Särskild rapport nr 6/2002

om granskningen av kommissionens förvaltning av EU:s stödsystem för oljeväxtfrön samt kommissionens svar

(i enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2002/C 254/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

SAMMANFATTNING

I. Revisionsrätten har granskat förvaltningen av den gemensamma organisationen av marknaden för de viktigaste slagen av oljeväxtfrö, framför allt raps, solros och soja, samt genomförandet av stödsystemet för oljeväxter som producerats på mark i träda.

II. Under perioden 1993-1999 uppgick de årliga budgetutgifterna för oljeväxter till ungefär 2,4 miljarder euro eller ungefär 15 % av gemenskapens utgifter för jordbruksgrödor.

III. Gemenskapsmarknaden för oljeväxter karakteriseras av att den producerade kvantiteten understiger marknadsbehovet. Produktionen inom gemenskapen (13,5 miljoner ton år 2000) utgör 5 % av världsproduktionen, och Förenta staterna är världens största producent.

IV. Fram till 1991 fanns det inom den gemensamma organisationen av marknaden ett produktionsstöd som betalades till industrin för pressning av oljefrön inom gemenskapen för att priset på gemenskapens oljeväxtfrön skulle ligga över världsmarknadspriset. Under 1991 genomförde gemenskapen en grundlig reform av den gemensamma organisationen av marknaden och ersatte produktionsstödet med ett arealstöd som betalades direkt till fröproducenterna.

V. Genom Agenda 2000-reformen ändrades återigen den gemensamma organisationen av marknaden för oljeväxter betydligt. Efter en övergångsperiod skall oljeväxtfrön från och med budgetåret 2002-2003 få samma stödnivå som spannmål och areal som tagits ur produktion. Stödnivån beror fortfarande på den historiska avkastningen i regionen men den hänger inte längre samman med världsmarknadsprisets utveckling. Genom Agenda 2000 höjdes spannmålsstödet med 17 % och stödet till oljeväxtfrön sänktes med 30 %.

VI. Granskningen har lett fram till följande huvudsakliga iakttagelser:

a) Genom att man ställt upp som mål en mer balanserad marknad utan att ytterligare förtydliga detta, är det svårt att utvärdera om målet uppnåtts. Trots att 1991 års reform haft stor inverkan på budgeten utvärderades den av kommissionen först under 2000, och resultatet av denna utvärdering offentliggjordes i november 2001, det vill säga ett år efter det att Agenda 2000 hade trätt i kraft.

b) Det faktum att medlemsstaterna genom reformen 1991 fick möjlighet att använda den historiska genomsnittsavkastningen för spannmål för beräkningen av stödet till oljeväxtfrön har medfört obalanser mellan producenter i olika regioner.

c) Kommissionens årliga beräkningar av stödnivån har i flera avseenden inte följt bestämmelserna. Samtliga fel har lett till en ökning av stödbeloppen.

d) Kommissionen har godtagit regionaliseringsplaner med överskattad historisk avkastning och gått med på att bevilja högre stödbelopp än de som fastställs i gemenskapslagstiftningen. Inga åtgärder har vidtagits med anledning av revisionsrättens iakttagelser i årsrapporten för 1996.

e) I två av de besökta medlemsstaterna har påföljder för bristande efterlevnad av villkoren i systemet med industriell träda inte tillämpats korrekt.

VII. I denna rapport ges följande rekommendationer:

a) Målen för systemet bör kvantifieras, och genomförandet av åtgärder bör utvärderas regelbundet.

b) Kommissionen bör göra en ny bedömning av stödet till sådana grödor som kan odlas i stället för oljeväxter.

c) Kommissionen bör rätta till den överskattade historiska genomsnittsavkastningen i vissa regionaliseringsplaner.

d) Kommissionen bör, i förhållande till revisionsrättens olika iakttagelser, undersöka möjligheten att återkräva de stödbelopp som betalats ut på felaktiga grunder.

INLEDNING

1. Den gemensamma organisationen av marknaden för rybs och raps, solrosfrö och sojabönor reformerades 1991. Reformen innebar att det produktionsstöd som betalades till krossningsindustrin för bearbetning av gemenskapens oljefrön ersattes med direkta betalningar till jordbrukare. Nivån på detta stöd baserades på den areal som använts för oljeväxter och den historiska avkastningen i den aktuella regionen. Systemet tillämpades från och med regleringsåret 1992/1993 och dess principer tillämpades även efter Mac Sharry-reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992. Från 1993 till 1999 låg EU:s budgetutgifter på cirka 2,4 miljarder euro per år, en minskning från i genomsnitt 3,3 miljarder euro under perioden 1988/1989-1991/1992 (se figur 1). I dessa belopp ingår inte en del av de totala utgifterna för arealuttag som kunde hänföras till oljeväxtfrön. Revisionsrätten bedömer att denna andel uppgår till cirka 200 miljoner euro per år. I och med Agenda 2000-reformen harmoniserades direktstödet för oljeväxtfrön, spannmål och arealuttag från och med år 2002/2003 genom att den specifika karaktären på stödet till oljeväxter togs bort.

Figur 1

Gemenskapens utgifter för oljeväxtfrön

(miljoner euro)

>PIC FILE= "C_2002254SV.000401.TIF">

Anmärkningar:

- Eftersom oljeväxtfrön utgör ungefär 15 % av jordbrukgrödorna, innefattar de redovisade beloppen 15 % av de totala utgifterna för arealuttag.

- I utgifterna för 1992 ingår alla utgifter för regleringsåret 1991/1992 och förskottsbetalningen för regleringsåret 1992/1993.

- I utgifterna för 2000 ingår endast slutbetalningen för regleringsåret 1999/2000 eftersom det från och med regleringsåret 2000/2001 inte betalas ut några förskott.

Källa:

Kommissionen, inkomst- och utgiftsredovisningar och balansräkningar.

2. Revisionsbesök har gjorts vid kommissionen och i fem medlemsstater: Tyskland, Spanien, Frankrike, Italien och Förenade kungariket, vilka tillsammans svarar för mer än 95 % av EU:s utgifter för stödsystemet för oljeväxtfrön. Efter en kort beskrivning av marknaden för oljeväxtfrön i världen och inom EU och en kortfattad historik över den gemensamma organisationen av marknaden finns i denna rapport iakttagelser avseende genomförandet av 1991 års reform, kommentarer till framtidsutsikterna efter Agenda 2000-reformen och slutligen en analys av olika aspekter på oljeväxtfröproduktion på uttagen areal.

VÄRLDS- OCH GEMENSKAPSMARKNADEN FÖR OLJEVÄXTFRÖN OCH PRODUKTER AV OLJEVÄXTFRÖN

3. År 2000 uppgick världsproduktionen av oljeväxtfrön till 291 miljoner ton, varav sojabönor utgjorde 55 %. Förenta staterna är den största oljeväxtfröproducenten, följt av Kina, Brasilien, Argentina och Indien. EU:s produktion av oljeväxtfrön motsvarar 5 % av världsproduktionen.

4. Mellan 1993 och 1999 ökade EU:s oljeväxtproduktion med 55,7 %. Denna ökning berodde på att större arealer användes för rybsproduktion (se tabell 1), att nya sorter utvecklats som ger högre avkastning och att solrosfrö och sojabönor ersatts med rybs som har en högre genomsnittlig avkastning. Sedan 1995 har rybs ersatt solrosfrö som den vanligaste oljeväxten på grund av stigande avkastning och fördelaktiga priser. År 1999 nådde oljeväxtfröproduktionen en topp på 15,8 miljoner ton som skördats på 5,8 miljoner hektar. Trots denna ökning är EU:s självförsörjningsgrad (utom för rybs) fortsatt låg. Det finns dock stora skillnader mellan de olika typerna av frön, oljor och oljekraftfoder (se tabell 2).

Tabell 1

Arealer inom gemenskapen som används för produktion av oljeväxtfrön (1000 ha)

>Plats för tabell>

Anm.:

1991-1994: EU 12.

1995-2000: EU 15.

Källa:

Eurostat, New Cronos.

Tabell 2

EU:s självförsörjningsgrad

>Plats för tabell>

5. EU-marknaden för oljeväxtfrön är en öppen marknad utan exportbidrag och utan eller med endast låga importavgifter. EU:s priser för oljeväxtfrön och produkter av oljeväxtfrön följer världsmarknadspriset för sojabönor.

6. Under 1999 krossades nästan 31 miljoner ton oljeväxtfrön inom EU. Ungefär hälften av de oljeväxtfrön som krossas är importerade sojabönor. Inom EU finns ungefär 75 större produktionsenheter. Frökrossningsindustrin karakteriseras av en ökande koncentration och integration framåt. Ungefär 75 % av EU:s krossningskapacitet tillhör fyra stora internationella företagsgrupper.

HISTORISK UTVECKLING AV DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADEN FÖR OLJEVÄXTFRÖN

Den gemensamma organisationen av marknaden för oljeväxtfrön och GATT

7. En gemensam organisation av marknaden för oljor och fetter inrättades 1966 när gemenskapens marknad för oljor och fetter karakteriserades av stor efterfrågan och liten totalproduktion. Det främsta syftet var att se till att producenterna fick en rimlig inkomst. 98 % av det ekonomiska stödet till rybs, solrosfrö och sojabönor bestod av ett produktionsstöd som betalades till krossningsindustrin per ton krossade oljeväxtfrön från gemenskapen. Stödnivån fastställdes av rådet så att priset på gemenskapens oljeväxtfrön skulle ligga över världsmarknadspriset.

