EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 09.06.1997 
KOM(97) 259 slutlig 
ANDRA RAPPORTEN 
OM 
SITUATIONEN VAD GALLER INDRIVNING AV TRADITIONELLA 
EGNA MEDEL I SAMBAND MED FALL AV BEDRÄGERIER OCH 
OEGENTLIGHETER 
(Provgrupp B 94) 
(framlagt av kommissionen) 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
INLEDNING 
1. URVALSMETODER FÖR PROVGRUPPEN OCH BESKRIVNING AV DE 
AKTUELLA FALLEN 
1.1 Urvalsmetod för provgrupp B94 
1.2 Lägesrapport för indrivningen 
1.3 Beskrivning av de enskilda fallen 
2. NÄRMARE REDOGÖRELSE FÖR DE UTVALDA FALLEN OCH 
SITUATIONEN VAD GÄLLER INDRIVNINGEN 
2.1 Bedrägerifall (bevisade bedrägerier eller motsvarande) 
2.1.1 Nötkreatur och får samt kött med ursprung i Östeuropa 
2.1.2 Mjölkpulver 
2.1.3 Tyskt/Nederländskt smör 
2.2 Ärenden som rör oegentligheter 
2.2.1 Tonfisk från Seychellerna 
2.2.2 Räkor från Färöarna 
2.2.3 Färg-TV-apparaterfrån Turkiet 
3. SAMMANFATTNING AV LÄGET VAD GÄLLER MEDLEMSSTATERNAS 
INDRIVNING 
3.1 Allmän översikt 
3.2 Beskrivning av bristerna 
4. SLUTSATSER 
4Q 
INLEDNING 
1 denna rapport redovisas situationen vad gäller indrivningen av traditionella egna medel i 
samband med sex olika fall av bedrägerier eller oegentligheter som bedömts som särskilt 
viktiga utifrån de kriterier som redogörs för längre fram. De egna medel som står på spel 
i dessa fall omfattar totalt ca 124 miljoner ecu. 
Ansvaret för uppbörden av traditionella egna medel vilar på medlemsstaterna1. 
Medlemsstaterna skall i synnerhet ansvara för att fastställa de egna medlen, och se till att 
de betalas in, kontrolleras och tillhandahålls gemenskapen2. De skall föra särskilda 
räkenskaper över de belopp som inte betalats in eller där invändningar rests, och redovisa 
dessa räkenskaper för kommissionen i en kvartalsrapport. 
Kommissionen övervakar hur medlemsstaterna tillämpar gemenskapsbestämmelserna, 
och följer deras insatser för uppbörd, indrivning och tillhandahållande av egna medel. 
Detta sker på grundval av de uppgifter som sänds in av medlemsstaterna, och som 
omfattar de särskilda räkenskaperna över icke inbetalda belopp, fall av bedrägerier som 
anmälts inom ramen för systemet för ömsesidigt bistånd enligt förordning 1468/81, samt 
de fall av avskrivna fordringar som tas upp i årsrapporten över medlemsstaternas insatser 
för att driva in egna medel3. 
Med tanke på hur många fall som anmäls till kommissionen per år i form av 
bedrägerimeddelanden eller meddelanden enligt systemet för ömsesidig hjälp (fler än 
2 000 om året), har kommissionen infört en kontrollmetod som bygger på uppdelning i 
provgrupper. 
För att de fall som behöver undersökas särskilt noggrant skall kunna skiljas ut har två 
provgrupper definierats. För "provgrupp A" utgörs urvalsgrunden av de meddelanden 
om bedrägerier och oegentligheter där de utestående fordringarna i egna medel 
överstiger 0,5 miljoner ecu. "Provgrupp B" bildas på grundval av meddelanden enligt 
systemet för ömsesidig hjälp eller uppgifter från andra källor och där motsvarande belopp 
överstiger 1 miljon ecu. De två provgrupperna skiljer sig åt både vad gäller antal fall och 
hur proven undersöks: 
Provgrupp A är större (omfattar ca 100 fall) och analyseras huvudsakligen med 
statistiska metoder. 
Provgrupp B är betydligt mer begränsad (6 fall) och det är därför möjligt att följa 
upp dessa särskilt viktiga fall genom punktkontroller. 
Provgrupperna A och B omfattar ca 70 % respektive 30 % av de belopp där betalning 
uteblev på grund av bedrägerier och oegentligheter som meddelades kommissionen under 
perioden från och med första halvåret 1989 till och med första halvåret 1993. 
1 Enligt artikel 8 i rådets beslut nr 94/728/EG, Euratom. 
2 På grundval av rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89, nedan benämnd förordning nr 1552/89, särskilt artikel 6 2 i denna 
3 Enligt artikel 17.2 i förordning 1552/89 
-2-
Den första provgruppen av typ A (provgrupp A94) redogjordes för i en rapport som 
kommissionen lade fram till den budgetansvariga myndigheten den 6 september 1995 
(dokument KOM(95) 398 slutlig). 
Föreliggande rapport utgör emellertid den första redovisningen av en provgrupp av typ B 
(provgrupp B94). I rapporten beskrivs situationen per den 31 december 1996 i de sex fall 
som uppfyller de urvalskriterier som anges under punkt 1.1. 
Liksom så ofta i samband med indrivning av traditionella egna medel rör det sig om 
mycket komplicerade fall, och kommissionen kan i denna rapport endast redovisa att en 
mycket liten del av de totala utestående beloppen ännu har kunnat drivas in. 
Kommissionen kommer dock att fortsätta att följa upp dessa fall till dess att 
räkenskaperna är avslutade, och ge vidare information om denna provgrupp senare. 
1. URVALSMETOD FOR PROVGRUPPEN OCH BESKRIVNING AV DE 
AKTUELLA FALLEN 
1.1 Urvalsmetod för provgrupp B94 
Generaldirektorat XIX inom kommissionen har sedan 1994 upprättat en årlig förteckning 
över de fall av bedrägerier och oegentligheter som kommer till kommissionens kännedom 
genom meddelanden enligt systemet för ömsesidig hjälp eller på annat sätt. 
Denna förteckning uppdateras löpande. De fall i förteckningen som skall följas upp inom 
en s.k. provgrupp B väljs ut enligt följande kriterier: 
1. Den skadliga inverkan på gemenskapens budget motsvarar 1 miljon ecu eller 
mera. 
2. Undersökningar har inletts av någon enhet inom kommissionen (enheten för 
samordning av bedrägeribekämpningen (UCLAF) eller GD VI, XIV, XIX, XX 
eller XXI). 
3. Ansvaret för indrivningen vilar på flera medlemsstater. 
4. Preskriptionstiden gentemot den betalningsskyldige är nära förestående. 
5. De myndigheter som ansvarar för kontroll av budgeten har uttryckt intresse för 
särskilda fall av bedrägeri eller oegentligheter. 
Ett fall inkluderas i provgrupp B om det uppfyller de två första kriterierna och 
åtminstone ett av de följande tre. 
3 -
Av de 89 fall som registrerades mellan 1989 och 1993 har sex fall valts ut utifrån dessa 
kriterier. Dessa fall skall därmed övervakas till dess att räkenskaperna kan avslutas. 
Fall nr 1 : Nötkreatur och får samt kött med ursprung i vissa länder i Östeuropa 
som på bedrägligt sätt undandragits från transiteringsförfarande. 
Fall nr 2: Mjölkpulver med ursprung i Östeuropa som på bedrägligt sätt 
undandragits från transiteringsförfarande. 
Fall nr 3: Återinförsel till Förbundsrepubliken Tyskland av nederländskt smör som 
exporterats till före detta DDR med exportbidrag. 
Fall nr 4: Beviljande av förmånsbehandling för tonfiskkonserver som importerats 
från Seychellerna med utgångspunkt från olovligt utfärdade EUR 1-
certifikat. 
Fall nr 5: Beviljande av förmånsbehandling för räkor som importerats från 
Färöarna med utgångspunkt från olovligt utfärdade EUR 1 -certifikat. 
Fall nr 6: Beviljande av övergång till fri omsättning för TV-apparater som 
importerats från Turkiet med utgångspunkt från olovligt utfärdade 
ATR-dokument. 
Motiveringen av urvalet sammanfattas i följande tabell: 
Tabell I 
Urval av den första provgruppen 
1. 
2. 
3. 
4. 
5 
6. Nötkreatur, får och 
kött från Ost­
europa 
Mjölkpulver 
Tyskt/neder-länskt 
smör 
Tonfisk från 
Seychellerna 
Räkor från 
Färöarna 
Turkiska TV-
apparater Meddel., systemet 
f. ömsesidigt 
bistånd 
46-47/90 
54/91,56/91 
7/92, 13/92 
38/92, 65/92 
19/93 
10/92 
2/90 
33/88 Tull-förfarande 
Transitering 
Transitering 
Överg. t. fri 
omsättn 
Överg. t. fri 
omsättn 
Overg. t. fri 
omsättn 
Överg. t. fri" 
omsättn 1:a kriteriet 
Beräknade 
belopp 
50 milj. ecu 
6,4 milj. ecu 
7 milj. ecu 
1,5 milj. ecu 
10 milj. ecu 
45 milj. ecu 2: a kriteriet 
Kontroll inledd av 
kommiss. 
X 
X 
X 
X 
X 
X 3:e kriteriet 
Delat ansvar för indrivning 
B, D, F, I, NL 
B, E, F 
D, NL 
B, F, IRL, NL, UK 
B, DK, F, NL, UK 
Alla utom IRL och L 4:e kriteriet 
Preskriptions­
datum 
X 
X 
X 
X 5:e kriteriet 
Revisionsrätten 
(ti vissa delar) 
Revisionsrätten 
Revisionsrätten 
Revisionsrätten 
De sex fall som valts ut motsvarar totalt 121 miljoner ecu i traditionella egna medel enligt 
den första beräkning som gjordes på grundval av meddelanden inom ramen för systemet 
för ömsesidigt bistånd. 
Detta kan jämföras med det belopp på 124 miljoner som man kommit fram till efter att ha 
bett medlemsstaterna om en lägesrapport för indrivningen. 
1.2 Lägesrapport för indrivningen 
Kommissionen har, genom förfrågningar hos medlemsstaternas berörda enheter som 
utförts av GD XIX, samlat ihop information om framstegen i den indrivning av medel 
som de nationella myndigheterna riktat mot de betalningsskyldiga. Detta har i samtliga 
fall utom det som rör tyskt/nederländskt smör skett med utgångspunkt från de ifrågasatta 
dokumenten, dvs. transiteringsdokument eller intyg om ursprung som medger 
förmånsbehandling.4 
De exakta uppgifter som lämnats av medlemsstaternas myndigheter har därför fatt ersätta 
de uppgifter som kommissionen tidigare förfogade över, vilka byggde på uppskattningar 
som gjorts av kommissionen eller av de enheter i medlemsstaterna som ansvarat för 
undersökningarna. 
Genom en jämförelse mellan de fall som uppdagats inom systemet för ömsesidigt bistånd 
och en lång rad bedrägerifall, vilka rapporterats enligt förordning 1552/89, kan 
uppskattningar göras. Dessa kan i sin tur delas upp mellan dem som bokförs på 
A-konton (belopp som redan har återvunnits) och dem som bokförs på B-konton (belopp 
som ännu inte återvunnits). När siffrorna blev tillgängliga markerades vilka belopp som 
var preskriberade. Denna fördelning redovisas per medlemsstat och fall. 
