som lades fram i juli 2006, visade att det här förslaget gäller betydande problem som berör tiotusentals medborgare varje år. Problemen är av sådan art och omfattning att målen endast kan uppnås på unionsnivå.

4.3. Proportionalitetsprincipen

Förslaget överensstämmer med proportionalitetsprincipen eftersom det är strikt begränsat till vad som är nödvändigt för att uppnå målen. Det förväntas inte leda till några ytterligare utgifter eller ökad byråkrati för medborgarna. Det innebär ett visst, men mycket begränsat, merarbete för de berörda nationella myndigheterna.

4.4. Val av regleringsform

Förslaget är av en sådan art och innehåller sådana mål att det krävs en förordning. Behovet av rättssäkerhet och förutsebarhet innebär att reglerna måste vara tydliga och enhetliga. De föreslagna reglerna om tillämplig lag är detaljerade och exakta och behöver inte införlivas i nationell lagstiftning. Om de deltagande medlemsstaterna gavs tolkningsutrymme i genomförandet av bestämmelserna skulle målet att uppnå rättssäkerhet och förutsebarhet äventyras.

4.5. Förenade kungarikets, Irlands och Danmarks ställning

Förenade kungariket och Irland deltar inte i samarbete i frågor som omfattas av avdelning V i tredje delen av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, om de inte meddelar att de önskar delta i enlighet med artikel 3 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, som är fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om Danmarks ställning som är fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt deltar Danmark inte i antagandet av den föreslagna förordningen och är därför inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.

5. Budgetkonsekvenser, förenkling och förenlighet med Europeiska unionens politik på andra områden

5.1. BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget påverkar inte unionens budget.

5.2. Förenkling

Förslaget innebär en förenkling av de administrativa förfarandena för medborgarna och rättstillämparna. Framför allt innebär harmoniseringen av lagvalsreglerna en avsevärd förenkling, eftersom de som berörs får möjlighet att avgöra vilken lag som är tillämplig på grundval av en enda uppsättning regler som ersätter de gällande nationella lagvalsordningarna i de deltagande medlemsstaterna.

5.3. Förenlighet med Europeiska unionens politik på andra områden

Detta förslag respekterar de grundläggande rättigheterna och iakttar de principer som erkänns såsom allmänna gemenskapsrättsliga principer, särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

6. Kommentarer till de enskilda artiklarna

Artikel 1

Förordningen ska tillämpas i alla fall där ett val måste göras mellan lagar i olika länder, det vill säga fall som i ett eller flera avseenden har anknytning till utlandet och därmed till flera rättsordningar. Den är därför endast tillämplig i internationella situationer som till exempel när makarna är medborgare i olika länder eller lever i olika medlemsstater eller i en medlemsstat i vilken åtminstone en av dem inte är medborgare (”internationella par”).

De föreslagna bestämmelserna om tillämplig lag begränsas till äktenskapsskillnad och hemskillnad och tillämpas inte i mål om annullering av äktenskap där det anses olämpligt såväl att ge parterna valfrihet som att låta dem välja någon annan lag än domstolslandets. När det gäller bestämmelser om domstols behörighet omfattas annullering av äktenskap, liksom äktenskapsskillnad och hemskillnad, av förordning (EG) nr 2201/2003.

Artikel 2

Enligt artikel 2 har förordningen ”universell” karaktär, vilket innebär att de enhetliga lagvalsreglerna kan leda till tillämpning av lagen i en deltagande medlemsstat, i en medlemsstat som inte deltar, eller i ett land utanför EU. Detta är en djupt rotad princip i gällande lagvalsregler som återfinns redan i Romkonventionen från 1980, i Haagkonventionerna och i de deltagande medlemsstaternas nationella lagvalsregler. Skyddsklausuler har införts för att förhindra tillämpning av utländska lagar om äktenskapsskillnad eller hemskillnad som är oförenliga med Europeiska unionens gemensamma värderingar. Om lagstiftningen i en annan medlemsstat anvisas, kan det europeiska rättsliga nätverket på civilrättens område bistå domstolarna i fråga om innehållet i utländsk rätt.

Artikel 3

De allra flesta nationella lagvalsregler anger endast en lösning i en viss situation. Genom förslaget ges makarna större flexibilitet genom att de får rätt att välja den lag som ska tillämpas för äktenskapsskillnad och hemskillnad. De enda lagar som får väljas är sådana lagar som makarna har nära anknytning till genom sin hemvist eller sin senaste gemensamma hemvist, om en av dem fortfarande har sin hemvist där, lagen i ett land där en av makarna är medborgare eller domstolslandets lag.

