SV Europeiska unionens officiella tidning C 241/34

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Regional integration och hållbar utveckling”

(2004/C 241/12)

Den 21 januari 2003 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen att utarbeta ett initiativyttrande om ”Regional integration och hållbar utveckling”.

Facksektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 9 mars 2004. Föredragande var Dimitris Dimitriadis.

Vid sin 409:e plenarsession den 2–3 juni 2004 (sammanträdet den 2 juni 2004) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 179 röster för, 2 röster mot och 5 nedlagda röster:

1. Inledning – de viktigaste frågorna

1.1 Målet med detta yttrande är att bidra till att definiera en arbetsram inom vilken EU:s regionala utvecklingspolitik – i form av mellanstatliga och regionala överenskommelser och utvecklingsprogram – kan inkludera begreppet hållbar utveckling. Utifrån denna utgångspunkt ligger detta yttrandes mervärde i de olika förslag som syftar till att göra begreppet hållbar utveckling i det regionala integrationsarbetet till en prioriterad fråga på dagordningen för diskussionerna mellan EESK:s delegationer och representanter för utvecklingsländerna och partnerländerna i Medelhavsområdet. Yttrandet har också som syfte att framhålla vissa varnande exempel för utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna, så att de inte upprepar de misstag som begåtts i Europa under den långa process av ekonomisk utveckling som de har framför sig. Sådana misstag har inverkat mycket negativt på Europas möjligheter att slå in på och hålla sig till den hållbara utvecklingens väg.

1.2 Detta yttrande behandlar EU:s yttre förbindelser med världens utvecklingsländer, de minst utvecklade länderna samt länderna inom partnerskapet EU–Medelhavsområdet med vilka unionen har särskilt nära förbindelser.

1.3 I detta yttrande används den definition av hållbar utveckling som tillämpats i tidigare yttranden från EESK (1), som i sin tur bygger på Brundtlandrapporten och resultatet från toppmötet i Göteborg. Det är viktigt att dela upp begreppet hållbar utveckling i tre komponenter: ekonomisk utveckling, miljöhänsyn och social rättvisa.

1.4 Ingen av dessa komponenter kan på egen hand förmedla betydelsen av begreppet hållbar utveckling, men tillsammans lägger de grunden för en analys av begreppets funktion. Detta är nödvändigt för att man skall kunna omvandla begreppet hållbar utveckling från ett teoretiskt koncept till ett praktiskt hjälpmedel.

1.5 Det är naturligtvis av stor vikt att fastställa begreppets funktioner för all politik där man bör eftersträva en hållbar utveckling. Det är framför allt viktigt att fastställa de funktioner som är av betydelse för att man skall kunna göra hållbar utveckling till en naturlig och väsentlig del av det regionala integrationsarbetet, eftersom det regionala integrationsarbetet främst bedrivs med hjälp av särskilda mellanstatliga överenskommelser och program som inbegriper konkreta åtgärder.

1.6 Det regionala integrationsarbetet utgör ett av de sex prioriterade områden för EU:s utvecklingssamarbete som medlemsstaterna och kommissionen kom överens om år 2000. Övriga områden är makroekonomiskt stöd, handel och utveckling, transporter, livsmedelssäkerhet, hållbar utveckling inom jordbruket och institutionell kapacitetsuppbyggnad. Tillsammans utgör dessa områden EU:s strategi för ett produktivt och konstruktivt samarbete med världens utvecklingsländer och de minst utvecklade länderna. Detta betonades också vid det sjätte regionala seminariet för ekonomiska och sociala intresseorganisationer i EU och AVS-länderna.

1.7 Regional integration och regionalt samarbete bidrar till att integrera utvecklingsländerna med den globala ekonomin och spelar en avgörande roll när det gäller att stärka freden och förhindra konflikter. Berörda länder ges också möjlighet att komma till rätta med gränsöverskridande tvister, framför allt på miljöområdet samt när det gäller exploatering och förvaltning av naturresurser.

1.8 Detta samband mellan regional integration och exploatering och förvaltning av naturresurser visar tydligt på den direkta koppling som måste råda mellan satsningar på regional integration och åtgärder för hållbar utveckling. Särskild tonvikt måste läggas vid detta samband, som även måste lyftas fram i samarbetet på lokal nivå med utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet.

1.9 På ett begreppsmässigt plan har hållbar utveckling en mycket vidare innebörd än regional integration. Hållbar utveckling omfattar alla former av ekonomisk och social verksamhet, medan regional integration framför allt fokuserar på ekonomiskt samarbete genom handelsavtal och handelspolitik. Båda begreppen är dock av direkt betydelse för den nya globaliserade miljö som har vuxit fram under de senaste årtiondena och som på ett dramatiskt sätt håller på att förändra de ekonomiska, sociala och miljömässiga förutsättningarna i hela världen.