Medlemsstaternas uppgifter förs in oförändrade såvida inte kommissionen, framför allt 
genom kontroll, bevisat att de är felaktiga. 
1.3 Beskrivning av de enskilda fallen 
De sex fall som här berörs kan delas upp i två kategorier, alltefter vilken typ av 
oregelmässigheter det rör sig om. 
I tre av fallen, nötkreatur och kött, mjölkpulver och tyskt/nederländskt smör, 
har ekonomiska aktörer begått avsiktliga överträdelser av befintliga bestämmelser, 
och därför bör det ifrågasättas om aktörerna handlat i god tro. 
Det rör sig här alltså om bevisat bedrägeri eller om missbruk av luckor i 
tullagstiftningen. 
I de tre övriga fallen, tonfisk från Seychellerna, räkor från Färöarna och 
turkiska TV-apparater, har importörerna i samband med att deras importvaror 
förtullats, krävt förmånsbehandling för varorna med stöd av ursprungsintyg som 
efter gemenskapens kontroller visat sig ha varit felaktigt utfärdade av myndigheterna 
i de exporterande länderna utanför gemenskapen. Dessa importörer befann sig 
därmed i en oreglerad situation, och en tullskuld som måste indrivas i efterhand 
uppstod. 
I det fall som gäller "nötkreatur, får och kött från Östeuropa" har de tyska myndigheterna sammanställt en mall för ett frågeformulär, och 
fler än 1300 T1-dokument har inkommit till kommissionen med tullkontorens svar. Denna första omgång ärenden har redan uppdaterats av 
de tyska myndigheterna. 
-5 -
Det finns två orsaker att skilja mellan verkliga bedrägerifall och fall av oegentligheter: 
dels tillämpas olika preskriptionstid, dels olika förfaranden. Genom att skilja på fallen på 
så sätt blir det för det första möjligt att tillämpa den normala preskriptionstiden på tre år 
för oegentligheter (enligt tullkodexen), medan sådana bedrägerifall som kan få 
straffrättsliga följder faller under nationella preskriptionsbestämmelser. 
För det andra är det nödvändigt att skilja på typen av fall för att kunna avgöra vilka 
åtgärder de nationella myndigheterna skall vidta för att driva in de traditionella egna 
medlen. 
- I bevisade bedrägerifall strävar de myndigheter som ansvarar för undersökningen 
traditionellt efter att identifiera dem som deltagit i bedrägeriet samt att fastställa deras 
straffrättsliga och ekonomiska ansvar. 
Bevisen för bedrägerier återfinns dock oftast inom det egna territoriet eller inom andra 
medlemsstaters territorier. Om undersökningar i tredje land företas sker detta främst i 
förebyggande syfte. 
- När oegentligheter konstateras genom att man i efterhand upptäcker att intyg som 
åberopats och som skulle medge förmånsbehandling är ogiltiga, måste bevisen på 
intygens ogiltighet fastställas genom en undersökning på plats vid de företag i tredje 
land varifrån produkterna exporterats. 
Gemenskapens undersökningar i tredje land föreskrivs i förordningen om ömsesidigt 
bistånd, och de rapporter som upprättas efter dessa undersökningar utgör, i de fall då de 
visar att intygen inte är tillämpliga, grunden för indrivning av medlen i efterhand. 
Sådana undersökningar har genomförts i de tre fall av oegentligheter som ingår i denna 
provgrupp, och undersökningsresultaten har visat att de intyg som utfärdats för importen 
i fråga inte är giltiga. 
2. NÄRMARE REDOGÖRELSE FOR DE UTVALDA FALLEN OCH 
SITUATIONEN VAD GÄLLER INDRIVNINGEN 
2.1 Bedrägerifall (bevisade bedrägerier eller motsvarande) 
« 
2.1.1 Undandragande från transiteringsförfarande: nötkreatur och får samt kött med 
ursprung i Östeuropa 
Bakgrund 
Under perioden 1990-1993 importerades nötkreatur och får samt kött från olika länder i 
Central- och Östeuropa (Polen, Ungern, Tjeckoslovakien och Rumänien) till Tyskland 
för att placeras under gemenskapens externa transiteringsförfarande, med olika tredje 
länder (Mahgreb, Niger, mfl.) som slutliga angivna bestämmelseländer. 
Dessa transiteringsförfaranden avslutades sedan på olovligt sätt med hjälp av falska 
stämplar, eller avslutades inte alls. Därigenom infördes på oriktigt sätt tiotusentals djur 
på gemenskapens territorium. 
Dessa dittills oöverträffade bedrägerier, som leddes av kriminella organisationer, 
spårades av ett antal utredningsenheter på nationell nivå. Den olagliga hanteringen utgick 
från Tyskland, men hade även konsekvenser för Belgien, Frankrike, Nederländerna och 
Italien. Några sändningar nådde också Förenade kungariket. 
I varningssyfte meddelade kommissionen samtliga medlemsstater enligt systemet för 
ömsesidigt bistånd5. Med utgångspunkt från dessa meddelanden upprättade de utredande 
enheterna i de berörda staterna protokoll och rapporter, och meddelade i tillämpliga fall 
de betalningsskyldiga om de tullskulder som uppstått (fastställande enligt förordning 
1552/89). I fall där det var möjligt beslagtogs också tillgångar. Ett antal personer har 
ställts inför rätta och dömts, och ett antal undersökningar bedrivs fortfarande av 
nationella myndigheter. 
Parallellt med arbetet på nationell nivå, vilket har bromsat bedrägeriet på detta område, 
har kommissionen på nedan angivna sätt skärpt bestämmelserna för 
transiteringsförfarandet för att komma till rätta med de brister som konstaterats: 
- Det går nu att förbjuda bruket av samlad säkerhet när det rör sig om "högriskvaror". 
- En obligatorisk redogörelse för transportvägen får krävas i de fall då den samlade 
säkerheten upphävts, och byte av bestämmelsekontor kan förbjudas. 
- Bortsett från i vissa bestämda fall måste den samlade säkerheten täcka 100 % av de 
tullar och andra avgifter som krävs. 
- Villkoren för att använda respektive utlösa den samlade säkerheten har skärpts. 
- Ekonomiska aktörer som begått grova överträdelser av TIR-bestämmelserna kan 
uteslutas. 
- Ett antal andra specifika kontrollåtgärder har genomförts för varor där risken för 
bedrägerier är större än normalt. 
En första uppskattning av de ekonomiska konsekvenserna av dessa bedrägerier i 
samband med import har gjorts med utgångspunkt från de transiteringsdokument som 
motsvaras av de meddelanden (inom systemet för ömsesidigt bistånd) som enligt 
kriterierna behöver följas upp. Den ser ut på följande sätt : 
Det rör sig om följande 8 meddelanden: AM 46-47/90,54-56/91 och 7-13-38-65/92. 
Denna undersökning omfattade inte alla meddelanden som sändes inom systemet för ömsesidigt bistånd under perioden 1990-1994. Totalt 
torde de ekonomiska konsekvenserna uppgå till följande: 
Boskap 155 655 djur 25 milj. ecu 
Kött 7 260 ton 33.4 milj, ecu 
58,4 milj. ecu 
- 7-
Boskap: 148 635 djur 20 milj. ecu 
Kött 6 400 ton 30 milj ecu 
50 milj. ecu 
Resultat av indrivningen 
Resultaten av indrivningen beror på två grundförutsättningar: 
• Indrivning förutsätter att undersökningen är avslutad, så att det står klart vilka de 
betalningsskyldiga är, och skulderna är juridiskt sett är fastställda. De 
betalningsskyldiga måste också vara underrättade. 
I Tyskland var ett stort antal undersökningar oavslutade i det skede då kommissionen 
genomförde sina förfrågningar hos medlemsstaterna om indrivningssituationen. Vid 
några av dessa undersökningar bad de tyska myndigheterna om bistånd från de 
nederländska i enlighet med förordning 1468/81, eftersom de nederländska 
myndigheterna hade indicier på att boskap eller kött förts in i Nederländerna i 
bedrägerisyfte. De har emellertid till dags dato inte besvarat de tyska myndigheternas 
ansökan. 
• Om de som begår bedrägerier tas på bar gärning eller om bevisning föreligger tas 
fallen upp i domstol, där det avgörs om den anklagade skall bli betalningskyldig. Vissa 
medlemsstater har vidtagit försiktighetsåtgärder under processens gång (säkerheter i 
form av rörliga eller fasta tillgångar). 
På grund av dessa förutsättningar hade de tyska myndigheterna ännu inte kunnat lösa ett 
antal av de oklara transiteringsfallen i det skede då de meddelade kommissionen via 
transiteringsformulär. 
Med utgångspunkt från de tyska och nederländska myndigheternas gemensamma 
slutsatser, som sammanställts av den utredningsansvariga enheten i Nederländerna 
(FIOD), meddelade de tyska myndigheterna i oktober 1994 de nederländska, belgiska 
och franska myndigheterna, eftersom boskap och kött på olagligt sätt förts in på dessa 
länders territorier. 
De belgiska myndigheterna motsatte sig detta försök att ensidigt fördela ansvaret, och de 
nederländska tog avstånd från de slutsatser som dragits av deras egna enheter. I 
Nederländerna har emellertid tre transportföretag som deltagit i transiteringen dömts till 
böter eller fängelse utan att kommissionen underrättats om vilka konsekvenser dessa 
domar far för indrivningen av traditionella egna medel. 
I de fall ett transiteringsförfarande inte avslutas skall den huvudansvarige, enligt 
tullkodexen, ställas till svars och hans säkerhet hållas kvar. Det måste konstateras att 
de tyska myndigheterna i det här fallet inte tillämpat dessa bestämmelser, eftersom de 
inte slog fast att överträdelser skett förrän efter 14 månader (överträdelser i form av 
förfalskade eller uteblivna TI-formulär). 
De stora företag som tulldeklarerat varorna gick sedermera i konkurs. 
-8-
Såsom framgår av de följande tabellerna II a och II b, och med tanke på dessa 
medlemsstaters ståndpunkter, måste det konstateras att framstegen med indrivningen 
hittills varit mycket små. 
Belopp som fastställts men som ännu inte drivits in eller blivit föremål för tvist har ibland 
bokförts på B-konton av flera medlemsstater, även om det rör sig om ett och samma 
ärende; belopp har då först bokförts av den medlemsstat där den huvudansvarige som 
nämns i transiteringsdokumentet har sitt säte, och sedan i den medlemsstat där 
bedrägeriet upptäckts. 
Det finns några icke avslutade ärenden där ännu ingen medlemsstat vidtagit några 
åtgärder. Eftersom de berörda medlemsstaterna i några av dessa oavslutade fall förnekar 
att de har ansvar för indrivningen har vissa belopp fortfarande inte bokförts. I andra fall 
har beloppen i fråga visserligen förts in i B-räkenskaperna, men därefter har inga åtgärder 
vidtagits för att driva in beloppen. 
