Särskild rapport nr 8/2001

om produktionsbidraget för användning av stärkelse och om stödet till potatisstärkelse, samt kommissionens svar

(i enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2001/C 294/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

SAMMANFATTNING

I. Revisionsrättens tidigare granskning av bidragen för produktion(1) av stärkelse omfattade perioden 1986-1988. Nu har revisionsrätten åter granskat systemet, i dess ändrade utformning efter 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP), och dessutom undersökt de specifika åtgärderna för direktstöd till produktionen av potatisstärkelse. År 1999 producerades i Europeiska unionen 6,2 miljoner ton spannmålsstärkelse och 1,9 miljoner ton potatisstärkelse. År 2000 uppgick de sammanlagda utgifterna avseende stärkelse till omkring 900 miljoner euro, vilket är 5,4 % av gemenskapens utgifter för jordbruksgrödor. Om man lämnar arealstödet utan avseende, uppgår de berörda utgifterna till cirka 400 miljoner euro 2000, eller mindre än 1 % av EUGFJ-garantins totala utgifter.

II. Som revisionsrätten framhöll i sin årsrapport för 1988 infördes dessa olika subventioner på grund av att EU:s system för stöd till spannmålssektorn medförde att priserna på spannmål i EU låg högre än världsmarknadspriserna.

III. Revisionsrätten har granskat systemet för produktionsbidrag och direktstöd under åren 1998-2000 i Tyskland, Frankrike och Nederländerna. Granskningen visade att de administrativa kontrollerna över lag är tillfredsställande. Det framgick emellertid också att dessa administrativa kontroller fortfarande spelar en dominerande roll och att det således inte i tillräcklig utsträckning görs kompletterande fysiska kontroller, bland annat för att tillse att lagerbokföringen är tillförlitlig. Nivån på de kontroller på platsen som nationella kontrollanter gör hos stärkelseproducenterna varierar mellan medlemsstaterna, vilket beror på att reglerna är otydligt formulerade och på att kommissionen inte har lämnat tydliga anvisningar om vilka kontroller som skall utföras.

IV. Revisionsrättens övriga iakttagelser avser i huvudsak flexibiliteten vad gäller metoden för beräkning av produktionsbidraget, lämpligheten hos det särskilda systemet för övervakning av bearbetad stärkelse och problemen i samband med dess genomförande, de inbyggda bedrägeririskerna i systemet med odlingskvoter för stärkelsepotatis och svårigheterna att reglera kvoterna i överensstämmelse med den faktiska marknadssituationen.

V. Kommissionen har inte ett tillräckligt väl utbyggt informationssystem för att bedöma om de grundläggande målen för systemet uppnås, i synnerhet vad gäller den stärkelseanvändande industrins konkurrenskraft, inkomstnivån för de jordbrukare som tar emot direktstöd och kompenserandet av potatisstärkelseindustrins strukturella nackdel.

STÄRKELSEMARKNADEN

1. Spannmåls- och potatisstärkelse är förädlingsprodukter i första ledet och är på de flesta användningsområdena utbytbara mot varandra. Spannmålsstärkelse framställs i huvudsak av majs och vete men också av korn, råg och ris. Man gör också stärkelse av potatis och maniok. EU producerade 1999 omkring 8,1 miljoner ton stärkelse (se tabell 1). Världens främsta stärkelseproducent är Förenta staterna, som årligen framställer ungefär 30 miljoner ton. Potatisstärkelse framställs nästan enbart i norra Europa, främst i Tyskland, Nederländerna, Frankrike och Danmark. De viktigaste avnämarna är livsmedels-, kemi-, pappers- och textilindustrin (se illustration 1).

Tabell 1

Stärkelse - Produktion och försäljning inom EU

>Plats för tabell>

Källa:

Uppskattningar gjorda av Europeiska kommissionen (GD Jordbruk).

Illustration 1

Försäljning av stärkelse och härledda produkter på EU:s inre marknad 1998

>PIC FILE= "C_2001294SV.000401.TIF">

Källa:

Kommissionen, GD Jordbruk.

2. Gemenskapsmarknaden, som redan är mer än självförsörjande i fråga om stärkelse, skyddas av tullar som motsvarar ungefär halva produktvärdet. Därför importeras ingen stärkelse till gemenskapen. För exporten av gemenskapens stärkelseöverskott lämnas exportbidrag. År 1999 exporterade EU 1,7 miljoner ton stärkelse, i form av stärkelse, härledda produkter eller industriprodukter, det vill säga 21 % av produktionen.

3. Det finns 75 produktionsanläggningar i EU, varav 23 är potatisstärkelsefabriker. Omkring 10 miljoner ton spannmål, nära 5 % av EU:s produktion, omvandlas till stärkelse. Hela produktionen av stärkelsepotatis, som odlas av nära 18000 jordbrukare, omvandlas till stärkelse. Dessa jordbrukare odlar ofta även sockerbetor och stråsäd.

GEMENSKAPEN ÖNSKAR SÄKERSTÄLLA ATT DEN STÄRKELSE SOM PRODUCERAS I EUROPA ÄR KONKURRENSKRAFTIG

4. Systemet med stöd till produktionen är tänkt att säkerställa att de europeiska industriverksamheter (utanför livsmedelsindustrin) som använder stärkelse kan konkurrera med producenter utanför EU, vilka har möjlighet att på EU-marknaden sälja varor som innehåller stärkelse inköpt på världsmarknaden till priser som är lägre än priserna i EU. Enligt rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål(2) utbetalas ett bidrag till dem som använder spannmåls- och potatisstärkelse och vissa därav härledda produkter vid produktion av vissa varor (dock inte livsmedel) som inte omfattas av importtullar eller för vilka importtullarna är låga.

5. Ungefär en tredjedel av den icke-livsmedelsstärkelse som produceras i EU förädlas till bearbetad stärkelse. På grund av den stora marknadsandelen och särskilt bristen på skydd har bearbetad stärkelse ända sedan 1986 funnits med på listan över produkter för vilka produktionsbidrag kan ges.

6. Vid sidan av systemet med produktionsbidrag till dem som använder stärkelse finns det särskilda åtgärder för potatis ämnad för stärkelseproduktion. Skälet till detta är att denna stärkelsepotatis konkurrerar direkt med den spannmål som används för stärkelseframställning. Åtgärderna innebär att industrin måste betala ett visst minimipris till producenterna av stärkelsepotatis, att dessa producenter erhåller ett direkt gemenskapsstöd (som före år 2000 uppgick till 41 % av minimipriset(3) och att potatisstärkelseproducenterna erhåller ett bidrag som motiveras med att det är förenat med en strukturell nackdel att framställa stärkelse av potatis i stället för av spannmål(4). Dessutom finns det ett kvotsystem som är avsett att reglera både produktionen av potatisstärkelse och budgetutgifterna. Dessa stödåtgärder omfattar bara potatis som odlas inom ramen för odlingskontrakt.