1.10 Det kan också vara värt att påpeka att begreppet hållbar utveckling främst återfinns i strategidokument, medan begreppet regional integration oftast dyker upp i dokument som behandlar program för åtgärder av ekonomisk art. Detta innebär att begreppet hållbar utveckling skall ses som en övergripande dimension av regional integration och inte som ett komplement.

1.11 Det är tydligt att EU:s satsningar på att främja regional integration i utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet har utformats med vägledning av de grundläggande principer och prioriteringar samt den filosofi som EU tillämpat inom sina egna gränser. Hållbar utveckling är en av EU:s främsta prioriteringar. Även om begreppet hållbar utveckling fastställts som ett av EU:s huvudsakliga strategiska mål (2) kan det dock inte sägas fungera till fullo i praktiken. Detta beror framför allt på att det finns mycket få kvantitativa och kvalitativa indikatorer som kontrollinstrument. Detta måste ses som en utmaning och EESK har klargjort sin avsikt i tidigare yttranden att stödja förändringar som innebär att begreppet hållbar utveckling inkluderas till fullo i Lissabonstrategin och i dess praktiska tillämpning. Kommittén vill särskilt hänvisa till sitt yttrande från maj 2002 om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Mot ett globalt partnerskap för hållbar utveckling”.

1.11.1 I ovannämnda yttrande framhåller kommittén att global hållbar utveckling ”utgör ett område där EU kan komma med ett alldeles speciellt bidrag baserat på de erfarenheter som gjorts just inom unionen” (3). Dessa erfarenheter måste därefter tillämpas så effektivt som möjligt på de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet.

1.12 En annan viktig punkt i fråga om EU:s satsningar på att främja strategin om hållbar utveckling genom regional integration måste vara att man slår fast att det krävs fred, säkerhet och grundmurade demokratiska principer för att utvecklingen i de områden där regionalt utvecklingsarbete sker skall vara hållbar.

2. Regional integration och hållbar utveckling mot bakgrund av globaliseringen

2.1 I arbetet med att skapa en arbetsram i enlighet med punkt 1.1 ovan måste hänsyn tas till den globalisering som ägt rum under de senaste årtiondena, framför allt sambandet mellan olika regionala integrationsprojekt och handelsavtal å ena sidan och Världshandelsorganisationen (WTO) å andra sidan.

2.2 En grundläggande uppgift för WTO är att avreglera den internationella handeln genom att avskaffa tullar och snedvridande subventioner samt avlägsna icke-tariffära handelshinder. De regionala utvecklingsavtalen måste ligga i linje med detta mål och gå ett steg längre genom att fästa lika stor vikt vid frågor som rör strukturomvandling på nationell nivå i syfte att minska de inhemska handelshindren. De regionala utvecklingsavtalen bör således reglera bland annat eventuella omstruktureringar av skattesystemet, åtgärder för minskad politisk instabilitet och korruption, frågan om huruvida nya institutioner bör inrättas och vilket stöd dessa institutioner i sådana fall bör ges samt andra inrikespolitiska spörsmål. För att ligga mer i linje med åtgärderna för hållbar utveckling bör avtalen även påverka arbetsmarknads- och miljöpolitiken.

2.3 Eftersom det inte är givet att denna påverkan alltid är positiv är det viktigt att slå fast att regionala utvecklingsavtal oftast får mer övergripande konsekvenser än avtal som förhandlats fram inom ramen för WTO.

2.4 En annan fråga som är kopplad till sambandet mellan hållbar utveckling och regional utveckling gäller de utländska direktinvesteringarna i utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna.

2.5 På senare tid har utländska direktinvesteringar givit upphov till ett ökat intresse från utvecklingsländernas sida. Mellan 1990 och 2000 åttafaldigades de utländska direktinvesteringarna. Investeringarna koncentrerades dock till ett begränsat antal utvecklingsländer.

2.6 De utländska direktinvesteringarna kan spela en viktig roll för den ekonomiska utvecklingen och följaktligen även när det gäller att minska fattigdomen genom att det skapas nya arbetstillfällen (en grundförutsättning för hållbar utveckling). Det är allmänt vedertaget att skapandet av nya arbetstillfällen bidrar till att förbättra människors levnadsstandard i de minst utvecklade länderna och i partnerländerna i Medelhavsområdet. Produktionsprocessen kan därför förväntas ge upphov till ökad nationell välfärd och förbättrad infrastruktur genom de offentliga investeringar som blir följden.

