KOMMISSIONENS RAPPORT om tillämpningen av gemenskapens regler för statligt stöd till kolindustrin år 2000

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Kolindustrin och marknaden

2.1. Produktion

2.2. Sysselsättning

2.3. Efterfrågan på och handel med kol

3. Situationen i Europeiska unionens kolområden

3.1. Tyskland

3.2. Spanien

3.3. Frankrike

3.4. Förenade kungariket

3.5. Övriga länder

4. Beskrivning av det ekonomiska stödet till kolindustrin

4.1. Tyskland

4.2. Spanien

4.3. Frankrike

4.4. Förenade kungariket

5. Tvister

5.1. Klagomål

5.2. Överklaganden

6. Slutsatser

1. Inledning

I artikel 10 i kommissionens beslut nr 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 om gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin föreskrivs att kommissionen årligen skall lämna en rapport till rådet, Europaparlamentet och den rådgivande kommittén om detta besluts tillämpning.

I denna rapport granskas det ekonomiska stöd som Tyskland, Spanien, Frankrike och Förenade kungariket under år 2000 beviljade sin kolindustri.

Dessa åtgärder kan endast anses vara förenliga med en väl fungerande inre marknad om de bidrar till att förverkliga minst ett av följande mål:

- Att mot bakgrund av kolpriserna på den internationella marknaden göra framsteg mot ekonomisk livskraft för att säkerställa en stegvis sänkning av stödet

- Att lösa sociala och regionala problem i samband med nedläggning eller driftsinskränkning vid produktionsenheter.

- Att bidra till kolindustrins anpassning till miljöskyddsnormer.

I enlighet med artikel 8 i ovannämnda beslut har medlemsstaterna för kommissionen lagt fram sina planer för att modernisera, rationalisera och omstrukturera kolindustrin. Efter att ha granskat dessa planer har kommissionen avgivit yttranden om planernas överensstämmelse med de allmänna och särskilda mål som fastställs i artiklarna 2, 3 och 4 i beslut nr 3632/93/EKSG, bland annat genom besluten av den 13 december 1994 [1], [2] rörande Tyskland och Spanien, beslutet av den 19 juli 1995 [3] rörande Frankrike och beslutet av den 15 november 2000 [4] rörande Förenade kungariket. På grundval av dessa planer för modernisering, rationalisering och omstrukturering har medlemsstaterna i enlighet med artikel 9.1 i beslut nr 3632/93/EKSG anmält allt planerat ekonomiskt stöd för år 2000, på samma sätt som de gjort föregående år. Kommissionen har behandlat dessa stöd i följande beslut:

[1] Beslut 94/1070/EKSG - EGT L 385, 31.12.1994, s. 18. Tyskland har sedan ändrat planen och kommissionen har godtagit dessa ändringar genom sina beslut av den 2 december 1998 (99/270/EKSG - EGT L 109, 27.4.1999, s. 14) och av den 21 december 2000 (ännu inte offentliggjort).

[2] Beslut 94/1072/EKSG - EGT L 385, 31.12.1994, s. 31. Spanien har sedan ändrat planen och kommissionen har godtagit dessa ändringar genom sitt beslut av den 3 juni 1998 (98/637/EKSG - L 303, 13.11.1998, s. 57).

[3] Beslut 95/465/EKSG - EGT L 267, 9.11.1995, s. 46. Se även kapitel 5.2, mål T-156/98. Gruvorna Riccal/Whitemore, Stillingfleet och Wistow kallas även "the Selby Complex".

[4] Beslut 2001/114/EKSG - EGT L 43, 14.2.2001, s. 27

>Plats för tabell>

De stödbelopp som anges i detta dokument är de slutliga siffror som kommissionen har godkänt för år 2000 enligt beslut nr 3632/93/EKSG. Eventuella särskilda åtgärder av skilda slag, t.ex. särskilda sociala förmåner som staten betalar ut på grundval av det särskilda bidrag som avses i artikel 56 i EKSG-fördraget, är inte inräknade. Detta är den femte rapporten som har utarbetats enligt artikel 10 i nämnda beslut, sedan beslutet trädde i kraft den 1 januari 1994.

2. Kolindustrin och marknaden

2.1. Produktion

Kolproduktionen i unionen uppgick år 2000 till 86,6 miljoner ton, vilket är 13,4 miljoner ton mindre än under 1999. Minskningen ligger i linje med de senaste årens tendens, som sannolikt kommer att fortsätta under 2001, då produktionen beräknas uppgå till ungefär 82 miljoner ton.

Tabell 1

Kolproduktion (1000 t)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostats årsstatistik (1992-1999); *=beräkningar

2.2. Sysselsättning

Eftersom rationaliseringarna och driftsinskränkningarna inom kolindustrin har fortsatt i flertalet av producentländerna har antalet anställda minskat ytterligare. Under år 2000 försvann fler än 12 000 arbetstillfällen och antalet sysselsatta uppgick till 92 500. De största minskningarna skedde i Tyskland, där 11 000 arbetstillfällen försvann, och i Spanien (fler än 2 000 arbetstillfällen). När det gäller Förenade kungariket är statistiken mindre tillförlitlig, eftersom driften ofta lejs ut. Under 2001 kommer ytterligare arbetsplatser att försvinna, främst i Tyskland

2.3. Efterfrågan på och handel med kol

Kolleveranserna inom gemenskapen (inklusive nettoimport) uppgick år 2000 till 257 miljoner ton, vilket kan jämföras med 244 miljoner ton 1999. Denna utveckling beror i stor utsträckning på situationen i sektorn för elproduktion, som alltid svarat för den största delen av kolförbrukningen i den europeiska ekonomin (närmare 70 % av den totala förbrukningen).

Tabell 2

Sammanlagda kolleveranser inom gemenskapen (1 000 ton)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostats årsstatistik (1992-1998) och månadsstatistik (1999); * = beräkningar

Kolimporten från tredje land uppgick till mer än 164 miljoner ton under år 2000, vilket kompenserade den minskande produktionen inom gemenskapen. Till skillnad från priset på kolväten var världsmarknadspriset på kol relativt stabilt under år 2000. Det har inte konstaterats några större prishöjningar förrän under det sista kvartalet. Det är också viktigt att påpeka att kol som importerats tredje land gradvis ersätter gemenskapsproducerat kol i vissa marknadssegment, inte bara av ekonomiska skäl, utan även av miljömässiga skäl, eftersom importerat kol ibland är av högre kvalitet och innehåller lägre halter av föroreningar. Sjötransporter av kol medför inte heller några stora miljöproblem. Till skillnad från oljetankfartyg orsakar inte koltransportfartyg stora utsläpp vid haverier eller kollisioner, och de medför dessutom mindre brandrisker.