BUDGETUTGIFTER

7. Under perioden 1997-2000 varierade budgetutgifterna för bidragen till produktion av spannmåls- och potatisstärkelse mellan 49,6 och 169,2 miljoner euro per år. Utgiftsnivån påverkas direkt av förändringarna för världsmarknadspriset på majs. Utgifterna för det direkta potatisstärkelsestödet varierar däremot inte mycket och brukar ligga på ungefär 200 miljoner euro per år. År 2000 uppgick de sammanlagda utgifterna avseende stärkelse, inbegripet exportbidrag och arealstöd för spannmål ämnad för stärkelseproduktion, till 898,5 miljoner euro, vilket utgjorde 5,4 % av gemenskapens utgifter avseende jordbruksgrödor (se tabell 2). Om man lämnar arealstödet utan avseende, uppgår de berörda utgifterna till cirka 400 miljoner euro 2000, eller mindre än 1 % av EUGFJ-garantins totala utgifter.

Tabell 2

Utveckling av utgifterna för stärkelse (1997-2000)

>Plats för tabell>

Anm.: Uppgifter ej tillgängliga. (I kontoplanen är det inte möjligt att skilja mellan utgifter för potatisstärkelse och spannmålsstärkelse.)

Källa:

Dokument från EUGFJ-garanti. Utgifter har beaktats till den 15 oktober varje år.

REVISIONSRÄTTENS GRANSKNING

8. De regler som gällde vid tidpunkten för granskningen infördes som ett led i 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). Revisionsrättens tidigare granskning av bidragen till produktion och användning av stärkelse omfattade perioden 1986-1988(5). Det särskilda systemet för stöd till potatisstärkelse har aldrig tidigare granskats av revisionsrätten.

9. Revisionsrätten har undersökt i vilken mån målen för systemet har uppnåtts. Därutöver har revisionsrätten kontrollerat utbetalningarna under åren 1998-2000 i Tyskland, Frankrike och Nederländerna med avseende på laglighet och korrekthet och undersökt hur väl kontrollsystemen i dessa medlemsstater fungerar. De tre besökta medlemsstaterna är tillsammans mottagare för omkring 70 % av de berörda budgetutgifterna.

PRODUKTIONSBIDRAGET

Kommissionens förvaltning

Metoden för beräkning av produktionsbidraget medger stor flexibilitet

10. Beloppet för produktionsbidraget till stärkelseanvändare fastställs en gång i månaden(6) av kommissionen efter samråd med Förvaltningskommittén för spannmål. Bidragsbeloppet får ändras under loppet av en månad om priset på majs eller vete i gemenskapen eller på världsmarknaden ändras betydligt. Sålunda tillämpades 17 olika bidragsbelopp under 1998, 13 under 1999 och 21 under 2000. Majs är referenssädesslag när det gäller stärkelseproduktion, och bidragsbeloppet beräknas därför bland annat på grundval av skillnaden mellan marknadspriset på majs inom gemenskapen och världsmarknadspriset. Med stöd i förordning (EEG) nr 1722/93 beaktar kommissionen vid beräkningen av bidragsbeloppet även vissa andra faktorer som den anser vara lämpliga. Dessa faktorer diskuteras i ett arbetsdokument från kommissionen som förvaltningskommittén godkände i november 1997 och som ändrades i februari 1999.

11. Revisionsrätten har undersökt kommissionens fastställande av bidragsbeloppet i ett urval av ärenden. Den information som kommissionen använde var mer eller mindre heltäckande från en period till en annan, beroende på i vilken mån det fanns uppgifter om priset på majs, transportkostnaderna och övriga kostnader. I vissa fall anpassar kommissionen den standardmetod för beräkning som anges i dess arbetsdokument. Denna flexibilitet i beräkningen av bidraget har kraftigt kritiserats av den stärkelseanvändande industrin, som ogillar att beräkningsmetoden saknar öppenhet och insyn och att bidragsnivån därmed är svår att förutsäga; industrin hävdar att detta försvårar dess produktions- och säljplanering(7).

Det saknas uppgifter om marknadssituationen

12. Det finns få uppgifter om utvecklingen av priset på stärkelse eftersom det saknas världsmarknadspris i egentlig mening. Detta beror bland annat på att ett antal olika produkter, som har var sin marknad, kan vara råvara vid stärkelseframställning, liksom på att priset varierar i hög grad beroende på typen av stärkelse (råstärkelse och bearbetad stärkelse). Illustration 2, som kommer från en studie i ämnet som publicerades i juli 1999(8), visar dock utvecklingen mellan 1991 och 1997 inom pappersindustrin(9) av skillnaden mellan stärkelsepriset på den amerikanska marknaden, som anses vara det globala riktmärket, och ett skattat genomsnittspris på stärkelse på den europeiska marknaden. Det framgår att det trots produktionsbidraget hela tiden, utom mellan april 1993 och april 1995, fanns en större eller mindre prisskillnad till nackdel för den europeiska industrin. 1996 var den ej kompenserade prisskillnaden som högst och motsvarade omkring 30 % av inköpspriset på stärkelse.

Illustration 2

Pris på stärkelse inom pappersindustrin i Europa och övriga världen och förekomsten av produktionsbidrag

>PIC FILE= "C_2001294SV.000701.TIF">

Anm.:

Kurvan för Europa-priset utan bidrag har lagts till på grundval av upplysningar från kommissionen.

Källa:

Rapport från kommissionen och pappersindustriförbundet (CEPI), offentliggjord 1999: Competitiveness Study of the European Pulp, Paper and Board Manufacturing Industrie 1998, s. 15.

13. År 2000 beslutade kommissionen att låta ett oberoende organ utvärdera stärkelsepolitiken. Resultaten av den utvärderingen förelåg inte när revisionsrätten gjorde sin granskning.

Medlemsstaternas förvaltning

Framsteg i fråga om de nationella myndigheternas administrativa kontroller, men brister i fråga om kontroller på platsen

14. Innan bidraget betalas ut skall den behöriga myndigheten i medlemsstaten förvissa sig om att stärkelsen har använts för framställning av godkända produkter, i enlighet med de upplysningar som anges i bidragslicensen. Detta kan normalt ske genom administrativa kontroller men dessa skall vid behov kompletteras med fysiska kontroller(10). Bidraget skall utbetalas senast inom fem månader från den dag då kontrollen avslutas(11).

15. I de undersökta ärendena från de tre besökta medlemsstaterna fann revisionsrätten inga fel på de gjorda utbetalningarna. Förfarandena har förbättrats sedan revisionsrättens tidigare granskning och medför nu en över lag tillfredsställande nivå på de administrativa kontrollerna.

