Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om:

- "Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om granskning av koncentrationsförordningen",

- "Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer", och - "Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer - artiklarna 87 och 235"

(97/C 56/13)

Den 8 oktober 1996 beslutade rådet, i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget, att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande och förslagen.

Ekonomiska och sociala kommittén har utsett Edoardo Bagliano till huvudföredragande med ansvar för att utarbeta yttrandet.

Vid sin 339:e plenarsession den 30-31 oktober 1996 (sammanträdet den 31 oktober 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande, med 70 röster för, 2 röster emot och 2 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Kommissionens meddelande till rådet och parlamentet tar upp två förslag till förordning om ändring av förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989:

a) Det första förslaget har som rättslig grund artikel 1.3 i förordning (EEG) nr 4064/89, som föreskriver en förnyad prövning av tröskelvärdena (under 1993, uppskjutet till slutet av 1996) för att definiera en gemenskapsdimension för koncentrationerna och därmed för förordningens tillämpning.

b) Det andra förslaget grundar sig på artiklarna 235 och 87 i Romfördraget, som ger kommissionen och rådet rätten att anta förordningar och direktiv för tillämpningen av konkurrens- principer. Detta förslag tar upp andra aspekter på förordning (EEG) nr 4064/89 (frågor om hänskjutande och samverkan med medlemsstaternas myndigheter, samriskföretag samt andra förfarandemässiga förbättringar).

1.2. Den preliminära fasen för omprövningen av förordning (EEG) nr 4064/89 verkar nu ha nått sitt slut. Kommissionens meddelande är resultatet av en lång och omfattande debatt som finns sammanfattad i grönboken av den 31 januari 1996 och som Ekonomiska och sociala kommittén antog ett yttrande om den 10 juli 1996. Kommissionen har verkligen gjort en omfattande och berömvärd arbetsinsats.

1.3. Det är nu dags att utvärdera de val som kommissionen gjort bland de alternativ som presenteras i grönboken. Därvid bör även kommitténs påpekanden i såväl ovannämnda yttrande som i tidigare yttranden från 1994 och 1995 () beaktas.

2. Förslag till förordning om ändring av förordning (EEG) nr 4064/89 i enlighet med artikel 1.3 i samma förordning

2.1. Kommissionen föreslår en sänkning av tröskelvärdena från 5 till 3 miljarder ecu (vad gäller den globala omsättningen) och från 250 till 150 miljoner ecu (gemenskapsomsättningen) för att en koncentration skall anses omfattas av gemenskapsdimensionen. Kommittén stöder kommissionens förslag.

En sådan sänkning till mellannivåer är realistisk och i enlighet med kommitténs eget förslag (de lägre tröskelvärden som ursprungligen nämndes låg på 2 miljarder respektive 100 miljoner ecu). En sådan justering skulle leda till att ett stort antal koncentrationer "med väsentliga gränsöverskridande verkningar" åter faller inom ramen för en "gemenskapsdimension" och därmed omfattas av förordning (EEG) nr 4064/89, dvs. av en enhetlig gemenskapslagstiftning med alla de fördelar som en sådan "one-stop-shop" har.

2.2. Den s.k. tvåtredjedelsregeln - som undantar all tillämpning av förordning (EEG) nr 4064/89 på företag som har mer än två tredjedelar av sin gemenskapsomfattande omsättning i en och samma medlemsstat - är inte föremål för någon omprövning.

Kommissionen menar att vid ett eventuellt upphävande (eller vid en inskränkning) "skulle ärenden med huvudsakligen nationella verkningar troligen komma att omfattas av koncentrationsförordningen". Kommittén har dock en annan uppfattning: "En hög 'nationalitetskvot' på omsättningen är inte alltid en indikation som i sig räcker för att en koncentration skall anses irrelevant på gemenskapsnivå". En nationell myndighet har dock lättare att bedöma hur en koncentration av detta slag påverkar marknadsstrukturen, och det verkar därför motiverat, med hänsyn till subsidiaritetsprincipen, att kontrollbefogenheten ligger på nationell nivå.

Å andra sidan är det även sant att kommissionens arbetsbörda i viss mån skulle öka om tvåtredjedelsregeln upphävdes, vilket kanske i så fall skulle ske på bekostnad av effektiviteten och resultatet. Eftersom kvaliteten på kommissionens arbete bör komma i första rummet tänker inte kommittén insistera vad gäller subsidiaritetsprincipen.

2.2.1. Kommissionen föreslår dessutom att även de koncentrationer som uppfyller kriterierna för anmälan i minst tre av Europeiska gemenskapens medlemsstater (anmälningsbara i flera medlemsstater) skall anses ha gemenskapsdimension om den totala omsättningen ligger mellan tröskelvärdena 2 och 3 miljarder ecu, och om omsättningen i gemenskapen ligger mellan tröskelvärdena 100 och 150 miljoner ecu (med bibehållen tvåtredjedelsregel). Koncentrationerna skall dock först ha varit föremål för bedömning på nationell nivå.

