RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Hinder för handel och investeringar – Rapport 2012 /* COM/2012/070 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPEISKA RÅDET Hinder för handel och investeringar – Rapport 2012 1. INLEDNING Kommissionen lade 2011 fram sin första rapport om hinder för handel och investeringar till Europeiska rådet. Rapporten utarbetades till följd av ett åtagande i Europa 2020-strategin[1] som upprepades i kommissionens meddelande Handel, tillväxt och världspolitik[2]. Rapportens syfte var att ”fästa uppmärksamheten [på politisk nivå] på de gemensamma satsningar som krävs på en utvald uppsättning hinder för marknadstillträde” som förhindrar europeiska företag att exportera till eller investera i tredjeländer. Den strävade efter att öka medvetenheten om vikten av att bemöta sådana hinder på ett effektivt och koordinerat sätt så att europeiska företag kan dra fördelar av den globala marknaden, i enlighet med de multilaterala och bilaterala förhandlingar som förts med EU:s handelspartner. Detta är den andra rapporten om hinder för handel och investeringar. Den ger en översikt över de framsteg som gjorts avseende de 21 hinder som nämndes i den första rapporten, och lyfter också fram ett antal nya hinder som behöver bemötas med samordnade åtgärder och politiska initiativ från både kommissionen och medlemsstaterna. Liksom i den första rapporten läggs tonvikten på marknadshinder i några av EU:s strategiska partnerländer: Kina, Indien, Japan, Mercosur[3], Ryssland och Förenta Staterna[4]. Tonvikten på några av EU:s strategiska partner innebär dock inte att hinder på andra marknader utelämnas. Kommissionen arbetar tvärtom aktivt med en större grupp av handelspartner – länder som Vietnam, Indonesien, Ukraina och Turkiet där europeiska företag möter ett betydande antal hinder – för att förbättra villkoren för marknadstillträde. Att avlägsna handelshinder fortsätter att vara en hörnsten i EU:s relationer till tredjeländer och en central del av EU:s handelspolitik. Det är än mer betydelsefullt i den nuvarande utdragna ekonomiska krisen som drabbat företag och medborgare i EU hårt. I denna kris så är också handel en motor för att stimulera ekonomisk tillväxt och skapa nya jobb[5]. Samtidigt hotas dock den fria handeln av ökad risk för protektionism[6]. Det ligger därför i EU:s genuina intresse att främja och eftersträva öppenhet för handel i alla forum, såväl multilaterala som bilaterala. Förhoppningen om att utvecklingsagendan från Doha skulle kunna avslutas inom den närmsta framtiden har minskat, och därmed har EU bytt fokus för sin handelsstrategi till bilaterala förhandlingar. Den 1 juli 2011 trädde ett frihandelsavtal med Sydkorea provisoriskt i kraft. Avtalet är mycket omfattande och långtgående och kommer att innebära betydande ekonomiska fördelar för europeiska företag och konsumenter. Bilaterala handelsförhandlingar har också slutförts med Centralamerika, tillsammans med Peru och Colombia. Med Ukraina håller förhandlingar på att avslutas, med Kanada, Indien och Singapore är de långt framskridna, och med Malaysia och Mercosur är de pågående. Samtidigt har förhandlingar om nya frihandelsavtal påbörjats med Georgien och Moldavien, och samtal förs med Indonesien, Vietnam, Thailand, Filippinerna och Japan om eventuella förhandlingar. Rysslands anslutning till Världshandelsorganisationen (WTO) ger nya perspektiv för de pågående förhandlingarna om ett nytt avtal. Med Förenta Staterna och Kina för EU högnivådialoger om bland annat hinder för marknadstillträde. Vad gäller Kina så utvärderar för närvarande EU dessutom önskvärdheten av, och möjligheten till, ett fristående investeringsavtal. Med en så omfattande förhandlingsagenda är det nödvändigt att göra redan uppnådda åtaganden för europeiska företags marknadstillträde i tredjeländer irreversibla, samtidigt som tillträde till nya marknader skapas. Detta bidrar också till stabila och förutsägbara villkor för affärsverksamhet över hela världen. Det framgångsrika slutförandet av förhandlingar är dock bara den ena sidan av myntet. Den andra – lika viktiga – är att se till att de möjligheter som förhandlingarna skapar verkligen resulterar i faktisk handel. Allt för ofta möter europeiska företag fortfarande stora hinder i praktiken när de försöker komma in på utländska marknader. Framför allt i form av icke-tariffära hinder: tekniska föreskrifter och standarder, betungande tullformaliteter eller ineffektiv tillämpning av skydd för immateriella rättigheter. Sedan den ekonomiska krisen bröt ut 2008 förekommer i allt högre utsträckning hinder på områden där internationella handelsföreskrifter fortfarande har svag genomslagskraft, som offentlig upphandling och exportbegränsningar. Handelsförhandlingar och resultatens effektiva omsättning i praktiken måste gå hand i hand. En förstärkt förhandlingsagenda medför oundvikligen en starkare betoning på tillämpningen. Detta understryks också i en resolution från Europaparlamentet[7] som ger värdefull vägledning för kommissionens och medlemsstaternas arbete mot handelshinder. Resolutionen avspeglar den ökade politiska medvetenheten om vikten av att bekämpa handelshinder för att ge handelspolitiken legitimitet och öka dess effektivitet. Tillämpningen måste därför prioriteras även på politisk nivå, och detta särskilt under en ekonomisk kris. Huvudbudskapet i denna rapport överensstämmer med den centrala tanken i unionens marknadstillträdesstrategi. När kommissionen och medlemsstaterna lägger sin fokuserade och samordnade kraft bakom kan hinder i tredjeländer avlägsnas och europeiska företag få bättre tillträde till utländska marknader. Framstegen är dock inte alltid så snabba eller så stora som de ekonomiska aktörerna skulle vilja. Men de som görs innebär betydande ekonomiska fördelar för europeiska företag och medborgare. Denna andra rapport om hinder för handel och investeringar är indelad så att de framsteg som gjorts vad gäller de hinder som togs upp i förra rapporten gås genom i avsnitt 2, och där tas också upp alternativ för ytterligare åtgärder där ännu inte tillräckligt uppnåtts. I avsnitt 3 tas ett antal nya hinder upp som bör prioriteras framöver. I avsnitt 4 belyses en tendens att införa handelsbegränsande industripolitiska åtgärder i vissa länder. 