Det största problemet är dock de fordringar som inte ens fastställts innan 
preskriptionstiden gått ut. Kommissionen anser att fordringarna bör fastställas så snart 
som möjligt även om nationella preskriptionsbestämmelser tillämpas. Kommissionen 
kommer att meddela medlemsstaterna sin ståndpunkt och påminna dem om deras 
skyldighet att, i de fall då de inte lyckas identifiera dem som är skyldiga till bedrägerier, 
fastställa beloppen i varje enskilt fall i enlighet med gemenskapslagstiftningen. 
Kommissionen undersöker nu hur gemenskapslagstiftningen tillämpas av de berörda 
medlemsstaterna, och kommer - särskilt där inget samråd skett - att bedöma hur snabbt 
medlemsstaterna agerat för att driva in egna medel. Medlemsstaterna skall också göras 
ansvariga i de fall då beloppen inte har fastställts enligt lagstiftningen och 
preskriptionstiden hunnit gå ut. Räkenskapsmässigt har kommissionen fört in fordringar 
gentemot Belgien, Tyskland, Frankrike och Nederländerna. 
Tabell nr II- 1 a 
Boskap (nötkreatur och får) från Östeuropa - ansvar får indrivningen 
Referens 
Meddel. inom syst. ö.bist-
nr 56/91 och 56/91 (S1)92 
(Grupp B-1) 
Meddel. inom syst. ö.bist.-
nr 54/91 
(Grupp B-2) 
Meddel. inom syst. ö.bist-
nr 38/92 och nr 38/92 
(S1)92 
(Grupp B-3) 
Meddel. inom syst. ö.bist-
nr 13/92 
(Grupp B-4) 
Meddel. inom syst. ö.bist-
nr 46/90 och nr 47/90 
(GnjppB-5)|d1] 
TOTALT Antal TI 
153 
20 
131 
(60+71) 
+8(TIR) 
8 
673 
985 + 
8(TIR) Utfärd­
ande 
kontor 
Frankfurt/ 
Oder 
Frankfurt/ 
Oder 
Waidhaus 
Diverse 
tyska gräns­
städer Berörda 
medl. stater 
Tyskland 
Italien 
Tyskland 
Belgien (1) 
Tyskland 
Nederl. 
Belgien 
Frankrike1 
Nederl. 
Tyskland 
Belgien 
Tyskland 
Nederl. 
Belgien (1) 
Frankrike Erkänt 
ansvar 
(antal T1) 
152 
20 
(20) 
104 
26 
(2) 
8 
5 
3 
421 
739 Fördelat 
ansvar 
(antal T1) 
3 
3 Ansvar att 
fördela 
(antal T1) 
1T1 
503 T1 Bokförda belopp 
A-konton B-konton 
(ecu) 
41.500 
100.000 
340.000 
180.000 
183.500 
845.000 3.658.000 
672.650 
(582.300) 
1.970.000 
(115.700) 
271.780 
14.000.000 
(35.500) 
20.572.430 Ansvar att 
fördela: 
uppskattat 
belopp i ecu 
16.303.000 
16.303.000 
(1 ) De fall och beliopp som berörs har bokförts dubbelt. 
-9 
Tabell II-b 
Kött från Östeuropa - ansvar för indrivningen 
Ref. Inom 
systemet f. 
omses. bist. 
Meddel. 
nr 7/92 
(Grupp 
V-1) 
Meddel. nr 
65/92 
(Grupp 
V-2) 
forts, meddel. 
nr 65/92 
(Grupp 
V-2A) 
Totalt Antal 
berörda 
TI 
20 
267 + 
3 TIR 
(84 st. H + 
87 S + 
78 R + 
21 C) 
11T1 
298 + 3 Utfärd­
ande 
kontor 
Rotterdam Medlems­
stat 
Belgien 
Nederl. 
Frankrike 
(enligt NL) 
Tyskland 
Belgien 
(1) 
Nederl. 
Frankrike (1) 
Tyskland 
Nederl. 
Belgien 
Frankrike 
Portugal Erkänt 
ansvar 
(antal T1) 
2 
75 
235 
(6T1) 
(4 TI) 
322 Fördelat 
ansvar 
(antal T1) 
18 
18 Ansvar att 
fördela 
18 T1 
2T1 
(20) Bokförda belopp 
B-konton 
(ecu) 
3.200 
7.169.214 
11.600.000 
(432.957) 
(369.162) 
18.772.414 Ansvar att 
fördela: 
belopp 1 ecu 
280.000 
280.000 
(1 ) Fall och belopp där dubbel bokföring skett 
2.1.2 Mölkpulver som undandragits från transiteringsförfarande 
Bakgrund 
Under perioden juni 1991-oktober 1992 hänfördes mjölkpulver från Polen till förfarandet 
för extern gemenskapstransitering (i Antwerpen) för vidare transport till Spanien. 
Under augusti månad sändes fyra TI-dokument (kontrollexemplar nr 5, som upprättats 
för sändningar av mjölkpulver) direkt från Irun i Spanien till Antwerpen med post. 
Eftersom det normala är att TI-dokument skickas från de utsedda centralkontoren 
(Madrid och Barcelona), uppmanande de belgiska myndigheterna, efter att ha mottagit 
denna försändelse direkt från Irun, de spanska myndigheterna att i efterhand kontrollera 
dokumenten i enlighet med förordning 1468/81. Enligt Spaniens svar i november 1992 
hade tullen i Irun varken färdigbehandlat eller skickat dessa fyra dokument. 
Myndigheterna i Belgien hade under tiden, samlat ytterligare TI-dokument av samma 
slag. Alla dessa dokument kontrollerades sedermera av de spanska myndigheterna och 
det kunde fastställas att dessa dokument avslutats genom förfalskning. 
Till dags dato har 229 sådana sändningar kunnat identifieras. I samtliga dessa fall utom 
fem, i vilka transportföretaget inte kunnat identifieras, fraktades varorna med lastbilar 
som registrerats i Frankrike eller Spanien. 
-10-
De undersökningar som utfördes av franska enheter efter Belgiens begäran om 
bistånd och kommissionens förfrågan om information gjorde det möjligt att med stöd av 
de dokument som beslagtagits hos det franska transportföretaget (fraktsedlar, fakturor, 
förarnas rapporter med kilometeruppgifter, m.m.) - rekonstruera de 154 transporter till 
Spanien som utfördes av detta företag. Av de beslagtagna dokumenten framgår att 
varorna lossades i Spanien. De överträdelser som de franska myndigheterna konstaterade 
meddelades nyligen till transportföretaget. 
De belgiska myndigheterna samlade under tiden in ytterligare bevis för hur vissa laster 
lossats i Spanien. De vände sig därför åter till de spanska myndigheterna i ärendet den 16 
augusti 1995 med en ansökan om ömsesidigt bistånd. Förutom de ovan nämnda 154 
transporterna, som utfördes av ett franskt transportföretag, lossades i Spanien också 74 
sändningar som transporterats med spanska lastbilar eller av icke identifierade 
transportörer. Dock kan det inte bevisas att så har varit fallet med samtliga sändningar. 
De avgiftsbelopp som berörs uppgick enligt meddelande nr 19/93 inom systemet för 
ömsesidigt bistånd till 6,4 miljoner ecu för totalt ca 190 sändningar, eller totalt 4 000 ton 
mjölkpulver. Enligt bedrägerimeddelande 94/6-28, som upprättats av de belgiska 
myndigheterna i enlighet med förordning 1552/89, har 5 700 ton mjölkpulver, 
motsvarande avgifter på 8,9 miljoner ecu, placerats under transiteringsförfarande 
(229 sändningar). 
Kommissionen har skickat ut påminnelsebrev till myndigheterna i de berörda 
medlemsstaterna, och de utredande enheterna i Belgien och Frankrike har lagt fram bevis 
för vilka kvantiteter som lossats i Spanien. Trots detta inledde de spanska myndigheterna 
undersökningar först på ett sent stadium, och dessa undersökningar är ännu inte 
avslutade. 
Med stöd av de dokument, det senaste av den 25 januari 1996, som den franska tullen 
sänt till den spanska om dessa olovliga lossningar i Spanien och om vilka också 
kommissionen ratt kännedom, har två utsända grupper från gemenskapen tillsammans 
med de spanska myndigheterna undersökt hur detta ärende kan skötas på ett effektivt 
sätt. 
Resultat av indrivningen 
De belgiska myndigheterna har flera gånger påpekat för kommissionen att den säkerhet 
som ställts av den huvudansvarige, ett tullombud, inte räcker till för att täcka de 
traditionella egna medlen. Enligt deras bedömning är en indrivning hos den 
huvudansvarige knappast rimlig, eftersom det skulle leda till företagets konkurs. 
Eftersom Belgien är den medlemsstat där godset lastats, anser de belgiska myndigheterna 
sig endast vara ansvariga för indrivning och bokföring när det gäller de sändningar som 
inte har kunnat spåras, med tanke på att de utredande enheterna i de flesta fallen runnit 
bevis för att lasterna bedrägligen lossats i Spanien. 
-11-
Eftersom de berörda medlemsstaterna inte i tillräcklig utsträckning dragit 
konsekvenserna av dessa undersökningar, har det efter fyra år fortfarande inte skett 
något åtal mot det franska transportföretag och de spanska företag som tagit emot 
sändningarna, och kommissionen har uppmanat Spanien och Frankrike (genom skrivelser 
av den 23 april respektive 20 mars 1996) att föra upp dessa ärenden i domstol. Den 
franska generaltullstyrelsen inlämnade den 22 juni 1996 en stämning till domstolen 
Tribunal de Grande Instance i Bayonne. Den 23 december 1996 överlämnade 
kommissionen till Frankrike en begäran om närmare uppgifter om den åtgärd som har 
vidtagits gentemot transportören. Samma dag begärde kommissionen upplysningar från 
Spanien om hur undersökningen och de rättsliga åtgärder som har vidtagits mot 
bedragarna framskrider. 
Vad gäller de belgiska myndigheternas begäran om att den belgiske 
huvudansvarige skall fritas från ansvar för de sändningar som lastats i Frankrike och 
lossats i Spanien, delar kommissionen inte Belgiens ståndpunkt och tolkning av de 
bestämmelser som gällde vid tidpunkten, och som nu ersatts av artikel 379 i 
tillämpningsföreskrifterna för tullkodexen. I transiteringsärenden är den huvudansvarige 
och dennes borgensman alltid ansvariga i de fall då transiteringsdokumenten inte är 
färdigbehandlade enligt villkoren i artikel 360-369 och i artikel 379 i dessa 
tillämpningsföreskrifter, och den huvudansvarige måste betala avgifterna om den som 
utpekats betalningsskyldig - den bedrägerianklagade eller det anklagade 
transportföretaget-inte har betalat skulden. Av ärendet framgår att 
gemenskapsbestämmelserna är bristfälliga I två avseenden: De fastställer inte klart av 
vem och enligt vilka kriterier upplysningarna enligt artikel 378.1 I Tullkodexen skall 
godkännas. Inte heller fastställs, I fråga om det land där transitöverträdelsen har begåtts, 
I vilken utsträckning en annan medlemsstat än ursprungsstaten I så fall är skyldig att 
återvinna beloppen. 
