Figur 1 Andel av direkta och indirekta åtgärder i åtgärdsprogrammen i EU

Åtgärder som vidtagits för att behandla belastningar på den marina miljön

I detta avsnitt beskrivs de åtgärder som vidtagits för att behandla de deskriptorer i direktivet som särskilt handlar om sådana antropogena belastningar.

Främmande arter

Främmande arter kan hota den marina biologiska mångfalden när de blir ”invasiva”. I unionens hav anger medlemsstaterna att sjöfart och vattenbruk är de två huvudsakliga verksamheter som kan leda till att främmande arter förs in och sprids.

Hantering av barlastvatten används av 13 medlemsstater för att ta itu med införandet av arter via sjöfarten. Ytterligare åtgärder, såsom efterlevnad av Internationella sjöfartsorganisationens riktlinjer om marin påväxt, kan dock behandla belastningen på ett bättre sätt eftersom detta begränsar påväxten via ett fartygsskrov. De åtgärder som nämns av de 16 medlemsstaterna i deras åtgärdsprogram anknyter ofta till regionalt arbete och befintlig unionsrätt, såsom förordningen om invasiva främmande arter och främmande arter i vattenbruk. Vissa medlemsstater har redan infört riktade åtgärder för att minska risken för att föra in främmande arter via vattenbruksanläggningar, medan flera andra rapporterar att de fortfarande behöver mer forskning för att förstå belastningen bättre.

De nyligen införda åtgärderna omfattar allt från att fiskare direkt inriktar sig på främmande arter till att man erbjuder incitament för ”miljövänliga” fartyg och/eller genomför kunskapshöjande initiativ som främst inriktar sig på fritidsaktiviteter.

Det går inte att svara på om medlemsstaterna kommer att uppnå god miljöstatus senast 2020 vad gäller belastningar från främmande arter, såsom krävs enligt direktivet, eftersom medlemsstaterna antingen inte rapporterade eller inte kunde rapportera detta. Cypern, Malta och Polen har rapporterat motiverade undantag från att uppnå god miljöstatus och angett att införandet av främmande arter beror på förhållanden som ligger utanför deras kontroll (t.ex. att arter kan komma in i Medelhavet via Suezkanalen).

Åtgärd → Sverige: nationellt system för varning och reaktion för tidig upptäckt, hantering och nödplaner Sverige har för sina vatten inrättat ett nationellt system för varning och reaktion som omedelbart kommer att meddela myndigheterna när en ny främmande art upptäcks. Detta kommer att utlösa snabba motåtgärder för att utrota eller kontrollera dem, eller andra åtgärder som kan anses lämpliga, kopplat till beredskapsplaner. Systemet kommer att kopplas till Sveriges övervakningsprogram.

Kommersiellt nyttjande av fiskar och skaldjur

Överfisket kan få allvarliga konsekvenser, som leder till gradvis utfiskning och slutligen till att fiskbestånden kollapsar. Alla 16 medlemsstater vars program bedöms i denna rapport har infört åtgärder för att minimera belastningen från kommersiellt fiske. 14 medlemsstater inkluderade även särskilda åtgärder för att minska påverkan från sportfisket.

Alla EU:s marina regioner påverkas av belastning genom fisket, men detta är särskilt akut i Medelhavet. I sina nationella program hänvisar medlemsstaterna genomgående till de åtgärder som de har vidtagit för att följa den gemensamma fiskeripolitiken, som kräver att en maximal hållbar avkastning ska uppnås för fiskebestånd senast 2020, vilket därmed bidrar till målet om god miljöstatus enligt ramdirektivet om en marin strategi. Sådana nationella åtgärder inkluderar att man minskar storleken på fiskeflottan, minskar den totala fångsten och förbjuder fiske eller vissa typer av fiskemetoder (t.ex. trålning) i vissa områden.

De flesta medlemsstater har också infört nya åtgärder för att minska belastningen på överutnyttjade bestånd, till exempel genom att kräva att man använder specifika fiskeredskap eller genom att införa riktade tidsmässiga/geografiska restriktioner eller förbud. De flesta medlemsstater har inrättat geografiska skyddsåtgärder, antingen inom Natura 2000-nätverket eller genom att stärka planerna för hantering av befintliga marina skyddsområden. Flera medlemsstater har också infört åtgärder för att höja medvetenheten om destruktiva fiskemetoder. Flera av dem kopplar uttryckligen de åtgärder som de har vidtagit till avtal som slutits på regional och internationell nivå, till exempel inom ramen för den regionala fiskeriförvaltningsorganisationen i Medelhavet eller Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten. Åtgärder som vidtagits genom regionala havskonventioner, främst Helsingforskommissionen och Barcelonakonventionen, förekommer även i programmen.

Trots att medlemsstaterna enligt direktivet är skyldiga att uppnå god miljöstatus för belastningen från fisket senast 2020 måste det även finnas god samverkan med kraven i den gemensamma fiskeripolitiken i deras nationella program, och de flesta medlemsstater har ännu inte fastställt när ett sådant mål kommer att uppnås. Tre medlemsstater har rapporterat undantag, med en motiverad förklaring om att god miljöstatus kommer att uppnås efter 2020: Finland och Förenade kungariket uppger att god miljöstatus för kommersiellt nyttjande av fiskar och skaldjur inte kommer att uppnås på grund av naturliga omständigheter, medan Malta anför behovet av gränsöverskridande och regionala insatser för att uppnå målet.

Åtgärd → Belgien: bättre kontroll och övervakning av sportfiske Belgien har nyligen infört en rättslig åtgärd som gör det enklare att övervaka sportfiske, en aktivitet som kan ha betydande konsekvenser för den marina miljön men som ofta inte regleras av medlemsstaterna. Denna nationella åtgärd, som går utöver kraven i den allmänna fiskeripolitiken, kommer att förbättra datainsamlingen. Detta är inte bara avgörande för att förstå fiskbeståndens tillstånd utan också för att vid behov och på ett mer riktat sätt reglera vissa fiskeaktiviteter.

Tillförsel av näringsämnen

Överdriven tillförsel av näringsämnen och organiskt material till havet främjar algblomning, vilket leder till eutrofiering. Denna belastning kan hämma det marina livet, särskilt runt kustområden och i djupare vatten, och påverkar alla marina vatten i EU i viss omfattning, men konsekvenserna är störst i Östersjön. Tillförseln av näringsämnen har främst kopplats till jordbruket, industrin, avloppsvatten, vattenbruket och, i mindre omfattning, sjöfarten. Problemet förvärras genom att sådana näringsämnen ackumuleras på havsbottnen.