Förslag till EuropaparlamentetS OCH RÅDETS förordning om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

A. FÖRSLAGETS SYFTE

B. BAKGRUND

1. Rättslig bakgrund

1.1. Gemenskapslagstiftning

1.2. Nationell lagstiftning

2. Internationella vetenskapliga konferensen och samråds- dokumentet om kött- och benmjöl

3. Vetenskapliga yttranden

4. Resultat av gemenskapens inspektionsresor i medlemsstaterna

C. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA GRUND OCH HUVUDINNEHÅLL

1. Rättslig grund

2. Huvudinslag i förslaget

(a) Avlägsnande av döda djur och allt utdömt material från från foderkedjan

(b) Koppling till gemenskapens miljölagstiftning

(c) Ny rättslig ram för sektorn för animaliska biprodukter

(d) Förenkling av befintlig gemenskapslagstiftning

(e) Import från tredje land

D. DE BERÖRDA PARTERNAS STÅNDPUNKT

1. Medlemsstaterna

2. Industrin

E. RÄTTSAKTENS FORM

Bilaga I: Analys av effekterna

Bilaga II: Förslagets innehåll

A. FÖRSLAGETS SYFTE

Den centrala frågan i detta förslag är förbudet att återanvända vissa animaliska biprodukter i foderkedjan, särskilt döda djur och utdömt animaliskt material. Det enda råmaterial som tillåts användas för produktion av djurfoder skulle då vara material från djur som förklarats tjänligt som livsmedel.

Därutöver kan följande inslag framhållas:

-Genom förslaget införs ett antal alternativa metoder för utnyttjande eller bortskaffande av animaliska biprodukter.

-Genom förslaget stärks bestämmelserna om kontroller av och spårbarhet för animaliska biprodukter.

-Genom förslaget skapas en koppling till gemenskapens miljölagstiftning.

-Genom förslaget skapas en ny rättslig ram för sektorn för animaliska biprodukter.

-Genom förslaget förenklas gemenskapslagstiftningen så att en konsoliderad rättsakt skapas som omfattar alla animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel.

Detta förslag är en åtgärd i enlighet med vitboken för livsmedelssäkerhet (åtgärd 30).

B. BAKGRUND

1. RÄTTSLIG BAKGRUND

1.1. Gemenskapslagstiftning

(a) Bortskaffande och bearbetning av animaliska biprodukter

I rådets direktiv 90/667/EEG anges kraven med hänsyn till djur- och folkhälsan för

-bortskaffande och bearbetning av animaliskt avfall i syfte att förstöra patogener som kan förekomma i sådant material,

-framställning av foder av animaliskt ursprung på ett sätt som förebygger förekomst av alla slag av patogener i detta.

Animaliskt avfall definieras som djurkroppar eller delar av djur eller fiskar eller produkter av animaliskt ursprung som inte är avsedda som livsmedel. Animaliskt avfall klassificeras antingen som högriskmaterial, om det misstänks medföra allvarliga hälsorisker för djur eller människor (t.ex. kadaver, djur som dött med kliniska tecken på sjukdom, djur som avlivats i samband med åtgärder för sjukdomsbekämpning, utdömt material från slakterier), eller som lågriskmaterial, om det inte medför allvarliga risker för överföring av smittsamma sjukdomar till djur eller människor (t.ex. slakteriernas biprodukter som är tjänliga för men inte avsedda som livsmedel, t.ex. av kommersiella orsaker).

För att kunna ingå i djurfoder måste såväl högrisk- som lågriskmaterial enligt direktivet behandlas vid en godkänd anläggning för bearbetning som står under de behöriga myndigheternas veterinära tillsyn. I exceptionella fall kan det också bortskaffas genom bränning eller nedgrävning.

Från och med den 1 april 1997, krävs att alla typer av animaliskt avfall från däggdjur skall bearbetas i enlighet med följande minimiparametrar som betraktas som effektiva för att inaktivera smittämnen av scrapie och bovin spongiform encefalopati (BSE).

-Maximal partikelstorlek 50 mm

-Temperatur > 133°C

-Tid 20 minuter

-Tryck (absolut) 3 bar

-I ett system med satsvis bearbetning eller i ett kontinuerligt system.

Vissa produkter som framställs av animaliskt avfall från däggdjur är undantagna från dessa nya konverteringsnormer, som foder för sällskapsdjur framställt av lågriskmaterial, vissa typer av utsmält fett, gelatin etc. och i allmänhet produkter om det kan garanteras att de inte kommer att ingå i någon livsmedels- eller foderkedja.

Därutöver gäller följande bestämmelser för utsmält fett som härrör från avfall från idisslare och är avsedda som djurfoder:

-Från och med den 1 juli 2000 skall de bearbetas i enlighet med ovanstående minimiparametrar endast om de härrör från högriskmaterial.

-Från och med den 1 januari 2001 skall de renas på ett sådant sätt att den högsta totalhalten olösliga föroreningar som återstår inte överstiger 0,15 viktprocent.

Kött- och benmjöl som inte framställts i enlighet med ovanstående standard måste destrueras genom nedgrävning, förbränning, förbränning som bränsle eller en liknande metod som garanterar ett säkert bortskaffande.

Utsmält djurfett från idisslare som inte framställts i enlighet med ovanstående standard måste antingen vara avsett för oljefabriker eller destrueras genom nedgrävning, förbränning, förbränning som bränsle eller en liknande metod som garanterar ett säkert bortskaffande.

Kött- och benmjöl som framställts av biprodukter av andra djur än däggdjur (t.ex. fiskmjöl och fjäderfämjöl) och utsmält fett från icke idisslande arter kan fortfarande tillverkas med användande av alternativa värmebehandlingssystem (när det gäller högriskmaterial) i enlighet med beslut 92/562/EEG eller andra bearbetningssystem under förutsättning att slutprodukterna uppfyller de mikrobiologiska normerna.

Åtgärder motsvarande de som tillämpas i Europeiska unionen måste krävas för import av kött- och benmjöl samt utsmält fett från tredje land.

Enligt beslut .../.../EG skall, från och med den 1 oktober 2000, specificerat riskmaterial av följande slag helt och hållet avlägsnas från foder- och livsmedelskedjan: skallar - inklusive hjärna och ögon - samt tonsiller och ryggmärg från nötkreatur, får och getter som är äldre än ett år; ileum från nötkreatur som är äldre än ett år; samt mjälte från får och getter. I Förenade kungariket och Portugal skall dessutom hela huvudet, brässen, mjälten, tarmen och ryggmärgen avlägsnas från nötkreatur som är äldre än 6 månader samt ryggraden avlägsnas från nötkreatur som är äldre än 30 månader. När det gäller självdöda kreatur, får och getter måste specificerat riskmaterial antingen avlägsnas eller så måste hela slaktkroppen destrueras.