Tabell nr II - 2 
Mjölkpulver nr 1 
Medlemsstat 
Belgien 
Spanien 
Frankrike På A-konton 
Inget 
Inget 
Inget På B-konton 
Inget 
Inget 
Inget Rättsligt 
förfarande inlett 
X 
2.1.3 Tyskt/nederländskt smör 
Bakgrund 
Den 15 augusti 1990 transporterades en last på 2000 ton smör sjövägen från 
Nederländerna till f.d. Östtyskland. För denna kvantitet hade dessförinnan ett 
exportbidrag på ca 4 miljoner ecu betalats ut. 
Den 17 augusti förtullades lasten i Wismar i f.d, Östtyskland, varefter smöret dock 
omedelbart fraktades till kylförvaring i Förbundsrepubliken utan att någon avgift 
betalades. 
-12-
De utredande enheterna i Nederländerna blev upplysta om detta av sina tyska kollegor, 
och följde upp ärendet med de bidrag som betalats ut felaktigt eftersom smöret 
återinförts på gemenskapens territorium. Den aspekt på ärendet som gäller bidragen har 
alltså redan blivit utredd, både ur administrativ och rättslig synvinkel. Exportföretaget 
överklagade visserligen det beslut som fattats av den nederländska sammanslutningen av 
mjölkproducenter, som hade krävt att bidraget skulle återbetalas, men detta 
överklagande avslogs den 28 augusti 1996 genom en dom av College van Beroep voor 
het bedrijf sleven. Till följd av denna dom beslagtog den nederländska förvaltningen 
bankgarantibeloppet på 2,3 miljoner ecu, och en civilrättslig process har inletts för det 
återstående beloppet. 
Återindrivning av den här typen av bidrag faller under jordbrukslagstiftningen och 
behandlas, såsom påpekats ovan, i överensstämmelse med denna lagstiftning. Det 
faktum att smör för vilket exportbidrag tidigare betalats ut återinförts till 
gemenskapens territorium utan avgift innebär emellertid i sig självt en överträdelse 
som ger upphov till en tullskuld. 
Kommissionens insats gäller indrivningen av den skulden, och kommissionen ifrågasätter 
de tyska myndigheternas handlande i ärendet. De tyska myndigheterna hävdar nämligen 
att ingen tullskuld uppstått, eftersom det inte vidtagits några administrativa åtgärder för 
att gemenskapens lagstiftning skulle tillämpas gentemot den betalningsskyldige. De 
traditionella egna medel som står spel uppgår totalt till 6 856 665 ecu. 
Resultat av indrivningen 
Kommissionen godkände inte de tyska myndigheternas argument, vilka gick ut på att den 
importör i Förbundsrepubliken som - under den korta perioden av tullunion mellan 
Förbundsrepubliken och Östtyskland - importerat smör som tidigare exporterats med 
exportbidrag från Nederländerna till f.d. Östtyskland, inte skulle vara skyldig att fullgöra 
tullformaliteter. 
I själva verket förband sig de tyska företrädarna i de berörda jordbrukskommittéerna att 
se till att gemenskapens förordningar 2252/90 och 2060/90 skulle tillämpas, bland annat 
just för att förhindra att smör som gett upphov till exportbidrag skulle återinföras till 
gemenskapens territorium i samband med Tysklands återföreningsprocess. 
Kommissionen krävde därför genom en skrivelse av den 22 juni 1994 att de tyska 
myndigheterna skulle ställa motsvarande belopp (6 856 665 ecu = 12 684 800 DM) till 
kommissionens förfogande. Ett betalningskrav utfärdades den 16 augusti 1994 för detta 
belopp. 
Enligt kommissionens bedömning var det just genom att de tyska myndigheterna inte 
ingrep som importören i fråga kunde återinföra smöret till gemenskapens territorium 
utan avgift. 
-13-
Eftersom de tyska myndigheterna ställde sig avvisande, och eftersom kommissionen inte 
kunde beakta de argument för att awisa kommissionens krav som myndigheterna 
redogjorde för i sin skrivelse av den 3 februari 1995, sände kommissionen en formell 
underrättelse daterad den 13 september 1995, som måste besvaras inom två månader. 
Svaret, som kom in först den 11 januari 1996, innehöll ingenting utöver vad de tyska 
myndigheterna tidigare hävdat. Kommissionen sände Tyskland ett motiverat yttrande den 
30 oktober 1996. 
Tabell II-3 
Tyskt/nederländskt smör 
Medlems­
stat 
Tyskland PåA-
konton 
Inget PåB-
konton 
Inget Betalningskrav 
6 856 665 ecu den 
16.8.94 Skede i förfarandet 
Formell underrättelse 
13.9.95 
Motiverat yttrande 
30.10.96 
2.2 Ärenden som rör oegentligheter (ogiltiga intyg om förmånsbehandling) 
2.2.1 Tonfisk från Seychellerna 
Bakgrund 
Som ett led arbetet för att bekämpa bedrägerier inledde kommissionen i slutet av 1991 
undersökningar av importen av fiskkonserver från diverse tredje länder, både 
inom och utanför AVS. Detta skedde på grundval av misstankar som meddelats 
kommissionen från verksamma inom den berörda sektorn. 
I det särskilda fallet tonfisk från Seychellerna visade studier att de laster som lossats från 
fartyg från gemenskapen eller AVS-länderna inte kan ha räckt till för produktionen av de 
tonfiskkonserver som importerades till gemenskapen från Seychellerna. Eftersom 
Seychellerna hade en mycket begränsad fiskekapacitet (i själva verket obefintlig fram till 
dess att två fartyg togs i bruk 1991) och eftersom det inte fanns några gemenskapsfartyg 
inom Seychellernas fiskevatten, kan inte de lokala konservfabrikerna ha producerat den 
totala kvantiteten konserver i fråga utan att importera tonfisk från tredje land. 
För att komma till rätta med denna situation, som stod i strid med ursprungsreglerna i 
protokoll nr 1 till Lomékonventionen, organiserade gemenskapen ett kontrollbesök på 
platsen under perioden 7-19 december 1992 i samarbete med de lokala myndigheterna på 
Seychellerna. Ingen av de berörda seychelliska myndigheterna höll några register som 
kunde ge de upplysningar som krävdes för att bestämma om de intyg om 
förmånsbehandling som gemenskapen krävde att fa kontrollera utfärdats på riktiga 
grunder. All kontroll måste därför genomföras på plats vid det berörda exportföretagets 
högkvarter. 
-14-
Det framkom vid undersökningen att stora kvantiteter fisk (5 368 ton) som fångats av 
fiskefartyg från icke-medlemsländer (särskilt Japan, Ryssland, Panama och Malta) delvis 
använts för framställning av tonfiskkonserver som slutligen exporterades till 
gemenskapen med EUR 1-certifikat (det rörde sig om 2000 ton). 
Undersökningen omfattade totalt 214 EUR-certifikat, som utfärdats av myndigheterna på 
Seychellerna mellan den 9 januari 1990 och den 2 december 1992, och om vilka 
tillräckliga uppgifter fanns tillgängliga för att avgöra om de var giltiga eller inte. Varje 
certifikat täckte i regel ett flertal containrar, i vissa fall fler än 20. 
Undersökningen ledde fram till följande resultat: 
- 54 av dessa 214 certifikat omfattade sändningar av tonfiskkonserver från Seychellerna 
som uppfyllde alla urprungskriterierna i Lomékonventionen, och som således 
berättigat till förmånsbehandling (AVS) vid import till gemenskapen. 
- Ett av certifikaten omfattade endast varor med ursprung i tredje land, och det var 
således ogiltigt för förmånsbehandling. 
- De övriga 159 certifikaten hade utfärdats för "blandade" produkter, dvs. där 
råvarornas ursprung varierade enligt ursprungsdefinitionerna i protokoll nr 1 till 
Lomékonventionen. 
Med hjälp av de kommersiella dokument som funnits tillgängliga har det varit möjligt att 
för varje container och certifikat fastställa hur många lådor som innehöll tonfisk med det 
ursprung som angetts och hur många som inte gjorde det. Denna uppdelning var 
nödvändigt ur rättslig synvinkel, så att indrivningen av tullavgifter kunde inledas för de 
produkter som visat sig ha ursprung i tredje land. 
En detaljerad förteckning över dessa certifikat, där det angavs hur många lådor som 
innehöll varor med ursprung som omfattas respektive inte omfattas av kriterierna i 
Lomékonventionen sändes ut till de berörda medlemsstaterna den 19 juli 1993 i syfte att 
driva in de avgiftsbelopp som saknades. Dessa medlemsstater är Belgien, Frankrike, 
Irland, Nederländerna och Förenade kungariket. 
Eftersom det rört sig om blandade sändningar har tullskulden inte beräknats på de totala 
beloppen i certifikaten, utan på den andel av produkterna som visat sig vara av avvikande 
ursprung, och dessa kvantiteter har beräknats separat för varje certifikat. De utredande 
enheterna fastställde inledningsvis det totalbelopp som skall drivas in i efterhand till 
1,5 miljoner ecu. 
Resultat av indrivningen 
Enligt medlemsstaternas beräkningar uppgår totalbeloppet av traditionella egna medel 
som inte betalts in till 1,84 miljoner ecu, jämfört med de 1,5 miljoner ecu som först 
uppskattades (meddelande 10/92 inom systemet för ömsesidigt bistånd). 
-15-
Även om myndigheterna på Seychellerna först godtog de slutsatser som drogs av 
gemenskapens utsända, ville de sedan undkomma konsekvenserna av att EUR 1-
certifikaten var ogiltiga. Mellan november 1993 och mars 1995 försökte de upprepade 
gånger få kommissionen att avstå ifrån att driva in beloppen i efterhand. 
Importföretagen inom gemenskapen, till vilka meddelandena om efterhandsindrivning 
riktades, hänvisade till de skyddsklausuler som ingick i kontrakten och skickade 
kraven vidare till exportören på Seychellerna, i det här fallet den företagsgrupp som 
konservfabriken ingår i och som är den största industrin på Seychellerna. Samtidigt 
avbröt de betalningarna till dessa leverantörer. 
De brittiska importörerna fick igenom att leverantören, konservfabriksgruppen på 
Seychellerna, skulle betala skulderna i deras ställe, och tullmyndigheterna kom överens 
med företagsgruppen i fråga om ett sista datum för betalningen. Från Seychellerna 
begärde man emellertid i slutet av augusti 1995 ett moratorium från de brittiska 
myndigheterna för resten av beloppet (ca en tredjedel av tullskulden hos Förenade 
kungariket) och hävdade felaktigt att endast de brittiska importörerna var 
betalningsskyldiga. De brittiska myndigheterna vidarebefordrade denna begäran till 
kommissionen. 
Kommissionens ledamöter besvarade alla sådana försök på samma sätt, dvs. genom att 
framhålla att det är omöjligt att avskriva en tullskuld utan rättslig grund. 
Efter dessa svar från kommissionens sida återupptog de brittiska myndigheterna 
indrivningen genom att medge delbetalningar. De mycket små tullskulder som uppstod i 
Nederländerna och Irland har drivits in. 
