MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEISKA CENTRALBANKEN - Praktiska aspekter på euron: aktuell situation och kommande uppgifter

Inledning

När vi nu befinner oss i slutet av den första halvan av övergångsperioden ges i detta meddelande en översikt över de förberedelser som hittills gjorts och de som krävs inför den slutliga övergången till euron i början av år 2002. Slutet av övergångsperioden är förknippad med två händelser: från och med den 1 januari 2002 kommer euron inte längre att delas in i nationella valutaenheter och under de veckor som följer på detta datum kommer de nationella sedlarna och mynten att ersättas av sedlar och mynt i euro. Även om dessa två händelser är rent tekniska eller praktiska till sin karaktär har de konsekvenser som saknar motstycke i den monetära historien.

Referenscenariot för övergången till den gemensamma valutan fastställdes vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 och byggde på kommissionens och Europeiska monetära institutets förarbete. De viktigaste inslagen fastställdes i rådets förordningar från juni 1997 och maj 1998, vilka utgör den rättsliga ramen för euron. Sedan dess har alla medlemsstater i euroområdet anpassat olika delar av sin lagstiftning till införandet av euron. Många av de nationella åtgärder som vidtogs på detta tidiga stadium av de praktiska förberedelserna tjänade till att underlätta finansmarknadernas övergång till euron och till att göra det möjligt för företag att använda euroenheten i sin redovisning och att ange sitt kapital eller sin deklaration i euro. De finansiella marknaderna var i själva verket beredda att gå över till euron i stor skala omedelbart efter det att den införts. Detta utgjorde den första utmaningen på praktisk nivå (bortsett från genomförandet av en gemensam penningpolitik), en utmaning som klarades av med framgång. Bland initiativen på europeisk nivå i detta tidiga skede av de praktiska förberedelserna kan nämnas tre rekommendationer från kommissionen från april 1998 om bankavgifter för omräkning till euro, om parallella angivelser av priser och andra monetära belopp och om dialog, uppföljning och information i syfte att underlätta övergången till euron. Kommissionen har därefter organiserat flera rundabordskonferenser om de praktiska aspekterna och har formulerat en informationsstrategi inför den slutliga övergången. Kommissionen har uppdaterat sina prioriteringar i ett meddelande från februari 2000. När det gäller övergången till sedlar och mynt i euro har Europeiska centralbanken etablerat nära och regelbundna kontakter med företrädare för de främsta användarna av kontanter. ECB planerar också en omfattande informationskampanj om de nya sedlarna och mynten.

Översikten i detta meddelande följer den struktur som bestäms av de två utmaningarna i slutet av nästa år, nämligen att ändra varje belopp från de nationella underindelningarna till euro och att ta de gamla sedlarna och mynten ur omlopp samtidigt som de nya införs.

I. Övergången från nationella valutaenheter till euro

A. Den privata sektorns förberedelser

Här berörs både företagens förberedelser och åtgärder för att öka konsumenternas kunskaper om den nya valutan. Kommissionen har skapat en rådgivande grupp om de praktiska aspekterna av övergången till euron, i vilken ingår företrädare för ett tjugotal europeiska yrkesförbund (varav tre konsumentförbund) som skall diskutera denna fråga. Arbetet i denna grupp kommer bland annat att ligga till grund för en rekommendation om hur kunskaperna om euron kan främjas, vilken kommer att läggas fram av kommissionen hösten 2000.

1. Företagens förberedelser

Företagen använder euron generellt sett endast i liten utsträckning och tenderar att endast långsamt förbereda sig på att använda den.

a. Företagen använder euron endast i liten utsträckning

Precis som för en enskild person tar det ett tag för ett företag att lära sig att använda euron. Att betala, ta emot betalningar och att fakturera i euro innebär såväl ett test på IT-, redovisnings- och finansstrukturernas förenlighet med euron som konkreta möjligheter att vänja sig vid den nya valutan. Att användandet av euron ökar före 2002 ligger således i allas intresse. De allra flesta bedömare förväntade sig ett slags "snöbollseffekt", det vill säga att de stora företagen kräver av sina leverantörer att de går över till euron, vilka i sin tur kräver av sina leverantörer att de gör samma sak. Av olika skäl har denna effekt inte uppstått. Företagens, och särskilt de små och medelstora företagens, användande av euron är fortfarande blygsamt.

Kommissionen offentliggör regelbundet ett dokument där det analyseras hur användandet av euron i Europa utvecklas [1]. Eurons andel av de betalningar som företagen i euroområdet gör har ökat betydligt de senaste månaderna och uppgick i april 2000 till lite drygt 25 % räknat i värde, att jämföras med knappt 2 % sista kvartalet 1999. Denna höga andel ger dock en skev bild: räknat i volym utgjorde betalningarna i euro endast 2,4 % av transaktionerna. Denna betydande skillnad mellan betalningarna i volym och värde beror främst på följande två faktorer:

[1] Kvartalsrapport om hur användandet av euron utvecklas. Nr 2, 12 april 2000. http://europa.eu.int/comm/economy_finance/document/misc/eurouse2_en.pdf

- Europa upplever en aldrig tidigare skådad våg av företagsfusioner, vilka sker genom korsvisa förvärv av aktier mellan de företag som fusionerar. Dessa uttrycks i euro.

- De stora företagen börjar gå över till euron. I alla länder som infört euron visar studier att skillnaden i användande av euron mellan de stora företagen och de små och medelstora företagen tenderar att öka kraftigt.

Dessa siffror bekräftas av resultaten från en undersökning ("Eurobarometer Flash") som kommissionen genomfört [2] och enligt vilken endast 10 % av de tillfrågade små och medelstora företagen redan fakturerar i euro och en klar majoritet av dem avser vänta till slutet av övergångsperioden innan de börjar göra det.

[2] Undersökning av EOS Gallup genomförd i maj-juni 2000 omfattande ett urval på 2 819 små och medelstora företag i euroområdet och Grekland.

b. Företagen förbereder sig långsamt

Enligt en undersökning som offentliggjordes i början av året [3] har 20 % av storföretagen i euroområdet börjat använda euron i hela sin verksamhet och 40 % av dem avser att göra det i år. De små och medelstora företagens förberedelser går däremot relativt långsamt. Av dem som ingick i Eurobarometer Flash-undersökningen sade sig endast 15 % redan kunna använda euron i hela sin verksamhet, 25 % planerar att kunna det före utgången av 2001 och resten, det vill säga mer än 50 % av de små och medelstora företagen, bedömer att detta kommer att vara möjligt först 2002. Det är svårt att uppskatta antalet företag som använder euron i sin redovisning. Ett företag kan ange priser och utfärda fakturor i euro men samtidigt använda en nationell valuta i sin redovisning. Myndigheterna förutsätter att de företag som redovisar moms i euro har gått över till att använda euron i sin redovisning. Utifrån detta antagande har mellan 0,5 % och nästan 9 % av företagen gått över till att använda euron i sin redovisning beroende på vilket land som avses. När det gäller de bankkonton som företagen i euroområdet har framgår det av kommissionens statistik att antalet konton i euro ökat märkbart (från 0,6 % av volymen till 3,4 % från sista kvartalet 1999 till första kvartalet 2000) och att det är en tilltagande trend: nästan vart tionde nyöppnat konto är i euro. Trenden går utan tvivel åt rätt håll. Det går dock fortfarande långsamt.

