Yttrande från Regionkommittén om "Den europeiska regionalpolitikens struktur och mål i samband med utvidgningen och globaliseringen - en första diskussion"

(2001/C 148/08)

BAKGRUND

Presidiets beslut av den 13 juni 2000 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget avge ett yttrande om "Den europeiska regionalpolitikens struktur och mål i samband med utvidgningen och globaliseringen - en första diskussion" och ge utskott 1 - regionalpolitik, strukturfonder, ekonomisk och social sammanhållning, samarbete över nations- och regiongränser - i uppdrag att utarbeta yttrandet.

Regionkommitténs yttrande av den 13 april 2000 om "Sjätte periodiska rapporten om den sociala och ekonomiska situationen och om utvecklingen i EU:s regioner" (CdR 388/99 fin)(1) visar att de regionala skillnaderna i Europa har tillspetsats under de senaste tio åren.

Regionkommitténs yttrande av den 14 januari 1999 om "Utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP)" (CdR 266/98 fin)(2).

Regionkommitténs yttrande av den 18 november 1999 om "Strukturfonderna och samordningen med sammanhållningsfonden - Utkast till riktlinjer för programmen för perioden 2000-2006" (KOM(1999) 344 slutlig - CdR 217/99 fin)(3).

Regionkommitténs resolution av den 10 mars 1999 om "Reformen av strukturfonderna och sammanhållningsfonden inom ramen för den politiska debatten om åtgärdspaketet i Agenda 2000" (CdR 1/99 fin)(4).

Regionkommitténs yttrande av den 18 november 1997 om "Första rapporten från kommissionen om ekonomisk och social sammanhållning" (KOM(96) 542 slutlig - CdR 76/97 fin)(5).

Regionkommitténs yttrande av den 20 november 1997 om "Agenda 2000: Finansiering av Europeiska unionen efter 1999 med hänsyn till 2000-talets utvidgningsperspektiv och utmaningar" (KOM(97) 2000 slutlig - CdR 303/97 fin)(6).

Regionkommitténs yttrande av den 19 november 1997 om "Regionernas och kommunernas åsikter om utformningen av den europeiska strukturpolitiken efter 1999" (CdR 131/97 fin)(7).

Resultaten från Regionkommitténs seminarium om "Partnerskapsprincipen" på Madeira den 10-11 januari 2000, som hölls inom ramen för seminarieserien "Genomförandet av reformen av strukturfonderna 2000-2006 - Lokala och regionala myndigheters bidrag".

Det utkast till yttrande som antogs av utskott 1 den 22 november 2000 [föredragande: Karl-Heinz Klär, statssekreterare i Rheinland-Pfalz delstatsregering, med ansvar för federala frågor och Europafrågor (D-PSE)].

Olikheterna mellan regionerna är trots den europeiska regionalpolitikens insatser alltjämt stora, och en europeisk regionalpolitik kommer därför att vara nödvändig även efter 2006.

Medlemsstaterna har 1999 genom besluten om Agenda 2000 i stort sett bevarat den europeiska regionalpolitikens mål och strukturer oförändrade.

Det är visserligen önskvärt och nödvändigt med en ökning av de europeiska stödmedlen, men Europeiska unionens finanser klarar inte en oförändrad europeisk regionalpolitik vid en större utvidgning.

Resultaten från toppmötet i Berlin präglas av en tydlig tillbakagång för den ekonomiska och sociala sammanhållningspolitiken (0,46 % av gemenskapens BNP 1999, jämfört med 0,31 % 2006).

Vissa av unionens regioner, som hittills omfattats av EU:s regional- och strukturpolitik, kommer genom utvidgningen inte längre att uppfylla de gällande kriterierna för stödberättigande även om deras situation rent objektivt inte förbättrats nämnvärt.

