SV Europeiska unionens officiella tidning C 226/10

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”De fria yrkenas roll och framtid inom det europeiska civila samhället 2020” (yttrande på eget initiativ)

2014/C 226/02

Föredragande: Arno Metzler

Den 14 februari 2013 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”De fria yrkenas roll och framtid inom det europeiska civila samhället 2020”

(yttrande på eget initiativ) (1).

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 10 februari 2014.

Vid sin 497:e plenarsession den 25–26 mars 2014 (sammanträdet den 25 mars) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 210 röster för, 8 röster emot och 11 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Systemet med fria yrken är, om samhälleliga anpassningar görs, lämpat för att även i framtiden bidra väsentligt till ett högkvalitativt fullgörande av uppgifter som rör sociala tillgångar, t.ex. hälso- och sjukvård, till fullgörandet av tjänster i allmänhetens intresse, till skyddet av de medborgerliga rättigheterna samt till det ekonomiska välståndet. De fria yrkena är en del av varje demokratiskt samhälle och erbjuder en betydande tillväxtpotential för sysselsättning och BNP.

1.2 Begreppet ”fria yrken” används inte i vissa medlemsstater. Systemet och de samhälleliga problem och lösningar som hänger samman med det finns dock i hela EU. Ibland kritiseras brister i genomförandet av tillsyn och kvalitetssäkring, vilka vanligen beror på bristande kontroll av efterlevnaden och inte på systemfel.

1.3 Både den regelbaserade regleringsmetoden (rules-based regulation) och den principbaserade regleringsmetoden (principles-based regulation) lämpar sig för en optimal reglering av de fria yrkena.

1.4 De fria yrkenas tjänster kännetecknas av informationsasymmetri mellan tjänsteutövare och tjänstemottagare. Tjänsterna avser existentiella frågor om liv, hälsa och juridik eller viktiga ekonomiska frågor. Tjänsteutövaren måste därför uppfylla särskilt höga yrkesmässiga och etiska krav.

1.5 För vissa yrken finns det i ganska många länder prisregleringar, vilket kan bidra till att skydda konsumenterna. Det krävs mycket starka skäl för prisregleringar, och de måste utformas så att de tjänar allmänintresset och inte gynnar en viss intressegrupp.

1.6 I samtliga medlemsstater tillvaratar yrkesförbund eller yrkeskamrar sitt yrkes intressen och spelar en rådgivande och ibland utformande roll i den statliga regleringen. De skyddar medborgarnas allmänintresse genom ett fortlöpande och effektivt samarbete med institutionerna. Administrativ förenkling är en prioritering för de fria yrkena, och de investerar både pengar och mänskliga resurser för detta ändamål utan att erhålla någon form av kompensation från staten.

1.7 Medlemsstaterna utformar och övervakar självstyret i de egna länderna. När de gör det måste de förhindra konflikter mellan rätten att reglera och tillvaratagandet av intressen samt se till att konsumenternas förväntningar infrias vad gäller tjänsteutövarens kunskaper, etik och karaktär.

1.8 De fria yrkenas bidrag till ett väl fungerande administrativt, politiskt och ekonomiskt liv i medlemsstaterna erkänns såväl på nationell nivå som på EU-nivå, eftersom de bidrar till att modernisera och effektivisera både den offentliga förvaltningen och tjänsterna till medborgarna och konsumenterna.

1.9 Sektorn har en avgörande betydelse för sysselsättningsmöjligheterna för ungdomar som väljer att utöva ett fritt yrke och investera i de egna kunskaperna. Utövarna av fria yrken måste respektera den lagstiftning och/eller de kollektivavtal som gäller för deras anställda samt för de ungdomar som de erbjuder utbildning, praktik eller specialisering.

2. Från ”artes liberales” till kunskapsbaserade serviceyrken

2.1 Begreppet ”fritt yrke” går tillbaka till begreppet ”artes liberales”, som under antiken användes för att beteckna den verksamhet som bedrevs av bl.a. lärare, advokater, byggmästare, arkitekter, ingenjörer och läkare. Utövandet av ”artes liberales” var ett privilegium för den fria borgarklassen och adeln.