Tabell 3

Kolimport från tredje land (1 000 t)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostats årsstatistik (1992-1999); * = beräkningar

3. Situationen i Europeiska unionens kolområden

3.1. Tyskland

Tyskland är det främsta kolproducerande landet i Europeiska unionen. Landets kolindustri är huvudsakligen koncentrerad till två kolfält, Ruhrområdet och Saarland. Efter det att de tre tyska kolproducenterna slagits samman [5] (Ruhrkohle AG, Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH), svarar en enda enhet, Deutsche Steinkohle AG, för hela landets kolproduktion. Produktionen sker vid 13 gruvor, som sysselsätter ungefär 57 000 personer, av vilka 25 000 arbetar under jord.

[5] Se även kapitel 5.2, mål T-156/98.

Den 13 mars 1997 slöts ett avtal om den tyska kolindustrins framtid mellan den tyska regeringen, delstaterna Nordrhein-Westfalen och Saarland, fackföreningarna och kolproducenterna. I avtalet föreskrivs att det årliga stödet, som för närvarande uppgår till 9,2 miljarder tyska mark, gradvis skall sänkas och uppgå till 5,5 miljarder 2005. Den federala regeringens finansiering kommer att minska från 7,7 miljarder tyska mark 1998 till 3,8 miljarder 2005. Delstaten Nordrhein-Westfalen skall öka sin andel av finansieringen från 860 miljoner till 1 miljard tyska mark. Liksom tidigare skall den federala regeringen svara för Saarlands stöd. Enligt den plan som bolagen lagt fram skall produktionen minskas med cirka 20 % fram till 2002, och personalstyrkan skäras ned till totalt cirka 56 000 anställda. Produktionen kommer att minskas till 25 miljoner ton 2005. Driften kommer att fortsätta vid tio gruvor och antalet anställda kommer att uppgå till 36 000 personer. Den tyska regeringen har beslutat att skynda på omstruktureringsprocessen eftersom kolpriserna sjunkit och aldrig tidigare varit så låga, och eftersom stålindustrins efterfrågan på mineral och koks minskat. Under år 2000 upphörde driften helt vid tre gruvor (Westfalen, Göttelborn/Reden och Ewald/Hugo) och under 2001 kommer gruvorna Auguste Victoria och Blumenthal/Haard att slås samman. Under 2002 kommer även gruvorna Friedrich Heinrich/Rheinland och Niederberg att slås samman och produktionen kommer att minska till 29 miljoner ton. Efter omstruktureringarna 2002, torde produktionskostnaderna (i 1992 års priser) sjunka till 242 tyska mark per ton kolekvivalent, vilket kan jämföras med 288 tyska mark/ton kolekvivalent 1992. Kostnaden är dock mycket högre än priset på världsmarknaden, som för närvarande är ungefär 80 tyska mark/ton kolekvivalent.

3.2. Spanien

I Spanien sker kolbrytningen vid flera olika kolfält: i Asturien (centrala och västliga delarna), Léon (Bierzo-Villablino, Sabero och norra delarna), Palencia (Guardo och Barruelo), Katalonien (Pirenaica), Teruel (Teruel-Mequinenza) och Sydspanien (Puertollano et Peñarroya). De spanska kolområdena är små, geografiskt inneslutna och i hög grad beroende av gruvdriften. Detta inverkar direkt på möjligheterna till omställning och nyetablering inom industrin, och därigenom även på sysselsättningsnivån. Den spanska gruvplanen har kompletterats med en plan för alternativ utveckling av gruvsamhällena. Produktionen är fördelad på ungefär 58, mestadels privata, företag. Efter det att Endesa nyligen privatiserats är Hunosa (där också Minas de Figaredo ingår sedan 1998) enda undantaget. Det finns ungefär 17 000 anställda, inbegripet underleverantörsverksamhet. Endast åtta företag producerar mer än en miljon ton per år och tio andra producerar mer än 100 000 ton per år. Genom beslut 98/637/EKSG av den 3 juni 1998 godkände kommissionen den andra delen av planen för modernisering, rationalisering och omstrukturering av kolindustrin (som avser åren 1998-2002). I denna plan fastställs en årlig minskning av produktionen som år 2002 inte bör överstiga 14,5 miljoner ton.

3.3. Frankrike

I Frankrike är kolbrytningen numera koncentrerad till kolfälten i Lorraine, där två anläggningar under jord är i drift (Merlebach, som kommer att läggas ned i oktober 2003, och La Houve, som kommer att läggas ned i juli 2005), och i centrala Sydfrankrike, där fem anläggningar finns, av vilka en är under jord (Gardanne, i Provence). 7 973 personer är anställda, av vilka 3 560 arbetar under jord. Det enda gruvföretaget, Charbonnages de France, tillhör den offentliga sektorn. En successiv minskning av produktionskapaciteten pågår sedan flera år främst på grund av ogynnsamma geologiska förhållanden, och mer än 22 000 arbeten försvann mellan 1986 och år 2000. Enligt den nationella kolpakt som arbetsmarknadens parter ingick 1995 skall neddragningen fortsätta fram till 2005, då kolbrytningen i Frankrike skall upphöra slutgiltigt. De svåra sociala och regionala problemen har gjort att den franska regeringen inte kunnat stå fast vid slutdatumet 2002 som anges i beslut nr 3632/93/EKSG. Huvudsaken är emellertid att de franska myndigheterna har tagit konsekvenserna av att den franska kolindustrin helt saknar förutsättningar för att på medellång eller lång sikt bli konkurrenskraftig, och därför beslutsamt inlett de planerade driftsinskränkningarna och nedläggningarna. Enligt Charbonnages de France uppgår produktionskostnaderna till 1 267 franska franc per ton, vilket kan jämföras med marknadspriset som är 275 franska franc. I en rapport som revisionsrätten nyligen utarbetat uppmanas regeringen att utan dröjsmål fortsätta programmet för att lägga ned gruvorna, och det hänvisas till det faktum att 233 miljarder franska franc betalats ut mellan åren 1970 och 2000.

3.4. Förenade kungariket

Under många år var Förenade kungariket den största kolproducenten i Europeiska unionen. Sektorn har genomgått en drastisk omstrukturering, i synnerhet i samband med privatiseringen av British Coal Corporation under 1994. Antalet stora gruvor i drift minskade från 241 under 1976 till nuvarande 18. Därutöver finns ett femtiotal mindre gruvor (med färre än 100 anställda) och ett varierande antal dagbrott. Under samma period minskade antalet gruvarbetare från mer än 300 000 till ungefär 11 500 (fler än 8 000 under jord), och produktionen minskade från 125 miljoner ton till mindre än 32 miljoner ton.

