Särskild rapport nr 4/2002

om lokala sysselsättningsåtgärder samt kommissionens svar

(i enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2002/C 263/02)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

ORDLISTA

ERUF Europeiska regionala utvecklingsfonden

ESF Europeiska socialfonden

Europeiska syssel- sättningsstrategin Sammanför medlemsstaternas nationella sysselsättningspolitik och föreskriver upprättandet av sysselsättningsriktlinjer, vilka antas årligen av rådet på förslag från kommissionen

Icke-statlig organisation Organisation som delegerats ansvar för att leda och genomföra program som finansierats av statliga medel och EU-medel

Mål Strukturfonderna är baserade på tre mål:

Mål 1 Utveckling och strukturell anpassning av regioner som släpar efter i utvecklingen

Mål 2 Omvandling av de regioner eller delar av regioner som allvarligt påverkas av industriell tillbakagång

Mål 3 Bekämpning av långvarig arbetslöshet och underlättande av integrationen i arbetslivet

Nationell handlingsplan Varje medlemsstat utarbetar en nationell handlingsplan i syfte att genomföra de sysselsättningsriktlinjer som rådet antar

Samlat program-planeringsdokument Ett dokument som medlemsstaterna lägger fram och som kommissionen godkänner, vilket omfattar en uppsättning prioriterade frågor och fleråriga åtgärder, vars genomförande samfinansieras av nationella medel och EU-medel

Strukturfonderna Gemenskapsmedel för stöd av program för socioekonomisk utveckling i de 15 medlemsstaterna

Territoriell sysselsättningspakt Partnerskap med lokala och regionala aktörer, som upprättats för att man skall stärka strukturella sysselsättningsåtgärder och utbyta erfarenheter med andra regioner

Tredje sektorn Ekonomisk verksamhet inom kooperativ, ömsesidiga organ och föreningar

SAMMANFATTNING

I. Lokala sysselsättningsåtgärder främjar tillkomsten av nya lokala arbetstillfällen och täcker många typer av åtgärder och verksamheter; några hör till den europeiska sysselsättningsstrategin, som sammanför medlemsstaternas nationella sysselsättningspolitik, några finansieras inom Europeiska socialfonden (ESF), som administreras av kommissionen i samarbete med medlemsstaterna, och andra förvaltas direkt av kommissionen. Alla dessa områden har olika rättslig grund och egna särskilda mål, men gemensamt för dem alla är det övergripande målet att främja en lokal sysselsättningsstrategi för att skapa arbetstillfällen. Områdena skiljer sig också åt när det gäller fördelningen av ansvar för åtgärdernas fullföljande, såsom i fallet med operativa program inom ESF där medlemsstaterna har delat ansvar i enlighet med subsidiaritetsprincipen och innovativa och förberedande åtgärder där kommissionen har det övergripande ansvaret. Enligt kommissionens uppskattning svarade den lokala sysselsättningen under perioden 1994-1999 för ungefär 10 % eller 5000 miljoner euro av den totala finansieringen från ESF, av de gemenskapsmedel på totalt 20455 miljoner euro som använts för lokal utveckling.

II. Fördraget tar upp en samordnad strategi, men där ges ingen juridiskt bindande grund för en europeisk sysselsättningsstrategi som sådan. Därmed är fastställandet av prioriterade sysselsättningsfrågor och sysselsättningsåtgärder, inbegripet den betydelse som ges lokala sysselsättningsåtgärder i varje medlemsstat, fortfarande ett område som är förbehållet de nationella regeringarna.

III. Revisionsrätten granskade kommissionens (GD Sysselsättning) uppgift vid politikformulering och insamling av information på det lokala sysselsättningsområdet och även kommissionens förvaltning av innovativa projekt som den finansierade direkt under perioden 1994-2001. Lokala sysselsättningsprojekt besöktes också på platsen i sex medlemsstater (Tyskland, Spanien, Frankrike, Österrike, Finland och Förenade kungariket).

IV. Följande iakttagelser gjordes avseende gemenskapspolitikens utformning:

a) Policyförklaringarna innehåller ingen definition av lokal sysselsättning och inte heller ges några närmare detaljer om politikens omfattning och tillämpning i medlemsstaterna.

b) Utvecklingen av gemenskapspolitik för att främja lokal sysselsättning genom innovativa och förberedande åtgärder har varit splittrad och saknat struktur och enhetlighet.

V. Information för övervakningen och bedömningen av lokal sysselsättning saknades i följande fall:

a) När det gäller ESF-finansieringen saknas det information om i vilken utsträckning det övergripande temat lokal sysselsättning tagits upp i de operativa program som kommissionen godkänt för perioden 2000-2006.

b) Kommissionens övervakning av den lokala sysselsättningsfrämjande verksamheten inom den europeiska sysselsättningsstrategin begränsades av att det inte fanns tillräcklig information i medlemsstaternas årliga nationella handlingsplaner. Kommissionen bör insistera på att medlemsstaterna tillhandahåller mer information om lokala sysselsättningsåtgärder.

VI. Det fanns brister i kommissionens förfaranden för ekonomisk förvaltning avseende kommissionens egna innovativa och förberedande åtgärder för lokal sysselsättning, framför allt följande:

a) De finansiella bestämmelserna om betalningar till projekt efterlevdes inte i vissa fall.

b) Vissa bidragsavtal undertecknades efter det att berörda projekt hade slutförts.

c) I viss mån överlappade de innovativa artikel 6-åtgärderna de förberedande åtgärderna för lokal sysselsättning under perioden 2000-2001, vilket reducerade den begränsade finansieringens kostnadseffektivitet.

VII. Vid granskningen konstaterades också hinder för ett effektivt genomförande av lokala sysselsättningsåtgärder i medlemsstaterna:

a) Förseningar och försvårande administrativa omständigheter förelåg i vissa medlemsstater när det gäller införandet av mekanismer för globalt stöd för förmedling av små bidrag inom ESF, framför allt avseende kraven i de nya förordningarna om finansiell kontroll och medlemsstaternas befintliga juridiska och administrativa bestämmelser.

b) I vissa medlemsstater innehöll nationella administrativa bestämmelser förbud mot förskottsutbetalning av ESF-medel till slutliga stödmottagare inom den frivilliga sektorn och samhällssektorn.

c) Vissa av kommissionen förvaltade lokala sysselsättningsåtgärder var begränsade till icke vinstdrivande organisationer, vilket begränsade den privata sektorns kapacitetsuppbyggnad på detta område.

VIII. Revisionsrätten rekommenderar följande:

a) Det bör på samtliga nivåer där politiken genomförs göras en heltäckande bedömning av det sannolika mervärdet av en lokal sysselsättningspolitik.

b) Kommissionen bör ge medlemsstaterna en tydligare vägledning när det gäller lokal sysselsättning inom ESF-programmen.

c) Kommissionen bör insistera på att medlemsstaterna inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin tillhandahåller mer information om lokala sysselsättningsåtgärder.

d) Åtgärder som kommissionen förvaltar och som berör innovativa projekt bör rationaliseras, samtidigt som man skärper förfarandena för ekonomisk förvaltning för att se till att finansieringen är korrekt och kostnadseffektiv.

e) Medlemsstaterna har det främsta ansvaret för att se till att den lokala sysselsättningsstrategin i allmänhet är effektiv, men kommissionen bör se till att den har tillgång till lämplig information för att fullfölja sin uppgift att underlätta och samordna politiken.

INLEDNING

1. Gemenskapsstöd för lokala sysselsättningsåtgärder har sitt ursprung i kommissionens vitbok från 1993 om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning i vilken man uppmärksammade behovet av att utnyttja nya möjligheter till lokala arbetstillfällen. Med denna nya "lokala" betoning förutsågs på detta område utvecklingsmetoder som skulle användas över hela Europa, för att bidra till det övergripande målet att medlemsstaterna före år 2000 skall halvera arbetslösheten.

2. Europeiska rådet gav vid sitt möte i Essen 1994 ytterligare stöd för denna politik, varpå kommissionen genomförde ett antal undersökningar(1) på detta område. Vid sitt särskilda toppmöte om sysselsättning 1997 i Luxemburg godkände Europeiska rådet den europeiska sysselsättningsstrategin, enligt vilken riktlinjer för sysselsättningen skulle upprättas, vilka skulle antas av rådet på kommissionens förslag. När medlemsstaterna utformar sin nationella sysselsättningspolitik skall de beakta dessa riktlinjer, som i en allt större utsträckning omfattar en lokal dimension.

3. Enligt artikel 2.2 i förordningen om Europeiska socialfonden(2) (ESF) skall socialfonden beakta främjandet av lokala sysselsättningsinitiativ, och framför allt initiativ till stöd för den lokala utvecklingen på sysselsättningsområdet och territoriella sysselsättningspakter. Enligt kommissionens beräkning avsåg ungefär 10 % eller 5000 miljoner euro av den totala finansieringen från ESF under perioden 1994-1999 lokal sysselsättning, där de totala gemenskapsmedlen för lokal utveckling uppgick till ungefär 20455 miljoner euro. Tabell 1 visar beräknade totala utgifter för lokal utveckling under perioden 1989-1999 omfattande alla tre strukturfonderna.

Tabell 1

Totala beräknade utgifter för lokal utveckling inom strukturfonderna 1989 till 1999

>Plats för tabell>

Källa:

SEK(1994) 2199 från kommissionen

4. Riktlinjerna för sysselsättningspolitiken(3) omfattar uppgifter om innehållet i regionala och lokala sysselsättningsåtgärder genom att där anges att "alla regionala och lokala aktörer, inbegripet arbetsmarknadens parter, måste mobiliseras för att genomföra den europeiska sysselsättningsstrategin genom att identifiera möjligheterna att skapa arbetstillfällen på lokal nivå och stärka de partnerskap som behövs för detta". Framför allt skall "medlemsstaterna (...) i lämpliga fall beakta [regionala] aspekter (...) i sin övergripande sysselsättningspolitik, uppmuntra lokala och regionala myndigheter att utveckla sysselsättningsstrategier så att man fullt ut kan utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att arbetstillfällen skapas på lokal nivå samt i detta avseende främja partnerskap med alla berörda parter, inbegripet företrädare för det civila samhället (...) [och] förstärka de offentliga arbetsförmedlingarnas roll på samtliga nivåer när det gäller att finna lokala sysselsättningsmöjligheter och att förbättra den lokala arbetsmarknadens funktion". Dessa åtgärder är antingen inkluderade i strukturfondsprogram eller finansierade direkt av kommissionen, såsom innovativa projekt(4) eller sysselsättningsskapande verksamhet inom "tredje sektorn"(5). Med den "tredje sektorn" avses ekonomisk verksamhet inom kooperativ, ömsesidiga företag och föreningar, vilka beräknas svara för nästan 7 % av all avlönad arbetskraft runtom i medlemsstaterna(6).

GRANSKNINGENS MÅL OCH OMFATTNING

5. Revisionsrätten genomförde 2001 en granskning på det lokala sysselsättningsområdet, där man granskade de rättsliga och politiska ramarna för lokal sysselsättning, kommissionens informationssystem för övervakning på detta politikområde, kommissionens ekonomiska förvaltning av direkt finansierade innovativa åtgärder samt genomförandet av ett urval av lokala sysselsättningsprojekt i ett urval medlemsstater.

6. Med tanke dels på att ämnet är omfattande och att de ekonomiska och politiska förhållandena är varierande, dels på att revisionsrätten har begränsade medel, försökte inte revisionsrätten göra någon EU-omfattande bedömning av om den ekonomiska förvaltningen varit sund inom detta område, utan granskade i stället huruvida de rättsliga ramarna var tillräckliga och om kommissionens agerande på detta område var effektivt och ändamålsenligt.

7. Granskningen syftade till att besvara följande huvudsakliga frågor:

a) Fanns det någon enhetlig och tydlig gemenskapspolitik för att främja lokal sysselsättning?

b) Fanns det lämplig information för utformning och genomförande av lokal sysselsättningspolitik?

c) Var förvaltningen av lokala sysselsättningsprojekt fullgod?

d) Vilka huvudsakliga hinder låg i vägen för utvecklingen av lokal sysselsättning i medlemsstaterna?

8. Granskningen omfattade en analys av kommissionens offentliggjorda policyförklaringar på området och en analys av medlemsstaternas sysselsättningsstrategier för 2000 och 2001. I överensstämmelse med granskningens huvudsakliga syfte att undersöka kommissionens strategiska och operativa förvaltning fokuserades granskningen av projekt på det specifika området innovativa projekt som finansierats direkt av kommissionen (GD Sysselsättning) under perioden 1994-2001, för vilka det vid kommissionen gjordes en redovisningsrevision av 50 projekt. Därutöver gjordes en granskning på platsen i sex medlemsstater (Tyskland, Spanien, Frankrike, Österrike, Finland och Förenade kungariket) avseende ytterligare 12 projekt, både inom strukturfondsprogram och med direkt finansiering från kommissionen, för att fastställa vad som hindrade utvecklingen av lokal sysselsättning.