2.2 Sedan 1800-talet definieras ”fria yrken” inte längre på grundval att utövaren är ”född fri” utan på vilken verksamhet som utövas.

2.3 Fram till början av 1800-talet hade vissa fria yrken utvecklat ett särskilt band till statsmakten. Detta hindrade utövarna av dessa yrken från att fullgöra sina uppgifter i oberoende och ledde samtidigt till förakt i samhället. Framför allt advokaterna, där det till viss del var domstolarna som fattade beslut om utnämning och förflyttning, drabbades av detta. Domstolarna var delvis också tillsynsmyndighet och disciplinär myndighet.

2.4 På 1800-talet, under liberalismens inverkan, utvecklade utövarna av de fria yrkena i flera av dagens EU-länder ett medvetande om sin status som grupp och skapade egna yrkesorganisationer som var oberoende av staten. Till exempel lösgjorde sig advokaterna från statens inblandning. Den akademiska läkarkåren lyckades också uppnå viss frihet från statlig reglering och kontroll av sitt yrke.

2.5 Uppgifterna att auktorisera yrkesutövare, organisera yrket och utöva tillsyn övertogs ofta av yrkesorganisationer. Senare överfördes den reglerande makten till självstyresorganisationerna/yrkeskamrarna.

2.6 Begreppet fria yrken är i dag en sociologisk beskrivning.

2.7 Kännetecknande för ett fritt yrke är att en högkvalitativ immateriell tjänst av utpräglat intellektuell karaktär tillhandahålls på grundval av en högvärdig (akademisk) utbildning, att tjänsten har en koppling till det allmänna bästa, att uppgifterna fullgörs i yrkesmässigt och ekonomiskt oberoende, att tjänsterna tillhandahålls personligen, under eget ansvar och yrkesmässigt självständigt, att det finns ett särskilt förtroendeband mellan uppdragsgivare och uppdragstagare, att målet om vinstmaximering är underordnat uppdragstagarens intresse av bästa möjliga omsorg samt en koppling till exakta och stränga yrkesrättsliga och yrkesetiska bestämmelser.

2.8 En verksamhet kan också klassificeras som ett fritt yrke utan att vissa kriterier är uppfyllda men då måste de huvudsakliga kännetecknen föreligga. I många stater strider det inte mot klassificeringen som fritt yrke att verksamheten bedrivs inom ramen för en anställning så länge som det yrkesmässiga oberoendet garanteras. EESK konstaterar att de fria yrkena liksom de kamrar och organisationer som reglerar deras verksamhet i Europa har diversifierats. De nya fria yrkena, t.ex. psykolog, socialarbetare, skatterådgivare, skuldrådgivare, lantmätare eller medlare – som inte betraktas som fria yrken i alla länder –, måste således ingå i strategin.

2.9 Det råder skillnader mellan medlemsstaterna i vad som uppfattas som fria yrken, och i vissa medlemsstater används begreppet inte. I vissa stater betraktas bara en viss kärna av yrken som fria yrken: vårdyrken, rådgivande yrken som advokat, skatterådgivare och revisor, arbetskonsulent samt ingenjör och arkitekt. I andra medlemsstater räknas dessutom konstnärlig verksamhet till de fria yrkena.

2.10 En gemensam uppgift för alla medlemsstater är att förhindra att det viktigaste kännetecknet för de fria yrkena, informationsasymmetrin mellan tjänstens leverantör och mottagare, utnyttjas. De tjänster som utövare av fria yrken erbjuder är komplexa och förutsätter en hög grad av sakkunskap. Tjänstemottagaren saknar därför tillräcklig information, sakkunskap och erfarenhet för att kunna bedöma den erbjudna tjänstens kvalitet vid valet av leverantör och efter mottagandet av tjänsten.

2.11 Fria yrken är således förtroendeyrken. Informationsasymmetrin gör att tjänstemottagaren måste förlita sig på att leverantören inte utnyttjar detta informationsunderskott till sin fördel utan tillhandahåller bästa möjliga tjänst som är anpassad till mottagarens behov. Tjänstemottagaren ger således leverantören förtroende i förskott vid anlitandet. Yrkesmässiga miniminormer och iakttagande av yrkesetiska riktlinjer utgör lämpliga instrument för att skydda tjänstemottagarens förtroende.