Efter det att privatiseringen av British Coal Corporation avslutades den 31 december 1994 finns endast privata företag inom kolindustrin i Förenade kungariket. Det största av dem är RJB Mining (med totalt 13 gruvor: Clipstone, Daw Mill, Ellington, Harworth, Kellingley, Maltby, Rotherham Prince of Wales, Riccal/Whitemore Mine, Rossington, Stillingfleet Combine, Thoresby, Welbeck och Wistow Mine [6]), medan Betws Anthracite, Hatfield Coal Company, Goire Tower Anthracite Company, Scottish Coal och Blenkinsopp Collieries driver varsin gruva. Celtic Energy driver flera dagbrott. Tack vare att driften koncentrerats till de mest produktiva gruvorna och det gjorts intensiva och kontinuerliga insatser för att förbättra lönsamheten ligger företagens produktionskostnader nu ganska nära världsmarknadspriset. Produktiviteten har ökat avsevärt, men de inhemska företagen är nu utsatta för konkurrens från importerat kol och framför allt gas. Förutom att priset är konkurrenskraftigt har det importerade kolet ofta lägre svavelhalt, vilket gör att de elproducerande företagen får lättare att klara de stränga utsläppsgränserna. Den importerade gasen avger inte bara mindre föroreningar, utan får i gaskombiverk (CCGT) en verkningsgrad på över 50 % vid omvandlingen av värmeenergi till el, och den är därmed mera ekonomisk. Under 1999 och 2000 blev situationen alltmer kritisk till följd av den allmänna sänkningen av kolpriset på de internationella marknaderna och det brittiska pundets höga kurs. Samtidigt kunde det väntas att situationen skulle förvärras ytterligare till följd av att det inom kort återigen skulle kunna beviljas nya tillstånd för att bygga gasverk. Den brittiska regeringen, som ansåg att svårigheterna inom den nationella utvinningsindustrin var konjunkturbetingade och att det fortfarande fanns möjligheter att åter nå tillräcklig lönsamhet på medellång sikt, anmälde genom en skrivelse av den 26 juli 2000 en plan för modernisering, rationalisering och omstrukturering av kolindustrin, liksom en stödplan kallad "UK Coal Operating Aid Scheme", för perioden 17 april 2000-23 juli 2002. Den 15 november 2000 godkände Europeiska kommissionen denna plan för modernisering, rationalisering och omstrukturering av den nationella kolindustrin, som omfattar ekonomiskt stöd till företag inom sektorn på högst 110 miljoner brittiska pund. Samtidigt meddelade handels- och industriministern (Secretary of State for Trade and Industry) att man skulle överge politiken att begränsa antalet tillstånd för att bygga nya gasverk, så att sex nya anläggningar skulle kunna byggas.

[6] Gruvorna Riccal/Whitemore, Stillingfleet och Wistow kallas även "the Selby Complex".

3.5. Övriga länder

Kolproduktionen upphörde 1992 i Belgien och 1994 i Portugal. Inget annat land i Europeiska unionen har någon produktion av betydelse.

4. Beskrivning av det ekonomiska stödet till kolindustrin

I denna rapport behandlas de åtgärder som anges i artikel 1 i beslut nr 3632/93/EKSG, dvs. följande:

- Varje åtgärd eller ingrepp, direkt eller indirekt, från de myndigheternas sida, förknippad med produktion, marknadsföring och utrikeshandel, och som ger kolföretagen en ekonomisk fördel genom att minska de kostnader som de normalt skulle tvingats bära, även om det inte innebär någon belastning på offentliga budgetar.

- Användningen av avgifter som myndigheterna har gjort obligatoriska, och som kommer kolindustrin till godo, direkt eller indirekt, utan att någon åtskillnad görs mellan stöd beviljat av staten och stöd beviljat av offentliga eller privata organ som utses av staten att förvalta detta.

- Eventuella inslag av stöd som ingår i medlemsstaternas finansieringsåtgärder för kolföretag i den mån de inte kan betraktas som tillskott av riskkapital till ett företag på normala marknadsekonomiska villkor.

I denna rapport följs den indelning av stödet som fastställs i artiklarna 3-7 i beslut nr 3632/93/EKSG, vilket innebär att det görs åtskillnad mellan driftstöd, stöd till driftsinskränkning, stöd för att täcka extraordinära kostnader, stöd till forskning och utveckling och stöd till miljöskydd.

Innan kommissionen har godkänt en ansökan om tillstånd enligt artikel 9 i beslut nr 3632/93/EKSG har den kontrollerat att den berörda medlemsstaten lämnat alla obligatoriska uppgifter, och sedan på grundval av dessa kontrollerat att åtgärden överensstämmer med de mål och allmänna kriterier som anges i artikel 2 i beslutet samt att bestämmelserna iakttas, bland annat följande:

- Stöd som beviljas enligt artikel 3 i ovan nämnda beslut får inte överstiga skillnaden mellan produktionskostnaden och priset på världsmarknaden. Kol får inte saluföras till ett pris som är lägre än priset på kol av motsvarande kvalitet producerat i tredje land. Stödet får inte leda till snedvridning av konkurrensen mellan förbrukare. Principen om årlig korrigering skall gälla.

- När det gäller stöd som beviljas enligt artikel 4 i ovan nämnda beslut skall en plan för avveckling eller inskränkning av driften läggas fram och följas.

- Stöd som beviljas enligt artikel 5 i ovan nämnda beslut får inte överstiga de kostnader det är avsett att täcka. Det skall helt och hållet inskränka sig till de kostnader som uttryckligen anges i bilagan till beslut 3632/93/EKSG.

I enlighet med artikel 2.1 andra strecksatsen i beslut nr 3632/93/EKSG har kommissionen vid bedömningen av stödet tagit hänsyn till att det är nödvändigt att i största möjliga utsträckning mildra de sociala och regionala konsekvenserna av gruvindustrins omstrukturering. Kommissionen har samtidigt kontrollerat att stödet är förenligt med en väl fungerande inre marknad.

Genom att fördela det totala stöd som medlemsstaterna beviljat mellan de olika stödkategorierna får man en ganska klar uppfattning om den kolpolitik som förs på nationell nivå och om hur långt moderniseringen, rationaliseringen och omstruktureringen av kolindustrin nått. Såsom tidigare nämnts är eventuella särskilda åtgärder av skilda slag, t.ex. särskilda sociala förmåner som staten betalar ut med grund i det särskilda bidrag som avses i artikel 56 i EKSG-fördraget, inte inräknade.

Tabell 4

Godkänt stöd under perioden 1994-2000

>Plats för tabell>

Uppgifterna anges i miljoner ecu/euro. Det statliga stödet har godkänts i nationell valuta och omräknats till ecu/euro enligt den genomsnittliga växelkursen för det aktuella budgetåret.

*: Stöd som beviljats enligt artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG.

**: Stöd som beviljats enligt artikel 4 i beslut nr 3632/93/EKSG.

***: Ärvda åtaganden enligt beslut nr 2064/86/EKSG och stöd som har beviljats enligt artiklarna 5-7 i beslut nr 3632/93/EKSG.