Samma lagvalsregler bör tillämpas för hemskillnad och äktenskapsskillnad eftersom hemskillnad i många fall är en förutsättning för äktenskapsskillnad. De deltagande medlemsstater som erkänner hemskillnad tillämpar samma lagvalsregler för äktenskapsskillnad och hemskillnad.

Parternas större valfrihet kommer att öka rättssäkerheten och förutsebarheten för makarna. För att garantera att båda makarna är medvetna om konsekvenserna av sitt val och skydda den svagare maken måste vissa formella krav vara uppfyllda. Kommissionen delar Europaparlamentets åsikt att det är nödvändigt att undvika att parternas val av tillämplig lag leder till tillämpning av en lag som strider mot de grundläggande rättigheterna och unionens lagstiftning. I texten begränsas därför parternas val till utländska lagar om äktenskapsskillnad och hemskillnad som är förenliga med Europeiska unionens gemensamma värderingar.

Artikel 4

Om makarna inte själva väljer vilken lag som ska tillämpas, avgörs den tillämpliga lagen på grundval av en rad anknytningsfaktorer, som i första hand bygger på makarnas hemvist. Denna enhetliga regel kommer att garantera rättssäkerhet och förutsebarhet. Harmoniserade lagvalsregler skulle sannolikt avsevärt minska risken för ”kapplöpning till domstol”, eftersom varje domstol i de deltagande medlemsstaterna skulle tillämpa en lag som anvisats enligt gemensamma regler.

I de allra flesta fall kommer domstolslandets lag att tillämpas eftersom regeln i första hand grundar sig på makarnas gemensamma hemvist eller, om detta alternativ inte är tillämpligt, deras senaste hemvist om en av dem fortfarande har sin hemvist där (det är dock inte alltid fallet, som när en av makarna återvänder till sitt hemland och ger in ansökan till en domstol där i enlighet med de regler för domstols behörighet som fastställs i förordning (EG) nr 2201/2003). Utländsk lag kommer därför att tillämpas i ett begränsat antal fall.

Artikel 5

Denna bestämmelse syftar till att undvika diskriminering. I vissa situationer när den tillämpliga lagen saknar bestämmelser om äktenskapsskillnad eller inte ger makarna lika rätt till äktenskapsskillnad eller hemskillnad på grund av den ena makens kön bör domstolslandets lag tillämpas.

Artikel 6

Att tillåta återförvisning skulle äventyra målet att uppnå rättssäkerhet. Att en viss lag anvisas i enlighet med de enhetliga lagvalsreglerna innebär därför att det är de materiella reglerna i den lagen som anvisas och inte de internationellt privaträttsliga reglerna.

Artikel 7

Det så kallade ordre public-förbehållet ger domstolen rätt att bortse från reglerna i den utländska lag som anvisats genom lagvalsregeln om tillämpningen av den utländska lagen i ett visst fall skulle strida mot grunderna för domstolslandets rättsordning (ordre public). Begreppet ”uppenbart” innebär att ordre public-förbehållet endast ska användas i undantagsfall.

Artikel 8

När en stat omfattar flera territoriella enheter som var och en har sina egna materiella rättsregler för äktenskapsskillnad och hemskillnad bör denna förordning tillämpas vid lagkonflikter mellan dessa enheter i syfte att garantera rättssäkerhet, förutsebarhet och en enhetlig tillämpning av EU-reglerna i alla situationer där det blir aktuellt att välja tillämplig lag.

Artikel 9

Denna bestämmelse säkerställer att medborgarna har insyn i de regler som gäller för äktenskapsförord i de deltagande medlemsstaterna. Kommissionen kommer att offentliggöra denna information på webbplatsen för det europeiska rättsliga nätverket på privaträttens område.

Artikel 10

Denna artikel rör rättsaktens tillämplighet i tiden.

Artikel 11

Syftet med de föreslagna bestämmelserna är att uppnå jämvikt mellan, å ena sidan, uppfyllandet av de deltagande medlemsstaternas internationella åtaganden och, å andra sidan, målet att inrätta ett europeiskt område med verklig rättvisa. Enligt punkt 1 får de deltagande medlemsstaterna fortsätta att tillämpa de lagvalsregler som fastställts i bilaterala eller multilaterala avtal som de har tillträtt när denna förordning antas. Förekomsten av två parallella system, det vill säga att vissa deltagande medlemsstater tillämpar reglerna i de avtal som de har ratificerat medan andra deltagande medlemsstater tillämpar reglerna i den föreslagna förordningen, skulle motverka det europeiska rättsliga områdets goda funktion.