3. Regleringen och dess syfte

3.1 Vid sin reglering av de fria yrkena tillämpar medlemsstaterna i princip två olika regleringsmetoder, den s.k. principbaserade regleringsmetoden (principles-based regulation) och den mer påbjudande och förbjudande regleringsmetoden (rules-based regulation).

3.2 I regleringen av de fria yrkena sammanfattas de moraliska villkoren för yrkesutövningen och de yrkesetiska normerna. I dessa villkor kommer de fria yrkenas sociala ansvar till uttryck. Summan av alla yrkesetiska normer kallas deontologi.

3.3 Den principbaserade metoden kännetecknas av att man formulerar abstrakta yrkesrättsliga principer som måste konkretiseras i det enskilda fallet (resultatorienterad reglering: outcomes-based regulation). De får dock själva avgöra hur de ska uppnå de fastställda målen i det enskilda fallet. Den regelbaserade metoden har däremot ett kasuistiskt upplägg.

3.4 Båda regleringsmetoderna har för- och nackdelar. De uppfyller dock grundprincipen att tillgodose samhällets behov av oberoende råd och stöd. Problemen och lösningarna kan förändras med tiden, vilket gör att reglerna måste anpassas eller nya regler måste införas.

3.5 EU:s regelbundna översyn av reglerna är nyttig i detta sammanhang och bör införas även på nationell nivå. På så sätt kan gamla fria yrken ”befrias” (t.ex. i byggbranschen) och nya regler vid behov införas i syfte att ta hänsyn till nya fria yrken (t.ex. inom uppgiftsinsamling eller kreditsektorn).

4. Ekonomiska aspekter

4.1 De fria yrkena ger ett betydande bidrag till skapandet och upprätthållandet av viktig samhällsinfrastruktur. Omkring var sjätte egenföretagare är verksam inom en bransch som präglas av fria yrken, och andelen ökar. Detsamma gäller för var sjätte arbetstagare.

4.2 Antalet och andelen egenföretagande kvinnor i branscher som präglas av fria yrken ökade under referensperioden 2008–2012. Andelen är med 45 % betydligt högre än andelen egenföretagande kvinnor i ekonomin som helhet (31,1 %).

4.3 De branscher som präglas av fria yrken bidrar med mer än var tionde euro till bruttoförädlingsvärdet. Under krisåret 2009 var minskningen i förädlingsvärdet i de branscher som präglas av fria yrken lägre än i alla branscher sammantaget. Siffror för EU: 6 00 000 företag vardera inom ”företagsrådgivning” och ”teknisk konsultverksamhet”, 5 50 000 företag inom ”juridisk rådgivning” och ”revision”, 3 15 000 företag inom ”arkitektverksamhet” samt 2 70 000 företag inom ”reklam och marknadsundersökning”.

4.4 Med tanke på sektorns tillväxtpotential och dess andel av sysselsättningen – huvudsakligen kvalificerade och stabila arbetstillfällen – bör de fria yrkenas utpräglade entreprenörsdimension erkännas och stödjas. EESK välkomnar att kommissionen erkänner utövarna av de fria yrkena som entreprenörer och vill stödja sektorn genom att integrera den i bl.a. programmen för att främja de små och medelstora företagens utveckling och konkurrenskraft. Detta tillvägagångssätt förutsätter en analys och vidareutveckling av de strukturella villkoren för utövandet av fria yrken, vilket för övrigt föreskrivs i tjänstedirektivet. Utvecklingen av de fria yrkena får inte begränsas till enbart enmansbolag eller enskilt yrkesutövande. De måste också avgränsa sig mot problemet med falskt egenföretagande.

5. Etik och vinstintresse

5.1 De fria yrkena har i alla medlemsstater en koppling till allmänintresset. Vårdyrkena samt de psykologiska och sociala yrkena upprätthåller en infrastruktur för att värna om hela befolkningens hälsa.

I den demokratiska rättsstaten är juridiska rådgivare och skatterådgivare en del av friheterna. Tillsammans med revisorerna bidrar de dessutom till att göra de ekonomiska processerna smidigare. Dessa yrken har på så sätt en direkt koppling till de grundläggande rättigheterna.