8. Förenta staterna begärde 1988 att GATT skulle inrätta en panel som skulle undersöka landets klagomål om att gemenskapens produktionsstöd diskriminerade import till EU. Den slutsats som GATT-panelen antog den 25 januari 1990 stödde Förenta staternas klagomål, och tillsammans med budgetöverväganden ledde detta till 1991 års reform av EU:s system för stöd till oljeväxtfrön.

1991 års reform

9. Genom reformen 1991 avskaffades stödet till dem som krossar oljeväxtfrön, vilket medförde att de priser som dessa betalade till producenterna sedan dess följer de lägre världsmarknadspriserna. För att kompensera det inkomstbortfall som detta innebar för producenterna införde man vid reformen ett arealstöd direkt till producenterna. Principerna för 1991 års reform bekräftades genom 1992 års reform som gällde alla jordbruksgrödor och vars mål var en mer balanserad marknad.

10. Detta stöd som kallades "regionalt referensbelopp" baserades på den historiska genomsnittsavkastningen(1) för varje region. Beloppet beräknades varje år av kommissionen på grundval av "referensbeloppet för gemenskapen" som ursprungligen fastställdes av rådet till 384 euro per hektar. Detta belopp fastställdes utifrån ett "prognostiserat referenspris" på 163 euro per ton(2) och en historisk genomsnittsavkastning på 2,36 ton per hektar, det vill säga genomsnittet i gemenskapen. Kommissionen tog vid beräkningen hänsyn till det referenspris som konstaterats på marknaden så att inkomsten per hektar, vilken bestod av intäkter från försäljning av frön och stöd från gemenskapen, var oförändrad.

Blair House-avtalet

11. Reformen 1991 av EU:s stödsystem för oljeväxtfrön innebar ingen lösning på tvisten mellan gemenskapen och Förenta staterna. Förenta staterna föreslog att den ursprungliga oljeväxtfröpanelen skulle sammankallas på nytt och fastställa huruvida de åtgärder som vidtagits innebar att EU:s förordningar anpassats till GATT. Den 31 mars 1992 beslutade panelen att de avgiftsrabatter som gemenskapen beviljat på oljeväxtfrön fortfarande hade begränsad effekt. Som ett resultat härav inleddes nya förhandlingar mellan gemenskapen och Förenta staterna som ledde fram till Blair House-avtalet av den 3 december 1992 (se bilaga).

12. Genom Blair House-avtalet måste gemenskapen begränsa den oljeväxtareal som får arealstöd så länge stödet till oljeväxtproduktion är grödspecifikt(3). Om arealerna överskrids skall det enligt avtalet medföra att gemenskapsstödet minskas. Avtalet föreskriver även att de biprodukter som är resultatet av omvandling av frön som framställts för industriella ändamål på uttagen areal får användas för livsmedel eller djurfoder, med en årlig kvantitet motsvarande en miljon ton uttryckt i ekvivalenter till sojamjöl.

Agenda 2000-reformen

13. Ett mål med Agenda 2000-reformen var att arealstödet för oljeväxter gradvis skulle harmoniseras med stödet till spannmål och arealuttag så att stödets grödspecifika karaktär avskaffades, framför allt med beaktande av punkterna 2 och 4 i Blair House-avtalet (se bilaga).

14. Efter en övergångsperiod på två regleringsår (2000/2001 och 2001/2002) infördes samma stödnivå för spannmål, oljeväxter och areal som tagits ur produktion, och stödnivån fick inte längre någon koppling till världsmarknadspriset. Harmoniseringen av stödnivån medförde en ökning av stödet för spannmål med mer än 17 % och en minskning med ungefär en tredjedel för oljeväxtfrön jämfört med 1999/2000 (28 % mindre än det genomsnittliga stöd som betalats ut under perioden 1995/1996 till 1999/2000). Ökningen av stödet för spannmål var en kompensation för att interventionspriset samtidigt sänktes från 119,19 euro/ton 1999 till 101,31 euro/ton 2002.

15. Vid Agenda 2000-reformen bibehölls den princip som infördes genom 1991 års reform och som innebär att stödet bestäms av den historiska genomsnittsavkastningen i den aktuella regionen. Genom reformen förlorade emellertid medlemsstaterna möjligheten att välja att använda historisk genomsnittsavkastning för oljeväxtfrön för beräkning av stödet. Från och med 2002 skall stödet för oljeväxter beräknas på basis av historisk genomsnittsavkastning för spannmål.

16. Enligt kommissionens prisprognoser förväntas EU:s totala intäkter per hektar för spannmål (t.ex. vete) vara relativt stabila efter Agenda 2000-reformen medan EU:s totala intäkter för rybs kommer att minska (se figur 2). Världsmarknadspriserna för oljeväxtfrön har dessutom sjunkit sedan kommissionen gjorde sin prisprognos för Agenda 2000-reformen.

Figur 2

Framtida utveckling av jordbrukarnas bruttoinkomst per hektar för vete och rybs

>PIC FILE= "C_2002254SV.000701.TIF">

Källa:

Kommissionen, Prospects for Agricultural Markets - 2000-2007 (utsikter för jordbruksmarknaderna - 2000-2007).

IAKTTAGELSER ANGÅENDE DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADEN FÖR OLJEVÄXTFRÖN FRÅN 1992/1993 TILL 1999/2000

17. Iakttagelserna avseende perioden 1992/1993 till 1999/2000, med undantag för dem i punkterna 32 och 33, gäller inte det system som infördes genom Agenda 2000-reformen.

Avsaknad av tydliga och kvantifierade mål och sen utvärdering av stödsystemet

18. Enligt budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget skall det ställas upp kvantifierade mål för budgetanslagen, och förverkligandet av målen skall övervakas(4).

19. När rådet antog 1992 års reform ställde det upp två mål: att skapa bättre balans på marknaden och att kompensera för inkomstbortfall som orsakas av sänkta institutionella priser. Målet att uppnå en bättre balans på marknaden preciserades inte ytterligare och var därför svårt att utvärdera. När det gäller kompensationen för inkomstbortfall (se punkt 9) gjorde kommissionen först i november 2001 en utvärdering av stödsystemet som det såg ut mellan 1992 och 1999, trots att det handlar om så stora belopp (ungefär 2,4 miljarder euro per år), samtidigt som Agenda 2000-förändringarna höll på att genomföras.

20. Enligt rådets förordning om antagande av Agenda 2000 skall kommissionen inom två år lägga fram en rapport till rådet om hur marknaden för oljefrön har utvecklats, och vid behov lägga fram förslag till ändringar av denna förordning(5).

Skillnader mellan regionaliseringsplanerna på grund av medlemsstaternas valmöjligheter

21. Medlemsstaten kunde välja att beräkna det regionala referensbeloppet på grundval av historisk avkastning för antingen oljeväxtfrön eller spannmål. För varje region som stod med i regionaliseringsplanen skulle medlemsstaten utifrån objektiva kriterier ange vilken beräkningsgrund som skulle användas.

22. I syfte att fastställa den historiska genomsnittsavkastningen för beräkning av regionala referensbelopp utarbetade varje medlemsstat en regionaliseringsplan. För varje produktionsregion lämnade medlemsstaten detaljerade uppgifter om arealer och avkastning för spannmål och oljeväxter som producerats i denna region under femårsperioden 1986/1987-1990/1991(6). En genomsnittsavkastning för spannmål och, om möjligt, för oljeväxter skulle beräknas separat för varje region. Regionaliseringsplanen skulle i samtliga fall garantera att den genomsnittsavkastning som fastställts för perioden för den berörda medlemsstaten efterlevdes.

23. Kommissionen skulle gå igenom de regionaliseringsplaner medlemsstaterna lagt fram och se till att varje plan baserades på lämpliga objektiva kriterier och överensstämde med tillgängliga historiska uppgifter(7). Kommissionen kunde förkasta de planer som inte var förenliga med ovannämnda kriterier, framför allt med genomsnittsavkastningen i den aktuella medlemsstaten.

24. Det finns tre typer av regionaliseringsplaner: åtta medlemsstater (Danmark, Tyskland, Grekland, Irland, Luxemburg, Österrike, Finland och Förenade kungariket) valde att bibehålla den historiska avkastningen för oljeväxtfrön; fyra medlemsstater (Spanien, Frankrike, Nederländerna och Portugal) valde att utgå från den historiska avkastningen för spannmål; tre medlemsstater (Belgien, Italien och Sverige) lade fram en regionaliseringsplan med en blandning av historisk avkastning för oljeväxtfrön och spannmål. Antalet produktionszoner i en medlemsstat varierar från en enda till 255. Rådet var medvetet om det stora manöverutrymme som regionaliseringen skapat och begränsade utbetalningarna per medlemsstat(8).