Artiklarna 12 och 13

Artiklarna om rättsaktens ikraftträdande och tillämpning samt om översyn av denna är standardbestämmelser.

2010/0067 (CNS)

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om genomförande av ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 81.3,

med beaktande av rådets beslut [...] av den [...] om bemyndigande att upprätta ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad[7],

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,

efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till medlemsstaternas parlament,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande[8],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[9],

i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande, och

av följande skäl:

(1) Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer garanteras. För att göra det möjligt att gradvis inrätta ett sådant område ska unionen anta åtgärder om rättsligt samarbete i civilrättsliga frågor som har gränsöverskridande följder.

(2) Enligt artikel 81.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska rådet besluta om att vidta åtgärder som rör familjerätten och som har gränsöverskridande följder.

(3) Kommissionen antog den 14 mars 2005 en grönbok om tillämplig lag och behörig domstol i mål om äktenskapsskillnad. Genom grönboken inleddes ett omfattande samråd om möjliga lösningar på de problem som kan uppstå under nuvarande förhållanden.

(4) Den 17 juli 2006 lade kommissionen fram ett förslag till förordning om ändring av förordning (EG) nr 2201/2003 i fråga om domstols behörighet och om införande av regler för tillämplig lag i äktenskapsmål.

(5) Rådet drog vid sitt möte i Luxemburg den 5 och 6 juni 2008 slutsatsen att det inte fanns något enhälligt stöd för detta förslag och att oöverstigliga svårigheter gjorde det omöjligt att nå enhällighet vare sig då eller inom en överskådlig framtid. Rådet slog fast att målen i förslaget inte kunde uppnås inom rimlig tid med tillämpning av relevanta bestämmelser i fördraget.

(6) Bulgarien, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Luxemburg, Ungern, Österrike, Rumänien och Slovenien riktade därefter en begäran till kommissionen vari de tillkännagav sin avsikt att sinsemellan upprätta ett fördjupat samarbete i fråga om tillämplig lag i äktenskapsmål, och uppmanade kommissionen att lämna in ett förslag till rådet för detta ändamål. Den 3 mars 2010 drog Grekland tillbaka sin begäran.

(7) Rådet antog den […] beslutet [...] om bemyndigande att upprätta ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad.

(8) Enligt artikel 328.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska de fördjupade samarbetena när de upprättas vara öppna för samtliga medlemsstater, förutsatt att medlemsstaterna tar hänsyn till de eventuella villkor för deltagande som fastställts genom beslutet om bemyndigande. De ska också vara öppna vid varje annat tillfälle, under förutsättning att de berörda medlemsstaterna utöver nämnda villkor tar hänsyn till de akter som redan har antagits inom denna ram.

(9) Denna förordning bör leda till en tydlig och samlad rättslig ram i fråga om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad i de deltagande medlemsstaterna. Den bör garantera medborgarna ändamålsenliga lösningar när det gäller rättssäkerhet, förutsebarhet och flexibilitet och förhindra situationer där en av makarna ansöker om äktenskapsskillnad före den andra för att försäkra sig om att saken prövas enligt en lagstiftning som vederbörande anser är mer gynnsam när det gäller att skydda hans eller hennes intressen.

(10) För att begränsa förordningens geografiska tillämpningsområde måste de medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet anges.

(11) Förordningen bör tillämpas oberoende av vid vilken slags domstol saken tas upp till prövning.

(12) För att makarna ska kunna välja en tillämplig lag som de har nära anknytning till eller, om en sådan valmöjlighet saknas, för att den lagen ska kunna tillämpas på deras äktenskapsskillnad eller hemskillnad bör den berörda lagen vara tillämplig även om det inte är fråga om lagen i en deltagande medlemsstat. Om en lag i en annan medlemsstat anvisas, kan det nätverk som inrättats genom rådets beslut 2001/470/EG av den 28 maj 2001 om inrättande av ett europeiska rättsligt nätverk på privaträttens område[10] bistå domstolarna med information om innehållet i utländsk rätt.

