Regionkommitténs yttrande om "Meddelande från kommissionen om en nordlig dimension i unionens politik"

(1999/C 374/01)

BAKGRUND

"Kommissionens meddelande om en nordlig dimension i unionens politik" KOM(1998) 589 slutlig.

Presidiets beslut av den 10 mars 1999 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande i detta ärende och att ge utskott 1 ("Regionalpolitik, strukturfonder, ekonomisk och social sammanhållning, samarbete över nations- och regiongränser") i uppdrag att förbereda ärendet.

Det utkast till yttrande (CdR 107/99 rév. 1) som utskott 1 antog den 30 juni 1999 (föredragande: Markku Kauppinen, FIN/ELDR, och Jorma Virtanen, FIN/PSE).

Regionkommitténs yttrande om "Europeiska unionens nordiska dimension samt politik för gränssamarbete vid gränsen mellan Europeiska unionen och Ryska republiken och området kring Barents hav" (CdR 10/96 fin)(1).

Regionkommitténs yttrande om "EU:s nuvarande och framtida unionspolitik för Östersjöområdet med särskild betoning på lokala och regionala aspekter" (CdR 141/96 fin)(2).

Regionkommitténs yttrande om "Lokal och regional planering och utveckling i Europa" (CdR 340/96 fin)(3).

Regionkommitténs yttrande om "Samarbete över gränserna mellan lokala myndigheter" (CdR 145/98 fin)(4).

GD XVI:s rapport av den 28 juli 1997 från det första "Northern Dimension"-mötet som kommissionen arrangerade i Rovaniemi den 18 mars 1997.

Europaparlamentets betänkande om "En ny strategi för jordbruk i arktiska områden" (1999).

Europaparlamentets utkast till betänkande om "Meddelandet från kommissionen - En nordlig dimension i unionens politik".

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 30:e plenarsession den 15-16 september 1999 (sammanträdet den 15 september).

Allmänt

Regionkommittén hälsar med tillfredsställelse att kommissionen i enlighet med kommitténs förslag vid plenarsessionen den 12 juni 1996 skridit till handling för att fastställa verksamhetspolitiken inom EU:s nordliga dimension.

Ett initiativ från Finlands regering den 12 december 1998 och Europeiska rådets beslut i anslutning till detta har lagt en solid grund för Regionkommitténs förslag att fastställa unionens nordliga dimension och att beakta denna i unionens politik.

1. Inledning: upphovet till den nordliga dimensionen

1.1. Finlands och Sveriges anslutning till EU innebar att en ny nordlig dimension uppstod inom unionen. Regionen avviker betydligt från andra områden i unionen i fråga om klimat, läge, ekonomisk geografi och geopolitik. Till de nordliga områdenas särdrag hör glesbygd och långa avstånd, vilket också innebär att regionala och lokala myndigheter i Norden har en egen karaktär som avviker från det övriga Europa.

1.2. Geografiskt sett refererar den nordliga dimensionen till en region med svåra förhållanden. Den nordliga periferin ligger långt från unionens kärnområden, vilket innebär merkostnader för dess aktörer. Dessutom är naturen och klimatförhållandena karga, vilket innebär låg produktivitet. Tillsammans medverkar dessa faktorer till att ekonomin och näringarna i dessa områden inte har lyckats nå upp till de mer välmående EU-områdenas nivå, varför de nordliga områdenas medverkan på den gemensamma marknaden i likhet med andra svagt utvecklade områden kräver särskilda resurser och stöd. Sett ur EU-politikens perspektiv uppstår frågan om hur EU i sin interna politik vid sidan av de yttre förbindelserna kan beakta de särskilda krav som den nordliga dimensionen ställer.

1.3. Österrikes, Sveriges och Finlands medlemskap inverkade på ett betydande sätt på EU:s geopolitiska ställning. Det kommer också nästa anslutningsomgång att göra. I och med det finländska medlemskapet fick EU en 1300 km lång gemensam gräns med Ryssland. Denna gräns är anmärkningsvärd med tanke på skillnaderna i levnadsstandard, den kulturella betydelsen, naturresurserna och miljöproblemen i nordvästra Ryssland. Denna region har sina starka sidor och sina problem som bör beaktas i samband med utvecklingen av regionen. En fråga som särskilt hänför sig till de yttre förbindelserna inom den nordliga dimensionen är hur den gemensamma verksamheten i gränsområdet (och över gränserna) mellan EU och Ryssland skall utvecklas.