[3] "Europe's response to EMU", KPMG :www.kpmg.co.uk

Så länge det inte finns några sedlar och mynt i euro är det förvisso normalt att betalningsstatistiken antyder att användandet av euron är lågt. Det är dock oroande att ett så litet antal företag har gått över till euron. Det kan vara ett tecken på

- en progressiv strategi där hela övergångsperioden används, vilket får anses som en positiv hypotes,

- en eftersläpning i förberedelserna,

- en strategi som är inriktad på en övergång till euro den 1 januari 2002, eller

- en felaktig strategi, som grundar sig på föreställningen att övergångsperioden tar slut den 30 juni 2002.

Resultaten från ovannämnda Eurobarometer Flash-undersökning ger vid handen att de flesta små och medelstora företagen har valt någon av de två sistnämnda strategierna. 30 % av företagen anser till exempel att det ännu inte är dags att förbereda sig och av de 48 % som säger sig ha en handlingsplan har endast hälften börjat vidta konkreta åtgärder. Innan beslutet att vänta till den 1 januari 2002 med att gå över till euron fattas bör det dock tänkas över noga och det lämpar sig endast för en viss typ av företag [4]. Det föreligger i själva verket en betydande risk att det mot slutet av 2001 uppstår flaskhalsar när det gäller tillgången på IT- och redovisningsresurser och de företag som väljer detta alternativ löper risken att inte vara färdiga i tid eller att få betala dyrare för en och samma vara eller tjänst. Att välja ett senare datum än den 1 januari 2002 är juridiskt omöjligt: de nationella valutaenheterna upphör att existera vid midnatt den 31 december 2001. I de informationskampanjer som organiserades mellan 1995 och 1998 beträffande tidsplanen för övergången till euron nämndes den 30 juni 2002 som sista dag för den fas då både nationella valutor och euron är i omlopp. Datumet har registrerats men dess innebörd har missförståtts och har ofta - särskilt av småföretagen - uppfattats som övergångsperiodens sista dag.

[4] Det finns visserligen några fall då en övergång den 31 december 2001 är det minst dåliga valet, till exempel för små och medelstora företag med mjukvaror som enbart anger en valuta. Även i detta fall finns det dock en risk och det är nödvändigt att noga förbereda operationen.

En informationsinsats är således nödvändig för att informera de ekonomiska aktörerna om den exakta tidsplanen för det konkreta införandet av euron och för att få dem att inse att tiden löper ut den 31 december 2001 och att de måste påskynda sina förberedelser.

2. Att lära medborgarna att använda euron

Från och med de första dagarna 2002 kommer konsumenterna att befinna sig i en euromiljö. De måste inte enbart bilda sig en uppfattning om priser och värden i euro, utan även bli bekanta med de nya betalningsmedlen, lära sig de olika valörerna och försäkras om att övergången till euron kommer att ha en neutral inverkan på priserna. Förhandskännedom om euron och parallell angivelse av priser och värden är några av de medel som måste användas för att höja konsumenternas beredskap.

a. Användandet av euron

Privatpersoner kan ha konton i euro och genomföra gireringar i euro. Privatpersoner använder fortfarande euron endast i begränsad omfattning, även om användandet tredubblats från det sista kvartalet 1999 till det första kvartalet 2000, från 0,8 % till 2,4 % av betalningarna inom euroområdet räknat i volym. I värde närmar sig privatpersonernas betalningar i euro - vilka även omfattar förvärv av finansiella värdepapper och betalningar av vägtullar på franska motorvägar - nu 10-procentsgränsen (8,9 %). Euron används för övrigt vid 13 % av de gränsöverskridande betalningarna i volym och vid mer än 24 % av betalningarna räknat i värde. Privatpersoner har fortfarande mycket få konton i euro (mindre än 1% av det totala antalet i de flesta stater i euroområdet).

I april 2000 kunde i genomsnitt 45 % av betalningsterminalerna i euroområdet [5] hantera betalningar i euro. Denna indikator är betydelsefull: så länge det inte finns några sedlar och mynt i euro är anpassningen av terminalerna en nödvändig förutsättning för att utveckla betalningarna i euro (med undantag för Frankrike används inte checkar i någon större utsträckning i euroområdet). I vissa länder kan dock en terminal vara "eurokompatibel" utan att den faktiskt godtar betalningar i euro: handlaren kan välja att desaktivera denna funktion, vilket ibland händer efter fel i användningen (t. ex. belopp fakturerat i euro istället för den nationella valutan och tvärtom). Betalningsterminalerna har ännu inte anpassats till euron i tre medlemsstater (Österrike, Irland och Nederländerna), vilket hindrar konsumenten från att få praktisk erfarenhet av euron.

[5] Se den ovannämnda kvartalsvisa rapporten om användandet av euro.

Kommissionen vill även påminna om att de för närvarande höga bankavgifterna för betalningar över gränserna måste sjunka betydligt för att de positiva effekterna av EMU skall förverkligas fullt ut. I enlighet med kommissionens meddelande av den 31 januari 2000 om "detaljistbetalningar på den inre marknaden" önskar kommissionen att betalningar över gränserna blir både snabbare och billigare samt att de på sikt kan behandlas på samma sätt som inhemska betalningar.

De franska och belgiska bankerna planerar att lägga om sina kunders konton till euro (om kunden inte uttryckligen begär motsatsen) i juli 2001.

Denna omläggning av kontona innebär i allmänhet att gireringarna också sker i euro. Konsumenterna, som måste informeras med total öppenhet om hur omläggningen kommer att gå till, kommer på så vis att ha möjlighet att aktivt få erfarenhet av den nya valutan från och med andra halvåret 2001. Det är önskvärt att dessa exempel tas efter, eftersom det ligger i bankernas intresse att undvika en "big bang"-övergång som skulle kunna medföra en blockering av systemen och hindra att konsumenterna får erfarenhet av euron.

Om medborgarna börjar använda euron före den 31 december 2001 bidrar det på ett betydelsefullt sätt till att införandet av sedlar och mynt blir framgångsrikt. Det skulle vara bra om terminalägarna kunde fås att påskynda övergången till euro i de betalningsterminaler som tekniskt sett kan hantera flera valutor [6] och om de uppmuntrade handlarnas och konsumenternas användning av euron. Tanke bör ägnas åt sättet på vilket medborgarna kan fås att mer aktivt använda tillgängliga betalningsmedel i euro, särskilt under andra halvåret 2001.