Mer än hälften av de totala tullskulderna uppstod i Frankrike, och dessa skulder har 
ifrågasatts av importörerna. Även om detta fall togs upp vid ministerrådet för AVS-EEG, 
som gav sitt stöd till Tullsamarbetskommitténs ståndpunkt att dessa tullskulder borde 
kontrolleras, lades fallet ändå fram för en överklagandeinstans, nämligen Commission de 
conciliation et d'expertise douanier (en slags förliknings- och expertkommitté på 
tullområdet). Denna instans fastslog efter två år, i april 1996, att tonfisk med ursprung i 
Seychellerna kan ha ingått i den importerade kvantiteten. Enligt ursprungsreglerna som 
fastställs i protokollet till Lomékonventionen skall produkter med blandat ursprung 
behandlas på ett särskilt sätt, så att de produkter som berättigar därtill kan 
förmånsbehandlas. En sådan behandling kom inte Seychellerna till godo i detta fall, och 
de franska myndigheterna kommer att fortsätta driva ärendet i domstol. 
-16-
Tabell nr II-4 ' 
Tonfisk från Seychellerna 
Land 
Belgien 
Frankr. 
Irland 
Nederl 
UK 
(Storbr. 
& 
Nordin") 
Totalt Godkända 
EUR1 
5 
75 
4 
5 
69 
165 Bedrägeri-meddelande nr 
BE/94/06739 
BE/94/06/40 
FR/94/11 
FR/94/12 
IR/93/12/05 
NL/93/12/107 
EN/93/12/176.177.178 
och 179; EN/94/06/40 
11 meddelanden Belopp i A-räkenskaper7 
-
18 092 ecu 
73148 ecu 
363916ecu8 
445156 ecu Belopp i B-rakenskaper 
59 335 ecu 
1075 530 ecu 
-
-
294 827 ecu 
1429 692 ecu Preskriberade belopp 
3 723 ecu 
3 723 ecu Rättsigt förfarande inlett 
ja 
planeras 
2.2.2 Räkor från Färöama 
Bakgrund 
Som en följd av en rad undersökningar som genomförts i olika medlemsstater, och som ligger 
till grund för rapport nummer 2/90 inom systemet för ömsesidigt bistånd, genomfördes en 
undersökning på platsen på Färöarna i gemenskapens regi, genom vilken det kunde fastställas 
att närmare 600 ogiltiga EUR 1-intyg utfärdats av myndigheterna på Färöarna i samband med 
export till Belgien, Danmark, Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket. 
Genom dessa EUR 1-certifikat kunde de reducerade tullar som gäller för produkter med 
ursprung i Färöarna felaktigt tillämpas på räkor som fiskats av kanadensiska fiskefartyg eller 
färöiska fartyg som inte motsvarade de villkor vad gäller utrustning som är kopplade till 
förmånsbehandlingen, samt på räkor från tredje land som endast skalats på Färöarna. De 
ursprungsregler som skall tillämpas på alla fiskeprodukter antogs 1974, och deras giltighet 
förlängdes genom handelsavtalet med Färöarna. Detta är standardregler som utformats efter 
ekonomiska överväganden, och vars tillämpning inte borde innebära någon särskild svårighet 
för de aktörer som bedriver internationell handel. 
De färöiska myndigheterna medgav först dessa felaktigheter men ändrade sig sedan. De ansåg 
sig vara ovetande om vissa regler för ursprung som berättigar till förmånsbehandling. Detta 
motbevisas dock av de instruktioner som samma myndigheter ger till företagen - instruktioner 
vars efterlevnad för övrigt inte kontrolleras av myndigheterna. De hävdade vidare att det 
bilaterala system som tillämpas mellan Färöarna och Danmark parallellt med gemenskapens 
förmånsordning utgjort en felkälla. 
De misstag som begåtts hade lätt kunnat undvikas genom tillräckliga kontroller, vilka i alla 
händelser inte behövt omfatta fler än ett begränsat antal ekonomiska aktörer. 
Enligt gemenskapens lagstiftning fick tullbeloppen inte skrivas ned bara av den orsaken att 
dokument lagts fram, även om så skett i god tro, i syfte att åtnjuta förmånsbehandling 
för varor som övergått till fri omsättning, om dessa dokument senare visar sig vara felaktiga, 
förfalskade eller ogiltiga. 
i Siffrorna fastställdes den 31 oktober 1996. 
• Totalt 14 903,71 brittiska pund, eller 18 048 ecu vad gäller fall av import där tullskulden inte överstigit 10 000 ecu. 
-17-
Indrivningen från medlemsstaternas sida måste i det här fallet grunda sig på de färöiska 
myndigheternas aterdragande av de ogiltiga certifikaten och på uppgifterna i den rapport av 
den 15 oktober 1991 som följde på gemenskapens kontrollbesök, där även en del nationella 
tjänstemän deltog. 
Denna rapport har sänts ut till alla medlemsstater i enlighet med de regler som rådet antagit. 
De fordringar som behöver drivas in i efterhand uppskattades inledningsvis till 
10 miljoner ecu. 
Resultat av indrivningen 
Även om det kunde fastställas att de EUR 1-certifikat som utfärdats av de färöiska 
myndigheterna var ogiltiga, drevs inte de traditionella egna medlen in i sin helhet, av en rad 
orsaker. 
Detta berodde delvis på det bilaterala avtal som gällde mellan Danmark och Färöarna, 
enligt vilket all import från Färöarna till Danmark befriades från tull. Detta förmånssystem 
avslutades den 1 januari 1992, när gemenskapens handelsavtal med Färöarna undertecknades 
och fördes in i artikel 20 i den nationella tullagstiftningen. De danska myndigheterna hävdade 
emellertid att det protokoll om Färöarna som bifogades Danmarks anslutningsakt fortfarande 
var i kraft, eftersom rådet inte beslutat något annat. 
Räkor som importerats för konsumtion i Danmark eller för återutförsel (ofta efter skalning), 
men som inte berättigade till förmånsbehandling på basis av de omstridda EUR 1-certifikaten, 
undantogs således från tull enligt denna artikel 20 i den danska tullagstiftningen. De tullar som 
avskrevs uppgick till totalt 11 miljoner ecu, och de danska myndigheterna behövde därför 
bara driva in ungefär en tiondel av de utestående beloppen, dvs. 962 950 ecu (se tabell II - 5). 
De räkor som fördes in i Danmark var emellertid inte i fri omsättning, och varje vidare export 
inom gemenskapen måste antingen beskattas eller ske under det externa 
transiteringsförfarandet (T 1). Det faktum att Danmark inte vidtog några åtgärder för att 
övervaka sådan eventuell återutförsel, annat än genom några meddelanden till importörerna, 
ger upphov till vissa problem som kommissionen kommer att ta ställning till inom kort. 
En annan egendomlighet i sammanhanget är att såväl Danmark som Irland och Förenade 
kungariket tillämpade förmånstullar på denna import på nationell nivå fram till 1992. 
I Belgien dömde en domstol till förmån för en belgisk betalningsskyldig, mot vilken 
tullmyndigheterna inlett en process. Myndigheterna har överklagat domslutet. Efter denna 
dom har de belgiska och brittiska importörer som utgör flertalet och som bedriver denna 
handel på regelbunden basis bedömt att de har rätt att motsätta sig indrivning i efterhand och 
krävt rättslig prövning av ärendena. 
The UK High Court of Justice vidarebefordrade två fall till EG-domstolen för 
förhandsavgörande den 14 april 1994. Detta avgörande föll den 14 maj 1996, men målet har 
ännu inte tolkats av den brittiska domstolen9. 
Dom av den 14 maj 1996: Färöarna, "Seafood", ännu ej offentligjord. 
-18-
De nederländska myndigheterna har däremot tillhandahållit totalt 295 232 ecu. 
Bortsett från de preskriberade beloppen, förflöt det även en relativt lång tid från det att 
medlemsstaterna hade underrättades om att gemenskapen efter utredning på platsen hade 
funnit att EUR 1-certifikaten var ogiltiga till dess att de vidtog nödvändiga åtgärder för att 
skydda gemenskapens ekonomiska intressen. 
Kommissionen fann att de danska myndigheterna sände ut vissa av betalningskraven så sent 
att en del utestående belopp hann preskriberas. 
Huruvida de utestående beloppen kan drivas in, om redan indrivna belopp kan befästas och 
om åtgärder kan vidtas mot medlemsländerna därför att belopp preskriberas beror emellertid 
på hur de nationella domstolarna tolkar EG-domstolens dom. Kommissionen kommer att 
kontakta medlemsstaterna för att hålla sig informerad om dessa domstolars beslut och 
konsekvenserna därav för indrivningen av traditionella egna medel. 
Tabell nrD-5 
Räkor från Färöarna 
Land 
Belgien 
Danm. 
Frankr. 
NL 
UK 
(Storbr.Ä 
Nordirl.) 
Totalt EUR1 
5 
266 
21 
12 
185 
599 Meddelanden om 
bedrägerier 
BE 92/06/06 
FR 92/06/09-
FR 92/06/10 
10 meddelanden 
Totalt 1 ecu På A-konton: 
belopp i ecu 
962950 
295232 
1 258182 På B-konton 
belopp i ecu 
67 958 
29883 
1804 238 
1902 079 Preskriberade 
belopp/ 
tufcefriefee (ecu) 
11000000 
29/4/89 
1018646 
12 018 646 Dom har 
fait 
ia 
ia 
ja 
2.2.3 Färg-TV-apparaterfrån Turkiet 
Bakgrund 
Under 1988 inkom uppgifter till kommissionen från diverse källor om de låga priser som satts 
av exportörer av TV-apparater från Turkiet - priser som tydde på att de turkiska 
myndighetema utfärdat ATR-certifikat för produkter som inte var berättigade till 
förmånsbehandling. 
I Turkiet användes komponenter från icke-medlemsländer för att producera TV-apparater för 
export till gemenskapen, och tullarna för de importerade komponenterna sköts antingen 
upp (utan att någon utjämningsavgift betalades) eller återbetalades enligt 
restitutionssystemet. 
Eftersom komponenterna i fråga inte beskattats i Turkiet fick de färdiga TV-apparaterna inte 
återexporteras till gemenskapen för fri omsättning med ATR-dokument, såvida inte en 
utjämningsavgift betalades. 
-19-
På grundval av dessa uppgifter underrättade kommissionen medlemsstaterna genom ett 
meddelande (nr 33/88) inom systemet för ömsesidigt bistånd, och inledde en undersökning av 
denna form av export från Turkiet. Kommissionen uppmanade först, utan framgång, de 
turkiska myndigheterna att undersöka problemet på platsen. Efter en fördröjning på två år gav 
de turkiska .myndigheterna tillåtelse till en undersökning på platsen i gemenskapens regi, 
vilken ägde rum den 18 oktober till den 9 november 1993. 
De utsända kunde bekräfta att exporten av TV-apparater och de motsvarande certifikaten inte 
uppfyllde de krav som fastställts i avtalet mellan EEG och Turkiet. 
