SV Europeiska unionens officiella tidning C 182/71

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om”Meddelande från kommissionen till Europeiska rådet: En ekonomisk återhämtningsplan för Europa”

KOM(2008) 800 slutlig

(2009/C 182/15)

Huvudföredragande: Thomas DELAPINA

Den 26 november 2008 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”En ekonomisk återhämtningsplan för Europa”

KOM(2008) 800 slutlig.

Den 2 december 2008 gav Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs presidium facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning i uppdrag att utarbeta ett yttrande i ärendet.

Med hänsyn till ärendets brådskande karaktär utsåg Europeiska ekonomiska och sociala kommittén vid sin 450:e plenarsession den 14–15 januari 2009 (sammanträdet den 15 januari 2009) Thomas DELAPINA till huvudföredragande och antog följande yttrande med 179 röster för, 1 röst emot och 3 nedlagda röster:

1. Sammanfattning och slutsatser

1.1 Genom det globala stabiliseringsprogrammet för den finansiella sektorn, i dess olika nationella former, sänder det internationella samfundet en tydlig signal om att den ekonomiska politiken på ett påtagligt sätt har övertagit ansvaret för den ekonomiska stabiliteten i världen. Genom den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa skickar även Europeiska unionen ett entydigt budskap att den är redo att resolut bekämpa krisen med alla till buds stående medel.

1.2 Återhämtningsplanens psykologiska verkan är lika betydelsefull som de finansiella medel som anslås. Dessa signaler från den ekonomiska politikens sida syftar till att massivt stabilisera förtroendet hos konsumenter och investerare. Men för att inte pessimistiska farhågor ska slå rot är det viktigt att alla berörda parter handlar snabbt. Det gäller särskilt Europeiska kommissionen och medlemsstaterna.

1.3 Åtgärderna för att stimulera den reala ekonomin kommer enbart att kunna få önskad verkan om den finansiella sektorns funktionsförmåga blir helt återställd. För att detta ska bli verklighet krävs det, förutom alla räddningspaket, även förtroendeskapande åtgärder i form av en omstrukturering av finansmarknaderna och nya spelregler för dem på samtliga nivåer.

1.4 Insikten att det är nödvändigt att komplettera den hittillsvarande, utbudsorienterade ekonomiska politiken med en aktiv konjunkturutjämnande makroekonomisk politik har spridit sig i den europeiska ekonomiska politiken. EESK välkomnar även föresatsen att bättre värna om de mest utsatta samhällsskiktens intressen, och att samordna den ekonomiska politiken mer effektivt. EU:s återhämtningsplan framstår ändå som ganska blygsam jämfört med de åtgärder som genomförs i andra regioner i världen.

1.5 Enligt kommittén är det mycket viktigt att de program för offentliga investeringar och finansiell stimulans som initieras för att stödja ekonomisk återhämtning också spelar en roll när det gäller att bidra till den övergång till en koldioxidsnål ekonomi som är nödvändig inför framtiden. Kommissionen och medlemsstaterna uppmanas att utforma sina återhämtningsplaner och program i linje med detta.

2. Från subprime-kris till världsomfattande recession

2.1 Den aktuella finansiella och ekonomiska krisen har många orsaker. Stats- och regeringscheferna i G20-länderna nämnde bland annat följande faktorer i sin förklaring vid toppmötet den 15 november: en penning- och valutapolitik som lett till överlikviditet, ingen eller bristfällig reglering av vissa branscher och aktörer, en jakt på orealistiskt hög avkastning samtidigt som marknadsaktörer, kontrollorgan och tillsynsmyndigheter underskattade eller saknade tillräcklig kunskap om riskerna, överdrivna hävstångseffekter, otillräcklig samordning av den makroekonomiska politiken samt otillräckliga strukturreformer. Härigenom har en felaktig utveckling skett som gör det tydligt att spelreglerna för aktörer, produkter och marknader behöver ses över.

2.2 Då fastighetspriserna upphörde att stiga slutade pyramidspelet med bostadslån i Förenta staterna med ett sammanbrott i mitten av 2007. Fastighetsmarknaden var överhettad och en orealistiskt optimistisk framtidssyn gjorde att låntagare med bristfällig kreditvärdighet beviljades lån, som bankerna sedan ompaketerade och sålde vidare. Det skapades nya högspekulativa finansiella produkter med bristfällig transparens, som undkom all form tillsyn och reglering. Många aktörer var inte riktigt medvetna om hur stora riskerna var.