[6] Det finns tre aspekter på betalning med kort: parallell angivelse av beloppet på terminalen, parallell angivelse av beloppet på kvittot och själva betalningen. Många terminaler gör det inte möjligt för kunden att veta huruvida betalningen faktiskt sker i euro. Om det är nödvändigt räknar bankerna automatiskt om beloppet.

b. Parallella angivelser av priser och andra monetära belopp

Kommissionen valde 1998 att utfärda en rekommendation snarare än en förordning i förvissningen om att marknadens aktörer av eget intresse skulle se till att konsumenterna fick tillräcklig och korrekt information. Denna strategi har visat sig riktig: parallell prisangivelse är vanligt förekommande i alla stater i euroområdet. Enligt en undersökning som genomförts för kommissionens räkning [7] tillämpar 60 % av de belgiska handlarna, 40 % av de spanska handlarna, 47 % av de tyska handlarna, 41 % av de franska handlarna, 81 % av de luxemburgiska handlarna, 70 % av de finländska livsmedelshandlarna, 42 % av de österrikiska snabbköpen och 31 % av de portugisiska handlarna parallell prisangivelse på hela eller delar av sitt sortiment. I Irland uppskattar "The EMU Business Awareness Campaign" [8] att 30 % av de irländska företagen tillämpar parallell prisangivelse.

[7] Deloitte&Touche. Maj 2000. Undersökning genomförd av generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd.

[8] Se www.emuaware.forfas.ie

Det enda land som har antagit en allmän lagstiftning på området är Österrike, där parallell prisangivelse kommer att vara obligatorisk från och med den 1 oktober 2001 och där böter utdöms till den som inte följer denna bestämmelse. [9] Lagen medger dock flera undantag, bland annat beträffande affärer som har färre än tio anställda och bensinstationer. I Nederländerna har en nationell överenskommelse träffats som innebär att allmän parallell prisangivelse kommer att tillämpas från och med juli 2001. I alla länder i euroområdet kommer de stora faktureringsföretagen att tillämpa dubbel prissättning.

[9] 200 000 schilling, dvs 14 535,57 euro (maximalt).

Frågetecken börjar dock uppstå om hur effektiv den parallella prisangivelsen är: det verkar som att konsumenterna ägnar endast liten uppmärksamhet åt priset i euro. [10] Detta ger upphov till frågan om hur kunskaperna om euron genom prisangivelser kan bli effektivare. Vissa stater, till exempel Frankrike, avser att ändra ordningen i de parallella prisangivelserna (huvudpriset i euro, motvärdet i nationell valutaenhet) andra halvåret 2001. Kommissionen kommer att ta upp denna fråga i den rekommendation som den kommer att lägga fram under hösten detta år.

[10] Enligt Eurobarometer nr. 52 lägger de flesta konsumenter inte märke till priserna i euro.

c. Personer som riskerar att inte få tillräckligt med information

Kommissionen har inom ramen för programmet "Euron utan problem" ett nära samarbete med de förbund som företräder de grupper som riskerar att inte få tillräckligt med information (äldre, ekonomiskt och socialt eftersatta grupper, blinda och synskadade, döva och hörselskadade, mentalt och fysiskt handikappade och invandrare).

Särskilt Europeiska sammanslutningen för synskadade medverkade redan från början när kommissionen och Europeiska centralbanken fastställde de tekniska specifikationerna för sedlar och mynt i euro. En ad hoc-mässig gemenskapsfinansiering gjorde det möjligt för organisationen att göra flera insatser, till exempel att ta fram informationsbroschyrer i blindskrift eller med stor stil och flera andra ljud- och IT-baserade informationsverktyg samt informativa spel eller lekverktyg som är anpassade för denna sensoriella skillnad. Utbildning av utbildare håller också på att organiseras i varje medlemsstat, med stöd från kommissionen. Myntverken står också i kontakt med de olika nationella förbunden för blinda och synskadade. Vissa har genomfört aktioner eller tagit fram informationsredskap beträffande euron, t. ex. myntverken i Belgien och Frankrike.

För alla grupper som berörs har särskilt anpassade utbildnings- och informationsverktyg och användningsmetoder utarbetats inom ramen för gemenskapsprogrammet "Euron utan problem". Efter att ha testats i pilotregioner (särskilt i de yttersta randområdena) är dessa verktyg nu tillgängliga för medlemsstaterna. Vissa av dem (Frankrike, Italien och Belgien) har i samarbete med kommissionen redan inlett storskaliga informationsprogram riktade till de grupper som berörs. Europeiska centralbanken har angett att den kommer att använda sig av dessa kanaler för att sprida information om sedlarna och mynten. I detta syfte kommer banken i oktober 2000 att ta fram utbildningspaket (bestående av sedlar med tryck på endast en sida och med texten "ogiltig som betalningsmedel") riktade till dem som utbildar personer med fysiska eller mentala handikapp. Liknande insatser vore önskvärda när det gäller mynt så snart de verktyg som krävs för att kunna göra praktiska utbildningsinsatser blir tillgängliga i början på 2001.

Insatserna till förmån för personer som riskerar att inte få tillräckligt med information bör intensifieras 2001 i syfte att tillgodose dessa gruppers specifika behov.

B. De offentliga förvaltningarnas förberedelser

1. Nationell nivå

De offentliga förvaltningarna har i allmänhet gjort sina val beträffande övergången innan euron infördes. De flesta medlemsstater tillåter sedan januari 1999 användande av euron om så önskas för praktiskt taget alla finansiella flöden och all rapportering till offentliga förvaltningar.

I alla de medlemsstater som från början ingår i euroområdet får företagen sedan 1999 ange sitt kapital, sköta sin redovisning, göra sina deklarationer och skatteinbetalningar, betala sina sociala avgifter och fullgöra de redovisningskrav som krävs enligt lag i euro.

När det gäller företagens redovisning av sociala avgifter är det sedan 1999 tillåtet att göra dessa i euro i de flesta medlemsstater, förutom i Spanien och Nederländerna.

Medborgarna kan sedan 1999 betala sina skatter i euro i alla medlemsstater. Sedan 1999 kan de också deklarera i euro i Belgien, Luxemburg, Österrike, Nederländerna och, under vissa omständigheter, i Italien, Finland och Portugal.

När det gäller medlemsstaternas offentliga förvaltningars egen redovisning har en överväldigande andel valt att lägga om sin redovisning till euro först i slutet av övergångsperioden. Luxemburg och Grekland upprättar dock sina budgetar för 2001 i euro. Grekland kommer att införa sedlar och mynt i euro samtidigt som de andra länderna i euroområdet och har således kortare tid på sig att bli klar med förberedelserna.