(13) En ökad rörlighet för medborgarna kräver såväl mer flexibilitet som en större rättssäkerhet. För att uppnå denna målsättning bör förordningen stärka parternas oberoende i samband med äktenskapsskillnad och hemskillnad genom att ge dem en viss möjlighet att välja vilken lag som ska tillämpas på deras äktenskapsskillnad eller hemskillnad. Denna möjlighet bör inte utsträckas till att omfatta annullering av äktenskap, som hör nära samman med villkoren för äktenskapets giltighet, där det inte är lämpligt att ge parterna valfrihet.

(14) Makarna bör kunna välja lagen i ett land till vilket de har särskild anknytning eller lagen i domstolslandet som tillämplig lag för deras äktenskapsskillnad eller hemskillnad. Den lag som makarna väljer måste vara förenlig med de grundläggande rättigheterna såsom dessa definieras i fördragen och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Möjligheten att välja tillämplig lag vid äktenskapsskillnad och hemskillnad får inte vara till men för barnets bästa.

(15) Innan makarna väljer vilken lag som ska vara tillämplig är det viktigt att de har tillgång till uppdaterad information om viktiga aspekter av den nationella lagstiftningen, unionsrätten och förfarandena vid äktenskapsskillnad och hemskillnad. För att garantera sådan tillgång till relevanta uppgifter av nödvändig kvalitet, uppdaterar kommissionen fortlöpande uppgifterna i det offentliga Internetbaserade informationssystem som inrättades genom rådets beslut 2001/470/EG.

(16) En grundläggande princip i förordningen är att de båda makarna gemensamt ska göra ett sakligt och välgrundat val. Var och en av makarna bör exakt känna till de rättsliga och sociala följderna av lagvalet. Möjligheten för makar att tillsammans välja tillämplig lag bör inte påverka makarnas rättigheter och likställdhet. Därför bör de nationella domstolarna vara medvetna om vikten av att båda makarna gör ett sakligt och välgrundat val som baserats på information om de rättsliga följderna av lagvalsavtalet.

(17) Vissa garantier bör införas för att säkerställa att makarna är medvetna om följderna av sitt val. Lagvalsavtalet bör åtminstone vara skriftligt, daterat och undertecknat av båda parterna. Om lagen i den deltagande medlemsstat där båda makarna har hemvist föreskriver ytterligare formkrav, bör dessa bestämmelser respekteras. Sådana kompletterande formella krav kan finnas exempelvis i en deltagande medlemsstat där avtalet infogas i ett äktenskapsförord.

(18) Ett lagvalsavtal bör kunna ingås och ändras fram till dess att saken tas upp vid domstol, och till och med under själva förfarandet om domstolslandets lag tillåter det. I så fall bör det vara tillräckligt att domstolen registrerar lagvalet i enlighet med domstolslandets lag.

(19) För att garantera rättssäkerhet och förutsebarhet samt förhindra situationer där en av makarna ansöker om äktenskapsskillnad före den andra för att försäkra sig om att saken prövas enligt en lagstiftning som vederbörande anser mer gynnsam när det gäller att skydda hans eller hennes intressen bör denna förordning, för de fall då inget lagval görs, omfatta harmoniserade lagvalsregler som grundar sig på en rad anknytningsfaktorer som förutsätter en nära anknytning mellan makarna och lagen i fråga. Anknytningsfaktorerna har valts för att säkerställa att äktenskapsskillnaden eller hemskillnaden omfattas av en lag till vilken makarna har en nära anknytning, och grundar sig först och främst på makarnas vanliga vistelseort.

(20) I vissa situationer, till exempel när tillämplig lag saknar bestämmelser om äktenskapsskillnad eller inte ger makarna lika rätt till äktenskapsskillnad eller hemskillnad på grund av den ena makens kön, bör domstolslandets lag ändå tillämpas.

(21) Av hänsyn till allmänintresset bör domstolarna i de deltagande medlemsstaterna i undantagsfall ha rätt att avstå från att tillämpa utländsk lag i ett visst mål om det uppenbart strider mot grunderna för rättsordningen i domstolslandet (ordre public). Domstolarna bör dock inte kunna åberopa detta undantag för att förhindra att en annan medlemsstats lagstiftning tillämpas om det skulle strida mot Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt artikel 21 som förbjuder alla former av diskriminering.

(22) Eftersom det finns stater och deltagande medlemsstater som har två eller flera parallella rättssystem eller regelverk som berör frågor som omfattas av denna förordning, bör det fastställas i vilken utsträckning bestämmelserna i denna förordning ska vara tillämpliga i de olika territoriella enheterna i dessa stater och deltagande medlemsstater.