5.2 De fria yrkenas koppling till allmänintresset innebär samtidigt ett särskilt etiskt ansvar. Juridiska rådgivare, skatterådgivare och revisorer tjänar rättsstaten och skyddar dessutom sina klienters ekonomiska intressen. Socialarbetare och psykologer bidrar till att skapa ett inkluderande klimat med större stabilitet för EU-medborgarna när det gäller kontakter människor emellan samt psykologiska och sociala aspekter. Arkitekter och ingenjörer skyddar samhället mot sådana faror som utgår från byggnadsverk och tekniska installationer och främjar samtidigt samhällets innovationsförmåga och människors livskvalitet genom att vidareutveckla infrastrukturtekniska installationer och genom tekniska innovationer. De konstnärliga yrkena vårdar och formar kulturen. Detta och den ovan nämnda informationsasymmetrin förutsätter en högkvalitativ utbildning och särskilt höga etiska krav.

5.3 De fria yrkenas särskilda koppling till det allmänna bästa och de bindande krav som detta skapar på tillhandahållandet av tjänsten måste säkras genom tvingande yrkesbestämmelser och en katalog med allmänt vedertagna etiska uppföranderegler för yrket i fråga. I alla medlemsstater finns därför ett visst minimum av reglering. Kommittén rekommenderar att alla kamrar, organisationer och förbund för de fria yrkena inför uppförandekoder och etiska normer liksom etikkommittéer för de olika yrkena.

5.4 Om det inte finns några yrkesetiska koder bör yrkessammanslutningarna formulera sådana som icke-bindande förebilder för yrkesutövningen i den egna medlemsstaten. Dessutom bör yrkeskamrarna och yrkesförbunden utarbeta etiska koder för hela Europa för att framhålla och värna om de höga kraven på de fria yrkenas tjänster i hela Europa. Idén om att införa uppförandekoder finner stöd i artikel 37 i tjänstedirektivet (2). Den betydelse som de fria yrkenas tjänster har för klienten och det särskilda förtroende som den som mottar tjänsten måste ha för den som tillhandahåller den innebär samtidigt att tjänsten måste tillhandahållas personligen.

5.5 Det personliga förtroendebandet mellan den som mottar och den som tillhandahåller en tjänst och de ytterst personliga rättsliga intressen som berörs innebär att den som tillhandahåller tjänsten och dennes medarbetare måste omfattas av lagstadgad sekretess, en lagstadgad rätt att vägra att vittna samt ett förbud att avlägga vittnesmål. Detta är kännetecknande för en frihetlig rättsstat.

5.6 De av de fria yrkenas tjänster som berör allmänintressets kärnområden, t.ex. läkarvård, sociala tjänster, psykologtjänster, apotek och juridisk rådgivning, måste tillhandahållas överallt, också på landsbygden.

5.7 Dessa krav förutsätter att utövarna av de fria yrkena alltid ger tjänstekvalitet företräde framför vinstmaximering, i enlighet med de etiska principer som de måste följa.

5.8 Vidareutvecklingen av de yrkesrättsliga bestämmelserna för de fria yrkena får därför inte bara utgå från ekonomiska överväganden. Målet för varje reglering måste vara att värna om ett heltäckande och högkvalificerat utbud av tjänster som uppfyller högsta möjliga kvalitetskrav. Man måste alltid undersöka om gällande bestämmelser är tillräckliga för att värna om de nämnda målen eller i själva verket tjänar andra intressen.

6. Krav på de fria yrkena i nutid och framtid och deras profil

6.1 Man bör ta fram en enhetlig europeisk definition av ”fritt yrke”. Definitionen bör bara innehålla de allmänna kännetecknen för fria yrken och en uppräkning av kategorierna av fria yrken. En sådan definition får inte förhindra att nya fria yrken uppstår. Det utkast till stadga för de fria yrkena som har utarbetats av olika europeiska yrkesorganisationer under ledning av Council of European Dentists (CED) skulle kunna tjäna som förebild i detta sammanhang.