Olika behandling av jordbrukare i olika medlemsstater

25. Den möjlighet som rådets förordning gett medlemsstaterna att välja mellan historisk avkastning för spannmål och historisk avkastning för oljeväxter (se punkt 21) har medfört att jordbrukare behandlas olika i olika medlemsstater. I Frankrike och Spanien, där man använde historisk avkastning för spannmål, var arealstödet 21,8 % respektive 25,1 % högre än det arealstöd som baseras på historisk avkastning för oljeväxter. Revisionsrätten beräknar att EU:s budget för perioden 1992/1993 till 1999/2000 påverkades med 1245 miljoner euro för Frankrike och 729 miljoner euro för Spanien(9).

Regionala referensbelopp som medfört ytterligare budgetutgifter

26. Enligt rådets förordning (EEG) nr 1765/92(10) skall kommissionen beräkna de regionala referensbeloppen på grundval av referensbeloppet för gemenskapen på följande sätt:

a) Det prognostiserade referenspriset ersätts med det konstaterade referenspriset. Prisvariationer inom 8 % av det prognostiserade referenspriset skall inte beaktas.

b) För varje produktionsregion skall stödet justeras utifrån den historiska genomsnittsavkastning för oljeväxter eller spannmål i regionen som står i regionaliseringsplanen.

c) Beräkningen skall vid behov innefatta minskningar som gjorts för att den garanterade maximiarealen överskridits under det innevarande eller föregående budgetåret.

27. Enligt EU:s förordningar skall kommissionen beräkna det konstaterade referenspriset. Detta pris skall baseras på priser och erbjudanden på representativa gemenskapsmarknader. Sju medlemsstater rapporterar regelbundet till gemenskapen priserna från marknaderna för raps och rybs, solrosfrö och sojabönor i bulk. De priser som medlemsstaterna samlar in tillhandahålls ibland av inblandade parter såsom krossningsföretag, varför dessa uppgifters tillförlitlighet kan ifrågasättas. Vid sin granskning av beräkningen av de konstaterade referenspriserna och de regionala referensbeloppen har revisionsrätten kommit fram till följande iakttagelser om problem som kommissionen är medveten om men inte har vidtagit några åtgärder för att avhjälpa:

a) Det slutliga regionala referensbeloppet skulle fastställas av kommissionen före den 30 januari varje regleringsår. Följaktligen ingick inte priserna i februari-juni i beräkningen av det konstaterade referenspriset och viktkoefficienter trots att 30-40 % av skörden säljs under den perioden. Priserna för dessa månader ingick inte ens i beräkningen av det konstaterade referenspriset för påföljande regleringsår(11). För Frankrike var exempelvis det genomsnittliga marknadspriset för regleringsåren 1993/1994 till 1998/1999 under de månaderna 1,91 % högre än under övriga månader på grund av lagringskostnader. Om de högre priserna inte tas med leder det till att högre bidrag fastställs. Revisionsrätten uppskattar att detta lett till ytterligare kostnader för EU:s budget med totalt 130 miljoner euro för regleringsåren 1993/1994 till 1999/2000(12).

b) Vid sin årliga justeringsberäkning avrundade kommissionen skillnaden mellan det konstaterade referenspriset och det prognostiserade referenspriset till den lägre procentsatsen trots att detta inte föreskrivs i förordningen(13). På grund av denna avrundning ökade gemenskapens utgifter med 95 miljoner euro mellan 1992/1993 och 1999/2000(14).

c) Vid den årliga beräkningen av stödet använde kommissionen dessutom systematiskt en annan formel än den i rådets förordning om införande av det nya systemet 1992. Användningen av en annan formel ledde till en ökning av stödet. Den ytterligare kostnaden för EU:s budget mellan 1992/1993 och 1999/2000 uppgår till 90 miljoner euro(15).

d) Kommissionen kunde inte tillhandahålla några bevis för att kommissionen själv - vid sina besök i medlemsstaterna - eller medlemsstaterna vid någon tidpunkt kontrollerade prisuppgifterna för att säkerställa att de utgjorde faktiska priser för leverans till ett efterfrågecentrum, till exempel en krossningsanläggning. I Italien var exempelvis de priser som skickats till kommissionen prisnoteringar på de fyra största råvarubörserna. Prisnoteringar på den italienska råvarubörsen avser de priser som betalas till jordbrukarna. I dessa ingår inte de tillkommande kostnaderna för transporter och uppsamling som bärs av krossningsindustrin. Efter ett besök i Italien beslutade kommissionen att en korrigering skulle göras för transportkostnaderna. Ingen korrigering gjordes för uppsamlingskostnaderna vilka varierar mellan 10 och 13 euro per ton. Detta belopp förklarar de skillnader som konstaterats mellan de priser som rapporterats av Italien och övriga medlemsstater. För de italienska priserna används en viktning på 19 % för fastställande av det konstaterade referenspriset såsom det beräknas av kommissionen. Följaktligen var det konstaterade referenspriset såsom det beräknades av kommissionen alltför lågt. Den ytterligare belastningen för EU:s budget för 1997/1998 och 1998/1999 kan uppskattas till 51,8 miljoner euro(16).

28. Mot bakgrund av att de ytterligare utgifter som åsyftas i punkt 27 beror på kommissionsbeslut kan de inte längre krävas in från medlemsstaterna eller stödmottagarna, med hänsyn till rättsprinciper som skydd av berättigade förväntningar och rättssäkerhet.

Regionaliseringsplaner med överskattad historisk avkastning

29. I samband med sin årsrapport för budgetåret 1996(17) granskade revisionsrätten den avkastning som angavs i vissa regionaliseringsplaner. Revisionsrätten fann fall där genomsnittsavkastningen översteg den som fastslagits i gemenskapslagstiftningen, i framför allt den tyska regionaliseringsplanen för oljeväxtfrön(18) och i de franska och spanska regionaliseringsplanerna för spannmål(19). Kommissionen krävde inte att de berörda medlemsstaterna skulle korrigera sina regionaliseringsplaner, och därför fortsatte man att tillämpa dessa planer vilket förde med sig utgifter för gemenskapen som överstiger dem som fastslagits i lagstiftningen.

30. Den historiska avkastningen är överskattad i två andra regionaliseringsplaner:

a) För upprättandet av den portugisiska regionaliseringsplanen hänvisar man i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 till de uppgifter som Portugal lämnat i enlighet med förordning (EEG) nr 3653/90(20). En analys av dessa uppgifter ger en vägd genomsnittsavkastning på 2,5 t/ha. Kommissionen gav Portugal tillstånd att använda en vägd genomsnittsavkastning på 2,9 t/ha vilket motsvarar en ökning med 16 % i förhållande till avkastningen som den definieras i förordningen.

b) Den italienska regionaliseringsplanen innehåller också alltför hög avkastning. Under referensperioden 1986 till 1990 kom ungefär 20 % av de oljeväxtfrön som producerats i Italien från arealer med två skördar om året: först spannmål och sedan sojabönor. När de italienska myndigheterna beräknade sin historiska genomsnittsavkastning för oljeväxter räknade de med den totala produktionen av oljeväxter inklusive den som kom från arealer som gav två skördar om året. De relaterade emellertid denna totalproduktion till en totalareal som inte inkluderade de arealer som gav två skördar per år. På så sätt meddelade de italienska myndigheterna kommissionen att den vägda genomsnittsavkastningen var 3,74 ton per hektar för oljeväxtfrön. Den verkliga genomsnittsavkastningen för oljeväxtfrön under perioden 1986-1990 var dock endast 3,07 t/ha(21). Efter att ha informerats om beräkningsmetoden lovade kommissionen de italienska myndigheterna att varken ifrågasätta själva metoden eller resultaten av den.

31. Revisionsrätten uppskattar de ekonomiska konsekvenserna av iakttagelserna i punkt 29 och 30 till 729,3 miljoner euro i utgifter som belastar gemenskapens budget under perioden 1993-1999, nämligen 474,7 miljoner euro för oljeväxtfrön och 254,6 för spannmål(22). Mot bakgrund av att dessa utgifter är resultatet av regionaliseringsplaner som kommissionen godtagit, kan de inte längre krävas in från medlemsstaterna eller stödmottagarna, med hänsyn till de rättsprinciper som nämns i punkt 28.

32. I Agenda 2000-reformen föreskrivs fortfarande regionaliseringsplaner med avkastning som överstiger den historiska genomsnittsavkastningen.

a) För Spanien och Italien beviljade rådet en genomsnittsavkastning på 2,9 respektive 3,9 ton/hektar(23), att jämföra med den historiska avkastningen för spannmål på 2,513 och 3,78 ton/hektar. Rådet höjde alltså genom ett beslut den faktiska historiska avkastningen med 15,4 % respektive 3,2 %.

b) För Portugal(24) har kommissionen återinfört genomsnittsavkastningen på 2,9 ton per hektar i stället för 2,5 ton per hektar (se punkt 30 a).

33. Revisionsrättens tidigare iakttagelser(25) om regionaliseringsplanen för spannmål i Tyskland kommer från och med år 2002/2003 även att kunna tillämpas på oljeväxter, och iakttagelserna om Frankrikes regionaliseringsplan gäller fortfarande alla jordbruksgrödor (se punkt 29). De högre betalningar som blir resultatet av detta är högre än de som fastställs i gemenskapslagstiftningen.