9. Revisionsrätten granskade tre olika aspekter av "lokala sysselsättningsåtgärder" och samspelet och synergieffekterna dem emellan.

a) De politiska kraven enligt den europeiska sysselsättningsstrategin och de nationella handlingsplanerna för sysselsättning.

b) De rättsliga kraven enligt ESF-förordningen.

c) De operativa kraven och bestämmelserna för innovativa och förberedande åtgärder som förvaltas av kommissionen.

Alla dessa områden har olika rättslig grund och egna särskilda mål, men gemensamt för dem alla är det övergripande målet att främja en lokal sysselsättningsstrategi för att skapa arbetstillfällen. Områdena skiljer sig också åt när det gäller fördelningen av ansvar för åtgärdernas fullföljande, såsom i fallet med operativa program inom ESF där medlemsstaterna har delat ansvar i enlighet med subsidiaritetsprincipen och innovativa och förberedande åtgärder där kommissionen har det övergripande ansvaret.

BEHOVET AV EN TYDLIGARE GEMENSKAPSPOLITIK

10. I enlighet med proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna i Amsterdamfördragets protokoll måste valet av på vilken nivå gemenskapen skall vidta åtgärder (från EU-nivå till lokal nivå) och valet av instrument som skall utnyttjas stå i proportion till de mål som skall uppnås. Detta innebär att kommissionen, innan den inleder ett initiativ, måste kontrollera om detta verkligen är nödvändigt, om det är lämpligast att det sker på EU-nivå, och om de åtgärder som valts står i proportion till de mål som skall uppnås. Som kommissionen själv nyligen har uppmärksammat(7) kräver dessutom goda förvaltningsmetoder att politiska beslut fattas vid rätt tidpunkt och uppnår vad som krävs baserat på klara målsättningar och en bedömning av framtida verkningar och, om möjligt, av tidigare erfarenheter.

11. Vid sin granskning sökte revisionsrätten fastställa huruvida det fanns någon enhetlig och tydlig politik för främjande av lokal sysselsättning och huruvida kommissionen, i de avseenden som tas upp i punkt 9, hade utformat en tydlig målsättning för sitt stöd till utvecklingen av lokal sysselsättning.

Bestämmelser om lokal sysselsättningspolitik i avsaknad av europeiska rättsliga ramar

12. I EG-fördragets avdelning VIII fastställs principer och förfaranden för en samordnad europeisk sysselsättningsstrategi(8). I de motsvarande sysselsättningsriktlinjerna(9) föreskrivs följande:

a) "Alla regionala och lokala aktörer, bland annat arbetsmarknadens parter, måste mobiliseras för att genomföra den europeiska sysselsättningsstrategin genom att man fastställer potentialen för att skapa arbetstillfällen på lokal nivå och stärker de partnerskap som behövs för detta."

b) "Medlemsstaterna skall (...) i förekommande fall beakta den regionala utvecklingsdimensionen i den allmänna sysselsättningspolitiken [och] uppmuntra lokala och regionala myndigheter att utveckla sysselsättningsstrategier."

13. Varje medlemsstat tar fram en "politisk referensram" för utvecklingen av sysselsättning och mänskliga resurser, vilken ger ramarna för programplaneringen inom ESF, framför allt inom mål 3-program(10). I ramar för gemenskapsstöd och/eller samlade programdokument ställer man upp strategi och prioriterade frågor för de övergripande mål 3-programmen och de särskilda programmen inom mål 1- och mål 2-områdena.

14. Denna samordnade strategi tas upp i fördraget, men där ges emellertid ingen juridiskt bindande grund för en europeisk sysselsättningsstrategi som sådan. Därmed är fastställandet av prioriterade sysselsättningsfrågor och sysselsättningsåtgärder, inbegripet den betydelse som ges lokala sysselsättningsåtgärder i varje medlemsstat, fortfarande ett område som är förbehållet de nationella regeringarna.

15. Artikel 146 i avdelning XI i fördraget ger grunden för förordning (EG) nr 1784/1999(11) där det, när det gäller programplaneringsperioden 2000-2006 för strukturfondsprogram, anges att ESF skall beakta främjandet av lokala sysselsättningsinitiativ, inbegripet såväl initiativ till stöd för den lokala utvecklingen på sysselsättningsområdet som territoriella sysselsättningspakter. På samma sätt ger artikel 161 i fördraget grunden för rådets förordning (EG) nr 1260/1999, där det i artikel 8 anges att partnerskapsprocessen, under vilken gemenskapsåtgärder utformas, skall utvidgas. Slutligen fastställs det i artikel 127 i EG-fördraget att gemenskapen "skall bidra till en hög sysselsättningsnivå genom att uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna samt genom att stödja och, när det är nödvändigt, komplettera deras åtgärder. Därvid skall medlemsstaternas befogenheter respekteras".

Behov av förbättrad politikformulering

16. Beroende på sammanhanget har kommissionen olika mål när det gäller lokal sysselsättning:

a) I samband med den europeiska sysselsättningsstrategin skall den ge deltagarna ett underlag för en överenskommelse om en gemensam ramstrategi.

b) Inom ESF skall den tillse att medlemsstaterna beaktar stödet av lokala sysselsättningsinitiativ.

c) I samband med den försöksverksamhet som den själv tar initiativ till och förvaltar skall den främja bästa metoder och deras spridning.

17. I samband med fastställandet av en gemensam strategi, som skulle genomföras av lokala aktörer, utarbetade kommissionen i april 2000 ett första meddelande med rubriken "Agera lokalt för sysselsättningen"(12), vilket utgjorde grunden för en samrådskampanj i alla medlemsstater. I februari 2001 framlade kommissionen för den europeiska sysselsättningskommittén ett diskussionsunderlag inför ett andra meddelande(13) med detaljer om kommissionens planerade uppföljningskampanj. I överensstämmelse med kommissionens engagemang för en ökad decentralisering inom regionalpolitiken(14) uppgavs där att lokala handlingsplaner skulle utarbetas av lokala aktörer och det ställdes upp en tidsplan för strategins genomförande. Dess främsta mål var att göra beslutsprocessen mer tillgänglig för aktörer på olika nivåer.

18. Trots de ansträngningar som omnämns i de föregående punkterna fann revisionsrätten att det inte har inrättats några ramar för en enhetlig gemenskapspolitik för lokal sysselsättning. Framför allt var målen för främjandet av lokal sysselsättning inte tydligt definierade och det saknades relevanta och mätbara kriterier för en utvärdering av hur dessa mål uppnåtts. För det första visade det sig att otillräckliga empiriska bevis låg till grund för fastställandet av lämpligheten i att främja lokala sysselsättningsåtgärder över hela EU. Kommissionen utförde 1998 en allmän jämförande studie av sysselsättningen inom tjänstesektorn i Förenta staterna och Europa där man indikerade den sysselsättningsskapande potentialen på lokal nivå i EU:s tjänstesektor, men det gjordes ingen uppföljningsstudie på regional eller lokal nivå för att fastställa den faktiska potentialen för att skapa arbetstillfällen på lokal nivå.

19. För det andra definierade inte kommissionen innebörden av "lokal sysselsättningsåtgärd" med motiveringen att detta skulle vara oförenligt med gemenskapens behörighet och subsidiaritetsprincipen.

20. För det tredje gav kommissionens meddelanden varken några gemensamma ramar för stöd ur EU:s budget till lokala sysselsättningsåtgärder eller någon handlingsplan innehållande målresultat i kvantitativa eller kvalitativa termer. Exempelvis omfattade kommissionens meddelande från november 2001 inte någon handlingsplan med en tidsplan för beredningen av lokala handlingsplaner, vilket kommissionen ursprungligen hade föreslagit.

21. Slutligen var inte politiken tillräckligt exakt definierad i meddelandena. Det gjordes ingen klar åtskillnad mellan eftersträvade direkta fördelar och processfördelar(15) och det fanns ingen klart fastställd målsättning, baserad på mål och specifik anslagstilldelning. Att det inte görs någon åtskillnad mellan begreppen "regional", "lokal" och "territoriell" och att det saknas en statistisk definition av begreppet "lokal" skapade dessutom problem när man skulle fastställa politikens omfattning och tillämpning för genomförande i och/eller av medlemsstaterna.

BÄTTRE INFORMATION OCH FÖRBÄTTRAT GENOMFÖRANDE AV POLITIKEN

22. Det krävs tillförlitlig information för att tillse att de beslut som fattas överensstämmer med politikområdets mål och är baserade på kvantifierbara och korrekta uppgifter, så att det är möjligt att jämföra de faktiska resultaten med de planerade. I samband med lokal sysselsättning innebär detta för det första att de genomförande myndigheterna bör få en ordentlig och tydlig vägledning, för det andra att innehållet i de enskilda handlingsprogrammen bör bedömas, för det tredje att åtgärder bör övervakas ordentligt på lämplig nivå, vilket skulle leda till feedback och korrigerande åtgärder, och slutligen att det bör göras en utvärdering för att fastställa hur åtgärderna bidrar till att uppfylla de strategiska målen.

23. I samband med genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin och ESF är en av kommissionens huvudsakliga uppgifter att komplettera nationella åtgärder och uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna. Medlemsstaterna är huvudsakligen ansvariga för att göra regionala och lokala aktörer delaktiga vid genomförandet av lokala sysselsättningsåtgärder, men det är kommissionen som måste se till att regionala och lokala förhållanden beaktas när den utformar gemenskapspolitiken för finansiellt stöd, samtidigt som man fullt ut respekterar nationella konstitutionella och administrativa förfaranden. Detta är ingen lätt uppgift med tanke på den varierande graden av lokal förvaltning och decentraliserad administration i de olika medlemsstaterna.

24. Vid sin granskning sökte revisionsrätten fastställa om medlemsstaterna erhållit tillräcklig vägledning i fråga om lokal sysselsättning inom ESF-programmen under programplaneringsperioden 2000-2006, om det fanns tillräcklig information och övervakningsverksamhet för att fastställa hur medlemsstaterna uppfyller rapporteringskraven enligt den europeiska sysselsättningsstrategins riktlinjer samt om kommissionen gjort någon ordentlig utvärdering när det gäller gemenskapsmedlens inverkan på den lokala sysselsättningen.

Begränsat utnyttjande av små bidrag i medlemsstaterna

25. I enlighet med artikel 10.3 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 utfärdade kommissionen kortfattade politiska riktlinjer(16) till medlemsstaterna om prioriterade frågor inom strukturfondsprogrammen för mål 1, 2 och 3 under programplaneringsperioden 2000-2006, vilka innehöll vägledning om lokal utveckling(17). Denna vägledning var emellertid alltför allmänt hållen och inte tillräckligt enhetlig eftersom den var spridd över flera olika kapitel i riktlinjerna. Ett andra meddelande om vägledning i form av ett arbetsdokument för personalen med frågor och svar(18), vilket var avsett som vägledning för kommissionens personal, innehöll ytterligare detaljer avseende informationskraven(19). Detta dokument var riktat till medlemsstaterna, men förekom endast på ESF-kommitténs webbsida.

26. Enligt förordning (EG) nr 1784/1999 av den 12 juli 1999(20) skall medlemsstaterna tillhandahålla en skälig andel av ESF-finansieringen för mål 1- och mål 3-program, i form av små bidrag som förmedlas inom ramen för mekanismer för globalt stöd(21), för att stödja initiativ för lokal utveckling. De förmedlande organen ansvarar för att fördela gemenskapsfinansieringen till de slutliga stödmottagarna i form av individuellt stöd. Denna administrativa uppläggning gör det alltså möjligt för organ som känner till lokala förhållanden att göra medel tillgängliga både snabbare och i överensstämmelse med enskilda projekts finansieringsbehov.

27. I revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1994 (se punkt 4.39-4.60), där man granskade användningen av globalt stöd som ett instrument för lokal utveckling inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden, rapporterade revisionsrätten fall där reglerna för upprättande av förmedlande organ inte hade iakttagits och situationer där bristen på särskilda bestämmelser om förmedlande organ hade lett till bristande övervakning och förekomst av icke stödberättigande utgifter.