Jämfört med 1994 kan man konstatera att stödet per ton utvunnet kol minskat, åtminstone gäller detta driftsstödet. Detta ligger i linje med den princip om gradvis sänkning av stödet som fastställs i beslut nr 3632/93/EKSG. Däremot innebär det ökande stödet till driftsinskränkning att det totala stödbeloppet ökar, vilket skymmer det verkliga resultatet. Målet att få gemenskapens kolindustri kommersiellt konkurrenskraftig på världsmarknaden tycks bli allt mindre realistiskt, trots producentföretagens stora tekniska och organisatoriska ansträngningar att öka produktiviteten. Det finns två huvudorsaker till denna situation. Den första är att de mest lättillgängliga fyndigheterna gradvis uttöms, vilket gör att malmen måste brytas under allt svårare geologiska förhållanden och på allt större djup (i vissa fall mer än 1 500 meter). Till detta kommer hårdare regler i fråga om hälso- och säkerhetsaspekter i gruvorna och i fråga om miljöskydd, vilket har lett till högre kostnader. Produktionskostnaden för den aktuella perioden har därför inte minskat som beräknat. För det andra har världsmarknadspriset på kol av olika skäl sjunkit kraftigt på senare år. Bland annat har flera producentländer utanför Europa, som redan är etablerade på världsmarknaden, infört effektivare kolbrytningsmetoder och dessutom underlättas brytningen där av mer gynnsamma geologiska förhållanden. Andra producentländer (t.ex. Kina, som tidigare enbart producerade för hemmamarknaden) har börjat exportera kol och för en aggressiv handelspolitik. Slutligen befinner sig andra traditionella exportländer - främst Indonesien och Sydafrika - i ett särskilt konjunkturläge som kännetecknas av mer eller mindre kraftig nedskrivning av den inhemska valutan och ett trängande behov av hårdvaluta.

Sammanfattningsvis har skillnaden mellan produktionskostnaderna för gemenskapens kolindustri och världsmarknadspriset på kol (som är den främsta beräkningsgrunden för beviljande av statligt stöd) ökat under senare år istället för att minska, såsom förhoppningen var.

I praktiken har den enda minskningen av betydelse noterats i Portugal, där gruvdriften upphörde i slutet av 1994, och i Förenade kungariket, där det fortfarande finns omfattande gruvbrytning, men där produktionen minskats drastiskt och endast de mest lönsamma gruvorna är kvar i drift. Man bör uppmärksamma situationen i Frankrike, där det planeras att gruvdriften skall ha upphört helt 2005. I Tyskland och Spanien, där man ännu inte fattat något definitivt beslut, tycks strategin för en gradvis avveckling snarast ha sin grund i oron för sociala problem och hänsynen till regional sammanhållning, än i en realistisk syn på den egna kolindustrins möjligheter att uppnå ekonomisk balans.

Nedan beskrivs närmare de stöd som de olika medlemsstaterna beviljat.

4.1. Tyskland

Tysklands ekonomiska stöd till kolindustrin enligt artiklarna 3 och 4 i beslut nr 3632/93/EKSG utgörs från och med budgetåret 1996 endast av stöd till kokskol avsett för stålindustrin, stöd till ångkol avsett för elproduktion samt stöd till Bergmannsprämie. Stödet skall täcka skillnaden mellan produktionskostnaderna och det försäljningspris som fritt avtalats med hänsyn till de villkor som gäller på världsmarknaden för kol av motsvarande kvalitet från länder utanför EU. Följaktligen måste den produktion som är avsedd för hushållens och industrins förbrukning säljas till priser som täcker produktionskostnaderna. Kommissionen har godkänt stöden med beaktande av de sociala och regionala följderna av kolindustrins omstrukturering. Arbetslösheten är mycket högre i de drabbade områdena än i landet i övrigt. Områdena får också i stor utsträckning stöd från strukturfondernas mål 2. Stödet har förts upp i den federala budgeten och är därmed i överensstämmelse med bestämmelserna i artikel 2.2 i beslut nr 3632/93/EKSG.

4.1.1. År 2000

För år 2000 godkände kommissionen (enligt artiklarna 3-5 i beslut nr 3632/93/EKSG) stöd till kolindustrin på 9 180 miljoner tyska mark (4 693,7 miljoner euro), som fördelar sig på följande sätt:

- a) Ett driftsstöd enligt artikel 3 i beslutet på 3 847 miljoner tyska mark (1 966,9 miljoner euro).

- b) Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på 3 138 miljoner tyska mark (1 604,4 miljoner euro).

- c) Ett stöd enligt artikel 3 i beslutet, knutet till systemet för att behålla arbetskraft i gruvor under jord (Bergmannsprämie), som uppgår till 71 miljoner tyska mark (36,3 miljoner euro).

- d) Ett stöd enligt artikel 5 i beslutet för att täcka extraordinära kostnader, som uppgår till 2 124 miljoner tyska mark (1 086 miljoner euro).

Det stöd som anges i punkt a, som uppgår till 3 847 miljoner tyska mark, var avsett att täcka skillnaden mellan produktionskostnaderna och försäljningspriset på världsmarknaden för kol av motsvarande kvalitet från tredje land. Stödet skulle endast täcka förluster i de produktionsområden som uppfyller kriterierna när det gäller framsteg mot ekonomisk livskraft på medellång sikt, som anges i artikel 2.1 första strecksatsen och i artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG.

Det stöd till driftsinskränkning på 3 138 miljoner tyska mark som nämns i punkt b har betalats ut till anläggningarna Westfalen, Göttelborn/Reden och Ewald/Hugo, som lades ned år 2000, anläggningarna Auguste Victoria och Blumenthal/Haard, som skall slås samman och delvis läggas ned under 2001 samt anläggningarna Friedrich Heinrich/Rheinland och Niederberg där samma åtgärder skall vidtas 2002. Stödet kommer även att täcka de förluster som uppstått vid anläggningar som skall läggas ned efter 2002.

Det stöd på 71 miljoner tyska mark som avses i punkt c och som är avsett att finansiera den tyska kolindustrins Bergmannsprämie, dvs. 10 tyska mark per arbetspass under jord, är ett incitament för att uppmuntra kvalificerad personal att arbeta under jord och för att bidra till en rationalisering av produktionen. Det täcker indirekt en del av skillnaden mellan produktionskostnaderna och de beräknade intäkterna. Genom detta stöd minskas produktionskostnaderna och det måste således prövas enligt artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG.

Det stöd för att täcka extraordinära kostnader som anges i punkt d och som uppgår till 2 124 miljoner tyska mark är avsett att täcka de kostnader som uppstått eller uppstår till följd av omstruktureringen och som inte hänger samman med den löpande produktionen (ärvda åtaganden), såsom sociala förmåner för arbetstagare som tvingas förtidspensioneras, andra extraordinära utgifter, leverans av gratis kol till arbetstagare som förlorar arbetet till följd av omstrukturering och rationalisering samt utbetalning av pensioner och bidrag utöver det lagstadgade pensionssystemet till arbetstagare som förlorar arbetet till följd av omstrukturerings- och rationaliseringsåtgärder samt till arbetstagare som hade rätt till sådana utbetalningar före omstruktureringarna. Ur teknisk och ekonomisk synpunkt är stödet avsett att täcka sådant extra säkerhetsarbete under jord som krävs på grund av omstruktureringen samt extraordinära värdeminskningar som uppstått genom att industrin omstrukturerats. Detta stöd har beviljats enligt artikel 5 i beslut nr 3632/93/EKSG och anges uttryckligen i punkt II a-d, f och k i bilagan till beslutet.