PRODUKTION AV INDUSTRIGRÖDOR PÅ AREALER SOM TAGITS UR PRODUKTION

Kravet på uttag av jordbruksmark

34. År 1992 införde gemenskapen ett krav på att producenter skulle ta en viss andel av sin jordbruksmark ur produktion för att bli berättigade till kompensationsbetalningar(26). För detta åtagande får jordbrukarna ersättning genom arealstöd från gemenskapen. Åtagandet gäller all jordbruksmark. Den lägsta andelen för arealuttag fastställdes ursprungligen till 15 % och omprövas varje år för att hänsyn skall tas till utvecklingen av produktionen och marknaden. Sedan minimigränsen infördes har den varierat mellan 5 % och 15 %.

35. Under 1992 införde gemenskapen även systemet med industriell träda. Detta system innebär att uttagen mark får användas för produktion av material för framställning inom gemenskapen av produkter som inte primärt är avsedda för livsmedel eller djurfoder, förutsatt att effektiva kontrollsystem används(27). Under perioden 1992-1999 producerades ungefär 7-18 % av oljeväxtfröna på uttagen areal.

Ett system som är svårt att granska

36. Genomförandebestämmelserna för systemet med industriell träda fastställdes av kommissionen(28). För att säkerställa att frön är avsedda för industriella ändamål innehåller systemet för industriell träda omständliga administrativa krav på både aktörer och granskande instanser. Råvara som odlas på mark som tagits ur bruk skall vara föremål för ett avtal mellan producenten och antingen uppköparen eller förädlaren. Avtalet skall bland annat specificera den berörda arealen, den förväntade avkastningen och beloppet för den säkerhet som skall ställas. En kopia av detta avtal skall lämnas till den granskande instans som kontrollerar arealer och odlingar. Mängden levererad och mottagen råvarumängd skall meddelas myndigheterna. Producenten är skyldig att leverera all skördad råvara och uppköparen eller den första förädlaren är skyldig att ta emot hela skörden och garantera att motsvarande kvantitet råvara används inom gemenskapen vid tillverkning av produkter som är avsedda för andra ändamål än livsmedel.

37. Uppköparen eller den första förädlaren skall ställa en säkerhet som beräknas utifrån beloppet 250 euro/hektar. Säkerheten skall för varje råvara frigöras i proportion till förädlad kvantitet, under förutsättning att den nationella myndighet som ansvarar för uppköparen eller den första förädlaren har erhållit bevis för att råvaran gått till godkänd slutanvändning.

38. I de besökta medlemsstater där granskningarna är centraliserade (Tyskland, Frankrike och Förenade kungariket) arbetar en personalstyrka på sammanlagt 65 personer med granskning av hur frön används hos uppköpare och förädlare.

Ett system med omfattande sanktioner

39. För att säkerställa att alla frön som odlats på mark som tagits ur bruk levereras till uppköparen eller den första förädlaren, skall de nationella myndigheterna enligt lagstiftningen varje år fastställa den representativa avkastningen. Denna representativa avkastning är den minimiavkastning som i praktiken bör erhållas. Den skall fastställas före den 31 juli för raps och soja och före den 31 augusti för solrosor, det vill säga ungefär en månad före skörden. Efter dessa datum får avtalen inte längre annuleras; det är tillåtet med ett bortfall i förhållande till den representativa avkastningen med högst 10 %, dock endast i vederbörligen motiverade fall.

40. Om producenten inte lyckas leverera den fastställda kvantiteten skall det anses att han, bortsett från vid fall av force majeure, inte har fullgjort sina åligganden för de skiften som tagits ur bruk för industriell träda. I detta fall skall de sanktioner som föreskrivs i förordningen om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem(29) tillämpas. Om den representativa avkastningen inte uppnås skall den stödberättigade uttagna arealen och stödbeloppet minskas(30). Om underskottet inte överstiger 3 % skall stödet minskas proportionellt. Om underskottet är över 3 % och under 20 % skall stödbeloppet minskas med dubbla procentsatsen för underskottet. Vid underskott på mer än 20 % skall stödet för träda dras in. Om den areal som godkänts som uttagen areal efter en proportionell minskning inte längre uppnår den obligatoriska andelen uttagen areal skall även stödet till alla jordbruksgrödor minskas proportionellt.

Brister i kommissionens förvaltning

41. I gemenskapens bestämmelser från juli 1997 klargörs inte hur den representativa avkastningen skall fastställas. I april 1998 gav kommissionen ut ett tolkningsmeddelande med ett förslag till icke bindande tillvägagångssätt vid fastställandet av denna avkastning. I två (Tyskland och Italien) av de fem besökta medlemsstaterna kände emellertid de myndigheter som ansvarade för beräkningen av representativ avkastning inte till detta tolkningsmeddelande.

42. I tolkningsmeddelandet fastställdes ingen standardkvalitet för iakttagandet av representativ avkastning. I Tyskland omvandlas den faktiska vikten till en standardvikt, det vill säga en vikt som beräknas med beaktande av en orenhetshalt på 2 % och en vattenhalt på 9 %. I de fyra övriga besökta medlemsstaterna sker kontrollen av representativ avkastning på grundval av verkliga vikter, oberoende av hur höga orenhets- och vattenhalterna är. Vid dessa granskningar har revisionsrätten funnit orenhetshalter på upp till 20 % och vattenhalter på upp till 32 %. Om den representativa avkastningen fastställs utan att dessa två parametrar fastslås finns det en risk för att producenten kan uppnå minimikvantiteten tack vare artificiellt höga vatten- och orenhetshalter.

Brister i medlemsstaternas förvaltning

43. En jämförande granskning av de nationella systemen har visat att vissa nationella förvaltningar försöker tänja på systemet genom att fastställa en relativt låg representativ avkastning. Granskningen av den representativa avkastning som fastställts för de spanska provinserna Córdoba och Sevilla för icke bevattnade odlingar av solrosor under 2000 har visat att denna avkastning i genomsnitt motsvarar endast 60 % av den totala avkastningen i dessa två provinser på mark som inte låg i träda. Dessa två provinser utgör 26 % av de totala arealer som används för produktion av solrosfrön i Spanien. I Katalonien har revisionsrätten konstaterat att de behöriga myndigheterna har fastställt den representativa avkastningen en gång för alla och dessutom på en mycket låg nivå.

44. Skyldigheten att förädla råvarorna till slutprodukter för andra ändamål än livsmedel inom gemenskapen är ett villkor för att uttagen areal skall få utnyttjas för produktion. I Spanien fann revisionsrätten att en kvantitet på totalt 2248 ton solrosolja hade exporterats till Turkiet. De spanska myndigheterna har felaktigt löst den del av säkerheten som avsåg denna oljekvantitet (1,25 miljoner euro). Säkerheten borde ha tillfallit gemenskapens budget. Den exporterade oljan motsvarade 23 % av Spaniens industriella träda för det aktuella året (1998).

45. När en producent inte lyckats tillhandahålla en kvantitet som är minst lika stor som den representativa avkastningen, har de italienska myndigheterna endast tillämpat en proportionell minskning av den areal som omfattas av kontraktet, oberoende av underskottets storlek.

46. I Spanien granskade revisionsrätten ett stickprov på 49 kontrakt som motsvarade en areal på totalt 1125 hektar. I elva fall, motsvarande en areal på totalt 231 hektar, innebar de levererade kvantiteterna ett underskott på mer än 3 %. I stället för sanktioner som var lika stora eller dubbelt så stora som underskottet tillämpade de spanska myndigheterna en proportionell minskning, och detta endast i fem fall. Därmed har gemenskapsstöd på totalt 29000 euro betalats ut på felaktiga grunder.

47. I Italien har man systematiskt underlåtit att tillämpa de sanktioner som föreskrivs när den representativa avkastningen underskrids med mer än 3 %, vilket har medfört oberättigade utbetalningar för totalt 86 hektar som tagits ur bruk för åren 1997-1999. Revisionsrätten har även granskat ett urval av 19 fall där minimiavkastningen inte uppnåtts. I 15 av dessa fall, motsvarande totalt 793 ha, uppnåddes inte längre miniminivån för uttagen areal efter proportionell minskning. I åtta av dessa fall har de italienska myndigheterna inte minskat stödet proportionellt för övriga jordbruksgrödor, vilket har medfört icke berättigade utgifter på 61000 euro.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

Slutsatser om åtgärdens utformning

Avsaknad av kvantifierade mål

48. Ett av målen för 1991 års reform var att säkerställa en mer balanserad marknad. Kommissionen preciserade inte detta mål ytterligare så att det blev användbart. Detta fick till följd att målets förverkligande var svårt att utvärdera i enlighet med budgetförordningen (se punkterna 18 och 19).

Olika behandling av jordbrukare i olika medlemsstater

49. Den möjlighet som medlemsstaterna fick genom reformen 1991 att för beräkningen av stödet till oljeväxtfrön välja den historiska avkastningen för antingen oljeväxter eller spannmål har medfört att producenter i olika medlemsstater behandlas olika. Enligt en uppskattning som revisionsrätten gjort medförde denna valmöjlighet även ytterligare budgetutgifter på ungefär 2 miljarder euro mellan 1992 och 1999 i de medlemsstater som valt att räkna med spannmålsavkastningen (se punkt 25).