2.7 Det är dock ett faktum att utländska direktinvesteringar i utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna ofta motiveras av de låga arbetskraftskostnaderna i dessa länder. I många undersökningar hävdas att sådana investeringar ofta hämmar möjligheterna till såväl hållbar utveckling som regional integration på lång sikt. Detta torde bero på att de arbetstillfällen som skapas inte leder till produktion av varor och tjänster som bygger på en övergripande strategi med utgångspunkt i de tre faktorerna för hållbar utveckling (ekonomisk utveckling, miljöhänsyn och social rättvisa). Låga arbetskraftskostnader kan bidra till ekonomisk bärkraft inom näringslivet, men det finns ingen motsvarande garanti för att de utländska investeringarna skulle ta hänsyn till miljön eller bidra till att stärka den sociala rättvisan.

2.8 Teoretiskt sett är det i högsta grad sannolikt att ett land som deltar i regionalt utvecklingsarbete – och samtidigt (jämfört med andra länder som deltar i det regionala samarbetet) tar emot mycket omfattande utländska direktinvesteringar – kan råka i svårigheter när det gäller att fullfölja den regionala integrationsprocessen. Detta kan inträffa om de utländska direktinvesteringarna inte är fullt förenliga med vissa av de principer som gäller för det regionala samarbetet med andra länder.

2.9 Det vore därför önskvärt med ytterligare forskning på detta område, så att man kan göra en så exakt analys som möjligt av de utländska direktinvesteringarnas kvantitativa och kvalitativa effekter för möjligheterna till hållbar utveckling och regional integration i utvecklingsländerna. Utvärderingen av de utländska direktinvesteringarna får således inte begränsas till investeringarnas produktivitet ur strikt ekonomisk synvinkel. Hänsyn måste också tas till investeringarnas konsekvenser för miljön och de sociala strukturerna. Man måste också ta näringslivets roll i beaktande och det är mycket viktigt att verka för ett socialt företagaransvar.

3. Strategier och genomförande på EU-nivå

3.1 Det är uppenbart att EU har för avsikt att se till att det regionala integrationsarbetet går hand i hand med strävan efter hållbar utveckling. Eftersom den regionala integrationen anses vara en viktig drivkraft för utveckling är det begripligt, framför allt i fråga om utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna, att man försöker inkludera hållbarhetskonceptet i den utvecklingsmodell som tillämpas i dessa länder, så att man i ett senare skede slipper anpassa modellen på grund av att man inte tagit hänsyn till denna dimension. Det är dock mycket viktigt att dessa idéer omsätts i konkret handling i utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna. På denna punkt är den roll som branschspecifika politiska åtgärder kan spela av avgörande betydelse.

3.2 Det är endast genom konkreta branschspecifika åtgärder som hänsyn kan tas till en hållbar utveckling när åtgärder vidtas för regional integration. Den branschspecifika näringspolitiken avgör vilka åtgärder som bör vidtas för att vissa konkreta mål skall kunna uppnås inom näringslivet. Man bör därför utarbeta en checklista över områden där branschspecifika åtgärder bör vidtas. Detta resonemang stöds också av resultaten från världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg, där EU ansträngde sig för att världssamfundet skulle förplikta sig att vidta ett antal åtgärder för att främja en hållbar utveckling. EU lyckades dock ej med detta på grund av motstånd från andra länder.

3.3 En sådan checklista måste utarbetas först efter en ingående dialog med det civila samhällets intresseorganisationer. Tidsramarna för att upprätta checklistan måste å ena sidan möjliggöra en uttömmande diskussion av samtliga frågor och å andra sidan borga för konkreta resultat. Tidsramarna bör med andra ord varken sättas alltför snävt eller vara alltför generöst tilltagna. Hela processen kan underlättas betydligt om utarbetandet av en Agenda 21 på lokal nivå främjas i utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet. En lokal Agenda 21 är ett handlingsprogram på lokal nivå (som omfattar kommuner, landsbygdsområden m.m.) som avser att främja hållbar utveckling. Agendan utarbetas i huvudsak av lokalförvaltningen i nära samarbete med berörda parter. Det organiserade civila samhället spelar också en viktig roll. Utarbetandet av Agenda 21 på lokal nivå stöds av FN:s miljöprogram och lanserades efter världstoppmötet i Rio de Janeiro (1992). I samband med att agendan utarbetas skall frågan om en hållbar landsbygdsutveckling prioriteras. Detta sker också inom EU i samband med genomförandet av de nationella utvecklingsstrategierna.

3.4 Med detta i åtanke vill kommittén föreslå att följande frågor tas upp till diskussion. Denna redogörelse måste dock ses som ett första utkast avseende de frågor som bör prioriteras på ovannämnda dagordning. Tillägg kan mycket väl bli aktuella efter diskussioner med det civila samhället, vilket också planerats i 2003 och 2004 års arbetsprogram för EESK:s facksektion för yttre förbindelser. De frågor som bör tas upp på dagordningen har delats upp och omnämns under någon av den hållbara utvecklingens tre pelare: ekonomisk utveckling, miljöhänsyn och social rättvisa.

