Eftersom statistiska uppgifter redan nu samlas in, och även i fortsättningen bör samlas in, på årsbasis, förväntas kostnaderna för denna verksamhet förbli oförändrade för medlemsstaterna och för kommissionen.

Det föreslås att den aktuella övervakningen av unionens skiljemannakonvention inom det gemensamma forumet för internprissättning i EU utvidgas till att omfatta alla fall av dubbelbeskattning i gränsöverskridande situationer som omfattas av det nya rättsliga instrumentet och samlas in årligen.Följande uppgifter som samlas in kommer att göra det möjligt för kommissionen att bedöma huruvida målen är uppfyllda:

Det skulle utöka tvistlösningsmekanismernas tillämpningsområdet till att omfatta alla gränsöverskridande situationer med dubbel inkomstskatt på företagsvinster (artikel 1). Målet att undanröja dubbelbeskattning och de särskilda situationer som detta bör omfatta upprepas i samma ordalag som i unionens skiljemannakonvention. Genom det föreslagna direktivet införs dock en uttrycklig skyldighet att nå resultat för medlemsstaterna samt en klart fastställd tidsfrist. Å andra sidan omfattas inte situationer som kännetecknar dubbel icke-beskattning eller fall av bedrägeri, avsiktlig försummelse eller grov oaktsamhet (artikel 15).

I linje med unionens skiljemannakonvention tillåter direktivet ett förfarande för ömsesidig överenskommelse, som inleds genom den skattskyldiges klagomål, enligt vilket medlemsstaterna ska samarbeta fritt och nå en överenskommelse om dubbelbeskattning inom två år (artikel 4). Om förfarandet för ömsesidig överenskommelse misslyckas, leder det automatiskt till ett tvistlösningsförfarande med utfärdande av ett slutligt obligatoriskt bindande beslut av de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna.

I diagrammet nedan sammanfattas de tre centrala förfarandestadierna, nämligen klagomålet, förfarandet för ömsesidig överenskommelse och tvistlösningsförfarandet:

Artiklarna 3–5 innehåller formella regler som klargör på vilka villkor ett klagomål kan behandlas enligt förfarandet för ömsesidig överenskommelse, dvs. tidsramen inom vilken klagomål ska avges, den skattskyldiges förklaring om en dubbelbeskattningssituation samt tillhandahållandet av information för att möjliggöra för de behöriga myndigheterna att behandla ärendet och att pröva dess tillåtlighet. De innebär även en stärkning i fråga om den information som ges till den skattskyldige och de fastställer skyldigheter för medlemsstaterna att meddela om de avslår ett ärende eller anser att ett ärende är otillåtligt.

I diagrammen nedan sammanfattas de olika steg som följdes under klagomålsstadiet och sambandet med de två följande stegen, nämligen fasen med förfarandet för ömsesidig överenskommelse eller tvistlösningsfasen:

Artiklarna 6–7 kompletterar den inledande fasen innehållande förfarandet för ömsesidig överenskommelse med ett automatiskt skiljeförfarande som ska lösa tvisten genom skiljeförfarande inom en tidsfrist på femton månader för de fall medlemsstaterna inte lyckades nå en överenskommelse under den inledande fasen. I situationer där båda medlemsstaterna inte är överens om huruvida den skattskyldiges ärende kan tillåtas gå till fasen med förfarandet för ömsesidig överenskommelse kan frågan också hänskjutas till skiljeförfarande på ett tidigare stadium för att lösa denna konflikt om ärendets tillåtlighet (möjlig nekad tillgång), under förutsättning att den skattskyldige begär det och visar att den har avstått från att använda inhemska rättsmedel eller att perioden för att anlita sådana rättsmedel har löpt ut. Under detta extra skiljeförfarande och enligt artikel 8 i direktivet ska en panel bestående av tre till fem oberoende personer (skiljemän) utses (ett eller två per medlemsstat plus en oberoende ordförande), tillsammans med två företrädare för varje medlemsstat. Denna ”rådgivande kommitté” avger ett slutligt yttrande om dubbelbeskattningen i det omtvistade fallet, som blir bindande för medlemsstaterna såvida de inte enas om en annan lösning för att undanröja dubbelbeskattningen (artikel 13).

Om den rådgivande kommittén inte upprättas inom en viss tidsfrist, införs som standard en påskyndad verkställighetsmekanism som övervakas av de behöriga nationella domstolarna i varje berörd medlemsstat (artikel 7). Den skattskyldige skulle ha möjlighet att i detta fall vända sig till den nationella domstolen och begära att den utser de oberoende personer som sedan väljer ordföranden. De oberoende personerna och ordföranden väljs från en på förhand fastställd förteckning som underhålls av Europeiska kommissionen.

Följande diagram beskriver tvistlösningsfasen samt den nya process som inrättas i händelse av nekad tillgång på ett tidigt stadium till följd av att endast en medlemsstat vägrar godta klagomålet eller anser att det inte är tillåtligt, samtidigt som den andra medlemsstaten godtar det:

Denna verkställighets- och automatiska utnämnandemekanism för skiljemannaorganet bygger på befintliga mekanismer i EU-medlemsstaterna, enligt vilka en nationell domstol utser skiljemän när de parter som har ingått en skiljemannaöverenskommelse underlåter att göra det. Den behöriga nationella domstolen, som ska utses av medlemsstaterna, ska särskilt bedöma sådana fall som motsvarar de brister som identifierats i konsekvensbedömningen, det vill säga nekat tillträde när medlemsstaterna inte är överens om tillåtligheten hos dubbelbeskattningstvister eller förfaranden som blockerats eller pågått i över två år.

Artikel 8 följer kraven i unionens skiljemannakonvention rörande inrättandet av en rådgivande kommitté och på vilka villkor förteckningen över de oberoende personer som kan bli medlemmar i den rådgivande kommittén ska inrättas och underhållas av kommissionen. Genom artikel 6 ges de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna möjlighet att komma överens om och inrätta en form av alternativt tvistlösningsorgan som kan lösa fallet med andra tvistlösningsmetoder, t.ex. medling, förlikning, expertis eller andra lämpliga och effektiva metoder.

I artikel 10 föreskrivs en fungerande ram för den rådgivande kommittén, dess arbetsordning. Den omfattar väsentliga aspekter såsom beskrivning av ärendet, fastställandet av den rättsliga grunden och de frågor som ska behandlas av den rådgivande kommittén samt några viktiga logistiska och organisatoriska aspekter. Dessa inkluderar tidtabell, anordnande av möten och utfrågningar, utbyte av handlingar, arbetsspråk och kostnadsförvaltning.

Artikel 12 återspeglar unionens skiljemannakonvention och behandlar informationskrav och förfarandeaspekter av den rådgivande kommittén.

Artiklarna 13 och 14 följer unionens skiljemannakonvention när det gäller villkor och bestämmelser, inbegripet den snäva tidsplan enligt vilken den rådgivande kommittén ska avge sitt yttrande, som bör utgöra en referenspunkt för det därpå följande slutliga och bindande beslutet av de behöriga myndigheterna. Särskilda skyldigheter för medlemsstaterna vad gäller kostnaderna fastställs i artikel 11 och återspeglar bestämmelserna i unionens skiljemannakonvention rörande dessa aspekter.

Samspelet med inhemska rättsliga förfaranden och överklaganden behandlas i artikel 15 på ett liknande sätt som i unionens skiljemannakonvention. Den innehåller bestämmelser om särskilda fall som inte omfattas av förfarandets tillämpningsområde (t.ex. omfattas inte fall av bedrägeri, avsiktlig försummelse eller grov oaktsamhet).