Genom Agenda 2000 missgynnas odling av oljeväxter i förhållande till spannmål

50. Genom Agenda 2000-reformen fastställdes direktstöden till samma nivå för spannmål, oljeväxter och arealuttag. Därigenom togs ett första steg mot lika behandling av alla jordbruksgrödor; reformen innebar också att vissa begränsningar i Blair House-avtalet inte längre skulle tillämpas. Samtidigt gynnas dock spannmålsodling i förhållande till oljeväxter genom att systemet med interventioner och utbetalning av exportbidrag bibehålls. Enligt kommissionens beräkningar kan de genomsnittliga inkomsterna per hektar från oljeväxtfrön komma att minska medan inkomsterna från spannmål borde vara stabila (se punkt 16).

Slutsatser om åtgärdens genomförande

Sen utvärdering

51. Det andra målet som rådet ställde upp vid 1991 års reform var att det inkomstbortfall som orsakades av lägre institutionella priser skulle kompenseras genom en kompensationsbetalning till producenterna. Detta mål var tillräckligt tydligt för att kunna utvärderas regelbundet i enlighet med budgetförordningen.

52. Trots att gemenskapens utgifter för stödsystemet för oljeväxtfrön under perioden 1993-1999 uppgick till ungefär 2,4 miljarder euro per år, bedömde kommissionen stödsystemets effektivitet och ändamålsenlighet först i november 2001 samtidigt som Agenda 2000-ändringarna höll på att genomföras (se punkt 19).

Kommissionens årliga beräkningar ledde till ytterligare budgetutgifter

53. Revisionsrätten bedömer att de ytterligare budgetutgifter som beror på kommissionens beräkning av de konstaterade referenspriserna och de regionala referensbeloppen uppgår till 366 miljoner euro för perioden 1992/1993-1999/2000 (se punkt 27).

Regionaliseringsplaner med alltför hög avkastning

54. Nivån på gemenskapsstödet beror på den historiska genomsnittsavkastning som står i de regionaliseringsplaner som medlemsstaterna upprättat. I de tyska, spanska, franska, italienska och portugisiska regionaliseringsplanerna som kommissionen formellt har godtagit finns fall av alltför hög avkastning som medfört utgifter som överstiger dem som fastställs i förordningen med 729,3 miljoner euro för perioden 1993-1999 (se punkt 31).

55. Med Agenda 2000-reformen fortsätter man att använda regionaliseringsplaner med alltför hög avkastning vilket leder till ytterligare utgifter (se punkterna 32 och 33).

Utgifter som inte kan återkrävas

56. De ytterligare utgifter som belastar Europeiska unionens budget och som nämns i punkterna 53 och 54 uppskattas till totalt 1100 miljoner euro under perioden 1993-1999. Eftersom dessa utgifter var resultatet av beslut som kommissionen fattat är det rättsligt omöjligt att återkräva dem (se punkterna 28 och 31). Detta gäller även vissa utgifter som nämns i punkterna 32 och 33.

Omfattande sanktioner och brister i genomförandet av systemet med industriell träda i medlemsstaterna

57. Systemet med industriell träda är besvärligt att genomföra och kontrollera (se punkterna 36-38) men detta system är nödvändigt om man skall kunna garantera kvarvarande åtaganden i Blair House-avtalet. De påföljder som skall tillämpas om den representativa avkastningen inte iakttas utgör en inte obetydlig risk för mottagarna av gemenskapsstöd (se punkterna 39 och 40).

58. De konstaterade problem som påverkar budgeten är följande: Godkännande av frön med mycket höga vatten- och orenhetshalter (se punkt 42), artificiellt låg representativ avkastning (se punkt 43) och felaktig tillämpning av gemenskapens bestämmelser för påföljder (se punkterna 46 och 47). Det dröjde två år innan kommissionen gav ut ett tolkningsmeddelande där man förklarar bestämmelserna för fastställande av representativ avkastning, men utan att precisera maximinivåer för orenhet och vattenhalt (se punkterna 41 och 42).

59. I Spanien träffade revisionsrätten på ett fall av oegentligheter som rörde 1,25 miljoner euro (se punkt 44).

Rekommendationer

60. Revisionsrätten rekommenderar följande:

a) Det bör ställas upp tydliga och kvantifierade mål.

b) Kommissionen bör göra en ny bedömning av stödet till sådana produkter som kan odlas i stället för oljeväxter.

c) Kommissionen bör bedöma regionaliseringsplanerna utifrån kriterierna för sund ekonomisk förvaltning för att kunna tydliggöra och förenkla lagstiftningen om regionalisering och se till att slutmottagarna i olika medlemsstater behandlas rättvist.

d) Den överskattade historiska genomsnittsavkastningen i vissa regionaliseringsplaner bör rättas till (se punkterna 32 och 33).

e) Det bör undersökas i vilken utsträckning följande gemenskapsstöd som utbetalats på felaktiga grunder kan återkrävas:

- Ett ännu ej fastställt belopp - föreskrivna sanktioner tillämpades inte i Spanien och Italien när representativ avkastning för industrigrödor inte iakttagits (se punkterna 46 och 47).

- Ett belopp på 1,25 miljoner euro - en säkerhet i Spanien löstes trots att villkoren i förordningarna inte var uppfyllda (se punkt 44).

Denna rapport har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 17 och 18 juli 2001.

För revisionsrätten

Juan Manual Fabra Vallés

Ordförande

(1) Genomsnittlig avkastning i regionen under perioden 1986-1990, borträknat periodens lägsta och högsta avkastning (artikel 3.2 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor [EGT L 181, 1.7.1992, s. 12]).

(2) År 1995 höjdes det prognostiserade referenspriset från 163 euro per ton till 196,8 euro per ton till följd av en ändring av de valutakurser som användes för beräkning av stöd i nationell valuta. Denna ökning påverkade inte de stöd som ges i nationella valuta.

(3) Begränsning till 5482000 ha under 1994/1995 och till 5128000 ha från och med 1995/1996. Denna areal minskas utifrån den andel uttagen areal som rådet årligen fastställer för jordbruksgrödor, men minskningen får inte understiga 10 %.

(4) Artikel 2 i budgetförordningen av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT L 356, 31.12.1977, s. 1).

(5) Se artikel 10.10 i rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 160, 26.6.1999, s. 1).

(6) Artikel 3.2 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92.

(7) Artikel 3.4 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92.

(8) Artikel 1.4 i rådets förordning (EG) nr 231/94 av den 24 januari 1994 om ändring av förordning (EEG) nr 1765/92 (EGT L 30, 3.2.1994, s. 2).

(9) Påverkan beräknas genom att man jämför de faktiska utgifterna med de teoretiska utgifter som skulle bli följden om arealstödet i Frankrike och Spanien baserades på historisk avkastning för oljeväxter.

(10) Artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92.

(11) I en dom från domstolen av den 7 mars 2002 (C-328/00) bekräftas kommissionens befogenhet att göra skönsmässiga bedömningar när beräkningsmetoden tillämpas på en referensperiod på sju månader. Domen behandlar enbart lagligheten i kommissionens beslut. Den berör inte frågan om sund ekonomisk förvaltning.

(12) Överkompensationen beräknas genom att man jämför faktiska utgifter med de teoretiska utgifter som skulle bli följden om det konstaterade referenspriset skulle beräknas på 12 månader, dvs. från juli till juni. För det första tillämpningsåret (1992/1993) fanns inga uppgifter för en tolvmånadersperiod.

(13) Artikel 5.1 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92.

(14) Utgiftsökningen beräknas genom att man jämför de faktiska utgifterna med de teoretiska utgifter som skulle bli följden om skillnaden i procent mellan det konstaterade och det prognostiserade referenspriset inte avrundades.

(15) Den ytterligare kostnaden beräknas genom att man jämför faktiska utgifter med de teoretiska utgifter som skulle bli följden om man i stället skulle sätta in det konstaterade referenspriset i beräkningen av referensbeloppet för gemenskapen. I kommissionens beräkning korrigerades arealstödet för skillnaden mellan det konstaterade och det historiska referenspriset uttryckt i procent.

(16) Den ytterligare kostnaden beräknas genom att man jämför faktiska utgifter med de teoretiska utgifter som skulle bli följden om man skulle lägga till uppsamlingskostnaderna till de marknadspriser som Italien meddelat.

(17) EGT C 348, 18.11.1997, s. 70.

(18) Punkt 3.23 i årsrapporten för budgetåret 1996.

(19) Punkt 3.22 i årsrapporten för budgetåret 1996.

(20) Rådets förordning (EEG) nr 3653/90 av den 11 december 1990 om övergångsbestämmelser beträffande den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål och ris i Portugal (EGT L 362, 27.12.1990, s. 22).

(21) Källa: Eurostat - New Cronos.

(22) Den ekonomiska inverkan av överskattad historisk avkastning beräknas på följande sätt: Skillnaden mellan den historiska genomsnittsavkastningen och genomsnittet av erhållen avkastning enligt regionaliseringsplanen uttrycks i procent av den sistnämnda. Denna procentsats tillämpas på ackumulerade budgetutgifter under åren 1993-1999. Resultatet av denna beräkning är 474,7 miljoner euro för oljeväxter och 254,6 miljoner euro för spannmål.

(23) Artikel 3.5 i rådets förordning (EG) nr 1251/1999.

(24) Rådets förordning (EEG) nr 3653/90.

(25) Punkt 3.22 a i årsrapporten för budgetåret 1996. Revisionsrätten hade konstaterat att genomsnittsavkastningen i de nya tyska delstaterna i strid med lagstiftningen inte var densamma som genomsnittsavkastningen i de gamla delstaterna utan var 0,04 t/ha högre.