28. Revisionsrätten fann vid sin aktuella granskning liknande problem vid upprättandet av mekanismer för globalt stöd för programplaneringsperioden 2000-2006. Två medlemsstater(22) fick problem vid tolkningen och genomförandet av mekanismerna för globalt stöd och de antingen avstod från att fatta något beslut eller sköt upp beslutet om att utse ett förmedlande organ, huvudsakligen beroende på att det rådde stor osäkerhet i fråga om ansvarsfördelningen mellan parterna i händelse av finansiella korrigeringar och i fråga om den praktiska tillämpningen av kommissionens förordning (EG) nr 438/2001 om finansiell kontroll av strukturfonderna(23).

29. Skillnader upptäcktes också i fastställandet av gränser för administrationskostnader för dessa förmedlande organ. I jämförelse med kommissionens egna direkt finansierade avtal, som begränsar administrationskostnaderna till 7 % av det totala budgetbeloppet för bidrag(24), föreskrevs det i finansieringsprogrammen, när det gäller två strukturfondsfinansierade förmedlande organ(25) i Förenade kungariket och Frankrike, en övre gräns på 20 % av budgeten. När det gäller det förmedlande organet i Förenade kungariket fastställde de regionala myndigheterna därefter en lägre gräns på 12 %. När det gäller ett tyskt förmedlande organ(26) beviljades administrationskostnader på 30 % av bidragsmedlen.

Otillräcklig information om lokala sysselsättningsåtgärder inom ESF

30. Kommissionen gjorde en förhandsbedömning av hur medlemsstaterna inom programmen för perioden 2000-2006 hade tagit hänsyn till den övergripande prioriteringen av lokala sysselsättningsåtgärder, i enlighet med artikel 2.2 i förordning (EG) nr 1784/1999. Medlemsstaterna var inte skyldiga att inkludera några resultatindikatorer för denna prioritering, även om de i programtexten förväntades ange hur de skulle uppfylla kraven.

31. Revisionsrätten fann att kommissionen inte hade specifik information om i vilken utsträckning det övergripande temat lokal sysselsättning tagits upp i de operativa program som den godkänt.

Otillräcklig information om lokala sysselsättningsåtgärder i samband med den europeiska sysselsättningsstrategins riktlinjer

32. Enligt fördraget(27) skall rådet varje år utarbeta riktlinjer utifrån vilka medlemsstaterna skall utarbeta och framlägga årsrapporter (nationella handlingsplaner för sysselsättning) med uppgifter om hur sysselsättningsstrategins genomförande framskrider. Dessa rapporter granskas av kommissionen och leder till att rådet ger rekommendationer till medlemsstaterna och till att det utarbetas en gemensam sysselsättningsrapport(28). De nationella handlingsplanerna för sysselsättning är kommissionens främsta instrument vid övervakningen av medlemsstaternas lokala sysselsättningsåtgärder, men i motsats till de operativa programmen har de emellertid inte någon juridiskt bindande grund.

33. Revisionsrättens granskning av de nationella handlingsplanerna för 2000 och 2001 visade att det när det gäller lokal sysselsättning saknades viktig information som krävs för en effektiv övervakning av politiken. När det gäller mer än en tredjedel av de viktigaste kriterier(29) som revisionsrätten identifierat var den information som medlemsstaterna gav i de nationella handlingsplanerna för sysselsättning antingen ofullständig eller av dålig kvalitet.

34. Revisionsrätten noterade inte heller någon större förbättring när det gäller att inkludera kvantifierade mål och indikatorer i de nationella handlingsplanerna, med hjälp av vilka man skulle bedöma de lokala sysselsättningseffekterna. Några nationella handlingsplaner befanns innehålla allmänna budgetuppgifter, men dessa var huvudsakligen begränsade till ESF-åtgärder. Detta har tidigare påpekats av revisionsrätten(30) och även uppmärksammats av kommissionen(31), som senare också noterade(32) att beskrivningarna av ESF-åtgärderna i de nationella handlingsplanerna var åtskilda från sysselsättningsstrategin, vilket gjorde det svårt att specificera ESF:s rent innovativa bidrag.

35. Beträffande informationen om de framsteg som gjorts när det gäller lokal sysselsättning gjorde revisionsrätten följande iakttagelser:

a) I de allra flesta fall(33) fanns det få tecken på lokala aktörers medverkan vid utformningen av de nationella handlingsplanerna(34). I de fall där det fanns regionala planer innebar detta inte alltid att planeringen var upplagd med tanke på lokala behov, eftersom de regionala planerna var helt separata och inte utnyttjades när de nationella handlingsplanerna utformades.

b) Endast en tredjedel av medlemsstaterna(35) rapporterade om initiativ som var inriktade på nya möjligheter till lokala arbetstillfällen.

c) I de olika medlemsstaterna var uppfattningen om vad som avsågs med "social ekonomi" mycket varierande(36).

d) Det var fortfarande en avsevärd brist på samordning och synergieffekter mellan ESF och ERUF när det gäller dokument om strategisk planering på detta område, vilket revisionsrätten(37) påpekade 2001. Samordning och synergieffekter är viktiga med tanke på att dessa fonder ger stöd till olika typer av verksamhet - infrastruktur och utveckling av partnerskap när det gäller ERUF och utbildningsstöd när det gäller ESF.

e) Det noterades en brist på samordning och övervakning inom kommissionens avdelningar när det gäller utvecklingen av de territoriella sysselsättningspakterna. GD Regionalpolitik påtog sig en ledande roll, men det hölls endast ett samordningsmöte mellan avdelningarna under 2001, och det fanns inte mycket övervakningsinformation om territoriella sysselsättningspakter inom GD Sysselsättning.

Förbättrad utvärdering av lokala åtgärder

36. Kommissionen genomförde ett stort antal studier inom området lokal sysselsättning under perioden 1996-2001. Resultaten av dessa studier och utvärderingar, framför allt avseende innovativa artikel 6-projekt, indikerar att effekterna har varit positiva i både kvalitativa och kvantitativa termer, i förhållande till typen av åtgärd och områdets storlek.

37. De mest påtagliga framstegen när det gäller att skapa arbetstillfällen på lokal nivå har företrädesvis skett med hjälp av ERUF-stödda åtgärder, eftersom ESF:s huvudsakliga funktion har varit att generellt stödja nationella åtgärder för att åstadkomma jämvikt mellan utbud av och efterfrågan på arbete och yrkesmässig omskolning snarare än att försöka uppnå tematiska mål.

38. Medan vissa medlemsstater (till exempel Nederländerna och Finland) har en lång tradition av lokala sysselsättningsåtgärder är denna typ av åtgärder förhållandevis ny i andra medlemsstater (till exempel Frankrike och Spanien) och har endast på senare tid inkluderats i de nationella handlingsplanerna. Därmed kan vissa av de projekt av lokal karaktär som ingår i de operativa programmen betraktas som slumpmässigt snarare än avsiktligt lokala sysselsättningsfrämjande åtgärder, eftersom de inte tagits fram med hjälp av en påtaglig systematisk struktur upplagd med tanke på lokala behov eller ett institutionaliserat lokalt partnerskap.

39. Likväl finns det i de flesta av medlemsstaterna ett ökat intresse för den regionala dimensionen av deras sysselsättningspolitik och sysselsättningsstrategier, där några nationella program utformas mer flexibelt för att medge regionala särdrag och några regioner utvecklar sina egna program för att komplettera delar av de nationella programmen. Inom mål 3 i Förenade kungariket hade varje region en regional handlingsplan som var baserad på den prioriterade fråga i den nationella handlingsplanen som bedömdes ha störst relevans för regionen.

40. En svårighet med konsekvensbedömningar är emellertid, vilket framgår av utvärderingarna av pilotprojekt och sysselsättningspakter, att bestämma vad som har givit upphov till de nya arbetstillfällena. Dessa arbetstillfällen har tillkommit tack vare de partnerskap inom vilka åtgärderna genomfördes, det nationella sysselsättningsskapande programmet, det regionala program som finansierade projektet och de lokala arbetsförmedlingarna, som gav stöd åt upprättandet av företaget eller föreningen. Vidare finns det inte många empiriska uppgifter om lokala sysselsättningsskapande åtgärders undanträngningseffekter eller om huruvida dessa åtgärder har ett reellt ekonomiskt mervärde, framför allt inom den offentliga sektorn.

41. Revisionsrätten noterar emellertid att forskning enligt kommissionens riktlinjer för innovativa åtgärder 2001(38) skall stödjas för att fallstudier från tillämpningen av lokala sysselsättningsstrategier skall kunna jämföras på ett metodiskt sätt och för att det skall utvecklas metodverktyg för bedömning av lokala utvecklingsresultat. Utvecklingsarbete om utformningen av indikatorer för sysselsättningseffekter för den sociala ekonomin är emellertid svårt på grund av att det saknas relevant statistik i de flesta medlemsstater.

42. Det har gjorts utvärderingar inom några specifika områden av lokal sysselsättning, men man har ingen fullständig överblick över det aktuella läget i medlemsstaterna, vilket skulle göra det möjligt att sätta in de fastställda målen och framstegen med att uppfylla dessa i sitt sammanhang. Inte heller finns det någon information om gemenskapens utgifter för lokal sysselsättning i medlemsstaterna.

KOMMISSIONENS PROJEKTFÖRVALTNING BÖR FÖRBÄTTRAS

43. Ett antal lokala sysselsättningsåtgärder förvaltas direkt av kommissionen, huvudsakligen genom innovativa projekt i enlighet med artikel 6 i förordning (EG) nr 1784/1999(39) och "Förberedande åtgärder för lokala åtaganden för sysselsättningen".

44. Vid sin granskning sökte revisionsrätten fastställa i vilken utsträckning kommissionen hade sett till att finansiering endast tilldelades projekt som uppfyllde de juridiska, finansiella och föreskrivna kraven och som gav valuta för pengarna.

Finansiell kontroll av innovativa projekt bör skärpas

45. Under perioden 1994-1998 finansierade kommissionen 201 innovativa projekt enligt artikel 6.1 a i förordning (EG) nr 1784/1999, med ett genomsnittligt årligt belopp på 20,7 miljoner euro, och ett genomsnittligt stöd per projekt på 55,5 % av de totala kostnaderna (tabell 2). Revisionsrätten noterade att stödnivån ökande väsentligt (från 50 % till 83 %) mellan 1997 och 1998.

Tabell 2

Artikel 6-projekt finansierade under perioden 1994-1998

>Plats för tabell>

Källa:

Revisionsrätten

46. Revisionsrätten valde ut och granskade 13 projekt som godkänts 1996-1997 och slutförts 1999-2000, för att fastställa hur de hade förvaltats och vad de hade tillfört till utvecklingen av nya och innovativa metoder.

47. Följande iakttagelser gjordes:

a) Väsentliga förseningar förekom vid kommissionens övervakning och uppföljning av 6 av de 13 projekten. För ett projekt(40), som beviljades 288200 euro, inleddes inget förfarande för återindrivning förrän nästan 2 år efter det att en slutrapport för projektet borde ha lagts fram.

b) Förhandsbedömningarna av projekten gav inte alltid någon förklaring till varför en viss bidragsnivå hade beviljats, vilket var fallet med ett projekt(41) för att förbättra samordning och erfarenhetsutbyte, som erhöll ett bidrag på en miljon euro motsvarande 100 % av de totala projektkostnaderna.

c) I 6 av de 13 granskade fallen fick projektledarna ett halvår på sig efter det att kontraktet löpt ut för att avsluta utgifterna och ett helt år för att lägga fram sin slutrapport och ansökan om slutbetalning för kommissionen. Denna ytterligare försening gjorde det svårare för kommissionen att utvärdera och dra nytta av resultaten inom en rimlig tid efter det att projektet faktiskt avslutats.

48. Vidare blev endast 34 av de 201 godkända artikel 6-projekten granskade av kommissionen under perioden 1994-2001, vilket reducerade sannolikheten att upptäcka icke stödberättigande eller oegentliga utgifter i samband med direkta kontrakt, som utgör ett högriskområde. Revisionsrättens analys av ett urval av granskningsrapporter visade att kommissionens revisorer i de flesta fallen hade funnit allvarliga svagheter och betydande fel, vilket innebar att man i många fall måste vidta åtgärder för att återkräva felaktigt utbetalda medel. Mot bakgrund av dessa resultat hade det varit motiverat med en mer aktiv kontrollstrategi på detta område.