6.2 Som ett komplement till de nationella yrkesövergripande organisationerna och den yrkesövergripande representationen på europeisk nivå bör det i alla medlemsstater finnas en yrkesorganisation för de fria yrkena, som – om inte yrkeskamrarna redan utför dessa uppgifter – sammanställer, offentliggör och vidareutvecklar yrkesetiska principer. Denna organisation bör också vara ansvarig för att se till att yrkesgruppen följer de yrkesetiska principerna.

6.3 De höga etiska krav som ställs på de fria yrkenas tjänster måste också i framtiden säkras genom konkreta förebilder och klart definierade etiska principer. Här kan man använda sig av såväl normerade och sanktionerbara yrkesbestämmelser som yrkesetiska uppförandekoder. Detta ökar konsumenternas förtroende.

6.4 Man måste inte bara säkra de yrkesmässiga och etiska kraven på de fria yrkenas tjänster utan också upprätthålla och stärka de fria yrkenas konkurrensförmåga och innovationsförmåga. Den utmaning som de nu står inför består i att kunna anpassa sig till olika nationella lagstiftningar och konkurrera med kolleger från andra medlemsstater på en allt mer integrerad inre marknad.

6.5 De yrkesrättsliga bestämmelserna måste vara förenliga med de grundläggande europeiska friheterna, framför allt friheten att tillhandahålla tjänster, etableringsfriheten och rätten till fri rörlighet. Yrkesrättsliga bestämmelser får därför inte leda till diskriminering, de måste tjäna ett tvingande allmänintresse och vara proportionella. De måste dessutom vara förenliga med nationell rätt. Denna bör binda vissa uppgifter till specifika kvalifikationer.

6.6 När en tjänst tillhandahålls inom ramen för ett fritt yrke utsätts ett antal ytterst personliga rättsliga intressen hos den som tar emot tjänsten för särskild fara. Denna potentiella risk gör det nödvändigt att reglera tillträdet till yrket och ställa höga krav på dem som auktoriseras. Detta gäller inte bara utbildningen utan också andra personliga kriterier som ett gott rykte, hälsokontroll eller att personen avstår från att samtidigt utöva annan, oförenlig verksamhet. På EU-nivå beaktas detta krav på lämpligt sätt genom direktivet om yrkeskvalifikationer (3) samt genom särskilda bestämmelser som t.ex. direktiven för läkare och tandläkare samt direktivet för advokater (4) eller genom direktivet om lagstadgad revision (5).

6.7 I nästan alla medlemsstater har de som utövar fria yrken en skyldighet att genomgå regelbunden fortbildning. Det finns skillnader i kontrollen av fortbildningsåtgärderna och konsekvenserna om en yrkesutövare inte genomgår vederbörlig fortbildning. Med tanke på de alltmer komplexa sakförhållandena, den ständiga vidareutveckling som pågår i de tekniska förfarandena inom medicin och teknik samt det allt större antalet nationella och internationella rättsliga normer är det de fria yrkena som ska se till att alla personer som utövar dessa yrken faktiskt vidareutbildar sig.

6.8 I flertalet medlemsstater kan de som utövar fria yrken nästan obehindrat samarbeta yrkesmässigt med personer som utövar andra yrken. I vissa medlemsstater har man dock begränsat kretsen av delägare till vissa fria yrken, infört vissa majoritetskrav i fråga om delägare, rösträtt och företagsledning och uteslutit tredjeman från delägarskap. Dessa bestämmelser är ett sätt att försvara sig mot ensidiga ekonomiska mål vid utövandet av ett fritt yrke.

6.9 När utövare av andra yrken samarbetar med utövare av fria yrken kan detta leda till konflikter när det handlar om sekretessen och om rätten att vägra att vittna. Vid ett sådant samarbete måste man se till att klienternas, kundernas eller patienternas skydd inte äventyras. Sådana friktioner kan på ett effektivt sätt undvikas genom att man begränsar kretsen av delägare.

7. Konsumentskydd och självstyre

7.1 I alla medlemsstater finns det en styrning av de fria yrkena genom stat, yrkeskamrar eller yrkesförbund. Självstyret som organisationsprincip för de fria yrkena hänger i många medlemsstater oskiljaktigt samman med själva idén om fria yrken.