Enligt beslut 98/272/EG skall djur som avlivats eller dött på grund av en transmissibel spongiform encefalopati, TSE, destrueras.

(b) Utfodringsförbud

Efter det att foder som innehåller bearbetat avfall från idisslare smittat med det infektiösa agenset hade identifierats som den främsta orsaken till BSE infördes genom beslut 94/381/EG i mitten av 1994 ett förbud i hela gemenskapen att utfodra idisslare med protein från däggdjursvävnader (med undantag av vissa produkter, som mjölkproteiner, blodmjöl, gelatin, aminosyror och peptider).

1.2. Nationell lagstiftning

Direktiv 90/667/EEG och beslut 94/381/EG har införlivats med den nationella lagstiftningen i samtliga 15 medlemsstater i Europeiska unionen.

Vissa medlemsstater har dock frivilligt infört strängare bestämmelser än de som fastställs genom ovannämnda gemenskapslagstiftning. Härvid kan särskilt följande nämnas:

-Två medlemsstater (Sverige och Frankrike) har förbjudit användning av visst högriskmaterial i djurfoder:

*Sverige har sedan 1986 förbjudit användning av självdöda djur vid framställning av djurfoder.

*Frankrike har sedan 28 juni 1996, förbjudit användning av självdöda djur och annat högriskmaterial vid framställning av djurfoder. Dessutom har Frankrike från samma datum förbjudit användning av proteiner som inte kommer från däggdjur (dvs. proteiner som härrör från fjäderfä och fisk) vid utfodring av idisslande djur.

*Belgien har meddelat sin avsikt att förbjuda användning av självdöda djur vid tillverkning av foder.

-I Förenade kungariket har det sedan den 4 april 1996 varit olagligt att utfodra djurbesättningar med däggdjursprotein (med undantag för blodmjöl och mjölkproteiner).

-I Portugal är det olagligt att utfodra uppfödda djur med protein eller fett från däggdjur. Från samma datum förbjöd Portugal dessutom användning av protein från fjäderfä vid utfodring av idisslare.

2. DEN INTERNATIONELLA VETENSKAPLIGA KONFERENSEN OCH SAMRÅDSDOKUMENTET OM KÖTT- OCH BENMJÖL

BSE-krisen har lett till att frågan ställts om gemenskapslagstiftningen om bortskaffande och bearbetning av animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel uppfyller dess grundläggande mål, särskilt att sörja för en hög skyddsnivå beträffande folkhälsan och ett högt konsumentskydd i hela gemenskapen.

Allmänheten hyser särskild oro för kvaliteten på de foderingredienser som tillåts för husdjursutfodring.

Den Internationella vetenskapliga konferensen om kött- och benmjöl som anordnades av kommissionen och Europaparlamentet i Bryssel den 1-2 juli 1997 har inlett en debatt om produktion av och utfodring med kött- och benmjöl.

Under konferensens två dagar gav vetenskapliga experter, ledamöter i Europaparlamentet, företrädare för miljö-, jordbruks-, industri- och kommersiella intressen samt konsumentgrupper uttryck för sina åsikter i ämnet.

Konferensen uppmanade dock till fortsatta överväganden om den framtida politiken på detta område och i synnerhet om möjligheten att utesluta döda djur och allt utdömt material från foderkedjan. Det enda råmaterial som skulle tillåtas användas i produktion av djurfoder skulle i så fall vara material som förklarats tjänligt som livsmedel men som antingen av kommersiella eller tekniska orsaker inte är avsett som livsmedel.

I syfte att inleda bredast möjliga offentliga debatt om den framtida gemenskapslagstiftningen om foder i ovanstående fråga, slutförde kommissionen i november 1997 ett samrådsdokument om kött- och benmjöl.

Dokumentet syftade till att ge en objektiv beskrivning av den nuvarande situationen och vissa överväganden om möjliga följder som antagande av olika tillvägagångssätt kunde leda till.

Kommissionen mottog 75 kommentarer inom ramen för detta samråd. Kommentarerna kom från en lång rad olika organisationer som jordbrukare, konverteringsföretag, fodertillverkare, köttproducenter, regeringar i medlemsstater och i tredje länder, branschorganisationer, konsumentorganisationer och enskilda medborgare.

Av de kommentarer som kommissionen mottog tycks det som om industrin, branschorganisationer, medborgare och konsumenter i allmänhet ställer sig positiva till avlägsnande av döda djur och allt utdömt material från foderkedjan, medan de som skulle bära kostnaden för detta, som jordbrukare och vissa regeringsorgan i medlemsstaterna, i brist på tillräckliga vetenskapliga belägg motsätter sig en sådan uteslutning. Regeringsorgan i medlemsstaterna är särskilt oroade av de ekonomiska, miljömässiga och hälsorelaterade följderna av detta avlägsnande vilket skulle kunna leda till att olaglig nedgrävning på gårdarna skulle kunna öka i omfattning.

Oberoende av vilken ståndpunkt som intogs beträffande denna uteslutning, pekades i alla insända kommentarer på problemen med alternativa lösningar till konvertering av animaliska biprodukter. Man uppmanade i synnerhet till mera forskning för att utvärdera de hälsorisker som är förenade med olika metoder för bortskaffande.

Man erkände allmänt behovet av en ändring av direktiv 90/667/EEG. Detta direktiv anses föråldrat och bör revideras i linje med den nya informationen om BSE.

Såväl regeringsorgan som den privata sektorn i tredje länder motsätter sig detta avlägsnande som betraktas som handelsbegränsande och inte stöds av något giltigt vetenskapligt skäl.

3. VETENSKAPLIGA YTTRANDEN

Ett av de främsta argumenten mot avlägsnande av visst animaliskt material, som återkom i det ovannämnda samrådet, var att den inte är vetenskapligt motiverad. Av denna anledning överlämnades ett antal begäran om vetenskapliga yttranden till Vetenskapliga styrkommittén.

Som ett resultat av detta har Vetenskapliga styrkommittén antagit följande vetenskapliga yttranden som hänför sig till frågan om animaliska biprodukter:

*Vetenskapligt yttrande om säkerheten beträffande kött- och benmjöl från däggdjur, som naturligt eller experimentellt är mottagliga för transmissibel spongiform encefalopati (TSE).