1.4. Det är dock väsentligt även för EU att nordvästra Ryssland knyts närmare EU och att samarbetet intensifieras, särskilt när det gäller energi, transport, miljö och säkerhetspolitik samt avlägsnande av handelshinder.

1.5. EU:s nästa utvidgning sker mot öster och mot norr, om man bortser från Malta och Cypern. De baltiska länderna och Östersjön är utvidgningsområden. Östersjön blir ett innanhav i unionen. Man har hävdat att en strategi av samma modell som Medelhavsstrategin kunde vara behövlig även i norr eftersom EU genom Finland och de nya medlemsländerna kommer att ha en gemensam gräns med Ryssland och många OSS-länder.

1.6. Den nordliga dimensionen har kommit fram i flera olika politiska sammanhang. Vad gäller glesbygden och de klimatologiska faktorerna behandlades den nordliga dimensionen i samband med Finlands och Sveriges förhandlingar om medlemskap. Området är föremål för region-, struktur- och jordbrukspolitiskt stöd som beviljas på basis av perifert läge, strängt klimat, mycket gles befolkning samt gränssamarbetet med Ryssland. Genom besluten i anslutning till Agenda 2000 under våren 1999 bekräftades kontinuiteten i dessa beslut.

1.7. De nordliga områdenas roll har globalt sett blivit viktigare under det senaste decenniet. I dag är samarbetet i Östersjö- och Barentsområdet ett enastående exempel på regional utveckling i Europa; det omfattar nästan samtliga sektorer inom politik, samhällsliv och ekonomi.

2. De nordliga områdena och deras särskilda förhållanden

2.1. Begreppet den nordliga dimensionen omfattar ett område som sträcker sig från Island i väst till nordvästra Ryssland, från Norska havet, Barents hav och Karahavet i norr till Östersjöns södra kust. Den nordliga dimensionens geografiska fokus ligger på länderna kring Östersjön samt nordvästra Ryssland och Kaliningrad.

2.2. Sverige och Finland är till sin yta anmärkningsvärt stora EU-länder. Deras sammanlagda areal är 800000 km2. De nordliga områdena bidrar med 2,5 % av den brukade jordbruksmarken i EU och 38 % av EU:s skogsareal.

2.3. EU:s befolkningstäthet är i medeltal 115 invånare/km2. Sveriges och Finlands nordligaste områden Norrbotten och Lappland uppvisar båda en yta på ca 100000 km2. Därmed är detta område större än Luxemburg, Belgien, Nederländerna, Danmark och Irland sammanlagt. Befolkningstätheten i nämnda länder är i medeltal 184 invånare/km2 medan EU:s två nordliga län i Finland och Sverige har två invånare/km2. Glesbygd innebär att de lokala marknaderna är begränsade och att avstånden till exportmarknaderna är långa, vilket begränsar näringsverksamhetens utveckling. På motsvarande sätt är kostnaderna för att upprätthålla offentliga tjänster, bastjänster samt infrastruktur för medborgarna oundvikligen högre än i tätbefolkade områden.

2.4. Växtperioden är på 60:e breddgraden ca 170 dygn och i unionens nordligaste delar endast ca 130 dygn. Till EU:s arktiska och subarktiska områden hör Finland, Sverige norr om Stockholm, delar av Skottland och vissa områden i Alperna vars årliga temperatursumma stannar kring 400o-1300o C. De klimatologiska nackdelarna som yttrar sig i form av korta växt- och betessäsonger i EU:s arktiska och subarktiska områden utgör en ständig konkurrensnackdel för jordbruket i dessa områden. Dessutom höjs produktionskostnaderna p.g.a. den fåtaliga befolkningen, det perifera läget och de spridda jordlotterna. Det arktiska jordbrukets styrka består i den rena miljön, de speciella växtförhållandena, den låga husdjurstätheten, den etiskt och djurskyddsmässigt hållbara skötseln av produktionsdjur samt en begränsad användning av växtskyddsmedel och antibiotika.

2.5. Finlands och Sveriges medlemskap innebar en avsevärd ökning av EU:s skogsresurser: EU blev självförsörjande i fråga om produktion av skogsbruksprodukter. Unionen fick i norr en helt ny barrskogszon, ett område där förnyelsen av skogarna och ett hållbart skogsbruk har varit såväl den regionala ekonomins som nationalekonomins grundpelare. I dessa områden finns också Västeuropas sista ödemarksområden, vars värde i rekreationssyfte är betydande även i ett europeiskt perspektiv.