Höjningen av beloppet jämfört med föregående år innan beror på att tre produktionsanläggningar (Westfalen, Göttelborn/Reden och Ewald/Hugo), som redan nämnts, lades ned under året.

4.1.2. År 2001

För 2001 har kommissionen (enligt artiklarna 3-5 i beslut nr 3632/93/EKSG) godkänt stöd till kolindustrin på 8 129 miljoner tyska mark (4 156,3 miljoner euro). Stödet godkändes genom samma beslut som stödet för år 2000 och det anges därför här trots att det inte gäller det aktuella året. Stödet skall täcka de kostnadskategorier som redan nämnts och fördelar sig på följande sätt:

- a) Ett driftstöd enligt artikel 3 i beslutet på 3 433 miljoner tyska mark (1 755,3 miljoner euro).

- b) Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på 1 889 miljoner tyska mark (965,8 miljoner euro).

- c) Ett stöd enligt artikel 3 i beslutet, knutet till systemet för att behålla arbetskraft i gruvor under jord (Bergmannsprämie), som uppgår till 67 miljoner tyska mark (34,2 miljoner euro).

- d) Ett stöd enligt artikel 5 i beslutet för att täcka extraordinära kostnader, som uppgår till 2 740 miljoner tyska mark (1 400,9 miljoner euro).

4.2. Spanien

För år 2000 godkände kommissionen stöd till kolindustrin (enligt artiklarna 3-5 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 186 541 miljoner pesetas (1 121,1 miljoner euro). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- a) Ett driftstöd enligt artikel 3 i beslutet på 48 696 miljoner pesetas (292,7 miljoner euro).

- b) Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på 67 484 miljoner pesetas (405,6 miljoner euro).

- c) Ett stöd enligt artikel 5 i beslutet på 55 209 miljoner pesetas (331,8 miljoner euro), avsett att finansiera extraordinära sociala utgifter för arbetare som förlorat arbetet till följd av modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning inom den spanska kolindustrin

- d) Ett stöd för extraordinära utgifter enligt artikel 5 i beslutet på 15 152 miljoner pesetas (91 miljoner euro), avsett att täcka tekniska kostnader för nedläggning av gruvor till följd av åtgärder för modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkningar inom den spanska kolindustrin.

Driftstödet på 48 696 miljoner pesetas i punkt a är avsett att täcka rörelseförluster för 42 kolföretag som år 2000 stod för en sammanlagd produktion på 11,1 miljoner ton. Spanien anmälde produktionskostnaderna under 1998 för dessa företag för att visa kostnadsutvecklingen under perioden 1994-1998. Under den aktuella perioden kan man konstatera att priset sjunkit med 16,4 % (i 1992 års priser). Under år 2000 räknar man med att priset skall sjunka med ytterligare ca 11 %. Stöd som beviljats för att täcka företagens eller produktionsenheternas produktionskostnader liksom stöd som beviljats enligt artiklarna 3 och 4 är avsett att täcka hela eller delar av skillnaden mellan produktionskostnaderna och det försäljningspris som parterna fritt avtalat med hänsyn till de villkor som gäller på världsmarknaden.

Det stöd till driftsinskränkning som nämns i punkt b (67 484 miljoner pesetas) är avsett att med 56 121 miljoner pesetas respektive 4 940 miljoner täcka rörelseförluster för företagen Hunosa och Mina de la Camocha SA, liksom rörelseförluster för fjorton andra företag [7] på 6 423 miljoner pesetas. Dessa sexton företag har en total produktionskapacitet på omkring 3,5 miljoner ton [8].

[7] 636 miljoner spanska pesetas (3 822 436,98 euro) till ENDESA:s gruvor under jord, 322 miljoner spanska pesetas (1 935 258,98 euro) till ENCASUR:s gruvor under jord, 903 miljoner spanska pesetas (5 427 139,3 euro) till Antracitas de Guillón, 681 miljoner spanska pesetas (4 092 892,43 euro) till Coto Minero Jove S.A., 83 miljoner spanska pesetas (498 840,05 euro) till Inversiones Terrales-Plácido Ubeda, 154 miljoner spanska pesetas (925 558,64 euro) till Industrial y Comercial Minera (INCOMISA), 52 miljoner spanska pesetas (312 526,29 euro) till Mina Escobal, 356 miljoner spanska pesetas (2 139 603,09 euro) till Minas de Escucha, 118 miljoner spanska pesetas (709 194,28 euro) till Minas de Valdeloso S.L., 445 miljoner spanska pesetas (2 674 503,86 euro) till Promotora de Minas de Carbón S.A., 189 miljoner spanska pesetas (1 135 912,88 euro) till Virgilio Riesco S.A., 600 miljoner spanska pesetas (3 606 072,27 euro) till företagsgrupperna Picadin, Pontedo och Arbas (UMINSA), 853 miljoner spanska pesetas (5 126 633,25 euro) till företagsgruppen María (Minero Siderúrgica de Ponferrada S.A.), och 1 029 miljoner spanska pesetas (6 184 414,55 euro) till företagsgruppen Escandal (Coto Minero del Sil S.A.).

[8] Ett litet antal företag inom den spanska kolindustrin, som svarar för en produktion på nästan en halv miljon ton, får inget statligt stöd. Vissa företag som driver flera gruvor får statligt stöd enligt både artiklarna 3 och 4.

Det stöd på 55 209 miljoner pesetas som nämns under punkt c är avsett att täcka bidrag till arbetstagare som förtidspensionerats eller som friställs till följd av genomförandet av planen för att modernisera, rationalisera, omstrukturera och inskränka driften i den spanska kolindustrin. En del av stödet (36 634 miljoner pesetas) är avsett för företaget Hunosa, och skall täcka kostnaderna för förtidspensioneringen av de arbetstagare som slutade före den 31 december 1999. Återstoden (18 575 miljoner pesetas) skall täcka bidragen till arbetstagare som slutar arbeta i andra företag på grund av åtgärder för modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning.

Det stöd på 15 152 miljoner pesetas som nämns i punkt d är avsett att täcka värdeminskningen av fasta tillgångar i kolföretag som helt eller delvis skall avvecklas, och övriga extraordinära kostnader som uppstått vid den successiva avvecklingen i samband med omstruktureringen av kolindustrin. En del av stödet (5 193 miljoner pesetas) går till företaget Hunosa. Återstoden (9 959 miljoner pesetas) är avsett för andra företag som genomför omstruktureringar eller driftsinskränkningar.