4. Ekonomisk utveckling

4.1 Politik för utveckling inom jordbruket

4.1.1 En stor del av utvecklingsländernas och de minst utvecklade ländernas BNP är beroende av jordbruket. Därför påminner EESK om att Europeiska unionen redan genomfört ett flertal initiativ för att underlätta handelsutbyte med dessa länder (initiativet Allt utom vapen). Unionen är faktiskt den främsta importören av jordbruksprodukter och livsmedel från de minst utvecklade länderna. Den regionala integrationen bygger dock i stor utsträckning på avtal avseende jordbruksprodukter. Med tanke på att de metoder som för närvarande används inom jordbruket runtom i världen är långt ifrån hållbara, måste alla tänkbara åtgärder vidtas för att främja användningen av hållbara odlingsmetoder, dvs. i första hand livsmedelssäkerhet samt bättre förvaltning av vattenanvändningen och markbördigheten i de länder som är involverade i regionalt utvecklingsarbete. Jordbruksproduktionen i utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna måste också uppvisa avsevärda kvalitativa förbättringar om man skall kunna uppnå målet om att minska antalet personer som lever i fattigdom. Jordbruksmetoder som avser att öka produktionen måste kompletteras med teknik som garanterar att jordbruket bedrivs på ett hållbart sätt.

4.1.2 Det bör påpekas att lokalbefolkningens kunskaper om olika odlingsmetoder kan vara av stort värde i den regionala utvecklingsprocessen. Dessa kunskaper hänger ofta samman med hållbara brukningsmetoder, eftersom de bygger på ett historiskt samband mellan människan och hennes naturliga miljö. I många fall riskerar denna kunskap att gå förlorad. Den omsätts alltmer sällan i praktisk handling, utan ersätts ofta av mindre hållbara odlingsmetoder. Detta har många gånger skett till följd av att man i många utvecklingsländer fattat ett förhastat beslut och valt att följa den västerländska modellen när det gäller att modernisera jordbruket. Många länder i väst har också utövat påtryckningar på utvecklingsländerna att öppna sina marknader för metoder som inte ligger i linje med en hållbar utveckling inom jordbruket. Den regionala integrationsprocessen kan därför vara ett utmärkt tillfälle att överföra teknisk sakkunskap om hållbara odlingsmetoder mellan de länder som deltar i integrationsprocessen. Ett exempel på sådan kunskap kan vara användningen av bearbetade restprodukter från jordbruket som gödningsmedel, vilket nästan helt har ersatts av kemiska gödningsmedel. Det är onekligen mer kostnadseffektivt att tillverka kemiska gödningsmedel med hänsyn till den teknologi som finns tillgänglig, men detta problem skulle kunna lösas genom att man tillämpar innovativa metoder.

4.1.3 Det är uppenbart att många av de metoder som används i dag inom jordbruket har påtagliga brister. Det blir allt vanligare med biodynamisk odling och att man minskar användningen av gödningsmedel och bekämpningsmedel. Detta beror inte bara på behovet av att minska jordbrukets negativa inverkan på miljön utan har också kostnadsmässiga förklaringar. Det har till exempel visat sig att de höga kostnader som är förknippade med en oändamålsenlig användning av gödningsmedel som innehåller nitrat kraftigt minskar de eventuella vinster som skulle kunna göras tack vare en ökad produktivitet inom jordbruket. Det är därför viktigt att utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna får ta del av budskapet att traditionella odlingsmetoder inte nödvändigtvis bör ersättas av moderna metoder som visat sig vara ofördelaktiga ur både miljömässig och ekonomisk synvinkel.

4.1.4 När det gäller landsbygdens utveckling vill EESK framhålla de negativa effekterna av den utflyttning från landsbygden som äger rum i flera länder. Man bör därför stödja alla insatser som syftar till att få befolkningen att stanna kvar på landsbygden, genom att skapa ny verksamhet som kan utgöra ett komplement till jordbruket och genom att utbyta erfarenheter

4.2 Skogspolitik

4.2.1 Skogsbruket spelar en viktig roll för såväl ekonomi som arbetsmarknad i många utvecklingsländer. På detta område bör frågan om regional integration diskuteras med utgångspunkt i skogarnas gränsöverskridande karaktär. Det krävs därför en hållbar förvaltning av skogens resurser, som ju faktiskt är ett av de bästa exemplen på en förnybar naturresurs.

4.2.2 Särskild tonvikt bör läggas vid frågan om att ta fram nationella och regionala certifieringssystem för en hållbar framställning av skogsprodukter (framför allt trä). Dessa system måste ligga i linje med internationell certifieringsstandard.

4.3 Transportpolitik

4.3.1 Internationella transportnät är en grundförutsättning för regional integration. Transportinfrastrukturen utgör dock ett hot mot viktiga naturresurser som kan skadas eller förstöras. Det krävs därför politiska åtgärder på detta område, men också ett kontrollsystem som innebär att fördelarna med internationella transportnät för den regionala integrationen inte går förlorade genom att miljön skadas.