Det som i grönboken beskrivs som ett alternativ till en generell sänkning av tröskelvärdena presenteras nu i stället som ett komplement. I och med detta utvidgas koncentrationsförordningens tillämpningsområde.

2.2.2. För att skapa en mekanism för att undersöka om de nationella tröskelvärdena har överskridits (eller andra kriterier uppfyllts) föreslår kommissionen ett antal förfarandemässiga ändringar. Berörda medlemsstater har två veckor på sig att reagera på uppgifterna från kommissionen beträffande den inlämnade anmälan. De kan då bekräfta, eller bestrida, att de nationella tröskelvärdena har överskridits. Detta innebär att förlängningen av tidsfristen med två veckor skulle gälla för såväl medlemsstaternas svarsfrist som slutdatumet för fas ett.

Kommittén uttrycker vissa reservationer inför detta förslag.

2.2.2.1. En koncentration som är anmälningsbar i flera medlemsstater kan dock få väsentliga verkningar i endast den ena staten, och marginella i de andra. För att bedömnings- och kontrollförfarandet skall bli så effektivt som möjligt borde i sådana fall - i enlighet med subsidiaritetsprincipen - den nationella myndigheten ges större inflytande. Det faktum att det rent formella och kvantitativa kriteriet uppfylls i ärenden som är anmälningsbara i flera medlemsstater får inte i sig vara tillräckligt för att överföra befogenheterna till gemenskapsnivå. Kommissionen föreskriver av denna anledning en mekanism för bedömning på nationell nivå. För att en sådan bedömning skall kunna genomföras föreslår kommissionen en mekanism som gör befogenheter på gemenskapsnivå beroende av inte bara de nationella bestämmelserna, utan även av den tolkning av dessa som de nationella myndigheterna gör i varje enskilt fall.

2.2.2.2. Mot bakgrund av dessa påpekanden föreslår kommittén således att man skall överväga förslaget att införa en annan parameter än "antalet" anmälningar (av ett koncentrationsärende i flera medlemsstater). Kommittén anser att omsättningen (som uppnås av varje part - minst två - i varje medlemsstat - minst två - som berörs av koncentrationen) kan utgöra en objektiv, självständig (dvs man behöver inte någon mekanism för hänskjutande till nationell nivå) och därmed lämpligare parameter, vid sidan av ett fastställt tröskelvärde.

I kommitténs yttrande om grönboken förordas "snabba förfaranden, enkla formulär, förkortade frister, så att kostnaderna effektivt hålls under de nivåer som föreskrivs för en anmälan till flera medlemsstater". Kommissionens förslag till mekanism för handläggning av koncentrationsärenden som är anmälningsbara i flera medlemsstater framstår inte som någon praktisk lösning, eftersom den skulle bli långsammare, mer byråkratisk och kostsammare. Förslaget är heller inte juridiskt acceptabelt, eftersom det varken tar hänsyn till subsidiaritets- eller proportionalitetsprincipen.

2.2.3. Vad antalet medlemsstater beträffar påpekade kommittén däremot i sitt yttrande om grönboken att det finns "inget skäl att göra begreppet 'betydande gränsöverskridande effekter' snävare - och inte heller begreppet 'gemenskapsdimension' - när endast tre medlemsstater berörs". Samtidigt som kommissionen påpekar att "även om en transaktion som faller inom två nationella systems behörighet i allmänhet kan väntas ha gränsöverskridande inslag", anser man att "en bilateral samordning mellan de berörda nationella myndigheterna i stor utsträckning [bör] mildra svårigheterna med anmälan i flera medlemsstater". Kommittén anser inte att detta resonemang är övertygande. Det rör sig inte om en mer eller mindre effektiv "samordning", utan snarare om att medverka till att skapa enhetliga konkurrensvillkor inom gemenskapen, vilket för övrigt slås fast i förslaget till ändring av förordningen. I detta förslag medger man dessutom att en obligatorisk anmälan av ett och samma ärende hos flera behöriga nationella myndigheter äventyrar rättssäkerheten och kan resultera i att bedömningen inte blir samstämmig.

Problemet ligger alltså inte främst i att samordna olika medlemsstaters handläggningsförfaranden, utan snarare i att kunna garantera fördelarna med "one-stop-shop"-principen.

3. Förslag till förordning om ändring av förordning (EEG) nr 4064/89 enligt artikel 87 och 235 i Romfördraget

3.1. I sitt andra förslag till förordning om ändring tar kommissionen särskilt upp problemet med samriskföretag och beräkning av omsättning i kredit- och finansinstitut. Dessutom föreslår man ett antal förfarandemässiga förbättringar vad beträffar t.ex. hänskjutande, samverkan med medlemsstaterna och åtaganden som görs under fas ett.

