Dessutom har de turkiska myndigheterna börjat samarbeta med EU:s medlemsstater när det gäller att dela med sig av information om falska och förfalskade resehandlingar. Den nationella turkiska polisen laddar nu regelbundet och i god tid upp information om falska och förfalskade resehandlingar som identifierats vid gränskontroller i Turkiet till Interpols databas om förfalskade dokument (The Digital INTERPOL Alert Library – Document (Dial-Doc)), till vilken alla medlemsstater har tillgång. Parallellt med detta har den nationella turkiska polisen inrättat särskilda kontor vid de viktigaste flygplatserna i Turkiet (Atatürkflygplatsen i Istanbul och flygplatsen i Antalya) som har i uppgift att utbyta information och råd med sambandsmän för invandring i medlemsstaterna om misstänkta resehandlingar som påträffats hos personer som reser till EU. Vidare har den nationella turkiska polisen börjat erbjuda utökade utbildningsmöjligheter till de tjänstemän som är anställda vid gränsövergångar i syfte att utöka deras kapacitet att upptäcka förfalskade dokument, med fokus på dokument utfärdade av EU:s medlemsstater.

Sedan den andra rapporten offentliggjordes har Turkiet gjort ytterligare framsteg med avseende på uppfyllandet av kraven under denna del.

Den 7 och den 18 mars 2016 ägde möten rum mellan EU:s stats- och regeringschefer och Turkiet. Sistnämnda möte avslutades med ett uttalande från EU och Turkiet (nedan kallat uttalandet) i vilket fastställs att ”förverkligandet av färdplanen för viseringsliberalisering kommer att påskyndas för alla deltagande medlemsstater så att viseringskravet för turkiska medborgare ska kunna hävas senast i slutet av juni 2016, under förutsättning att samtliga riktmärken är uppfyllda. Turkiet kommer därför att vidta de åtgärder som krävs för att uppfylla de återstående kraven så att kommissionen efter den föreskrivna bedömningen av efterlevnaden av riktmärken och före april månads utgång ska kunna lägga fram ett lämpligt förslag som kan ligga till grund för ett slutligt beslut av Europaparlamentet och rådet”.

3. DEL 2: MIGRATIONSHANTERING

Genom en rad initiativ inom området för gränsförvaltning, migrationshantering, internationellt skydd och viseringspolitik som de turkiska myndigheterna successivt har lanserat har samtliga krav under denna del uppfyllts.

Genom åtgärder inom området för gränsförvaltning har de turkiska myndigheterna avsevärt lyckats minska antalet personer som irreguljärt passerar från turkiskt territorium till de grekiska öarna. Medan det under januari och februari 2016 i genomsnitt anlände 1 987, respektive 1 942 personer, uppgick antalet i mars och april till 852, respektive 140. Detta resultat har delvis uppnåtts genom ökad patrullering av kustområdena i Egeiska havet och delvis genom vidtagandet av strängare åtgärder för att begränsa den interna rörligheten för asylsökande och flyktingar inom Turkiet. Genomförandet av uttalandet från EU och Turkiet av den 18 mars 2016 har även spelat en viktig roll när det gäller att avskräcka irreguljära avgångar av migranter.

Det är viktigt att de turkiska myndigheterna fortsätter sina ansträngningar för att förhindra irreguljära avgångar under de kommande månaderna, inbegripet genom att bekämpa organiserad flyktingsmuggling och att myndigheterna fortsätter att vara vaksamma när det gäller uppkomsten av nya, alternativa migrationsvägar till EU.

De turkiska myndigheterna har ratificerat avtalet om upprättandet av ett gränssamarbetscentrum för tre parter vid gränsövergångsstället Capitan Andreevo. Detta avtal ska genomföras så snart som möjligt. De turkiska myndigheterna har formellt meddelat sina grekiska motsvarigheter att de är villiga att upprätta en säker kommunikationslinje mellan de båda ländernas kustbevakning. Diskussioner har påbörjats på teknisk nivå. Genom upprättandet av en sådan kommunikationslinje ska informationsutbyte om flyktingsmuggling och koordineringen av patrulloperationer på havet förbättras.

De turkiska myndigheterna har även tagit beslut om att upprätta ett nationellt center för riskanalys (NACORAC), vars utveckling ska stödjas av ett EU-finansierat projekt. Andra redan planerade EU-finansierade projekt kommer att bidra till att stärka gränsbevakningen längs Turkiets östra gräns för att förhindra oupptäckt passerande av gränsen. Slutligen har Turkiet antagit en gemensam uppförandekodex och bestämmelser mot korruption som är tillämpliga på personal som är anställd vid gränsförvaltningsmyndigheter.

Turkiet har även vidtagit mycket viktiga åtgärder inom asylområdet.

Först och främst behandlar generaldirektoratet för migrationshantering som är ansvarig för hanteringen av det turkiska asylsystemet nu utan dröjsmål alla nya ansökningar om internationellt skydd. Nämnda direktorat har även börjat minska eftersläpningen av alla gamla asylansökningar som väntar på bedömning och vilka i slutet av februari sammanlagt uppgick till omkring 140 000. Tack vare denna nya proaktiva strategi från direktoratet och dess mobilisering av ytterligare personella resurser har eftersläpningen redan minskat till omkring 100 000 asylansökningar som väntade på avgörande i slutet av april. Även om direktoratet gör stora framsteg vid behandlingen av asylansökningar är det objektivt sett inte möjligt att behandla alla återstående väntande asylansökningar till slutet av juni 2016, dvs. det mål som fastställts i uttalandet från EU och Turkiet från den 18 mars för slutförandet av viseringsliberaliseringsprocessen. Det aktuella direktoratet har emellertid utvecklat och håller på att genomföra en färdplan på grundval av vilken det planerar slutföra sitt arbete i slutet av 2016.