2.3 När fastighetsbubblan sprack i Förenta staterna, liksom i vissa av EU:s medlemsstater, utlöste det en kris för hedgefonder, investmentbanker, affärsbanker och försäkringsbolag. Riskerna hade värdepapperiserats på ett sätt som brutalt skakade om finansmarknaderna i hela världen. Osäkerheten och misstron bland de finansiella institutionerna gjorde att även friska finansinstitut ömsesidigt förhindrade varandras kreditgivning, så att interbankmarknaden sinade.

2.4 Krisen på finansmarknaden kom så småningom, via ett stort antal överföringskanaler, att även slå mot realekonomin. Hit hör bland annat kreditkrisen, ökade finansieringskostnader, krympande tillgångar till följd av sjunkande aktiekurser, exportmarknader i fritt fall, förtroendebrist samt balansräkningar som präglas av nedskrivningar och osäkra fordringar. Det står nu klart att hela OECD vid ingången av 2009 befinner sig i en recession vars varaktighet och omfång för närvarande inte ens experter kan bedöma med säkerhet.

3. De mest brådskande utmaningarna

3.1 I ett första steg gällde det att stoppa kedjereaktionen på finansmarknaderna. Centralbankerna och särskilt ECB tryggade marknadernas funktionsförmåga genom att pumpa ut likviditet. På nationell och internationell nivå syddes åtskilliga krispaket ihop. Åtgärderna omfattade allt ifrån kapitalinjektioner och delägarskap till förstatligande av havererade finansiella institutioner, offentliga borgensåtaganden, förbättrade insättningsgarantier med mera. Till viss del har dessa åtgärder hjälpt bankerna att upprätthålla sin normala affärsverksamhet.

3.2 Det andra viktiga steget består i att stärka realekonomin. Investerarnas och konsumenternas förtroende måste återställas. Detta fordrar åtgärder som stimulerar den inhemska efterfrågan och verkar stabiliserande på arbetsmarknaden. I synnerhet gäller det att stärka låginkomsttagarna – dels eftersom de drabbas särskilt hårt av krisen, dels för att de är den viktigaste inhemska konsumentgruppen.

3.3 Vidare behöver ramar inrättas som dämpar konsekvenserna för näringslivet. Företagen spelar ju – som tillverkare, investerare och exportörer, och med sin forsknings- och utvecklingsverksamhet – en nyckelroll för att stimulera ekonomin. De är den viktigaste faktorn för att skapa nya arbetstillfällen och öka den inhemska efterfrågan. Dessa cykliska aspekter får emellertid inte gå ut över överväganden som hållbarhet och en sund struktur.

3.4 Vidare behöver vi förändra de internationella finansmarknadernas struktur och reglera dem bättre. Reglerna för tillsynsmyndigheter och samordningen av dessa, för kreditvärderingsinstitut samt för den ekonomiska redovisningen behöver ändras på ett sätt som förebygger att kriser som den nuvarande kan inträffa.

4. Den europeiska ekonomiska politikens roll

4.1 Krisen var ursprungligen lokaliserad till Förenta staterna, men drog genom globala nätverkseffekter med sig även Europas ekonomi. I det här sammanhanget har euron fungerat som en utmärkt stabiliseringsfaktor. Utan en gemensam valuta hade medlemsstaternas enskilda ekonomier drabbats mycket hårdare. En internationell kris erfordrar också internationella åtgärder. Handlingsbehovet inom EU:s ekonomiska politik är enormt. De utmaningar som beskrivs i avsnitt 3 kräver snabba, beslutsamma, omfattande, målinriktade och samordnade åtgärder, varav åtskilliga kommer att vara tidsbegränsade.

4.2 Det är samtidigt nödvändigt att lära sig historiens läxor. I början av decenniet rasade konjunkturen snabbt i alla de viktigaste regionerna i världen sedan IT-bubblan spruckit och terrorattacker ägt rum i Förenta staterna. Då var det enbart i Europa som den ekonomiska politiken underlät att aktivt stimulera konjunkturen med en efterfrågeorienterad budget- och penningpolitik. Det bidrog till att krisen inte övervanns förrän fyra år senare, och att stora delar av Europa än i dag dras med en svag inhemsk efterfrågan, något som drastiskt förstärker sårbarheten vid internationella efterfrågenedgångar.

