Det har visat sig att möjligheten till uppskov används flitigt. Nästan alla pediatriska prövningsprogram för nya läkemedel som är kopplade till utveckling av läkemedel för vuxna innehåller i praktiken ett uppskov för en eller flera åtgärder. Uppskov är i princip ett användbart och lämpligt instrument, och det finns inga belägg för att de pediatriska kraven har lett till att behandlingen av ansökningar för vuxenläkemedel har fördröjts. Dock har den pediatriska kommittén i vissa fall godkänt mycket långvariga uppskov. Detta kan vara frustrerande för läkare och patienter, särskilt om det betyder att en lovande pediatrisk produkt blir tillgänglig först åratal efter att läkemedlet godkänts för vuxna. Om en pediatrisk prövning senareläggs och görs först när läkemedlet godkänts för vuxna har det dessutom visat sig vara svårare att rekrytera patienter till pediatriska prövningar. Föräldrarna kanske inte alltid ser något mervärde i att deras barn ska delta i klinisk forskning om läkemedlet för vuxna redan kan användas (off label) för barn. I vissa fall berodde uppskoven också på att det pediatriska prövningsprogrammet lämnats in sent. Andelen sena inlämningar har visserligen minskat och utgör för närvarande 10–20 %, men i dessa fall krävs det ibland en närmare kontroll innan uppskov godkänns för att inte de sena inlämningarna ska hämma en snabb förbättring av de pediatriska behandlingsmetoderna.

Det finns en kategori av läkemedelsutveckling enbart för barn där man genom förordningen försöker skapa ett särskilt intresse, men hittills har det inte lyckats. Genom förordningen infördes ett godkännande för försäljning för pediatrisk användning (PUMA). Det huvudsakliga syftet med PUMA (artikel 30) är att stimulera till forskning om befintliga sammansättningar som inte är patentskyddade och/eller att hjälpa till att omvandla kända off label-användningar till godkända användningar som är säkrare och bättre definierade genom godkännandena för försäljning. När PUMA väl beviljats har tillverkaren ett tioårigt skydd för försäljning och under den tiden får generiska kopior inte släppas ut på marknaden.

Hittills har bara tre PUMA beviljats. Det är helt klart mindre än förväntat, med tanke på att öronmärkta medel från det sjunde ramprogrammet i flera år har anslagits till läkemedel som inte är patentskyddade. EMA har godkänt över 20 pediatriska prövningsprogram med syfte att ansöka om PUMA, men det är oklart hur många som kommer att slutföras och leda till att ett nytt läkemedel kommer ut på marknaden.

I ett försök att skapa större intresse klargjorde kommissionen och EMA 2014 att ett pediatriskt prövningsprogram med avseende på PUMA inte nödvändigtvis måste omfatta alla åldersgrupper, men hittills har effekten varit begränsad. Detta kan visserligen göra det möjligt för företagen att fokusera på de viktigaste undergrupperna av barnpopulationen, men riskerar att ytterligare minska målpopulationen och de potentiella intäkterna.

PUMA har samma problem som alla system som ska uppmuntra företagen att investera i mer forskning om kända sammansättningar som har funnits på marknaden länge (s.k. repurposing). Företagen som utvecklar läkemedel är rädda för att läkarna trots PUMA ska fortsätta sin off-label-förskrivning av konkurrerande produkter till lägre kostnad som har samma aktiva ingrediens men är godkända för andra indikationer, eller att apoteken ska byta ut läkemedlen mot billigare produkter. Dessutom vill de nationella instanser som bekostar sjukvården inte gärna godkänna högre priser för sådana produkter.

Med tanka på att så få PUMA har beviljats går det inte att kontrollera om dessa risker är reella eller vilket ekonomiskt värde PUMA har. De uppgifter som finns tillgängliga visar visserligen att det i flera medlemsstater ges ersättning för produkter som beviljats PUMA och att dessa produkter är lönsamma, men det kan helt enkelt röra sig om undantaget från regeln och delvis bero på produkternas egenskaper och inte på PUMA.

Detta visar att det ekonomiska utfallet av ett PUMA beror på komplexa faktorer som knappast kan hanteras på EU-nivå. Det rör sig om beslut på nationell nivå utanför EU-rättens tillämpningsområde. Lagstiftningsincitament väger inte lika tungt som ekonomisk framgång. Det har antytts att PUMA kan vara effektivt om det krävs en särskild formulering eller doseringsform för barn, men även om det kan stämma i teorin vet man av erfarenhet att PUMA-märkningen inte helt hindrat läkare från att fortsätta förskriva läkemedel som inte är anpassade för barn.

6.Kostnaderna för pediatriska läkemedel

Genom förordningen åläggs läkemedelsföretagen ytterligare en börda i och med att de uppmanas bedriva pediatrisk forskning, något som de kanske inte annars skulle ha gjort. Det ställer krav på mer investeringar och övervakning av att kraven är uppfyllda. Förordningen kopplar dock denna skyldighet till ett belöningssystem så att företagen genom förlängda skyddsperioder kompenseras för de merkostnader som de initialt haft på grund av förordningen. I det avseendet skiljer sig systemet i EU från systemet i USA, där företagen inte får någon belöning för att de uppfyller de pediatriska kraven från den amerikanska livsmedels- och läkemedelsmyndigheten FDA, utom när ett företag frivilligt deltar i kompletterande forskning efter en skriftlig begäran från FDA.

Belöningen kan fås när det pediatriska prövningsprogrammet är slutfört och har resulterat i ett godkännande för försäljning. Företaget får belöningen även om resultaten av de pediatriska studierna sist och slutligen inte leder till att sammansättningen används för barn, eftersom den är en kompensation för själva forskningen och inte för ett visst resultat. Förordningen skiljer mellan belöningen i form av tilläggsskydd och belöningen för särläkemedel. De utesluter varandra och har olika syften, men bägge innebär att det tar längre tid för konkurrerande produkter att ta sig in på marknaden. De extra intäkter som belöningarna medför betalas i slutändan av de nationella instanser som bekostar sjukvården och/eller patienterna, eftersom samhället under den tid som företagets förlängda ensamrätt varar inte drar nytta av ökad konkurrens och lägre priser.

Företaget kan få en förlängning med sex månader av tilläggsskyddet i enlighet med artikel 36 i förordningen. Tilläggsskyddet är en självständig sui generis-rätt kopplad till förekomsten av ett grundpatent. Det kompenserar en patentinnehavare för den långa tid det tar att få godkännande för försäljning, under vilken patentinnehavaren inte kan utnyttja patentet kommersiellt. Tilläggsskyddet ger därför en patenträttsliknande ställning under varierande tid (från noll till högst fem år). Det är denna giltighetstid som förlängs genom belöningen eller som kan bli positiv om den tidigare var negativ. Det är värt att notera att lagstiftaren valt ett externt belöningssystem kopplat till en produkts patentstatus i stället för det läkemedelsspecifika belöningssystemet med en lagstadgad period för uppgiftsskydd.

Belöningen för särläkemedel (artikel 37) består av en förlängning med två år av ensamrätten på marknaden från tio till tolv år. Ett av skälen till att belöningen för särläkemedel infördes var att de flesta läkemedel som klassificerats som särläkemedel inte var patentskyddade när förslaget till förordningen diskuterades. Det ansågs därför lämpligt att föreskriva en alternativ belöning för att säkerställa att tillverkarna av särläkemedel också kan få kompensation.

Förordningens system bygger på antagandet att de produkter som omfattas av kravet på pediatriskt prövningsprogram kan komma i fråga för belöningen, när den pediatriska utvecklingen är slutförd. I praktiken kunde dock inte alla företag få en belöning. Uppgifterna tyder på att endast 55 % av de slutförda pediatriska prövningsprogrammen hittills har fått en belöning, oftast i form av en förlängning av tilläggsskyddet. I några få fall beviljades ett särläkemedel ensamrätt på marknaden. Med tiden förväntas andelen produkter som omfattas av en belöning öka, eftersom företagen börjar planera sin pediatriska forskning både bättre och tidigare, med det är osannolikt att man kommer att nå upp till 100 %.