4.3. Frankrike

Det har förts långa och svåra förhandlingar mellan Europeiska kommissionen och de behöriga franska myndigheterna om de statliga stödet till kolindustrin under åren 1997-2000, eftersom det råder oenighet om hur man skall betrakta vissa lån som tagits upp av företaget Charbonnages de France, det enda nationella företaget inom kolsektorn. Kommissionen konstaterade att det stöd som Frankrike anmält, som utgjordes av direkta bidrag från den allmänna statsbudgeten och kapitaltillskott från särskilt konto i statskassan, inte var tillräckligt för att täcka rörelseförlusterna i den löpande produktionen. Enligt en skrivelse från de franska myndigheterna av den 25 mars 1998 har den resterande förlusten i den löpande produktionen täckts av lån som Charbonnages de France tagit på kapitalmarknaden.

I en formell underrättelse av den 26 juli 1999 till Frankrike [9] konstaterade kommissionen att de förmånliga villkoren för upptagandet av lånet och de nära banden mellan Charbonnages de France och den franska staten innebar en underförstådd garanti från den franska statens sida för lånen som företaget tagit upp. Utan denna garanti skulle företagets svåra ekonomiska situation och planerna på att en nedläggning av all verksamhet 2005 gjort det mycket mer besvärligt och kostsamt att fortsätta driften. Kommissionen ansåg därför att dessa lån utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 1 i beslut nr 3632/93/EKSG.

[9] EGT C 280, 2.10.1999, s. 3.

Frankrike bekräftade kommissionens ställningstagande i en skrivelse av den 26 oktober 1999 och uppgav att de lån som tagits upp av Charbonnages de France kunde anses ha tagits på den franska statens vägnar, eftersom den franska staten kommer att ta över företagets skuld då det upplöses 2005, efter det att gruvdriften avvecklats. Den del av lånen som tagits upp av Charbonnages de France för att täcka rörelseförluster under 1997, 1998 och 1999 vilka inte täcks av direkta stöd eller kapitaltillskott utgör därför stöd i den mening som avses i artikel 1 i beslut nr 3632/93/EKSG, och har förts upp som sådant i statsbudgeten. Det är därför som uppgifterna för åren 1997, 1998 och 1999 har tagits med trots att de inte gäller det aktuella året.

4.3.1. År 1997

För 1997 godkände kommissionen stöd till kolindustrin (enligt artiklarna 4 och 5 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 6 323 miljoner franska franc (956,2 miljoner euro). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på högst 2 454 miljoner franska franc (371,1 miljoner euro), som är avsett att täcka rörelseförluster. Detta stöd skall kompensera skillnaden mellan produktionskostnaderna och det försäljningspris som parterna frivilligt avtalat med hänsyn till de villkor som gäller på världsmarknaden för kol av liknade kvalitet från tredje land. Detta stöd inbegrips i företagets plan för driftsinskränkning, enligt vilken driften skall vara helt nedlagd 2005.

- Ett stöd för att täcka extraordinära kostnader enligt artikel 5 i beslutet på högst 3 869 miljoner franska franc (585,1 miljoner euro), som fördelar sig på följande sätt:

- 631 miljoner franska franc för betalning av sociala förmåner i samband med pensioneringen av arbetstagare som ännu ej uppnått sin lagstadgade pensionsålder.

- 154 miljoner franska franc för betalning av andra extraordinära kostnader för arbetstagare som friställts till följd av omstruktureringar och rationaliseringar.

- 47 miljoner franska franc för resterande kostnader till följd av skattemässiga, juridiska och administrativa åtgärder.

- 143 miljoner franska franc för extraarbete som blivit nödvändigt på grund av omstruktureringar.

- 10,7 miljoner franska franc för resterande kostnader för gruvanläggningar som tidigare varit i drift.

- 73 miljoner franska franc för extraordinära värdeminskningar som uppstått genom omstrukturering av industrin.

- 2 811 miljoner franska franc för höjning av avgifterna utöver det lagstadgade systemet för att täcka de sociala kostnaderna som uppstått genom minskning av antalet betalande till följd av omstruktureringen.

4.3.2 År 1998

För 1998 godkände kommissionen stöd till kolindustrin (enligt artiklarna 4 och 5 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 6 592 miljoner franska franc (998,6 miljoner euro). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- Ett stöd till driftsinskränkning på högst 2 533 miljoner franska franc (383,7 miljoner euro), avsett att täcka rörelseförluster.

- Ett stöd för betalning av extraordinära kostnader på högst 4 059 miljoner franska franc (614,9 miljoner euro) som fördelar sig på följande sätt:

- 731 miljoner franska franc för betalning av sociala förmåner i samband med pensioneringen av arbetstagare som ännu ej uppnått sin lagstadgade pensionsålder.

- 244 miljoner franska franc för betalning av andra extraordinära kostnader för arbetstagare som friställts till följd av omstruktureringar och rationaliseringar.

- 67 miljoner franska franc för resterande kostnader till följd av skattemässiga, juridiska och administrativa åtgärder.

- 198 miljoner franska franc för extraarbete som blivit nödvändigt på grund av omstruktureringar.

- 7 miljoner franska franc för resterande kostnader för gruvanläggningar som tidigare varit i drift.

- 45 miljoner franska franc för extraordinära värdeminskningar som uppstått genom att industrin omstrukturerats.

- 2 767 miljoner franska franc för höjning av avgifterna utöver det lagstadgade systemet för att täcka de sociala kostnaderna som uppstått genom minskning av antalet betalande till följd av omstruktureringen.

4.3.3 År 1999

För 1999 godkände kommissionen stöd till kolindustrin (enligt artiklarna 4 och 5 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 6 459 miljoner franska franc (984,7 miljoner euro). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- Ett stöd till driftsinskränkning på högst 2 324 miljoner franska franc (354,3 miljoner euro), avsett att täcka rörelseförluster.

- Ett stöd för betalning av extraordinära kostnader på högst 4 135 miljoner franska franc (630,4 miljoner euro) som fördelar sig på följande sätt:

- 837 miljoner franska franc för betalning av sociala förmåner i samband med pensioneringen av arbetstagare som ännu ej uppnått sin lagstadgade pensionsålder.

- 157 miljoner franska franc för betalning av andra extraordinära kostnader för arbetstagare som friställts till följd av omstruktureringar och rationaliseringar.

- 86 miljoner franska franc för resterande kostnader till följd av skattemässiga, juridiska och administrativa åtgärder.

- 246 miljoner franska franc för extraarbete som blivit nödvändigt på grund av omstruktureringar.

- 12 miljoner franska franc för resterande kostnader för gruvanläggningar som tidigare varit i drift.

- 45 miljoner franska franc för extraordinära värdeminskningar som uppstått genom att industrin omstrukturerats.

- 2 752 miljoner franska franc för höjning av avgifterna utöver det lagstadgade systemet för att täcka de sociala kostnaderna som uppstått genom minskning av antalet betalande till följd av omstruktureringen.