Förberedande åtgärder bör fokuseras bättre

49. Revisionsrätten granskade också samtliga 37 projekt som tillsammans uppgick till 5,6 miljoner euro från kommissionens "Förberedande åtgärder för lokala åtaganden för sysselsättningen"(42) för år 2000. Denna pilotåtgärd inleddes den 1 januari 2000 och hade som mål att stödja lokala aktörer vid utarbetandet av lokala sysselsättningsplaner baserade på sysselsättningsriktlinjerna. En granskning av det finansiella genomförandet av budgetarna för 2000 och 2001(43) (tabell 3) visade att utnyttjandet av medlen gick trögt när det gäller åtaganden 2000 (46,6 %). När det gäller betalningar utbetalades endast 1,6 % av de tillgängliga anslagen för 2000, och det återstående beloppet förföll. Det gjordes åtaganden för 99,8 % av medlen 2001, men för 96,3 % av dessa medel gjordes åtaganden i november och december 2001. Trots införandet av denna nya åtgärd minskade den samlade finansieringen av innovativa åtgärder mellan 1998 och 2001(44).

Tabell 3

Budgetpost B5-5 0 3: Förberedande åtgärder för lokala åtaganden för sysselsättningen

>Plats för tabell>

Källa:

Revisionsrätten.

50. Det låga budgetgenomförandet 2000 berodde delvis på att man var tvungen att göra åtaganden för och utbetala samtliga medel före utgången av 2001. Därmed begränsades projektens varaktighet till högst nio månader, med en tidsfrist på endast sju veckor för att lämna in ansökningar. Denna begränsning fick många potentiella sökande att avstå, särskilt inom området social ekonomi. Dessutom begärde man i få av förslagen under 2000 det högsta tillgängliga beloppet för samfinansiering.

51. Följande svagheter påträffades i den operativa förvaltningen av åtgärden:

a) Många projekt täckte samma tematiska område som de befintliga innovativa artikel 6-åtgärder och de pilotprojekt som finansierades inom ramen för den "tredje sektorn" och "arbetsmarknaden"(45).

b) 17 bidragsavtal för projekten (för ett belopp på 2,6 miljoner euro eller 46 % av de totala åtagandena) godkände kommissionen först den 30 december 2000, för åtgärder som inleddes samma dag och avslutades den 30 september 2001. Eftersom stödmottagarna inte undertecknade dessa avtal förrän i januari 2001 borde utgifterna ha belastat budgeten för 2001. Kommissionen godkände dessutom avtal om samfinansiering av konferenser efter det att konferenserna hade ägt rum(46).

52. Trots ovanstående svagheter och det faktum att detta är ett innovativt område vilket av naturliga skäl innebär en högre risk, granskade inte kommissionen några projekt inom förberedande åtgärder varken år 2000 eller år 2001.

HINDER FÖR UTVECKLINGEN AV LOKALA ÅTGÄRDER

53. Revisionsrätten granskade genomförandet av olika lokala sysselsättningsåtgärder i medlemsstaterna, för att bedöma hindren för att man skall uppnå effektiva och ändamålsenliga resultat inom detta område. Denna granskning omfattade territoriella sysselsättningspakter, organisationer som erhåller globalt stöd och den frivilliga och den privata sektorns uppgifter i samband med främjandet av lokal sysselsättning.

Brist på stöd för uppföljning av territoriella sysselsättningspakter

54. Revisionsrätten gjorde en granskning på platsen av tre territoriella sysselsättningspakter(47) vars mål var att samordna lokal sysselsättningsfrämjande verksamhet och sprida bästa metoder genom att sysselsättningsutvecklingen läggs upp med tanke på lokala behov. När det gäller Förenade kungarikets pakt framkom följande:

a) Det fanns inget gemensamt övergripande strategiskt dokument som undertecknats av samtliga parter i pakten.

b) Paktstyrelsen bestående av företrädare för de viktigaste parterna samlades aldrig, utan ersattes av en ledningsgrupp bestående av endast företrädare för lokala myndigheter och paktsamordnaren, vilket gjorde projektet mindre representativt för lokala intressen.

c) De territoriella sysselsättningspakterna var inte kopplade till de operativa programmen och kunde därmed inte, efter att ha använt sin ursprungliga finansiering för att göra förstudier, erhålla projektfinansiering från sådana program. Detta ledde till att man inte drog bästa möjliga nytta av dessa studier. Målet att 30000 arbetstillfällen skulle skapas, som godkänts av kommissionen, visade sig dessutom vara orealistiskt, vilket inte var förvånande med tanke på paktens karaktär och de begränsade resurser som tillhandahållits (200000 euro).

55. I överensstämmelse med sin avsikt(48) att låta lokala utvecklingsinitiativ övergå från individuella initiativ till en mer strategisk form av stöd uppmanade kommissionen medlemsstaterna att bibehålla finansieringen av befintliga territoriella sysselsättningspakter och att stödja nya pakter inom ramen för operativa program (se punkt 54.c)). Likväl saknades det i vissa medlemsstater(49) stöd för fortsatt finansiering av territoriella sysselsättningspakter från nationella förvaltningar.

Förseningar i samband med medlemsstaternas utnyttjande av globalt stöd

56. Införandet av mekanismer för globalt stöd för förvaltning av små bidrag (se punkt 26) under ESF:s programplaneringsperiod 2000-2006 ledde till väsentliga förseningar vid genomförandet av lokala sysselsättningsåtgärder. Detta berodde på att det var nödvändigt att få godkännande av och sluta rättsligt bindande avtal med förvaltningsmyndigheter på många olika nivåer och på svårigheter att utse erfarna förmedlande organisationer. I två fall(50) registrerades förseningar på 15-18 månader, vilket var avsevärt längre än för andra åtgärder inom programmen.

57. När det gäller mål 3-programmet i Frankrike fick kravet på att förmedlande organ för globalt stöd skulle upprättas efter det att kommissionen formellt antagit de operativa programmen följden att urvalsprocessen för förmedlande organ inte inleddes förrän i november 2000.

58. Vidare befanns möjligheten att använda globalt stöd vara juridiskt begränsad i några fall. I Österrike sköts användningen av globalt stöd upp, och i Finland var statliga organ enligt nationell lagstiftning förhindrade att delegera sin finansiella förvaltningsuppgift till icke-statliga organisationer.

Hinder för den frivilliga sektorns medverkan i ESF-program

59. Den "tredje sektorn", som avser ekonomisk verksamhet inom kooperativ, ömsesidiga organ och föreningar, innebär ett förhållningssätt till lokal ekonomisk utveckling där olika områden av utveckling i de lokala samhällena sammanförs. Det potentiella mervärdet av åtgärder på detta område kommer från förmågan att inom åtgärderna kombinera ekonomiska och sociala syften genom att bringa överensstämmelse mellan lokala behov och lokala resurser.

60. Det fanns flera hinder för frivilligorganisationers medverkan inom denna sektor. För det första utgör oavlönade frivilliginsatser från enskilda i sådana organisationer ett viktigt bidrag till ESF-projekt(51). I fall där programåtgärden förutser endast statlig finansiering och ESF-finansiering skulle detta emellertid reducera det offentliga bidraget till programmet och därmed reducera den motsvarande finansieringen. Så är fallet även om frivilligorganisationer ofta är icke vinstdrivande organ som finansieras av statliga medel och välgörenhetsmedel. Under dessa omständigheter är det inte lika intressant för små frivilliggrupper att medverka i sådana åtgärder.

61. För det andra behöver den frivilliga sektorn och samhällssektorn(52) förskottsbetalningar för att kunna fullgöra sina uppgifter, men detta var inte alltid möjligt(53) eftersom nationella bestämmelser innehåller förbud mot förskottsutbetalning till slutliga stödmottagare. I kombination med organisationernas egna resursbrist innebar denna begränsning att det i Spaniens fall inte skedde någon verksamhet under 2000 och en del av 2001.

Brist på kommersiell finansiering för lokala åtgärder

62. Ytterligare ett hinder för utvecklingen av effektiva lokala sysselsättningsåtgärder var bristen på kommersiell finansiering för sådana åtgärder. Många icke-statliga organisationer och förmedlande organ har inte möjlighet att söka kommersiell finansiering. Detta bidrar ibland till att både den frivilliga sektorn och privata företag utesluts vid utvecklingen av lokal sysselsättning. När det gäller ett stort projekt som kommissionen finansierat och som går under namnet ''Lokalt kapital för sociala ändamål''(54) noterade revisionsrätten att de medverkande förmedlande organisationerna begränsades till icke vinstdrivande organisationer och konsortier.

63. Med tanke på att partnerskapen nästan uteslutande ingås med offentliga parter och att annan finansiering av innovativa ändamål också företrädesvis är riktad till lokala myndigheter och icke-statliga organisationer, finns det en risk för att den privata sektorns kapacitet att medverka inte utvecklas i lika stor utsträckning på detta område, vilket begränsar de lokala aktörernas kapacitetsuppbyggnad. Den offentliga sektorns konkurrensfördel när det gäller ESF-finansiering, som uppfattas bli följden av detta, är dessutom en ytterligare begränsande faktor för lokal utveckling av sysselsättningsåtgärder.

64. Eftersom ett av de huvudsakliga målen med gemenskapspolitiken på detta område är att göra beslutsprocessen mer tillgänglig för lokala aktörer, kan en grundläggande förändring inte enbart ske genom lagstiftning, utan den måste uppnås genom en definierad gemensam strategi, som inbegriper vägledning i fråga om metoder, uppbyggnad av nätverk mellan organisationer och, framför allt, en gemensam politisk vilja till förändring hos medlemsstaternas myndigheter.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

65. Även om en europeisk sysselsättningspolitik är fastställd i EG-fördraget finns det ännu inte någon tydlig och heltäckande EU-omfattande politik när det gäller att skapa sysselsättning på lokal nivå. Kommissionen har gjort framsteg när det gäller politikutveckling och spridning av bästa metoder, men med tanke på den knappa tillgången på empiriska uppgifter om skapande av arbetstillfällen på detta område måste all framtida politik baseras på en analys som är inriktad på att göra arbetsmarknadsåtgärder mer effektiva när det gäller att skapa arbetstillfällen (se punkterna 10-15).

66. Genom den europeiska sysselsättningsstrategin och förordningarna avseende programplaneringsperioden 2000-2006 har en sådan utveckling inom medlemsstaterna beaktats och fått en rättslig grund, men utvecklingen av gemenskapspolitiken för lokala sysselsättningsåtgärder har varit splittrad och saknat struktur och enhetlighet. Antagandet av nuvarande breda tillvägagångssätt skulle, på grund av redan komplexa villkor för insatserna, kunna både förvirra och försvaga ansträngningarna och effekterna av de åtgärder som vidtas (se punkterna 16-21).

67. Information för övervakning och bedömning av framstegen på området för lokal sysselsättning med hjälp av finansiering genom den europeiska sysselsättningsstrategin och ESF är otillräcklig (se punkterna 22-42).

68. Det finns också svagheter i kommissionens förvaltning av den direkta finansieringen av innovativa åtgärder avseende lokal sysselsättning (se punkterna 43-52).

69. Det har gjorts framsteg när det gäller lokal sysselsättning i många medlemsstater, men det kvarstår fortfarande hinder för både den frivilliga och den privata sektorns medverkan i samband med lokala sysselsättningsåtgärder (se punkterna 53-64).

70. Det finns också svårigheter när det gäller genomförandet av system för decentraliserad förvaltning i vissa medlemsstater. Dessa beror på att de detaljerade kraven i de nya finansiella bestämmelserna står i konflikt med medlemsstaternas befintliga juridiska och administrativa bestämmelser (se punkterna 25-29 och 56-58).

71. I politiska och juridiska termer består den europeiska sysselsättningsstrategin av samordnade nationella strategier, vars genomförande och effektivitet i första hand är medlemsstaternas ansvar. Kommissionen har den svåra men mycket viktiga uppgiften att underlätta och stödja samordningen. För att det skall vara möjligt att fullgöra denna uppgift att vägleda de nationella sysselsättningsåtgärderna är det av yttersta vikt att medlemsstaterna tillhandahåller och kommissionen samlar in, bearbetar och sprider lämplig information. Detta gäller särskilt lokala sysselsättningsåtgärder, som har en särskild rättslig grund i ESF-förordningarna.

72. Revisionsrätten rekommenderar följande:

a) Det bör på samtliga nivåer där politiken genomförs göras en heltäckande bedömning av det sannolika mervärdet av en lokal sysselsättningspolitik(55).

b) Kommissionen bör ge medlemsstaterna en tydligare vägledning när det gäller lokal sysselsättning inom ESF-programmen.

c) Kommissionen bör insistera på att medlemsstaterna inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin tillhandahåller mer information om lokala sysselsättningsåtgärder.

d) Åtgärder som kommissionen förvaltar och som berör innovativa projekt bör rationaliseras, samtidigt som man skärper förfarandena för ekonomisk förvaltning för att se till att finansieringen är korrekt och kostnadseffektiv.

e) Medlemsstaterna har det främsta ansvaret för att se till att den övergripande lokala sysselsättningsstrategin är effektiv, men kommissionen bör se till att den har tillgång till korrekt förvaltningsinformation för att fullfölja sin uppgift att underlätta och samordna politiken.