6.1.Belöning i form av förlängt tilläggsskydd

Förlängningen av tilläggsskyddet anses ofta som den bästa belöningen. Vid utgången av 2016 hade över 40 läkemedel fått förlängt tilläggsskydd, och företagen ansökte om skydden på nationell nivå. Antalet beviljade förlängningar av tilläggsskyddet under de senaste tio åren (över 500) visar att företagen regelbundet får belöningar från de nationella patentbyråer där de lämnat in ansökan. Det visar att belöningssystemet fungerar.

Men användningen av ett externt belöningssystem kopplat till ett annat rättsligt medel leder till komplikationer och bristande effektivitet. Tilläggsskydden är nationella benämningar, vilket betyder att förlängningarna måste ges av den nationella patentbyrån i varje medlemsstat där det finns ett tilläggsskydd, och förfarandet betraktas därför av vissa som alltför komplicerat.

Dessutom måste man ansöka om förlängning av tilläggstiden två år innan giltighetstiden löper ut. Detta har i några fall lett till att företag gått miste om belöningen för att de inte slutfört det pediatriska prövningsprogrammet i tid. Å andra sidan sporrar tidsfristen företagen att snabba på den pediatriska forskningen, och den säkerställer att konkurrenter som tillverkar generiska läkemedel tillräckligt långt i förväg har kännedom om eventuella förlängningar av skyddet som kan påverka lanseringen av generiska kopior på marknaden.

Förordningen om tilläggsskydd utvärderas för närvarande på kommissionens initiativ för att man ska kunna avgöra hur användbar den är. Det är ännu inte känt vilka resultaten av systemet med tilläggsskydd är och vilka de framtida effekterna kommer att bli, men svar väntas inom de närmaste månaderna. En modernisering eller justering kan åtgärda vissa brister i systemet men kan också direkt påverka belöningssystemet och därmed själva förordningen. Därför är det viktigt att beakta utvärderingsresultaten vid eventuella politiska beslut om förordningen.

Det ekonomiska värdet av förlängt tilläggsskydd beror till stor del på de sammanlagda intäkterna av en enskild produkt under tilläggsskyddets giltighetstid. Den generiska konkurrensen kommer in senare för hela produkten (även användningen för vuxna), vilket ger innehavaren av godkännandet för försäljning ytterligare en tid med högre priser. Tidigare har denna tid sammanfallit med en försäljningstopp. Men nya marknadstrender kan leda till kortare perioder under vilka produkten ger avkastning. En produkts marknadsställning kan försvagas med tiden genom att det på marknaden kommer in nya innovativa produkter i samma terapeutiska klass.

För att uppskatta företagens ekonomiska nytta av belöningen måste man först fastställa vilka lagstadgade kostnader företagen har för att uppfylla kraven i ett pediatriskt prövningsprogram. Branschens sammanlagda kostnader till följd av förordningen uppskattas till 2,1 miljarder euro årligen, på grundval av en extern studie som kommissionen beställt. Detta belopp härrör från en extrapolering baserad på 85 faktiska pediatriska prövningsprogram. De sammanlagda FoU-kostnaderna uppgår i genomsnitt till 18,9 miljoner euro per prövningsprogram, där varje program i genomsnitt innehåller tre kliniska studier. Utöver detta har företagen allmänna omkostnader på ca 720 000 euro för att lämna in det ursprungliga prövningsprogrammet och för senare ändringar av det.

Dessa genomsnitt bygger på ett förhållandevis stort urval, men man kan inte helt utesluta risken för över- eller underskattning. Uppskattningar som baseras på genomsnitt innebär dessutom att det finns avvikelser, särskilt i fråga om kostnaderna för kliniska prövningar (fas II och fas III), som utgör den största delen av FoU-kostnaderna. Siffrorna tyder dock på att industrins merkostnader till följd av förordningen endast i begränsad utsträckning har ökat de sammanlagda kostnaderna för läkemedelsutveckling.