Den europeiska solidariteten kommer kanske att överansträngas om stödmedlen enbart koncentreras till ansökarländerna och deras hjälpbehövande regioner, vilket kan splittra snarare än integrera den utvidgade unionen.

Globaliseringen, dvs. den accelererande konkurrensinriktade integrationen av världsekonomin, gör det nödvändigt med en fördjupad union och förståndig användning av alla produktionsresurser i regionerna baserad på arbetsdelning.

Under dessa förhållanden krävs en djärv, framtidsinriktad ny struktur för den europeiska regionalpolitiken. Detta skulle vara mer framgångsrikt än det tveksamma försöket att låta allt förbli vid det gamla.

En sådan djärv ny struktur för den europeiska regionalpolitiken, anpassad till utmaningarna, kan lyckas först om en öppen diskussion utan småaktiga eller taktiska förbehåll i rätt tid kommer till stånd mellan huvudansvariga och berörda parter, och om genomförandet sker successivt.

Med detta yttrande har Regionkommittén för avsikt att i god tid inleda debatten om den framtida regionalpolitiken efter 2006.

Regionkommittén antog enhälligt vid sin plenarsession den 14-15 februari 2001 (sammanträdet den 15 februari) följande yttrande.

1. Regionkommittén konstaterar att globaliseringsprocessen och EU:s utvidgningsprocess ställer den framtida europeiska regionalpolitiken inför betydande utmaningar. Den allt snabbare globaliseringen av världsekonomin och den förestående utvidgningen av EU kommer att ställa stora krav på medborgarna för att EU även fortsättningsvis skall kunna arbeta för ekonomiska och sociala framsteg. De högt utvecklade regionerna måste göra stora ansträngningar för att hävda sin konkurrenskraft, och för de regioner som släpar efter ekonomiskt består faran i att ytterligare missgynnas i konkurrenshänseende. Därför vore det vårdslöst och oansvarigt att slösa bort resurser, försumma utvecklingspotential och försvaga snarare än stärka unionsmedborgarnas samhörighetskänsla genom en obalanserad gemenskapspolitik.

2. Kommittén påpekar att gemenskapens regionalpolitik måste samordnas bättre med övriga politikområden. De sektorspolitiska åtgärderna måste bidra mer till målet om ekonomisk, social och lokal/regional sammanhållning genom att man tar hänsyn till en regional dimension när åtgärderna utformas och genomförs.

3. Kommittén vill även uppmärksamma att den europeiska regionalpolitiken endast kan vara framgångsrik i samspel med medlemsstaternas och regionernas egen regionalpolitik. Följaktligen bör politiken respektera subsidiariteten och låta regionerna behålla och stärka sitt egenansvar, samt uppmuntra inbördes samarbete.

4. Mot denna bakgrund rekommenderar ReK att den europeiska regionalpolitiken använder alla resurser för att skapa en stabil europeisk solidaritet i den europeiska samhällsmodellens anda och främja bildandet av nätverk för gränsöverskridande, interregionala och transnationella partnerskap. Här är en kraftigt fördjupad interkulturell förståelse lika viktig som ökad ekonomisk samverkan.

5. Utvecklingen av den europeiska regionalpolitiken i riktning mot att i första hand bli en integrationspolitik vars mål är integrering underifrån och skapandet av en unionsmedvetenhet innebär enligt ReK att denna politik måste erbjudas alla regioner inom EU. För att uppnå detta mål även i en union under omvandling krävs en diskussion om den framtida utformningen av målen och en anpassning av instrument och förfaranden.

6. För att man skall kunna hålla fast vid principerna om sammanhållning och solidaritet mellan rikare och fattigare regioner måste som tidigare den största delen av stödmedlen gå till de regioner som släpar efter i utvecklingen samt har stora problem. Även i framtiden skall det erbjudas mer materiellt stöd ju mer regionen släpar efter i utvecklingsnivå. Därför är det nödvändigt att revidera hittills använda kriterier som inte förefaller vara ändamålsenliga. Målet är att främja dessa regioners konkurrenskraft för att trygga en hållbar utveckling som kan skapa långsiktiga arbetstillfällen av hög kvalitet, vilket kommer att bidra till att hela EU uppnår välstånd i den globala konkurrensen.

7. ReK framhåller att man framgent måste vidga stödramarna ytterligare för att kunna stödja hjälpbehövande regioner både i dagens EU-15 och i nya medlemsländer. Ur politisk synvinkel är detta taktiskt nödvändigt eftersom ett omfattande avbrott i nuvarande stödåtgärder skulle få utomordentligt negativ inverkan på känslan av samhörighet och solidaritet i stora delar av EU. Dessutom är det rimligt att det inte kommer att krävas mindre utan snarast mer ekonomiska resurser för att nå målet ekonomisk och social sammanhållning, samt för att ta hänsyn till begreppet lokal/regional sammanhållning som håller på att utvecklas, om skillnaderna i utveckling och välstånd på grund av utvidgningen drastiskt ökar i EU.

8. I detta sammanhang konstaterar Regionkommittén att regionala strukturproblem inte försvinner bara för att statistiken ändras. Den framtida europeiska strukturpolitiken för materiellt stöd bör inte enbart rätta sig efter gränsvärden för BNP. Vid sidan av det huvudsakliga kriteriet som anger regional BNP i förhållande till genomsnittlig BNP i EU bör även kriterier beaktas som avser exempelvis läge/tillgänglighet och befolkningsutveckling/folktäthet, liksom sådana som hänför sig till sektorsvis och regional eftersläpning av betydelse för utvecklingen, bl.a. när det gäller utbildning, innovationer, forskning och utveckling samt industriell omstrukturering. Man bör därför försöka att utveckla ett system som gör det möjligt att entydigt bedöma olika regioners behov.

9. Regionkommittén föreslår att ett nytt instrument skapas som gör det möjligt att ingripa i krissituationer. Det bör bli möjligt att använda andra EU-medel än dem som avsatts för strukturella åtgärder för att reagera på plötsliga, oväntade och genomgripande strukturella nedgångar och omvälvningar som är alltför svåra för de drabbade regionerna att själva få bukt med. Sådana förändringar leder inte sällan till upplösning av de regionala ekonomiska strukturerna på kort sikt, med negativa konsekvenser på lång sikt. Den europeiska regionalpolitiken måste försöka undvika sådana effekter och skapa ett gynnsamt utgångsläge för snabba omstruktureringar. Hjälp i nödsituationer är ett utmärkt medel för att stärka samhörigheten. Samtidigt skulle ett sådant instrument stärka kommissionens roll, eftersom denna då skulle besluta om de enskilda fallen.

10. ReK anser att den framtida europeiska regionalpolitiken bör stödja sig på den regionala utvecklingsplaneringen i europeiskt perspektiv (ESDP), och framför allt principerna om en polycentrisk struktur och regional sammanhållning, för att se till att det utkristalliseras utvecklingscentrum i glesbefolkade områden. På så sätt kan man skapa (starka) centrum som verkar för ökad välfärd i de berörda regionerna. Mot denna bakgrund måste den framtida regionalpolitiken kombineras med de utvecklingsstrategier som finns för gränsöverskridande, interregionalt och transnationellt samarbete, för att garantera förbättrad överensstämmelse mellan sektorsinriktade och regionalt inriktade strategier. I detta sammanhang skall arbetet inom Europeiska observationsorganet för utvecklingsplanering, Orate, beaktas.

