EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 7.12.2011 
SEK(2011) 1460 slutlig 
  
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR 
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN 
Följedokument till 
MEDDELANDE TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET 
Förberedelse av den fleråriga finansieringsramen för finansieringen av EU:s samarbete 
med staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet samt de utomeuropeiska 
länderna och territorierna under perioden 2014–2020 (elfte Europeiska 
utvecklingsfonden) 
 
och omfattande de efterföljande genomför ande- och budgetförordningarna för elfte 
Europeiska utvecklingsfonden (EUF) 
{KOM(2011) 837 slutlig} 
{SEK(2011) 1459 slutlig}  
 
SV 2   SV 1. PROBLEMFORMULERING 
Denna konsekvensbedömning avser utarbetandet av elfte europeiska utvecklingsfonden som 
omfattar EU-finansiering av samarbetet med staterna i Afrika, Västindien och 
Stillahavsområdet (AVS-staterna) samt de utom europeiska länderna och territorierna (ULT).  
Det problem som ska åtgärd as i AVS-staterna är den stora fattigdomen , och nödvändigheten 
av att EU stödjer dessa stater s ansträngningar att minska fatt igdomen, åstadkomma en hållbar 
utveckling och lyckas med in tegreringen i världsekonomin. De utomeuropeiska länderna 
och territorierna brottas dock fortfarande med särskilda problem  rörande den 
ekonomiska och sociala utvecklingen som kan få  allvarliga konsekvenser för deras specifika 
kontext. Den externa dimensionen av EU:s in terna politik har beaktats i kommissionens 
analys. 
2. SUBSIDIARITETSANALYS   
EU har tydligt identifierat de områden där man kan bidra med ett mervärde inom den 
europeiska utvecklingsfonden (EUF) och har st arkt inriktat sina medel på budgetstöd, 
styrelseformer och infrastrukt ur. Tionde Europeiska utveckli ngsfonden har också visat sitt 
mervärde i form av en kraftfull reaktionsförm åga. Genom att behålla icke tilldelade medel i 
fonden för att täcka oförutsedda behov och anvä nda innovativa instrument såsom Flex och V-
Flex har EU kunnat spela en viktig roll för att hjälpa de AVS-stater som drabbats av 
naturkatastrofer, livsmedelskriser elle r ekonomiska och finansiella kriser.  
AVS-EU-partnerskapet och EUF ger EU:s medlemsstat er global räckvidd och är ett sätt att nå 
ett antal enhetliga mål i de 77 AVS-staterna. I fråga om närvaro, storlek och inriktning 
innebär EUF-åtgärder betydande fördelar framför nationella åtgärder.  Denna kritiska 
massa ger EU bättre möjligheter att föra  en politisk dialog  med regeringarna i 
partnerländerna. EU har också sedan länge ett rykte och en roll som förespråkare av integrering och multilateralism. Tack vare EU:s storlek kan man bistå fattiga i världens mest 
avlägsna områden, där de flesta medlemsstater saknar strategiska intressen och har begränsad 
närvaro.  
EU:s insatser via EUF i de utomeurope iska länderna och territorierna (ULT)  har ett 
mervärde eftersom EU ofta är den enda gi vare vid sidan av medlemsstaterna som har 
konstitutionella band med dessa. EU har garant erat att ULT-EU-samarbetet både ges 
tillräcklig finansiering och överensstämmer med EU-samarbetet inom  AVS-länderna, som 
ofta är grannländer till ULT.  
3. SYFTET
 MED  EU:S  INITIATIV 
Elfte europeiska utvecklingsfondens allmänna mål  är alltjämt de som fastställs för ULT i 
Cotonouavtalet (artikel 1) och fjärde delen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt 
(artikel 89). 
När det gäller de särskilda målen för instrumentets översyn  utgörs den politiska ramen för 
elfte europeiska utvecklingsfondens ut formning av å ena sidan meddelandet ” Att göra EU:s 
utvecklingspolitik effektiva re: en agenda för förändring ”, som antogs den 13 oktober 
2011, och å andra sidan riktlinjerna för översynen av ULT-beslutet . Verktygen för 
 