Mot bakgrund av de fakta som uppdagades under undersökningen, och som inte ifrågasattes 
av vare sig exportörerna eller de turkiska myndigheterna, upprättades en förteckning över de 
certifikat som utfärdats på felaktiga grunder. Den förteckningen sändes sedan till de nationella 
myndigheterna. De tullar som nu måste betalas till följd av de felaktigt utfärdade certifikaten 
skulle enligt kommissionen räknas fram utifrån värdet av de TV-apparater för vilka befrielse 
från tull begärts enligt avtalet, och till tullsatsen 14 %, vilken skall tillämpas på sådana varor. 
Inledningsvis beräknades dessa ogiltiga ATR 1-certifikat ha påverkat traditionella egna medel 
negativt med 45 miljoner ecu, inklusive 5 miljoner ecu i antdumpningstullar. 
Resultat av indrivningen 
Det är i detta ärende som medlemsstaternas myndigheter stött på de mest komplicerade 
problemen i samband med indrivningen. 
För det första sade sig de turkiska myndigheterna in i det längsta betvivla de verkliga 
omständigheterna kring exporten till gemenskapen. Först i januari 1995 kom ett meddelande 
från deras sida om hur dessa problem kan undvikas i framtiden. Dessa sent införda åtgärder 
kunde emellertid inte tillämpas på importen till gemenskapen, och inte heller retroaktivt 
upphäva några skulder som uppstått till följd av import som redan ägt rum och som inte 
fallit under preskriptionstiden på tre år. Inte heller kunde indrivningen i efterhand påverkas av 
detta. 
Vad gäller de utestående beloppen från tidigare transaktioner försökte de turkiska 
myndigheterna införa en utjämningsavgift som skulle betalas inom de kommande tre åren och 
som skulle ge de felaktigt utfärdade ATR-dokumenten giltighet i efterhand. Det finns inga 
bestämmelser som medger något sådant vare sig i avtalet mellan EEG och Turkiet eller i 
tullkodexen. 
Dessa argument användes också av importörerna och myndigheterna i medlemsstaterna, som 
vid flera tillfällen vänt sig direkt till kommissionens ledamöter för att få slippa indrivning i 
efterhand. Företrädare för de flesta av medlemsstaterna har utifrån samma argument lagt fram 
liknande ansökningar i tullagstiftningskommittéerna. 
-20-
v 
Företrädarna för Nederländerna och Frankrike har till kommissionen lagt fram krav på 
ändringar i tullkodexen för att skydda importörer som handlat i god tro, vilka syftat till 
att antingen ge undantag från indrivning av tullskulder som uppkommit i samband med import 
av TV-apparater från Turkiet, eller till att i framtiden skydda importörer från de ekonomiska 
konsekvenserna av certifikat om förmånsbehandling som utfärdats på felaktiga grunder i 
tredje land och vars ogiltighet upptäcks i efterhand. 
Syftet med dessa krav var att gemenskapsbudgeten skulle täcka alla förluster som 
uppkommer därför att tullskulder inte drivs in. Kommissionen har inte vidtagit några åtgärder 
till följd av dessa krav, eftersom ändringarna i fråga skulle skapa obalans i den befintliga 
lagstiftningen och därmed i hela förmånssystemet för handeln med tredje land. 
Under 1994 uppmanade kommissionen vid upprepade tillfällen10 myndigheterna i 
medlemsstaterna att driva in de traditionella egna medlen eller ställa säkerhet, samt att medge 
de betalningsskyldiga sådana lättnader som är förenliga med tullkodexen. 
Även om medlemsstaterna fortfarande inte vidtagit de nödvändiga åtgärderna vidhåller 
kommissionen denna ståndpunkt. Enligt kommissionens uppfattning borde 
medlemsstaterna ha gjort vad som krävdes för att, med respekt för de betalningsskyldigas 
rättigheter, skydda gemenskapens traditionella egna medel -åtminstone efter den 1 april 1994, 
då relationen till Turkiet var utredd. Till dags dato har endast Danmark drivit in fordringarna 
för den i det fallet mycket begränsade importen av TV-apparater från Turkiet. 
Av övriga berörda medlemsstater har Förenade kungariket noggrant redovisat de skulder man 
ansvarar för, varav vissa förts in i B-räkenskaperna och andra preskriberats. Nederländerna 
har tillhandahållit de belopp som inte preskriberats, med juli 1992 som tidsgräns. Belgien, 
Frankrike, Tyskland, Spanien och Portugal har fört in beloppen i B-räkenskaperna och 
meddelat kommissionen detta, men inte i tillräcklig detalj. De övriga berörda 
medlemsstaterna, nämligen Italien och Grekland, har inte besvarat kommissionens begäran 
om information. 
I en del fall har bokföringen på B-konton inte följts av några åtgärder för att driva in 
fordringarna. Medlemsstaterna i fråga tycks inte vilja vidta några åtgärder förrän 
kommissionen fattat beslut om de ansökningar om återbetalning (till ett totalt värde av 5 
miljoner ecu) som lämnats in av betalningsskyldiga i Tyskland i enlighet med de då gällande 
bestämmelserna, vilka nu förts in i artikel 235-242 i tullkodexen. 
Nya faktorer har också tillstött i detta ärende. Rådet har genom sitt beslut av den 28 maj 
199611 uppmanat kommissionen att undersöka möjligheterna att lösa problemet med 
indrivning i efterhand av tullar i fall där det föreligger dokument om fbrmånsbehandling, 
särskilt med tanke på skyddet av dem som handlat i god tro och vikten av att inte diskriminera 
någon ekonomiska aktörer inom gemenskapen. EG-domstolens dom i Seafood-fallet (se 
fotnoten till avsnitt 2.2.2) innehåller också vissa element som också skulle kunna påverka 
indrivningen i detta ärende. Kommissionen förbereder ett meddelande i frågan som kommer 
att föreläggas rådet inom kort. 
Skrivelserna nr 1720 av den 2.3.1994, nr 3141 av den 21.4.1994, nr 8957 av den 25.11.1994 från GD XIX till de berörda medlemsstaternas 
ständiga representanter och skrivelse nr 15885 av den 6.10.1994 till generaldirektörerna med ansvar för tullområden. 
EGTnrC 170,14.6.1996. 
-21-
Tabell IJ - 6 
Färg-TV från Turkiet 
Medl. 
stat 
Bel 
DK 
Ty 
Gr(4) 
E 
Fr 
IteJ 
NL 
Por 
UK 
Totalt Antal 
ATR-
dok 
16 
503 
302 
384 
216 
119 
53 
314 
1907 Medd. 
om 
begräge-
rier 
5 
12 
17 Antal TV-apparater 
Dekla­
rerat 
28366 
938 
397.687 
426.991 Beräknat 
31.236 
738 
674.370 
4.974 
399.407 
368.936 
191.473 
223.463 
79.443 
584.121 
2.558.161 Ekonomisk 
konsekvens På 
A-konto På 
B-konto 
Belopp ecu 
845.000 
12.500 
14.000.000 
84.500 
8.600.000 
7.850.000 
4.000.000 
5.580.000 
1.700.000 
13.000.000 
55.672.000 25.500 
994.481 
7.132 
1.027.113 (1)558.000 
10.500.000 
3.093.000 
(1) 
10.000.000 
1.154.289 
(1)3.886.225 
29.191.514 Preskri-berade 
belopp: 
uppskattn. 
\ 
(2) 
9.821.000 
1.567.400 
2.722.000 
14.110.400 Tilåmpat 
preskriptions­
datum 
30.05.91 
(3) 
1.1.92 
1.6.92 
1.1.91 
1.7.92 
1.2.92 
18.10.91 
1) Ett meddelande utfärdats i syfte att stoppa preskriberingen av detta belopp, men ingen indrivning har ännu 
inletts. 
2) Fastställs efter en mer detaljerad genomgång av fallet. 
3) Under utredning. 
4) De grekiska myndigheterna har ännu inte vidtagit någon åtgärd. 
3. Sammanfattning av läget vad gäller medlemsstaternas indrivning 
3.1 Allmän översikt 
3.1.1 Genomförande av uppföljningen 
Kommissionen tar tillfället i akt att först påpeka att den tack vare medlemsstaternas 
samarbete har fatt en ganska fullständig bild av hur medlemsstaterna genomför sin 
indrivning av traditionella egna medel, vilket ibland sker under svåra omständigheter, 
som t.ex. är fallet i denna provgrupp. 
-22-
De fall som ingår i denna rapport visar att en systematisk uppföljning av de nationella 
myndigheternas situation vad gäller indrivningen är befogad. Kommissionen är medveten 
om att dessa ingripanden medför en ökad administrativ arbetsbörda. De sker emellertid i 
syfte att värna om unionens ekonomiska intressen och på grund av de brister och 
svagheter som ofta upptäcks under indrivningsprocessen. 
3.1.2 Översikt av situationen vad gäller indrivning i samband med provgrupp B94 
(tabell II-7) 
Tabell II-7 visar situationen vad gäller indrivning per medlemsstat och per fall i 
provgruppen den 31 oktober 1996 enligt följande fördelning: 
• Genomförda betalningar som är införda på A-konton. 
• Indrivningar som skall genomföras och som är införda på B-konton. 
• Belopp som skall indrivas, men där kommissionen ifrågasätter medlemsstaternas 
insatser. 
Provgruppen omfattar traditionella egna medel på sammanlagt 124 miljoner ecu, vilket 
motsvarar 27 % av saldot på B-kontona den 31 december 1993. Den innefattar exempel 
på de mest bekymmersamma svårigheter som de nationella myndigheterna kan stöta på, 
såsom ogiltiga intyg om förmånsbehandling och undandragningar från gemenskapens 
transiteringsförfaranden. 
-23-
Tabell nr II-7 - Allmän översikt 
Situationen vad gäller indrivning i samband med orovsruDD B9A 
vliljoner ecu 
d) 
Fal 
per 
medlemsstat 
Bel n'1 
n'2 
n'3 
n'4 
n'5 
n'6 
DK n'5 
n'6 
Ty n'1 
n'2 
n'3 
n'5 
n'6 
Spa n'2 
n'6 
F n'1 
n'2 
n'4 
n'5 
n'6 
IRL n'4 
NL n'1 
n'4 
n'5 
n'6 
P n'6 
UK n'4 
n'5 
n'6 
TOTALT: (2) 
Totalt 
per medlemsstat 
22,55 
11,99 
45,18 
3,01 
11,58 
0,018 
18,493 
1,157 
10,04 
124,038 (3) 
Införande på A-
konton 
Genomförda 
betalningar 
0,03 
0,32 
0,018 
0,52 
0,073 
0,3 ' 
1 
0,007 
0,35 
2,618 (4) 
Införande pä B-konton 
(4a) 
Indrivning som 
skal genomföras 
12.9 
0,06 
0,56 
27,46 
10,50 
3,01 
0,48 
0,03 
10,00 
1,15 
0,29 
0,2 
3,9 
70,54 (4b) 
-al som lämnats til 
domstol 
0,07 
0,96 
1,07 
1,6 
3,7 (5) 
Preskribering 
eller 
tufcefrielse 
11,00 
1 
2,7 
14,72 \ 
(6) 
Inte införda 
Belopp (6A) 
PC 
8,96 
PC 
PC 
PC 
16,60 
25,56 Fal av överträdel­
ser (6B) 
6.9 
6,9 
3.1.3 Kommentarer 
Genomförda indrivningar (kolumn 1) 
Nästan alla indrivningar har genomförts i fall av oegentligheter i samband med förmånshandel. 