2.6. Naturen i norr är säregen och sårbar, men rik på naturtillgångar.

2.7. I de nordliga förhållandena måste klimatet beaktas vid mark-, anläggnings- och byggnadsarbeten samt vid utbyggnad av servicenätet, med kostnadsökning som följd. Uppvärmningskostnaderna och de olägenheter som vintertrafiken medför begränsar såväl den enskilda medborgarens som företagens verksamhetsmöjligheter i de nordliga områdena. De stränga klimatförhållandena har särskilt i Sveriges och Finlands norra delar gett upphov till specialkunnande, verksamhetsmodeller och olika former av teknik, vars tillämpning skulle kunna erbjuda möjligheter även på andra håll än i områden med svåra klimatförhållanden. Särskilt de norra delarna av Finland och Sverige är till sina naturförhållanden utmärkta försökslaboratorier för lösning av problem som är specifika för nordliga områden och för utvecklande av specialkunnande.

2.8. Vintersjöfarten bildar ett särskilt specialområde. T.ex. i Finland sker huvuddelen av exporttransporterna sjövägen. För att säkerställa regelbundna transporter måste det finnas effektiva isbrytare.

2.9. De områden i Ryssland som omedelbart gränsar till unionen omfattar staden S:t Petersburg (4,8 milj. inv.) och den omgivande Leningradregionen (1,7 milj. inv.), Republiken Karelen (750000 inv.) samt Murmanskregionen (1,1 milj. inv.). Funktionellt hör även Archangelskområdet (1,6 milj. inv.) - som gränsar till Murmansk - till detta område. I detta nordvästra gränsområde i Ryssland bor det sammanlagt omkring 10 milj. invånare, vilket är 6,7 % av hela Rysslands invånarantal. Som en enklav på Östersjökusten hör även Kaliningradområdet mellan Litauen och Polen till Ryssland med 913000 invånare.

2.10. Det cirkumpolära området delas i en arktisk och en subarktisk zon. Detta vidsträckta område har befolkats och befolkas fortfarande av grupper som ekonomiskt sett är mycket olika. Dessa grupper utgörs av uppskattningsvis 600000-800000 människor som hör till ursprungsbefolkningarna: jägare-fiskare, jägare-renskötare samt de stora flodernas fiskare. Dessa folks traditionella livsföring är för sin del ett vittnesbörd om människans anpassning till naturförhållandena. De nordliga ursprungsfolken har sedan urminnes tider levt av marken, havet, isen och av förnybara naturresurser.

3. Naturresurserna och energinätverken

3.1. Europas nordliga områden har betydande naturresurser som utgör en väldig ekonomisk potential. Naturresurserna består av stora reserver i form av skog, malm, mineraler, olja och gas samt fisk.

3.2. EU:s beroende av importenergi ökar. Man uppskattar att EU år 2020 kommer att importera över 70 % av den gas som konsumeras och över 90 % av oljan. Detta understryker behovet av att göra källorna och nätverken för EU:s energiproduktion mångsidigare. Situationen leder till att den strategiska betydelsen av energikällorna i nordvästra Ryssland framhävs. EU är redan nu den största köparen av rysk energi och ryska råvaror.

3.3. För att naturresurserna i nordvästra Ryssland skall kunna utnyttjas på ett hållbart sätt krävs det forskning samt betydande internationell finansiering för nyinvesteringar och för förnyelse av de nuvarande produktionsanläggningarna.

3.4. I fråga om att bygga ut energinätverk är det mest centrala att ett omfattande och täckande gasnätverk skapas. När det gäller elnätet bör tyngdpunkten i utvecklingen ligga i Baltikum och i nordvästra Ryssland. Dessutom bör man framhäva vikten av åtgärder för energisparande samt för främjande av alternativa lokala och förnybara energikällor. Dessa åtgärder skulle få omedelbara effekter i form av förbättrad sysselsättning bland den lokala befolkningen och i form av sänkta kostnader.

4. Säkerheten

4.1. Målet för det samarbete som växt fram mellan de nordliga områdena bör vara att öka den politiska, medborgerliga och militära säkerheten. Ur den lokala befolkningens synvinkel är förbättrad säkerhet en central fråga.

4.2. Den ökade öppenheten och det tilltagande samarbetet har även medfört ökad brottslighet. Kampen mot organiserad brottslighet är även i norr viktig för medborgarna och för företagssamarbetet. Också drogmissbruket är ett ökande problem i Europas norra delar.