16. Revisionsrätten fann emellertid under sin granskning följande brister:

a) I Frankrike görs nästan uteslutande administrativa kontroller. Basstärkelsens torrsubstanshalt och renhetsgrad är viktiga faktorer vid beräkningen av bidragsbeloppet, och i de nationella anvisningarna anges ett förfarande för hur man skall ta basstärkelseprover och analysera dem i laboratorium. Detta förfarande tillämpas emellertid inte. Inte heller görs det några kemiska analyser på prover av förädlade produkter, bortsett från de analyser som görs i tullens laboratorium innan ett godkännande utfärdas(12).

b) I de tre besökta medlemsstaterna lämnar en aktör som begär att få ett bidrag utbetalt utdrag ur sin lagerbokföring som stöddokumentation. Kontrollerna på platsen, med syftet att jämföra uppgifterna ur lagerbokföringen med de faktiska lagren av basstärkelse eller färdiga produkter, är inte systematiska - trots att sådana jämförelser är det enda sättet att bedöma om ett visst företags lagerbokföring är sammanhängande och tillförlitlig. När det gäller ett stort bidragsmottagande företag i Nederländerna framförde revisionsrätten invändningar angående kvaliteten på lagerbokföringen eftersom vissa utdrag ur denna visade negativa lagermängder i början och/eller slutet av förädlingsperioden.

c) Det system som används i Nederländerna tillåter - i överensstämmelse med de tillämpliga reglerna - att det utbetalas förskott på bidraget innan det nationella kontrollorganet har gjort sina kontroller. Vid tillfället för revisionsrättens besök bokfördes korrigeringar av beloppet till följd av granskningen emellertid med betydande försening, ibland ända upp till ett år.

Övervakningen av bearbetad stärkelse bör ses över

17. Bearbetad stärkelse kan återomvandlas till basstärkelse. Artikel 10 i förordning (EEG) nr 1722/93 innehåller därför bestämmelser om särskild kontroll av framställningen och användningen av bearbetad stärkelse, vars syfte är att se till att bearbetad stärkelse för vilken bidrag har beviljats inte återomvandlas till basprodukten så att den än en gång kan berättiga till bidrag.

18. I sin årsrapport för budgetåret 1988 fann revisionsrätten att arrangemangen för kontroll av slutanvändningen av bearbetad stärkelse var otillräckliga både i fråga om de typer av bevis som medlemsstaterna godtog och i fråga om det använda övervakningsförfarandet, som baserades på tullkontrolldokumentet T5(13). Genom förordning (EEG) nr 1722/93, som trädde i kraft den 1 juli 1993, infördes ett system där bevisningen baseras på kvartalsdeklarationer från tillverkarna till de behöriga myndigheterna och där skyldigheten att använda T5-dokumentet finns kvar för de fall där den kontrollerade produkten är föremål för handel mellan medlemsstater eller exporteras till ett land utanför EU via en annan medlemsstats territorium.

19. Trots detta är övervakningen av hur den bearbetade stärkelsen används fortfarande föga tillförlitlig. Tillämpningen av artikel 10 i förordning (EEG) nr 1722/93 är inte enhetlig i medlemsstaterna och är dessutom förenad med vissa praktiska svårigheter:

a) Det kan i vissa fall vara helt omöjligt att övervaka produkten ända fram till slutanvändningen eftersom den kontrollerade varan kan spridas till många olika slutanvändare, ibland även via mellanhänder.

b) I vissa medlemsstater följer aktörerna inte reglerna om användning av T5-dokument.

c) Riskanalyserna varierar betydligt mellan de olika kontrollorganen.

20. Revisionsrättens undersökning gjorde det möjligt att närmare studera vissa aspekter på kontrollen av bearbetad stärkelse. När systemet började användas var bidragsbeloppet mycket högt i förhållande till kostnaden för att återomvandla bearbetad stärkelse till basstärkelse (se illustration 3). Enligt de nationella myndigheterna är risken i dag liten att någon aktör skall ägna sig åt återomvandling i bedrägerisyfte. Bidraget är för närvarande betydligt lägre än återomvandlingskostnaden. År 2000 uppgick produktionsbidraget till som mest 41,44 euro per ton, medan kostnaden för att återomvandla bearbetad stärkelse till basstärkelse samma år kan uppskattas till 100 euro per ton, enligt beräkningar som branschen har gjort på revisionsrättens begäran. Därutöver framhåller de nationella myndigheterna att kontrollområdet är begränsat eftersom det är få europeiska fabriker som har lämplig utrustning för sådan återomvandling.

Illustration 3

Utveckling av nivån på produktions-bidraget för användning av stärkelse

>PIC FILE= "C_2001294SV.000901.TIF">

Källa:

Kommissionen (GD Jordbruk).

DET DIREKTA POTATISSTÄRKELSESTÖDET

Kommissionens förvaltning

Förvaltningen av kvoterna är inte konsekvent

21. Sedan 1992 års reform erhåller producenterna av stärkelsepotatis utöver minimipriset ett direktstöd per ton stärkelse. För att handskas med en ökande produktion och undvika en alltför stor höjning av budgetutgifterna, inrättade rådet 1994 ett kvotsystem enligt vilket medlemsstaterna tilldelas kvoter och potatisstärkelseproducenterna underkvoter.

22. Stärkelseproducenterna åtnjuter en viss flexibilitet när det gäller förvaltningen av underkvoterna: de kan öka underkvoten för ett visst år genom att överföra upp till 5 % av underkvoten för det följande året. Denna flexibilitet är emellertid inte tillräcklig med tanke på att produktionen faktiskt kan variera från år till år med så mycket som 20 %, beroende på väderförhållandena.

23. Den övre produktionsgräns på 1702000 ton för EU-12 som bestämdes 1994 innefattade en reserv på 110000 ton för Tyskland, som skulle ha utnyttjats senast regleringsåret 1996/1997. Det regleringsåret blev extraproduktionen 104554 ton - en produktionsökning med 17 % i Tyskland och med 6 % i hela EU-12. Till följd av denna extraproduktion var den europeiska marknaden ur balans i mer än två års tid, till dess att industrin beslutade att minska de saluförda mängderna (se illustration 4). Enligt berörda parter inom potatisstärkelseproduktionen kom de europeiska priserna på potatisstärkelse inte tillbaka upp på en lönsam nivå förrän år 2000.

24. I den kvot som bestämdes 1994 ingick dessutom 2000 ton för Spanien, trots att landet helt saknar potatisstärkelseindustri.

Illustration 4

Utvecklingen av produktionen och kvoten vad gäller potatisstärkelse inom EU

>PIC FILE= "C_2001294SV.001001.TIF">

Källa:

Kommissionen, GD Jordbruk.

Tabell 3

Utveckling av potatisstärkelsekvoter per medlemsstat

>Plats för tabell>

Källa:

Förordning (EEG) nr 1868/94 och senare ändringar.

25. Då kvoterna sågs över 1997, tre år efter kvoternas införande, gjordes inga ändringar. I samband med Agenda 2000-reformen minskades kvoterna för 2000/2001 och 2001/2002 (se tabell 3).