2. HINDREN FRÅN 2011: VILKA FRAMSTEG HAR GJORTS? Rapporten över hindel för handel och investeringar 2011 tog upp 21 hinder hos sex handelspartner/regioner. Dessa hinder bedömdes ha stor betydelse för europeiska företag på grund av deras potentiella systemeffekt eller ekonomiska påverkan, och på grund av de berörda ländernas strategiska betydelse. De prioriterades därför i EU:s bilaterala handelsrelationer med de berörda länderna. Kommissionen har systematiskt försökt ta upp dem vid alla bilaterala möten, om lämpligt även på allra högsta politiska nivå (t.ex. vid toppmöten). Detta avsnitt rapporterar de viktigaste åtgärderna som vidtagits angående dessa hinder, tillsammans med de framsteg som gjorts under 2011. I det bifogade arbetsdokumentet finns en förteckning över alla de åtgärder kommissionen vidtagit, inklusive på tjänstenivå. I vissa fall har arbetet medfört att hindret fullständigt har försvunnit. I andra fall har en viss förbättring uppnåtts men hindret finns delvis kvar. Vad gäller ett fåtal hinder har situationen förvärrats jämfört med förra året trots de åtgärder som vidtagits. Genomgången i detta avsnitt kommer att följa denna uppdelning i tre grupper beroende på graden av framsteg som gjorts. Rysslands anslutning till WTO kan komma att lösa många av de problem med marknadstillträde som funnits under lång tid, och läget vad gäller hinder i Ryssland kommer därför att diskuteras i en separat punkt. 2.1 Hinder där betydande framsteg gjorts Betydande framsteg gjordes med två fall av hinder i Indien. För det första avlägsnades de exportbegränsningar på bomull som infördes 2010 vad gäller bomullsgarn och råbomull. Den indiska regeringen tog slutligen bort alla kvarvarande kvantitativa begränsningar för råbomull i augusti 2011, och för närvarande tillämpas inga exportbegränsningar på bomull. Exportbegränsningar på bomull och bomullsprodukter var ett allvarligt bekymmer eftersom de pressade priserna uppåt och gjorde råvarutillgången osäker. Indien har också fortsatt att vara ett av de viktigaste ursprungsländerna för EU:s bomullsimport. Under 2009 kom 23 % av EU:s import av de produkter som berördes av begränsningarna från Indien. Avlägsnandet av detta hinder var därför av stor ekonomisk betydelse för företag i EU, särskilt inom textilsektorn. EU:s synpunkter framfördes till de indiska myndigheterna vid ett flertal tillfällen under 2011, bland annat av generaldirektören vid GD Handel. För det andra gjordes betydande framsteg angående de licenskrav för telekommunikationsutrustning som infördes 2010. Dessa ändrades slutligen så att de mest betungande kraven helt togs bort. Enligt de ursprungliga kraven, som av säkerhetsskäl infördes 2009 och 2010, skulle utländska leverantörer av telekomutrustning förbinda sig att överföra sin teknik inom de tre första åren av kontraktet, och att ersätta sina ingenjörer med indiska ingenjörer inom två år. Dessutom var de tvungna att lämna vissa känsliga uppgifter till de indiska myndigheterna. Sådana krav avvek kraftigt från etablerad internationell praxis. Som en följd av de farhågor som uttrycktes av olika aktörer och länder, däribland EU, upphörde Indien till slut med dessa strikta säkerhetsregler, inklusive kraven på tekniköverföring. Kommissionens agerande under 2011 visade sig ha god verkan. Frågan togs upp vid alla tillfällen, bland annat av kommissionens ordförande Barroso vid toppmötet EU–Indien i december 2010. Framstegen som uppnåddes har löst unionsindustrins mest angelägna problem. Det totala värdet av marknaden för telekomutrustning i Indien var ungefär 16,7 miljarder euro under räkenskapsåret 2010/11. Kommissionen fortsätter att nära samarbeta med den berörda industrin och att övervaka de tekniska frågor som återstår att lösa. 2.2 Hinder där vissa framsteg gjorts Framsteg gjordes också rörande ett antal andra hinder som togs upp i rapporten 2011. Dessa problem är däremot inte helt lösta och kommer därför att prioriteras även under 2012. I några fall är hindren strukturella och har varit föremål för bilaterala förhandlingar under lång tid. De framsteg som gjordes under 2011 är därför lovande signaler för vad som kan komma att uppnås under innevarande år. På grundval av de goda framsteg som gjorts under 2011 kommer kommissionen fortsätta att ta upp dessa problem i alla forum med sikte på att helt avlägsna hindren under 2012. Vad gäller Kina har kommissionens kontinuerliga ansträngningar gett resultat vad gäller en av de principiellt mest betydande frågorna bland störningsmomenten i den bilaterala handeln. Viktiga framsteg gjordes angående politiken för ”inhemsk innovation” som baseras på principen att endast innovativa produkter av kinesiskt ursprung kan komma ifråga vid offentlig upphandling. Efter de första positiva signalerna redan vid högnivådialogen om ekonomi och handel i december 2010, tog Kina under 2011 konkreta steg mot att avskaffa ursprungskraven vid upphandling, t.ex. genom att ta bort hänvisningen till inhemsk innovation i utkastet till genomförandedekretet för lagen om offentlig upphandling och genom att åta sig att avskaffa obligatoriska kataloger (inklusive regionala kataloger). Dessutom antog finansministeriet ett meddelande om avskaffande av tre nationella riktlinjer rörande inhemsk innovation. Slutligen gjorde Kina ytterligare konkreta utfästelser om frågan om tillämpning av åtaganden på provinsnivå vid mötet för Förenta staternas och Kinas gemensamma kommission om handelsfrågor i november 2011. Kommissionen noterar och välkomnar de viktiga framsteg som gjorts under 2011 som ett led i att helt ta bort diskriminerande bestämmelser på ett så viktigt område som offentlig upphandling. Den kommer även fortsättningsvis att övervaka de följdåtaganden som Kina gjort för att se till att dessa verkligen medför faktiskt tillträde till den kinesiska marknaden för europeiska företag. En positiv utveckling kan också meddelas angående EU:s ansträngningar att påverka Kinas exportrestriktioner för råvaror i samband med det tvistlösningsförfarande som 2009 inleddes i WTO avseende nio produkter[8]. WTO-panelen lämnade sin rapport i juli 2011 och slog fast att de exportrestriktioner som Kina tillämpade på ett antal råvaror var oförenliga med Kinas åtaganden enligt WTO-lagstiftningen. Panelen fann särskilt att Kinas exporttullar på de berörda råvarorna inte var förenliga med Kinas skyldigheter enligt dess WTO-anslutningsprotokoll. Exportkvoterna som Kina tillämpar på dessa råvaror befanns strida mot det allmänna förbudet mot kvantitativa exportbegränsningar. Dessutom menade panelen att de berörda åtgärderna inte var berättigade ur miljöskyddshänsyn eller på grund av någon brist på en viktig produkt. Kina överklagade panelens rapport men WTO:s överprövningsorgan bekräftade den 30 januari 