4.3. Klyftan i fråga om levnadsstandard i gränsområdet mellan EU och Ryssland skapar problem för hälsovården och den sociala välfärden. För gränsområdets medborgare är det av största vikt att satsa på att utveckla primärvården i det ryska gränsområdet. Det är också en absolut förutsättning för att göra samhället stabilt.

5. Miljön

5.1. Den nordliga miljön är mycket sårbar. Tyvärr är miljön i många områden i nordvästra Ryssland, i Östersjöområdet och i de arktiska områdena svårt förorenad. Problemen hänför sig till utvinningen av naturresurser, jordbrukets tillsatsämnen, trafiken och det orenade avfallsvattnet. Den lokala befolkningen berörs direkt av ifrågavarande problem.

5.2. En fråga som berör hela EU är kärn- och strålsäkerheten. Ett centralt problem består i kärnkraftverkens delvis otillräckliga säkerhetsåtgärder. Även förvaringen av radioaktivt avfall och förbrukat kärnbränsle är ofta bristfälligt skött.

5.3. Som en positiv aspekt kan man nämna den s.k. Rovaniemiprocessen, de arktiska områdenas miljösamarbete som sorterar under Arktiska rådet. Processen inleddes redan 1990. Även i Östersjö- och Barentssamarbetet prioriteras miljöfrågorna.

5.4. Även det arbete som utförs av Kommissionen för skydd av Östersjöområdets marina miljö, Helcom, är av betydelse. Samtliga Östersjöstater och Europeiska kommissionen deltar i denna verksamhet.

6. Transportnäten och den regionala planeringen

6.1. I ekonomiskt och funktionellt hänseende är det största problemet för Europas nordliga områden det långa avståndet till EU:s centrala områden. Därför är det synnerligen viktigt att skapa goda trafikförbindelser mellan transportinfrastrukturen i Nordeuropa och det övriga Europa. I det nordligaste Europa är problemet de dåliga förbindelserna i öst-västlig riktning. Av denna anledning fortsätter EU att utveckla TEN-modellen (transeuropeiska nät).

6.2. Barents euro-arktiska transportområde är ett av de nya projektpaket som skall utveckla förbindelserna i öst-västlig riktning. Archangelsk- och Barentskorridorerna utgör delar i detta paket. Även luftfarten måste ses som en viktig utvecklingssatsning. Den bristfälliga luftfarten försvårar särskilt utvecklingen av samarbetet inom näringslivet. Det transportområde som består av Via Baltica och den nordiska triangeln är andra viktiga projekt som bör utvecklas. Å andra sidan är även utvecklandet av järnvägstransporterna och en förbättrad funktionell kompatibilitet mellan nätverken en viktig fråga i norr.

6.3. De stora avstånden, det perifera läget, sjöfartens centrala roll inom handel samt behovet av snabba förbindelser ställer speciella krav på den nordliga dimensionen, och måste tas i beaktande både i utvecklingen av TEN och i användningen av informationsteknologi.

6.4. Den nordliga dimensionen bör i fortsättningen även klart beaktas då det nyligen färdigställda programmet med riktlinjer för markanvändningen i EU (ESDP, utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv) sätts i verket, särskilt då det gäller transportnät och energinätverk. Politiken för den nordliga dimensionen bör även användas för att bidra till att skapa en polycentrisk, konkurrenskraftig region i detta perifert belägna område.

7. Handelshinder

7.1. Handelshindren mellan EU och Ryssland är strukturella och tekniska hinder, traditionella gränshandelshinder, hinder till följd av brottslighet samt hinder som sammanhänger med utbildning och kultur.

7.2. Ett av de största strukturella hindren är avsaknaden av tillförlitlig information från de ekonomiska aktörerna. Därför är riskerna och kostnaderna i samband med affärsverksamhet i Ryssland stora.

7.3. Ryssland har ingen lagstiftning som i praktiken skulle möjliggöra försäljning, köp eller inteckning av mark.

7.4. Ett centralt problem vid anskaffning av såväl kortsiktig som långsiktig finansiering i Ryssland är att det egentligen inte finns något som kan utgöra säkerhet för krediter. Den oklara äganderätten och avsaknaden av äganderättsregistrering gör det omöjligt att inteckna egendom. Möjligheterna för utlänningar att få säkerhet för krediterna är synnerligen begränsade.

7.5. Rysslands orimliga standarder och certifieringskrav försvårar handeln. Dessutom kan certifieringskostnaderna vara överraskande höga och överstiga förhandsbedömningarna.