(23) Eftersom målen för denna förordning, det vill säga att stärka rättssäkerheten, förutsebarheten och flexibiliteten i äktenskapsmål med internationell anknytning och därigenom underlätta den fria rörligheten för personer i Europeiska unionen, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av förordningens omfattning och verkan, bättre kan uppnås på unionssnivå, vid behov genom ett fördjupat samarbete mellan vissa medlemsstater, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. Enligt proportionalitetsprincipen i samma artikel går förordningen inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(24) Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt artikel 21 som förbjuder all diskriminering på grund av kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. De deltagande medlemsstaternas domstolar bör vid tillämpningen av denna förordning visa respekt för dessa rättigheter och principer.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Kapitel I – Tillämpningsområde

Artikel 1Sakområden

1. Denna förordning ska tillämpas i situationer där ett val måste göras mellan lagar i olika länder i samband med äktenskapsskillnad eller hemskillnad.

2. Med deltagande medlemsstat avses i denna förordning en medlemsstat som deltar i det fördjupade samarbetet om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad enligt [rådets beslut [...] av den [...] om bemyndigande att upprätta ett fördjupat samarbete om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad].

Artikel 2Universell tillämpning

Den lag som anvisas i denna konvention ska tillämpas även om det är lagen i en icke deltagande medlemsstat.

Kapitel II – Enhetliga regler om tillämplig lag för äktenskapsskillnad och hemskillnad

Artikel 3Parternas val av tillämplig lag

1. Makarna får avtala om vilken lag som ska tillämpas på deras äktenskapsskillnad eller hemskillnad under förutsättning att den lag de valt är förenlig med de grundläggande rättigheter som fastställs i fördragen och i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna samt med grunderna för rättsordningen (ordre public), med det förbehållet att valet måste avse något av följande alternativ:

a) Lagen i den stat där makarna har gemensam hemvist vid tidpunkten för avtalets ingående.

b) Lagen i den stat där makarna senast hade gemensam hemvist om en av dem fortfarande har hemvist där vid tidpunkten för avtalets ingående.

c) Lagen i den stat där en av makarna var medborgare vid tidpunkten för avtalets ingående.

d) Domstolslandets lag.

2. Ett lagvalsavtal får, utan att de påverkar tillämpningen av punkt 4, ingås och ändras vid vilken tidpunkt som helst, dock senast när saken tas upp till prövning av domstol.

3. Det avtal som avses i punkt 2 ska vara skriftligt och dateras och undertecknas av båda makarna. Ett elektroniskt meddelande som möjliggör en varaktig dokumentation av avtalet ska anses vara likvärdigt med ett skriftligt meddelande.

Om lagen i den deltagande medlemsstat där båda makarna har hemvist vid tidpunkten för avtalets ingående föreskriver ytterligare formkrav för denna typ av avtal, ska de bestämmelserna följas. Om makarna har hemvist i olika deltagande medlemsstater och lagarna i dessa medlemsstater föreskriver olika formkrav, ska avtalet anses giltigt till formen om det uppfyller villkoren enligt lagen i ett av dessa länder.

4. Om domstolslandets lag tillåter det kan makarna även välja tillämplig lag under pågående förfarande inför domstolen. I så fall ska domstolen registrera lagvalet i enlighet med domstolslandets lag.

Artikel 4 Tillämplig lag vid avsaknad av val

Vid avsaknad av val enligt artikel 3 ska äktenskapsskillnad och hemskillnad omfattas av lagen i det land

a) där makarna har gemensam hemvist vid den tidpunkt då saken togs upp till prövning av domstol eller, om detta alternativ inte är tillämpligt,

b) där makarna senast hade gemensam hemvist, förutsatt att de inte upphörde att ha gemensam hemvist där mer än ett år innan saken togs upp till prövning av domstol och att en av makarna fortfarande hade hemvist i landet när saken togs upp till prövning av domstol eller, om detta alternativ inte är tillämpligt,

c) där båda makarna var medborgare vid den tidpunkt då saken togs upp till prövning av domstol, eller, om detta alterntiv inte är tillämpligt,

d) vid vars domstolar saken tas upp till prövning.