2012 att de kinesiska exportkvoterna och exporttullarna var olagliga. Kommissionen fortsatte också under 2011 att ta upp den större frågan om exportrestriktioner på råvaror utöver de som berördes i det specifika WTO-ärendet, eftersom den kinesiska politiken omfattar ett mycket stort antal grundläggande råvarumaterial, som exempelvis sällsynta jordartsmetaller. Efter offentliggörandet av överprövningsorganets rapport ska kommissionen överväga hur frågan ska föras vidare. Med Indien pågår förhandlingar om frihandelsavtal och samtidigt uppnåddes vissa framsteg i sanitära och fytosanitära frågor, i synnerhet vad gäller genetiskt material från nötkreatur, där landet kan tänkas anpassa sig till internationella standarder. Ytterligare framsteg är dock nödvändiga för att helt avlägsna begränsningen för exporten från EU. I övrigt så lade Indien fram ad hoc-riktlinjer avseende livsmedelsäkerhet i oktober 2011 som kommer att underlätta exporten av ett flertal livsmedelsprodukter från EU till Indien. I allmänhet måste dock Indien ytterligare anpassa sig till internationella standarder för att helt öppna sin marknad för produkter från EU. Kommissionen kommer därför att bygga vidare på de positiva resultaten från 2011 och fortsätta att ta upp dessa frågor med de indiska myndigheterna i alla multilaterala och bilaterala forum. Med Japan förs förberedande diskussioner i förhoppning om att kunna inleda förhandlingar om frihandelsavtal under 2012. Vissa framsteg uppnåddes angående medicintekniska produkter som en följd av åtaganden Japan gjorde under toppmötet EU–Japan 2009. Efter kontinuerliga kontakter med det japanska ministeriet för hälsa, arbete och social välfärd klargjordes de godkännandeförfaranden som tillämpas i Japan för medicintekniska produkter innan de släpps ut på marknaden, och en liten förbättring i proceduren för bedömning av överensstämmelse gjorde för vissa typer av medicintekniska produkter (t.ex. en begränsning av inspektioner på plats till en gång vartannat år för medicintekniska produkter av klass IV). Kommissionen kommer att övervaka tillämpningen av detta åtagande och även fortsättningsvis arbeta för förbättring och förenkling av de japanska förfarandena för bedömning av överensstämmelse för att se till att de inte utgör ett oberättigat hinder för marknadstillträde, vare sig för medicintekniska eller andra produkter. Framsteg gjordes också med Japan angående offentlig upphandling i och med att förhandlingar inom ramen för WTO-avtalet om offentlig upphandling framgångsrikt slutfördes i december 2011. Japan åtog sig att gentemot EU tillämpa klausulen om driftsäkerhet vid järnvägsupphandlingar på ett öppet och icke-diskriminerande sätt. Detta bör resultera i en icke-diskriminerande tillämpning av klausulen och därmed göra upphandlingar inom järnvägssektorn öppna för utländska operatörer. Framsteg gjordes också i fråga om Förenta Staternas lagstiftning om ”100 % skanning”, dvs. bestämmelser om förundersökning av alla containrar som anländer till amerikanska hamnar. Efter agerande av bland annat Europeiska kommissionen meddelade Förenta Staternas minister för inrikes säkerhet Janet Napolitano att hon önskade skjuta upp åtgärdens ikraftträdande som ursprungligen var bestämt till den 1 juli 2012. Detta är ett första steg som förhoppningsvis leder till att kongressen upphäver lagstiftningen och följde på åtgärder, framför allt under 2010 och 2011, inom ramen för det transatlantiska ekonomiska rådet (TEC) där frågan om säker handel behandlades. Ett gemensamt uttalande av den 23 juni 2011 från Janet Napolitano och kommissionsledamöterna Algirdas Šemeta, Siim Kallas och Cecilia Malmström stimulerade samarbetet om säkerhet i handelskedjan. Uttalandet ger en politisk ram för samarbetet mellan EU och Förenta Staterna, både bilateralt och multilateralt i organisationer som Världstullorganisationen (WCO), Internationella civila luftfartsorganisationen (Icao), Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) och Världspostföreningen (UPU). Vid TEC-mötet i november 2011 följdes uttalandet av att det förberedande arbetet för ett ömsesidigt erkännande av handelspartnerprogram slutfördes. När erkännandet väl undertecknas och genomförs 2012 kommer det att utgöra ett alternativ till förfarandet med 100 % skanning. En begränsad framgång kan också rapporteras angående lagstiftning med bestämmelser om preferenser för att handla amerikanskt, Buy American. Det stimulanspaket som introducerades under finanskrisen 2009[9], och innehöll omfattande sådana bestämmelser, löpte ut i september 2011 och förnyades inte. Däremot finns det under den nuvarande ekonomiska krisen fortfarande en tendens från den amerikanska kongressens och administrationens sida att lägga fram lagförslag med liknande bestämmelser. Det senaste exemplet är president Obamas tillkännagivande i september 2011 av American Jobs Act, ett förslag om ett offentligt finansierat program för infrastrukturinvesteringar med Buy American-krav. Huruvida dessa förslag kommer antas av kongressen är i den nuvarande politiska kontexten oklart. Kommissionen kommer dock att vara fortsatt uppmärksam på alla tendenser till liknande bestämmelser i ny lagstiftning. 2.3 Ryssland – konsekvenserna av WTO-anslutningen för de långvariga problemen med marknadstillträde Med anslutningen till WTO, som formellt kommer att ske under 2012, avslutar Ryssland en 18 år lång process. I och med anslutningen måste Ryssland införa multilaterala regler som bör bidra till att lösa en mängd långvariga problem med marknadstillträde, och samtidigt förhindra införandet av nya åtgärder som strider mot de åtaganden som gjorts inför anslutningen. Anslutningen till WTO kommer också att avgöra frågan om de ryska handelsrelaterade investeringsåtgärderna inom sektorn för motorfordon och deras komponenter. Enligt anslutningsvillkoren kommer det ryska investeringsprogrammet att vara undantaget från WTO-reglerna till den 1 juli 2018, då Ryssland kommer att fasa ut dessa åtgärder. Samtidigt införs genom ett bilateralt avtal mellan EU och Ryssland en kompensationsmekanism som kommer att aktiveras om EU:s export av delar och komponenter till motorfordon skulle minska som en följd av de ryska åtgärderna. Framsteg förväntas också vad gäller tullförfaranden. Farhågor som uppstod i samband med bildandet av en tullunion mellan Ryssland, Vitryssland och Kazakstan har delvis skingrats genom täta kontakter mellan kommissionen och de ryska myndigheterna och genom en övergångsperiod vid tillämpningen av den nya tulltaxan. De nya tullförfarandena har på det hela taget inte inneburit de ytterligare hinder för marknadstillträde som ursprungligen befarades. Däremot kvarstår vissa skäl till oro, som den godtyckliga tolkningen av tullagstiftningen från ryska myndigheters sida. Rysslands anslutning till WTO förväntas innebära ett antal förbättringar i och med att Ryssland därmed omfattas av WTO:s regler och av sådana avtal som WTO:s överenskommelse om tullvärdet vilka bidrar till att underlätta handel. Arbete har också påbörjats för att genomföra målen i det strategiska ramavtalet för tullsamarbete mellan EU och Ryssland, i syfte att uppnå högsta möjliga förenkling för handeln samtidigt som säkerhet och tillförlitlighet garanteras. Framsteg förväntas också i frågor som rör immateriella rättigheter där den bilaterala dialogen om immaterialrätt mellan EU och Ryssland även fortsättningsvis kan antas vara viktig för att lösa problem med tillämpningen. Slutligen kan framsteg i många sanitära och fytosanitära frågor förväntas eftersom Ryssland behöver uppfylla internationella standarder och tillämpa dem på ett icke-diskriminerande sätt. Dessutom bör man se till att landets sanitära och fytosanitära åtgärder baseras på öppenhet och vetenskapliga belägg, samt att de är proportionella och icke-diskriminerande. Redan diskussioner om sanitära och fytosanitära frågor som föregick WTO-anslutningen har förmått Ryssland till ett antal åtaganden och till att anta flera bestämmelser – även för tullunionen med Vitryssland och Kazakstan – för att få reglerna att helt överensstämma med internationell standard vid anslutningen. Andra beslut och regler har antagits eller förbereds[10]. Att dessa rättsakter och annan lagstiftning tillämpas i överensstämmelse med WTO:s regler för sanitära och fytosanitära åtgärder behöver noga övervakas för att säkerställa att Ryssland helt uppfyller sina åtaganden på området redan vid anslutningen, särskilt i fråga om icke-diskriminering och proportionalitet. Samtidigt fortsätter kommissionen bilaterala förhandlingar med Ryssland och dess tullunionpartner om nödvändiga ytterligare anpassningar av Rysslands och tullunionens regler till internationella normer. I och med Rysslands anslutning till WTO har ett mycket betydande steg tagits mot att avlägsna många av de handelshinder som europeiska företag mött på den ryska marknaden sedan lång tid tillbaka. Övervakningen av det ryska genomförandet av WTO-åtagandena och framstegen vad gäller dessa hinder kommer att ligga högt upp på dagordningen för EU under 2012 och framöver. 2.4 Hinder där inga framsteg gjorts under 2011 I fråga om några hinder gjordes inga framsteg under 2011 trots kommissionens ansträngningar, i vissa fall på allra högsta politiska nivå. Dessa hinder kommer att fortsätta att vara prioriterade under 2012. Exempelvis så har Kina inte gjort några eftergifter vad gäller två av de hinder som nämndes i rapporten 2011. Investeringar fortsätter vara ett viktigt tema i de bilaterala kontakterna med Kina. Landet erbjuder en stor potential, men hinder för investeringar kvarstår och situationen har inte förbättrats under 2011. Förutom de existerande prövningsförfarandena vid utländska direktinvesteringar antog Kina i februari 2011 ett förfarande för prövning av nationell säkerhet som innebär en säkerhetsgranskning av utländska investerare vid sammanslagningar och förvärv (se avsnitt 3). Det alltför stora och oklara tillämpningsområdet för detta förfarande har rest farhågor om ytterligare hinder för utländska investerare i Kina. Oron bekräftades när utkastet till den länge väntade översynen av investeringskatalogen utfärdades av den nationella kommissionen för utveckling och reformer i april 2011. Katalogen motsvarade inte förväntningarna på ett öppnande av Kina för utländska investeringar, exempelvis i sektorerna telekommunikation, finanstjänster[11], byggen, detaljhandel och kurirtjänster eller i tillverkningssektorer som fordonsindustrin, framför allt vad gäller elektriska fordon. Kommissionsledamoten Karel De Gucht tog upp problemet i den gemensamma kommittén i juli 2011 och kommissionen försåg de kinesiska myndigheterna med utförliga kommentarer på teknisk nivå. Katalogen antogs dock den 24 december 2011 utan några betydande ändringar av utkastet från april. Kommissionen fortsätter sitt aktiva arbete med de allmänna investeringsrelationerna till Kina. Efter att den bilaterala arbetsgruppen för investeringar påbörjade sitt arbete under 2010 har diskussioner förts inför en eventuell inledning av förhandlingar om ett investeringsavtal mellan EU och Kina, som bör inkludera frågor om marknadstillträde och högsta möjliga skydd för investeringar samt ytterligare mekanismer för insyn för att förbättra den rättsliga säkerheten för europeiska investerare i Kina. Vad gäller standardisering och tekniska föreskrifter så fortsätter kinesiska hinder vad gäller säkerhet inom informations- och kommunikationsteknik att vara ett bekymmer, exempelvis OSCCA:s[12] förordning om kommersiell kryptering och MLPS (skyddssystem på flera nivåer). Kommissionen har gjort flera ansträngningar under 2011 genom att ta upp frågan på ministernivå. Vid samtliga tillfällen, och särskilt angående OSCCA-förordningen, har de kinesiska myndigheterna meddelat att en reviderad förordning kommer göras tillgänglig för synpunkter från berörda parter innan den antas, och kommer att ta hänsyn till farhågor i branschen och vara mer öppen för utländsk teknik. Tidsplanen för när den nya förordningen, som förväntades under 2011, ska antas är dock fortfarande osäker. Under tiden fortsätter OSCCA-förordningen och MLPS att användas som rättslig grund för införandet av åtgärder angående informationssäkerhet, som i fallet med sex standarder för it-utrustning. Kommissionen kommer att fortsätta att ta upp denna fråga när helst möjligt under 2012 och att försöka påverka samtliga kinesiska myndigheter som berörs av detta mycket komplexa system av åtgärder. I Indien uppnåddes ingen märkbar framgång i försöken att öppna vissa sektorer för utländska investeringar, exempelvis juridiska tjänster, redovisning, försäkring, bank- och finanstjänster. På liknande sätt kvarstår farhågor över reformen av postsektorn och dess möjliga negativa effekter på tillhandahållande av kurirtjänster. Dessa frågor behandlas framför allt i de förhandlingar om frihandelsavtal som pågår. Föreslagen lagstiftning, vars antagande för närvarande diskuteras, skulle ge möjlighet för utländska investeringar i detaljhandel och distribution. Däremot så sköts möjligheten till investeringar inom detaljhandel med många varumärken upp på obestämd tid på grund av de negativa politiska och sociala reaktionerna. Med Japan uppnåddes endast begränsade framsteg i fråga om vissa av de hinder som nämndes i rapporten 2011, trots intensifierade bilaterala kontakter under 2011. Efter det senaste toppmötet EU–Japan i maj 2011 inleddes förberedande samtal om omfattning och ambitionsnivå för framtida förhandlingar om frihandelsavtal. Dessa samtal är ett lämpligt forum för att ta upp särskilda hinder till diskussion med de japanska myndigheterna. Medan vissa framsteg uppnåddes med förfarande för bedömning av överensstämmelse avseende medicintekniska produkter och med offentlig upphandling (se avsnitt 2.2) förblev läget avseende finansiella tjänster oförändrat. Slutligen gjordes inga framsteg rörande de hinder i Mercosur-länderna som togs upp 2011. Tvärtom fortsatte protektionistiska tendenser att göra sig gällande, särskilt vad gäller befintliga åtgärder i Argentina och Brasilien[13]. För vissa hinder (t.ex. restriktioner i sjötransporter och exportbegränsningar för råvaror i Argentina och Brasilien) är förhandlingar om frihandelsavtal det huvudsakliga forumet för diskussion, och de kommer därför att prioriteras där. Kommissionen har dessutom tagit upp dessa irritationsmoment bilateralt med Argentina och Brasilien och kommer att fortsätta med detta 2012. Systemet med de icke-automatiska importlicenserna i Argentina tillämpas fortfarande och någon förbättring har inte skett. Tvärtom utvidgade Argentina tillämpningsområdet för dessa licenser i mars 2011 med en förteckning på 178 nya tullposter[14]. Därmed omfattar systemet 589 tullposter, vilket innebär att 12,3 % av EU:s export till Argentina berörs. Även om exporten från EU har drabbats mindre relativt sett än exporten från andra länder som Förenta staterna, Kina och Brasilien, har den förlust för europeiska företag som orsakas av tillämpning av detta licenssystem beräknats till 147 miljoner amerikanska dollar under perioden januari till september 2011. Kommissionen har tagit upp frågan med Argentina vid ett flertal tillfällen både bilateralt och tillsammans med andra länder i behöriga WTO-organ. Efter kommissionens ingripande har den argentinska regeringen visat viss beredskap att finna lösningar i enskilda fall. Detta har bidragit till att mildra de värsta konsekvenserna för europeiska företag. Problemet fortsätter dock att vara mycket allvarligt, särskilt eftersom Argentina tvingat företag att delta i kompensationsprogram där de förbinder sig att för varje importerad peso exportera samma summa, något som allvarligt påverkar affärsbeslut. Med tanke på situationens allvar undersöker kommissionen alla tänkbara alternativ, inklusive inledandet av ett tvistemål i WTO. Samråd förs också angående detta med andra påverkade länder. Även problemet med tillträde till offentlig upphandling i Brasilien förvärrades. Brasilien införde 2010 en förmånsmarginal på 25 % för inhemska varor och tjänster i sin nationella lagstiftning om offentlig upphandling, något som omedelbart tillämpades i sektorn för informations- och kommunikationsteknik. Frågan togs upp vid flera tillfällen, exempelvis i den gemensamma kommittén, under 2011. Detta till trots meddelade den brasilianska regeringen under tiden att förmånsmarginalen också skulle tillämpas på hälsovårdsutrustning, kommunikationsutrustning och högteknologisk utrustning. Samtliga hinder som nämnts i detta avsnitt bör ägnas särskild uppmärksamhet under 2012. Kommissionen kommer att fortsätta sitt arbete rörande dessa hinder och ytterligare intensifiera ansträngningarna på alla nivåer, inklusive bilaterala toppmöten, förhandlingar om frihandelsavtal eller tvistelösningsförfaranden beroende på vad som är lämpligt, så att konkreta framsteg kan noteras i nästa rapport 2013. 3. NYA HANDELSHINDER AV BETYDELSE Förutom de kvarstående hindren från förra rapporten dök ett antal nya hinder för marknadstillträde upp under 2011 och är av sådan betydelse att de bör föras upp på listan över prioriterade åtgärder under 2012. Kina tog viktiga steg angående investeringar, bland annat i samband med antagandet av den tolfte femårsplanen som fastslog prioriterade mål för industriell utveckling att uppnå inom de närmsta fem åren. Kina antog i februari 2011 ett förfarande för prövning av nationell säkerhet vid sammanslagningar och förvärv med utländska investerare, varigenom Kina kan förhindra utländska förvärv med hänvisning till nationell säkerhet. Att döma av ordalydelsen och den preliminära förteckningen över sektorer som kan komma att omfattas av förfarandet förefaller definitionen av nationell säkerhet vara mycket vid och även inkludera ekonomisk politik. Sektorer som bedöms vara viktiga för den nationella säkerheten går utöver dem som traditionellt brukar tillskrivas säkerhetspolitisk betydelse, som försvars- och energisektorn, genom att inkludera till exempel medicinteknisk utrustning, brevbärartjänster, magasineringstjänster och detalj- och partihandelstjänster. En annan källa till oro är Kinas villkor för exportfinansiering och exportsubventioner. Kina använder sig av exportkrediter som inte överensstämmer med OECD/WTO:s regler för att öka nationellt prestigeladdad export i kapitalintensiva, ofta högteknologiska, sektorer. Detta innebär allvarliga problem för stora, globala och konkurrenskraftiga EU-företag och hotar sektorer som är av betydelse för EU:s ekonomi, inte bara på marknader i tredjeländer utan även i Europa. Dessutom subventioneras många branscher på ett sätt som inte är öppet, bland annat genom åtgärder från statsägda företag och banker samt genom bestämmelser om subventionerad tillgång till mark, råmaterial och energi. Problemet är inte nytt men aktiviteten för att bemöta dessa konkurrenshämmande åtgärder måste intensifieras, och de bör systematiskt tas upp på högsta nivå eftersom de resulterar i hinder för marknadstillträde i många sektorer, samt snedvrider konkurrensen på den internationella marknaden. Indien förbereder införandet av en ny nationell tillverkningspolitik, som i oktober 2011 godkändes av regeringen och nu står i tur att godkännas av parlamentet. Förslaget tar upp åtgärder i syfte att utveckla inhemsk tillverkning som incitament för teknikutveckling i form av skattelättnader och subventioner och inköpspreferenser för inhemskt utvecklade produkter och teknik till offentliga organ. Dessutom överväger regeringen att föreskriva ett mervärde för lokala produkter vid offentlig upphandling på vissa områden som solenergiutrustning, elektronisk maskinvara, bränsleeffektiv transportutrustning och it-baserade säkerhetssystem. Även om denna nationella tillverkningspolitik ännu endast är ett förslag har dess bestämmelser införts i flera sektorsprogram. Det indiska ministeriet för telekommunikationer och informationsteknologi håller på att avsluta arbetet med tre separata, men sammanhängande, nationella riktlinjer rörande elektronik, informationsteknik och telekommunikationer som i oktober 2011 lades fram för synpunkter från allmänheten. Kommissionen har redan vidtagit steg för att framföra EU:s oro över förslagen i och med att en skrivelse från kommissionens vice ordförande Nellie Kroes och kommissionsledamoten Karel De Gucht tillsändes den indiska motparten. Nellie Kroes diskuterade också nyligen frågan med ett flertal berörda myndigheter under ett besök i Indien. Slutligen har ett antal nya åtgärder införts i Mercosurområdet, där särskilt Brasilien varit aktivt under 2011. Den 15 september 2011 höjde Brasilien skatten på industriprodukter för tillverkare av motorfordon som inte uppfyller vissa villkor. För att undvika skattehöjningen krävs att 65 % av fordonskomponenterna tillverkas i Brasilien, att minst 0,5 % av företagens bruttoförsäljning investeras i forskning och utveckling i Brasilien och att ett antal viktiga tillverkningsprocesser sker i Brasilien. Åtgärden började tillämpas den 12 december 2011 och ska gälla till och med den 31 december 2012. Kommissionen har redan tagit upp frågan bilateralt med Brasilien och tillsammans med andra påverkade länder i behöriga WTO-organ. Kommissionen kommer att i samråd med berörda företag vidta ytterligare åtgärder för att minimera de negativa konsekvenserna för företag i EU. Brasilien skärpte också sina förfaranden för import av textilvaror och kläder genom förstärkta tullkontroller. Import av textilvaror och kläder går numera genom de ”gråa” och ”röda” tullförfarandena. Detta betyder att varor underkastas fysisk inspektion och laboratorietestning kan utföras på stickprov. Som ett resultat av detta kan det ta så mycket som 90 dagar innan importen släpps genom tullen (+ 90 extra dagar vid behov). Dessutom krävs ett högt antal intyg av tullmyndigheterna. Argentina införde nya begränsningar för återförsäkringssektorn. Den argentinska tillsynsmyndigheten för försäkringsväsendet (Superintendencia de Seguros de la Nacion) utfärdade i februari 2011 en ändring i föreskrifterna för återförsäkringar. Bland de viktigaste bestämmelserna i den nya förordningen är att endast inhemska företag eller lokalt etablerade filialer till utländska företag tillåts erbjuda återförsäkringstjänster. Företag kan begära ett undantag från detta krav om de kan visa att graden av risk inte kan täckas av den inhemska marknaden. I maj 2011 mjukades bestämmelserna upp något av en ny resolution som tillåter gränsöverskridande återförsäkringstjänster för risker större än 50 miljoner amerikanska dollar och för retrocessionstjänster. Men andra viktiga begränsningar kvarstår, exempelvis tillåts inte återförsäkringar av livförsäkringar utomlands eller överförandet av mer än 40 % av premierna från lokala återförsäkrare. 4. EN TENDENS TILL HANDELSBEGRÄNSANDE INDUSTRIPOLITIK I TILLVÄXTEKONOMIER Om de hinder som tagits upp ses i ett större sammanhang framgår det att åtgärderna ofta är del av nationella industriprogram som innehåller diskriminerande bestämmelser riktade mot utländska varor, tjänster och investeringar. Detta avspeglar en allmän tendens under de två senaste åren, särskilt tydlig i tillväxtekonomier. Under 2008 och 2009, i början av den finansiella och ekonomiska krisen, tog många länder till offentlig intervention för att bemöta de negativa konsekvenserna på efterfrågan. I ett antal fall hade sådana åtgärder en potentiellt snedvridande effekt på handeln. I viss utsträckning syftade åtgärderna till att skydda sektorer som särskilt drabbades av en minskning i den globala efterfrågan. Det fanns i allmänhet ett klart samband mellan krisen och dessa åtgärder, som endast var menade att förbli i kraft tills ekonomin åter tog fart. Den senaste vågen av handelsbegränsande åtgärder, framför allt i tillväxtekonomierna, är dock av annan karaktär. Åtgärderna har inte längre ett samband med krisen eftersom dessa länder återhämtat sig helt från denna och haft hög tillväxt (åtminstone sedan 2010). Därmed så är inte längre åtgärderna tillfälliga utan ingår i nationella industriprogram som införts för längre perioder och syftar till att strukturellt förändra produktionsmönster i de nationella ekonomierna genom att utnyttja komparativa fördelar. Tillväxtekonomier har otvivelaktigt rätt att anta industriprogram i syfte att strukturellt förändra och förbättra sina produktionsmönster, men sådana program bör baseras på icke-diskriminerande principer och lika villkor. Kina har en lång tradition av att favorisera inhemsk industriell utveckling genom diskriminering av utländska operatörer och illojal konkurrens. Detta avspeglas också i den tolfte femårsplanen som antogs i mars 2011. Planen företer en kvalitativ förändring från en ”expansionistisk” utveckling till en utveckling grundad på industriell konsolidering, energieffektivitet, ökad produktivitet och en betoning på ökad kvalitet i det allmänna syftet att förflytta sig uppåt i tillverkningens värdekedja och göra Kinas tillväxt mer hållbar. Planen lägger dessutom en än större tonvikt på att stärka tjänstesektorn vilket indikerar ytterligare ett skifte i kinesisk politik. Med bakgrund av detta är det troligt att Kina fortsätter att stödja utvalda ”strategiska tillväxtindustrier” (t.ex. miljövänlig energi, elfordon, informations- och kommunikationsteknik och bredband, läkemedelsindustrin) genom bland annat styrda investeringar (ofta i form av obligatoriska krav på tekniköverföring) och finansiering. Den tolfte femårsplanen och bestämmelserna i investeringskatalogen har redan avsatt spår i flera sektorsplaner på både central nivå och provinsnivå. På central nivå upprättades nyligen en tolfte femårsplan för nationell vetenskaplig och teknisk utveckling som bygger på principen om ökad egen innovationskapacitet. Vidare finns indikationer på att den nya planen för elfordon som utarbetas av ministeriet för industri och informationsteknik skulle föreskriva krav på tekniköverföring i gemensamma företag där utländska investerare har en minoritetsandel. Dessutom uttrycktes oro för att ministeriet skulle införa kravet att alla elfordon som säljs i Kina skulle