7.2 I frågan om självstyret finns det två olika koncept i medlemsstaterna. Enligt det ena företräder förbunden och kamrarna yrkesintressena i egenskap av en frivillig sammanslutning. De har också en rådgivande funktion när det gäller (den statliga) regleringen av yrket. Dessutom ger de i etiska koder form åt yrkesuppfattningen om normerna för en professionell yrkesutövning. Enligt det andra konceptet tar yrkeskamrarna dessutom på sig offentliga uppgifter med anknytning till auktorisation och tillsyn, som en del av den indirekta statsförvaltningen. Självstyret står inte i motsättning till statlig styrning, utan de fyller snarare gemensamma funktioner.

7.3 Självstyret för de fria yrkena är en kompromiss mellan yrkesutövarnas rätt till frihet från statlig inblandning i yrkesutövningen och statens regleringsrätt. Yrkesutövarnas rätt att fastställa egna bestämmelser innebär att inte bara deras rätt till frihet från statliga ingrepp säkras utan även att kopplingen till allmänintresset säkras, och detta gynnar dem som tar emot tjänsterna och konsumenterna.

7.4 De fria yrkenas självstyre innebär att subsidiaritetsprincipen omsätts i praktiken. Enligt denna ska en uppgift alltid skötas av den instans som står frågan närmast. Yrkesutövarna utmärker sig genom sin särskilda expertis och är på så sätt närmaste instans för styrning och reglering av de fria yrkena. Därmed utnyttjas principen om kontroll av konkurrenterna.

7.5 Självstyret och självregleringen för de fria yrkena begränsar i sin tur medlemmarnas yrkesutövning. Det handlar om akter av indirekt statsförvaltning och kräver en statlig befogenhetsöverföring. Varje form av självstyre och självreglering för de fria yrkena hänger i sin tur samman med de grundläggande friheterna, den nationella lagstiftningen och den europeiska och nationella antitrustlagstiftningen.

7.6 För att självstyret ska fungera måste medlemskapet i yrkesorganisationen vara obligatoriskt i de länder där detta är möjligt enligt gällande lagstiftning. Detta ingrepp i den fria yrkesutövningen motiveras av att allmänintresset väger tyngre.

7.7 Bestämmelserna om obligatoriskt medlemskap måste vara utformade så att friheten att tillhandahålla tjänster och etableringsfriheten inte inskränks. Exempel på lämpliga instrument är att man godkänner registrering som företagits av en annan medlemsstat eller att man erbjuder (kostnadsfri) registrering när medlemskap föreligger i en annan EU-medlemsstat.

7.8 Man kan utgå ifrån att det även år 2020 kommer att råda ett spänningsförhållande mellan statliga och individuella intressen och att det kommer att finnas behov av oberoende råd och stöd. De fria yrkena som institution torde fortfarande kunna fullgöra sitt syfte om de moderniseras i rätt tid på ett sätt som tryggar att de grundläggande kännetecknen, det komparativa kunskapsförsprånget, oberoendet/öppenheten och det därmed förbundna förtroendet inte inskränks.

Bryssel den 25 mars 2014 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Henri MALOSSE

(1) Inom ramen för utarbetandet av yttrandet gav EESK Europäisches Zentrum für Freie Berufe der Universität zu Köln i uppdrag att genomföra en studie (”The State of Liberal Professions Concerning their Functions and Relevance to European Civil Society”, EESC/COMM/05/2013) som kommer att offentliggöras inom kort.

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden, EUT L 376, s. 36.

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikationer, EUT L 255, s. 22.

(4) Rådets direktiv 77/249/EEG av den 22 mars 1977 om underlättande för advokater att effektivt begagna sig av friheten att tillhandahålla tjänster, EGT L 78, s. 17, och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/5/EG av den 16 februari 1998 om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls, EGT L 77, s. 36.

(5) Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/43/EG om lagstadgad revision av årsbokslut och sammanställd redovisning och om ändring av rådets direktiv 78/660/EEG och 83/349/EEG samt om upphävande av rådets direktiv 84/253/EEG, EUT L 157, s. 87.