4.4 Turistpolitik

4.4.1 Turismen utgör ett direkt exempel på ett mångfacetterat internationellt utbyte av såväl ekonomisk som social och kulturell art. De utvecklingsländer och minst utvecklade länder som deltar i regionalt integrationsarbete kan dra enorma fördelar av turismen. Det är viktigt att uppnå en hållbar utveckling på turismområdet genom regionala integrationssystem. Ett sätt att uppnå motsvarande resultat är att använda sig av de internationella och samordnade program som syftar till att diversifiera och vidareutveckla nya former av turism, t.ex. ekoturism, kulturturism, m.m.

4.4.2 Det bör dock betonas att en diversifiering och vidareutveckling av turismen bör bygga på bästa praxis som anpassats till de lokala förhållandena i respektive land. EU bör också engagera sig mer för att stödja projekt som syftar till att utveckla nya former av turism i utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet. Samarbete mellan den offentliga och privata sektorn i fråga om kompetensutveckling inom dessa branscher bör eftersträvas. Diversifiering och utveckling av nya former av turism konkurrerar inte med konventionell turism och kan därför inte anses vara ett område som inte är berättigat till bidrag och stödåtgärder.

4.5 Fiskeripolitik

4.5.1 Efter omfattande överläggningar har EU lyckats ena sig kring en gemensam fiskeripolitik. Havets rikedomar skyddas dock inte av några fysiska gränser. Både Medelhavet och Atlanten exploateras av ett stort antal länder som inte är medlemmar i EU. Många av dessa länder är utvecklingsländer och är inte förpliktade att tillämpa principerna om hållbar utveckling.

4.5.2 Exploateringen av fiskeriprodukter omfattar många länder som deltar i olika former av regionalt samarbete. Efterlevnaden av principerna för en hållbar utveckling på fiskeriområdet bör därför garanteras genom initiativ och program som eftersträvar regional integration, framför allt överenskommelser mellan nord och syd men också mellan syd och syd.

4.6 Energipolitik

4.6.1 EU har offentliggjort en grönbok om en europeisk strategi för trygg energiförsörjning, i vilken kommissionen särskilt uppmärksammar miljöskyddet. Eftersom EU gör en direkt koppling mellan trygg energiförsörjning och hållbar utveckling är det viktigt att de regionala integrationsstrategierna innehåller bestämmelser och åtgärder på energiområdet. Detta är relativt komplicerat, eftersom många utvecklingsländer och partnerländer i Medelhavsområdet har betydande oljereserver, samtidigt som oljan för närvarande är EU:s främsta energikälla. EU har dock beslutat om ambitiösa målsättningar om att minska sin oljekonsumtion och sina utsläpp av växthusgaser (Kyotoprotokollet).

4.6.2 En fråga av mycket stor betydelse för möjligheterna till en hållbar utveckling i utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet är anläggningen av infrastruktur för energi på landsbygden. Eftersom denna fråga är mycket viktig, samtidigt som EU har som strategiskt mål att förbättra energiförsörjningen och se till att den uppfyller fastställda hållbarhetskrav, måste energiinfrastrukturen utformas på ett sådant sätt att de ekonomiska vinsterna från sådan infrastruktur är förenliga med miljöskyddet och den övriga samhällsutvecklingen.

4.7 Det finns naturligtvis fler områden där den regionala integrationen bör utgå ifrån principen om hållbar utveckling. De områden som nämnts bör ses som de områden som kan tjäna som exempel för övrig ekonomisk verksamhet. Handelsavtal och stödprogram bör visa vägen framåt och ta sin utgångspunkt i arbetsmetoder som bygger på gemensam planering.

5. Social rättvisa

5.1 Ingen regional utvecklingsprocess kan lyckas om den inte bygger på utbildning och fortbildning. En hållbar utveckling på utbildningsområdet måste vara en grundläggande målsättning för det regionala integrationsarbetet. Det är framtidens välutbildade medborgare som kan se till att man bygger vidare på den regionala integrationens landvinningar på ett hållbart sätt.

5.2 Eftersom kvinnans ställning i många utvecklingsländer inte är den som krävs för att man skall kunna föra en politik för hållbar utveckling, måste man inom ramen för det regionala integrationsarbetet komma till rätta med problemet att kvinnor stängs ute från arbetsmarknaden. Man måste också ta tillvara den särskilda roll som kvinnor spelar i det internationella handelsutbytet. Det regionala integrationsarbetet måste bland annat stödja förändringar av det sätt på vilket man behandlar män och kvinnor samt av rådande strukturer och mekanismer på politisk nivå, i lagstiftningen och inom familjen, så att man kan komma till rätta med eventuell könsdiskriminering.