vara av kinesiskt märke från och med 2015. Nyligen gav dock Kina försäkringar om att man inte avsåg att behålla krav på tekniköverföring eller krav på att utländska investerares företag skulle etablera inhemska märken i Kina. Mot bakgrund av dessa positiva signaler och av de förbättringar som gjorts i fråga om inhemsk innovation, uppmanar kommissionen Kina att främja innovation med respekt för principer som lika villkor och skydd av immateriella rättigheter. Samtidigt kommer subventioner och exportfinansiering även fortsättningsvis att spela en viktig roll för landets försök att främja en innovativ industriell utveckling. Den nationella tillverkningspolitiken som nyligen infördes av Indien är ett annat exempel på industrialiseringspolitik baserad på diskriminerande principer. Politiken har som mål att förändra Indiens ekonomi och sysselsättningsstruktur genom att öka tillverkningens andel av bruttonationalprodukten från 16 % till 25 % 2022, med fokus på inhemsk produktion. Som ovan beskrivits (i avsnitt 3) kombineras preferenser för inhemska varor vid offentlig upphandling och krav på lokalt innehåll i privata aktörers inköp med skattelättnader och statliga subventioner till förmån för utveckling av inhemsk teknik. Det är därför av största vikt att noggrant följa tillämpningen av denna politik och de berörda sektorsplanerna[15], avseende deras förenlighet med internationella regler. Nationella industriplaner har också nyligen antagits i Brasilien och Argentina. I Brasilien till exempel antogs Plano Brasil Maior i augusti 2011 som en övergripande plan för att främja landets industriella utveckling. Problem uppstår i den mån planens konkreta åtgärder förutsätter instrument som indirekt subvention eller skatteundantag för vissa tillverkningssektorer (exempelvis för textilvaror, skodon, mobiltelefoni och programvaruindustri). Ett inslag i Plano Maior är utvidgandet av förmånsmarginalen på 25 % vid offentlig upphandling till att omfatta även informations- och kommunikationsteknik, och det kan förväntas en ytterligare utvidgning till andra sektorer som hälsovård, försvar, kommunikationer och högteknologi. Argentinas handelspolitik har under de senaste åren karakteriserats av en rörelse mot ”kontrollerad handel” och importsubstitution, bland annat med åtgärder som påverkar importen och exporten – och de icke-automatiska importlicenserna har här en central roll – och innebär kortsiktiga lösningar på underliggande makroekonomiska problem. Delar av den nyss införda Industristrategi 2020 utgör ett försök av Argentina att utveckla en vision på lång sikt för sektorer som motorfordon, kapitalvaror, skodon, jordbruksmaskiner, byggmaterial, läkemedel, kemikalier och textilvaror men bekräftar också de importbegränsande inslagen som nämndes ovan. Det finns därför en risk att sådana åtgärder som de icke-automatiska importlicenserna fortsätter att tillämpas i framtiden som del av en större industripolitik grundad på importsubstitution. Förutom nationella utvecklingsplaner antas enskilda handelshindrande åtgärder i syfte att utveckla den egna industrin i många länder. De flesta av de hinder som tas upp som prioriteringar i denna rapport tillhör denna kategori. Krav på lokalt innehåll, ofta i samband med investeringar och offentlig upphandling, förefaller vara en av de vanligaste handelshindrande åtgärderna i samband med industrialisering. Utöver den indiska nationella tillverkningspolitiken och därmed sammanhängande sektorsplaner är en annan åtgärd som är relevant i sammanhanget det så kallade lokaliseringsinitiativet i fordonssektorn i Ryssland, där utländska investerare gradvis måste uppfylla vissa kvoter för lokal produktion, dvs. en bestämd andel lokalt innehåll. Denna åtgärd ska vara utfasad till 2018 som en följd av Rysslands anslutning till WTO. Av de nya åtgärderna kan Brasiliens beskattning av industriprodukter för fordonsindustrin nämnas, där lokal produktion ställs som villkor för en skatteminskning på 30 %. Krav på standardisering och bedömning av överensstämmelse förefaller också vara ett vanligt instrument för att stödja industriell utveckling. Kinas användning av standarder kan vara ett gott exempel på detta. Trots höga ambitioner för industriell utveckling och innovationer fastställer Kina fortfarande standarder och tekniska föreskrifter utifrån en mycket begränsad nationell synvinkel[16]. Dessa beskyddar inhemsk industri från utländsk konkurrens och utgör allvarliga hinder för marknadstillträde. De högst ställda målen i den tolfte femårsplanen om att bli världsledande vad gäller vissa produkter och sektorer kommer att kräva att Kina ändrar beteende och bli mer integrerat i det internationella ramverket av standardisering och tekniska föreskrifter. It-säkerhet i Kina är ett exempel på hur det nuvarande synsättet på tekniska föreskrifter och bedömning av överensstämmelse utgör ett allvarligt hinder för tillträde till den kinesiska marknaden. Med hänvisning till nationell säkerhet har Kina utvecklat förfaranden för bedömning av överensstämmelse som kräver alltför betungande provningar och förfaranden som i de flesta fall måste utföras av kinesiska laboratorier. Dessutom krävs röjande av äganderättsligt skyddad information och användande av inhemsk teknik för att få nödvändig certifiering för den kinesiska marknaden. Indien tillämpar samma tillvägagångssätt inom telekommunikationssektorn där det ursprungliga förslaget till säkerhetsregler för telekomutrustning innehöll krav på röjande av källkoder för att erhålla certifiering. Det sedermera ändrade förslaget innebär en förbättring men innehåller fortfarande krav på obligatoriska provningar i indiska laboratorier och andra betungande provningskrav. Dessutom förespråkar utkastet till nationell telekommunikationspolitik utveckling av en nationell standard och hänvisar, framför allt vad gäller säkerhetsfrågor, till utvecklingen av en specifik indisk modell för tekniska föreskrifter och standarder. Det mest direkta sättet att skydda lokal tillverkning är slutligen att begränsa importen av konkurrerande produkter och exporten av framför allt råvaror, för att sänka den inhemska industrins kostnader. Vad gäller exportbegränsningar finns en allmän tendens till ökning, något som WTO till och med ansett vara en av de mest oroande tendenserna i handeln under förra året. De exempel som här getts vittnar om den ökande betydelsen av handelsbegränsande åtgärder som en del av nationella industrialiseringsprogram. Det är en anledning till allvarlig oro då åtgärder som ingår i sådana program kan förväntas vara strukturella och kvarstå under lång tid. Kommissionen kommer att övervaka denna utveckling mycket noggrant och vidta lämpliga åtgärder. 5. SLUTSATS Att ge europeiska företag tillträde till marknader i tredjeländer är en central del av den yttre dimensionen av EU:s tillväxtstrategi. Genom förhandlingar om frihandelsavtal, samtal med strategiska partner i forum på hög nivå och ett kraftfullt försvar av rättigheter enligt multilaterala och bilaterala avtal ger EU:s handelspolitik ett viktigt bidrag till målen i Europa 2020-strategin om smart och hållbar tillväxt för alla. Denna rapport har visat vad effektiva åtgärder på olika nivåer, inklusive på politisk nivå om nödvändigt, kan uppnå i fråga om att avlägsna marknadshinder i tredjeländer. Samordnad handling från kommissionens och medlemsstaternas sida kan göra en avgörande skillnad. Där viktiga ekonomiska intressen står på spel bör kommissionen och medlemsstaterna inte skygga för att använda alla tillgängliga medel på ett väl samordnat sätt för att befrämja EU:s intressen. Europeiska rådet har vid upprepade tillfällen efterlyst utökad samverkan mellan unionsnivå och nationell nivå, i överensstämmelse med bestämmelserna i fördragen, och mellan olika institutioner, en bättre samordning av relevanta instrument och initiativ samt ett mer effektivt utnyttjande av toppmöten med tredjeländer. Kommissionen och medlemsstaterna bör därför fortsätta öka och samordna sina åtgärder, också genom att förstärka partnerskapet för marknadstillträde och genom att med kraft följa upp denna rapport. Om EU:s partner inte respekterar sina internationella åtaganden bör tvistelösningsförfaranden och välavvägda motåtgärder också vara alternativ när så är nödvändigt. Den lärdom som kan dras från exemplen i denna rapport är tydlig: några enkla lösningar på de hinder som europeiska företag möter i tredjeländer finns inte. Avlägsnandet av dessa hinder kräver istället ihållande och samordnade åtgärder från kommissionen och medlemsstaterna. Detta arbete är inte alltid synligt för allmänheten men ger mycket konkreta och påtagliga resultat för europeiska företag och medborgare. [1] Europa 2020: En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:2020:FIN:SV:PDF). [2] Handel, tillväxt och världspolitik, KOM (2010) 612 slutlig, 9.11.2010 (http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146976.pdf). [3] Argentina och Brasilien. [4] Om strategiska partner i allmänhet se punkt 4 i Europeiska rådets slutsatser av den 16 september 2010: ”Europeiska unionens strategiska partnerskap med väsentliga aktörer i hela världen utgör nyttiga instrument när det gäller för att verka för europeiska mål och intressen. Detta kan endast fungera om dessa partnerskap arbetar i båda riktningarna och bygger på gemensamma intressen och fördelar och på insikten att alla aktörer har såväl rättigheter som skyldigheter.” [5] Kommissionens arbetsdokument Trade as Driver of Prosperity som åtföljer kommissionens meddelande Handel, tillväxt och världspolitik. [6] Världshandelsorganisation (WTO): Overview of developments in the international trading system, 21.11.2011, WTO: Report on G20 Trade Measures (May to mid-October 2011), 25.10.2011, GD Handel: Eighth Report on Trade Restrictive Measures. October 2010 – September 2011, oktober 2011 (http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2011/october/tradoc_148288.pdf). [7] Betänkande om hinder för handel och investeringar (2011/2115 (INI)), Europaparlamentets utskott för internationell handel, föredragande: Robert Sturdy. [8] EU och Förenta Staterna, och sedermera Mexico, begärde den 23 juni 2009 överläggningar i WTO med Kina angående kinesiska exportrestriktioner på nio produkter: bauxit, koks, flusspat, kiselkarbid, kiselmetall, zink, magnesium, mangan och gul fosfor. EU begärde särskilt överläggningar om Kinas exporttullar och exportkvoter, och åtgärderna för fördelning och licensiering av kvoterna samt det kinesiska systemet med minimiexportpris. En panel för överläggningarna inrättades i december 2009. [9] Kongressen antog den 13 februari 2009 en American Economic Recovery and Reinvestment Act som omfattade 790 miljarder USD och innehöll två Buy American-bestämmelser som förbjöd användning av anslagna medel för i) byggnad, ombyggnad, underhåll eller reparation av offentliga byggnader eller anläggningar om inte järn, stål och färdiga varor som kom till användning var producerade i Förenta staterna och ii) upphandling av ministeriet för inrikes säkerhet av textilvaror (kläder, tält, bomull, naturfiber etc.) om inte varan odlats eller behandlats i Förenta staterna och som ingår i en omfattande förteckning. [10] Dessa regler skulle bland annat garantera öppenhet, proportionalitet, icke-diskriminering, likvärdighet, riskbedömning, veterinärkontroll och certifiering samt tillstånd för import och transit. [11] Försäkringar tillhör exempelvis fortfarande kategorin med ”begränsad” öppenhet för investeringar. [12] Det statliga förvaltningskontoret för kryptering. [13] DG Handel: Eighth Report on Trade Restrictive Measures, October 2010 – September 2011, oktober 2011 (http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2011/october/tradoc_148288.pdf). [14] Det utvidgade tillämpningsområdet omfattar nu vissa personbilar med komponenter, motorcyklar, cyklar med komponenter, textiler, metallurgiska produkter och vissa elektriska produkter. [15] Förutom utkastet till nationell riktlinje för telekommunikationer (se avsnitt 3) är en annan plan av intresse den nationella planen för solenergi. Denna s k Jawaharal Nehru National Solar Mission antogs 2008 och förefaller basera investeringar i vissa utvecklingsprojekt för solenergi på bestämmelser om ”inhemskt innehåll”, dvs. att viss solenergiutrustning som används i projekten måste tillverkas i Indien. Dessutom erbjuder Indien subventioner vid köp av energi från de av planen stödda projekten, men även dessa subventioner görs avhängiga av bestämmelserna om ”lokalt innehåll”. Också på området för förnybar energi är det utkast till riktlinjer som ministeriet för ny och förnybar energi offentliggjorde i september 2011 med krav på att leverantörer av vindturbingeneratorer med en kapacitet som överstiger 15 MW ska inrätta tillverkningsanläggningar i Indien, något som i praktiken utestänger utländska leverantörer. [16] Det finns exempelvis begränsningar för deltagande av företag med utländska investerare i flera sektorer, bland annat sektorn för informations- och kommunikationsteknik.