7.6. Några av de största hindren inom den traditionella gränshandeln är utdragna tullformaliteter och -kostnader, oskäliga avgifter, svårigheter vid gränsövergången och ständigt växlande tariffer.

8. Geografisk avgränsning och nuvarande samarbetsorgan

8.1. Den nordliga dimensionens geografiska definition omfattar ett område som sträcker sig från Island i väst till nordvästra Ryssland, från Norska havet, Barents hav och Karahavet i norr till Östersjöns södra kust.

8.2. De centrala samarbetsorganen för dessa områden är de multilaterala Östersjörådet, Barents-rådet, Nordiska ministerrådet, Arktiska rådet och Kommissionen för skydd av Östersjö-områdets marina miljö. Exempel på bilateralt samarbete är de finländska och ryska regeringarnas arbetsgrupp för utveckling av närområdessamarbetet, där även de landskap som ligger vid riksgränserna är representerade.

8.3. På motsvarande sätt är de centrala samarbetsorganen på lokal nivå BSSSC (Östersjökommissionen), Barents regionråd, Östersjöområdets olika samarbetsorganisationer, regionsamarbetsorgan i anslutning till Nordiska ministerrådet (t.ex. Nordkalottenrådet), den internationella organisationen för nordliga områden Northern Forum samt Nordsjökommissionen (North Sea Commission, NSC). Förutom dessa spelar uppföljnings- och förvaltningskommittéerna inom Interreg-programmen en mycket central roll för det praktiska samarbetet mellan regioner.

8.4. Syftet med utvecklingsarbetet inom den nordliga dimensionen är inte att skapa nya samarbetsformer utan att genomföra arbetet inom ramarna för den nuvarande strukturen.

9. Nuvarande redskap för utvecklingsarbetet

9.1. I den region som omfattas av begreppet nordlig dimension finns det ett mycket mångfasetterat samarbete över nations- och regiongränserna. Detta samarbete stöds såväl från EU som nationellt. De viktigaste av EU:s program är Interreg II-programmet, som är till för Östersjöregionen, Norden och gränsområdet mellan Finland och Ryssland, samt de Tacis- och Phare-program som genomförs i internationellt samarbete med Ryssland och de baltiska länderna.

9.2. EU:s medlemsstater och t.ex. Norge har bilaterala samarbetsprogram med Ryssland och de baltiska länderna. Via dessa beviljas bistånd, exportkrediter och teknisk hjälp. Även Förenta staterna har deltagit t.ex. i utvecklingsprojekten för Barentsområdet.

9.3. Även internationella finansieringsorganisationer har finansierat utvecklingsprogram i regionen, t.ex. Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD), Europeiska investeringsbanken (EIB), Nordiska miljöfinansieringsbolaget (NEFCO) och Nordiska investeringsbanken (NIB).

9.4. Med tanke på Sveriges och Finlands anslutning till unionen 1995 inrättade Europeiska gemenskapen 1995 ett strukturstöd som var skräddarsytt för att lösa problemen i EU:s nordliga delar i områden där befolkningstätheten var extremt låg (mål 6). Programmen i anslutning till mål 6 spelar en central roll i utvecklingssamarbetet i ifrågavarande regioner. Vid sidan av BNP-kriteriet kan ett område enligt de nya strukturfondsbestämmelserna omfattas av mål 1 om det är fråga om utomeuropeiska områden eller om det gäller de nordligaste särskilt glest befolkade områden som inte omfattas av mål 1 enligt BNP-kriteriet, men som nu omfattas av mål 6.

9.5. Jordbruks- och skogsbrukspolitiken hänger nära samman med strävandena att upprätthålla bebyggelse och näringslivsverksamhet i de nordliga områdena. På basis av kommissionens beslut har Finland fått rätt att betala ut ett långsiktigt nationellt stöd till de nordliga områden som befinner sig norr om 62:a breddgraden samt till de områden som direkt gränsar till dessa och som har liknande klimatologiska förhållanden, vilket avsevärt försvårar jordbruksverksamhet. Även framöver kommer stödet till de nordliga områdena att behövas i syfte att upprätthålla basproduktionen och därmed stödja sysselsättningen, saluföringen och förädlingen av jordbruksprodukter samt i synnerhet i syfte att hålla landsbygden bebodd.

