Yttrande från Regionkommittén om "De institutionella aspekterna av utvidgningen - Lokalt och regionalt styre i hjärtat av Europa"

(1999/C 374/05)

BAKGRUND

Presidiets beslut av den 15 juli 1998 att, i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget, utarbeta ett yttrande i denna fråga och ge utskottet för institutionella frågor i uppdrag att bereda ärendet.

Det utkast till yttrande (CdR 52/99 rév. 2) från utskottet för institutionella frågor som antogs den 6 juli 1999 (föredragande: Paul Hanningfield och Marian Louppen-Laurant).

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 30:e plenarsession den 15-16 september 1999 (sammanträdet den 15 september).

1. Inledning

Den kommande anslutningen av nya medlemsstater kommer att utgöra den största utvidgningen i unionens historia, både med avseende på antalet medlemsstater och folkmängden.

Rent generellt råder enighet kring påståendet att de strukturer som skapades för fyrtio år sedan, för en ekonomisk union med sex medlemsstater, inte längre passar för en union med femton medlemsstater - och än mindre för tjugo eller fler. Den senaste händelseutvecklingen visar tydligt att det finns ett trängande behov av radikala förändringar av EU:s institutioner och förvaltning och att det krävs mer demokrati och ökad insyn.

Banden mellan unionens medlemsstater är dessutom starkare i dag än för fyrtio år sedan. Unionen är inte längre en sammanslutning mellan medlemsstaternas huvudstäder, utan har också blivit ett regionernas och kommunernas Europa. Inrättandet av Regionkommittén är det yttersta erkännandet av detta faktum. Varje region och stad anses utgöra en del av unionen som kan spela en avgörande roll under EU:s pågående utvecklingsprocess.

Nästa regeringskonferens måste resultera i en demokratisk, decentraliserad och effektiv union, med institutioner som står rustade för att tillgodose över 500 miljoner medborgares behov under 2000-talet.

Eftersom en ytterligare utvidgning av EU tycks sannolik, finns det skäl att se över de olika gemenskapsinstitutionernas roll, även Regionkommitténs.

1.1. Detta yttrande behandlar de institutionella aspekterna av en utvidgning ur Regionkommitténs synvinkel.

Två huv udsakliga områden tas upp:

- Utvidgningens direkta konsekvenser för Regionkommitténs verksamhet.

- Regionkommitténs roll och funktion i förhållande till EU:s övriga institutioner.

1.1.1. Yttrandet är i mångt och mycket ett arbetsdokument, eftersom processen mot en utvidgad union är under ständig utveckling och varken de exakta detaljerna eller tidtabellen för utvidgningen är kända i skrivande stund.

1.1.2. Regionkommittén anser att ytterligare ett yttrande kommer att behöva utarbetas när vi vet mer om när och hur EU kommer att utvidgas.

1.1.3. Regionkommittén intar en central roll när det gäller att främja subsidiaritetsprincipen inom EU.

2. Regionkommittén och utvidgningen - den aktuella situationen

2.1. Kommuner och regionala förvaltningar har sedan länge haft kontakter med länder utanför EU. Regionkommittén har också spelat en ledande roll när det gäller att stå i förbindelse med lokala och regionala myndigheter i de stater som uttryckt önskemål om att bli medlemmar i EU, genom olika EU-program.

2.1.1. Regionkommittén har redan inrättat en kontaktgrupp i syfte att få till stånd en dialog mellan kommittén och de lokala och regionala myndigheterna i Central- och Östeuropa samt på Cypern. Regionkommitténs presidium fattade beslut om att inrätta denna kontaktgrupp den 13 maj 1998. Kontaktgruppen har hållit en rad sammanträden samt anordnat konferenser i de olika kandidatländerna. En avslutande konferens, under vilken resultaten från kontaktgruppens arbete kommer att läggas fram, skall enligt planerna hållas i november 1999.

2.1.2. Parallellt med detta arbete inom Regionkommittén har EU:s övriga institutioner sedan en tid tillbaka fört en dialog med de olika kandidatländerna. De enskilda medlemsstaterna har också haft bilaterala kontakter med dessa länder.

2.1.3. Regionkommitténs roll bör stärkas ytterligare när institutionerna anpassas till en utvidgad union. Övriga gemenskapsinstitutioner bör likaledes förändras, i syfte att avspegla de förändrade roller och förhållanden som ett ökat antal medlemsstater och en alltmer integrerad union innebär. Kärnfrågan för Regionkommittén är dock att EU även fortsättningsvis skall lägga stor tonvikt vid subsidiaritetsprincipen. Detta bör komma till uttryck i att Regionkommittén får en stärkt roll i beslutsprocessen och ges möjlighet att kontrollera efterlevnaden av denna princip.