SV 3   SV genomförandet av denna ram är det interna avta let om elfte europeiska utvecklingsfonden 
samt tillhörande genomförandeförordni ng, budgetförordning oc h riktlinjer för 
programplaneringen. Logiken bakom konsekvensbe dömningen (bakomliggande faktorer, mål, 
alternativ och effekter) utgår ifrån följande teman, som härrör från den politiska ramen: 
differentiering, koncentration, samordning med medlemsstaterna, innovativa instrument, 
flexibilitet och regionalt samarbet e (som är specifikt för ULT).  
4. ALTERNATIV 
För varje tema tas två scenarier (status quo och ett alternativ) i betrak tande. När det gäller 
alternativet understryks vilka konsekvenser följa nde förändringar får för de olika delarna av 
EUF-”paketet” (det interna avtalet, genomförandeförordni ngen och budgetförordningen): 
• Principen om differentiering , dvs. tilldela mer medel till de minst utvecklade 
partnerna och mindre utvecklingsbi drag till de mer utvecklade. 
• Koncentration av EU-biståndet till de sektorer  där det kan få stör st betydelse, dvs. 
till ett begränsat antal områden. 
• Ökad samordning med medlemsstaterna : För AVS-staterna skulle den 
gemensamma programplaneringen  kunna resultera i et t enda gemensamt 
programplaneringsdokument för varje partnerl and eller, som ett minimialternativ, ett 
avtal om arbetsfördelningen. För ULT skulle  inom ramen för detta alternativ en 
bättre anpassning mellan EU:s och medlem sstaternas program eftersträvas. Dessutom 
skulle möjligheten att inrätta en EU-förvaltningsfond som förvaltas av 
kommissionen för AVS-staternas räkning  kunna införas. 
• Ökad användning av innovativa finansieringsinstr ument, dvs. mekanismer för 
kombinerad finansiering  för att öka de finansiella re surserna för utveckling. I vissa 
AVS-stater eller AVS-regioner skulle en öka d andel av EU:s utvecklingsresurser 
kunna tilldelas genom (befintliga eller)  nya finansieringsverktyg, t.ex. en 
kombination av bidrag och lån från europeis ka finansinstitut eller andra mekanismer 
för riskdelning. 
• Förstärkning av flexibilitetsinslagen i EUF , bl.a. i) möjliggöra en begränsning av 
de ursprungliga anslagen  i syfte att kunna lägga mer me del åt sidan (reserver) för 
kompletteringar eller särskilda anslag till  specifika sektorer eller initiativ, ii) 
fastställa särskilda former av stöd åt stater som är svaga, i övergång eller i kris , 
iii) under programplaneringsfasen inrikta EU-i nsatserna på respon sstrategier som är 
direkt kopplade till de befintliga partnerländernas politik. 
• Uppställa som villkor för användning av U LT-medel avsedda för regionalt samarbete 
att de skapar mervärde när det gäller att främja regionalt samarbete med AVS-
staterna och de yttersta randområdena . 
5. KONSEKVENSBEDÖMNING   
När det gäller differentiering  skulle, om status quo väljs, det kommissionsförvaltade stödet 
fortsätta att bidra till  de allmänna målen, särskilt mins kad fattigdom, med global räckvidd och 
 