4.3 Allvaret i den rådande krisen insåg de organ som styr den ekonomiska politiken först när det var för sent. Så sent som i september uttryckte ekonomi- och finansministrarna i rådet (ekonomiska och finansiella frågor) sin skepsis mot en återhämtningsplan. Trots att euroländernas ekonomier krympte redan under andra kvartalet 2008 höjde ECB återigen styrräntan under sommaren. Hoppet om snabba gemensamma åtgärder minskade även när regeringscheferna var oeniga vid toppmötet om finanskrisen i Paris. När medlemsstaterna underlät att samordna sina åtgärder för att stärka insättningsgarantierna förmedlade detta inte heller något intryck av att Europeiska unionen avsåg att agera gemensamt. Detta visar att handling för handlingens egen skull inte leder någon vart. Vad som krävs är i stället en bättre samordning av program och åtgärdspaket på främst nationell nivå.

5. Europeiska kommissionens ekonomiska återhämtningsplan för Europa

5.1 Det är desto mer glädjande att Europeiska kommissionen nu klart och tydligt demonstrerat att den avser och är beredd att agera beslutsamt och samordnat. Dess strategi för att möta finanskrisen syftar till att ta itu med de ekonomiska problemen i vid mening och till att Europa ska gå i spetsen för de globala åtgärderna mot finanskrisen. Stats- och regeringscheferna uppmanade vidare kommissionen att utarbeta diskussionsförslag om samordnade åtgärder till deras möte i december. Dessa lades fram i slutet av november i form av En ekonomisk återhämtningsplan för Europa. Åtgärderna ska komma i rätt tid och vara tidsbegränsade, riktade och samordnade. Därefter antog Europeiska rådet en motsvarande plan i Bryssel den 11–12 december 2008.

5.2 Konkret föreslås en budgetsatsning på 1,5 procent av EU:s BNP, vilket motsvarar 200 miljarder euro under perioden 2009–2010. Därav ska 170 miljarder euro komma från medlemsstaterna och 30 miljarder euro från EU:s budget och via Europeiska investeringsbanken.

5.3 Utöver att förstärka Europeiska investeringsbankens åtgärder, i synnerhet vad gäller små och medelstora företag, är avsikten att genom förenklad och påskyndad handläggning tidigarelägga utbetalningar ur struktur- och sammanhållningsfonderna samt ur fonden för landsbygdsutveckling. Europeiska socialfonden ska finansiera sysselsättningsfrämjande åtgärder riktade främst till de mest utsatta befolkningsgrupperna. Stödet från Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter ska bli effektivare. Vidare planeras lättnader i regelverket beträffande statligt stöd samt åtgärder för att påskynda offentliga anbudsförfaranden.

5.4 Inom ramen för den ökade flexibiliteten i den reformerade stabilitets- och tillväxtpakten ska medlemsstaterna – utöver de automatiska stabilisatorerna – stimulera efterfrågan genom att öka sina offentliga utgifter och/eller sänka skatterna. Kommissionen nämner ett antal konkreta åtgärder i sitt förslag. Hit hör exempelvis tillfälligt höjda överföringar till arbetslösa eller låginkomsthushåll, offentliga investeringar i infrastruktur och utbildning, stöd till små och medelstora företag (genom kreditgivning eller riskdelning), åtgärder för att motverka klimatförändringen, sänkning av skatte- och socialavgiftssatser för arbetsgivare och arbetstagare samt en tillfällig sänkning av grundskattesatsen för mervärdeskatt. Åtgärderna tidsbegränsas för att stimulanspaketet inte ska undergräva de offentliga finanserna på medellång och lång sikt.

5.5 Medlemsstaternas åtgärder bör samordnas, eftersom deras utgångsläge och handlingsutrymme skiljer sig åt. Åtgärderna bör vara tidsbegränsade, eftersom de medelfristiga budgetmålen därefter ska återinföras. Åtgärderna bör stödjas genom strukturreformer som förbättrar marknadernas funktion och ökar konkurrenskraften.

5.6 Det är önskvärt att omsorgsfullt anpassa återhämtningsplanen till de prioriterade områdena i Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning (människor, näringsliv, infrastruktur och energi samt forskning och innovation). Europeiska kommissionen har antagit ett åtgärdspaket för att genomföra den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa och stärka Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. Kapitlen med bedömningarna om de enskilda ländernas framsteg vid genomförandet av Lissabonstrategin kommer att antas under det nya året (1). Återhämtningsplanen innehåller därutöver ett brett spektrum av åtgärder, och regeringarna uppmanas att välja lämpliga delar.