Denna rapport har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 17 och 18 juli 2002.

För revisionsrätten

Juan Manuel Fabra Vallés

Ordförande

(1) SEK(1996) 2061 från november 1996: den första rapporten om lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ; SEK(1998) 25: den andra rapporten om lokala initiativ för utveckling och sysselsättning; KOM(1995) 273: En europeisk strategi för att främja lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ.

(2) Artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1784/1999 (EGT L 213, 13.8.1999).

(3) Senaste upplagan: Riktlinjer för sysselsättningspolitiken för 2002 (EGT L 60, 1.3.2002, s. 66).

(4) Enligt artikel 22.1 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 (EGT L 161, 26.6.1999) och artikel 6 i förordning (EG) nr 1784/1999 (EGT L 213, 13.8.1999) får Europeiska socialfonden (2000 till 2006) finansiera innovativa åtgärder såsom undersökningar.

(5) Budgetpost B5-5 0 1 år 2000.

(6) Kommissionens meddelande "Agera lokalt för sysselsättningen" (KOM(2000) 196 slutlig av den 7 april 2000).

(7) Kommissionens vitbok om styrelseformerna i EU (KOM(2001) 428 slutlig av den 25 juli 2001).

(8) Den europeiska sysselsättningsstrategin vilar på fyra pelare och 19 europeiska riktlinjer för sysselsättningspolitiken:

Pelare 1: Förbättra anställbarheten.

Pelare 2: Utveckla företagarandan och skapandet av arbetstillfällen.

Pelare 3: Främja företagens och de anställdas anpassningsförmåga.

Pelare 4: Stärka jämställdhetspolitiken.

(9) Rådets beslut 2001/63/EG av den 19 januari 2001 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001. Detta betonades på nytt i ett förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2002 (KOM(2001) 511 slutlig av den 12 september 2001).

(10) Varje medlemsstat utarbetar en nationell handlingsplan i syfte att genomföra de riktlinjer som rådet antar.

(11) I artikel 2.2 a föreskrivs att "inom ramen för [politikområdena] (...) skall socialfonden beakta (...) främjandet av lokala sysselsättningsinitiativ, inbegripet såväl initiativ till stöd för den lokala utvecklingen på sysselsättningsområdet som territoriella sysselsättningspakter".

Artikel 3.1 d hänvisar till utveckling av nya sysselsättningsmöjligheter, inbegripet inom den sociala ekonomin (tredje sektorn).

Enligt artikel 4.2 skall en skälig andel av anslagen (inom ramen för mål 1 och mål 3) delas ut i form av små bidrag, med särskilda bestämmelser om icke-statliga organisationers och lokala partnerskaps tillgång härtill.

(12) Kommissionens meddelande "Agera lokalt för sysselsättningen - En lokal dimension i den europeiska sysselsättningsstrategin" (KOM(2000) 196 slutlig av den 7 april 2000).

(13) Internt dokument (EMCO/07/01) som utgjorde underlag för kommissionens meddelande "Stärka den lokala dimensionen i den europeiska sysselsättningsstrategin" (KOM(2001) 629 slutlig av den 6 november 2001).

(14) Andra rapporten om ekonomisk och social sammanhållning (KOM(2001) 24 slutlig av den 31 januari 2001).

(15) Direkta fördelar är kvantifierbara och består exempelvis av skapade arbetstillfällen eller utbildade personer. Processfördelar är kvalitativa och omfattar upprättandet av partnerskap och förmedlande organ, vilka sammanför olika aktörer i samhället. Båda tas ofta upp som de angivna målen för strukturfondsfinansiering i operativa program.

(16) Kommissionens meddelande om strukturfonderna och samordningen med Sammanhållningsfonden - Riktlinjer för programmen för perioden 2000-2006 - Social ekonomi: nya sysselsättningsskapande tjänster (KOM(1999) 344) (EGT C 267, 22.9.1999, s. 13).

(17) Del 1, avsnitt II "Konkurrenskraftiga företag för att skapa arbetstillfällen"; del 2 "Den europeiska sysselsättningsstrategin", särskilt det utökade ESF-stödet till territoriella sysselsättningspakter i mål 3-områden och den lokala eller regionala bedömningen av behov som uppstår till följd av ett lokalt baserat tillvägagångssätt och ESF:s integrering med verksamheter som stöds av andra fonder.

(18) ESF 2000: Questions and Answers.

(19) I förordningen och de officiella riktlinjerna krävdes endast att programmen skulle omfatta en sammanfattning av de avsedda åtgärdernas innehåll, men i dokumentet med ytterligare vägledning krävdes det mycket mer detaljerad information om programmen.

(20) Artikel 4.

(21) Artiklarna 9 i och 27 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 (EGT L 161, 26.6.1999).

(22) Tyskland och Österrike.

(23) Kommissionens förordning (EG) nr 438/2001 av den 2 mars 2001 om genomförandebestämmelser till rådets förordning (EG) nr 1260/1999 beträffande förvaltnings- och kontrollsystemen för stöd som beviljas inom ramen för strukturfonderna (EGT L 63, 3.3.2001, s. 21). Enligt denna förordning krävs en tydlig uppdelning mellan förvaltningsmyndigheter och utbetalande myndigheter och en oberoende granskning av minst 5 % av de stödberättigande utgifterna, grundad på ett representativt urval av godkända insatser.

(24) Anvisningar för förvaltning av bidrag, finansiella bestämmelser, punkt 11.3, GD Budget, 15 juli 1999.

(25) Det samlade programdokument (SPD) för mål 3, Yorkshire och Humber i Förenade kungariket, och mål 3 i Frankrike.

(26) Det förmedlande organ som utsetts avseende det tyska samlade programdokumentet för mål 3 (federal nivå).

(27) Artikel 128 i fördraget.

(28) Kommissionen och rådet utarbetar den gemensamma sysselsättningsrapporten, som läggs fram för Europeiska rådet.

(29) Lokal kännedom om nationella handlingsplaner; lokal medverkan vid utarbetandet av nationella handlingsplaner; nya sysselsättningsmöjligheter; social ekonomi; lokala partnerskap; offentliga arbetsförmedlingar och arbetsmarknadens parters medverkan.

(30) Årsrapporten för budgetåret 1999, punkt 3.134.

(31) Kommissionens meddelande till Europeiska rådet i Cardiff 1998.

(32) SEK(2001) 1398 av den 16 november 2001, kommissionens arbetsdokument om en bedömning av genomförandet av 2001 års riktlinjer för sysselsättningen (stöddokument till den gemensamma rapporten om sysselsättningen (KOM(2001) 438 slutlig av den 12 september 2001)).

(33) Med undantag av två medlemsstater (Frankrike och Nederländerna för 2000).

(34) Vilket bekräftades i de gemensamma sysselsättningsrapporterna för 2000 (punkt 4.4) och 2001 (punkt 3.3).

(35) Belgien, Spanien, Frankrike, Nederländerna och Portugal i de nationella handlingsplanerna för 2000.

(36) Den gemensamma sysselsättningsrapporten för 2001, punkt 3.3.

(37) I punkt 17 i revisionsrättens särskilda rapport nr 12/2001 om vissa strukturella åtgärder för främjande av sysselsättningen, ERUF-stödets inverkan på sysselsättningen, och ESF-åtgärder mot långtidsarbetslöshet, påpekas det att det i den europeiska sysselsättningsstrategins riktlinjer för sysselsättningen, de nationella handlingsplanerna och den gemensamma sysselsättningsrapporten inte uttryckligen sägs någonting om Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF), trots att den hade avsevärda effekter på sysselsättningen (EGT C 334, 28.11.2001).

(38) "Meddelande från kommissionen om genomförandet av innovativa åtgärder enligt artikel 6 i förordningen om Europeiska socialfonden för programplaneringsperioden 2000-2006" (KOM(2000) 894 av den 12 januari 2001).

(39) Pilot- och demonstrationsprojekt och erfarenhetsutbyten, upp till ett tak på 0,4 % av ESF:s årliga anslag.

(40) Projekt nr 970751 ATO.

(41) Projekt nr 960019B 0.

(42) Budgetpost B5-5 0 3 - 12 miljoner euro för 2000.

(43) Uppgifter per den 31 december 2001.

(44) Åtagandena från 53 miljoner euro 1998 till 47 miljoner euro 2001, och betalningarna från 39 miljoner euro 1998 till 23 miljoner euro 2001.

(45) Budgetpost B5-5 0 2.

(46) När det gäller exempelvis kommunstyrelsen i Glasgow undertecknades bidragsavtalet två månader efter konferensen.

(47) Trestadsregionens (3 Cities) territoriella sysselsättningspakt i Förenade kungariket, Tammerfors territoriella sysselsättningspakt i Finland, och Kataloniens territoriella sysselsättningspakt för mål 2.

(48) "Meddelande från kommissionen om genomförandet av innovativa åtgärder enligt artikel 6 i förordningen om Europeiska socialfonden för programplaneringsperioden 2000-2006", punkt 27 (KOM(2000) 894 av den 12 januari 2001).

(49) Förenade kungariket (i regionen East Midlands samlade programdokument för mål 2 för perioden 2000-2006 anslogs ingenting åt territoriella sysselsättningspakter) och Finland (i en OECD-rapport angavs det att flera partnerskap som var mycket beroende av nationell finansiering skulle upphöra att existera i sin nuvarande form till följd av att stödet avbröts).

(50) Spanien (operativt program för mål 3) och även territoriella sysselsättningspakten för Katalonien mål 2.

(51) Samlade programdokument för mål 1, 2 och 3, Yorkshire och Humber i Förenade kungariket, och Spaniens operativa program för mål 3.

(52) Exempelvis ansåg kommissionen när det gäller den föreslagna planen för mål 2 för perioden 2000-2006 för Yorkshire och Humber, Förenade kungariket, att en sådan finansiell mekanism var nödvändig för att man inom dessa sektorer skulle kunna fullfölja sina uppgifter. Kommissionens tolkning av artikel 32.1 tredje stycket i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 (EGT L 161, 26.6.1999) stöder också denna ståndpunkt.

(53) Exempelvis fanns det i Förenade kungariket ett statligt beslut som avsåg regionkontor och som förbjöd förskottsutbetalning, och i det tyska samlade programdokumentet för mål 3 (Bayern) och det spanska samlade programdokumentet för mål 3 var förskottsbetalningar till slutliga bidragsmottagare också förbjudna.

(54) I dokumentet om utvärdering av ett pilotprojekt avseende lokalt kapital för sociala ändamål (kontrakt VC/2000/0220) definierar kommissionen lokalt kapital för sociala ändamål som stöd som en förmedlande organisation på regional eller lokal nivå tillhandahåller personer som använder sina resurser gemensamt för att genomföra mikroprojekt avsedda att främja sysselsättning och social sammanhållning. Den ledande principen är att mobilisera den inhemska potentialen att hitta lokala svar på lokala behov.

(55) Kommissionens vitbok från 1993 om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, kapitel 8, punkt 8.2.

Kommissionens svar

SAMMANFATTNING

I och II. Inom ramen för de olika delarna av detta politikområde strävar kommissionen efter att få till stånd gynnsammare förutsättningar för lokala arbetstillfällen. Detta sker på grundval av antagandet att man kan förbättra såväl policyutvecklingen som genomförandet av politiken om man breddar basen och låter fler personer och institutioner delta. Kommissionen måste därvid beakta såväl proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna som den öppna samordningsmetoden, som inrättades i Lissabon och som är särskilt relevant när det gäller att skapa lokal sysselsättning, bland annat genom att i alla avseenden respektera medlemsstaternas nationella administrativa och konstitutionella förfaranden.

IV. Kommissionen anser naturligtvis också att utformningen av gemenskapens politik behöver förbättras, men skulle likväl vilja framhålla följande punkter:

a) Med tanke på det stora antalet olika typer av verksamheter - och inte minst situationer - i de olika medlemsstaterna (vad gäller storlek, befogenheter och resurser under regional nivå), vore det varken särskilt praktiskt eller ens önskvärt att fastställa en och samma definition av lokal sysselsättningspolitik eller lokal sysselsättningsåtgärd för hela EU. Det är inte heller ESF-förordningens eller europeiska sysselsättningsstrategins uppgift att göra det.

b) Kommissionen ger politisk vägledning och främjar erfarenhetsutbyte genom innovativa åtgärder och förberedande åtgärder, bland annat för de lokala aktörerna, vilket framgår av kommissionens meddelande från november 2001(1).