(26) Artikel 7 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92.

(27) Fram till 2001/2002 utbetalades ett stöd för träda för arealer i industriell träda. Från och med regleringsåret 2002/2003 är stödnivåerna lika för träda och jordbruksgrödor.

(28) Villkoren för industriell träda under perioden för revisionsrättens granskning slås fast i kommissionens förordning (EEG) nr 334/93 av den 15 februari 1993 (EGT L 38, 16.2.1993), som upphävts genom kommissionens förordning (EG) nr 1586/97 av den 29 juli 1997 (EGT L 215, 7.8.1997, s. 3).

(29) Artikel 9 i kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem (EGT L 391, 31.12.1992, s. 36).

(30) Artikel 5.4 i kommissionens förordning (EG) nr 1586/97.

BILAGA

BLAIR HOUSE-AVTALET

"Samförståndsförklaring mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Förenta staterna inom ramen för GATT om vissa oljeväxtfrön" (EGT L 147, 18.6.1993, s. 26).

1. Gemenskapsbestämmelser för producenter av rybs- och rapsfrön, solrosfrön och sojabönor fastställs i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992.

2. Gemenskapen skall genomföra följande ytterligare anpassningar av de förmåner som tillkommer europeiska producenter till följd av detta system vad gäller den grödspecifika betalningen till oljeväxter.

3. a) Gemenskapen skall inte åta sig några ytterligare utgifter för marknadsstöd avseende raps- och rybsfrön, solrosfrön och sojabönor än vad som är förenligt med bestämmelserna och villkoren enligt den förordning som anges i punkt 1.

b) Gemenskapen skall med verkan från och med sådden för 1994 års skörd utesluta odling av "konfektyrsolrosfrön" från förmånerna enligt systemet.

4. Gemenskapen skall införa en separat basareal (SBA) för producenter som åtnjuter förmåner enligt systemet för grödspecifik betalning till oljeväxter, vilken skall ta hänsyn till följande principer:

- Stegvist genomförande för att påverka de grödor som planterats för skörd år 1994 och därpå följande år.

- Fullt genomförande vad gäller Spanien och Portugal med början 1995/1996 till följd av fördragen i anslutningsakten.

5. SBA-systemet skall bestå av följande komponenter:

- En basareal för oljeväxter i gemenskapen skall upprättas för vilken grödspecifik betalning till oljeväxter ges (uppgifterna för EG-12 anges i bilagan).

- För ett bestämt regleringsår skall den tillämpliga EG-12 basarealen för oljeväxter minskas för att återspegla den av rådet fastställda årliga andelen av jordbruksmark som skall undantas från odling. Emellertid skall minskningen aldrig underskrida 10 % av basarealen.

6. Utan att åsidosätta korrektionsmekanismens bestämmelser enligt artikel 5.1 d i förordning (EEG) nr 1765/92 skall för varje regleringsår den grödspecifika betalningen till oljeväxter vara föremål för följande tilläggsförfaranden:

- För varje procent av den besådda areal, för vilken den grödspecifika betalningen till oljeväxter av särskilda grödor erhålls, som överstiger gemenskapens basareal för oljeväxter (efter minskning i enlighet med punkt 5) skall kompensationsbetalningarna till dessa oljeväxtproducenter minskas med 1 %.

- Alla dessa minskningar av kompensationsbetalningarna som tillämpas på besådda arealer utöver SBA skall genomföras under samma regleringsår.

- Dessutom skall den procentuella minskningen av den anpassade kompensationsbetalningen flyttas över till det följande regleringsåret.

- Under varje år då det inte behövs någon minskning av kompensationsbetalningen (dvs. den besådda arealen är lika med eller mindre än SBA [efter minskning i enlighet med punkt 5]) får kompensationsbetalningen det året återgå till nivån för basreferensbeloppet.

- De därpå följande anpassningarna av kompensationsbetalningen skall tillämpas på det ovan beskrivna sättet.

7. Om de biprodukter som erhålls till följd av odlingen av oljeväxter på mark som inom gemenskapen har tagits undan för framställningen av produkter som inte i första hand är avsedda för livsmedelskonsumtion eller foder, skulle överstiga en miljon ton per år, uttryckt i ekvivalenter till sojamjöl, skall gemenskapen vidta lämpliga korrigerande åtgärder inom ramen för reformen av EG:s gemensamma jordbrukspolitik.

8. Gemenskapen skall bevilja en tullkvot för import av 500000 ton majs till Portugal med början regleringsåret 1993/1994. Tullsatsen inom denna tullkvot skall låsas på nivåer som garanterar att kvoten fylls.

9. Gemenskapen skall införa de förpliktelser som anges i punkterna 1-8 i denna samförståndsförklaring i gemenskapens program för stödåtgärder inom gemenskapen, som skall utgöra en bilaga till protokollet från GATT:s Uruguayrunda.

10. Förenta staterna är beredda att avstå från alla ytterligare kompensationsanspråk för minskningen av kvoterna. Om någondera parten anser att denna överenskommelse har brutits är parterna överens om att tillämpa bindande skiljedom inom GATT för avtalsbrott, skada och skadestånd.

Bilaga

EG-12 separat basarealsystem för oljefrön(1)

(Sojabönor, rybs- och rapsfrön samt solrosfrön)

>Plats för tabell>

(1) Talen skall minskas för att återspegla den areal som har tagits ur bruk varje år.

Svar från kommissionen

SAMMANFATTNING

VI

a) Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) 1992 håller på att utvärderas sektorsvis. När det gäller jordbruksgrödor har följande utvärderingar redan avslutats: vete (1999), oljeväxter (2001), stärkelse och stärkelsebindemedel (2002) och arealuttag (2002). I generaldirektoratets program för utvärdering ingår även andra sektorer.

b) Eftersom reformen av GJP 1992 ledde till kraftigt sänkta priser på solrosor och sojabönor gav rådet och parlamentet, genom sin ändring av kommissionens förslag, uttryckligen medlemsstaterna möjlighet att välja mellan den historiska avkastningen för oljeväxtfrön eller den historiska avkastningen för spannmål.

Kommissionen delar inte revisionsrättens slutsatser i de fall som gäller beräkningen av stödet, se punkterna 27 a, b och d. Kommissionen anser att man har följt de regler som upprättats av rådet och delar därför inte revisionsrättens slutsatser om att det föreligger en merkostnad i budgeten som skulle ha beräknats genom en felaktig tillämpning av bestämmelserna. Det system som kritiseras av revisionsrätten ersattes i och med Agenda 2000.

d) Kommissionen anser att regionaliseringsplanerna har upprättats enligt gällande lagstiftning. Kommissionen har inte för avsikt att uppmana medlemsstaterna att ändra dem eftersom de utgör en viktig del av Agenda 2000-reformen.

e) Kommissionen känner till de fall som revisionsrätten nämner och har inlett en undersökning av vilka åtgärder som bör vidtas inom ramen för räkenskapsavslutningen.

VII

a) Genomförandet av åtgärder inom jordbruket utvärderas i enlighet med budgetförordningen vart sjätte år. En sammanfattning av utvärderingarna finns i dokument SEK(2002)24 "Rapport au Conseil sur les activités d'évaluation de la DG Agriculture 1997-2001" (Rapport till rådet om GD Jordbruks utvärderingar 1997-2001). När det gäller prognoser ingår utvärderingsplanen i förvaltningsplanen och omfattar en flerårig planering som årligen ses över och detaljutformas.

För övrigt är målet att uppnå marknadsbalans ett känt begrepp vars exakta innebörd utvecklas alltefter situationen på marknaden (balans mellan utbud och efterfrågan).

b) Frågan om en ny utvärdering av stöd till produkter som kan odlas i stället för oljeväxter kommer att tas upp vid halvtidsöversynen.

c) Kommissionen har inte för avsikt att uppmana medlemsstaterna att ändra sina regionaliseringsplaner eftersom planerna efter överläggningar på rådsnivå ingår i Agenda 2000.

d) Då det rör sig om fall i samband med systemet med industriell träda håller de på att granskas inom ramen för förfarandet för avslutande av räkenskaper.

HISTORISK UTVECKLING AV DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADEN FÖR OLJEVÄXTFRÖN

16. Kommentarerna och illustrationen rörande inkomster per hektar(1) omfattar bara åren 1998-2003. Den gradvisa anpassningen av stödet för oljeväxtfrön till spannmålsstödet sker vid en tidpunkt då priserna är relativt låga och gör att inkomsterna per hektar för oljeväxtfrön uppvisar en minskning. Både på medellång och på lång sikt bör med hänsyn till den stabila efterfrågan priserna på raps och solros på gemenskapsmarknaden stiga och bidra till förbättrade inkomster för producenterna.

IAKTTAGELSER ANGÅENDE DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADEN FÖR OLJEVÄXTFRÖN FRÅN 1992/1993 TILL 1999/2000

19. Genomförandet av åtgärder inom jordbruket utvärderas i enlighet med budgetförordningen vart sjätte år. En sammanfattning av utvärderingarna finns i dokument SEK(2002)24 "Rapport au Conseil sur les activités d'évaluation de la DG Agriculture 1997-2001" (Rapport till rådet om GD Jordbruks utvärderingar 1997-2001). När det gäller prognoser ingår utvärderingsplanen i förvaltningsplanen och omfattar en flerårig planering som årligen ses över och detaljutformas.

I utvärderingen analyserades utvecklingen - före och efter reformen - av den relativa lönsamheten för oljeväxter och konkurrerande grödor. Med vissa undantag har det direkta stödet kompenserat för nedgången i priset för oljeväxter. Utvärderaren drog slutsatsen att producenternas inkomster hade skyddats.

25. Eftersom reformen av GJP 1992 ledde till kraftigt sänkta priser för solrosor och sojabönor gav rådet och parlamentet, genom sin ändring av kommissionens förslag, uttryckligen medlemsstaterna möjlighet att välja mellan den historiska avkastningen för oljeväxtfrön eller spannmål.

Genom möjligheten att välja mellan den historiska avkastningen för oljeväxtfrön och den historiska avkastningen för spannmål tog man hänsyn till de olika regionala förutsättningarna för odling i medlemsstaterna under respektive referensperiod. Att basera utbetalningarna för oljeväxtfrön på avkastningen av oljeväxtfrön var mer fördelaktigt i regioner där det odlades raps, den oljeväxt som ger högst avkastning, medan det däremot för sojabönor och solros i allmänhet är bättre med ett stöd baserat på spannmål, eftersom dessa grödor ger lägre avkastning än raps. För att inte producenter i de regioner där man främst odlar sojabönor och solrosor skall behandlas orättvist beslöt rådet och parlamentet att överlåta beslutet till medlemsstaterna. Budgetkostnaden är en följd av ett klart politiskt beslut från rådets sida och kommissionen har handlat enligt de regler som rådet fastställt.

Den anpassningen av arealersättningen som beslutades genom Agenda 2000 innebär att endast historisk avkastning för spannmål kan användas i syfte att införa ett icke grödspecifikt bidrag för oljeväxter.

Vid utvärderingen (se punkt 19) granskades dessutom regionaliseringsplanernas effekt på de enskilda regionernas produktion, sett ur marknadsbalansperspektivet. Man konstaterade att det genom planerna hade blivit möjligt att uppnå de regionala målen när det gäller den geografiska fördelningen av odlingen i förhållande till efterfrågan på produkterna.

27. Kommissionen delar inte revisionsrättens slutsatser i de fall som gäller beräkningen av stödet, se punkterna 27 a, b och d. Kommissionen anser att man har följt de regler som upprättats av rådet och delar därför inte revisionsrättens slutsatser om att det föreligger en merkostnad i budgeten som skulle ha beräknats genom en felaktig tillämpning av bestämmelserna. Det system som kritiseras av revisionsrätten ersattes i och med Agenda 2000.

a) Rådet beslöt att fastställa det slutgiltiga beloppet före januari månads slut för att kunna betala producenterna i tid. Vid beräkningen tillämpades priser som konstaterats vid en tidpunkt nära skörden och början av regleringsåret och som täckte upp till 70 % av försäljningen av grödorna. Vid den tidpunkt då stödet måste fastställas hade kommissionen ingen kännedom om senare priser. Dessutom är priserna för månaderna februari-juni av mindre betydelse för producenternas inkomster eftersom de flesta producenter säljer sina grödor kort efter skörden och senare prisökningar, som av revisionsrätten beräknats till 1,91 %, täcker inte ens kostnaderna för lagring. Denna faktor ger inte jordbrukarna någon ytterligare inkomst. Kommissionen tog indirekt hänsyn till prisökningar som inträffade senare under odlingssäsongen eftersom möjligheten att bevilja producenterna bonus för saluföring enligt artikel 11.5 i förordning (EG) nr 1765/92 aldrig utnyttjades.

b) Beräkningsmetoden fastställdes för att möjliggöra korrigering om det konstaterade referenspriset var högre eller lägre än det prognostiserade referenspriset. Vid den tidpunkt då beräkningsmetoden fastställdes kunde man inte förutse i vilken riktning priserna skulle utvecklas. Den använda beräkningsmetoden skulle ha lett till lägre ökningar av stöden om marknadspriserna hade varit lägre, vilket var fallet det första tillämpningsåret.

c) Den formel som används av kommissionen presenterades för rådet under antagningsförfarandet.

d) Kommissionen ansåg inte att de priser som medlemsstaternas ministerier hade meddelat behövde ifrågasättas, särskilt inte som en officiell publikation (ZMP Ölsaaten Spezialinformation) omfattade priser från tre medlemsstater som vid den tidpunkten användes parallellt med de priser som de berörda medlemsstaterna hade meddelat, utan att det förelåg några större skillnader mellan dessa två källor. Kommissionen besökte Italien för att kontrollera transportkostnaderna där och för att beräkna ett tillägg i enlighet med förordning (EG) nr 3405/93 efter det att de italienska priserna hade uteslutits föregående år eftersom de inte omfattade transportkostnader. De italienska priserna togs inte med i beräkningen under de år de inte var i linje med de priser som rapporterades in av övriga medlemsstater. Bara under 1997/1998 skulle man ha kommit fram till ett annorlunda resultat.

Kommissionen har emellertid noterat revisionsrätten iakttagelser och anser att de i stor utsträckning avspeglar de problem som föreligger i samband med den bristfälliga ordningen för utbetalningar. Dessa problem har lösts i och med Agenda 2000-reformen där det föreskrivs ett stöd som är anpassat efter spannmålsstödet.

28. Kommissionen har agerat enligt de regler som rådet fastställt.

29-31. Enligt rådets förordning tillåts regionalisering och även val av olika referensår (fem års genomsnitt minus det bästa och det sämsta året) när det gäller avkastning och områden på regional nivå. Dessutom är inte nödvändigtvis alla uppgifter tillgängliga och exakta i den utsträckning som revisionsrätten föreskriver (se vårraps i Tyskland). Det finns alltså inget exakt eller automatiskt matematiskt samband mellan referensavkastningen och den avkastning som anges i regionaliseringsplanen. Att det förhåller sig så erkänns underförstått i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 där det i artikel 3.4 anges att kommissionen får förkasta en plan som inte är förenlig med historiska uppgifter eller referensavkastningen. Om det vore möjligt att fastställa detta exakta matematiska samband som revisionsrätten påstår, skulle rådets text helt säkert ålägga kommissionen att förkasta planer som inte motsvarar en exakt, automatisk beräkning av avkastningarna.

Kommissionen har inte för avsikt att uppmana medlemsstaterna att ändra sina regionaliseringsplaner eftersom dessa efter överläggningar på rådsnivå ingår i Agenda 2000.

31. Kommissionen har agerat enligt de regler som rådet fastställt.

32-33. Den historiska avkastning som behölls i genomförandet av reformen av GJP 1992 utgjorde grunden för diskussionerna i rådet och i parlamentet om Agenda 2000 och är därför indirekt en del av rådets beslut.

PRODUKTION AV INDUSTRIGRÖDOR PÅ AREALER SOM TAGITS UR PRODUKTION

41. Enligt förordningen får medlemsstaterna beräkna avkastningen antingen för vart och ett av de berörda jordbruksföretagen eller på lokal basis. I det sistnämnda fallet får medlemsstaterna välja de områden som skall användas för beräkningen av avkastningen. Dessa områden kan, men måste nödvändigtvis inte, motsvara de regioner som anges i medlemsstatens regionaliseringsplan som upprättats enligt förordning (EG) nr 1251/1999.

Genom tolkningsmeddelandet - som skickats ut vid flera tillfällen - ges medlemsstaterna en acceptabel ram för att fastställa den representativa avkastningen för andra grödor än livsmedels- och fodergrödor (nedan kallade non-food). Det är medlemsstaterna som ansvarar fullt ut för de förfaranden och de kontrollåtgärder som i praktiken tillämpas vid särskilda lokala förhållanden.

42. Kommissionen erinrar om att odling av non-food-grödor på mark som tagits ur bruk beviljas bidrag för markuttaget och inte för den produktion som sker på marken. All skörd från mark som tagits ur bruk måste levereras till non-food-bearbetning.

Kontrollen skulle kunna skärpas genom att medlemsstaterna åläggs att införa maximala orenhets- och vattenhalter för den representativa avkastningen. Dock bör följande noteras:

- Det finns inte, utom när det gäller intervention av spannmål, gemenskapsregler för att fastställa kvalitetsnormer eftersom stödet genom sin natur är ett fast belopp per hektar. Tilläggskriterier skulle göra systemet ännu mer tungrott vilket skulle kunna motverka användningen av denna åtgärd.

- Det finns ett mycket stort antal stödberättigande produkter inom ordningen för non-food.

- Målsättningen med att kontrollera de minimikvantiteter som levererats är att undvika att en del av produktionen av andra oljeväxter än livsmedels- och fodergrödor säljs på livsmedelsmarknaden. Sedan produktionen av biobränsle började utvecklas, vilken fortfarande stöds genom nya förslag till direktiv från kommissionen om främjande av biobränslekonsumtionen, finns det inte längre någon verklig skillnad mellan de priser som tillämpas för non-food-oljeväxter och oljeväxter som är avsedda att användas som livsmedel.