5.3 Den regionala integrationen får inte under några omständigheter innebära att utvecklingsländernas kulturella identitet påverkas. Det regionala integrationsarbetet måste tvärtom respektera kulturella särdrag, syfta till att främja kulturellt utbyte och stödja kulturella minoriteters rättigheter. Åtgärder för att bevara utvecklingsländernas kulturella identitet bör naturligtvis alltid gå hand i hand med respekten för individens rättigheter, demokrati och lika möjligheter och vidtas vid sidan om åtgärder som syftar till att utrota socialt betingad diskriminering eller rasdiskriminering.

5.4 Det är också viktigt att arbetstagare involveras på lika villkor i beslut om regional integration och hållbar utveckling. Ett av de regionala integrationsprogrammens främsta mål är naturligtvis att skapa fler arbetstillfällen. Ett aktivt deltagande från arbetstagarna och deras representativa organisationer i arbetet med att planera dessa program kan vara av stor nytta, både i fråga om målsättningen att skapa nya arbetstillfällen och när det gäller att minska de eventuella negativa miljökonsekvenserna av att det skapas fler arbetstillfällen. Eftersom arbetstagarna själva är informerade medborgare i det samhälle där de regionala integrationsprogrammen skall främja tillväxten, är deras synpunkter av största betydelse och arbetstagarna måste därför vara direkt representerade eftersom de är både konsumenter och producenter av de varor och tjänster som omfattas av programmen.

5.5 Många frivilligorganisationer från de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet har framfört sitt intresse att aktivt stödja åtgärder som främjar en hållbar utveckling. Många har också vidtagit åtgärder inom de områden som nämns ovan. Deras engagemang i arbetet med att inkludera principen om hållbar utveckling i de regionala utvecklingsplanerna, via det organiserade civila samhällets formella kanaler, är därför mycket betydelsefullt.

5.6 Om denna satsning skall bli framgångsrik måste det inrättas effektiva institutioner med ansvarsskyldighet och med de befogenheter som krävs för att strategierna för hållbar utveckling och regional integration skall kunna genomföras. Program för kapacitetsuppbyggnad på lokal och regional nivå i utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet måste därför vara en politisk prioritet.

6. Miljöhänsyn

6.1 De geografiska områden där man eftersträvar regional integration omfattar länder med stora gemensamma vattenresurser. Vattenresursförvaltningen leder ofta till spänningar mellan länder. Det är viktigt att ge högsta prioritet åt arbetet med att garantera en hållbar förvaltning av gränsöverskridande vattenresurser i den regionala integrationsprocessen. Det går inte att ingå överenskommelser om handel och ekonomisk eller annan regional integration mellan länder som inte respekterar alla länders lika rättigheter till vatten av god kvalitet och i tillräckliga mängder.

6.2 Det är självklart att förvaltningen av gränsöverskridande vattenresurser måste gå hand i hand med en rationell förvaltning på nationell nivå. På detta område är det viktigt att slå ett slag för kommissionens direktiv 60/2000 (4) om förvaltning av vattenresurser i utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet. I det direktivet fastställs en övergripande ram för förvaltningen av vattenresurser som skulle kunna ligga till grund för olika tekniska beslut i anslutning till regionala vattenförvaltningsåtgärder.

6.3 Förvaltningen av naturskyddsområden är minst lika viktig, eftersom många områden sträcker sig över flera länder vilket i vissa fall ger upphov till spänningar. Omfattande ekonomisk verksamhet äger rum i dessa naturskyddsområden och de regionala integrationsavtalen påverkar därför områdesförvaltningen direkt. Det måste följaktligen finnas särskilda bestämmelser avseende en hållbar förvaltning av naturskyddsområden.

6.3.1 Naturskyddsområdena måste förvaltas i enlighet med en övergripande plan som bygger på vederbörlig analys av de tre komponenterna i hållbar utveckling (ekonomisk utveckling, miljöhänsyn och social rättvisa) och som innehåller praktiskt genomförbara åtgärder för regionalt samarbete.

6.4 EU håller för närvarande på att inrätta ett nätverk av naturskyddsområden i medlemsstaterna i syfte att slå vakt om den biologiska mångfalden (nätverket Natura 2000). Medlemsstaternas erfarenheter på detta område bör spridas till utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna. Det är därför viktigt att främja program som syftar till förbättrade kunskaper om hur naturskyddsområden bör förvaltas och hur den biologiska mångfalden kan bevaras. Kommissionen och medlemsstaterna kan också bidra till detta genom att bjuda in observatörer från utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna till biogeografiska seminarier (framför allt om Medelhavsområdet).

6.5 Kustområden är bland de allra viktigaste utvecklingsområdena. Det regionala integrationsarbetet måste därför ta hänsyn till faktorer som påverkar kustområdena, antingen direkt eller indirekt. Eftersom kustområdenas ekosystem och ekonomiska verksamhet har komplicerad struktur måste den regionala integrationen syfta till en hållbar kustområdesförvaltning. På detta plan är EESK för en integrerad förvaltning av kustområden enligt de metoder som tagits fram av kommissionen.