2.1.4. Den 25 mars 1998 godkände kommissionen ett partnerskap inför anslutningen för 10 central- och östeuropeiska kandidatländer. Regionkommittén bör få delta i dessa partnerskap, i syfte att utveckla den lokala och regionala demokratin i kandidatländerna och stärka subsidiaritetsprincipen.

3. Utvidgningens direkta konsekvenser för Regionkommitténs verksamhet

Detta avsnitt behandlar de huvudsakliga interna reformer som Regionkommittén bör genomföra inför en framtida utvidgning av EU.

3.1. Medlemskap i Regionkommittén

3.1.1. Regionkommittén inrättades i enlighet med Maastrichtfördraget med 189 ledamöter, och man kopierade Ekonomiska och sociala kommitténs storlek och struktur. Antalet ledamöter utökades till dagens 222 när EU utvidgades från 12 till 15 medlemsstater. En utvidgning av unionen kan föranleda en ytterligare ökning av antalet ledamöter.

Antalet ledamöter i respektive nationell delegation anges i bilaga 1.

3.2. Institutionernas storlek och utvidgningen

3.2.1. I Amsterdamfördraget begränsas Europaparlamentets storlek till 700 ledamöter. Kommissionens storlek diskuteras fortfarande.

3.3. Utvidgningen och Regionkommitténs storlek

Regionkommittén står inför ett antal olika alternativ.

3.3.1. Det första alternativet innebär att status quo får råda, dvs. att Regionkommittén även fortsättningsvis kommer att bestå av 222 ledamöter och att varje nationell delegation kommer att minskas, i syfte att bereda plats åt ledamöter från de nya medlemsstaterna. Varje nationell delegation kommer därefter att minskas i samband med varje kommande utvidgning.

3.3.2. Det andra alternativet är att Regionkommittén kan utökas med de nya nationella delegationerna, som skall vara av samma storleksordning som dagens delegationer. Antalet ledamöter i kandidatländernas nationella delegationer kommer att fastställas på samma sätt som övriga delegationer (se bilaga 2). Detta skulle innebära totalt 351 ledamöter.

3.3.3. Det tredje alternativet medför en radikal översyn av systemet, som ändras så att antalet ledamöter relateras i högre grad till folkmängden, vilket skett i fråga om Europaparlamentet. Detta skulle innebära totalt 206 alternativt 318 ledamöter (se bilaga 3).

3.3.4. Regionkommittén menar att ett ökat antal ledamöter ger de nya medlemsstaterna möjlighet att se till att såväl de lokala som regionala myndigheterna representeras på ett korrekt sätt.

3.3.5. Regionkommittén föreslår att det högsta antalet ledamöter inom Regionkommittén begränsas till cirka 350. Detta skulle möjliggöra en rimlig storlek på de nationella delegationerna, så att dessa kan omfatta representanter från både lokal och regional nivå samt garantera en geografisk spridning inom medlemsstaterna. Man bör framför allt se till att en sådan rimlig representation och spridning är möjlig även i de mindre nationella delegationerna.

3.3.6. Regionkommittén har skisserat två scenarier för att beskriva hur antalet kommittéledamöter kan komma att öka. Dessa bygger på att unionen utvidgas vid två tillfällen. Syftet är att beskriva hur utvidgningen påverkar Regionkommitténs totala storlek (se bilaga 4).

3.4. Medlemskap i Regionkommittén och kommitténs sammansättning

3.4.1. Regionkommittén anser att utnämningsförfarandena bör ses över. Förfarandena varierar i hög grad i de olika medlemsstaterna. Inför kandidatländernas EU-medlemskap bör denna viktiga fråga diskuteras ordentligt, så att Regionkommittén kan presentera sin ståndpunkt inför nästa regeringskonferens. Kandidatländerna måste inbegripas i denna diskussion.

3.4.2. Kandidatländernas förvaltningsstruktur skiljer sig mycket åt. Oavsett hur Regionkommittén kommer att reformeras, skall både lokala och regionala myndigheter även fortsättningsvis kunna involveras i kommitténs arbete.

3.4.3. Regionkommitténs sammansättning härleds per definition ur kommitténs roll och uppdrag. Regionkommittén definierar sin roll som ett politiskt EU-organ. Regionaliseringen och decentraliseringen i medlemsstaterna fortskrider och de lokala och regionala myndigheterna får ökat självstyre. Medlemskapet i Regionkommittén och kommitténs sammansättning måste därför vara en öppen fråga. Debatten måste ta hänsyn till de framtida medlemsstaternas interna organisation och noga följa debatten om institutionella förändringar i EU.