4.3.4 År 2000

För år 2000 godkände kommissionen stöd till kolindustrin (enligt artiklarna 4 och 5 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 6 627 miljoner franska franc (1 010,3 miljoner euro). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- Ett stöd till driftsinskränkning på högst 2 336 miljoner franska franc (356,1 miljoner euro), avsett att täcka rörelseförluster.

- Ett stöd till driftsinskränkning på högst 220 miljoner franska franc (33,5 miljoner euro) avsett att täcka räntor under år 2000 för den del av Charbonnages de Frances lån under 1997, 1998 och 1999, som skall kompensera rörelseförlusterna under dessa år och som inte täcks av direkta bidrag eller kapitaltillskott.

- Ett stöd för betalning av extraordinära kostnader på högst 4 071 miljoner franska franc (620,6 miljoner euro) som fördelar sig på följande sätt:

- 870 miljoner franska franc för betalning av sociala förmåner i samband med pensioneringen av arbetstagare som ännu ej uppnått sin lagstadgade pensionsålder.

- 70 miljoner franska franc för betalning av andra extraordinära kostnader för arbetstagare som friställts till följd av omstruktureringar och rationaliseringar.

- 83 miljoner franska franc för resterande kostnader till följd av skattemässiga, juridiska och administrativa åtgärder.

- 331 miljoner franska franc för extraarbete som blivit nödvändigt på grund av omstruktureringar.

- 10 miljoner franska franc för resterande kostnader för gruvanläggningar som tidigare varit i drift.

- 45 miljoner franska franc för extraordinära värdeminskningar som uppstått genom omstrukturering av industrin.

- 2 662 miljoner franska franc för höjning av avgifterna utöver det lagstadgade systemet för att täcka de sociala kostnader som uppstått genom minskning av antalet betalande till följd av omstruktureringen.

4.4. Förenade kungariket

För år 2000 och inom ramen för stödplanen "UK Coal Operating Aid Scheme", som nämns i punkt 3.4, har kommissionen godkänt stöd till kolindustrin (enligt artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 86,9 miljoner brittiska pund (142,7 miljoner euro). Stödet är avsett att täcka skillnaden mellan produktionskostnaderna och försäljningspriset på världsmarknaden för kol av liknande kvalitet från tredje land.

Ovannämnda stöd har betalats ut till följande gruvor:

- 17,463 miljoner brittiska pund till Longannet som drivs av Mining (Scotland) Ltd.

- 13,560 miljoner brittiska pund till Maltby, som drivs av RJB Mining Plc.

- 3,207 miljoner brittiska pund till Rossington, som drivs av RJB Mining Plc.

- 14,722 miljoner brittiska pund till Harworth, som drivs av RJB Mining Plc.

- 23,187 miljoner brittiska pund till Selby, som drivs av RJB Mining Plc.

- 3,932 till Hatfield, som drivs av Hatfield Coal Company Ltd.

- 0,470 miljoner brittiska pund till Blenkinsopp, som drivs av Blenkinsopp Collieries Ltd.

- 0,870 miljoner brittiska pund till Betws, som drivs av Betws Anthracite Co.

- 3,589 miljoner brittiska pund till Tower, som drivs av Tower Colliery Ltd.

- 1,364 miljoner brittiska pund till två dagbrott som drivs av H.J. Banks & Co. Ltd.

- 1,321 miljoner brittiska pund till ett antal dagbrott som drivs av Ward Brothers Mining Ltd.

- 2,978 miljoner brittiska pund till ett antal dagbrott som drivs av Celtic Energy Ltd.

- 0,280 miljoner brittiska pund till övriga ändamål.

5. Tvister

Det uppstod inte några nya tvister under det aktuella året. Nedan anges situationen när det gäller de ärenden som är under behandling.

5.1. Klagomål

Den 26 augusti 1997 mottog kommissionen ett klagomål (ref. 97/4717) från fem franska företag [10], däribland Thion & Cie, beträffande det statsägda företaget Charbonnages de France. Enligt klagomålet förekommer oegentligheter när det gäller det statliga stöd som utgått till sistnämnda företag. Kommissionen fann att klagomålet inte var uppenbart ogrundat, och skickade den 20 januari 1999 en formell underrättelse [11] till den franska regeringen, enligt artikel 88 i EKSG-fördraget beträffande det statliga stöd som utbetalats sedan 1994, dvs. både det stöd som avsatts för åren 1994-1996 och som godkänts av kommissionen i vederbörlig ordning [12] och stödet för 1997 och 1998. Den franska regeringen svarade på denna skrivelse den 8 april 1999. Då kommissionen godkände dessa stöd meddelade den att den kommer att fatta beslut senare när det gäller beloppen på 35 miljoner franska franc för 1997 och på 45 miljoner franska franc för varje år under perioden 1998-2000.

[10] Thion & Cie, Maison Balland Brugneaux, Société Nouvelle Vinot Postry, Établissements Lekieffre, Charbogard.

[11] EGT C 99, 10.4.1999, s. 9.

[12] Beslut 95/465/EKSG (budgetåret 1994), beslut 95/579/EKSG (budgetåret 1995) och beslut 96/458/EKSG (budgetåret 1996).

5.2. Överklaganden

Det brittiska företaget RJB Mining Plc har överklagat följande beslut som kommissionen fattat till Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt:

- Mål T-110/98 gällande beslut 98/687/EKSG av den 10 juni 1998 om godkännande av statligt stöd till den tyska kolindustrin under 1997. I sin dom av den 9 september 1999 underkände domstolen två av de punkter som käranden stödde sin talan på och uppmanade parterna att lämna sina synpunkter på det fortsatta förfarandet (domstolsbeslut).

Genom en skrivelse till domstolen av den 8 november 1999 överklagade käranden domstolsbeslutet av den 9 september 1999 (Mål C-427/99P) [13].

[13] EGT C 20, 22.1.2000, s. 14.

I det fortsatta förfarandet efter domstolsbeslutet avvisade domstolen genom ett beslut av den 25 juli 2000 denna överklagan med hänvisning till att den uppenbart helt saknade rättslig grund.

Genom en skrivelse av den 9 oktober 2000 överklagande käranden även beslutet av den 25 juli 2000 (mål C-371/00P).

- Mål T-111/98 gällande besluten 98/635/EKSG, 98/636/EKSG och 98/637/EKSG av den 3 juni 1998 om godkännande av statligt stöd till den spanska kolindustrin för åren 1994-1998. Ärendet har ajournerats i väntan på dom i målet C-427/99P.

- Mål T-156/98 gällande beslutet av den 29 juni 1998 om godkännande av företaget RAG AG:s förvärv av Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH. Den 31 januari 2001 upphävde domstolen nämnda beslut eftersom den ansåg att kommissionen inte gjort en tillräcklig bedömning av det icke-anmälda statliga stödets eventuella konsekvenser på den ekonomiska och kommersiella situationen. Enligt käranden hade stödet bestämts med hänsyn till förvärvspriset, som symboliskt fastställts till 1 tysk mark och som inte återspeglade de överlåtna företagens verkliga värde [14].