Kvotsystemet har en inbyggd risk

26. Det kvotsystem som tillämpas på produktionen av potatisstärkelse har en betydande inbyggd risk, nämligen att överproduktion från en medlemsstat kan komma att överföras i bedrägerisyfte till en annan medlemsstat som inte uppnått sin kvot. År 1998 avslöjade en UCLAF-undersökning att 20000 ton potatis olagligen hade överförts från Nederländerna till Tyskland. Det stöd som felaktigt hade uppburits uppgick till 1,5 miljoner euro. Enligt reglerna skall mycket hårda sanktioner åläggas stärkelseproducenter som tar emot potatis som inte omfattas av odlingskontrakt(14).

En föråldrad omräkningstabell används vid beräkningen av stärkelsekvantiteterna

27. I gemenskapslagstiftningen(15) bestäms minimipriset, betalningen till potatisodlarna och bidraget till stärkelseproducenterna i form av belopp per ton stärkelse framställd av potatis som levererats av odlarna. Beloppen justeras på grundval av stärkelsehalten i ett potatisprov, enligt en metod som beskrivs i lagstiftningen(16). Illustration 5 visar de belopp som betalats till odlarna och stärkelseproducenterna mellan 1993/1994 och 1999/2000(17) per ton levererad potatis med olika stärkelsehalt uträknad enligt förordningen. Det finns en brytpunkt vid 19,7 % teoretisk stärkelsehalt, vilket i lagstiftningen motiveras med att en del av stärkelsen i potatisen inte kan utvinnas (se illustration 6).

28. Den omräkningstabell(18) som används för alla beräkningar användes av de europeiska potatisstärkelseproducenterna redan innan minimipriset infördes i samband med att den första gemensamma organisationen av marknaden för spannmål trädde i kraft år 1966. Vid den senaste ändringen av tabellen, som gjordes inför regleringsåret 1982/1983(19), behölls den principiella uppbyggnaden kring en brytpunkt. Sedan dess har stärkelsefabrikerna gjort tekniska framsteg och varieteterna av stärkelsepotatis har förbättrats. Eftersom de faktiskt utvunna mängderna stärkelse är större än de mängder som beräknas med tillämpning av reglerna, erhåller stärkelseproducenterna en "produktionsbonus" som inte belastar deras underkvoter och som de inte får något bidrag för. I de besökta medlemsstaterna uppgick denna produktionsbonus för de enskilda stärkelseproducenterna till mellan 2 % och 10 %(20).

Illustration 5

Minimipris och kompensationsbetalning för potatisproducenter samt bidrag till stärkelsefabrikanter till 1999/2000

(före Agenda 2000-reformen)

>PIC FILE= "C_2001294SV.001101.TIF">

Källa:

Bilaga II till kommissionens förordning (EG) nr 97/95.

Illustration 6

Procent potatisstärkelse som inte kan utvinnas enligt bilaga II i förordning (EG) nr 97/95

>PIC FILE= "C_2001294SV.001201.TIF">

Anm.:

När stärkelsehalten är mellan 13 % och 19,7 % uppskattas det att ungefär 6,5 % av den stärkelse som finns i potatisen försvinner i utvinningsprocessen. Från och med 19,7 % ökar förlusten.

Källa:

Bilaga II i kommissionens förordning (EG) nr 97/95.

Effekten av direktstödet till odlarna har aldrig undersökts

29. Beloppen för minimipriset och direktstödet till producenterna av stärkelsepotatis beror helt på interventionspriserna och direktstödsbeloppen för spannmål. Kommissionen förfogar inte över någon som helst studie eller analys som gör det möjligt att kontrollera om stödet till de europeiska potatisproducenterna bidrar till att tillförsäkra dessa en skälig levnadsstandard.

Stödet till potatisstärkelseproducenterna baseras inte på tillräckligt tillförlitlig förvaltningsinformation

30. Stödet till producenterna av potatisstärkelse berättigas, enligt ett av skälen i den förordning varigenom det införs, av den växande fördel som majsstärkelseindustrin åtnjuter, i synnerhet tack vare de biprodukter som uppstår vid framställning av majsstärkelse(21). Stödet infördes 1978, efter den svåra torkan 1976, och har behållits sedan dess. Som skäl för stödet anfördes också potatisstärkelseproduktionens säsongskaraktär och särskilda miljöhänsyn. Från början uppgick stödet till 10 ecu per ton potatisstärkelse, men det höjdes till 16,93 ecu 1979(22) och sedan till 18,68 ecu 1982. Efter justeringen av jordbruksomräkningskursen år 1995 kom stödsatsen att bli 22,25 ecu per ton.

31. Potatisstärkelseindustrins strukturella nackdel gentemot spannmålsstärkelseindustrin är enligt branschföreträdare avsevärt större än 22,25 euro per ton producerad stärkelse. År 1996 gjorde det nederländska lantbruksekonomiska forskningsinstitutet LEI-DLO en ekonomisk studie åt branschorganisationen Union des féculeries de pommes de terre de l'Union européenne. Enligt institutet uppgick potatisstärkelseindustrins strukturella nackdel i förhållande till majsstärkelseindustrin till 81 euro per ton stärkelse 1995. Studien aktualiserades 2001 och den anger avvikelsen till 84 euro per ton 2000(23).

Medlemsstaternas förvaltning

Medlemsstaternas kontroller på platsen uppvisar vissa brister

32. Medlemsstaterna skall ha infört ett kontrollsystem för kontroll på platsen av de verksamheter som berättigar till bidraget och även för kontroll av att stärkelseproducenterna inte överskrider sina underkvoter. Kontrollen skall omfatta hela produktionskedjan för minst 10 % av den potatis som levereras till stärkelseproducenten(24). Kontrollanterna skall ha tillgång till alla uppgifter om företaget.

33. Medlemsstaterna tolkar bestämmelserna i förordningen på olika sätt. Detta beror på att formuleringen är otydlig och på att kommissionen inte har lämnat några närmare anvisningar om vilka kontroller som skall utföras. I de tre besökta medlemsstaterna görs personalkrävande kontroller på betydligt mer än 10 % av leveransmängderna, men kvaliteten på dessa kontroller varierar i hög grad.

34. Ett stort antal insatser görs således för att kontrollera att beloppen för betalningarna är korrekta, men däremot gör man inte i någon av de besökta medlemsstaterna en viss väsentlig och lättgenomförbar kontroll, nämligen en analys av hur "produktionsbonusen" har utvecklats över tiden. Denna produktionsbonus (som ligger mellan 2 % och 10 % för olika stärkelseproducenter) motsvarar skillnaden mellan den faktiska stärkelseproduktionen och den teoretiska produktion som beräknas enligt reglerna i gemenskapslagstiftningen. En sådan analys är emellertid väsentlig om man skall kunna upptäcka eventuella odeklarerade potatisleveranser till en stärkelseproducent som har uppfyllt sin underkvot.