De offentliga förvaltningarna måste fatta ett stort antal beslut beträffande bland annat anpassningen av den utrustning som allmänheten använder i sina vardagliga kontakter med förvaltningarna och anpassningen av omräknade belopp, vilka vanligtvis avrundas i nationella valutaenheter. Dessa belopp måste anpassas på ett sådant sätt att de även fortsättningsvis lätt kan hanteras av medborgarna genom lämpliga avrundningsregler. I de flesta fall kräver dessa beslut ytterligare lagstiftning, vilken måste antas så snart som möjligt så att den kan genomföras i tid.

De offentliga förvaltningarna i medlemsstaterna använder i allt större utsträckning euron i sin verksamhet och i sina kontakter med företag och medborgare. I Frankrike, till exempel, sker all offentlig upphandling som sträcker sig bortom 2001 i euro från och med den 1 juli 2000. Det har rekommenderats att samma modell används av de lokala förvaltningarna från och med januari 2001.

Den offentliga sektorns roll är viktig när det gäller den information som ges, särskilt till små och medelstora företag, eftersom dessa helt klart behöver påskynda sina förberedelser för övergången. Det verkar som att de små och medelstora företagens kunskaper behöver förbättras, bland annat genom konkret information om övergången till den nya valutan - vad övergångsperiodens slut innebär och vilka de rättsliga och praktiska följderna är. Det bör också betonas att förberedelserna kan ta längre tid och vara mer komplicerade än vad som i allmänhet antas och de små och medelstora företagen bör därför vidta lämpliga förberedelser så tidigt som möjligt för att undvika kostsamma flaskhalsar i slutet av 2001. Tidiga förberedelser bör förstärka de små och medelstora företagens konkurrenskraft, eftersom övergången kan erbjuda ett tillfälle att genomföra mer omfattande förbättringar, till exempel elektronisk handel. Som tumregel bör små och medelstora företag ha utarbetat en strategisk plan före utgången av 2000.

Ett område där de offentliga myndigheterna bör informera särskilt intensivt är företagens redovisning. Kommissionen har informerat revisorskåren om följderna av övergången till euron när det gäller den monetära lagstiftningen. Medlemsstaterna bör å sin sida intensifiera kontakterna med revisorskåren.

Övergången är visserligen de enskilda medlemsstaternas ansvar, men ömsesidig information och utbyte av erfarenheter kan vara till hjälp i frågor som i grunden är gemensamma för alla medlemsstater. Detta är syftet med det nätverk för offentliga myndigheter som kommissionen organiserar sedan flera år tillbaka och som tillhandahåller ett forum för de tjänstemän på nationell nivå som är ansvariga för de offentliga förvaltningarnas övergång till euron. Inom ramen för detta har kommissionen tagit fram ett extranetverktyg. Detta verktyg (Communication and Information Resource Centre Administrator, CIRCA) tjänar som ett skyddat bibliotek och uppslagssystem och underlättar en informell förmedling av arbetsdokument, officiella dokument och information mellan medlemmarna i nätverket för offentliga myndigheter.

De offentliga förvaltningarna kanske kontinuerligt vill undersöka huruvida deras val i samband med övergången och deras förberedelser fortfarande är lämpliga. De bör intensifiera informationsinsatserna för att påskynda de små och medelstora företagens förberedelser inför euron och skapa säkerhet beträffande deras rättsliga skyldigheter vid övergångsperiodens slut.

De bör fortsätta att dra nytta av det inbördes utbytet av information och erfarenheter.

2. De lokala förvaltningarnas förberedelser

De lokala förvaltningarna har på grund av sin närhet till och sin dagliga kontakt med medborgarna stor betydelse för att övergången till den europeiska valutan skall bli framgångsrik. För att kasta sken över hur deras förberedelser inför euron fortskrider har Europeiska kommissionen i samarbete med Regionkommittén genomfört en undersökning bland de lokala förvaltningarna [11]. De lokala förvaltningarna har en dubbel uppgift: de måste förbereda sig själva på euron och de bör genom utbildnings- och informationsinsatser bidra till att medborgarna är väl förberedda.

[11] På grundval av ett skriftligt frågeformulär som delades ut mellan den 15 mars och den 15 april 2000 till de lokala förvaltningar varifrån de 222 ledamöterna i Regionkommittén kommer. Det studerade urvalet omfattar mer än 80 miljoner invånare i euroområdet (det vill säga mer än var fjärde invånare) och förvaltar en budget på sammanlagt omkring 173 miljarder euro.

a. Att förbereda sig på euron

De lokala förvaltningarna bör i synnerhet utbilda sin personal, anpassa sina informationssystem och deras kompatibilitet samt kunna acceptera betalningar och deklarationer i euro.

Utbilda personalen i euro. 64 % av de lokala förvaltningarna i urvalet har redan vidtagit åtgärder för att utbilda sin personal. Av de lokala myndigheter som ännu inte gjort några interna utbildningsinsatser planerar de flesta (54 %) att genomföra sådana under andra halvåret 2001 främst genom att organisera specialkurser i enlighet med olika yrkesgruppers behov (54 %).

Anpassa informationssystemen till euron. Mer än hälften av förvaltningarna i urvalet påstår sig ha "eurokompatibel" mjukvara, vilket är en hög notering som inbjuder till en fråga, nämligen om den beror på en verklig anpassning av IT-verktygen eller en låg medveten om problemet. Nästan en av fem planerar att anpassa sin utrustning någon gång före utgången av andra halvåret 2001. Mer än en av fyra väntar in i det sista (andra halvåret 2001) för att göra det. Graden av IT-anpassning tenderar att öka med myndighetens storlek. De lokala myndigheter som ännu inte har börjat anpassa sina verktyg löper en stor risk. Endast uppdateringen av filerna tar enligt IT-företagen mellan en månad och ett år. Lägg därtill den tid som krävs för uppdatering av mjukvaran och utbildning av personalen på de nya verktygen. De myndigheter som väljer att anpassa verktygen andra halvåret 2001 (vilket är mer än var fjärde) riskerar att stöta på praktiska problem.

Lägga om räkenskaperna till euro. Det datum som valts sammanfaller i allmänhet med det datum då den de centrala förvaltningarna går över till euron. Nio lokala myndigheter av tio i urvalet planerar att lägga om räkenskaperna till euro den allra sista dagen (den 1 januari 2002) och det går inte att urskilja någon märkbar skillnad mellan myndigheter av olika storlek eller karaktär. Några lokala myndigheter fastställer sin budget i både nationell valuta och i euro, samtidigt som de behåller räkenskaperna i nationell valuta.

Acceptera betalningar och deklarationer i euro. De flesta lokala myndigheter i urvalet accepterar att hantera betalningar och deklarationer i euro. Andelen tenderar att öka kraftigt med myndighetens storlek. 58 % av de lokala förvaltningarna accepterar betalningar i euro [12] sedan den ekonomiska och monetära unionen inleddes (mer än 76 % i vägt genomsnitt). De som ännu inte accepterar transaktioner i euro väntar i allmänhet till den 1 januari 2002 med att göra det. Nästan var tredje lokal förvaltning har valt att göra på det viset [13].