[14] Den 4 februari 2000 skickade kommissionen en formell underrättelse i denna fråga till den tyska regeringen. Den tyska regeringen svarade den 5 maj 2001 där den vidhöll att verksamheten inte inbegrep något statligt stöd utom det som varje år anmäls. En oberoende undersökning som genomförts av ING-BARINGS lämnades som underlag.

- Målen T-12/99 och T-63/99 (förenade mål under det muntliga förfarandet och för dom) gällande beslut 1999/270/EKSG av den 2 december 1998 om godkännande av statligt stöd till den tyska kolindustrin under 1998 respektive beslut 1999/299/EKSG av den 22 december 1998 om godkännande av statligt stöd till den tyska kolindustrin under 1999. De två ärendena behandlas för närvarande i domstolen.

- Mål T-64/99 - Passivitetstalan (artikel 35 i EKSG-fördraget). Kommissionen har inte fattat något beslut när det gäller kärandens talan om undersökning av ett icke-anmält statligt stöd som de tyska myndigheterna skall ha beviljat vid RAG AG:s övertagande av Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH. Ärendet lämnat utan åtgärd (den 25 juli 2000).

- Mål T-170/99 gällande beslut 1999/451/CECA av den 4 maj 1999 om godkännande av statligt stöd till den spanska kolindustrin under 1999. Ärendet har ajournerats i väntan på dom i målet C-427/99P.

- Mål C-427/99P - Käranden har till domstolen överklagat domen av den 9 september 1999 i mål T-110-98. Ärendet behandlas för närvarande i domstolen.

- Mål C-371/00P - Käranden har till domstolen inkommit med en överklagan av domstolens beslut av den 25 juli 2000 i mål T-110/98 gällande ett upphävande av beslut 98/697/EKSG. Ärendet behandlas för närvarande i domstolen.

6. Slutsatser

Huvudsyftet med det stöd som vissa medlemsstater sedan flera år tillbaka beviljar är att begränsa de sociala och regionala konsekvenserna av omstruktureringen och driftsinskränkningarna inom kolindustrin och att förhindra att denna industri avvecklas inom kort.

Genom sitt beslut nr 3632/93/EKSG har kommissionen lyckats se till att största möjliga insyn råder vid utdelandet av stöden, och att undantagen från artikel 4 c i EKSG-fördraget begränsas till det minimum som behövs för att kolindustrin skall klara strukturomvandlingarna i de kolproducerande regioner som är på tillbakagång.

Det råder fortfarande svårigheter inom den europeiska kolindustrin trots att det beviljats statligt stöd under flera år. Man har inte lyckats komma till rätta med den konkurrensmässiga obalansen i förhållande till kol som importeras från tredje land, utan denna obalans har i många fall istället blivit större. Åtgärderna fungerar i allt större utsträckning som stöd för sårbara grupper och områden, medan möjligheterna att åter skapa ekonomisk livskraft blir allt mindre.

>Hänvisning till>

Nu när de offentliga utgifterna reduceras har denna situation gett upphov till en diskussion kring den politik som förs i medlemsstaterna, särskilt när det gäller den höga kostnaden för åtgärderna. Stödens kostnadseffektivitet ifrågasätts med andra ord alltmer medan däremot stödprogrammens sociala och regionala betydelse erkänns. De belopp som betalats ut till löpande produktion uppgår till ca 60 000 euro per år och arbetstagare i Tyskland, till något mindre än 50 000 euro per år i Frankrike och till något mer än 40 000 euro per år i Spanien. Det rör sig om mindre belopp i Förenade kungariket. I de belopp som angivits ingår inte stöd för betalning av extraordinära kostnader eller ärvda åtaganden (vilket ibland kan vara stora summor) och inte heller särskilda sociala förmåner som medlemsstaterna står för, men beloppen är ändå mycket större än de berörda arbetstagarnas genomsnittslöner. Med tanke på att vissa medlemsstater betalat ut stöd till kolindustrin under en mycket lång period och med tanke på hur länge gruvarbetarna arbetar inom sektorn, vilket i allmänhet är en ganska kort tid jämfört med situationen i andra sektorer, kan man sluta sig till att de allra flesta arbetstagare som för närvarande arbetar inom sektorn hela tiden har varit verksamma i företag som kontinuerligt erhållit statligt stöd. Med andra ord har det statliga stödet spelat en stor roll under dessa år, men stödet är ett kostsamt instrument för att uppnå dessa resultat.

Regeringarna har därför beslutat att reducera de statliga stöden och betala ut dem under en kortare period, enligt olika tidsplaner och strategier, i syfte att minska belastningen på de offentliga budgetarna. Processen kan betraktas som avslutad i Belgien och Portugal och är på väg att avslutas i Frankrike (där man bestämt att kolbrytningen i landet skall upphöra slutgiltigt 2005), medan Spanien och Tyskland, som följer en strategi för en mer successiv avveckling, försöker skynda på sina omstruktureringsplaner. Då de planer som för närvarande genomförs löper ut, torde det stöd som beviljas i Europeiska unionen minska med nästan hälften jämfört med det stöd som beviljades under 1998. Förenade kungariket är ett särskilt fall; det statliga stöd som nyligen upphörde beviljades återigen under år 2000. Enligt den plan som regeringen lagt fram kommer stödet att reduceras och betalas ut under en kortare period. Det kommer definitivt att upphöra senast 2002. Samtidigt kommer ansträngningarna att fortsätta för att kolet skall bli konkurrenskraftigt i förhållande till det importerade kolet.

De stränga villkor som kommissionen fastställt i sina beslut om godkännande av stöd har gett upphov till två tendenser inom kolindustrin. Det finns dels företag som efter flera års omstruktureringar minskat sina produktionskostnader kraftigt. Dessa företag får driftsstöd enligt artikel 3 i beslutet. De har goda möjligheter att kunna fortsätta sin verksamhet och deras produktion bör därför kunna ingå i den kvantitet kol som anges i grönboken om trygg energiförsörjning som kommissionen nyligen offentliggjort. De bör kunna bidra till att säkerställa en snabb och säker tillgång till gemenskapens reserver av fast bränsle, för att täcka eventuella svängningar som kan drabba energimarknaden. Det finns å andra sidan företag där man av olika skäl inte kunnat uppnå de fastställda målen genom moderniserings- och rationaliseringsplanerna. Dessa företag eller produktionsenheter erhåller stöd för inskränkning av driften enligt artikel 4 i beslutet och de bör kunna fortsätta sin process för omstrukturering eller inskränkning av driften med sikte på att lägga ned verksamheten inom en rimlig tid. Även om de frågor som hänger samman med en trygg energiförsörjning naturligtvis har prioritet kan inte detta utgöra ett argument för att bevara en kolproduktion som inte på något sätt är ekonomiskt motiverad.