35. I Nederländerna är kontrollernas oberoende inte säkerställt eftersom de utförs av en stiftelse som finansieras av landets enda stärkelseproducent. Den allmänna övervakning som utförs av jordbruksministeriets inspektionsavdelning råder inte bot på denna brist.

Reglerna om minimipriset efterlevs inte alltid fullständigt

36. Ett villkor för att potatis- och stärkelseproducenterna skall få sina direkta betalningar är att stärkelseproducenterna betalar ett visst minimipris för potatisen. Viss praxis som observerats i medlemsstaterna strider mot regeln om ett i lagstiftningen garanterat minimipris till potatisproducenter.

a) En tysk stärkelseproducent debiterar potatisleverantörer som inte är delägare i företaget en leveransavgift på ungefär 4 % av minimipriset.

b) I Nederländerna senareläggs betalningen av minimipriset systematiskt genom att de flesta odlarna medverkar i ett system som innebär att de beviljar stärkelseproducenten ett räntefritt lån.

Kommissionens arbete inför avslutandet av räkenskaperna

37. År 1995 och 1996 besökte kommissionen flera medlemsstater inom ramen för avslutandet av räkenskaperna för 1993-1995. Kommissionen gjorde inga reservationer med avseende på organisationen av kontrollerna i Nederländerna (kontrollanternas oberoende, se punkt 35) och gjorde inga iakttagelser vad gäller beräkning av minimipriset (se punkt 36).

SLUTSATS

38. Revisionsrättens granskning har avslöjat vissa brister och tillämpningsproblem avseende gemenskapens ordningar för stöd till den stärkelseanvändande industrin och de särskilda åtgärderna till stöd för potatisstärkelsesektorn. Stödmottagarna anser att stödsystemet inte fullt ut uppnår uppställda mål, i synnerhet inte när det gäller att säkerställa deras konkurrenskraft, men de ifrågasätter inte systemets uppbyggnad och funktionssätt.

39. Nivån på det produktionsbidrag för stärkelse som ges till den stärkelseanvändande industrin bestäms av majspriset i gemenskapen som är högre än världsmarknadspriset. Ett mål för Agenda 2000-reformen är att spannmålspriserna i gemenskapen på medellång sikt skall bringas i nivå med världsmarknadspriserna. Om detta mål uppnås, avskaffas stödet till den stärkelseanvändande industrin automatiskt.

REKOMMENDATIONER

40. När det gäller systemet med produktionsbidrag för stärkelse lämnar revisionsrätten följande rekommendationer:

a) Kommissionen bör studera möjligheten av att göra beräkningen av bidraget klarare och mer förutsägbar (se punkt 11). Dessutom bör kommissionen undersöka möjligheterna att förenkla reglerna.

b) Kommissionen bör utveckla en metod som gör det möjligt att kontrollera om systemets effekt på gemenskapsindustrins konkurrenskraft är tillfredsställande (se punkt 12).

c) Kommissionen bör uppmana medlemsstaterna att avhjälpa de brister i kontrollerna som har avslöjats i samband med revisionsrättens undersökning (se punkt 16).

d) Kommissionen bör se över bestämmelserna om övervakningen av bearbetad stärkelse, som har visat sig vara svåra att genomföra. Dessutom bör kommissionen dels se över kontrollsystemet i syfte att förbättra dess funktion, dels studera möjligheterna att i stället för dagens metod göra ingående kontroller av räkenskaperna enbart för de företag som har den tekniska kapaciteten att återomvandla bearbetad stärkelse till basstärkelse (se punkterna 18-20).

41. När det gäller det direkta stödet till produktion och bearbetning av stärkelsepotatis rekommenderar revisionsrätten följande:

a) Kommissionen bör undersöka om det är lämpligt att ändra den flexibilitetsmarginal på 5 % som stärkelseproducenterna i dag förfogar över för förvaltningen av sina underkvoter. Dessutom bör kommissionen se till att kvoterna utvecklas i linje med marknadens efterfrågan på stärkelse (se punkterna 22-25).

b) Kommissionen bör utvärdera den förordningsenliga metoden för beräkning av stärkelsehalten i potatis eftersom denna beräkning direkt påverkar samtliga utbetalda belopp. Vid utvärderingen bör kommissionen beakta den allmänna tekniska nivån i de nuvarande och framtida medlemsstaterna (se punkt 28). Dessutom är det viktigt att kommissionen erhåller uppgifter från stärkelseproducenterna om den faktiska bidragsberättigade produktionen av potatisstärkelse.

c) Kommissionen bör dokumentera och analysera direktstödssystemets effekter på de berörda jordbrukarnas inkomster (se punkt 29).

d) Kommissionen bör samla in de relevanta uppgifter som behövs för att beräkna potatisstärkelseindustrins strukturella nackdel (se punkt 30).

e) Kommissionen bör förtydliga vissa bestämmelser rörande kontrollerna i medlemsstaterna (se punkterna 33 och 35) och uppmana medlemsstaterna att övervaka potatisstärkelseproducenternas "produktionsbonus" (se punkt 34).

f) Kommissionen bör uppmana de berörda medlemsstaterna att avhjälpa de brister som revisionsrätten har kunnat konstatera i fråga om efterlevnaden av regeln att stärkelseproducenterna skall betala odlarna ett visst minimipris (se punkt 36).

Denna rapport har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 11 och 12 juli 2001.

För revisionsrätten

Jan O. Karlsson

Ordförande

(1) I gemenskapsförordningarna om stärkelse avses med "produktionsbidrag" det stöd som ges till industrin för användning av stärkelse vid tillverkning av vissa varor.

(2) EGT L 181, 1.7.1992, s. 21.

(3) Efter Agenda 2000-reformen kommer stödet att uppgå till 51 % för 2000/2001 och sedan till 62 % från och med 2001/2002.

(4) Den strukturella nackdelen har att göra med miljöhänsyn och med att potatis inte kan lagras någon längre tid. Potatisstärkelsefabriker har inte tillgång till råvaror under mer än 6-8 månader per år, medan spannmålsstärkelsefabriker kan drivas året runt.

(5) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1988 (EGT C 312, 12.12.1989, s. 73).

(6) Artikel 3 i kommissionens förordning (EEG) nr 1722/93 av den 30 juni 1993 (EGT L 159, 1.7.1993, s. 112).

(7) Källor: Association des amidonneries de céréales de l'Union européenne (AAC), Union des syndicats des industries des produits amylacés et de leurs dérivés (USIPA), Confederation of European Paper Industries (CEPI), Committee of the European Starch Potato Producers' Unions (CESPU), Union des féculeries européennes (UFE).

(8) "Competitiveness Study of the European Pulp, Paper and Board Manufacturing Industry 1998", studie genomförd gemensamt av Europeiska kommissionen (GD Industri) och CEPI (Confederation of European Paper Industries), Bryssel, 1999.