3.4.4. I Regionkommitténs yttrande till regeringskonferensen 1996 (föredragande: Pujol)(1) begärde kommittén uttryckligen att dess ledamöter skall ha ett politiskt mandat och politisk legitimitet samt att utnämningen skall ske på rekommendation av den instans som ledamöterna representerar. Denna begäran beaktades inte av regeringskonferensen, Regionkommittén vill nu upprepa sitt krav att ledamöterna skall ha politiskt mandat.

3.4.5. I händelse av en kommande översyn av fördragen eller ett införande av en konstitution för Europeiska unionen och med hänsyn till att harmoniseringen inom EU sannolikt kommer att fortgå, är det viktigt att Regionkommittén klargör sin egen roll och ställning. Kommittén vill diskutera denna fråga i nära samarbete med kandidatländerna.

3.4.6. Vid en översyn av utnämningsförfarandena skall jämställdhetsaspekten beaktas.

3.4.7. Föredragandena föreslår att de länder som står först i tur för ett EU-medlemskap beviljas observatörsställning. Observatörsländerna skall ges rätt att skicka representanter till Regionkommitténs sammanträden. På så sätt får de möjlighet att se hur Regionkommittén arbetar.

3.5. Verksamhet och organisation

3.5.1. Förändringarna av Regionkommittén ger även upphov till ett stort antal frågor avseende kommitténs verksamhet.

3.5.2. Man kommer att behöva se närmare på den interna strukturen, utskottens storlek och antal, presidiets storlek och sammansättning, personalens sammansättning och andra interna förhållanden. Dessa frågor diskuteras för närvarande i kommittén för arbetsordningen.

3.5.3. Regionkommitténs sekretariat bör vidta åtgärder för att se till att konsekvenserna av utvidgningen avseende kommitténs budget omedelbart kommer till presidiets kännedom när det står klart hur processen och tidtabellen för nästa utvidgningsomgång kommer att se ut. En plan på medellång sikt som tar hänsyn till utvidgningens eventuella konsekvenser måste utarbetas.

3.5.4. I likhet med övriga institutioner måste Regionkommittén fatta beslut i språkfrågan. För närvarande tillhandahålls översättning och tolkning på elva språk. Denna fråga måste behandlas inom ramen för ett mellaninstitutionellt samarbete där hänsyn tas till de olika regionala språken.

3.5.5. Möjligheterna till språkkurser, utbytesprogram och gemensam verksamhet skall beaktas, både för kommitténs ledamöter och för administrationen. Dessa åtgärder kommer att underlätta kandidatländernas EU-medlemskap och förbättra kommunikationen inom och mellan institutionerna.

4. Regionkommitténs roll och identitet i förhållande till övriga EU-institutioner

Detta avsnitt behandlar de mellaninstitutionella aspekterna av utvidgningen ur Regionkommitténs synvinkel.

4.1.1. EU:s utvidgning kommer att ge upphov till diskussioner om EU:s arbetssätt. I en utvidgad union måste man ha tagit ställning till en rad frågor, bl.a. till en eventuell viktning av rösterna inom rådet samt till kommissionens roll och struktur. I detta avsnitt uppmärksammas vissa av de mest centrala frågorna avseende Regionkommitténs roll i förhållande till EU:s övriga institutioner.

4.1.2. Inför ytterligare en utvidgningsomgång och med hänsyn till de förväntade reformerna av unionens institutionella struktur anser Regionkommittén att det nu är viktigt att stärka Regionkommitténs roll och ställning. Kommittén skall spela en mer inflytelserik roll i unionens beslutsprocess och uppläggning av politiken. Allt fler beslut i en rad olika frågor fattas nu på lokal och regional nivå. Det politiska styret på dessa nivåer blir allt viktigare och Regionkommitténs roll måste avspegla detta faktum.

4.1.3. Inför nästa regeringskonferens bör Regionkommittén få ökat inflytande på en rad områden.

5. Befogenhetsområden

5.1. Den kommande utvidgningen utgör ett utmärkt tillfälle när det gäller att se över de områden där Regionkommittén för närvarande skall rådfrågas. En utvidgning till flera nya medlemsstater motiverar klart att Regionkommitténs befogenheter stärks på en rad områden av särskild betydelse för de nya medlemsstaterna.