6.6 En annan fråga av särskild vikt är förvaltningen av vilda växter och djur och en strikt kontroll av handeln med dylika växter och djur. I detta sammanhang förordar EESK striktast möjliga tillämpning av CITES-konventionen. Denna konvention bör också ratificeras av så många länder som möjligt.

6.7 Det är också viktigt att särskilt uppmärksamma den ökade risken för ökenspridning, som är ett mycket stort problem i många partnerländer i Medelhavsområdet. I många delar av dessa länder påverkar detta fenomen inte bara miljön. Ekonomisk verksamhet kan också förhindras. Partnerländerna i Medelhavsområdet måste därför få hjälp med att utveckla regionala samarbetsprojekt som syftar till att förhindra ökenspridning.

7. Åtgärder och tillvägagångssätt

7.1 De grundläggande principerna för att inkludera begreppet hållbar utveckling i initiativen för regional integration, som presenteras ovan, kräver särskilda åtgärder och tillvägagångssätt. Dessa åtgärder och tillvägagångssätt måste hjälpa utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna att inkludera begreppet hållbar utveckling i det regionala integrationsarbetet och möjliggöra en kontroll av att framsteg görs. Många olika intressenter måste ha en central roll i planeringen av sådana åtgärder och tillvägagångssätt samtidigt som åtgärder bör vidtas för att eftersträva bästa möjliga styresformer.

7.2 EU:s biståndsenheter har planerat och genomfört utvecklingsprogram för många utvecklingsländer (Meda, Ala, Cards m.fl.). Frågan om hållbar utveckling står alltid i centrum under planeringen av dessa program. Programmen har inte varit så effektiva som EU önskat, men de har ändå bidragit till att sprida idén om att begreppet hållbar utveckling bör inkluderas i initiativen för regional integration.

7.3 Samarbetet mellan EU och Medelhavsländerna förtjänar att särskilt omnämnas, och samarbetsstrategin för EU–Medelhavsländerna har mycket hög prioritet på EU:s utrikespolitiska område. Strategin genomförs i huvudsak genom programmet Meda. Smapprogrammet är ett annat viktigt styrinstrument för åtgärder inom miljöområdet och när det gäller att främja en hållbar utveckling.

7.4 Medaprogrammet har hittills inte levt upp till förväntningarna. Trots att budgetanslagen till Meda II var mer än tillräckliga har man ännu inte lyckats uppnå de målsättningar som fastställdes inför lanseringen av programmet. Även om Smapprogrammet har bidragit till projekt för hållbar utveckling, kännetecknas inte programmet av den kontinuitet som krävs, och det finns därför inte några garantier för att åtgärderna fullföljs. Även om det är svårt att genomföra projekt inom ramen för dessa program, eftersom samarbetet med mottagarländerna uppvisar en rad brister, måste EU:s satsningar – framför allt från kommissionens sida – inriktas direkt på att mobilisera samtliga aktörer som berörs av programmen. EESK anser att kommissionen bör undersöka möjligheten att införa mer flexibla finansieringsbestämmelser som medger stöd till både offentliga aktörer, som kan borga för att mottagarländerna lever upp till sina åtaganden, och privata intressenter, som kan se till att den tekniska sakkunskapen överförs till mottagarländerna.

7.5 I fråga om kontrollen av de framsteg som görs i utvecklingsländerna, de minst utvecklade länderna och partnerländerna i Medelhavsområdet när det gäller att inkludera begreppet hållbar utveckling i det regionala integrationsarbetet, är det särskilt viktigt att lyfta fram de konsekvensanalyser som görs med avseende på hållbar utveckling. På denna punkt instämmer EESK med rådet i att en konsekvensanalys med avseende på hållbar utveckling bör genomföras inför varje nytt frihandelsavtal. Denna ståndpunkt bekräftades i maj 2003 vid Europa-Medelhavskonferensen på Kreta.

7.6 En utvärdering av de åtgärder som vidtas av länder involverade i regionalt integrationsarbete bör också göras med avseende på de indikatorer för hållbar utveckling som fastställts och som nu börjat att tillämpas i EU:s medlemsstater. Även om vi fortfarande befinner oss i ett tidigt skede när det gäller att fastställa och tillämpa dessa indikatorer, kan de ändå ses som en fungerande lösning som gör det möjligt att fastställa ramarna för en framstegsanalys i de berörda länderna.