V. Information för politisk övervakning och bedömning är generellt sett användbar. Men det finns olika krav och ansvarsområden inom den lokala sysselsättningspolitikens olika delar. Här kan följande nämnas:

a) Det faktum att medlemsstaterna inte ger särskild information om lokala sysselsättningsåtgärder i sina operativa program är helt normalt med tanke på programmens karaktär och mål enligt ESF-förordningen.

b) Kommissionen anser att den information om lokal sysselsättning som medlemsstaterna lämnar i de nationella handlingsplanerna ger möjlighet att bedöma huvudtendenserna i fråga om hur den territoriella dimensionen utvecklas i den europeiska sysselsättningsstrategin. Kommissionen skall dock naturligtvis fortsätta att förespråka att den lokala dimensionen i strategin utvecklas.

VI. a och b. När det gäller direktförvaltade projekt, erinrar kommissionen om att de officiella ansökningarna om EU-stöd inkommit till kommissionen långt innan projekten påbörjades, att budgetåtaganden godkänts innan projekten inleddes och att bidragsavtal skickats ut till projektansökarna i god tid.

c) Kommissionen är helt enig med revisionsrätten när det gäller analysen av överlappningarna mellan artikel 6-åtgärderna och de förberedande åtgärderna ända sedan budgetmyndigheten år 2000, trots kommissionens reservationer, inrättade budgetrubrik B5-5 0 3. Kommissionen har försökt att på bästa möjliga sätt genomföra budgetrubrikerna i fråga med befintlig personal och försökt att begränsa eventuella överlappningar, bland annat genom att alla berörda avdelningar gjort urvalet av projekt gemensamt.

VII. a och b. När det gäller små bidrag skall de problem och begränsningar som revisionsrätten tar upp behandlas fall för fall av medlemsstaterna och/eller berörda förvaltningsmyndigheter. Kommissionen har förespråkat ytterligare förenklingar på detta område, men har ingen befogenhet när det gäller nationella mekanismer och administrativa rutiner.

c) När det gäller det faktum att vissa lokala sysselsättningsåtgärder var begränsade till icke-vinstdrivande organisationer, vill kommissionen betona att lokala sysselsättningsåtgärder inte kan rikta sig till alla aktörer på en gång. Icke-vinstdrivande organisationer är en berättigad prioritering och målgrupp vid lokala åtgärder för utveckling av sysselsättningen.

VIII. När det gäller revisionsrättens rekommendationer, vill kommissionen poängtera följande:

a) En tematisk utvärdering av lokal utveckling utlovades i kommissionens meddelande i november 2001 och håller för närvarande på att inledas. Kommissionen håller med om att det är nödvändigt att utvärdera arbetmarknadsåtgärdernas mervärde och effektivitet, men anser att en ingående analys av arbetsmarknadsåtgärderna skulle vara en väl snäv metod när det gäller att bedöma resultaten av den lokala sysselsättningspolitiken.

b) Kommissionen anser att de rapporteringskrav som ställs på medlemsstaterna genom förordningarna om ESF och strukturfonderna generellt sett är adekvata, eftersom kraven måste vara i linje med det förstärkta partnerskap och den förenkling som förordningarna föreskriver, och eftersom de inte får innebära att man belastar medlemsstaterna med ytterligare skyldigheter.

c) Kommissionen anser vidare att den information som medlemsstaterna ger i sina nationella handlingsplaner är tillräcklig för att det skall gå att bedöma huvudtendenserna i fråga om hur den territoriella dimensionen utvecklas i den europeiska sysselsättningsstrategin. Kommissionen kommer att fortsätta att förespråka att den lokala dimensionen i denna strategi utvecklas.

d) Kommissionen håller med om revisionsrättens allmänna rekommendation att rationalisera budgetstödet och de ekonomiska förvaltningsförfarandena.

e) Kommissionen kommer att fortsätta att utöva sin underlättande och samordnande funktion och därvid respektera proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna, som är särskilt relevanta när det gäller lokala sysselsättningsåtgärder.

INLEDNING

1. Lokala sysselsättningsåtgärder har utvecklats i medlemsstaterna under flera årtionden. Alltsedan vitboken 1993 har kommissionen strävat efter att skapa gynnsammare förutsättningar för lokala åtgärder, med utgångspunkt i antagandet att både policyutveckling och genomförandet av politiken kan förbättras om man breddar basen och engagerar fler personer och institutioner. Framgångarna inom detta politikområde beror dock i huvudsak på beslut som fattas av medlemsstaterna.

2. I riktlinje 11 i den europeiska sysselsättningsstrategin anges bland annat att medlemsstaterna - till skillnad från kommissionen eller de lokala aktörerna - "i lämpliga fall" skall "beakta aspekter som rör den regionala utvecklingen i sin övergripande sysselsättningspolitik" och att de skall "uppmuntra lokala och regionala myndigheter att utveckla sysselsättningsstrategier". Riktlinjerna talar dock inte om att kommissionen skall ta initiativ till eller förvalta någon lokal sysselsättningsåtgärd.

3. I ESF-förordningen föreskrivs att Europeiska socialfonden inom ramen för sina fem politikområden bland annat skall beakta stöd för lokala sysselsättningsinitiativ (artikel 2.2.).

4. Lokal sysselsättningspolitik och lokala sysselsättningsåtgärder omfattar ett brett spektrum av åtgärder, oftast inom ramen för ESF-program och förvaltade av medlemsstaterna. En stor del av finansieringen inom ESF:s fem politikområden, som livslångt lärande eller jämställdhet, har direkt eller indirekt en inverkan på skapandet av lokala arbetstillfällen. Verksamhet inom detta vida område skulle vara omöjlig att kvantifiera eller införa i en samstämmig och tydlig gemenskapsram på alla politiska nivåer.

GRANSKNINGENS MÅL OCH OMFATTNING

6. Lokala sysselsättningsåtgärder och ekonomiska, politiska och administrativa förhållanden i medlemsstaterna är verkligen av mycket olika slag. Det är därför omöjligt att göra en kostnadseffektivitetsbedömning, eller att fastställa en definition, av all sysselsättningsrelaterad verksamhet, i synnerhet i fråga om ESF-programmen. En annan faktor är kommissionens begränsade personalresurser.

9. Lokala sysselsättningsåtgärder består av tre olika komponenter som har olika rättslig grund och särskilda mål, även om de alla syftar till att skapa sysselsättning lokalt. För dessa komponenter ställs olika krav och de lyder under olika ansvarsområden: den europeiska sysselsättningsstrategins politiska process, ESF-förordningens rättsliga krav, samt de praktiska reglerna för innovativa och förberedande åtgärder. Gemenskapens politik och åtgärder måste anpassas till var och en av dessa komponenters särdrag.

BEHOVET AV EN TYDLIGARE POLICY INOM KOMMISSIONEN

10. Proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna, enligt protokollet till Amsterdamfördraget, liksom den öppna samordningsmetoden, som fastställdes i Lissabon, är särskilt relevanta när det gäller lokal utveckling. Som kommissionen konstaterade i sitt meddelande i november 2001, tar kommissionen hänsyn till dessa principer när politik, riktlinjer och åtgärder utarbetas, bland annat genom att i alla avseenden respektera medlemsstaternas nationella administrativa och konstitutionella förfaranden. Kommissionens måste naturligtvis också undvika att vara alltför föreskrivande gentemot nationella, regionala och lokala aktörer.

14. Kommissionens möjlighet att kunna se till att regionala och lokala villkor beaktas vid utarbetandet av politiska förslag och åtgärder begränsas dels av att det inte finns någon bindande rättslig grund, dels av ESF-förordningen själv (se punkt 3), till i huvudsak icke-bindande rekommendationer, vägledning och till experimentella åtgärder inom ramen för innovativa och förberedande åtgärder.

15. Strukturfonderna är finansiella instrument som syftar till att stärka den sociala och ekonomiska sammanhållningen. I strukturfondsförordningarna fastställs tillämpningsområdet för strukturfondsåtgärderna, men inte regelverket för den nationella politik och/eller EU-politik som samfinansieras genom dem. I artikel 2 i ESF-förordningen fastställs tillämpningsområdet för medlemsstaternas insatser och utvecklingen av arbetsmarknaden och mänskliga resurser tas upp som något som ESF stödjer och kompletterar. Genomförandet och det regelverk som är tillämpligt på denna politik och dessa åtgärder är dock uteslutande medlemsstaternas ansvar. I artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 ges ytterligare stöd för denna syn på saken när det i punkt 1 anges att åtgärderna skall fastställas i partnerskap med "de myndigheter och organ som utses av medlemsstaten inom ramen för dess nationella regler och gällande praxis...".

Syftet med den partnerskapsprincip som avses i artikel 8 är att stärka de regionala och lokala partnernas roll i utformningen, förvaltningen, uppföljningen och utvärderingen av sådan verksamhet i medlemsstaterna som samfinansieras av strukturfonderna. Partnerskapsprincipen kompletteras av den i punkt 2 omnämnda subsidiaritetsprincipen, som kraftigt inskränker kommissionens roll i genomförandet av åtgärderna.

Den övergripande prioriteringen att skapa lokala arbetstillfällen har dock beaktats vid förhandlingarna med medlemsstaterna och kommer att ägnas särskild uppmärksamhet av kommissionen vid halvtidsutvärderingen.

17. Diskussionerna i sysselsättningskommittén om kommissionens dokument visade att medlemsstaterna inte alls stödjer tanken på att kommissionen skulle lägga fram en handlingsplan och en tidsplan för förberedelserna av lokala handlingsplaner. För att inte göra intrång på medlemsstaternas behörighet såg kommissionen därför över sin ursprungliga ståndpunkt och lade i november 2001 fram ett meddelade om lokal sysselsättning.

18. Det finns flera andra faktorer som gör det mindre önskvärt och mindre genomförbart att låta gemenskapen formulera en heltäckande EU-politik för främjande av lokala sysselsättningsåtgärder med mätbara mål, kriterier och resultat. För det första är sysselsättningspolitiken nationell och graden av lokalt styre och decentralisering av förvaltningen varierar kraftigt mellan medlemsstaterna. För det andra är det i huvudsak upp till medlemsstaterna att besluta om hur särskilda regionala och lokala förhållanden skall beaktas, i enlighet med ESF-förordningen och ländernas konstitutionella och administrativa praxis. Det är generellt sett medlemsstaterna som är bäst lämpade att beakta sina egna lokala förhållanden och behov.

Kommissionen ger dock politisk vägledning och stödjer forskning inom sitt behörighetsområde, bland annat för de lokala aktörerna, vilket framgår av kommissionens meddelande från november 2001 och av revisionsrättens kommentarer (punkt 41). Kommissionen utgår från resultaten från experimentella åtgärder och många andra relevanta bidrag än de som revisionsrätten nämner i punkt 18, till exempel OECD:s program för lokal sysselsättning och ekonomisk utveckling, som kommissionen aktivt har deltagit i och samfinansierat alltsedan det lanserades 1982.

19. På grund av det stora antalet olika typer av verksamhet och inte minst olika situationer i de olika medlemsstaterna (storlek, behörighet, resurser under regional nivå), skulle det varken vara praktiskt genomförbart eller önskvärt att fastställa en och samma definition av begreppen "lokal sysselsättningsåtgärd" eller territorium för hela EU och det skulle gå utöver ESF-förordningens eller den europeiska sysselsättningsstrategins behörighet. Med begreppet "lokal sysselsättningsåtgärd" avses verksamhet som i grunden är så olika som t.ex. innovativa åtgärder och ESF:s operativa program.

20 och 21. Huvudsyftet med kommissionens meddelande från november 2001 var att bidra till att stärka den lokala dimensionen i den europeiska sysselsättningsstrategin genom att analysera nya tendenser i medlemsstaternas nationella handlingsplaner och resultaten från samråden med lokala aktörer, samt genom att bygga vidare på gjorda erfarenheter och använda befintliga instrument på ett bättre sätt. I meddelandet föreslogs också en rad icke-bindande riktlinjer för lokala sysselsättningsstrategier - i linje med subsidiaritetsprincipen - i stället för en handlingsplan. Detta välkomnades av Europaparlamentet, Regionkommittén och Ekonomiska och sociala kommittén(2). Medlemsstaterna uttalade ett mycket starkt motstånd mot en mer interventionistisk hållning från kommissionens sida.