(9) Pappersindustrin använder omkring 15 % av den europeiska stärkelseproduktionen.

(10) Artikel 9.3 i förordning (EEG) nr 1722/93.

(11) Artikel 11.2 i förordning (EEG) nr 1722/93.

(12) Enligt artikel 4 i förordning (EEG) nr 1722/93 har bara tillverkare som godkänts av medlemsstaternas behöriga myndigheter rätt att ansöka om produktionsbidrag.

(13) Ett dokument som medföljer varorna och fungerar som bevis för att de har använts och/eller att de har nått sin slutliga bestämmelseort (artikel 471 och följande i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 253, 11.10.1993)).

(14) Artikel 13.4 i förordning (EG) nr 97/95 (EGT L 16, 24.1.1995, s. 3). Maximistraffet enligt den artikeln är att den berörda stärkelseproducenten blir helt utan bidrag under två på varandra följande regleringsår.

(15) Kommissionens förordning (EG) nr 97/95 av den 17 januari 1995 (EGT L 16, 24.1.1995, s. 3).

(16) Bilaga II till förordning (EG) nr 97/95.

(17) Inom ramen för Agenda 2000-reformen har minimipriset sänkts i två omgångar. Dessa sänkningar har kompenserats till 75 % genom en höjning av stödet till potatisodlarna.

(18) En tabell som anger sambandet mellan vikt under vatten och teoretisk stärkelsehalt för ett potatisprov.

(19) Kommissionens förordning (EEG) nr 2293/82 av den 19 augusti 1982 (EGT L 245, 20.8.1982, s. 47).

(20) Det bör dock noteras att stärkelseproducenterna i de nya tyska delstaterna i stället drabbades av en "negativ produktionsbonus" på upp till 15 % under början av 1990-talet.

(21) Tredje skälet i rådets förordning (EEG) nr 1127/78 av den 22 maj 1978 (EGT L 142, 30.5.1978, s. 24).

(22) Rådets förordning (EEG) nr 1555/79 av den 24 juli 1979 (EGT L 188, 26.7.1979, s. 12).

(23) "The economic position of potato starch after Agenda 2000, Agricultural Economics Research Institute LEI-DLO (Haag, Nederländerna), 18.6.2001."

(24) Artikel 13.1 i förordning (EG) nr 97/95 (EGT L 16, 24.1.1995, s. 3).

Kommissionens svar

SAMMANFATTNING

I. Av revisionsrättens kommentarer, särskilt i slutsatserna, drar kommissionen slutsatsen att revisionsrätten hyser den övergripande uppfattningen att detta system inte orsakar några större problem vid genomförandet. Revisionsrätten påvisade vissa brister, som dock inte - med undantag för problemet i en enda medlemsstat - tycks vara allvarliga. Alla system kan förbättras och kommissionen kommer naturligtvis att fästa medlemsstaternas uppmärksamhet vid de slutsatser revisionsrätten drar i sin rapport.

II. Kommissionen bekräftar att stöden till sektorn för stärkelse är knutna till prispolitiken inom spannmålssektorn, men man önskar påvisa ett särskilt element som bör läggas till, nämligen bidrag för produktion i avsikt att öka konkurrenskraften för gemenskapens stärkelsehaltiga produkter i förhållande till produkter som importeras som beståndsdelar i ej skyddade produkter som inte ingår i gruppen livsmedelsprodukter (exempelvis kartongpapper eller organiska kemiska produkter).

III. I samband med avslutandet av räkenskaperna utfördes det under 1996 kontrollbesök avseende budgetåren 1994 och 1995. Efter det nya förfarandet för avslutande av räkenskaperna och riskbedömningen av alla utgifter för garantisektionen vid EUGFJ, och med hänsyn till resultaten av den revision som utfördes 1996 då inga nya större problem upptäcktes, har enheten för räkenskapsavslutning inte utfört några nya kontroller. Med de tillgängliga resurserna kan enheten för räkenskapsavslutning, vilket förklaras i dess årliga arbetsplan, inte täcka varje system av det skäl som anges ovan. Detta är också orsaken till att enheten för räkenskapsavslutning baserar sina åtgärder på revisionsrättens sektorsskrivelser som, efter att ha analyserats, sänds till medlemsstaterna med hänvisning till artikel 8 i förordning (EG) nr 1663/95.

IV. När det gäller att säkerställa att produktionen av potatisstärkelse sker i enlighet med kvotsystemet avser kommissionen att avlägsna de risker som revisionsrätten nämner avseende övervakning av marknaden och förvaltning av kontroller som omfattar framför allt odlingskontrakt.

V. Kommissionen granskar regelbundet situationen inom sektorn och man samråder med de behöriga organen i medlemsstaterna samt med berörda branschföreträdare. Vid den systematiska utvärderingen av jordbrukspolitiken inom olika sektorer har GD Jordbruk dessutom i sitt program för 2000 tagit med en studie om "utvärdering av gemenskapspolitiken för stärkelse och stärkelseprodukter". De viktigaste punkterna i den utgörs av följande:

- Inre och yttre effektivitet hos de åtgärder som vidtas inom sektorn för stärkelse och stärkelseprodukter, vilket omfattar produktions- och exportbidrag, och hos de särskilda åtgärderna inom sektorn för potatisstärkelse, vilket omfattar bidrag för stärkelsefabriker samt produktionskvoter.

- Ett flertal utvärderingsfrågor rörande jordbruksinkomster och de berörda regionernas utveckling.

Utvärderingens resultat bör finnas tillgängliga i slutet av 2001. Olika delar som för närvarande håller på att tas fram kommer att kunna vara användbara vid utarbetandet av den rapport som kommissionen, enligt föreskrifterna i rådets förordning (EG) nr 1868/94, skall lägga fram för rådet senast den 31 oktober 2001. I den rapporten behandlas fördelningen av tullkvoten för potatisstärkelse i gemenskapen och lämnas de förslag som kan bli nödvändiga.

PRODUKTIONSBIDRAGET

Kommissionens förvaltning

Metoden för beräkning av produktionsbidraget medger stor flexibilitet

11. Förvaltningskommittén kan varje vecka ta del av samtliga komponenter som används för beräkning av bidraget. Detta tillvägagångssätt innebär att det kan fastställas en övre gräns för de interna priserna, för att undvika att en pågående ökning förstärks ytterligare, och det kan således bidra till att begränsa budgetutgifterna.

Det bör betonas att detta tillvägagångssätt inte är en definitiv garanti och att kommissionen - under exceptionella förhållanden - kan tillämpa andra bestämmelser. Kommissionen noterar branschens önskemål, men betonar att man då bidragen fastställs måste ta hänsyn till de faktiska marknadsförhållandena och till budgetrestriktionerna.