Dag för antagande: 26-27 mars 1998. Uppdatering: 24-25 september 1998.

*Vetenskapligt yttrande om säkerheten beträffande talg som härrör från vävnader från idisslare.

Dag för antagande: 26-27 mars 1998

*Vetenskaplig rapport och yttrande om säkerheten beträffande gelatin.

Dag för antagande: 26-27 mars 1998. Uppdatering: 20-21 januari 2000.

*Vetenskaplig rapport och yttrande om säkerheten beträffande kalciumbifosfat utfällt ur ben från idisslare och använt som djurfodertillsats.

Dag för antagande: 25-26 juni 1998

*Vetenskapligt yttrande om hur säkert det kött- och benmjöl från däggdjur är som används vid utfodring av husdjur som inte är idisslare och som används för produktion av livsmedel.

Dag för antagande: 24-25 september 1998

*Vetenskaplig rapport och yttrande om säkerheten beträffande hydroliserade proteiner framställda av djurhudar.

Dag för antagande: 22-23 oktober 1998

*Vetenskapligt yttrande om riskerna med icke-konventionella överförbara agens, konventionella infektiösa agens eller andra risker som giftiga ämnen som kommer in i livsmedel eller djurfoder via råmaterial från självdöda och döda djur (inklusive idisslare, svin, fjäderfä, fisk, vilda/exotiska/zoodjur, pälsdjur, katter och laboratoriedjur) eller via utdömt material (Yttrande om självdöda djur, "Fallen stock opinion").

Dag för antagande: 24-25 juni 1999. Omarbetning 22-23 juli 1999.

*Vetenskapligt yttrande om den risk som tas vid återanvändning av animaliska biprodukter som foder när det gäller överföring av TSE till icke idisslande husdjur (Yttrande om återanvändning mellan arter, "Intra-species recycling opinion")

Dag för antagande: 17 september 1999.

*Vetenskapligt yttrande om säkerheten beträffande blod från idisslare när det gäller TSE-risker.

Dag för antagande: 13-14 april 2000.

De viktigaste slutsatserna i ovannämnda vetenskapliga yttranden är att användningen av material från djur som efter en hälsokontroll förklarats vara otjänliga som livsmedel inte bör föras in i foderkedjan.

4. RESULTAT AV INSPEKTIONSRESOR TILL MEDLEMSSTATERNA

Sedan oktober 1996 har kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor genomfört ett antal inspektionsresor till medlemsstaterna för att bedöma förekomst och hantering av de viktigaste riskfaktorerna samt övervakningsförfaranden beträffande BSE.

En del av bedömningen gällde systemen för kommersiell konvertering och andra metoder för bortskaffande av animaliskt avfall i medlemsstaterna.

Efter dessa inspektionsresor utarbetades allmänna slutsatser och ett flertal rekommendationer vilka överlämnades till kommissionen och medlemsstaterna.

Några av dessa rekommendationer har redan genomförts i gemenskapslagstiftningen (dvs. beslut 97/735/EG, beslut 1999/534/EG) och de omarbetas nu i detta förslag till förordning.

Även andra rekommendationer har beaktats i denna förordning, och särskilt sådana som hänför sig till följande områden:

*Produkternas spårbarhet.

*Föreskrifter för mellanlagring.

*Utarbetande av riktlinjer för officiell kontroll av bearbetningsindustrin.

*Undantag för vissa lokala produktionsformer (dvs. hästslakterier, "Knackers' yards").

C. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA GRUND OCH HUVUDINNEHÅLL

1. RÄTTSLIG GRUND

Eftersom den föreslagna förordningen avser skydd av folkhälsa och djurhälsa, är den rättsliga grunden för förslaget artikel 152.4 b i fördraget.

2. FÖRSLAGETS HUVUDINNEHÅLL

a) Avlägsnande av döda djur och allt utdömt material från foderkedjan

Förbudet

Under 1998 samlade gemenskapens konverteringsindustri in och bearbetade 16,1 miljoner ton animaliskt material till 3 miljoner ton kött- och benmjöl och 1,5 miljoner ton fett lämpat att ingå foderkedjan. 14,3 miljoner ton av detta material kom från djur som förklarats tjänliga som livsmedel efter veterinärbesiktning, medan 1,8 ton utgjorde döda djur eller annat utdömt animaliskt material.

I denna förordning fastställs att döda djur och utdömt material skall avlägsnas från foderkedjan. Det enda råmaterial som tillåts användas för produktion av djurfoder skulle då vara material som härrör från djur vilka efter veterinärbesiktning förklarats tjänliga som livsmedel.

Detta förbud skulle ge följande fördelar:

*Som den Vetenskapliga styrkommittén rekommenderat i dess yttranden skulle detta förbud ytterligare minska risken för överföring av sjukdomar och risken för oacceptabelt höga koncentrationer av kemiska restämnen i djurfoder. Exempelvis berodde den andra vågen av dioxinförorening i livsmedel av animaliskt ursprung, som inträffade i Belgien 1999, på det faktum att de djur som avled på grund av det smittade fodret, återanvändes i foderkedjan efter den normala konverterings processen (dvs. 133°C 30 minuter 3 bar). Denna värmebehandling (liksom alla andra kommersiellt använda värmebehandlingar) var helt ineffektiv när det gällde att inaktivera kemiska smittämnen. När sedan djur utfodrades med det kött- och benmjöl som blev resultatet av behandlingen ledde detta till att de livsmedelsprodukter som tillverkades av dem var smittade.

*Det skulle tillgodose etiskt baserade invändningar mot utfodring av djur med kadaver.

*Det skulle kunna förbättra djuruppfödningssektorns anseende och återupprätta konsumenternas förtroende, eftersom konsumenterna uppfattar att det finns en risk att otjänligt material passerar genom livsmedelskedjan. Detta skulle vända trenden att gradvis överge användning av värdefulla animaliska biprodukter i djurfoder på grund av deras negativa anseende, en trend som är farlig för dess miljömässiga och ekonomiska följder. Ett ökande antal konverteringsanläggningar har i själva verket slutat att samla in vissa animaliska biprodukter till förmån för slakterimaterial eftersom marknaden för kött- och benmjöl och utsmält fett från döda djur och utdömt material minskar drastiskt.

*Detta förbud skulle ge industrin för animaliska biprodukter större klarhet, och ge den möjligheter att planera för framtiden.

Ett sådant förbud kan dock leda till ett antal potentiella problem, och i synnerhet följande:

*De ekonomiska effekterna och de ytterligare kostnader som ett sådant förbud skulle föra med sig skulle främst betalas av jordbrukarna. Dessa ytterligare kostnader skulle kunna leda till en högre grad av nedgrävning på gårdarna med möjliga miljöproblem.

*Vissa av de alternativa sätten att bortskaffa detta material är miljömässigt skadliga, dyrbara eller omöjliga på grund av den nuvarande bristen på kapacitet att bearbeta och bortskaffa det berörda materialet.

*Detta ytterligare förbud skulle kunna betraktas som handelsbegränsande av tredje länder som skulle kunna ställa EU till svars i en WTO-panel.

Alternativen

För att lösa några av ovannämnda problem, och i synnerhet miljöproblemen, innehåller förslaget ett antal alternativa lösningar till produktion av foderråvara när det gäller användning eller bortskaffande av dessa animaliska biprodukter. Särskilt följande alternativ tas upp:

*Förbränning.

*Samförbränning (dvs. användning som bränsle).

*Deponi.

*Kompostering och fiskensilage.

*Biogas.

*Gödselmedel.

*Oljefabriker.

Vissa av dessa alternativa användningsmetoder eller metoder för bortskaffande ger möjligheter att återvinna kostnaderna. En teknisk beskrivning av de ovannämnda alternativen och en analys av effekterna av den nya politiken återfinns i bilaga 1.

Finansieringsbestämmelser

En enkät som nyligen genomfördes i EU:s medlemsstater visade att det förekommer många olika tillvägagångssätt när det gäller finansiellt stöd för bearbetning och bortskaffande av animaliska biprodukter. För att undvika att denna situation påverkar konkurrensförhållandena mellan olika jordbruksprodukter anges i förslaget att kommissionen skall utarbeta en rapport i denna fråga följt av lämpliga förslag med nya bestämmelser.

Ny klassificering

Eftersom det mervärde som erhålls genom återanvändning av animaliskt material måste fylla det primära säkerhetsbehovet, föreslås att andra alternativ än förbränning eller samförbränning eller deponi, begränsas till vissa animaliska biprodukter.

Detta uppnås genom följande nya klassificering av animaliska biprodukter:

*Kategori 1-material: Detta är den högsta riskkategorin och innefattar animaliska biprodukter som utgör en risk vad avser transmissibel spongiform encefalopati (TSE) eller en okänd risk eller en risk förknippad med förekomst av restämnen av förbjudna ämnen (dvs. hormoner, betaagonister etc.) eller restämnen av miljöföroreningar (dvs. dioxiner, PCB etc.). Animaliska biprodukter som ingår i denna kategori måste bortskaffas helt som avfall genom förbränning, samförbränning eller deponi.

*Kategori 2- material: Denna kategori innefattar animaliska biprodukter som utgör en risk vad avser andra djursjukdomar än TSE eller en risk förknippad med förekomst av restämnen av veterinära läkemedel. Stallgödsel, mag- och tarminnehåll samt slam från slakterier ingår också i denna kategori. De animaliska biprodukter som ingår i denna kategori får återanvändas för viss användning annan än som djurfoder (dvs. produktion av biogas, kompostering, gödselmedel eller produkter från oljefabriker, efter lämplig värmebehandling).

*Kategori 3- material: Denna kategori omfattar animaliska biprodukter från friska djur (dvs. djur slaktade i ett slakteri, vilka har genomgått veterinärbesiktning i enlighet med gemenskapsbestämmelserna, mjölk från friska djur, fisk fångad i öppna havet). Endast animaliska biprodukter från denna kategori får användas som foderråvara efter lämplig behandling. Därför innehåller denna kategori den "vita listan" över material för tillverkning av sådana animaliska råvaror som får ingå i djurfoder och foder för sällskapsdjur. Denna kategori innehåller dessutom produkter som ull, hudar, päls och fjädrar, avsedda för andra ändamål än att konsumeras av djur eller människor (s.k. tekniska produkter).

Förordningen innehåller de bestämmelser som krävs för att garantera följande:

*En tydlig separering av de olika kategorierna animaliska biprodukter under insamling och transport.

*Möjlighet att spåra de olika kategorierna animaliska biprodukter genom ett system för registrering och följedokument eller hälsointyg.

*En tydlig fysisk separation mellan anläggningar som lagrar och/eller bearbetar de olika kategorierna animaliska biprodukter.

*Ett tillförlitligt system för identifiering och registrering av slutprodukterna (t.ex. att med lämplig märkpenna färga konverterat fett och animaliskt proteinmjöl som inte är avsedda att ingå i foderkedjan).

b) Koppling till gemenskapens miljölagstiftning

Ramdirektivet om avfall

Ramdirektivet om avfall (dvs. direktiv 75/442/EEG ändrat genom direktiv 91/156/EEG) reglerar hantering, bortskaffande och återvinning av avfall.

Detta direktiv innehåller följande:

Avfall definieras som "varje föremål, ämne eller substans som ingår i de kategorier som anges i bilaga 1 och som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med".

Enligt artikel 2 skall direktivet inte omfatta "djurkadaver och jordbruksavfall i form av stallgödsel samt andra naturliga, ofarliga ämnen som används i jordbruk". Kommissionen har hittills ansett att eftersom djurkadaver omfattas av direktiv 90/667/EG, skulle de därför inte omfattas av tillämpningsområdet för direktiv 75/442/EEG.

Enligt artikel 4 i direktivet skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att processer eller metoder används som kan skada miljön.

Huruvida ett ämne är avfall eller inte beror på de individuella omständigheterna i varje enskilt fall. Exempelvis har material som är producerat i ett slakteri men inte är avsett som livsmedel ett antal olika potentiella avsättningsområden. Det kan säljas till foder till sällskapsdjur, eller konverteras för att producera talg som används inom tvålproduktion eller djurfoder. I sådana fall kasserar inte slakteriet materialet som avfall. Istället överförs materialet i syfte att någon skall dra nytta av det som inte bedriver en verksamhet för bortskaffande eller återvinning av avfall. Under dessa omständigheter stannar det kvar inom det normala kommersiella kretsloppet/nyttokedjan och betraktas inte som avfall.

Om materialet å andra sidan överförs till slakteriet för förbränning, överlämnas det till en åtgärd för bortskaffande av avfall. Konvertering är inte i sig självt en åtgärd för bortskaffande eller återvinning av avfall, men liknande övervägande gäller när material konverteras för att framställa produkter som i sig själva bortskaffas genom förbränning eller deponi, eller överlämnas för avfallsåtervinning som bränsle (samförbränning). I sådana fall betraktas materialet också som avfall.

Direktivet om animaliskt avfall

Direktiv 90/667/EEG (dvs. direktivet om animaliskt avfall) reglerar hantering, bearbetning och bortskaffande av animaliska biprodukter. Det har rått viss förvirring beträffande detta direktivs räckvidd, gränsdragningen mellan det direktivet och ramdirektivet om avfall, och om dess bestämmelser alltid är tillräckliga för att anses täcka verksamheter för bortskaffande eller återvinning. Detta beror delvis på att direktiv 90/667/EEG inte alltid innefattar de kontroller som krävs för att säkerställa att målen i artikel 4 i ramdirektivet om avfall nås (dvs. att avfall återvinns eller bortskaffas utan fara för människors hälsa och utan att skada miljön) och delvis på att det inte innehåller bestämmelser om någon kontroll av konverteringsprodukterna. Denna situation har ibland lett till motstridiga intressen när det gällt vilket officiellt organ som skall ansvara för kontroll av en viss vara, och ibland antingen dubbla kontroller eller, ännu värre, frånvaro av kontroll.

Hygien- och miljökontroller

Även om det enligt direktiv 90/667/EEG är tillåtet med bränning under vissa omständigheter, innehåller direktivet inte några bestämmelser som anger hur folkhälsan eller miljön skall skyddas när bränning äger rum. Denna bränning kan inte anses vara täckt av det direktivet och därför gäller bestämmelserna i ramdirektivet om avfall.

Å andra sidan är nedgrävning också en tillåten möjlighet för bortskaffning under vissa omständigheter. I direktiv 90/667/EEG anges att nedgrävning skall utföras på ett sådant sätt att det förebygger förorening av vattendrag eller andra miljöskador. I detta fall innehåller direktivet om animaliskt avfall nödvändiga bestämmelser för att skydda folkhälsan och miljön, och måste anses täcka nedgrävning. Därför är inte nedgrävning under dessa omständigheter föremål för kontroller enligt ramdirektivet om avfall.

Konverteringsprodukterna (kött- och benmjöl samt utsmält fett) omfattas inte av direktiv 90/667/EEG. Om de sålunda skall genomgå någon åtgärd för bortskaffande eller återvinning av avfall, omfattas de av ramdirektivet om avfall.

Det nya förslaget

Genom detta förslag ges en möjlighet att klargöra förhållandet mellan direktivet om animaliskt avfall och ramdirektivet om avfall och att skapa en koppling mellan de två. I förslaget anges att det för såväl obearbetade som bearbetade animaliska biprodukter skall finnas följande tre avsättningsmöjligheter:

*En åtgärd för bortskaffande av avfall (t.ex. deponi, nedgrävning, förbränning).

*En åtgärd för återvinning (t.ex. samförbränning).

*"Utsläppande på marknaden" (t.ex. konvertering och produktion av bearbetat animaliskt protein och utsmält fett som kan användas i djurfoder eller gödselmedel eller i kosmetiska eller farmaceutiska produkter, produktion av foder till sällskapsdjur, tillverkning av lädervaror etc.).

Mot bakgrund av ovanstående anges i förslaget att om en animalisk biprodukt överlämnas till en åtgärd för bortskaffande eller återvinning enligt ovan, skall den behandlas som avfall. Därför måste kontrollerna av dessa verksamheter för bortskaffande och återvinning vara avsedda att säkerställa att avfallet bortskaffas eller återvinns på ett sådant sätt att målen i artikel 4 i ramdirektivet om avfall uppnås och att folkhälsa och miljö skyddas.

c) Ny rättslig ram för sektorn för animaliska biprodukter

Direktiv 90/667/EEG har främst utformats för att täcka den industri som benämns som "konverteringsindustrin" (dvs. producenter av animalieprotein och utsmält fett). Endast i förbigående nämns andra sektorer, och betoningen på särskilt en bearbetningsmetod kan skapa förvirring. Fullständig hänvisning görs till somliga processer medan andra användningsområden för de djurdelar som inte utnyttjas för livsmedel helt förbises. När det gäller boskap kan detta motsvara upp till 60 % av djurets levande vikt.

Användningsområdena är många och varierade och metoderna för hantering av materialen är lika många.

På grund av denna betoning på en enda sektor, som vanligen inbegriper enbart en enda överföring från slakteri till konverteringsanläggning, behandlas de mer komplicerade formerna av handel i andra sektorer inte på ett fullgott sätt. Detta leder i sin tur till att otillräckliga åtgärder vidtas för att kontrollera alla olika inslag i vissa verksamheter.

Dessutom bör vissa processer, som de som rör djur vilka inte har passerat genom ett slakteri, ha mycket höga bearbetningsstandarder och parametrar fastställda för de färdiga produkterna. Orsaken till detta är att man bör säkerställa att anmälningspliktiga patogener förstörs och att produkterna är säkra att använda.

I andra fall, som exempelvis användning av fjädrar för sängkläder, gäller det helt enkelt att sörja för korrekt hantering i syfte att säkerställa att dessa material är rena och lämpade för det avsedda användningsområdet.

Föreliggande förslag tar på ett mer fullständigt sätt hänsyn till dessa skillnader och ger, med det enda syftet att skydda djurs och människors hälsa, en ram för samhällets många olika sätt att utnyttja animaliska biprodukter. I de fall produkter med större sannolikhet kommer att bli föremål för handel inom den breda gemenskapsmarknaden och riskerna för människors och djurs hälsa är höga om de inte handhas på ett lämpligt sätt, läggs normer fast i förordningen.

Förslaget innehåller bestämmelser om skärpt kontroll så att den behöriga myndigheten kan spåra animaliska biprodukter i samtliga sektorer tills det står klart att de inte utgör en fara för människors eller djurs hälsa och, framför allt, så att de inte kommer in i livsmedelskedjan eller, när det gäller vissa animaliska biprodukter, i foderkedjan.

d) Förenkling av befintlig gemenskapslagstiftning

Ett annat viktigt inslag i det föreliggande förslaget är förenklingen av gemenskapslagstiftningen i bl.a. följande avseenden:

*Bearbetning och bortskaffande av animaliskt avfall (dvs. rådets direktiv 90/667/EEG, kommissionens beslut 92/562/EEG, rådets beslut 95/348/EG, kommissionens beslut 97/735/EG, rådets beslut 1999/534/EG).

*Handel och importvillkor för produkter av animaliskt ursprung avsedda för djurfoder eller annan teknisk användning (dvs. rådets direktiv 92/118/EEG ändrat genom anslutningsakten, genom rådets direktiv 96/90/EG och 97/79/EG och genom kommissionens beslut 95/339/EG, 94/723/EG, 96/405/EG, 94/466/EG och 96/103/EG, flera kommissionsbeslut om genomförande av direktiv 92/118/EEG).

Dessa direktiv och beslut har utvecklats gradvis sedan 1990 som svar på den inre marknadens behov. Rättsakternas mångskiftande karaktär har lett till en komplicerad situation som kan förbättras genom att samtliga bestämmelser inryms i en enda förordning.

e) Import från tredje land

I förslaget fastställs villkor för import från tredje land av animaliska biprodukter och därav framställda produkter. För att säkerställa att de produkter som importeras från ett tredje land motsvarar hygien-krav som är åtminstone identiska eller likvärdiga med dem som tillämpas av gemenskapen, införs ett system för godkännande av tredje länder och anläggningar i tredje länder, liksom ett inspektionsförfarande som gör det möjligt för gemenskapen att kontrollera att villkoren för godkännande är uppfyllda.

Förslaget innehåller också förlagor till de hälsointyg som skall åtfölja importerade produkter så att de behöriga myndigheterna på destinationsorten kan försäkra sig om att en sändning uppfyller gemenskapens krav.

Den europeiska tillverkningen av foder för sällskapsdjur är beroende av råvaror från tredje land. För att denna handel skall kunna fortsätta anges i förslaget att det skall vara tillåtet att importera foder för sällskapsdjur samt råvaror för sådant foder som kommer från djur som har behandlats med vissa ämnen vilka är förbjudna enligt direktiv 96/22/EG. Importen får dock bara ske på vissa villkor, och dessa skall fastställas av kommissionen vid ett senare tillfälle.

D. DE BERÖRDA PARTERNAS STÅNDPUNKT

Breda samråd har genomförts med de viktigaste parter som berörs av den föreslagna förordningen, nämligen medlemsstaterna och industrin.

Medlemsstaterna

Kommissionen har sammankallat flera möten i vilka nationella experter från medlemsstaterna har deltagit.

Medlemsstaternas preliminära ståndpunkter kan sammanfattas enligt följande:

-Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Irland, Italien, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket har angivit att de ställer sig positiva till förslaget.

-Österrike och Tyskland har angivit sina reservationer till förslaget av följande skäl:

*De ifrågasätter den vetenskapliga motiveringen till vissa inslag i förslaget.

*De påstår att de bearbetningsnormer som fastställs genom nuvarande gemenskapslagstiftning garanterar att alla animaliska biprodukter behandlas på ett säkert sätt och att den därför inte bör ändras.

*De påstår att den ekonomiska effekten och de ytterligare kostnader som den nya strategin skulle medföra vore betydande. Dessutom, och när det gäller att belasta industrin med ytterligare kostnader, kan uteslutningen av självdöda djur leda till en flitigare användning av nedgrävning på jordbruksföretagen.

-Spanien, Grekland och Luxemburg är osäkra eller intar en otydlig ståndpunkt.

Industrin

Industrins intressen företräddes av

EURA (European Renderers Association), sammanslutning av europeiska konverteringsföretag

UNEGA (Union Europeenne des Fondeurs et Fabricants de Corps Gras Animaux), europeisk sammanslutning av utsmältningsföretag och tillverkare av animaliskt fett

FEDIAF (European Petfood Industry Federation), europeiskt förbund av industrier som tillverkar foder till sällskapsdjur

EAPA (European Animal Protein Organisation), Europeiska djurproteinorganisationen.

Ovanstående organisationer har uttryckt sitt allmänna stöd för den föreslagna nya inriktningen.

E. RÄTTSAKTENS FORM

Kommissionen anser att gemenskapsbestämmelser i form av en förordning ger många fördelar, till exempel en garanti för enhetlig tillämpning på hela den inre marknaden, bättre insyn i gemenskapsrätten och möjlighet till snabb uppdatering av gemenskapens lagstiftning för att ta hänsyn till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen. Av dessa orsaker läggs detta förslag fram i form av en förordning.

BILAGA I

ANALYS AV EFFEKTER

1. FAKTA

1.1. Gemenskapens konverteringsindustri

Det finns drygt 400 godkända konverteringsanläggningar i EU. Dessa anläggningar, som sysselsätter 17 000 anställda, samlar in och bearbetar cirka 50 000 ton animaliskt råmaterial per dag.

Under 1998 samlade den europeiska konverteringsindustrin in och bearbetade 16,1 miljoner ton animaliska biprodukter till 3 miljoner ton djurfoder och 1,5 miljoner ton fett tjänligt att föras in i foderkedjan (foder till husdjur, sällskapsdjur och pälsdjur) och för användning i olika tekniska produkter (kosmetika, farmaceutiska produkter). Detta motsvarar en årlig intäkt för det europeiska jordbruket på drygt 2,2 miljarder euro.

Det kan också nämnas att 14,3 miljoner ton av ovannämnda animaliska biprodukter kom från slakterier medan 1,8 miljoner ton (dvs. cirka 15 % av den totala mängden av animaliska biprodukter) utgjordes av djur som dött eller av annat utdömt material.

1.2. Krisen i sektorn

Som redan nämnts har BSE och nu senast dioxinkrisen skapat en oro hos allmänheten beträffande kvaliteten på de fodertillsatser av animaliskt ursprung som tillåts vid utfodring av husdjur.

Denna oro avspeglas på följande sätt:

-Det nuvarande priset på kött- och benmjöl (50 %) är 130 euro per ton jämfört med priset på 250 euro per ton före BSE-krisen.

-Den största andelen av gemenskapens kött- och benmjöl som utvunnits ur döda djur eller annat utdömt material säljs till tredje land (dvs. Asien och östeuropeiska länder).

-Ett allt större antal konverteringsanläggningar har slutat att samla in döda djur eller annat utdömt material till förmån för slakteriernas biprodukter eftersom marknaden för kött- och benmjöl och utsmält fett som härrör från utdömt material håller på att falla samman.

-Gemenskapens lagstiftningsförslag, som förslaget till direktiv om ekologiskt jordbruk och förordningen om kvalitetsnötkött, innehåller redan förbud mot användning av animaliska biprodukter (dvs. kött- och benmjöl samt utsmält fett) i utfodringen av de husdjur som omfattas av dessa förordningar.

-Många europeiska snabbköpskedjor anger redan på de livsmedel av animaliskt ursprung de själva märker (dvs. fjäderfä, ägg etc.) att de kommer från djur som aldrig har utfodrats med animaliskt protein eller animaliskt fett.

Uteslutandet av döda djur eller annat utdömt material från foderkedjan skulle vara ett sätt att bemöta denna oro hos allmänheten. Dessutom skulle detta avlägsnande vända trenden att gradvis överge utnyttjande av värdefulla animaliska biprodukter i djurfoder på grund av deras negativa image, en trend som är farlig för dess miljömässiga och ekonomiska effekter.

1.3. Regeringars eller lokala myndigheters stöd till konverteringsindustrin i vissa medlemsstater i EU [1]

[1] Källa: Meat and Livestock Commission, 1998

En enkät som nyligen genomfördes i vissa medlemsstater i EU visade att det finns en rad olika förhållningssätt till finansiellt stöd till bearbetning och bortskaffande av animaliska biprodukter.

I Förenade kungariket har det sedan 29 mars 1996 varit förbjudet att använda allt kött- och benmjöl från däggdjur i foder till tamboskap. Regeringen i Förenade kungariket samtyckte till att stödja konverteringssektorn. Detta stöd upphörde helt i slutet av februari 1998. Därefter har jordbrukare och köttindustrin betalat kostnaden för insamling och bortskaffande av animaliskt avfall.

I DANMARK uppstår inte frågan om stöd eftersom de har ett kooperativt system. Jordbrukarna äger slakterierna och slakterierna äger konverteringsanläggningarna. Förändringar på marknaden och kostnader för de tjänster som tillhandahålls avspeglas i priserna.

I ITALIEN, IRLAND och NEDERLÄNDERNA är det marknadspriset på kött- och benmjöl samt fett som i stor utsträckning avgör kostnaden för insamling och bearbetning.

I TYSKLAND är det främsta syftet med konverteringsindustrin enligt tysk lag att skydda folkhälsan. Det sekundära syftet är att producera värdefulla biprodukter. Sedan 1939 (dvs. tidpunkten för den första stora och heltäckande lagen om konvertering som uppdaterades 1975) har konverteringsanläggningarna varit säkra i vetskapen om att offentliga medel skulle användas för att säkerställa att skyldigheterna att skydda folkhälsan skulle kunna uppfyllas. Principen att tillhandahålla en garanti om skydd av folkhälsan ligger bakom det faktum att stödet endast gäller för material som har potential att förorsaka hälsorisker (dvs. självdöda djur och utdömt material). Insamling och bearbetning av detta material åligger enligt lagen de lokala myndigheterna (kommunerna). Konverteringsanläggningar har tagit över uppgiften så att de tillhandahåller tjänster på kommunernas vägnar. Kommunerna måste betala för dessa tjänster när kostnaderna inte balanseras av intäkter från försäljning av kött- och benmjöl samt fett. Konverteringsanläggningarna beräknar varje år kostnaden för insamling och bearbetning. Denna kostnad vägs mot de intäkter som biprodukterna givit. Om beräkningen slutar på minus begär konverteringsanläggningen att få underskottet täckt av kommunen. Blir det i stället överskott betalar konverteringsanläggningen vinsten till kommunen.

De finansiella arrangemangen för insamling och bearbetning skiljer sig i de olika delstaterna. Det finns dock en dominerande princip att jordbrukaren inte betalar direkt för tillhandahållandet av denna tjänst. Varje delstat har en "djurförsäkringsfond". Denna fond täcker alla åtgärder som hänför sig till djursäkerhet, inklusive tillhandahållande av veterinära tjänster. I vissa delstater är det endast jordbrukaren som betalar genom djurförsäkringsfonden. På andra ställen är det kommunblocken (Landkreis) som betalar. Ett vanligare system är att stödet kommer från tre källor: Landkreis, djurförsäkringsfonden och delstaten.

I FRANKRIKE finansierar regeringen, genom skatt på köttpriset, köttprodukter och foder som betalas av grossisterna, insamling, transport och bearbetning av särskilt risk material (Specified Risk Material, SRM), djurkadaver och utdömt slakterimaterial. Detta stöd uppgår till cirka 600 miljoner FF.

I SPANIEN täcks i vissa självstyrande regioner kostnaderna för insamling, transport och bortskaffande av självdöda djur genom beskattning. Jordbrukarna skall dock ta djurkadaver till utsedda insamlingsställen. I andra regioner betalar jordbrukarna kostnaden för bortskaffande av djurkadaver.

Mot bakgrund av ovanstående och i syfte att undvika att denna situation skulle kunna påverka konkurrensvillkoren mellan jordbruksprodukter, anges i denna förordning att harmoniserade regler i denna fråga får fastställas på gemenskapsnivå.

2. ANALYS AV ALTERNATIVEN

För närvarande bearbetas den stora majoriteten av animaliska biprodukter av konverteringsindustrin och återanvänds därför i foderproduktionskedjan med mindre spridning i miljön.

Förbudet att återanvända döda djur och utdömt material i foderkedjan ger upphov till ett antal potentiella problem. De mest uppenbara problemen gäller de miljömässiga och ekonomiska konsekvenserna av de nya bestämmelserna.

För att lösa några av de ovannämnda problemen och i synnerhet de miljörelaterade problemen anges i den föreslagna förordningen ett antal alternativa lösningar till produktion av foderråvara när det gäller att använda eller bortskaffa dessa animaliska biprodukter.

När man bedömer de olika alternativa användningsområdena, bör noteras att olika villkor i medlemsstaterna ger olika lösningar beträffande alternativ användning av animaliska biprodukter.

*Behoven av alternativ användning eller bortskaffande är olika i de olika medlemsstaterna beroende på BSE-status. Detta innebär att kapaciteten i systemen för alternativ bearbetning kommer att variera betydligt.

*Skattelagarna är olika. Försäljning av energi, bortskaffande av avfall och utsläpp av förorenande rökgaser är vanligen förenade med skatter. Flera metoder för bortskaffande av animaliska biprodukter genererar värden som värme eller elektrisk kraft och leder till utsläpp av förorenande gaser. Energiskatter och skatter på förorening är uppenbarligen avgörande för ekonomin för sådana lösningar.