Indrivning i samband med bedrägerifall berör huvudsakligen externa transiteringsförfaranden 
där betalningsanmodningama har gett upphov till administrativa eller rättsliga överklaganden 
för så gott som alla utestående belopp. På grund av detta är antalet avslutade fall fortfarande 
mycket lågt (0,5 %). 
B-konton: Indrivningar som skall genomföras (kolumn 4a) 
I denna kolumn uppförs de belopp som fortfarande inte har indrivits. Man skulle kunnat 
förvänta sig att den största delen av medlen fanns i denna kolumn. De belopp som är införda 
på B-konton är emellertid betydligt lägre av följande två skäl: 
1. I vissa fall på grund av att preskriberingen inträffat innan betalningsanmodan nått fram till 
den betalningsskyldige. 
-24-
2. I andra fall där beloppen ännu inte har preskriberats (frister i samband med bedrägerier) 
har vissa medlemsstater fortfarande inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa 
att medlen införs på B-konton. 
Fall som lämnats till domstol (kolumn 4b) 
Dessa ärenden omfattar fall av indrivning i efterhand där de betalningsskyldiga har överklagat 
betalningsanmodningama. Det gäller framförallt fall med ogiltiga certifikat där importörerna 
lagt fram som argument att de handlat i god tro och därför vägrar att betala avgifter i 
efterhand. 
Indrivningsbara belopp som inte bokförts/fastställts av medlemsstaterna (kolumn 6) 
En relativt stor del av de traditionella egna medel som skall indrivas, ungefär en fjärdedel av 
fallen i provgruppen, är inte införd på konton. Denna situation kan vara tillfällig eller definitiv. 
Vad gäller fallet med import av tyskt/nederländskt smör vägrar de tyska myndighetema att ta 
hänsyn till kommissionens påpekanden om den skuld som borde ha drivits in. Ett 
överträdelseförfarande har inletts med hänsyn till frågans betydelse beträffande omfattningen 
av denna medlemsstats förpliktelser. 
3.1.4 Antalet avslutade fall i provgruppen 
Kommissionen är bekymrad över det blygsamma antalet avslutade fall i provgruppen. Det 
antal indrivningar som genomförts är litet och det antal fall som lämnats till domstol, vilka till 
viss del leder till att det administrativa förfarandet kan avslutas, är också få. Nästan inga av 
fallen i provgruppen är avslutade och i mer än hälften av dessa står kommissionen i konflikt 
med medlemsstaterna (överträdelseförfaranden och belopp som skall indrivas och som inte är 
införda på konton). 
Denna situation gynnar i viss omfattning oegentligheter och bedrägerier. 
3.2 Beskrivning av bristerna 
Vid uppföljningen av provgrupp B 94 har ett antal brister på nationell nivå visat sig vad gäller 
indrivningen av traditionella egna medel. 
3.2.1 Förseningar i medlemsstaternas undersökningar 
I fall av brottslig art (såsom fallen med levande djur och mjölkpulver) tar de nationella 
myndigheternas undersökningar i allmänhet mycket lång tid, framför allt på grund av fallens 
komplexitet och de nationella undersökningsorganens stora arbetsbelastning. 
Undersökningstiden förlängs ytterligare genom de svårigheter som vissa medlemsstater stöter 
på när de försöker få hjälp från andra medlemsstater, en hjälp som kan vara nödvändig för att 
avsluta de nationella undersökningarna (se nedan). 
När undersökningen har avslutats sker finansenheternas ingripanden och det administrativa 
beslutsfattandet om den betalningsskyldiges situation dessutom inte alltid omgående. 
-25-
Om ett fall lämnas till domstol måste en ny undersökning genomföras, vilket leder till ännu 
längre förseningar. När de myndigheter som berörs fått ett gällande beslut om indrivning är 
bedragarna oftast utom räckhåll. 
3.2.2 Förseningar i samband med olika möjligheter till överklaganden i 
medlemsstaterna 
Det finns många olika nationella förfaranden för att ifrågasätta besluten om indrivning på 
nationell nivå, både vad gäller administrativa åtgärder och överklaganden, vars huvudsakliga 
följder är att indrivningen tillfälligt inställs utöver de betalningsfrister som fastståfifs; T 
tullkodexen, som i följande fall: 
- Brittiska skattebetalare kan utan några särskilda formaliteter ifrågasätta 
indrivningsbeslutens giltighet direkt hos myndigheterna. Denna fbrhandlingsprocedur har 
inte alltid åtföljts av en redogörelse i vederbörlig ordning och ifrågasätter 
ursprungsredogörelseri utan att man vet om det gäller en ny redogörelse enligt artikel 2 i 
förordning 1552/89 eller en eftergift av en del av skulden. 
- I Tyskland kan skattebetalarna ifrågasätta ordern om indrivning, varefter myndigheterna 
kan fatta beslut om att dess genomförande skall skjutas upp på obestämd tid. 
- I Frankrike kan de produkters ursprung, värde eller natur som ifrågasätts överlämnas till 
en särskild förliknings- och expertkommitté (CCED). Kommittén avger sitt yttrande först 
efter en viss tid, vilket leder till att indrivningen inställs under obestämd tid, avhängigt av 
kommitténs arbetstakt. Kommissionen har för avsikt att undersöka dessa överklaganden 
som påverkar de lika möjligheter till överklaganden som fastställs i avdelning VE i 
gemenskapens tullkodex och som, även om de är ineffektiva, har till följd att tidigare 
beslut ifrågasätts. 
I fallet beträffande tonfisk från Seychellerna fastställdes det i gemenskapens 
undersökningsrapport, efter att kontroller utförts på platsen, att tonfisken omöjligt kunde ha 
sitt ursprung på Seychellerna. Denna rapport överlämnades till de franska myndigheterna. 
Ministerrådet för AVS-EEG uttalade sig också i ärendet den 18 och 19 maj. 
3.2.3 Förseningar och brister vid tillämpningen av bestämmelserna om indrivning i 
efterskott vid transiteringsförfaranden ifall som inte är avslutade 
Det har visat sig att bestämmelserna om indrivning i efterhand av de tullskulder som uppstår 
till följd av att transiteringsföifarandena inte tillämpas på rätt sätt. Kontroller som utförts på 
plats av kommissionen under 1994 och 1995 har uppvisat systematiska förseningar i alla 
medlemsstater, vilket illustreras av transiteringsärendena i den nuvarande provgruppen. 
Sålunda har de tidsfrister som fastställts i bestämmelserna för att gripa de skyldiga i de flesta 
fall överskridits på grund av att de berörda myndigheterna inte ingripit eller ingripit för sent. 
Som ett resultat har egna medel definitivt förlorats eftersom de företag som hotats med 
indrivning försatt sig i konkurs eller slipper undan sina rättsliga förpliktelser då de tidsfrister 
för att lämna in fallen till domstol har löpt ut. 
-26-
3.2.4 Förseningar och brister vid tillämpningen av bestämmelserna om indrivning i 
efterskott ifall av ogiltiga preferenscertifikat 
Kommissionens tjänsteenheter har funnit att i de fall där indrivning borde ha gjorts i efterhand 
på grund av ogiltiga intyg om förmånsbehandling har resultaten från kommissionens 
kontroller som utförts på plats i tredje land använts av de nationella myndigheterna på ett 
otillräckligt sätt eller inte alls. 
Denna situation har medfört att vissa fall av oegentligheter har preskriberats. Frågan är om 
inte vissa medlemsstaters förbehåll vad gäller att genomföra indrivningarna delvis grundas på 
att skydda de av gemenskapens importörer som riskerar konkurs, under det att de inte alltid 
verkar ta hänsyn till situationen för gemenskapens producenter av de gällande varorna 
(konkurs för TV-tillverkare i fallet med turkisk TV). 
Från medlemsstaternas sida framhålls det att, under nuvarande lagstiftning, äger de rapporter 
om gemenskapens kontroller som utförs på plats inte ett bevisvärde, även om det fastställs i 
förordningen om ömsesidigt bistånd att de skall upprättas. Enligt vissa nationella myndigheter 
är det därför inte möjligt att lägga fram rapporten inför domstol som bevis på certifikatens 
ogiltighet eller att använda kommissionen försändelsedatum för att fastställa de rättsliga 
förpliktelserna i enlighet med artikel 78 i tullkodexen. Denna situation har redan förbättrats 
till följd av Seafood-domen där EG-domstolen framhävde betydelsen av slutsatserna från 
gemenskapens kontroller och de följder som dessa kan få. Frågan skall lösas genom 
tillämpning av förordning nr 2185/96 om de kontroller och inspektioner på platsen som 
kommissionen utför att skydda Europeiska gemenskapernas finansiella intressen mot 
bedrägerier och andra oegentiigheter. (*) 
I alla händelser är det uppenbart att medlemsstaterna varken har tillämpat bestämmelserna i 
tullkodexen om införanden på konton eller förordning nr 1552/89 angående fastställanden på 
ett tillfredsställande sätt. De har inte sänt några underrättelser om mdrivning eller fastställt 
traditionella egna medel, även om de känt till den betalningsskyldige och skuldbeloppet. 
3.2.5 Brister i samarbetet mellan medlemsstaterna inom ramen för ömsesidig hjälp 
• I vissa fall där bedrägerier har bevisats har medlemsstaterna utan framgång bett om hjälp 
från andra medlemsstater (Tyskland har vänt sig till Nederländerna ett antal gånger 
angående nötkreatur och Belgien har utan framgång bett Spanien om hjälp i ärendet 
angående mjölkpulver). I övriga fall har hjälp getts men först efter en längre tid. 
• Med avlägsnandet av unionens inre gränser och den fria rörligheten är det nödvändigt att 
närmare relationer mellan medlemsstatemas nationella myndigheter skapas. 
I vissa av fallen i provgruppen när medlemsstaterna borde haft ansvar för indrivningen 
och därefter för eventuell ömsesidig hjälp i enlighet med direktiv 76/308/EEG, verkar det 
dock som om de berörda medlemsstaterna i de flesta fall inte har tagit några initiativ. 
0 Domskäl nummer 11 domen Seafood och artikel 8.5 rådets förordning nr 2185/96 av den 11 november 1996 - EGT L nr 292,15.11.1996. 
-27-
3.2.6 Användning och missbruk av argumentet angående importörens handlande i god 
tro 
I ett stort antal fall där varor har importerats med ogiltiga preferenscertifikat, särskilt i fallet 
med de turkiska TV-apparatema, har importörerna framfört att de handlat i god tro och 
därför borde undantas från betalningar av avgifter och skatter i efterskott. Vissa nationella 
myndigheter har, åtminstone tillfälligt, godtagit dessa argument och lagt fram dem till 
gemenskapens instanser. 
Enligt domstolens rättspraxis kan handlande i god tro under inga omständigheter användas 
som en ursäkt för användningen av ett ogiltigt certifikat. Dessutom är det, enligt artikel 904 c 
i tillämpningsbestämmelsema för tullkodexen, uteslutet att en återbetalning av importavgifter 
görs endast på grundval av att importören handlat i god tro, vilket kvarstår som en central del 
i den lagstiftning som tillämpas för preferensavtalen. 
Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta ett meddelande om tillämpningen av 
begreppet i samband med preferensordningen. Detta meddelande skall också omfatta 
följderna av den aktuella Seafood-domen. 
3.2.7 Det överseende som de nationella myndigheterna har visat 
I gemenskapens tullkodex fastställs detaljerade och rättsligt bindande bestämmelser för de 
tidsfrister som skall åläggas de betalningsskyldiga för betalningen av traditionella egna medel. 
I praktiken gäller emellertid inte samma villkor från en medlemsstat till en annan för samma 
bedrägerier eller oegentligheter. 
Vissa betalningsskyldiga har vägrat att betala sina tullskulder hos respektive förvaltning under 
förevändning att det i liknande fall inte krävs indrivning i efterskott i andra medlemsstater. I 
själva verket hade indrivningsförfaranden inletts, men utgjordes i andra medlemsstater föremål 
för ett administrativt eller juridiskt överklagande på olika nivåer, vilket gav aktörerna på 
marknaden intryck att indrivning inte krävdes. 
4. Slutsatser 
4.1 I denna rapport redogörs i detalj för bakgrunden till de sex fallen av bedrägerier och 
oegentligheter som kommissionen på grundval av objektiva kriterier valt ut för sin 
uppföljning. Man bör hålla i minnet att dessa sex fall är särskilt komplicerade men 
att de svårigheter som påvisas är representativa för de flesta fall av indrivning av 
traditionella egna medel. Medlemsstatemas olika insatser för att genomföra 
indrivningen bromsas av de långsamma administrativa och rättsliga förfarandena och 
av de praktiska problem som de nationella myndigheterna stöter på i samband med 
genomförandet av administrativa beslut eller domstolsbeslut om indrivning av 
skulder från de betalningsskyldiga. Till dessa problem tillkommer svårigheterna i 
samband med de gränsöverskridande insatserna. 
Dessa objektiva svårigheter förvärras genom bristema vid tillämpningen av 
tullbestämmelserna, särskilt vad gäller definition av tullskulder, fastställande och 
införande på konton av traditionella egna medel. 
-28-
4.2 Ökningen av antalet fall av bedrägerier och oegentligheter, särskilt sedan början av 
90-talet, belyser tullmyndigheternas begränsade kontrollkapacitet i medlemsstaterna. 
Den beror framförallt på att antalet transaktioner stadigt ökar, att produkterna blir 
alltmer sofistikerade, att de bestämmelser som skall tillämpas kompliceras och att 
importörerna kan använda sig av ett antal tullförfaranden och preferensavtal. 
Myndigheter konfronteras alltmer med bedrägerier som organiseras av 
internationella himinella nätverk som ofta är etablerade i tredje land och som döljer 
sig bakom fiktiva bolag eller som agerar genom välkända bolag som inte känner till 
sina affärspartners sanna natur. Denna situation har lett till att både rådet och 
Europaparlamentet12 insisterar på att det är absolut nödvändigt att medlemsstaterna 
säkerställer ett tillräckligt skydd för gemenskapens inkomster som ett led i en allmän 
strategi för bekämpning av slöseri och förskingring av gemenskapens medel. 
Till följd av dessa problems omfattning kan man inte förvänta sig patentlösningar, 
och medlemsstatemas ansträngningar måste först och främst inriktas på områden 
där man kan räkna med framsteg, dvs. genom en strikt tillämpning av 
gemenskapsbestämmelserna, särskilt vad gäller uppkomsten av skulder, garantier, 
fastställande och införande av traditionella egna medel i konton. Utöver att förstärka 
insatserna för att bekämpa bedragarna bör varje medlemsstat överväga att införa 
ändringar av sina domstolsfbrfaranden så att fallen kan behandlas snabbare. 
Rent allmänt kan man dock fråga sig om inte ett antal oegentligheter uppstår genom 
komplicerade gemenskapsbestämmelser och internationella bestämmelser, av vilka 
de senare ibland strävar efter att uppnå olika mål på samma gång. Tillämpningen av 
vissa internationella avtal kan leda till oegentligheter, ofta till följd av att 
gemenskapsbestämmelserna misstolkas i något led eller att dessa bestämmelser inte 
följs och andra far bära de ekonomiska följderna av detta. 
Ett slående exempel är preferensavtalen som uppenbarligen behöver undersökas 
mycket noga. Det borde vara möjligt att minska antalet bedrägerifall genom att 
införa en tydligare lagstiftning som är enkel att tillämpa i praktiken, både för 
internationella och individuella aktörer. 
4.3 Kommissionen har åtagit sig att vidta särskilda åtgärder för att avhjälpa 
medlemsstaternas svårigheter med indrivning av egna medel. 
Indrivningsförfaranden 
Vad avser medlemsstaternas resurser för att utöva indrivningsåtgärderna 
inledde kommissionen under 1994 en jämförande studie av de relevanta 
nationella bestämmelserna. Detta skedde genom frågeformulär som sändes ut 
till medlemsstaterna, samt i form av seminarier. Resultaten visade på vissa 
brister, bland annat olikheter mellan nationella lagstiftningar, särskilt vad 
gäller tidsfrister, utlösande av säkerheter och möjligheter till överklagande. 
12 Se rapporten från M. Bardong, föredragande för COCOBU och ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådet i Madrid och från rådet 
(Ekofin) den 27.11.95. 
-29-
Inom ramen för Rådgivande kommittén för egna medel undersöker 
kommissionen därför vilka möjligheter som står till buds vad gäller indrivning 
av belopp som berörts av bedrägerier. Detta sker i samarbete med 
medlemsstaternas företrädare och i enlighet med önskemålen i rådets (Ekofin) 
slutsatser av den 27 november 1995. 
Extern gemenskapstransitering 
På grundval av en interimsrapport från oktober 1996 utarbetar kommissionen 
för närvarande, i nära samarbete med handeln och medlemsstaterna, en ny 
strategi för reform av trans iter ingsförfarandena och nya åtgärder för att 
förbättra säkerheten vid de olika typerna av förfaranden. Tonvikten kommer 
att ligga på kontroll av tillgången till de olika gemensamma ordningarna och 
gemenskapsordningarna, skydd av ekonomiska intressen, ett nytt system för 
insamling och utbyte av statistik och information samt strävan efter 
samordning och konsekvens mellan olika transiteringssystem. 
Under 1994 och 1995 genomförde kommissionen också en rad kontroller inom 
trans iter ingsområdet i enlighet med artikel 18.2 eller 18.3 i förordning nr 
1552/89. I nästan alla medlemsstater konstaterades förseningar i 
indrivningsåtgärderna, ibland betydande sådana, och medlemsstaterna 
uppmanades att rätta till detta problem vad gäller alla de 
transiteringsförfaranden som fortfarande inte avslutats efter den lagstadgade 
tidsfristen. Kommissionen följer upp de åtgärder som vidtas för ändamålet. 
Förmånsordningar 
Med anledning av de problem som konstaterats i samband med förmånstullar 
har kommissionen genomfört en rad kontrollbesök i medlemsstaterna i enlighet 
med artikel 18.2 och 18.3 i förordning nr 1552/89. Dessa kontroller 
bekräftade att förmånsordningarna inte fungerar på ett tillfredsställande sätt, 
särskilt vad gäller utfärdande av intyg om förmånsbehandling samt vad gäller 
efterhandskontroller på platsen. 
Dessa resultat ledde till att kommissionen införde förstärkningar i 
lagstiftningen för administrativt samarbete mellan å ena sidan de förmånsländer 
som omfattas av Allmänna preferenssystemet eller autonoma 
gemenskapsordningar och å andra sidan gemenskapen, i egenskap av den som 
beviljar förmånsbehandlingen13. Genom de nya bestämmelserna, som trädde i 
kraft den 1 januari 1997, klargörs kommissionens deltagande i de 
undersökningar som genomförs av de behöriga myndigheterna i 
förmånsländerna i syfte att reda ut det verkliga ursprunget hos de varor som 
exporteras under ursprungsintyg. 
Kommissionens förordning (EG) nr 12/97 av den 18 december 1996 (EGT nr L 9,13.1.1997) om ändring av kommissionens förordning (EEG) 
nr 2454/93 (tillämpningsföreskrifterna för tullkodexen), särskilt artiklarna 93,93a och 94 i denna. 
-30-
FÖr det dagliga arbetet har kommissionen upprättat ett datorsystem för att 
kunna sända bilder av avtrycken från de stämplar som intygen stämplas med 
till medlemsstaternas tullmyndigheter. Denna elektroniska förmedling 
möjliggör snabbare information och tydligare bilder, och innebär en viktig 
förbättring av effektiviteten när det gäller att kontrollera ursprungsintygen och 
varuflödet. 
I enlighet med en begäran från rådet (se rådets beslut av den 28 maj 199614) 
förbereder kommissionen nu ett meddelande rörande förmånsordningar, som 
grundar sig på resultaten av ovan nämnda kontroller och analyser. I detta 
meddelande redogörs för de åtgärder som kommer att vidtas på kort och lång 
sikt för att komma till rätta med problemen vid tillämpningen av dessa 
ordningar. 
Bättre kvalitet på information vad gäller indrivningen 
Genom ändringen av förordning (EEG, Euratom) nr 1552/8915 infördes för 
första gången i lagstiftningen om gemenskapernas egna medel ett krav på att 
medlemsstaterna skall hålla kommissionen löpande underrättad om situationen 
vad gäller uppbörd av sådana belopp som berörts av bedrägerier eller 
oegentligheter. Ett dataprogram med beteckningen OWNRES har skapats för 
att underlätta överföringen av sådana uppgifter. Systemet beräknas vara i drift 
före sommaren 1997. 
I framtiden kommer kommissionen därmed att ha aktuell information om läget 
vad gäller indrivningen av alla belopp som riskerar att gå förlorade, och 
därmed också möjlighet att föreslå lämpliga åtgärder för att komplettera 
eventuella brister i de insatser som gjorts på nationell nivå. Dessutom kommer 
kommissionen att föreslå vissa ändringar i förordning (EEG, Euratom) nr 
1552/89, i syfte att klargöra bestämmelserna om medlemsstaternas 
skyldigheter i fall då anspråk går förlorade. 
Överträdelseförfaranden 
I ett av fallen (rörande tyskt/nederländskt smör) har kommissionen avgett ett 
motiverat yttrande i enlighet med artikel 169 i fördraget, eftersom de 
nationella myndigheterna vidtagit otillräckliga åtgärder för att skydda 
gemenskapens ekonomiska intressen och dessutom underlåtit att rätta till 
situationen vad gäller den oregelmässiga importen från tredje land. 
4.4 Resultaten av kommissionens uppföljning av indrivningen i den provgrupp som 
här avses kommer att redogöras för i ett meddelande om uppbörd av 
traditionella egna medel i samband med bedrägerier och oegentligheter. 
« Beslut nr 96/C/170/01 offentliggjort i EGT nr C 170,14.6.1996, s. 1. 
« Rådets förordning nr 1355/96 av den 8 juli 1996 (EGT nr L 175,13.7.1996, s. 3). 
3--1 -
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 259 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 01 
Katalognummer : CB-CO-97-247-SV-C 
ISBN 92-78-20610-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg