[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 16.11.2007

KOM(2007) 711 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

om genomförandet av elektronisk identifiering av får och getter

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

1.1. EU:s lagstiftning om elektronisk identifiering av får och getter 4

1.2. Rapportens omfattning 5

2. Erfarenheter från genomförande av elektronisk identifiering 5

2.1. Element i elektronisk identifiering 5

2.2. Prestanda hos system för elektronisk identifiering av får och getter 6

2.2.1 Identifierare 6

2.2.2 Läsare 8

2.2.3 Dataöverföring från läsare till databehandlingslösningar 9

2.2.4 Användarperspektivet 10

2.3. Ekonomiska aspekter 11

2.4. Framtida behov 12

3. Slutsatser 12

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

om genomförandet av elektronisk identifiering av får och getter

1. INLEDNING

Gemenskapsbestämmelser om identifiering och registrering av boskap, inbegripet får och getter, fastställdes ursprungligen i rådets direktiv 92/102/EEG om identifikation och registrering av djur[1]. Erfarenheterna från utbrott av vissa djursjukdomar visade emellertid att genomförandet av direktiv 92/102/EEG inte var helt tillfredsställande och behövde förbättras ytterligare. I nötkreaturssektorn var det nödvändigt att införa en möjlighet att spåra enskilda djur för att skydda konsumenterna från transmissibel spongiform encefalopati (TSE). Rådet antog därför den 21 april 1997 förordning (EG) nr 820/97 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter[2]. Bestämmelserna i den förordningen återfinns nu i förordning (EG) nr 1760/2000[3].

Erfarenheterna från mul- och klövsjukeepidemin år 2001 belyste behovet av att inrätta system för spårning av får för att uppfylla de särskilda kraven i denna sektor. Får och getter identifieras nu i enlighet med rådets förordning (EG) nr 21/2004 av den 17 december 2003 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av får och getter[4]. Detta system består av fyra huvuddelar: ”identifieringsmärken”, ”anläggningens register”, ”transportdokument” och ”elektronisk databas”.

Eftersom det vid hanteringen av små idisslare är problematiskt att avläsa enskilda djurs koder från öronmärken eller tatueringar när ett stort antal djur hanteras på kort tid, ska elektroniska givare införas för att automatisera avläsningen av enskilda djurs koder och föra in dem direkt i databehandlingssystemet. Obligatorisk elektronisk identifiering är planerad att införas den 1 januari 2008.

Enligt artikel 9.4 i förordningen ska kommissionen lämna en rapport till rådet om genomförandet av systemet för elektronisk identifiering, åtföljd av lämpliga förslag om att bekräfta eller ändra tidsfristen för att införa obligatorisk elektronisk identifiering.

I den här rapporten, som baserar sig på bidrag från medlemsstaterna, beskrivs den nuvarande situationen och dras slutsatser om huruvida det är genomförbart och lämpligt att införa obligatorisk elektronisk identifiering av får och getter i Europeiska unionen från och med den 1 januari 2008 och att uppdatera de tekniska aspekterna i förordningen. Rapporten avslutas med ett förslag om lämplig åtgärd.

1.1. EU:s lagstiftning om elektronisk identifiering av får och getter

EU:s bestämmelser om identifiering och registrering av får och getter förstärktes genom rådets förordning (EG) nr 21/2004, som syftade till att möjliggöra spårning av enskilda får och getter under hela deras livstid. Förordningen genomförs i två steg.

I det första steget ska alla enskilda djur födda efter den 9 juli 2005 identifieras genom ett synligt öronmärke i kombination med ett andra identifieringsmärke med samma kod. Det andra identifieringsmärket kan vara ett andra öronmärke, en elektronisk identifierare eller, på vissa villkor, en tatuering eller ett märke på foten.

I det andra steget ska enligt förordningen djurens enskilda koder kopplas till data om förflyttningar. Bestämmelsen om att transportdokumentet och anläggningens register ska innehålla djurens enskilda koder är tillämplig från och med den dag då elektronisk identifiering införs (punkterna B.2 och C.2 i bilagan till förordning (EG) nr 21/2004). Fram till det datumet registreras endast antalet djur, och inte djurens enskilda koder, på transportdokumenten och i anläggningarnas register.

För genomförandet av elektronisk identifiering har kommissionen antagit beslut 2006/968/EG om genomförande av rådets förordning (EG) nr 21/2004 avseende riktlinjer och förfaranden för elektronisk identifiering av får och getter[5]. Riktlinjerna i beslutet utgör den tekniska grunden för kompatibiliteten mellan anordningar från olika tillverkare och för godkännandet av elektroniska identifierare.

I förordning (EG) nr 21/2004 föreskrivs följande undantag.

- De medlemsstater där det totala antalet får och getter är högst 600 000 får göra den elektroniska identifieringen frivillig för djur som inte är föremål för handel inom gemenskapen.

- Medlemsstaterna får tillåta ett förenklat system med identifiering av varje parti djur när det gäller djur som är avsedda att slaktas innan de uppnått tolv månaders ålder och som inte är avsedda för handel inom gemenskapen eller för export till tredje land. Detta undantag tillämpas för närvarande i 10 medlemsstater.

1.2. Rapportens omfattning

Inför sammanställandet av rapporten anmodade kommissionen medlemsstaterna att sända in uppgifter om sina erfarenheter av genomförandet av elektronisk identifiering, oavsett om det skett på frivillig grund eller i form av pilotprojekt. Kommissionen har fått uppgifter från Cypern, Frankrike, Tyskland, Italien, Nederländerna, Portugal, Spanien och Förenade kungariket. Rapporten grundar sig således i huvudsak på bidrag från de medlemsstater som har erfarenhet av att genomföra elektronisk identifiering.

Utöver dessa nya uppgifter från medlemsstaterna har kommissionen också beaktat resultaten av sitt eget storskaliga projekt om elektronisk identifiering av djur (IDEA – Identification Electronique des Animaux), som genomfördes 1998–2001. De undersökningar och pilotprojekt som har genomförts i medlemsstaterna har haft olika vetenskapliga mål, och de undersökta områdena sträcker sig från laboratorieexperiment till försök på fältet. De specifika resultaten kan därför inte alltid jämföras. I den här rapporten görs en allmän sammanfattning av resultaten.

2. E RFARENHETER FRÅN GENOMFÖRANDE AV ELEKTRONISK IDENTIFIERING

2.1. Element i elektronisk identifiering

Ele ktronisk identifiering av djur grundar sig på användningen av r adio f rekvens id entifiering (RFID), en teknik som fungerar på låga frekvenser och mycket korta avstånd. Den elektroniska identifieraren kallas ”givare” och är en passiv, skrivskyddad (read-only) anordning som inte har någon egen strömförsörjningskälla. Identitetskoden kan endast avläsas när givaren aktiveras med en signal som skickas av en läsare . Givaren reagerar på denna signal genom att skicka ett telegram som innehåller djurets identitetskod. Kommunikationen mellan givare och läsare sker via två alternativa protokoll för dataöverföring (halv duplex, HDX, och full duplex, FDX-B). När telegrammet har överförts återgår givaren till ett fullständigt passivt tillstånd tills nästa gång den aktiveras.

För att garantera att kommunikationen mellan givare och läsare från olika tillverkare ska fungera korrekt har ISO-standarderna 11784 och 11785 utvecklats och publicerades 1996. ISO-standarderna är accepterade och används internationellt, och det hänvisas därför till dem i förordning (EG) nr 21/2004.

Internationella kommittén för djurregistrering (ICAR) har beskrivit testförfaranden som syftar till att kontrollera att givare och läsare överensstämmer med befintliga ISO-standarder. Förfarandena har offentliggjorts i den internationella överenskommelsen om registreringsförfaranden[6] som det hänvisas till i beslut 2006/968/EG.

Elektronisk identifiering har fördelen att de enskilda koder som avläses elektroniskt kan överföras direkt till databehandlingssystem . Det är därför effektivt att koppla enskilda fårs och getters koder till information om förflyttningar, eftersom dessa djurarter oftast förflyttas i stora grupper och ofta samlas in flera gånger på marknader och uppsamlingsplatser.

2.2. P restanda hos system för elektronisk identifiering av får och getter

2.2.1 Identifier are

I förordning (EG) nr 21/2004 hänvisas uttryckligen till användning av elektroniska öronmärken och bolus ruminal-givare. Med dessa avses följande:

( Elektroniskt öronmärke : en givare inbäddad i en bricka avsedd att fästas permanent vid djurets öra.

( Bolus ruminal-givare : en givare placerad i en särskild behållare (av t.ex. keramik) som ges oralt till idisslare och (på grund av sin vikt, form och storlek) blir kvar permanent i nätmagen (förmagen).

Elektroniska öronmärken

Elektroniska öronmärken kan anbringas tidigt i djurets liv (huvudsakligen på nyfödda lamm). Det krävs endast begränsade tekniska kunskaper för att anbringa identifieraren korrekt. Inflammationer kan förekomma. Typen av öronmärke, samt det märkta djurets ålder, art och ras har rapporterats påverka förekomsten av inflammationer och infektioner, liksom tiden på året när märkningen utförs. Förlustfrekvensen för öronmärken (elektroniska såväl som konventionella) är i allmänhet högre än för bolusgivare. Förlustfrekvensen är omkring 5 % under normala förhållanden och siffror på upp till 14 % har rapporterats under extrema förhållanden, t.ex. bete på buskbeväxt mark. Att öronmärket sitter kvar kan kontrolleras visuellt, och vid avläsningssvårigheter kan en handhållen läsare föras nära intill identifieraren. Manipulationer i bedrägligt syfte är fortfarande möjliga med öronmärken (otillåtet byte av öronmärke). Insamlingen av öronmärken vid slakt orsakar inga problem.

Bolus ruminal-givare

Bolusgivaren placeras i nätmagen, som utvecklas som en del av förmagen efter födseln. Det finns därför vissa begränsningar när det gäller minimiåldern för när bolus kan användas. Det finns särskilda minibolusgivare på marknaden, och låga förlustfrekvenser har rapporterats när de ges till djur som är minst tre veckor gamla. Av de senaste publikationerna och erfarenheterna i medlemsstaterna framgår att förlustfrekvenser på mindre än 0,1 % kan uppnås så länge rätt typ av bolus (storlek, vikt) används i förhållande till djurets ålder och vikt. Särskilt under hanteringsförhållanden där risken för förlust av öronmärke är större (t.ex. buskbeväxta betesmarker) har bolusgivaren tydliga fördelar. För att placera bolusgivare krävs lämplig utbildning. Förekomsten av bolus kan inte kontrolleras externt utan RFID-läsare. I det fallet att ett djur som tidigare identifierats med hjälp av bolus inte går att avläsa, är det inte möjligt att avgöra huruvida bolusen har gått förlorad eller har slutat att fungera. Det är nästan omöjligt att manipulera djurets identitet för bedrägliga syften, och det är hur som helst inte mödan värt jämfört med djurets värde och kostnaden för ingreppet. Bolusgivare kan enkelt samlas in manuellt vid slakten, förutsatt att personalen har fått lämplig utbildning. Tekniska lösningar för automatisk insamling vid slakten håller på att utvecklas.

Enligt förordning (EG) nr 21/2004 godtas för närvarande inga andra typer av identifierare som officiella medel för att identifiera får och getter. En del medlemsstater har dock rapporterat om erfarenheter av sådana typer av identifieringsdon:

( Injicerbar transponder : en liten givare som kan föras in i djurets kropp genom injicering, och som är inkapslad i ett biokompatibelt och icke poröst material, t.ex. glas.

( Elektronisk märkning på foten : en givare inkapslad i plast avsedd att fästas vid djurets fot.

Injicerbar transponder

Även om en injicerbar transponder har fördelen att den kan användas på mycket unga djur, råder det fortfarande osäkerhet om den optimala positionen (t.ex. i buken, svansvecket, klöven, fotleden). Injektion är en mer komplicerad process som kräver särskild utbildning och hur injektionen görs inverkar också på hur väl transpondern hålls kvar. Avancerade täckmaterial på ytan av vissa transpondrar garanterar att de snabbt kapslas in och förhindrar att transpondern migrerar. En injicerbar transponder är inte synlig från utsidan. I det fallet att ett djur med en injicerbar transponder inte går att avläsa är det inte möjligt att avgöra huruvida transpondern har gått förlorad eller har slutat fungera. Att avlägsna en injicerbar transponder från ett levande djur är inte mödan värt jämfört med djurets värde och kostnaden för ingreppet. Insamlingsgraden för injicerbara transpondrar vid slakt är låg jämfört med övriga typer av identifierare, och inga metoder för automatiserad insamling har utvecklats. Beroende på var transpondern sitter är därför risken för att injicerbara transpondrar kommer in i livsmedels- eller foderkedjan större än för andra elektroniska identifierare. Injicerbara transpondrar används frekvent på husdjur och hästar.

Elektronisk märkning på foten

På senare tid har en alternativ EID-märkning tagits fram i form av en transponder som sitter i ett märke på djurets fot (även kallat ”benband”). Det finns endast ett fåtal fall av praktiska erfarenheter av denna typ av identifierare. I princip kan identifieraren endast fästas på vuxna djur vars fot har nått sin maximala diameter. Detta begränsar möjligheterna till tidig identifiering av lamm inom sex månader i enlighet med artikel 4.1 i förordning (EG) nr 21/2004. Den är lätt att fästa och inga problem med djurens hälsa har rapporterats. Det är ett tydligt synligt externt märke, men å andra sidan finns det större risk för att det manipuleras i bedrägligt syfte eller skadas under tuffa förhållanden. Denna typ av identifiering har särskilda fördelar vid hanteringen på jordbruksföretag där enskilda djurs koder behöver registreras i mjölkningsavdelningen.

2.2.2 Läsare

Avläsningen påverkas av läsarens och identifierarens prestanda samt av huruvida personalen förmått installera avläsningssystemet korrekt (antennens riktning, drivgångens bredd, installationen av fasta program), så att störningar från omgivningen förhindras och det säkerställs att utrustningen fungerar på bästa möjliga sätt.

Vid flera försök på fältet i medlemsstaterna har man uppnått 100 % läsbarhet. Å andra sidan har så låga siffror som 50 % också rapporterats. Om blandade grupper av djur med respektive utan elektroniska identifierare hanteras samtidigt kan problem med logistiken uppstå.

Nedan bedöms två vanliga slag av avläsningssituationer.

Statisk avläsning

Statisk avläsning utförs med en handhållen läsare (även kallad portabel eller mobil läsare) på ett enskilt djur som hålls fast (statiskt) (t.ex. i en foderhäck eller en gång), varigenom avläsningsfel kan undvikas. De nuvarande modellerna av handhållna läsare fungerar med utrustning för gårdsförvaltning (t.ex. vågburar) för att möjliggöra regelbunden kontroll av djuren. Hur effektivt avläsningen fungerar påverkas av antennens fysiska särdrag (t.ex. storlek och form) och hur hög batterinivån är (för en del läsare minskar avläsningsavståndet när batterinivån är låg). De saluförda anordningarnas minimikvalitet kan emellertid garanteras genom det godkännandeförfarande som inrättats genom beslut 2006/968/EG. Djuren avläses ett i taget, vilket naturligtvis begränsar avläsningshastigheten. Därför används handhållna läsare främst för mindre djurgrupper. Vidare är det enkelt att upptäcka och ta hand om djur som inte går att avläsa. Handhållna läsare är vanligen enkla att använda och kräver inga stora tekniska kunskaper. Handhållna läsare är billiga jämfört med fasta läsare. Mer avancerade funktioner finns emellertid endast i dyrare modeller.

Dynamisk avläsning

I system för dynamisk avläsning passerar djur i rörelse genom en gång där en antenn på en fast (statisk) läsare är placerad. Avläsningshastigheten och -avståndet är betydligt större (i verkliga förhållanden ett djur/sekund) än med en handhållen läsare. Fasta läsare kombineras vanligen med ett automatiserat databehandlingssystem. För att upptäcka och skilja ut djur som inte går att läsa av kan lämpliga anordningar behövas (t.ex. automatiska grindar). Det tar tid att installera system för dynamisk avläsning. Antennen på en fast läsare behöver ställas in för att erhålla en optimal avläsning av identifierarna. Nyare läsare levereras emellertid med möjlighet till automatisk inställning. När det gäller den nya generationen påverkar blandade avläsningsförhållanden (olika typer av identifierare) inte avläsningens effektivitet. Det finns tekniska lösningar för att enkelt transportera och installera fasta läsare på olika platser utan större ansträngningar.

Fasta läsare kan enkelt anslutas till vågburar eller anordningar (grindar) för att skilja djur som går att läsa av från djur som inte går att läsa av. De erbjuder en praktisk lösning för att hantera ett stort antal djur på kort tid. På grund av den tekniska komplexiteten, de olika funktioner som erbjuds och den högre prestandan är fasta läsare dyrare än handhållna läsare. På RFID-marknaden finns för närvarande statiska läsare som trots att de är avancerade ändå är användarvänliga (plug and play).

2.2.3 Data överföring från läsare till databehandlingslösningar

Den stora fördelen med elektronisk identifiering av djur är att djurens identitetskoder kan läsas in direkt i ett databehandlingssystem (t.ex. rapporter om djurförflyttningar eller förvaltning av besättningar). Flera projekt omfattade därför också anslutningen mellan läsare och persondator eller handdator samt dataöverföringen till förvaltningsprogramvaran eller till och med till en central databas.

Programmerbara läsare har minneskapacitet för att lagra de avlästa djurkoderna. Tack vare minnet kan data om enskilda djur senare föras över till en dator. Vid dynamisk avläsning krävs en permanent anslutning för simultan överföring av data från läsare till dator. Vid avläsning på avstånd har positiva resultat rapporterats med Bluetooth och Wi-Fi, som använder trådlösa protokoll i en trådlös miljö, i fall där andra lösningar inte är praktiskt genomförbara.

Gränssnittet mellan de programmerbara läsarnas programvara och programvaran för databehandling har rapporterats som ett område där ytterligare insatser behövs. Det krävs programmeringsarbete för att anpassa den befintliga programvaran för gårdsförvaltning så att den kan kommunicera med läsarna och med centrala databaser. Detta problem beror ofta på att förvaltningsprogramvaran är leverantörsspecifik och därför behövs programmeringsarbete för varje anpassning som görs för att infoga ytterligare information. För närvarande finns det ingen internationell standard eller EU-standard för dataformatet på läsarens utdata. Tekniska diskussioner förs för närvarande på ISO-nivå.

2.2.4 Användarperspektivet

Jordbruksföretag

Med lämplig utbildning är det ungefär lika enkelt att använda elektroniska som konventionella identifierare. Läsarna har visat sin användbarhet, och det är endast en fråga om pris huruvida ett jordbruksföretag kan utrustas med läsare av hög kvalitet. Jordbrukarna är mer motiverade att använda tekniken när RFID-systemet är användarvänligt och direkta förvaltningsfördelar kan erhållas (minskade kostnader, tidsbesparingar och färre fel). Dessa fördelar uppnås lättare på jordbruksföretag med intensiv drift (t.ex. gårdar med mjölkgetter, avelsuppfödare), där uppgifterna om de enskilda djuren (t.ex. mjölkproduktion, lamningsresultat) registreras rutinmässigt. För att automatisk avläsning ska kunna integreras i jordbruksföretagens programvara krävs ytterligare insatser från tillverkarnas sida (RFID, programvara för gårdsförvaltning) på grundval av fördefinierade kriterier. För att använda elektronisk identifiering på jordbruksföretagen krävs grundläggande tekniska kunskaper och datorvana . Lämplig utbildning har rapporterats vara en viktig faktor vid införandet av elektronisk identifiering. I den mån fårnäringen är mindre datorkunnig än andra sektorer av jordbruket behöver lösningar övervägas där tjänsteleverantörer tillhandahåller elektronisk identifiering för jordbrukarna (t.ex. kan transportörer ha hand om avläsningen av djur vid lastningen och anmäla transporterna för uppfödarens räkning). Särskilt för små jordbruksföretag kvarstår möjligheten att anmäla förflyttningar av djur utan att använda sig av elektronisk avläsning, varför kostnaderna för den tekniska utrustningen kan begränsas till kostnaden för identifierare, utan att detta minskar fördelarna i efterföljande led.

Marknader/uppsamlingsplatser

Elektronisk identifiering är ett effektivt sätt att spåra enskilda djurs förflyttningar via marknader. Möjligheten att omgruppera djur från olika jordbruksföretag på marknader för att sälja dem i homogena partier har rapporterats som en fördel med elektronisk identifiering. Åtminstone i en del medlemsstater kännetecknas marknaderna av extremt stora djurflöden (mer än 2 000 djur auktioneras ut per timme). RFID-systemet måste klara av åtminstone ”försäljningshastigheten” i auktionsringen. Genom noggrann installering av avläsningssystemet kan man förebygga de flesta faktorer som kan orsaka dålig prestanda (elektromagnetiska störningar, hantering av avvikelser). De tekniska kraven på utrustningen är mycket höga, eftersom undermålig avläsningsprestanda och oförmåga att hantera avvikelser innebär avbrott i de normala marknadsförfarandena. Upptäckt och registrering av djur som inte kan avläsas (t.ex. för att en elektronisk identifierare saknas eller inte fungerar) vid stora djurflöden är därför en nyckelfråga som kräver ytterligare bearbetning. Förekomsten av metallkonstruktioner, som är lätta att rengöra och desinficera, innebär ytterligare en utmaning för avläsningstekniken på marknader och uppsamlingsplatser. För att utrusta sådana platser med högpresterande system för dynamisk avläsning krävs avsevärt högre investeringar än för visuell avläsning, och amorteringstakten för utrustningen beror i hög grad på användningen. Jämfört med visuell avläsning av enskilda djurs koder är emellertid elektronisk identifiering en lämplig lösning för att säkerställa spårning av enskilda djur på marknader.

Slakterier

Registrering av djurens enskilda koder garanterar spårbarhet i livsmedelskedjan genom att det skapas en tydlig koppling till varje enskilt djurs historia. Avläsning före respektive efter slakt har testats i flera projekt, och båda har visat sig vara genomförbara. Identifierarna kan avläsas i stallarna (för att bekräfta att djuret (djuren) har levererats till anläggningen) såväl som i början av slaktkedjan (för att bekräfta slakten) och i slutet av slaktkedjan (för att bekräfta att identifieraren samlats in). När det gäller avläsningseffektiviteten, se föregående stycke. Manuell insamling av identifierare är genomförbart, men för automatisk insamling krävs ytterligare teknisk utveckling. För att säkerställa en unik identitetskod för varje djur bör eventuell återanvändning av elektroniska identifierare i bedrägligt syfte förhindras.

2.3. E konomiska aspekter

De uppskattade kostnaderna för de 27 medlemsstaterna beror på antalet små idisslare som ska märkas med elektroniska identifierare och antalet jordbruksföretag som utrustas med elektroniska läsare och databehandlingsutrustning. Förutom priset för den utrustning som används (t.ex. 1–2 euro för elektroniska identifierare, handhållna läsare från under 200 euro, statiska läsare från 1 000 euro) beror den totala kostnaden även på hur medlemsstaterna utnyttjar undantagen i förordning (EG) nr 21/2004 och på andelen små jordbruksföretag (t.ex. hobbyjordbruk) som kan använda manuell avläsning för anmälan av enskilda djurs koder.