11. ReK föreslår att en del av de (utökade) ekonomiska medlen i den framtida europeiska regionalpolitiken används till att integrera geografiska gränsområden. För att den europeiska integrationen skall kunna fördjupas i områden där medlemsstaterna i ännu högre grad än på andra platser växer samman och måste visa prov på god grannsämja, bör regioner med gränser till andra medlemsstater eller till länder utanför unionen få ta del av stöd inom ramen för strukturpolitiken. Detta gäller även öregioner och regioner med kustgränser. Sådant stöd skall ges till program som avser gränsöverskridande eller - då en gränsregion deltar - interregionalt och transnationellt samarbete, och som syftar till att bland annat lindra isoleringen och (kust-)gränsernas eller ökaraktärens åtskiljande egenskaper. De odelat positiva erfarenheter som gjorts på detta område under flera år bör tas i beaktande i strukturfondsstödet. Det är uppenbart att en reform som skall kompensera de nackdelar som är förenade med en gränsregions geografiska läge och främja god grannsämja ger ett europeiskt mervärde.

12. Med hänsyn till detta förslag anser Regionkommittén att det bör utvecklas mekanismer för att bemöta problem som uppstår till följd av skillnader i nationella strukturer och ansvarsområden. I synnerhet bör man eftersträva en rättslig ram för gemensam administration av projekten, en gemensam budget för medel som står till förfogande för olika åtgärder samt gemensamma kostnads- och finansieringsplaner. Den delegering av ansvarsområden till regional och lokal nivå som eventuellt skulle bli följden skulle dessutom ligga i linje med målen om närhet till medborgarna och subsidiaritet.

13. ReK anser att gemenskapsinitiativen bör ges en ny utformning. Ett viktigt mål bör vara att främja framstående insatser inom forskning och ny teknik genom gränsöverskridande, interregionalt, transnationellt och transkontinentalt samarbete och att skapa ett system av "Networks of Excellence". Målet för detta gemenskapsinitiativ bör vara att resultaten av den europeiska uppfinningsrikedomen, och de innovativa tillämpningar som denna leder till i praktiken, blir tillgängliga för så många unionsmedborgare som möjligt i så många regioner som möjligt. Initiativet kan dessutom skapa samordningsvinster mellan den europeiska forsknings- och regionalpolitiken, ett område där samordningen hittills varit bristfällig. Det är uppenbart att en sådan nyordning skulle ge kommissionen en betydande roll i den framtida regionalpolitiken, något som också är önskvärt.

14. Kommittén anser att regionalpolitiken på nationell och regional nivå måste få större spelrum. Samtidigt som EU gör nödvändiga ansträngningar för att främja utvecklingen i de ekonomiskt svagare regionerna genom gemenskapsstöd, bör man tillgodose de ekonomiskt starkare regionernas behov att upprätthålla konkurrenskraften på världsmarknaden, med tanke på att deras framgång på ett avgörande sätt bidrar till tillväxten i EU som helhet. Därför bör gemenskapens konkurrenspolitik, inom ramen för gällande bestämmelser, förstärka kontrollen av missbruk och främja konkurrensen.

15. Därför bör man utan betänkligheter ge den framtida europeiska regionalpolitiken den uppgift som den i själva verket alltid haft: att vara en motor som främjar den europeiska integrationen underifrån. Denna uppgift kommer att kunna utföras på ett bra sätt om man i fråga om mål, strukturer och program arbetar med solidaritetsprincipen för ögonen. Och med solidaritet avses ömsesidighet.

16. ReK kommer även framgent, och inte bara genom detta yttrande, att med sin sakkunskap delta i debatten om den framtida regionalpolitiken. ReK kommer att arbeta nära tillsammans med Europaparlamentet och rådet samt involvera kandidatländernas regioner i opinionsbildningen.

Bryssel den 15 februari 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT C 226, 8.8.2000, s. 30.

(2) EGT C 93, 6.4.1999, s 36.

(3) EGT C 57, 29.2.2000, s. 56.

(4) EGT C 198, 14.7.1999, s. 1.

(5) EGT C 379, 15.12.1997, s. 34.

(6) EGT C 64, 27.2.1998, s. 40.

(7) EGT C 64, 27.2.1998, s. 5.