SV 4   SV global närvaro, men dess verkan och effektivitet skulle inte vara maximerad i viss länder, 
vilket även skulle leda till minskade framsteg  när det gäller att nå millennieutvecklingsmålen. 
Om den alternativa lösningen vä ljs, skulle en skärpt geografi sk inriktning leda till att de 
resurser som anslås till AVS-staterna och ULT ri ktas dit de behövs mest och där de har största 
möjliga verkan och mervärde. Tillsammans med de mer utvecklade partnerländerna skulle EU fastställa alternativa former för samarbet e och dialog genom en lämplig blandning av 
åtgärder. 
När det gäller koncentration  skulle, om status quo väljs, det kommissionsförvaltade stödet 
fortsätta att ges inom ett relativt stort anta l olika sektorer utan att problemet rörande 
fragmenteringen av biståndet tacklades. Om den alternativa lösningen väljs, skulle en skärpt 
sektoriell inriktning bidra till att ge EU-b iståndet ökad verkan genom att resurserna 
koncentrerades till ett begränsat antal sektorer  och på så sätt ökade EU:s kritiska massa. 
Risken för att EU förlorar i synlighet inom vissa sektorer på nationell nivå måste minskas 
genom effektiv arbetsfördelning och ökad samordning med andra finansieringskällor. 
När det gäller samordning med medlemsstaterna  måste, om status quo väljs, problemet med 
fragmenteringen av biståndet och risken fö r överlappning tacklas. Om den alternativa 
lösningen väljs, skulle effektiviteten och den politiska tyngden hos EU-biståndet kunna ökas 
genom större arbetsfördelning mellan givarna,  gemensam programplanering och användandet 
av EU-förvaltningsfonder. 
När det gäller användningen av innovativa finansieringsinstrument  skulle, om status quo 
väljs, EU-bidragens verkan och effektivitet in te maximeras. Om den alternativa lösningen 
väljs, skulle EU-bidragets finansiella hävstångs effekt öka genom kombin erad finansiering och 
andra mekanismer för riskdelning, liksom den kr itiska massan, särskilt vid storskaliga projekt.  
När det gäller flexibilitet  skulle, om status quo väljs, viss a ”flexibla” inslag i EUF finnas 
kvar, men i vissa fall skulle EUF inte vara till räckligt flexibel för att svara mot partnernas 
specifika situationer. Om den alternativa lösn ingen väljs, skulle till delningen av bistånd 
snabbt kunna anpassas för att beakta förändrade omständigheter eller specifika situationer 
(såsom kris, svaghet eller övergång), eller för at t genomföra en mer incitamentbaserad strategi 
och därigenom öka såväl EU-biståndets effektiv itet och respons som pa rtnernas egenansvar 
för biståndet. 
När det gäller regionalt samarbete med ULT  skulle, om status quo väljs, samspelet och 
integrationen mellan ULT och AVS-staterna och de yttersta randområdena inom ramen för 
det regionala samarbetet förbli begränsade. Om  den alternativa lösningen väljs, skulle EU-
medlens effektivitet och verkan förstärkas, både genom bättre samordning mellan EUF:s och 
EU:s resurser för regionalt samarbete och genom ULT:s deltagande i de regionala 
programmen med AVS-staterna. 
6. JÄMFÖRELSE
 AV ALTERNATIVEN 
En jämförelse av de båda alternativens effekt på de valda målen leder till slutsatsen att för 
varje specifikt mål är den alternativa lösningen att fö redra framför status quo-lösningen  
när det gäller att välja bästa strategi för att tackla de problem som konstaterats och uppnå de 
allmänna och specifika målen. Detta alternat iv återspeglar bättre de ändrade politiska 
riktlinjerna för EU:s utvecklings politik och de nya riktlinjerna för förhållandet mellan EU och 
 
SV 5   SV ULT, vilket skulle bidra till att göra EU -finansieringen av AVS -staterna och ULT mer 
verksam och maximera dess inverkan. 
7. UPPFÖLJNING  OCH  UTVÄRDERING 
Kommissionen har redan inrättat system för regelbunden öv ervakning och utvärdering  
som täcker biståndsprogrammets alla delar. Såväl intern personal som externa sakkunniga 
medverkar i dessa. Systemen svarar för utvärder ing av länderstrategier och enskilda program 
och projekt. Dessutom bedöms resultaten av EU:s yttre åtgärder av oberoende externa 
experter på uppdrag av kommi ssionen. Kommissionen gör också st rategiska utvärderingar av 
sin politik – alltifrån programplanering och strate gi till genomförande av insatser i specifika 
sektorer, länder eller regioner – el ler av ett specifikt instrument. När det gäller EUF  anges de 
viktigaste delarna av och grunden för EU:s in satser i genomförandeförordningen för EUF. När 
det gäller utrotning av fattigdom bedöms bistå ndets resultat i största möjliga utsträckning med 
användning av specifika och mätbara indikatorer.  Särskild uppmärksamhet ägnas åt framsteg 
när det gäller att nå millennieutvecklingsmålen.