På grund av de lokala sysselsättningsåtgärdernas särdrag, på grund av det faktum att lokal sysselsättning inte är ett av ESF-förordningens politikområden och på grund av bristen på statistiska uppgifter, som revisionsrätten påtalar, är det omöjligt att objektivt fastställa de kvantifierbara direkta fördelar som omnämns i punkt 15 (skapade arbetstillfällen, utbildade personer) - särskilt när det gäller strukturfondernas operativa program, som utgör den största delen av gemenskapens stöd för lokal sysselsättning.

BRIST PÅ KORREKT FÖRVALTNINGSINFORMATION OCH LÄMPLIGA FÖRVALTNINGSÅTGÄRDER

22. Kommissionen delar revisionsrättens generella syn på sund förvaltning. Utöver dessa generella principer, som för övrigt tillämpas vid genomförande, uppföljning och utvärdering av all politik, är det viktigt att betona följande. När det gäller lokala åtgärder varierar innehållet, förfarandena och ansvaret för den konkreta tillämpningen av dessa principer beroende på vilken av de lokala åtgärdernas tre komponenter enligt punkt 9 ovan det är fråga om.

25. Kommissionens förhandlingsmandat med samtliga medlemsstater gav klar och enhetlig vägledning för denna nya övergripande prioritering. Detta följdes upp av kommissionen med full respekt för subsidiaritetsprincipen och bestämmelserna i strukturfondsförordningen.

I riktlinjerna för förhandsutvärderingen av ESF (30/4/1999) gavs också utförlig politisk vägledning, med betoning framför allt på behovet av att inom varje politikområde bedöma hur och inom vilken typ av verksamhet de övergripande prioriteringarna har integrerats. Dessa riktlinjer omfattar också integreringen av initiativ för att skapa sysselsättning lokalt och territoriella sysselsättningspakter i nationella eller regionala strategier.

När det gäller de politiska riktlinjer som utfärdats till medlemsstaterna om strukturfondsprioriteringar, har den vägledning kommissionen gett om lokal utveckling varit nöjaktig och den behöver inte vara alltför specifik. Det första vägledningsdokument som revisionsrätten åsyftar var en politisk riktlinje för medlemsstaterna som måste vara kortfattad eftersom den gällde strukturfonderna som helhet. Det andra var ett mer detaljerat arbetsdokument för att hjälpa kommissionens personal vid bilaterala förhandlingar och gällde endast ESF. I en strävan efter så stor öppenhet som möjligt distribuerades detta dokument även till medlemsstaterna.

27. Som framgår av reaktionerna på 1994 års rapport och av de senaste årens praxis, har kommissionen med medlemsstaternas goda minne ansträngt sig för att förbättra reglerna för globala bidrag och bygga ut de mekanismer som behövs för att garantera uppföljning och kontroll av dessa åtgärder.

28. Vissa medlemsstater har haft problem vid tillämpningen av bestämmelserna för små bidrag. I ESF-förordningen (artikel 4.2) fastställs att det bör finnas särskilda bestämmelser om små organisationers tillgång till ESF-medel, för att minska de problem som dessa organisationer har haft för att få ESF-bidrag. Små organisationers möjligheter att delta i större utsträckning beror på hur de berörda medlemsstaterna genomför dessa förenklade villkor för tillgång. I ESF-förordningen föreskrivs vidare ett undantag från de allmänna finansieringsbestämmelserna, vilket tillåter att ESF finansierar små bidrag upp till 100 %. Slutligen har kommissionen lanserat en del pilotprojekt under ESF artikel 6 avseende lokalt kapital för sociala ändamål, och har regelbundet informerat medlemsstaterna genom ESF-kommittén om de framsteg som gjorts och om resultaten av utvärderingarna.

29. Bestämmelserna för de avtal som kommissionens förvaltar direkt och som finns i de anvisningar om förvaltning av bidrag som revisionsrätten hänvisar till (fotnot 24) är inte desamma som strukturfondernas bestämmelser om små bidrag. Som nämns i punkt 1.2 i anvisningarna gäller de icke-reglerade bidrag, dvs. sådana som antingen lyder under en förordning som inte innehåller bestämmelser om tilldelnings- och förvaltningsförfaranden eller sådana som inte regleras av någon särskild förordning alls: "I anvisningarna behandlas inte finansiellt stöd som beviljas via medlemsstaterna eller organ som utsetts av dem ('överföringar'). Det gäller till exempel den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna." Strukturfondernas egna bestämmelser om små bidrag rör medel som förvaltas av förmedlande organ i medlemsstaterna i enlighet med nationella förfaranden.

När det gäller sakfrågan förefaller det inte vara helt adekvat att jämföra de två nivåerna på utgiftstaken, eftersom de förmedlande organens utgifter har en stark direkt koppling till åtgärden i sig. Dessa organ är också direkt ansvariga för genomförandet och förvaltningen av åtgärden (information, handledning, uppbyggnadsstöd, utbildning, urval, ekonomisk förvaltning, uppföljning av genomförandet, kontroll, utvärdering...). Utgiftstaket på 20 % av genomförandekostnaderna är resultatet av de experiment som gjordes enligt artikel 6 i ESF-förordningen under perioden 1994-1999 och som visar de förmedlande organens administrativa kostnader.

När det gäller det tyska förmedlande organ som revisionsrätten tar upp, godkändes möjligheten att få upp till 30 % i vissa motiverade fall på begäran av det federala sysselsättningsministeriet BMA, med motiveringen att samordningen av den komplexa åtgärden "lokalt kapital för sociala ändamål" för hela Tyskland kunde betraktas som ett motiverat fall.

30. I riktlinjerna för förhandsutvärderingen av ESF gavs utförlig politisk vägledning för inrättandet av programmen, och bedömningen av hur medlemsstaterna har beaktat den övergripande prioriteringen "lokala sysselsättningsåtgärder" kommer att göras av kommissionen inom ramen för halvtidsutvärderingen 2003, i enlighet med vad som föreskrivs i strukturfondsförordningen.

31. Medlemsstaternas operativa program är inte tänkta att innehålla särskild information eller statistisk information om enskilda åtgärder. Enligt förordningen skall ESF beakta lokal sysselsättning, men eftersom det inte är ett av ESF:s politikområden krävs det inte att särskild information om lokal sysselsättning som sådan samlas in. Vid de årliga mötena med förvaltningsmyndigheterna har kommissionen likväl systematiskt betonat vikten av att man i de operativa programmet för in relevant information om hur övergripande prioriteringar, som lokal sysselsättning, har beaktats av medlemsstaterna.

33. På det hela taget har både kommissionen och medlemsstaterna ansett att den information som ges i de nationella handlingsplanerna räcker för att man skall kunna bedöma huvudtendenser när det gäller hur den territoriella dimensionen utvecklas i den europeiska sysselsättningsstrategin. Den territoriella dimensionen i riktlinjerna har vuxit fram över tiden, och medlemsstaterna och kommissionen söker därför nu finna ut det lämpligaste rapporteringssättet för detta område. Den konsevensbedömning av den europeiska sysselsättningsstrategin som kommissionen har påbörjat bör i detta hänseende ge värdefull information och vägledning inför framtiden. Kommissionen strävar efter att förbättra den territoriella dimensionen i den europeiska sysselsättningsstrategin samt kunskaperna om regional och lokal sysselsättningspolitik genom processen med de nationella handlingsplanerna. Utvecklingen av riktlinjen för lokal sysselsättning sedan 1997 visar att framsteg har gjorts på detta område. Analysen av de nationella handlingsplanerna bör dock inte omfatta detaljerad information om förvaltningen. De är ju policydokument på högst 25 sidor. Dessutom betonade Europeiska rådet nyligen vid sitt möte i Barcelona behovet av att förenkla den europeiska sysselsättningsstrategin och de nationella handlingsplanerna.

34. Precis som när det gäller andra aspekter av den europeiska sysselsättningsstrategin, har man ännu inte kunnat komma överens om kvantifierbara mål när det gäller de lokala sysselsättningsåtgärdernas genomslag. Kommissionen har nyligen inlett en undersökning för att i kortare och mer analytiska dokument fastställa omfattningen och begränsningarna i fråga om indikatorerna för lokala sysselsättningsåtgärder.

35. a och b. Kommissionen har noterat att medlemsstaterna inte anger i sina nationella handlingsplaner i vilken utsträckning det finns ett samordnat förhållningssätt för ERUF- och ESF-åtgärder. Potentialen för synergieffekter mellan de båda fonderna begränsas dock av deras respektive åtgärders natur.

d och e. Samordningen mellan ESF och ERUF sker på flera nivåer under programplaneringen och uppföljningen av åtgärderna. Det stora flertalet program och samlade programdokument för mål 1 och mål 2 rör åtminstone dessa båda fonder, och de avdelningar som förvaltar dem har ett nära samarbete, även när det gäller utvärderingen. Den huvudansvariga avdelningen samråder systematiskt med övriga berörda avdelningar vid beredningen av besluten om godkännande av programmen och vid deltagandet i uppföljningskommittéer och årliga möten med förvaltningsmyndigheterna. Vägledningsdokument, informationsmeddelanden och andra dokument som skickas till medlemsstaterna eller bidragstagarna utarbetas alltid gemensamt av de berörda avdelningarna. Vidare fanns det för varje territoriell sysselsättningspakt en uppföljningskommitté i vilken de fyra (eventuellt tre) fonderna var företrädda.

36. En övergripande strategisk utvärdering av lokala sysselsättningsåtgärder utlovades i kommissonens meddelande om lokal utveckling 2001. Utvärderingen håller nu på att inledas och kommer att genomföras i år. Kommissionen stödjer aktivt utvecklingen av metodverktyg. Flera utvärderingar är på gång, bland annat av projekt som gäller lokalt kapital för sociala ändamål, av förberedande åtgärder för 2000 och av territoriella sysselsättningspakter. Kommissionen gav allmän vägledning till intresserade projektansökare och andra aktörer genom upplysningskampanjer och andra verktyg.

38. De preliminära resultaten av kommissionens undersökning om den lokala och regionala dimensionen i de nationella handlingsplanerna för 1998-2001 visar att den europeiska sysselsättningsstrategin och strukturfonderna verkar ha stärkt de regionala och lokala aktörernas roll när det gäller att främja sysselsättningen. Det verkar dock råda enighet om att det behövs ett mer strategiskt förhållningssätt till sysselsättningsskapandet på lokal nivå, och detta avspeglas allt mer i de nationella handlingsplanerna.

39. Kommissionen har analyserat medlemsstaternas ökande intresse för sysselsättningens regionala dimension i sin pågående utvärdering av de nationella handlingsplanerna och i meddelandet från november 2001.

40 och 41. Kommissionen håller som sagt på att utveckla metodverktyg för att bättre kunna förstå och mäta lokala sysselsättningsstrategiers genomslag. Flera artikel 6-projekt avseende lokalt kapital för sociala ändamål syftar till att utveckla indikatorer och utvärderingsresultaten förväntas vara klara i slutet av 2002. Flera projekt som får stöd under anbudsinfordran B5-5 0 3 för 2000 har gett intressanta resultat i detta avseende. Utvärderingsresultaten förväntas under 2002. Ytterligare uppgifter väntas in genom 2001 års projekt om övervakning, benchmarking och utvärdering. OECD:s program för lokal sysselsättning och ekonomisk utveckling, som kommissionen deltar aktivt i, kommer också att bidra till framsteg på detta område. Kommissionen uppmuntrar till diskussioner och utbyte av erfarenheter om hur man skall utvärdera ESF:s övergripande prioritering "lokal utveckling". Sist men inte minst inledde kommissionen under våren 2002 en undersökning om utveckling av resultatindikatorer för lokal sysselsättning och resultaten förväntas bli klara under 2003. De problem som revisionsrätten påtalar i punkt 41 när det gäller bristen på relevant statistik bör dock tas i beaktande.

42. Det sätt på vilket politiska prioriteringar som lokal utveckling har genomförts av medlemsstaterna kommer att granskas i samband med strukturfondernas halvtidsutvärdering.

Medlemsstaterna tillhandahåller varken några detaljer - och är inte heller skyldiga att göra det - om de faktiska utgifterna för lokala åtgärder, eller resultatindikatorer. Kommissionen kan därför inte göra en sådan inventering som revisionsrätten efterlyser. Men vad som är än viktigare är det faktum att även om det skulle gå att inventera alla utgifter för lokala sysselsättningsåtgärder inom ramen för medlemsstaternas program och åtgärder, skulle det inte nödvändigtvis vara en avgörande faktor för förbättring av gemenskapens politik, eller ens ge en klar bild av nuläget. Många ESF-åtgärder och utgifter som har en stor inverkan på den lokala sysselsättningen är listade under andra prioriterade program och åtgärder (till exempel jämställdhet, integration, etc.). Se även svaret till punkt 31.