5.2 Eftersom de lokala och regionala myndigheterna allt oftare ansvarar för säkerheten inom gemenskapen, bör denna fråga ingå bland Regionkommitténs befogenhetsområden efter nästa regeringskonferens. De lokala och regionala myndigheterna arbetar alltmer med att få bukt med kriminaliteten och med andra säkerhetsfrågor. Detta kräver ofta arbete på lokal nivå, för att man på bästa sätt skall ta hänsyn till regionens eller områdets specifika problem. Regionkommittén är dessutom medveten om att lokala och regionala myndigheter i allt större utsträckning blir involverade i en mängd andra frågor, t.ex. energi, informationsteknik och små och medelstora företag.

5.3. Formuleringen "i alla övriga fall" i fördraget medger att Regionkommittén kan höras i fråga om politiken på nya områden som uppstår i framtiden, vilka inte alltid är lätta att definiera. Utvidgningen kommer att ge upphov till nya, hittills oförutsedda frågor och aspekter av EU:s politik. Denna flexibilitet när det gäller att remittera frågor till Regionkommittén bör därför kvarstå även i framtiden.

6. Regionkommittén och EU:s beslutsprocess

6.1. I EG-fördraget anges de fall där Regionkommittén har rätt att yttra sig om ett förslag till gemenskapslagstiftning, från den tidpunkt när kommissionen väcker förslaget till dess att förslaget antas av ministerrådet.

Den pågående regionaliserings- och decentraliseringsprocessen och de förändrade relationerna mellan nationalstaterna och de lokala och regionala myndigheterna - både inom och utom EU - skulle gagnas av att Regionkommitténs roll stärktes i EU:s lagstiftningsprocess.

I detta hänseende vill vi passa på att upprepa kommitténs begäran i yttrandet CdR 136/95 (föredragande: Pujol) att Regionkommittén bör erkännas som en fullvärdig EU-institution.

Om kommissionen eller rådet väljer att inte följa Regionkommitténs rekommendationer bör detta dessutom motiveras.

6.2. Ett utökat samarbete mellan Regionkommittén och EU:s institutioner förordas. I Regionkommitténs politiska prioriteringar (som antogs den 18 ovember 1998) anges att fördjupade kontakter på utskottsnivå (med Europaparlamentets utskott) samt mellan olika föredragande, politiska grupper och nationella delegationer är avgörande för ett förbättrat samarbete mellan institutionerna. I vissa fall bör man kunna tillsätta tillfälliga mellaninstitutionella arbetsgrupper.

7. Regionkommittén och övriga EU-institutioner

Utvidgningen utgör inte enda skälet till att det krävs radikala reformer av unionens struktur, men dagens instanser kommer att kollapsa under trycket från en utvidgad union om inga förändringar kommer till stånd. De första sprickorna går redan att skönja.

Den kommande regeringskonferensen kan leda till att EU:s arbetssätt och struktur förändras ytterligare, bland annat genom att det skulle kunna införas en EU-konstitution. En uppdelning av makten kommer utan tvivel att stå i centrum för debatten. EU:s nya organisation måste ta hänsyn till de europeiska regionernas och kommunernas viktiga roll och befogenheter. I detta decentraliserade Europa kommer Regionkommittén att ha en viktig uppgift att fylla och det blir därför tvunget att tydligt definiera kommitténs relationer till övriga institutioner.

8. Slutsatser

8.1. I och med kandidatländernas anslutning till Europeiska unionen omfattas dessa av subsidiaritetsprincipen. Mot bakgrund av detta anser kommittén att det är viktigt att den lokala och regionala demokratin förstärks i kandidatländerna, så att den utvidgade unionen kommer så nära medborgarna som möjligt. Kommittén uppmanar därför EU att inom ramen för strategin inför anslutningen stödja motsvarande utveckling i dessa länder.

8.2. Storlek

Regionkommittén anser att utvidgningen av unionen kräver en utökning av antalet ledamöter i ReK. Kommittén anser att en maximigräns på cirka 350 ledamöter är lagom och kommer att överväga olika alternativ för hur man skall uppnå en lämplig representation.

8.3. Sammansättning

Med hänsyn till utvidgningen av unionen och den kommande regeringskonferensen anser ReK att den rådande principen för utnämning bör omprövas. I diskussionen om medlemskap i ReK och om kommitténs sammansättning bör även representanter från kandidatländerna delta.

8.4. Regionkommittén upprepar sina krav från Pujol-rapporten att ett nytt fördrag skall referera till det politiska mandatet och till ledamöternas politiska legitimitet.