Det saknas uppgifter om marknadssituationen

12. Det finns en del reservationer att göra beträffande vilka slutsatser som kan dras av illustration 2:

Det finns inga representativa prisuppgifter för stärkelse och produkter som tillverkats av stärkelse. Kommissionen anser inte att det finns någon systematisk prisskillnad till den europeiska näringens nackdel. Syftet med bidraget, oavsett om det avser produktion eller export, är att kompensera för skillnaderna i råvarukostnad och inte för skillnaderna i kostnad för den färdiga produkten spannmåls- eller potatisstärkelse. Produktionsbidraget täcker skillnaden mellan EU-priserna för majs (inklusive levererans) och priserna cif på världsmarknaden (framför allt från Förenta staterna). Förenta staternas inhemska priser är lägre, vilket främst förklaras av transportkostnaderna mellan Förenta staterna och Europa. Syftet med produktionsbidraget är att säkerställa konkurrenskraften hos industriprodukter som framställs av stärkelseråvara till gemenskapspris i förhållande till importerade produkter som framställts av råvara till världsmarknadspris. Produktionsbidragets syfte är inte att gemenskapspriset för stärkelse skall vara lika med världsmarknadspriset.

13. Vid den systematiska utvärderingen av jordbrukspolitiken inom olika sektorer har GD Jordbruk dessutom i sitt program för 2000 tagit med en studie om "utvärdering av gemenskapspolitiken för stärkelse och stärkelseprodukter". De viktigaste punkterna i den utgörs av följande:

- Inre och yttre effektivitet hos de åtgärder som tillämpas inom sektorn för stärkelse och stärkelseprodukter, vilket omfattar produktions- och exportbidrag, och hos de särskilda åtgärderna inom sektorn för potatisstärkelse, vilket omfattar bidrag för stärkelsefabriker samt produktionskvoter.

- Ett flertal utvärderingsfrågor rörande jordbruksinkomster och de berörda regionernas utveckling.

Utvärderingens resultat bör finnas tillgängliga i slutet av 2001. Olika delar som för närvarande håller på att utarbetas kommer att kunna vara användbara vid utarbetandet av den rapport som kommissionen, enligt föreskrifterna i rådets förordning (EG) nr 1868/94, skall lägga fram för rådet senast den 31 oktober 2001. I den rapporten behandlas fördelningen av tullkvoten för potatisstärkelse i gemenskapen och lämnas de förslag som kan bli nödvändiga.

Medlemsstaternas förvaltning

Framsteg i fråga om de nationella myndigheternas administrativa kontroller, men brister i fråga om kontroller på platsen

16. Enligt artikel 9 i förordning (EEG) nr 1722/93 är medlemsstaterna inte skyldiga att systematiskt utföra fysiska kontroller. Som revisionsrätten påpekar i punkt 14 föreskrivs i den förordningen att administrativa kontroller skall utföras, men dessa skall vid behov kompletteras med fysiska kontroller. Det är de nationella kontrollmyndigheternas uppgift att bedöma när fysiska kontroller är nödvändiga.

a) Enligt förordningen skall den behöriga myndigheten, före utbetalning, fastställa att stärkelsen har använts för framställning av de godkända produkterna i enlighet med den information som ges i intyget. Detta uppnås normalt genom administrativa kontroller, men dessa bör vid behov kompletteras med fysiska kontroller, eventuellt inklusive analyser.

b) Lagerbokföringen hos det stora företaget i Nederländerna omfattas av kontroller inte endast inom ramen för produktionsbidraget för stärkelse, utan också inom ramen för förordning (EG) nr 4045/1998. Kommissionen kommer att analysera revisionsrättens anmärkningar och vidta de åtgärder som kan krävas.

c) När det gäller Nederländerna har situationen, enligt de uppgifter kommissionen har tillgång till, åtgärdats av medlemsstaten efter revisionsrättens granskning.

Övervakningen av bearbetad stärkelse bör ses över

17-18. Under 1987 föreskrevs en ökning av den säkerhet (105 % av bidraget), som frisläpps då det har lämnats bevis för att kraven har uppfyllts, och 1988 infördes ett kontrollsystem, baserat på T5-dokumentet, för produkter som handlas inom gemenskapen. Genom förordning (EEG) nr 1722/93 ersattes dessa bestämmelser med ett bevissystem baserat på kvartalsdeklarationerna (se revisionsrättens punkt 18), med undantag för handel inom gemenskapen och export via en medlemsstat. Under 1998 gjordes det slutligen preciseringar av villkoren för frisläppande av den särskilda säkerheten (definition av huvudkravet och precision av tidsfristen för bearbetning/export).

Problemet med ny bearbetning av redan bearbetad stärkelse har noterats i rapporten av den 30 juni 1995 efter besöket i Frankrike för avslutandet av räkenskaperna. Det har konstaterats att kontrollförfarandena i Frankrike inte innebar tillräckliga garantier för att det inte gjordes dubbla stödbetalningar. Det har dock inte funnits några tecken på att det verkligen gjorts dubbla betalningar och det har inte föreslagits några finansiella korrigeringar.

19. Kommissionen är medveten om möjligheterna till missbruk och oegentligheter, och man har regelbundet genomfört undersökningar och haft åsiktsutbyte med medlemsstaterna och med branschföreträdare beträffande genomförandet av särskilda åtgärder för bearbetad stärkelse. Viss lagstiftning har anpassats, bland annat införandet av deklarationer där producenterna åtar sig att garantera ett korrekt användande av produkten. Medlemsstaterna är förpliktade att följa och kontrollera dessa bestämmelser.

20. Kommissionen instämmer i att risken för bedrägligt användande av bearbetad stärkelse nu har minskat på grund av lägre produktionsbidrag. Kommissionen är beredd att granska de villkor som gäller, och eventuellt även föreskrifterna i förordning (EEG) nr 1722/93.

DET DIREKTA POTATISSTÄRKELSESTÖDET

Kommissionens förvaltning

Förvaltningen av kvoterna är inte konsekvent

22. Syftet med ett kvotsystem är i första hand att begränsa produktionen. Rådet har emellertid godkänt en flexibilitet på 5 % utöver den tilldelade kvoten, vilket dock skall dras av från efterföljande kvot.

En större flexibilitet inom systemet riskerar att innebära ökad stärkelseproduktion, framför allt under det första tillämpningsåret, vilket skulle innebära ökade budgetutgifter.

24. Då rådet fattade beslut om ordningen för stärkelse angav Spanien att man hade en viss begränsad stärkelseproduktion. Rådet tilldelade därför Spanien en kvot på 2000 ton, som i själva verket dock inte produceras i enlighet med ordningen.

Kvotsystemet har en inbyggd risk

26. UCLAF-OLAF undersökte under regleringsåret 1998/1999 överförandet av kvoter inom stärkelsenäringen, eftersom kontroller hade visat att potatis som framställts i Nederländerna hade sålts i Tyskland genom mellanhänder i strid med lagstiftningen. Det totala belopp som skall återvinnas uppgår, efter påföljder, till 6,2 miljoner euro. Ärendet håller fortfarande på att undersökas.