5.7 Åtgärdsplanen slår också in på en viktig kurs genom åtgärder för en ”grön” ekonomi, med andra ord intelligenta produkter som främjar en ekonomi med låga koldioxidutsläpp. Hit hör investeringar i energieffektivitet, miljön och klimatskydd. Stödåtgärder riktade till branscher som drabbats särskilt hårt av krisen, såsom personbils- och byggsektorn, bör också genomföras i överensstämmelse med miljö- och energisparmålen.

5.8 I återhämtningsplanen betonas inte minst hur viktigt det är att länderna i världen – inklusive tillväxtländerna – agerar samordnat för att återställa den ekonomiska tillväxten.

6. EESK:s preliminära bedömning

6.1 Kvalitativ bedömning:

6.1.1 Kommissionen pekar i sitt meddelande på ett ändamålsenligt sätt ut de utmaningar, åtgärdsbehov och krav som vi står inför. Europa måste handla snabbt, beslutsamt, målinriktat och ambitiöst. Samtidigt måste det finnas en insikt om den viktiga roll som Europa spelar, så att Europa agerar internationellt med hela sin tyngd.

6.1.2 Förtroendet och efterfrågan behöver stärkas för att stoppa nedgången. Krisens skadliga följder för i synnerhet arbetsmarknaden och de mest utsatta samhällsskikten måste bekämpas med största kraft. De olika makroekonomiska åtgärder som hittills vidtagits har varit otillräckliga för att ta itu med de aktuella problemen, eftersom man har försummat den inhemska efterfrågans betydelse för det ekonomiska kretsloppet. Kommissionen tar nu sent omsider till sig den aktiva, efterfrågefrämjande budget- och penningpolitik som EESK i många år har efterlyst, och som behöver spela en lika framträdande roll som de utbudsorienterade åtgärderna för att stärka konkurrensförmågan. Kommissionen och medlemsstaterna har äntligen insett att man måste genomföra expansiva åtgärder inom budgetpolitiken, eftersom penningpolitiska åtgärder i nuvarande situation endast har ytterst begränsad effekt.

6.1.3 Här är det intressant att kommissionen pekar på att reformen 2005 har gjort stabilitets- och tillväxtpakten mer flexibel. Denna flexibilitet behöver utnyttjas i nuvarande situation. Det betyder att det under extraordinära omständigheter – som den pågående kombinationen av finansiell kris och recession – kan vara motiverat att tillfälligt överskrida den treprocentiga maxgränsen för budgetunderskott.

6.1.4 EESK välkomnar att kommissionen lyfter fram ECB:s positiva roll för att stödja realekonomin. Kommissionen framhåller att ECB, genom krediter till banker och likviditetsstödjande åtgärder, starkt har bidragit till att stabilisera marknaderna, samt att det finns utrymme för räntesänkningar.

6.1.5 När krisen väl är överstånden och nästa högkonjunktur har inletts behöver självfallet de medelfristiga budgetmålen beaktas igen, så att de offentliga finansernas hållbarhet inte riskeras. Vi behöver då vara observanta på att arbete inte får belastas med oproportionerligt stora bördor, och på att oacceptabla nedskärningar inte får ske på utgiftssidan. Det vore därför på sin plats att redan nu börja utforska metoder för att exempelvis utnyttja nya intäktskällor. Men det är också rimligt att inte låsa fast sig vid målet att återställa de offentliga utgifternas andel av BNP till samma nivåer som före krisen. När befolkningen åldras och samtidigt åtnjuter en hög välfärd, som fallet är i den europeiska modellen, behöver det inte vara enbart av ondo med högre offentliga utgiftsandelar. De länder som i allmänhet får beröm för att de lyckas med sina flexicurity-strategier har ju faktiskt högre offentliga utgiftsandelar än genomsnittet.

6.1.6 Det är viktigt att medlemsländernas åtgärder inte enbart kompletteras med åtgärder på europeisk nivå, utan att de också samordnas. På detta sätt åstadkommer man positiva gränsöverskridande spridningseffekter och undviker samtidigt problemet med länder som åker snålskjuts. Om enskilda medlemsstater inte ställer upp på återhämtningsplanen kan detta minska åtgärdernas slagkraft. Samtidigt stämplas länder som aktivt stabiliserar konjunkturen som budgetsyndare. De största medlemsstaterna har ett särskilt starkt inflytande över hur helheten utvecklas och relativt stor budgetmässig frihet. Sammantaget har de därför ett särskilt stort ansvar.

6.1.7 En annan positiv aspekt är att de tillväxtstimulerande åtgärderna beaktar miljö-, klimat- och energimål, samtidigt som perspektivet vidgas utanför de utvecklade industriländerna. I ett globalt sammanhang blir det även viktigt att agera mot omotiverad protektionism.