[12] Det följer av förordningen om införandet av euron att en lokal myndighet under övergångsperioden får vägra att acceptera en check i euro. Däremot kan en medborgare alltid göra en överföring i euro till en lokal förvaltning från sitt konto.

[13] Att vissa myndigheter inte accepterar betalningar i euro förefaller inte bero på tekniska överväganden: andelen lokala myndigheter som har anpassat sin mjukvara till euron är ungefär densamma bland dem som accepterar euron som bland dem som inte gör det. De lokala förvaltningarna ligger i allmänhet efter myndigheterna på nationell nivå när det gäller accepterande av betalningar i euro, eftersom alla medlemsstater som ingår i euroområdet accepterar att ta emot betalningar i euro sedan den 1 januari 1999.

b. Att förbereda medborgarna på euron

Mer än hälften av de lokala förvaltningarna genomför kommunikations- och informationsinsatser beträffande euron riktade till samtliga sina medborgare och mer än var tredje genomför också riktade insatser till förmån för vissa kategorier av befolkningen.

Informationskampanjer riktade till hela befolkningen. Storleken har här en avgörande betydelse: 55 % av förvaltningarna har redan gjort informationsinsatser om euron till förmån för sina medborgare, men denna andel stiger till nästan 90 % om man anger ett vägt genomsnitt som tar hänsyn till befolkningens storlek. De insatser som gjorts är huvudsakligen av tre typer: tryckning av informationsbroschyrer (vilket 37 % av de lokala förvaltningarna gjort), genomförande av en affischkampanj (vilket 14 % gjort) och arrangerande av offentliga konferenser (vilket 29 % av dem gjort).

Informationskampanjer inriktade på vissa grupper. Nyttan av de lokala förvaltningarnas kommunikationsinsatser är här särskilt tydlig: de lokala förvaltningarna är ofta de enda som står i direkt och regelbunden kontakt med de utsatta grupperna (hemlösa, äldre m.fl.) och de har en bra uppfattning om vissa gruppers informationsbehov (handlare m.fl.). Mer än en tredjedel av de lokala förvaltningarna har gjort denna typ av insatser (84 % i vägt genomsnitt). De främsta mottagarna av dessa riktade insatser är skolorna (26 %), följt av de äldre (21 %) och handlarna (18 %). De förvaltningar som ännu inte gjort några insatser till förmån för särskilda grupper planerar att göra det främst under andra halvåret 2001 (17 %, mot 12 % för första halvåret 2001 och 7 % för andra halvåret 2000).

Medlemsstaterna skulle med fördel kunna understödja de lokala förvaltningarnas informationsinsatser, eftersom dessa förvaltningar utgör en mycket viktig länk i arbetet med att förbereda medborgarna.

II. Att förbereda införandet av sedlar och mynt i euro

A. Euromynt och bekämpning av sedel- och myntförfalskning

1. Framtagande av euromynt

a. Tillverkning av sedlar och mynt i euro

Tillverkningsmålet för euromynt i euroområdets tolv medlemsstater är 50,3 miljarder mynt fram till utgången av 2001. Varje medlemsstat präglar sina egna mynt, förutom Luxemburg som anförtrodde präglingen av sina euromynt till det holländska myntverket. Masstillverkningen kom i gång 1999. Vid utgången av maj 2000 hade ungefär 39 % av tillverkningsmålet för utgången av 2001 uppfyllts. Medlemsstaterna har tidsmässigt lagt upp sin tillverkning på olika sätt. Följaktligen ligger vissa länder före andra. Alla de medlemsstater som deltog från början anser att tillverkningen ligger i linje med de angivna målen. Grekland började tillverka sedlar och mynt efter det att rådet den 19 juni 2000 antog beslutet om att Grekland inför den gemensamma valutan den 1 januari 2001.

Enligt Europeiska centralbanken inleddes tillverkningen av eurosedlar i juli 1999. Över 14,5 miljarder sedlar kommer före utgången av 2001 att tryckas i tolv tryckerier i euroområdet (inklusive ett i Grekland).

b. Euromyntens kvalitet

Stora ansträngningar har gjorts för att göra euromynten så säkra som möjligt både vid manuella transaktioner och vid användande i varuautomater och en nära dialog har upprättats med varuautomatindustrin, de blinda och konsumenterna. Samråd med slutanvändarna gjorde det till exempel möjligt att anpassa den tekniska specifikationen för att göra det lättare att särskilja mynten och att ta bort användandet av nickel för att undvika allergiska besvär. När det gäller användning i varuautomater kan det konstateras att mynten är säkrare än alla de nationella mynt som nu är i omlopp. Detta beror på en kombination av säkrare materialsammansättning och specifikationer som är mer detaljerade och totalt sett striktare än de som gäller nationella mynt i omlopp.

Utöver de specifikationer för mynt i euro som anges i rådets förordning nr 975/98, senast ändrad genom förordning nr 423/99 [14], har de medlemsstater som ingår i euroområdet kommit överens om ett antal gemensamma detaljerade specifikationer som syftar till att mynten skall kunna användas utan problem i varuautomater inom euroområdet, oavsett vilket myntverk som tillverkade dem. Dessa detaljerade specifikationer omfattar värden och strikta intervall för alla parametrar som gör det möjligt för varuautomaterna att känna igen mynten.

[14] EGT L 139, 11.5.1998, s. 6-8 och EGT L 52, 27.2.1999, s. 2-3.

När det gäller tillämpningen av dessa specifikationer har medlemsstaterna och ECB kommit överens om att upprätta ett kvalitetsstyrningssystem för att säkerställa en kontinuerligt hög kvalitet vid produktionen av mynt i euro. ECB har tagit på sig en aktiv roll i tillämpningen av systemet.

Enligt detta system tillämpas gemensamma förfaranden för att kontrollera både mynt och myntämnen. Varje myntverk har upprättat en kvalitetssäkringsplan som skall tillämpas vid produktionen. ECB kontrollerar kvaliteten på de mynt som tillverkas, gör besök på myntverken för att kontrollera kvalitetssäkringssystemen, analyserar insamlade data, lägger regelbundet fram rapporter om de tillverkade myntens kvalitet och kommer att varna de nationella myndigheterna och euroområdets ministrar om allvarliga kvalitetsproblem skulle föreligga.