3.1.1. Samriskföretag. Den ändring som kommissionen föreslår innebär en utvidgning av begreppet "koncentration" (som det definieras i artikel 3 i förordning (EEG) nr 4064/89) så att det även omfattar "alla samriskföretag som fyller samtliga funktioner", vilket innebär att även de som är kooperativa till sin karaktär, och som idag inte inkluderas i definitionen, skulle kunna utnyttja fördelarna med förordningen och även omfattas av det handläggningsförfarande som förordningen föreskriver. Om det mellan de företag som har grundat ett samriskföretag - och som fortfarande är självständiga - skulle uppstå en "samordning" vad gäller deras konkurrensbeteende, eller mellan dessa grundarföretag och samriskföretaget, har kommissionen enligt förordning (EEG) nr 4064/89 befogenhet att tillämpa artikel 85.1 och 85.3 i EG-fördraget för att bedöma om verksamheten är oförenlig med den gemensamma marknaden.

3.1.2. En lösning som innebär att man på en och samma verksamhet tillämpar bedömningskriterier både från artikel 2 i förordning (EEG) nr 4064/89 och från artikel 85.1 och 85.3 i EG-fördraget - dvs. kriterier som sinsemellan är mycket olika - leder till stor osäkerhet. En sådan olycklig blandning av olika bedömningskriterier och olika syften bidrar inte till vare sig klarhet eller säkerhet juridiskt sett. Med hänsyn till hur komplext problemet är - och dessutom brådskande - föreslog kommittén endast en förfarandemässig lösning (en "ad hoc"-förordning).

3.1.3. Den uppläggning som kommissionen föreslagit löser ändå inte de förfarandemässiga problemen för alla samriskföretag av kooperativt slag.

Det är faktiskt inte bara de samriskföretag som fyller samtliga funktioner, och som kommissionen beaktat, som medför strukturella oåterkalleliga konsekvenser för företagen själva och/eller marknaden. De kooperativa samriskföretagen som fyller samtliga funktioner utgör kanske inte största delen av de strukturella samriskföretagen, och är inte nödvändigtvis de mest betydande. Det finns många exempel i årsrapporterna om konkurrenspolitiken från tidigare år, där man beskriver fall där artikel 85.3 tillämpats på samriskföretag som inte fyller samtliga funktioner och som avser gemensamma produktioner, byggandet av en ny anläggning (betydande investeringar), tillverkning av en ny produkt, sammanslagning av kunskap, etc.

Kommittén anser att en "ad-hoc"-förordning bättre skulle lösa de förfarandemässiga problemen med denna breda kategori av strukturella samriskföretag som inte fyller samtliga funktioner.

3.2. Kommittén stöder övriga ändringar av förordning (EEG) nr 4064/89 - särskilt vad gäller samverkan med medlemsstaterna, metoden för beräkning av omsättning i kredit- och finansinstitut samt vad gäller åtgärder under fas ett, eftersom dessa ändringar ligger i linje med kommitténs påpekanden i yttrandet om grönboken.

Kommittén kan dock inte dölja sin förvåning och sin oro över kommissionens avsikt att "beakta möjligheten att införa en ... registreringsskatt. Med de cirka 200 anmälningarna om året skulle de potentiella intäkterna uppgå till 1 200 000 ecu (på basis av 6 000 ecu per anmälan)". Detta sägs i "finansieringsöversikten", som i själva verket inte är en officiell del av "förslagsdokumentet" och alltså inte uppfyller kravet på insyn och överblick som skall föregå utformningen av bestämmelserna.

4. Slutsatser

Ekonomiska och sociala kommittén:

- uppskattar kommissionens omfattande arbete för att förbättra tillämpningen av förordningen för kontroll av koncentrationer, ett arbete som för övrigt hittills har gett mycket positiva resultat,

- bekräftar sin positiva inställning till att tröskelvärdena sänks till 3 miljarder ecu respektive 150 miljoner ecu, men ställer sig mycket tveksam till det föreslagna systemet för att utvidga förordningens tillämpningsområde till ärenden som är anmälningsbara i flera medlemsstater,

- anser att den lösning som föreslås för samriskföretag inte löser problemet med rättssäkerheten för och lika behandling av alla kooperativa samriskföretag,

- stöder alla övriga föreslagna ändringar, som presenterades redan i grönboken.

Bryssel den 31 oktober 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Kommitténs yttranden med Jens Peter Petersen som föredragande: EGT nr C 388, 31.12.1994 och EGT nr C 18, 22.1.1996.