7.7 Under arbetet med att analysera framstegen i de länder som är involverade i regionalt integrationsarbete är det viktigt att mycket noggrant undersöka om det finns åtgärder som överlappar varandra på grund av att länderna deltar i flera olika regionala integrationsprojekt. Många utvecklingsländer och flera av världens minst utvecklade länder deltar i ett antal regionala integrationsprojekt. Detta kan leda till minskad effektivitet och slöseri med resurser. I samband med att man inkluderar begreppet hållbar utveckling i det regionala integrationsarbetet är det mycket viktigt att se till att dylika konsekvenser minimeras.

7.8 Beträffande finansieringen av åtgärder för hållbar utveckling inom ramen för de regionala integrationsprogrammen stöder EESK Monterrey-avtalet om utvecklingsfinansiering, som innebär en kontinuerlig ökning av anslagen till åtgärder för att främja en hållbar utveckling (5). Uttalandet innehåller krav på att anslagen skall kännetecknas av ökad rörlighet och effektivare användning, så att man kan fastställa villkoren för hur man skall uppnå de målsättningar för utveckling som man kommit överens om på internationell nivå. Dessa målsättningar anges också i FN:s millenniedeklaration (6): att utrota fattigdomen, förbättra de sociala villkoren, höja levnadsstandarden och förbättra miljöskyddet som ett första steg mot att tillgodose behoven för att 2000-talet skall bli ett århundrade med utveckling för alla.

8. Sammanfattning

8.1 Såsom nämns i inledningen skall begreppet hållbar utveckling ses som en övergripande dimension av regional integration och inte som ett komplement. Detta är inte enkelt, men får inte heller betraktas som omöjligt. De målsättningar i denna riktning som fastställts för EU:s åtgärder kan ge betydande resultat. Med hjälp av regionala samarbetsprogram bistår EU utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna, men gemenskapen förmedlar också ett kulturellt, politiskt och socialt budskap. Detta budskap kan sammanfattas i begreppet hållbar utveckling och förverkligas genom bland annat regional integration.

8.2 En viktig fråga för EU på detta område bör vara att lägga grunden för internationellt samarbete. EESK vill här särskilt omnämna samarbetet med FN.

8.3 Förbindelserna mellan FN och EU har utvecklats över tiden via en rad olika samarbetsprojekt. Dessa förbindelser är starka och täcker i stort sett samtliga samarbetsområden. Det är en strategiskt prioriterad fråga för EU, medlemsstaterna och kommissionen att verka för ännu bättre förbindelser med FN.

8.4 Det regionala integrationsarbetet och frågan om hållbar utveckling utgör ett idealiskt område när det gäller att förbättra dessa förbindelser. Med hänsyn till FN:s strategiska inriktning och erfarenhet av frågor som rör hållbar utveckling och EU:s tekniska sakkunskap i fråga om regional integration ställer EESK sig positiv till ett samarbete mellan de två organisationerna i form av projekt för regional och hållbar utveckling som finansieras gemensamt av de bägge organisationerna.

8.5 EU:s avsikt att delta i ett sådant samarbete har redan kommit till uttryck, dels i rådets och kommissionens uttalande i november 2000 om EU:s utvecklingspolitik, dels i dokumentet ”Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – Uppbyggnad av ett effektivt partnerskap med Förenta nationerna när det gäller utveckling och humanitära frågor” (KOM(2001) 231 slutlig av den 2.5.2001).

8.6 När det gäller regional integration måste EU:s samarbetsinriktade program i hög grad fokuseras på olika dimensioner av långsiktig hållbarhet inom ramen för de tre pelarna, det vill säga ekonomisk, social och miljömässig hållbarhet. Det gäller framför allt de program som avser samarbete med utvecklingsländer och världens minst utvecklade länder. EESK kan verksamt bidra till att denna strävan blir framgångsrik genom att i egenskap av ansvarig EU-institution på området se till att dessa frågor tas upp i den diskussion som förs inom det civila samhället.

Bryssel den 2 juni 2004 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Roger BRIESCH

(1) EESK:s yttrande om ”Utarbetandet av en EU-strategi för hållbar utveckling”, EGT C 221, 7.8.2001.

EESK:s yttrande om ”Ett hållbart Europa”, EGT C 48, 21.2.2002.

EESK:s yttrande om ”Strategi för en hållbar utveckling – Signaler till Barcelona”, EGT C 94, 18.4.2002.

EESK:s yttrande om ”Lissabonstrategin och principen om hållbar utveckling: den verkliga utmaningen”, EUT C 95, 23.4.2003.

(2) Toppmötet i Göteborg.

(3) EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Mot ett globalt partnerskap för hållbar utveckling”, (KOM(2002) 82 slutlig), 13.2.2002, EGT C 221, 17.9.2002.

(4) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område.

(5) Förenta nationerna: ”Report of the International Conference on financing for development”, Monterrey, 18–22 mars 2002, A/CONF.198/11.

(6) Förenta nationernas millenniedeklaration, Förenta nationernas millennieförsamling, Generalförsamlingen, A/55/L.2.