Kvalitetsstyrningssystemet utarbetades under första halvåret 1999 och infördes sedan. I de rapporter som hittills lagts fram bekräftas att de mynt i euro som hittills tillverkats uppfyller de erforderliga kvalitetskraven.

c. Anpassning av varuautomaterna

Varuautomaterna måste anpassas så att de från och med 2002 kan hantera mynt i euro. Medlemsstaterna har kommit överens om att hjälpa branschen på olika sätt. Bland annat upprättades sex testcenter, belägna i Finland, Frankrike, Tyskland (Mainz och Hamburg), Nederländerna och Spanien, för att centralisera mätningarna och kontrollerna för ackrediterade företrädare för mynthanteringsbranschen och för att göra det möjligt för tillverkare och användare av valideringsutrustning att på en och samma plats testa mynt som tillverkats av alla myntverk i euroområdet. Testcentren inledde sin verksamhet sommaren 1999.

Dessutom har medlemsstaterna kommit överens om att de kan låna ut provexemplar av mynt i euro och/eller europolletter till företag som tillverkar myntvalideringsutrustning och annan mynthanteringsutrustning, så att dessa kan testa och anpassa sin utrustning i sina egna lokaler i gemenskapen. De relevanta överenskommelserna omfattar finansiella garantier och strikta säkerhetsvillkor för skydd av provexemplaren och den konfidentiella informationen.

d. Samlarmynt och jubileumsmynt

Rådet har bekräftat att traditionen att ge ut samlarmynt skall tillåtas fortsätta, inte minst därför att de uttrycker kulturella och lokala värden och traditioner. För att säkerställa en smidig fortsättning på traditionerna har medlemsstaterna kommit överens om ett antal gemensamma regler. Samlarmynt skall vara giltigt betalningsmedel endast i det land där det givits ut. De behöriga myndigheterna skall dock tillfälligt anordna så att ägare till samlarmynt i euro som utgivits i en annan medlemsstat i euroområdet kan erhålla det nominella värdet på dessa mynt. För att se till att de lätt kan särskiljas från mynt i euro avsedda att vara i omlopp måste samlarmynt skilja sig åt när det gäller nominellt värde, motiv och några av de fysiska egenskaperna. Det måste framgå klart och tydligt vilken medlemsstat som givit ut myntet i fråga.

För att undvika förvirring bland allmänheten välkomnade rådet i mars 1999 kommissionens rekommendation att medlemsstaterna inte bör ge ut samlarmynt i euro eller mynt denominerade i både euro och nationell valutaenhet före utgången av 2001 [15]. Åtgärder på nationell nivå skall också se till att det inte uppstår förvirring i handeln. Det är i synnerhet inte tillåtet att på samlarmynt, medaljer och polletter i kommersiellt syfte använda orden "euro" eller "eurocent" eller motiv som liknar dem som förekommer på euromynt.

[15] EGT L 20, 27.1.1999, s. 61-62.

När det gäller utgivningen av jubileumsmynt som skall sättas i omlopp har medlemsstaterna kommit överens om ett moratorium under de första åren som sedlar och mynt i euro är i omlopp.

e. Kommissionens uppgifter beträffande euromynten

Europeiska kommissionen har haft ett nära samarbete med de europeiska myntverken i syfte att bidra till genomförandet av gemenskapslagstiftningen och underlätta införandet av euromynten. Även om ansvaret för att ge ut mynten i euro åligger medlemsstaterna begärde de i juni 2000 att kommissionen skulle ta på sig en samordnande roll i myntverkens gemensamma arbete. Detta mandat bekräftar att kommissionen ger tekniskt stöd vid framtagandet av euromynten.

Det krävs en kontinuerlig kontroll av hur produktionen av euromynt fortlöper för att säkerställa att ett tillräckligt antal mynt finns tillgängliga när de skall sättas i omlopp.

Medlemsstaterna kommer att vinnlägga sig om att hålla hög kvalitet på euromynten, särskilt beträffande deras användning i varuautomater.

2. Bekämpning av sedel- och myntförfalskning

Det bästa skyddet mot förfalskning är sedlarnas och myntens kvalitet. Eurosedlarna och euromynten har de mest avancerade säkerhetsegenskaperna, men eftersom euron är en av världens största valutor kommer sedlarna och mynten med största sannolikhet att inbjuda till förfalskning. Med anledning av denna risk har de europeiska institutionerna och medlemsstaterna tagit ett antal initiativ för att stärka eurons skydd mot förfalskning.

- För att undersöka risken för och metoderna för att bekämpa förfalskning sammankallade kommissionen (OLAF) redan i början av 1998 en expertgrupp som bestod av företrädare för nationella poliskårer, ECB, Europol och Interpol. Denna grupps arbete har underlättat senare framsteg med att utarbeta åtgärder mot förfalskning.

- I april 1999 utvidgade rådet (rättsliga och inrikes frågor) Europols mandat till att omfatta kampen mot förfalskning av pengar och andra betalningsmedel [16].

[16] EGT C 149, 28.5.1999, s. 16-17.

- I maj 2000 antog rådet (rättsliga och inrikes frågor) ett rambeslut om förstärkning av skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder [17]. Detta rambeslut innehåller en förteckning över brott som medlemsstaterna skall göra straffbara, bland annat brott som rör sedlar och mynt i euro innan de sätts i omlopp i början av 2002. I beslutet efterlyses också effektiva, proportionella och avskräckande straff. Till exempel skall förfalskning genom tillverkning eller ändring av pengar i bedrägligt syfte kunna straffas med fängelse, varvid det maximala straffet inte skall understiga åtta år.

[17] EGT L 140, 14.6.2000, s. 1.

- I maj 1998 lade kommissionen fram ett omfattande meddelande om åtgärder för att bekämpa förfalskning [18]. Efter att ha genomfört ytterligare arbete avser kommissionen att i sinom tid lägga fram ett förslag till rådets förordning om bekämpning av förfalskning av sedlar och mynt i euro. Syftet med förslaget är att organisera flödet av information om förfalskningar och förfalskare inom gemenskapen på samma sätt som inom ett land.

[18] KOM(1998) 474 slutlig.

- När det gäller de tekniska aspekterna på bekämpningen av förfalskningar har medlemsstaterna och kommissionen i samarbete med ECB tagit fram ett tekniskt system för hur förfalskade mynt i euro skall hanteras. Enligt detta system skall varje medlemsstat upprätta ett nationellt myntanalyscentrum som gör en första analys av mynt som kan misstänkas vara förfalskade. Hörnstenen i detta system kommer att vara ett europeiskt tekniskt och vetenskapligt centrum (European Technical and Scientific Centre - ETSC) med uppgift att analysera och klassificera nya förfalskningar av euromynt. ETSC kommer provisoriskt att ligga i Frankrike och kommer därför att dra nytta av expertisen inom myntverket i Paris. Gemenskapens budget kommer att i lämplig utsträckning bidra till att täcka driftskostnaderna för ETSC. Vid var och en av de nationella centralbankerna skall ett nationellt förfalskningscentrum ansvara för kontakterna med ECB, som håller på att upprätta en databas över förfalskningar av både sedlar och mynt.

- ECB har tillsammans med de nationella centralbankerna utarbetat ett tekniskt system för bekämpning av förfalskningar av sedlar i euro.