SVAGHETER I KOMMISSIONENS PROJEKTFÖRVALTNING

45. Den ökning av gemenskapens samfinansiering som revisionsrätten tar upp motiveras av att 1998 års anbudsinfordran och de projekt som finansierats inom ramen för den var av särskild karaktär. Eftersom det gällde att pröva metoden att ge små bidrag var det svårt att begära att de förmedlande organen skulle stå för en alltför stor del av samfinansieringen och därav blev ESF:s samfinansieringsandel högre.

47. Kommissionen vill framhålla följande:

a) Förseningen när det gäller uppföljningen av projekten berodde på tekniska problem och har inte med någon systematisk felfunktion att göra.

b) De innovativa åtgärderna kan enligt ESF-förordningen finansieras med upp till 100 % om kommissionen så beslutar. Av praktiska skäl är det dock vanligtvis önskvärt att både projektansökaren och lokala, regionala eller nationella aktörer deltar i finansieringen. I vissa fall krävs det emellertid på grund av åtgärdernas särskilda karaktär en hundraprocentig finansiering.

Det faktum att kommissionen beslutade att finansiera 100 % av projekt 960019B0 berodde på detta projekts karaktär. Det handlade om att skapa ett transnationellt nätverk av icke-statliga organisationer vilkas ekonomiska medel var reserverade för strikt nationell verksamhet och som följaktligen inte kunde få fram medel för att verka på europeisk nivå. Kommissionen hade för den tid som revisionsrättens granskning avser fattat beslut om bidragen enligt standardmallarna för 1994-1995.

c) För anbudsinfordran 1998, reducerades den period som löper mellan verksamhetens slut, sista betalning och inlämning av slutrapporten till två gånger tre månader. Följaktligen får kommissionen slutrapporten senast sex månader efter det att åtgärderna avslutats.

Under den nya programperioden skall slutrapporten lämnas in tre månader efter avtalsperiodens slut.

48. Kommissionen underskattar inte vikten av lämplig uppföljning och behovet av kontroll- eller uppföljningsbesök på plats. När det gäller projekten från 1998 års anbudsinfordran träffade kommissionens företrädare det stora flertalet projektansökare under avtalsperioden.

Utifrån kommissionens egna riskanalyser och med hänsyn till de begränsade personalresurser kommissionen förfogar över, bedömde kommissionen att granskningen av ESF:s huvudsakliga verksamhet skulle prioriteras framför innovativa artikel 6-åtgärder - framför allt med hänsyn till finansieringens storlek.

I detta fall har granskning gjorts av 17 % av det totala antalet projekt, vilket får anses uppfylla kraven på sund förvaltning med god marginal.

Resultaten från kommissionens granskning av de 34 fall som nämns i punkt 48 har följts upp i vederbörlig ordning och felaktigt utbetalade belopp krävs in där så är nödvändigt.

49 och 50. Kommissionen delar revisionsrättens uppfattning om de förberedande åtgärderna för år 2000. De sena åtagandena berodde på administrativa bestämmelser och andra författningar om anbudsinfordringar och den korta tiden för att lämna in ansökningar.

Det skall dock noteras att förvaltningen förbättrades avsevärt under 2001. Det gjordes åtaganden för hela 99,8 % av de tillgängliga medlen. Alla utvalda projekt håller nu på att genomföras och den första utbetalningen för dessa projekt skedde i juli 2002. Kommissionen förlängde år 2002 ansökningstiden med 15 veckor och 130 ansökningar kom in.

51. a) Kommissionen delar revisionsrättens syn på överlappningen och har därför vid upprepade tillfällen till budgetmyndigheten framfört sitt missnöje med inrättandet av budgetrubrik B5-5 0 3 0. När väl budgetrubriken inrättats var dock kommissionen skyldig att genomföra den så smidigt som möjligt och åtaganden gjordes för 99,8 % av de tillgängliga medlen 2001.

b) Att åtaganden görs i slutet av året är tillåtet enligt "principen om ettårighet" som innebär att avtal skrivs under av bidragstagaren under 2001 av uppenbart tekniska skäl. Även om denna praxis inte är att rekommendera, kan den användas i undantagsfall. Den skall här ses i ljuset av de ansträngningar som gjordes för att på mycket kort tid genomföra vad budgetmyndigheten beslutade om i december 1999 med hänsyn till de förfaranden som skulle tillämpas (inbjudan att lämna förslag/analys av förslagen/åtagandeprocessen).

Kommissionen godtar revisionsrättens kommentarer om det sena undertecknandet av vissa avtal för konferenser, men vill också uppmärksamma revisionsrätten på det faktum att dessa evenemang organiserades tillsammans med rådets ordförandeskap eller med medlemsstaternas förvaltningar.

52. Kommissionen kan endast ägna en begränsad del av sina personalresurser till granskningar av denna typ av projekt, som är extremt små i jämförelse med ESF-programmen. Man har dock beslutat att under 2002 göra stickprov på plats för fyra av de 37 projekt som godkändes under 2000. Kommissionen planerar även ett flertal granskningar för 2001 års projekt.

HINDER FÖR UTVECKLINGEN AV LOKALA ÅTGÄRDER

54. Förvaltningen av pakterna på lokal nivå krävde ett stort handlingsutrymme för de lokala partnerna. En bieffekt av att de lokala aktörerna fick större påverkningsmöjligheter var att förhållandena i en viss pakts område inte alltid befrämjade uppnåendet av alla de mål som kommissionen ursprungligen hade ställt upp. Både kommissionen och framför allt de lokala aktörerna har dragit många lärdomar av vad som i grunden var olika experiment för ett allomfattande strategiskt förhållningssätt till sysselsättningsskapande.

55. Från ekonomisk synpunkt är det inte alltid önskvärt att automatiskt fortsätta att finansiera gamla strukturer. Lokala projekt (inbegripet territoriella sysselsättningspakter) med ytterligare mervärdespotential har likväl getts finansiering från nya program i Finland.

58. Det försenade införandet i Frankrike av det nya "småbidragsinstrumentet", i enlighet med artikel 4.2 i ESF-förordningen, berodde snarare på att förvaltningsmyndigheten behövde en period för att förbereda och utforma kravspecifikationen och avtalsmallen för åtgärden "stöd till mikroprojekt som drivs av organisationer" inom ramen för det samlade programdokumentet för mål 3. Denna noggranna förberedelse var ett absolut krav för att små projekt skulle kunna få tillgång till bidrag utan att man måste göra avkall på de strikta krav som ställs på förvaltningen av detta nya instrument.

Denna förberedelsefas, som alltså berodde på en innovativ undantagsordning för projektfinansiering, kunde inte få villkora godkännandet av det samlade programdokumentet. Ett PM från det franska ministeriet för sysselsättning och solidaritet godkändes av alla berörda avdelningar på ministeriet och kunde sedan undertecknas och skickas till regionprefekterna i mars.

59. Det är sant att Finlands lagstiftning förbjuder statliga organ att delegera sin ekonomiska förvaltning till icke-statliga organisationer, men det hindrar inte nödvändigtvis de utvalda förmedlande organen från att bidra på ett aktivt och värdefullt sätt när det gäller urvalet av projekt.

I Österrike har införandet av en mekanism med små bidrag för att stödja lokalt kapital för sociala ändamål skjutits upp (se programkomplementet för mål 3, kapitel 8), därför att Österrike ville invänta utvärderingarna av artikel 6-projekten och av ett särskilt österrikiskt program som heter "Newstart".

62. Kommissionen är medveten om de svårigheter som vissa icke-statliga organisationer har haft. Det är därför som deltagandet i vissa projekt är begränsat till icke-vinstdrivande organisationer, som revisionsrätten noterat. I förslagsinfordran för projekt om lokalt kapital för sociala ändamål krävdes att de förmedlande organen skulle försöka engagera alla relevanta aktörer inom det berörda territoriet, inbegripet den privata sektorn. Ett av de viktigaste resultaten från denna förslagsomgång är att den privata sektorn, framför allt banker, har beslutat att börja finansiera mikroföretag.

En aspekt som måste beaktas när man förespråkar att bidrag skall betalas ut direkt till den privata sektorn är att de extraintäkter detta medför kan komma att anses strida mot konkurrensreglerna.

63. Den privata sektorns kapacitet att delta beror huvudsakligen på hur affärsmässigt attraktiva projekten är.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

65 och 71. För att man skall kunna bedöma gemenskapens politik i fråga om lokala sysselsättningåtgärder måste man skilja mellan tre olika komponenter som visserligen har samma breda politiska mål, men som ingår i helt olika processer, vilket gör att olika krav, verksamheter och övervakning kommer i fråga för var och en av dem: 1) den europeiska sysselsättningsstrategin, 2) ESF-förordningens rättsliga krav, och 3) de administrativa bestämmelserna för innovativa och förberedande åtgärder. Den europeiska sysselsättningsstrategin och strukturfondsförordningarna tillhandahåller ingen rättslig ram för lokala sysselsättningsåtgärder.

1) Den europeiska sysselsättningsstrategin och de nationella handlingsplanerna är inte förvaltningsinstrument som de innovativa och förberedande åtgärderna. Den lokala dimensionen i sysselsättningsstrategin innehåller alltså inte en förvaltningsaspekt som kommissionen måste samordna. Kommissionens roll är att förespråka en viss politik och partnerskap samt att övervaka den politik som medlemsstaterna driver. Riktlinjerna om lokal sysselsättning har därför gradvis anpassats och kompletterats till att bli ett mer strategiskt stöd, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras. Medlemsstaterna bär ensamma ansvaret för genomförandet av och effektiviteten i sina egna nationella strategier. De är skyldiga att inkomma med rapporter om hur de breda politiska prioriteringarna genomförs, inte om åtgärder på fältet.

2) När det gäller ESF anser både kommissionen och medlemsstaterna generellt sett att rapporteringskraven är adekvata, eftersom de måste vara i linje med det förstärkta partnerskap och den förenkling som de nuvarande strukturfondsförordningarna föreskriver och inte får bli en alltför stor börda för medlemsstaterna. En av de främsta saker som medlemsstaterna har kritiserat under den nuvarande programperioden är det alltför stora antalet rapporteringskrav när det gäller fondernas genomförande. ESF-förordningen kräver inte att medlemsstaterna i sina program lämnar någon särskild information om lokala sysselsättningsåtgärder. Kommissionens vägledning om den nationella sysselsättningspolitik som genomförs genom ESF behöver därför inte innehålla någon detaljerad information om lokala sysselsättningsåtgärder. Nationella regler eller administrativa förfaranden som lyder under medlemsstaternas exklusiva behörighet kan utgöra ett hinder för volontärorganisationers eller andra organisationers deltagande i ESF-projekt.

3) När det gäller innovativa åtgärder och förberedande åtgärder är gemenskapens mål i huvudsak att utforska, främja och sprida bästa praxis, snarare än att sköta en övergripande övervakning och förvaltning av lokala sysselsättningsåtgärder. Kommissionen välkomnar därför att revisionsrätten noterar de framsteg som gjorts både när det gäller policyutveckling och spridande av bästa praxis. I de förslagsomgångar som publicerats under 2000 och 2001 har kommissionen betonat tvärsektoriell integration, partnerskap, strategiska förhållningssätt och en bättre koppling till andra beslutsnivåer. De nya ekonomiska förfaranden som antagits i samband med reformen och målinriktade handlingsplaner för hur man skall komma tillrätta med utestående ärenden kommer säkert att leda till ytterligare förbättringar av projektförvaltningen (se punkterna 15-21).

72. a) En övergripande tematisk utvärdering av lokal utveckling utlovades i kommissionens meddelande från november 2001 och den håller för närvarande på att inledas. Kommissionen håller med om att det är viktigt att utvärdera arbetmarknadsåtgärdernas mervärde och effektivitet, men anser att en ingående analys av arbetsmarknadsåtgärderna skulle vara en väl snäv metod när det gäller att bedöma resultaten av den lokala sysselsättningspolitiken.

b) Kommissionen anser att de rapporteringskrav som ställs på medlemsstaterna genom förordningarna om ESF och strukturfonderna generellt sett är adekvata, eftersom kraven måste vara i linje med det förstärkta partnerskap och den förenkling som förordningarna föreskriver, och eftersom man måste undvika att belasta medlemsstaterna med ytterligare skyldigheter.

c) Kommissionen anser att den information om lokal sysselsättning som medlemsstaterna ger i sina nationella handlingsplaner räcker för att det skall gå att bedöma huvudtendenserna när det gäller utvecklingen av den territoriella dimensionen i den europeiska sysselsättningsstrategin. Kommissionen kommer att fortsätta förespråk