9.6. EU har antagit sin skogsbruksstrategi som lägger en gemensam grund för ett ekologiskt skogsbruk och för att dra nytta av skogen som en resurs för landsbygden. Kommissionen stöder en alleuropeisk certifieringsprocess som grundar sig på godkännande av nationella modeller. Därmed kan den hållbara utvecklingen definieras enligt förhållandena i respektive land och är även lämpad för de nordliga områdena.

10. Utvecklingen av de regionala och lokala myndigheternas roll

10.1. De regionala och lokala myndigheternas grad av utveckling, funktionsduglighet och betydelse i det internationella samarbetet är mycket växlande i de länder som omfattas av den nordliga dimensionen. Vad gäller EU:s medlemsländer kan de lokala och regionala nivåernas roll traditionellt konstateras vara stark.

10.2. Däremot är en viktig fråga när det gäller t.ex. Rysslands övergång till demokrati och marknadsekonomi hur Ryssland lyckas uppnå sina mål att skapa ett fungerande system för lokal och regional förvaltning enligt europeisk modell.

10.3. Utvecklingsprojekten är alltid i praktiken regionala i sista hand. Projektens genomförande riktar sig därför alltid till befolkningen i regionen. Av den anledningen är det synnerligen viktigt att skapa verksamhet och principer som tillåter den regionala och lokala förvaltningen samt medborgarrörelser att delta i verksamheten och beslutsfattandet.

10.4. Inom den nordliga dimensionen utförs ofta det praktiska utvecklingsarbetet under särskilt svåra förhållanden, varvid de regionala och lokala myndigheternas sakkunskap och roll är av central betydelse. I synnerhet krävs den regionala och lokala nivåns medverkan för att säkra en hållbar utveckling.

11. Slutsatser

Sammanfattningsvis konstaterar Regionkommittén följande:

11.1. EU har i samband med den senaste utvidgningen inlemmat en nordlig dimension i sin verksamhet och en plan för relationerna med kandidatländerna och Ryssland. Norra Europa uppvisar särdrag som å ena sidan kräver särskilda stödåtgärder men som å andra sidan utgör en viktig utvecklingspotential för hela EU. Lokala och regionala företrädare i de nordiska medlemsstaterna har viktiga erfarenheter att bidra med för att etablera en integrerad plattform för den nordliga dimensionen, något som är särskilt viktigt i utbytet med kandidatländerna.

11.2. Det är synnerligen viktigt att med utgångspunkt i kommissionens meddelande ge mer utrymme åt den nordliga dimensionen i unionens politik i syfte att dra nytta av den befintliga utvecklingspotentialen och lösa problem som är viktiga för hela EU. EU bör i enlighet med principen om en gemensam handlingsstrategi sammanställa utvecklingsåtgärder för samarbetet inom den nordliga dimensionen och effektivisera användningen av de nuvarande instrumenten.

11.3. Den nordliga dimensionen skall ses som ett vidsträckt geografiskt område som sträcker sig från Island i väst till nordvästra Ryssland, och från Norska havet, Barents hav och Karahavet i norr till Östersjöns södra kust.

11.4. Å andra sidan måste den nordliga dimensionen ses som en helhet som omfattar både utrikes- och inrikesfrågor. Vad gäller inrikesaspekterna bör de särskilda behoven inom den nordliga dimensionen manifesteras framför allt i region-, struktur- och jordbrukspolitiken.

11.5. Man bör göra utredningar om hur naturresurserna i Europas norra delar kan utvinnas samtidigt som miljöskyddsaspekterna beaktas. Vidare bör man utreda hur regionerna själva - deras befolkning inklusive ursprungsbefolkningarna samt deras näringsliv - kan gagnas av att resurserna börjar utvinnas. Vid genomförandet av mycket stora projekt bör den regionala och lokala nivån från början vara delaktig i hög grad.

11.6. Man bör utveckla ett system som gör det möjligt för EBRD och EIB att utvidga sin finansiering till nya verksamhetsfält och att ta större risker i utvecklingsprojekten.

11.7. Man bör göra upp en heltäckande plan för att bekämpa den organiserade brottsligheten i regionen. Det är viktigt att börja genomföra de rekommendationer som en arbetsgrupp vid Östersjöstaternas råd presenterat i fråga om organiserad brottslighet och penningtvätt.