Insatser i samband med det tekniska systemet för hantering av förfalskade euromynt är nödvändiga för att göra systemet operationellt i god tid innan sedlar och mynt i euro införs.

Den nödvändiga rättsliga ram för bekämpning av förfalskningar som kommissionen kommer att föreslå bör vara på plats i god tid före 2002.

B. Nationella planer för övergången till sedlar och mynt i euro

Efter det att kommissionens informationsmemorandum om införandet av sedlar och mynt i euro hade överlämnats vid det informella Ekofinmötet i Åbo i september 1999 gjorde medlemsstaterna i november förra året ett gemensamt uttalande om riktlinjerna för införandet av sedlar och mynt i euro. Närmare bestämt kom medlemsstaterna överens om att göra sitt bästa för att se till att de allra flesta kontanttransaktionerna kan ske i euro efter de två första veckorna av 2002, att begränsa den period då både euron och de nationella valutorna är i omlopp samtidigt till mellan en och två månader samt att göra det möjligt att förhandsdistribuera sedlar och mynt. För att dessa överenskommelser skall kunna genomföras har medlemsstaterna börjat offentliggöra de specifika beslut och bestämmelser som ibland går under beteckningen de nationella planerna för övergången till sedlar och mynt i euro. Samtliga tolv medlemsstater i euroområdet i olika grad offentliggjort information om sina respektive förberedelser inför övergången.

Bestämmelserna kan delas in i tre breda kategorier: de som omfattar perioden före utgången av 2001, de som omfattar perioden då både gamla och nya sedlar och mynt är i omlopp samtidigt och de som omfattar tiden efter det att både gamla och nya sedlar och mynt är i omlopp samtidigt.

1. Perioden före 2002

Den första perioden omfattar i synnerhet beslut om förhandslagring: huruvida, när, till vem och hur.

Under normala förhållanden är det centralbankernas uppgift att vidta förberedelser när sedlar och, i mindre utsträckning, mynt skall sättas i omlopp. När det gäller övergången till euro är det uppenbart att centralbankerna och andra offentliga myndigheter måste arbeta tillsammans. Centralbankerna i euroområdet håller för sin del på att i nära samarbete med berörda parter förbereda de logistiska aspekterna på övergången, särskilt förhandsdistributionen, och kommer sannolikt inom kort att offentliggöra detaljer.

Alla medlemsstater planerar att under de sista fyra månaderna av 2001 förhandsdistribuera sedlar och mynt i euro till yrkesmässiga målgrupper (dvs banker, detaljister, penningtransportföretag och den kontantbaserade delen av ekonomin) Planerna på att förhandsdistribuera sedlar och mynt till detaljister och penningtransportföretag varierar från en medlemsstat till en annan. Mynt kommer dock i allmänhet att förhandsdistribueras före sedlar. Hittills har sex medlemsstater fastställt den exakta förpackningen och innehållet för förhandsdistributionen till detaljister.

Hittills har sju medlemsstater vidtagit särskilda åtgärder för att förhandsdistribuera mynt till allmänheten. Irland, Italien och Grekland avser inte genomföra någon dylik förhandsdistribution. De flesta medlemsstaterna överväger att vidta åtgärder för att uppmuntra medborgarna att i god tid använda upp lagrade småmynt i nationell valuta.

Det finns ett behov av samordnade åtgärder på medlemsstatsnivå för att förbereda förhandsdistributionen till berörda företag.

2. Perioden då både euro och nationella valutor är i omlopp samtidigt

När det gäller perioden då både euro och nationella valutor är i omlopp samtidigt ligger fokus på de första två veckorna 2002, varefter den största delen av övergången bör vara genomförd.

I alla medlemsstater kommer bankerna i allmänhet att från och med 2002 upphöra att lämna ut nationella sedlar och mynt. I Tyskland kommer det dock att vara möjligt att till och med februari 2002 lämna ut de mynt i tyska mark som finns i lager.

Enligt kommissionens rekommendation från april 1998 skall bankerna avgiftsfritt under slutfasen växla "hushållsbelopp" av sedlar och mynt i nationella valutaenheter till sedlar och mynt i euro. Kommissionen uppmanade 1998 bankerna att kvantifiera "hushållsbelopp" i volym och frekvens. De flesta medlemsstater har börjat förbereda sådana överenskommelser, men den exakta utformningen återstår i de flesta fall att fastställa. Hur medborgare som saknar bankkonto eller har en mycket låga inkomster skall behandlas behöver också ytterligare övervägas. Detaljisternas specifika situation måste också undersökas noga, särskilt beträffande det belopp som de kommer att växla över disk och den valideringsdag som kommer att tillämpas på dem när det gäller förhandsdistribution. Dessutom bör särskild uppmärksamhet ägnas prisangivelserna så att konsumenterna fortfarande har full överblick.

En viktig aspekt på arrangemangen för de första fjorton dagarna är att detaljisterna förväntas ge växel i endast euro. I detta syfte har överenskommelser mellan de olika organisationerna ingåtts i ett antal länder. I andra planerar de offentliga myndigheterna att rekommendera liknande åtgärder.

I alla länder planeras det att alla bankomater skall gå över till euro under de första två veckorna. Eftersom det är nödvändigt att sedlar i lägre valörer finns tillgängliga för allmänheten under de första dagarna kommer bankomaterna i de flesta medlemsstaterna att som ett undantag distribuera 10-eurosedlar och i vissa fall även 5-eurosedlar. I detta avseende är det dock nödvändigt att göra en avvägning mellan behovet av låga valörer och behovet av att fylla på bankomaterna som blir en följd av de låga valörerna. I vissa länder kommer de finansiella instituten huvudsakligen att tillhandahålla sedlar i lägre valörer på sina kontor i början av 2002.

När det gäller vilket datum sedlarna och mynten i nationell valuta upphör att vara lagligt betalningsmedel framkommer följande: nio medlemsstater har valt slutet av februari 2002. I Irland är sedlarna och mynten i nationell valuta giltiga betalningsmedel till och med den 9 februari 2002 och i Nederländerna till och med den 28 januari. I Tyskland upphör sedlar och mynt i tyska mark att vara lagligt betalningsmedel den 31 december 2001 men de kommer i praktiken att godtas som betalningsmedel till slutet av februari.

På grundval av de aktuella planerna förefaller det möjligt att överallt uppnå målet om att byta ut den allra största delen av sedlarna och mynten under de första två veckorna. Uppskattningar ger vid handen att, i vissa länder, endast en mycket liten andel av kontanttransaktionerna fortfarande kommer att ske i den nationella valutaenheten efter denna period.

3. Perioden efter det att både gamla och nya sedlar och mynt är i omlopp samtidigt

Efter det att perioden då både euro och nationella valutor är i omlopp samtidigt har gått ut kan medborgarna i åtminstone vissa länder under en viss tid fortfarande växla in gamla sedlar och mynt mot nya på sina respektive banker. De ekonomiska villkoren för en sådan sen inväxling är en fråga av visst intresse.