43. Beträffande fallet i Katalonien för regleringsåren 1998-1999 är skälen till korrigeringarna främst omfattande brister i de kontrollåtgärder som genomförts inom ramen för det integrerade administrations- och kontrollsystemet i de autonoma regionerna. Bland dessa brister är det främst den låga avkastningen för industriell träda som kritiserats i Katalonien.

När det gäller de konstaterade bristerna i Andalusien känner kommissionen till dessa och kommer att följa upp dem på lämpligt sätt i räkenskapsavslutningen. Se svaret till punkt 46.

44. Denna punkt kommer att undersökas enligt förfarandet för avslutningen av räkenskaperna. I förekommande fall kommer finansiella korrigeringar att tillämpas.

45. Se svaret till punkt 47.

46. Kommissionens avdelningar har följt upp de brister som revisionsrätten beskrivit vid tidigare besök. Finansiella korrigeringar har därför redan tillämpats för regleringsåren 1996-1997 (när det gäller Katalonien, se punkt 43). Skälen till korrigeringarna är främst omfattande brister i de kontrollåtgärder som genomförts inom ramen för det integrerade administrations- och kontrollsystemet i de autonoma regionerna. Bland dessa brister är det främst den låga avkastningen för industriell träda som kritiserats i Andalusien.

Enligt de spanska myndigheterna har man inlett en undersökning i syfte att återvinna felaktigt utbetalda belopp för regleringsåret 1998 i Andalusien. Dessutom har myndigheterna i denna autonoma region i en undersökning om situationen för skörden 1999 och 2000 dragit slutsatsen att dessa brister inte längre förekommer. Kommissionens avdelningar kommer att genomföra lämplig uppföljning av detta.

47. Kommissionen uppmärksammade problemet med tillämpningen av sanktioner redan år 2000 och planerar att inom ramen för räkenskapsavslutningen tillämpa en schablonmässig korrigering för de utgifter som Italien deklarerat för regleringsåren 1999 och 2000, i synnerhet som de italienska myndigheterna inte på ett systematiskt sätt tillämpar de sänkningar och sanktioner som föreskrivs i lagstiftningen. De anser sålunda att de fall som revisionsrätten tar upp täcks av den schablonmässiga finansiella korrigeringen som tillämpas i Italien inom ramen för räkenskapsavslutningen.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

48. Målsättningen att åstadkomma marknadsbalans är ett känt begrepp vars exakta innebörd utvecklas beroende på situationen på marknaden (balans mellan utbud och efterfrågan). Dessutom är det inte, när det gäller Agenda 2000, lämpligt att fastställa ett kvantitativt mål på grund av hektarstödens icke-specifika karaktär som gör det möjligt att avvika från den maximala areal som genom Blair House-avtalet fastställdes för oljeväxter. När det gäller oljeväxter var utvärderingsfrågorna inriktade på ta reda på hur effektiva åtgärderna för försörjning av marknaden var. Utvärderaren använde ett passande bedömningskriterium för varje enskild situation när det gäller utbud och efterfrågan för varje berörd produkt.

49. Först och främst bör det erinras om att rådet och parlamentet uttryckligen ändrade kommissionens förslag för att ge medlemsstaterna möjlighet att välja mellan den historiska avkastningen av antingen oljeväxter eller spannmål. Genom möjligheten att välja mellan den historiska avkastningen för antingen oljeväxtfrön eller för spannmål kunde man ta hänsyn till de olika regionala villkoren för odling i medlemsstaterna under respektive referensperiod. Att basera utbetalningarna för oljeväxtfrön på avkastningen av oljeväxtfrön var mer fördelaktigt i regioner där det odlas raps, den oljeväxt som ger högst avkastning, medan det däremot för sojabönor och solros i allmänhet är bättre med ett spannmålsbaserat stöd. Medlemsstaterna blir ansvariga för sitt val när regionaliseringsplanerna utarbetas. Anpassningen av den arealersättning som fastställdes genom Agenda 2000 innebär att endast historisk avkastning för spannmål kan användas i syfte att införa en icke grödspecifik utbetalning för oljeväxter.

50. Anpassningen av stödet för oljeväxter till spannmålsstödet gör att producenterna får möjlighet att reagera på marknadssignaler och väderleksförhållanden och att fatta sitt beslut oberoende av stödnivån. Kommissionen tror inte att oljeväxtarealen för respektive regleringsår kommer att ligga under 1999 års nivå efter anpassningen av stödet för oljeväxter till stödet för spannmål. Oljeväxter har stor betydelse i växelbruk och jordbrukarnas beslut när det gäller grödor kommer att bero på prisutvecklingen för både oljeväxter och spannmål. Oljeväxtarealen skulle öka om marknadspriserna för spannmål låg nära nivåerna för interventionspriset. Kommissionens slutsats om inkomstutvecklingen grundas på antagandet att vetepriserna kommer att ligga kvar på en nivå klart över interventionspriset och att inga bidrag behöver beviljas på grund av en positiv utveckling på världsmarknaden. Oljeväxtarealen ökade redan under perioden 2000-2002 i några regioner, t.ex. i några av Tysklands delstater. Endast med ett icke-specifikt stöd till oljeväxter kommer gemenskapsproduktionen att ha en möjlighet att komma upp i en nivå till över Blair House-begränsningen.

I Agenda 2000 åtföljs anpassningen av stödet till oljeväxter till spannmålsstödet av en sänkning av interventionspriset för spannmål, vilket begränsar de effekter som man fått fram vid simulering i efterhand. Enligt kommissionens prognoser kommer oljeväxtproduktionen i Europa att öka på medellång och lång sikt tack vare högre priser och högre avkastning.

51-52. 2000 slöt kommissionen ett kontrakt med ett oberoende konsultföretag för utvärdering av gemenskapens politik för oljeväxter 1993 och 1999. Rapporten blev färdig i september 2001 och finns sedan november 2001 på GD AGRI:s webbplats. En utvärdering i detalj gjordes först nyligen eftersom sektorn för oljeväxtfrön måste ses i relation till spannmålssektorn för vilken reformen av GJP 1992 tillämpades fullt ut från och med 1995.

53. Revisionsrätten har fyra kommentarer angående den beräkningsmetod som kommissionen använt för att fastställa stödnivån och grundar sina slutsatser om en ökning för gemenskapsbudgeten på dessa. Kommissionen anser sig ha iakttagit de regler som rådet fastställt vilket framgår av svaren på punkterna 27 a, b och d. Under dessa förhållanden var det inte nödvändigt att vidta korrigeringsåtgärder. Det system som kritiseras av revisionsrätten ersattes i och med Agenda 2000.

54-55. Kommissionen har inte för avsikt att uppmana de berörda medlemsstaterna att ändra sina regionaliseringsplaner eftersom dessa efter överläggningar på rådsnivå har varit en av grunderna för genomförandet av Agenda 2000. Kommissionen har handlat enligt de regler som fastställs av rådet och ser därför ingen anledning till återvinning av beloppen.

55. Den historiska avkastning som behölls i genomförandet av reformen av GJP 1992 utgjorde grunden för diskussionerna i rådet och i parlamentet om Agenda 2000 och är därför indirekt en del av rådets beslut.

56. Kommissionen har agerat enligt de regler som rådet fastställt.

58. Leveranser av frön med mycket höga vatten- och orenhetshalter utgör inte i sig någon felaktighet inom non-food-ordningen som påverkar budgeten. I själva verket skall hela skörden levereras.

En felaktighet kan t.ex. vara att den levererade kvantiteten ändras genom en påhittad ökning av vatten- och orenhetshalten för att låta en del av produktionen gå till andra användningsområden.

Kommissionen anser att det aktuella läget då det sker en anpassning av priserna för oljeväxter avsedda för livsmedelsmarknaden till priserna för oljeväxter som inte är avsedda att användas som livsmedel eller foder, innebär att det ur kostnadseffektiv synvinkel vore svårt att motivera ytterligare kontrollåtgärder rörande maximala vatten- och renhetshalter (se svar punkt 42).

59. Denna punkt kommer att undersökas enligt förfarandet för avslutningen av räkenskaperna. I förekommande fall kommer finansiella korrigeringar att tillämpas.

60. a) Målsättningen att uppnå marknadsbalans är ett känt begrepp vars exakta innebörd utvecklas beroende situationen på marknaden (balans mellan utbud och efterfrågan).

b) Frågan om en ny utvärdering av stödet till produkter som kan odlas i stället för oljeväxter kommer att tas upp vid granskningen efter halva tiden av Agenda 2000.

c) Från och med 2002 är stödet för oljeväxter anpassat till stödet för spannmål och med ett fast stöd som i samtliga medlemsstater är baserat enbart på avkastningen av spannmål vilket underlättar regionaliseringsplanerna.

d) Kommissionen har inte för avsikt att uppmana medlemsstaterna att ändra sina regionaliseringsplaner eftersom dessa efter överläggningar på rådsnivå ingår i Agenda 2000.

e) Som redan angetts i punkterna 46-47 anser kommissionen att de belopp som betalats ut felaktigt till största delen återvunnits vid räkenskapsavslutningen eller av de berörda medlemsstaterna själva. Dessutom måste det tilläggas att de belopp det gäller är relativt låga.

Denna punkt kommer att undersökas enligt förfarandet för avslutningen av räkenskaperna.

(1) Inkomst per hektar: hektarstöd + producentpris*avkastning.