11.8. Man bör i samband med utvecklingen av Barents transportområde skapa ett system av logistiska centra som främjar utbyggnaden av förbindelser som nu saknas och uppkomsten av en regelbunden trafik mellan dessa centra. Man bör särskilt främja byggandet av nya väg- och järnvägsförbindelser och rusta upp dem som redan finns mellan områdena i norra Skandinavien och norra Ryssland. Man bör säkerställa att flygförbindelserna i öst-västlig riktning bibehålls och utvecklas samt att det skapas en trygg verksamhetsmiljö för luftfarten. Man bör också skapa effektiva databaserade system för de snabba godstransporterna inom transportområdet. Slutligen bör man också främja det kommersiella utnyttjandet av nordostpassagen.

11.9. För att kunna säkerställa regelbundna transporter i de nordliga områdena även vintertid krävs det effektiva isbrytare. En öppen sjöväg garanteras genom subventioner för sjöfarten med hjälp av farledsavgifter, lotsavgifter och andra avgifter som uppbärs på annat håll.

11.10. I samband med utvecklingen av det transeuropeiska transportnätet måste även Östersjöregionen tas i beaktande som ett gemensamt europeiskt transportområde, och utbyggnaden av Östersjöns hamnar och tillhörande landförbindelser måste stödjas inom ramen för EU:s transportpolitik.

11.11. Det perifera läget måste beaktas då den nordliga dimensionen utvecklas, genom att man inrättar ett transportstödsystem som subventionerar de små och medelstora företagens kostnader för transport av sina produkter. Periferibegreppet omfattar för övrigt alla EU:s randområden.

11.12. För att trygga luftfarten i det norra området måste man acceptera principen om att alla flygfält inte behöver vara ekonomiskt lönsamma, utan att verksamheten på dessa kan subventioneras av regionalpolitiska skäl med trafikavgifter som uppbärs på annat håll.

11.13. Vad gäller transportfrågor är det viktigt för lokaliseringsorterna i EU att kandidatländerna vid tidpunkten för anslutning faktiskt infört sociala, säkerhetstekniska och andra tekniska krav (avseende alla transportslag) samt bestämmelser om tillgång till marknaden och till arbetstillfällen (framför allt inom vägtransporter). Det är därför särskilt viktigt att konsekvent följa linjen "harmonisering före liberalisering". Detta gäller även principen om och den faktiska tillämpningen av ersättning för användning av infrastruktur.

11.14. I syfte att kunna erhålla tillförlitlig information om de ekonomiska aktörerna i Ryssland måste man upprätta ett interregionalt informationssystem som hålls ajour och som är lätt att använda. Detta informationssystem skall tillhandahålla uppgifter om företagens ägarstruktur och även kredituppgifter om dessa.

11.15. Ryssland måste snabbt få hjälp med att skapa ett rättsligt och praktiskt registreringssystem för markägande och fastigheter samt bestämmelser som skyddar de registrerade rättigheterna.

11.16. De nya Interreg-programmen bör kunna godkännas för områden som redan under den tidigare programperioden haft ett etablerat samarbete (kontinuitet). Det är viktigt att programmen kan administreras av de regioner de riktar sig till. Det vore önskvärt att nya samarbetsformer bildas, men det bör vara möjligt att acceptera att förvaltnings- och samarbetsmodellerna är olika (flexibilitet).

11.17. Gemenskapens nya Interreg-initiativ måste liksom tidigare entydigt lägga tyngdpunkten på programmen för samarbete över gränserna. Avgränsningen av de regioner som omfattas kan i princip bibehållas.

11.18. För att stödja de regionala och lokala myndigheterna i norra Polen, de baltiska republikerna och Ryssland i samarbetet med motsvarande regioner på den nordliga dimensionens område måste man gå vidare med resurser för baltiska projekt inom ramen för EU:s Phare- och Tacis-program. För att stärka de regionala och lokala myndigheterna i nordvästra Ryssland - och andra delar av Ryssland - bör särskilda åtgärder för "institution building" införas i Tacis-programmet.

11.19. Det territorium som omfattas av nordliga dimensionen skall kunna ingå i Interreg III B-programmen för Östersjö- och Barentsområdet. Ifrågavarande program skulle ytterligare förstärka det redan nu välfungerande samarbetet i dessa regioner. I Interreg III B-programmen bör den regionala nivån ges en viktigare roll än för närvarande.

11.20. Administrationen av Tacis-programmet bör utvecklas och förenklas, och dess åtgärder bör målinriktas genom att man beaktar regionernas egna synpunkter. Randområdesprogrammet inom Tacis (Tacis CBC) bör få mer utrymme. Samtidigt bör beslutsfattandet flyttas närmare den regionala nivån.