En föråldrad omräkningstabell används vid beräkningen av stärkelsekvantiteterna

28. Minimipriset, det belopp som skall betalas till producenten samt bidraget till stärkelsefabrikerna (tabellen för stärkelse) fastställs med hjälp av omräkningstabellen, som används för att fastställa stärkelsehalten i potatis. Denna tabell upprättades 1975 och genomgick vissa ändringar 1982. Det kan finnas vissa skillnader i förhållande till den faktiska produktionen, beroende på stärkelsehalten i potatis eller graden utvunnen stärkelse, med hänsyn framför allt till tekniska framsteg som ännu inte beaktats, men den nuvarande tabellen för stärkelse har uppdaterats med hänsyn till gällande data (minimipris, kompensationsbetalning osv.). För de extra kvantiteterna utgår dessutom inget stöd enligt ordningen för stärkelse (inget bidrag och ingen betalning till producenten). Dessa faktorer behandlas i den pågående utvärderingen (se punkt 13).

Effekten av direktstödet till odlarna har aldrig undersökts

29. De medlemsstater som producerar stärkelse betraktar sektorn i fråga som av avgörande betydelse för produktionsregionerna. Den nuvarande ordningen är avsedd att säkerställa en skälig inkomst för jordbrukarna, och en utvärdering kommer att göras i samband med den pågående övergripande utvärderingen (se punkt 13).

Stödet till potatisstärkelseproducenterna baseras inte på tillräckligt tillförlitlig förvaltningsinformation

30. Bidraget för stärkelse gäller för produktion som skett inom ramen för kvotsystemet. Detta bidrag föreskrivs i artikel 5 i rådets förordning (EG) nr 1868/94, i syfte att beakta de särskilda strukturella svårigheterna inom stärkelsesektorn, exempelvis den begränsade produktionssäsongen, få biprodukter som kan användas i kommersiellt syfte och kostnaden för bortförsel av flytande avfall. Kommissionen har redan tidigare uppmärksammat att det är svårt att fastställa lämplig storlek på bidraget och att den information man har tillgång till i detta avseende varierar beroende på region och fabriksstruktur. Det är dock känt att den ekonomiska relationen till sektorn för spannmålsstärkelse inte har ändrats på något avgörande sätt. Kommissionen kommer att granska dessa olika delar i samband med den pågående utvärderingen (se punkt 13).

31. Det bör påpekas att rådet har godkänt bidragsbeloppet på 22,25 euro per ton stärkelse.

Kommissionen uttalar sig inte om den nämnda studiens giltighet. Bidragsbeloppet behandlas i den pågående utvärderingen (se punkt 13).

Medlemsstaternas förvaltning

Medlemsstaternas kontroller på platsen uppvisar vissa brister

33. Den andel som skall kontrolleras, liksom det allmänna målet för kontrollen, anges exakt i artikel 13 i kommissionens förordning (EG) nr 97/95. Det är värt att upprepa att det är de nationella myndigheternas uppgift att fastställa kontrollmetod. Det kan inte uteslutas att det finns skillnader som dock inte kunnat utvärderas eftersom enheten för räkenskapsavslutning inte har kontrollerat denna ordning efter 1996.

34. Kommissionen delar revisionsrättens uppfattning att avkastningen måste utvärderas för att fastställa leveranser utöver den underkvot som tilldelats det stärkelseproducerande företaget. Detta diskuteras för närvarande inom kommissionens enheter.

Reglerna om minimipriset efterlevs inte alltid fullständigt

36-37. a) Att kontrollera tillämpningen av det minimipris som branschen skall betala till den som odlar potatis för stärkelsetillverkning utgör en nyckelkontroll. Det är möjligt att minskningen av minimipriset med 4 % i Tyskland genom en leveransrätt inte är godtagbart, och kommissionen kommer att granska denna fråga närmare.

b) Kommissionen kommer att undersöka om denna praxis överensstämmer med föreskrifterna.

Kommissionens arbete inför avslutandet av räkenskaperna

37. När det gäller Nederländerna tog enheten för räkenskapsavslutning upp frågan i 1996 års kontrollrapport och man drog där slutsatsen att situationen vid den tidpunkten var godtagbar.

SLUTSATS

38. Av revisionsrättens kommentarer, särskilt i slutsatserna, drar kommissionen slutsatsen att revisionsrätten har uppfattningen att genomförandet av denna ordning inte innebär några större problem. Revisionsrätten avslöjade vissa brister som emellertid inte, med undantag för problemet i Tyskland, tycks vara särskilt allvarliga. Alla system kan förbättras och kommissionen kommer givetvis att fästa medlemsstaternas uppmärksamhet vid de slutsatser revisionsrätten drar i denna rapport.

REKOMMENDATIONER

40. a) Kommissionen kommer att undersöka möjligheterna att förenkla ordningen om så förefaller motiverat.

b) Kommissionen kommer att fortsätta granska metoden för beräkning av bidrag när det inte finns representativa prisnoteringar för stärkelse, potatisstärkelse och härledda produkter. Detta ingår i den utvärdering som anges i punkt 13.

c) Kommissionen hänvisar till de synpunkter som gavs i punkt 16, men man kommer att informera medlemsstaterna om revisionsrättens oro.

d) Kommissionen känner till att risken för bedräglig användning av bearbetad stärkelse för närvarande är lägre på grund av produktionsbidragets lägre belopp. Kommissionen är beredd att granska förhållandena noggrant.

41. a) Flexibilitetsmarginalen på 5 % infördes av rådet efter långvariga diskussioner. Kommissionen avser för närvarande inte att föreslå höjning av denna marginal, med hänsyn till riskerna för ökad produktion och av budgetskäl.

b) Denna punkt kommer att granskas i samband med den pågående utvärderingen, med beaktande av de potentiella effekterna (se punkt 13), och studeras av kommissionens avdelningar.

c) Kommissionen verkar för att jordbrukarna skall ha en skälig inkomst. Den pågående utvärderingen förväntas innebära en del uppslag i detta avseende (se punkt 13).

d) Kommissionen arbetar för att samla in information om den strukturella nackdelen för potatisstärkelseindustrin jämfört med spannmålsstärkelseindustrin. Bidraget till potatisstärkelseindustrin behandlas i den pågående utvärderingen (se punkt 13).

e) Det är de nationella myndigheternas uppgift att fastställa kontrollmetod, även om ramarna upprättades genom förordning (EG) nr 97/95 (se punkt 33).

Kommissionen håller med revisionsrätten om att avkastningen måste utvärderas för fastställande av leveranser utöver den underkvot som tilldelats det stärkelseproducerande företaget. Denna punkt diskuteras för närvarande inom kommissionens avdelningar.

f) Prisminskningen på 4 % avseende leveransrätter behöver granskas ytterligare.