Den period då sedlar och mynt i nationell valuta kan växlas in i centralbanken eller någon annan specifik institution är i de flesta fall lång, även om det varierar mellan sedlar och mynt och mellan medlemsstater.

En fråga som tilldragit sig ett visst intresse den senaste tiden är hur medborgarna skall kunna växla in de gamla utländska mynt som de haft med sig hem från resor i andra länder i euroområdet.

Även om alla medlemsstater har offentliggjort sina avsikter när det gäller de viktigaste frågorna i samband med övergången krävs det förtydliganden på vissa områden. Detta är nödvändigt så att de ekonomiska aktörerna kan förbereda sig inför övergången, vilket är en förutsättning för att införandet av sedlar och mynt i euro skall gå smidigt.

Hittills har fem medlemsstater (Tyskland, Frankrike, Belgien, Nederländerna och Irland) offentliggjort omfattande planer inför övergången. Andra medlemsstater har offentliggjort den relevanta informationen bit för bit. Ett betydande antal beslut måste fattas och åtgärder vidtas i flera länder. Bland de specifika frågor som fortfarande måste klargöras återfinns följande:

- hur stora belopp som bankerna kommer att växla in avgiftsfritt åt sina kunder och hur ofta de kommer att göra det;

- lösningar för medborgare som inte har något bankkonto;

- tillhandahållande av sedlar i små valörer i de länder där bankomaterna inte kommer att distribuera sådana sedlar eller inte kommer att göra det i tillräcklig utsträckning;

- hur lager av små mynt skall användas upp i god tid;

- överenskommelser med detaljhandeln beträffande villkoren för förhandsdistribution av sedlar och mynt, och

- de särskilda bestämmelserna för hur mynt i nationell valuta skall tas ur omlopp och hur de skall transporteras.

Bifogat återfinns en förteckning över nätadresser där man kan hitta information om de nationella planerna inför övergången till sedlar och mynt i euro. I en annan bilaga finns en tabell med huvudinnehållet i dessa planer. Denna tabell är provisorisk så till vida att innehållet återspeglar regeringarnas nuvarande planering, vilken i de flesta fall håller på att vidareutvecklas.

För att införandet av sedlar och mynt i euro skall gå smidigt krävs det att aktörerna kan planera sin övergång med en hög grad av säkerhet. Därför är det nödvändigt att alla medlemsstater som ingår i euroområdet offentliggör sina planer inför övergången och att återstående frågetecken rätas ut i tid.

III. SLUTSATSER: SAMMANFATTNING

Alla berörda parter måste hållas underrättade om den exakta tidsplanen för det fysiska införandet av euron och uppmärksammas på att tidsfristen löper ut den 31 december 2001 och att förberedelserna behöver påskyndas.

Om allmänheten började använda euron före den 31 december 2001 skulle det i betydande utsträckning bidra till att övergången blir en framgång. Finansiella institut bör uppmuntras att påskynda arbetet med att göra betalningsterminaler som kan hantera flera valutor eurokompatibla och bör uppmuntra affärsmän och konsumenter att använda euron. Man bör fundera på hur allmänheten kan uppmuntras att i större utsträckning använda de eurodenominerade betalningsmedel som finns, särskilt under andra halvåret 2001.

Parallella prisangivelser är vanligt förekommande i alla medlemsstater som ingår i euroområdet, även om det börjar uppstå vissa tvivel om dess verkliga effektivitet: det verkar som att konsumenterna inte ägnar priserna i euro någon större uppmärksamhet. [19] Detta har lett till funderingar kring hur prisangivelser kan användas på ett effektivare sätt för att upplysa konsumenterna om euron. Vissa medlemsstater, bland annat Frankrike, överväger att vända på den parallella prissättningen under andra halvåret 2001, det vill säga först ange priset i euro och sedan i nationell valuta. Kommissionen kommer att ta upp denna fråga i den rekommendation som den kommer att lägga fram under hösten.

[19] Enligt Eurobarometer nr. 52 lägger de flesta konsumenter inte märke till priserna i euro.

Insatserna till förmån för de grupper som riskerar att inte få tillräckligt med information bör påskyndas under 2001 för att se till att dessa gruppers särskilda behov tillgodoses.

Offentliga myndigheter kan när som helst vilja kontrollera att de val de gjort beträffande sin egen övergång och sina förberedelser fortfarande är tillräckliga. De bör intensifiera informationsinsatserna så att de små och medelstora företagens förberedelser inför euron påskyndas och så att de känner säkerhet beträffande sina rättsliga skyldigheter vid utgången av övergångsperioden. De bör fortsätta att dra nytta av det ömsesidiga utbytet av information och erfarenheter.

Medlemsstaterna skulle med fördel kunna stödja de lokala förvaltningarnas informationsinsatser. De senare har nämligen en mycket viktig förmedlingsroll när det gäller att förbereda allmänheten.

Det krävs en kontinuerlig kontroll av hur produktionen av euromynt fortlöper för att säkerställa att ett tillräckligt antal mynt finns tillgängliga när de skall sättas i omlopp. Medlemsstaterna kommer att fortsätta att vinnlägga sig om att hålla hög kvalitet på euromynten, särskilt beträffande deras användning i varuautomater.

Åtgärder måste vidtas för att det tekniska systemet för att hantera förfalskade euromynt är operationellt i god tid före införandet av sedlar och mynt i euro. Den nödvändiga rättsliga ram för bekämpning av förfalskning av sedlar och mynt i euro som kommissionen inom kort kommer att föreslå bör vara på plats i god tid före 2002.

För att införandet av sedlar och mynt i euro skall gå smidigt krävs det att aktörerna kan planera sin övergång med en hög grad av säkerhet. Därför är det nödvändigt att alla medlemsstater som ingår i euroområdet offentliggör sina planer inför övergången och att återstående frågetecken rätas ut i tid.

Användbara nätadresser

Belgien // Www.euro.fgov.be

Tyskland // Www.bundesbank.de

Grekland // Www.euro-hellas.gr

Spanien // Www.euro.meh.es

Frankrike // www.finances.gouv.fr

Irland // www.irlgov.ie/ecbi-euro

Italien // www.tesoro.it/Euro

Luxemburg // www.etat.lu/FI

Nederländerna // www.euro.nl

Österrike // www.euro.gv.at

Portugal // www.min-economia.pt

Finland // www.euro.fi

Regeringens planer; situationen den 4 juli 2000

INNEHÅLLET I DE NATIONELLA PLANERNA INFÖR ÖVERGÅNGEN TILL SEDLAR OCH MYNT I EURO

>Plats för tabell>

Siffror i parentes anger regeringens målsättning. *För kunder. ** I centralbanken.