11.21. Överensstämmelsen mellan Interreg-programmen och Tacis CBC/Phare CBC bör förbättras. Programmet Tacis CBC bör dessutom göras om till ett flerårigt program genom att det anpassas till de nya Interreg-programmen. Ifall programmen Tacis CBC och Phare CBC kan utvecklas och förenklas blir det möjligt att välja gemensamma beslutsfattande organ för ifrågavarande program. Då vore det även ändamålsenligt att skapa en gemensam fond för Interreg, Tacis CBC och Phare CBC.

11.22. Samarbetet mellan EU och Ryssland i gränsområdet när det gäller kultur, ekonomi och miljö kunde främjas avsevärt om det skapas en frihandelszon över gränsen mellan Finland och Ryssland. Enligt Regionkommittén bör EU främja och delta i utredningsarbetet inför inrättandet av en frihandelszon.

11.23. Ur europeisk synvinkel är det viktigt att de nordliga områdena i allt högre grad satsar på att utveckla den arktiska sakkunskapen och forskningen samt teknologin som en del av det gemensamma europeiska kunnandet. Det skulle förstärka möjligheterna att utveckla miljö- och näringspolitiken i det nordliga områdena samt förstärka Europas ställning globalt.

11.24. När man kartlägger de arktiska områdenas outnyttjade naturrikedomar, och när man på ett hållbart sätt utnyttjar naturen, kan man genom forskning säkerställa att man vid exploateringen bevarar naturlandskapet, den biologiska mångfalden, genresurserna, ursprungsfolkens rättigheter och de nordliga kulturernas vitalitet. När man forskar i globala förändringar bör särskild uppmärksamhet fästas vid minskningen av den biologiska mångfalden, nedsmutsningen av atmosfären och marken samt de påfrestningar som den nordliga naturen utsätts för av trafik, turism och näringsverksamhet.

11.25. I forskning som berör de arktiska folkens samhällen bör större uppmärksamhet fästas vid den nordliga regionstrukturens dynamik samt vid strategierna för regional utveckling, i syfte att skapa samhällen som är effektiva, mångsidiga, livsdugliga och sunda för alla befolkningsgrupper. Forskningen bör ge svar på hur förändringarna i samhällsstrukturen skall kunna ske på ett sätt som är skonsamt i ekologiskt, ekonomiskt och socialt hänseende. Samhällenas sociala problem bör identifieras och lösningsmodeller bör utarbetas.

11.26. Det är viktigt för hela Europa att närings- och energipolitiken har som mål att exploatera naturresurserna i de nordliga områdena på ett hållbart sätt. Användningen av området för turism och rekreation bör ses som en klar utvecklingspotential.

11.27. Till utvecklingsproblemen i de nordliga områdena hör även den ojämna könsfördelningen bland befolkningen. En kraftig flyttningsrörelse har numera bidragit till denna situation. Utvecklingsåtgärderna bör därför stödja en förbättring av kvinnors möjligheter till arbete. Även jämställdhetsfrågan är till sin natur sådan att den kräver att subsidiaritetsprincipen i högre grad beaktas inom den nordliga dimensionen.

11.28. Regionerna inom den nordliga dimensionen skiljer sig åt i många avseenden, inte bara när det gäller social utveckling och levnadsstandard, utan även i fråga om kultur. Den ömsesidiga förståelsen av kulturella olikheter ökar även möjligheterna till ett givande samarbete på olika verksamhetsområden. Därför bör kulturen i alla dess olika former införlivas i den nordliga dimensionen.

11.29. I den kommande utvecklingen av den nordliga dimensionen är det viktigt att man ger regioner och lokala myndigheter eller deras samarbetsorganisationer möjlighet att bidra till processen. Detta skulle man kunna börja med vid den ministerkonferens om den nordliga dimensionen som hålls i Helsingfors i november.

11.30. Kommissionen bör överväga att delta i dessa organs/organisationers verksamhet, eftersom denna verksamhet utgör ett viktigt bidrag till förverkligandet av den nordliga dimensionens mål.

11.31. I syfte att förstärka EU:s roll med avseende på den nordliga dimensionen är det nödvändigt att den nya kommissionen inrättar en officiell enhet för samordning av EU-politiken i detta område, där även behovet av lokal och regional kompetens tillgodoses.

Bryssel den 15 september 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER

(1) EGT C 337, 11.11.1996, s. 7.

(2) EGT C 42, 10.2.1997, s. 6.

(3) EGT C 116, 14.4.1997, s. 1.

(4) EGT C 51, 22.2.1999, s. 21.