8.5. Kandidatländerna i den första omgången anslutningsförhandlingar kommer att få observatörsstatus, vilket ger dem möjlighet att skicka en representant till ReK:s sammanträden.

8.6. Vid nya nomineringsförfaranden kommer hänsyn till jämställdhetsaspekten att tas.

8.7. Funktionella och organisatoriska frågor

En strategi för budgetfrågor och organisatoriska frågor på medellång sikt måste utvecklas så snart som möjligt.

Den kommer att innefatta följande:

- Storlek och sammansättning av ReK:s organ (presidium, utskott etc.).

- Konsekvenser för budgeten.

- Förberedande aktiviteter såsom språkkurser.

- Översättning och tolkning.

8.8. ReK och beslutsprocessen

Regionkommittén vill ha en starkare roll i den utvecklingsprocess som EU:s lagstiftning genomgår. De politikområden inom vilka ReK framdeles skall medverka bör utökas, och de områden där ReK för närvarande medverkar skall framhållas tydligare i fördragsavtalen. Möjligheten att komma med synpunkter inom andra områden bör kvarstå.

8.9. Regionkommittén upprepar rekommendationen från Pujol-rapporten om att ReK skall erkännas som institution. Vidare bör kommissionen och rådet anmodas att motivera varför de inte följer ReK:s rekommendationer, om och när de väljer att inte göra det.

8.10. ReK:s ställning i EU:s institutionella ram

Regionkommittén avser att trappa upp samarbetet med övriga EU-institutioner, särskilt inför utvidgningen och regeringskonferensen. En lämpligt sätt att göra detta är att inrätta gemensamma kommittéer med Europaparlamentet, och de föredragande föreslår att ReK:s sekretariat skall försöka arrangera sådana möten så snart som möjligt. Dessutom kommer kommittén att fortsätta att ytterligare definiera och framhäva sin egen roll och ställning, särskilt med hänsyn till möjligheten till en fortsatt europeisk integration.

8.11. Regionkommittén måste fortsätta att stödja och även utöka sin hjälp till de länder som strävar efter att bli medlemmar i Europeiska unionen. ReK skall tillhandahålla stöd, hjälp och information i samverkan med övriga EU-institutioner. De lokala och regionala myndigheterna i kandidatländerna måste inlemmas i utvidgningsprocessen redan från början. Blandade kommittéer skall inrättas i detta syfte, där olika frågor rörande lokala och regionala myndigheter kan diskuteras.

Bryssel den 15 september 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER

(1) CdR 136/95 fin - EGT C 100, 2.4.1996, s. 1.

BILAGA I

till Regionkommitténs yttrande

Denna bilaga visar delegationernas nuvarande storlek.

Nuvarande storlek på de nationella delegationerna i Regionkommittén

>Plats för tabell>

Det totala antalet ledamöter i ReK är för närvarande 222 ledamöter.

BILAGA II

till Regionkommitténs yttrande

Storleken på kandidatländernas delegationer baserad på oförändrad storlek på delegationerna under nuvarande bestämmelser.

Folkmängd per land - juli 1998, uppskattningar

>Plats för tabell>

Detta är den ungefärliga storleken på delegationerna baserad på den totala folkmängden i kandidatländerna. Om dessa siffror användes skulle det totala antalet ledamöter i ReK bli 351.

BILAGA III

till Regionkommitténs yttrande

Reviderade delegationer baserade på samma formel som används av Europaparlamentet.

>Plats för tabell>

Denna tabell visar storleken på ReK om de nationella delegationerna beräknas efter att antalet invånare per mandatplats i Europaparlamentet multipliceras med två respektive tre.

Alternativ 1: antalet invånare per mandatplats i EP x 2

Alternativ 2: antalet invånare per mandatplats i EP x 3

BILAGA IV

till Regionkommitténs yttrande

Denna bilaga visar hur storleken på ReK kan öka om EU skulle utvidgas i två omgångar. Detta är i nuläget mest spekulationer som lämnar öppet för att förhållandena i kandidatländerna kan förändras, men genom att presentera några alternativ skulle man kunna få ledamöterna i Regionkommittén att beakta frågan om kommitténs storlek.

>Plats för tabell>

Detta skulle innebära att ReK:s storlek totalt blev: 222 + 69 = 291

>Plats för tabell>

Detta skulle innebära att ReK:s storlek totalt blev: 222 + 129 (60+ 69) = 351

BILAGA 5

till Regionkommitténs yttrande

Den inre organisationen i de kandidatländer som deltar i den första omgången av anslutningsförhandlingarna

>Plats för tabell>