Beräkningar som utförts av flera medlemsstater och även av Gemensamma forskningscentret vid kommissionen visar att kostnaderna för läsare och databehandlingsutrustning utgör en betydande del av den totala årskostnaden. Ett stegvis införande av elektronisk identifiering, där man i ett första steg inför elektronisk märkning och i ett andra steg kopplar uppgifter om förflyttningar till de enskilda djurens koder, skulle spara på utgifterna under introduktionsperioden.

Manuell registrering av enskilda djurs koder i stora får- och getbesättningar innebär stora utgifter för mänsklig arbetskraft, men automatiska avläsningssystem kan bidra till att minska arbetsinsatsen. Elektronisk identifiering som en grundläggande del i spårningen av enskilda djur minskar inte endast riskerna, utan kan också innebära effektivitetsfördelar inom t.ex. områdena gårdsförvaltning, djuruppfödning, officiella kontroller och livsmedelssäkerhet. De många användningsområdena för system med elektronisk identifiering är ett viktigt incitament för får- och getnäringen och andra närstående näringar och underlättar således genomförandet. Fördelarna för jordbruksföretagen spelar därför en nyckelroll när det gäller att uppnå generell acceptans och ett effektivt införande av elektronisk identifiering.

2.4. F ramtida behov

Resultaten av medlemsstaternas projekt visar att elektronisk identifiering av får och getter fungerar under vitt skilda produktionsförhållanden. Endast i en medlemsstat har problem med att vid stora djurflöden upptäcka, skilja ut och registrera djur som inte kunnat avläsas rapporterats som en begränsande faktor under extrema förhållanden. Vid senare försök i medlemsstaten i fråga har det visat sig att problemen kan lösas.

Fördelarna med elektronisk identifiering är begränsade om djurets kod endast visas på läsaren och inte förs in i programvarulösningarna för rapportering om förflyttningar eller gårdsförvaltning. När internationella standarder om dataformat och kommunikation antas kommer man att åtgärda de flesta av de nuvarande problemen som beror på den begränsade tillgången till fullständigt anpassade, öppna, läsarkompatibla programvarulösningar. De många användningsmöjligheterna med elektronisk identifiering (t.ex. hantering av djurbesättningar, avel, registrering av produktion), utöver de ursprungliga syftena som avsåg djurhälsa (förflyttningskontroll, utrotning av sjukdomar), ses som ett viktigt incitament för större acceptans.

3. SLUTSATSER

Principen om spårning av enskilda får och getter infördes genom förordning (EG) nr 21/2004 och bör fortsättningsvis upprätthållas för att man ska kunna möta nuvarande och framtida behov av ett identifieringssystem som säkerställer en hög standard i fråga om djurhälsa och livsmedelssäkerhet.

( För att spåra enskilda djurs förflyttningar via olika jordbruksföretag krävs att data för enskilda djur registreras vid varje förflyttning. Genom elektroniska system säkerställs automatisk avläsning och registrering av data för enskilda djur, särskilt för små idisslare som ofta förflyttas i stora mängder och ibland via marknader eller uppsamlingsplatser där gruppernas sammansättning ändras.

( Elektroniska avläsningssystem är inte nödvändiga när enskilda djurs koder kan avläsas visuellt och registreras manuellt (t.ex. små djurgrupper) eller vid identifiering av hela grupper (t.ex. anläggningens kod).

( Med beaktande av de olika förvaltnings- och miljöförhållandena i medlemsstaterna bör gemenskapslagstiftningen inte främja en teknisk lösning framom någon annan. Valet av den utrustning som ska användas för elektronisk identifiering ska göras i enlighet med subsidiaritetsprincipen och med beaktande av de särskilda nationella behoven. I gemenskapslagstiftningen fastställs redan grundläggande tekniska standarder. Ansvaret för att godkänna anordningar ligger hos medlemsstaternas behöriga myndigheter, men syftet ska vara att anordningarna ska kunna fastställa identiteten hos djur i handeln mellan medlemsstaterna. Kommissionen har emellertid en avgörande roll när det gäller att garantera att en gemensam strategi och överenskomna standarder tillämpas i hela gemenskapen samt tillhandahålla stöd för medlemsstaterna. Möjligheten att inrätta ett referenslaboratorium för gemenskapen bör undersökas.