6.2 Kvantitativ bedömning

6.2.1 I detta yttrande koncentrerar sig EESK på en allmän makroekonomisk bedömning. Kommittén kommer dock att fortsätta sitt arbete och göra en detaljerad utvärdering och bedömning av förslagen och besluten i ytterligare ett yttrande. Man kommer att behöva diskutera nödvändiga ändringar av subventionsreglerna och av bestämmelserna för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Vissa av åtgärderna i kommissionens välutrustade ”verktygslåda” kommer att behöva ifrågasättas kritiskt. Hit hör exempelvis den delvis omstridda sänkningen av socialavgifter och mervärdesskatt på arbetsintensiva tjänster. Man bör även utreda huruvida beviljandet av subventioner och program är förenligt med konkurrensbestämmelserna.

6.2.2 Återhämtningspaketet ska åtföljas av strukturreformer. Man bör därför se till att dessa inte motverkar målet att stimulera efterfrågan. Strukturreformerna måste i stället utformas så att de är socialt godtagbara och stimulerar tillväxten och sysselsättningen.

6.2.3 En fråga som föranleder kritik är emellertid att beloppet 200 miljarder euro under två år framstår som mycket större än det i själva verket är. Det rör sig om betydligt mindre ”nya pengar” än så. Beträffande pengarna ur EU:s budget och från Europeiska investeringsbanken handlar det delvis bara om att tidigarelägga redan planerade utbetalningar. Pengarna från medlemsstaterna är i många fall inte nya initiativ som tillkommit, utan en uppräkning av åtgärder som medlemsstaternas regeringar redan har planerat att genomföra eller till och med redan har beslutat om, utan något samband med EU:s återhämtningsplan.

7. Omstrukturering av finansmarknaderna

7.1 När två allvarliga kriser inträffar tätt efter varandra motiverar detta en omstrukturering av finansmarknaderna, dvs. handel, produkter, aktörer, tillsyn, kreditvärderingsinstitut och så vidare, såväl inom EU som på global nivå. Detta är nödvändigt för att snarast återställa förtroendet dels för och mellan de finansiella institutionerna, dels hos investerare och konsumenter. Att finansmarknaderna reformeras och snabbt återfår sin funktionsförmåga är en ofrånkomlig förutsättning för att dessa ska kunna utföra sin uppgift till gagn för realekonomin, och därmed för att vi med stimulansåtgärdernas hjälp verkligen ska lyckas att lyfta konjunkturen.

7.2 Europa har i många avseenden okritiskt anammat de utvecklingstendenser som härrör från Förenta staterna. Det gäller lanseringen av så kallade finansinnovationer, finansieringen av pensionssystemet och reglerna på redovisningsområdet. Resultatet är som bekant ett misslyckande. I framtiden behöver vi bli bättre på att värna om våra europeiska synsätt, våra starka sidor, erfarenheter och traditioner. Hit räknas också kooperativa föreningar och andra särskilda företeelser. Vi måste i större utsträckning utnyttja euroområdets ”kritiska massa” som vuxit efter utvidgningarna. G20-toppmötet i Washington gav några glädjande indikationer. Resultaten från mötet behöver nu vidareutvecklas inför det kommande G20-toppmötet i London den 2 april 2009.

7.3 Kommissionen tar i sin återhämtningsplan inte upp behovet av att införa nya strukturer och spelregler för finansmarknaderna. Det är EESK:s förhoppning att detta enbart beror på att kommissionen förbereder ett initiativ om tillsynen av EU:s finansmarknader som ska antas i juli 2009. När ramvillkoren ses över behöver även de forskningsresultat granskas som pekar på att flockbeteendet systematiskt framkallar överreaktioner både nedåt och uppåt på de spekulationsinriktade marknaderna. Detta beror inte minst på att de tongivande marknadsaktörerna använder sig av datorbaserade handelssystem och beslutsstöd. EESK förbehåller sig möjligheten att på ett senare stadium komplettera med krav och förslag angående detta, och vill passa på att påminna om konferensen ”’Rien ne va plus’? – Olika sätt att återuppbygga den europeiska sociala marknadsekonomin efter kasinokapitalismens sammanbrott”, som kommittén anordnar i Bryssel den 22–23 januari 2009.

Bryssel den 15 januari 2009 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Mario SEPI

(1) Se pressmeddelandet ”Commission decisions on the Lisbon Growth and Jobs Strategy” (kommissionsbeslut om Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning) (IP/08/1987) för mer information om åtgärdspaketet.