De turkiska myndigheterna har även gjort fortsatta framsteg med tillhandahållandet av socialt stöd till de flyktingar som befinner sig i landet. Den 27 april 2015 antog den turkiska regeringen en förordning som beviljade personer som ansöker om eller åtnjuter internationellt skydd tillgång till arbetstillstånd på villkor som var jämförbara med de som redan hade beviljats i januari 2015 till flyktingar från Syrien som åtnjöt tillfälligt skydd.

Det är viktigt att de turkiska myndigheterna inom den närmaste framtiden och genom att dra nytta av det finansiella stöd som EU och dess medlemsstater har tillhandahållit, vilket har utökats sedan faciliteten för flyktingar i Turkiet togs i drift, fortsätter att vidta åtgärder för att underlätta för personer som ansöker om eller åtnjuter internationellt skydd att få tillgång till sociala tjänster, anständigt boende, yrkes- och språkutbildning och stödjer alla initiativ som bidrar till deras sociala integration och ekonomiska självständighet inom det turkiska samhället.

De turkiska myndigheterna har även gjort framsteg inom området för migrationshantering under rapporteringsperioden.

Genomförandeförfaranden och principer som reglerar utlänningarnas frivilliga återvändande antogs den 26 april 2016. Återtagandeavtalet med Pakistan ratificerades och trädde i kraft den 20 april 2016. De turkiska myndigheterna har även föreslagit ingående av återtagandeavtal med fjorton ursprungsländer för irreguljär migration, inbegripet Afghanistan, Algeriet, Bangladesh, Kamerun, Kongo, Eritrea, Ghana, Iran, Irak, Marocko, Myanmar, Somalia, Sudan och Tunisien. Förhandlingar har inletts med några av dessa länder.

Vad gäller viseringspolitiken antog den turkiska regeringen den 2 maj 2016 ett dekret i vilket fastställs att medborgare från samtliga medlemsstater ska kunna resa in i Turkiet från det datum när viseringskraven för turkiska medborgare hävs. Detta säkerställer ett slut på de diskriminerande viseringskrav som medborgarna i elva medlemsstater fortfarande är föremål för.

De turkiska myndigheterna har även vidtagit flera åtgärder för att stärka sitt viseringssystem gentemot länder som anses ha hög migrationsrisk.

Genom att den 26 april 2016 anta ett direktiv om principer och förfaranden för bedömning av viseringsansökningar skärpte de förfarandena och kraven för utfärdande av visa genom deras ambassader.

De turkiska myndigheterna beslutade även att införa viseringar för flygplatstransitering för medborgare från 18 länder (Afghanistan, Bangladesh, Kamerun, Kongo, Demokratiska republiken Kongo, Eritrea, Ghana, Elfenbenskusten, Mali, Myanmar, Nigeria, Pakistan, Somalia, Sydafrika, Sri Lanka, Sudan, Uganda) genom en bestämmelse som kommer att börja gälla från och med den 1 september 2016.

Det turkiska e-viseringssystemet har även blivit mycket säkrare. Möjligheten att utnyttja detta system har begränsats till medborgare i länder som inte utgör källor till irreguljära migrationsströmmar, eller till medborgare i källstater som innehar en gällande visering eller ett uppehållstillstånd som utfärdats av en Schengenstat eller av Förenta staterna, Förenade kungariket eller Irland. De turkiska myndigheterna har även inrättat särskilda kontor vid många av landets gränsövergångar där polistjänstemän med särskild utbildning verifierar att dessa viseringar eller uppehållstillstånd verkligen finns i e-viseringsinnehavarnas pass.

Det är av central betydelse att Turkiet inom den närmaste framtiden fortsätter att stegvist anpassa sitt viseringssystem till EU:s standarder.

På kort sikt kommer de turkiska myndigheterna att få fortsätta att övervaka de praktiska effekter som uppkommer genom det faktum att förteckningen över länder som inte kräver visering under det turkiska systemet skiljer sig från den förteckning som fastställts för inresa till EU och reagera i tid om det framkommer att denna skillnad underlättar irreguljär migration till EU via Turkiet.

I januari och februari 2016 märkte de turkiska myndigheterna att detta var fallet vad gällde syriska och irakiska medborgare och införde effektivare viseringskrav för dessa båda nationaliteter. Detta bidrog till att sätta stopp för de stora irreguljära migrationsflödena som riktade sig mot EU. De turkiska myndigheterna ska vara beredda att upprepa samma sak i framtiden och att utan dröjsmål införa viseringskrav för ytterligare länder där det inte krävs någon visering så snart som det visar sig att många medborgare i dessa länder missbrukar möjligheten att resa in i Turkiet utan visering. Detta är i än högre grad fallet om det föreligger en risk för efterföljande irreguljär migration till EU. Av särskild betydelse är exempelvis Iran, Marocko and Libanon, tre länder där det inte krävs någon visering, från vilka 23 087, 7 419 respektive 2 044 irreguljära migranter nådde EU via turkiskt territorium år 2015.