( För att ta hänsyn till den tekniska utvecklingen och erfarenheterna av vissa slag av identifierare och de särskilda behoven inom vissa tillämpningsområden bör medlemsstaterna också tillåtas att godkänna nya slag av identifierare (t.ex. elektronisk märkning på foten, injicerbara transpondrar), förutsatt att den tidsperiod inom vilken märkning ska ske enligt förordning (EG) nr 21/2004 respekteras och att alla typer av identifierare hålls utanför livsmedelskedjan.

( De grundläggande tekniska kraven för att små idisslare ska kunna identifieras med elektroniska identifierare på den anläggning där de föds är uppfyllda. När man fastställer datumet för obligatoriskt införande av elektronisk identifiering bör hänsyn emellertid tas till den tid som medlemsstaterna behöver för att vidta nödvändiga rättsliga och organisatoriska åtgärder före införandet.

( Erfarenheter från användandet av elektronisk identifiering i en del medlemsstater har visat att det krävs avsevärda investeringar i högpresterande avläsningsteknik på olika platser i hela produktionskedjan för att systemet ska fungera.

( En successiv elektronisk märkning av unga djur på den anläggning där de föds kommer att innebära att djur med respektive utan elektroniska identifierare måste hanteras tillsammans under introduktionsperioden. Det datum från vilket transportdokumentet ska innehålla individuella djurkoder (punkt C.2 i bilagan till förordning (EG) nr 21/2004) bör därför särskiljas från det datum som anges i artikel 9.3 i förordning (EG) nr 21/2004.

( Av ovan angivna skäl är det i detta skede inte möjligt att fullständigt motivera ett eventuellt beslut om slutdatumet för obligatoriskt införande av elektronisk identifiering på gemenskapsnivå. Det rekommenderas därför att mer omfattande diskussioner förs med aktörerna, särskilt om den ekonomiska inverkan av att införa spårning av enskilda djur och elektronisk identifiering, innan ett slutgiltigt datum fastställs i förordning (EG) nr 21/2004. Datumet bör fastställas av kommissionen enligt kommittéförfarandet och i enlighet med tydliga villkor som fastställs av rådet. Kommissionen planerar att fastställa detta datum någon gång under 2008, så att elektronisk identifiering ska kunna införas i alla medlemsstater senast 2009. Den rättsliga ramen bör emellertid medge att medlemsstaterna inför elektronisk identifiering med beaktande av de nationella behoven också före slutdatumet i förordning (EG) nr 21/2004. Detta kommer också att bidra till ett välgrundat beslut om slutdatumet för obligatoriskt införande på gemenskapsnivå.

[1] EGT L 355, 5.12.1992, s. 32. Direktivet senast ändrat genom förordning (EG) nr 21/2004 (EUT L 5, 9.1.2004, s. 8).

[2] EGT L 117, 7.5.1997, s. 1.

[3] EGT L 204, 11.8.2000, s. 1.

[4] EUT L 5, 9.1.2004, s. 8.

[5] EUT L 401, 30.12.2006, s. 41.

[6] Internationella standardiseringsorganisationen (ISO) har offentliggjort standarder för elektronisk djuridentifikation (RFID). Dessutom har Internationella kommittén för djurregistrering (International Committee on Animal Recording, ICAR) utarbetat förfaranden som syftar till att kontrollera att vissa RFID-anordningar överensstämmer med ISO:s standarder. Dessa förfaranden har offentliggjorts i den internationella överenskommelsen om registreringsförfaranden (International Agreement on Recording Practices) i den form den godkändes av ICAR:s generalförsamling i juni 2004.