Artikel 5 Domstolslandets lag

Om tillämplig lag enligt artikel 3 eller artikel 4 saknar bestämmelser om äktenskapsskillnad eller inte ger makarna lika rätt till äktenskapsskillnad eller hemskillnad på grund av den ena makens kön, ska domstolslandets lag tillämpas.

Artikel 6 Uteslutande av återförvisning

När denna förordning föreskriver att lagen i ett visst land ska tillämpas avses gällande rättsregler i det landet, med undantag för landets internationellt privaträttsliga regler.

Artikel 7Grunderna för domstolslandets rättsordning

Tillämpning av bestämmelser i den lag som anvisas i denna förordning får vägras endast om en sådan tillämpning är uppenbart oförenlig med grunderna för domstolslandets rättsordning.

Artikel 8Stater med mer än en rättsordning

1. När en stat omfattar flera territoriella enheter som var och en har egna rättsregler i fråga om äktenskapsskillnad och hemskillnad ska varje sådan enhet anses som ett land vid fastställandet av den lag som ska tillämpas enligt denna förordning.

2. En medlemsstat där olika territoriella enheter har egna bestämmelser om äktenskapsskillnad och hemskillnad behöver inte tillämpa denna förordning vid lagkonflikter enbart mellan lagarna i sådana enheter.

Kapitel III – Övriga bestämmelser

Artikel 9Information från de deltagande medlemsstaterna

1. Senast den [ tre månader efter den dag då denna artikel börjar tillämpas ] ska de deltagande medlemsstaterna i förekommande fall underrätta kommissionen om sina nationella bestämmelser om

a) vilka formkrav som gäller för avtal om val av tillämplig lag, och

b) möjligheterna att välja lag i enlighet med artikel 3.4.

De deltagande medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om eventuella senare ändringar av dessa bestämmelser.

2. Kommissionen ska på lämpligt sätt ställa de uppgifter som meddelas i enlighet med punkt 1 till allmänhetens förfogande, bland annat på webbplatsen för det europeiska rättsliga nätverket på privaträttens område.

Artikel 10Övergångsbestämmelser

1. Bestämmelserna i denna förordning ska tillämpas på rättsliga förfaranden som inletts och på avtal enligt artikel 3 som ingåtts efter den dag då förordningen börjar tillämpas enligt atikel 13.

Ett lagvalsavtal som ingåtts i enlighet med lagen i en deltagande medlemsstat före den dag då denna förordning ska börja tillämpas ska dock också ha verkan, förutsatt att det uppfyller villkoren i artikel 3.3 första stycket.

2. Bestämmelserna i denna förordning påverkar inte tillämpningen av lagvalsavtal som ingåtts i enlighet med lagstiftningen i den deltagande medlemsstat där saken prövas, innan denna förordning börjar tillämpas.

Artikel 11Anknytning till gällande internationella konventioner

1. Denna förordning ska inte påverka tillämpningen av bilaterala och multilaterala konventioner och avtal som en eller flera deltagande medlemsstater har tillträtt när denna förordning antas och som gäller frågor som regleras i denna förordning, utan att detta påverkar de deltagande medlemsstaternas skyldigheter enligt artikel 351 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

2. Utan hinder av punkt 1 ska denna förordning ha företräde i förbindelserna mellan de deltagande medlemsstaterna framför konventioner och avtal som avser frågor som regleras i denna förordning och som de deltagande medlemsstaterna är parter i.

Artikel 12Översynsklausul

Senast [ fem år efter det att denna förordning börjar gälla ] ska kommissionen lägga fram en rapport om dess tillämpning för Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén. Rapporten ska vid behov åtföljas av ändringsförslag.

Kapitel IV – Slutbestämmelser

Artikel 13Ikraftträdande och tillämpningsdatum

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Den ska tillämpas från och med den [ tolv månader efter antagandet av denna förordning ], med undantag för artikel 9 som ska tillämpas från och med den [ sex månader efter antagandet av denna förordning ].

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i de deltagande medlemsstaterna i enlighet med fördragen.

Utfärdad i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

[1] KOM(2006) 399.

[2] Rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 (EUT L 338, 23.12.2003, s. 1).

[3] EUT C 15E, 21.1.2010, s. 128.

[4] Bulgarien, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Luxemburg, Ungern, Österrike, Rumänien och Slovenien.

[5] Se rådets dokument 9712/08.

[6] SEK(2006) 949.

[7] EUT L […], […], s. […].

[8] EUT C […], […], s. […].

[9] EUT C […], […], s. […].

[10] EGT L 174, 27.6.2001, s. 25.