*I flera medlemsstater kommer avfallshanteringsbestämmelserna att stimulera system för återvinning av energi, återanvändning av avfall och minimering av föroreningar och system som har en neutral global värmande effekt. För sådana system ges betydande stöd och detta är viktigt för ekonomin inom systemen. Bioenergi kan ofta säljas för marknadsbearbetning varvid man drar nytta av en hög energiskatt.

*Allmänhetens motstånd mot uppförande av anläggningar för förbränning av kött- och benmjöl kan göra det nästan omöjligt att få tillstånd att bygga en förbränningsanläggning. Liknande rädsla för den allmänna opinionen kan förhindra bränning av kött- och benmjöl i kraftstationer och i cementugnar.

Nedan följer en översikt över de bortskaffningsmetoder som i den nya förordningen föreslås som möjliga alternativ till konvertering, samt en preliminär beräkning av motsvarande kostnader [2].

[2] Källa: Sammandrag av kommenterar till samrådsdokumentet om kött- och benmjöl, 1997; EURA, 1999.

2.1. Förbränning

Eftersom obehandlade animaliska biprodukter endast kan lagras en kort tid är det ofta lämpligt att förvärma materialet genom att avlägsna vatten och fett i syfte att få en produkt som kan lagras tills den kan förbrännas ytterligare eller brännas. Kostnaderna för insamling och förvärmning av animaliska biprodukter uppskattas till 150 euro/ton.

Kostnaden för förbränning av animaliska biprodukter uppskattas till 225 euro/ton.

2.2. Samförbränning (dvs. förbränning av kött- och benmjöl samt fett i kraftverk)

Animaliska biprodukter innehåller fett samt kött- och benmjöl, och båda dessa material har ett betydande förbränningsvärde (lägre värde).

*Animaliska biprodukter 9 MJ/kg (vatten 60 %, kött- och benmjöl 25 %, fett 15 %)

*Kött- och benmjöl 17-20 MJ/kg (beroende på fetthalt)

*Fett 39 MJ/kg

*Brännolja 40 MJ/kg

Det måste noteras att animaliska biprodukter innehåller vatten som måste avledas antingen före eller under förbränning. Detta kan ske i en traditionell konverteringsprocess under torkning eller under förbränningsprocessen.

Teoretisk kan de våta animaliska biprodukterna förbrännas direkt, men vattnet kommer att störa förbränningsprocessen varför det är nödvändigt att först värma upp vattnet till kokpunkten, därefter låta vattnet förångas och slutligen hetta upp ångan till förbränningstemperatur. I praktiken är detta svårt och för närvarande är den enda förbränningstekniken i industristorlek som kan hantera detta en fluidbäddpanna. Andra förbränningsugnar kräver urvattnade animaliska biprodukter eller torkat kött- och benmjöl.

Förbränningsprocessen kommer att ge rökgaser och aska som resultat.

Användning av kött- och benmjöl i kraftverk erkänns som en av de mest energieffektiva lösningarna, men bör helst resultera i viss ekonomisk inkomst för boskapsuppfödaren. I realiteten påpekades det att denna lösning i allmänhet skulle ge viss ekonomisk kompensation jämfört med förbränning utan återvinning av genererad värme/energi, men att marginalerna skulle bli små.

I kraftverk kan kött- och benmjöl blandas med kol och användas som bränsle. Denna lösning har fördelen att kapaciteten är hög och att anläggningar för att rena rökgaserna finns tillgängliga. Askan blandas med aska från andra bränslen.

Det tycks som om begränsningarna med att använda denna metod hänger mer samman med politiska överväganden och allmänhetens motstånd än med tekniska svårigheter.

I Nederländerna planerar man att bränna kött- och benmjöl från specificerat riskmaterial i ett kraftverk. Kraftverket kommer att bränna kött- och benmjölet kostnadsfritt, eftersom värdet på energin kommer att balansera kostnaderna.

2.3. Cementugnar

Under cementproduktion kan kött- och benmjöl blandas med råmaterial för cementproduktion och hettas upp tillsammans i en roterande ugn. Denna metod har fördelen av hög kapacitet och askan kommer att bli en del av cementproduktionen.

I Frankrike kan den största mängden kött- och benmjöl som kan användas i en cementugn uppskattas till cirka 10 % av cementproduktionen. Cementproduktionen i Frankrike är cirka 20 miljoner ton per år och kött- och benmjölsproduktionen är 0,425 miljoner ton per år.

Den maximala mängden kött- och benmjöl som kan användas för cementproduktion är begränsad av fosfor- och kloridhalten i kött- och benmjölet. Begränsningarna varierar i förhållande till vilket cementproduktionssystem det gäller och andra råmaterial som används under cementproduktionen. Den höga kvävehalten i kött- och benmjöl kommer att kräva åtgärder för att minska NOx under cementproduktionen.

Förbränning av kött- och benmjöl i cementugnar tillämpas i Frankrike och i Schweiz.

2.4. Användning av fett som bränsle

Animaliskt fett kan förbrännas i de flesta pannor, och energivärdet är cirka 90 % av motsvarande värde för brännolja. Svavelhalten i animaliskt fett är låg och detta gör det intressant som bränsle.

I vissa fall betraktas animaliskt fett som ett biobränsle, vilket innebär att bränsleskatten läggs till priset på fettet. I sådana fall kan värdet på fettet vara högre än när det används för foderändamål.

2.5. Bortskaffande genom nedgrävning eller deponi

2.5.1 Nedgrävning

I de flesta av de kommentarer som gavs under det offentliga samrådet om kött- och benmjöl underströks att nedgrävning på jordbruksföretaget borde förbjudas av hälso- och miljöskäl. Denna praxis anses bryta spårbarhetskedjan för produkterna och den kan innebära okontrollerade möjligheter att frisläppa djurkroppar i olaglig handel.

I synnerhet i en kommentar påpekades att, som en följd av åtgärderna för att bekämpa BSE, mängden döda djur i vissa länder har minskat under senare år och att denna minskning nu fortsätter i snabb takt. Därför måste det förekomma en motsvarande ökning när det gäller nedgrävning på jordbruksföretagen. Riskerna för miljön, människors hälsa, djurs hälsa, handel och kommersiella verksamheter från okontrollerade vägar att bortskaffa döda djur är exceptionellt höga.

2.5.2 Deponi

De flesta kommentarer beträffande denna typ av bortskaffande inriktades på att användning av deponi borde upphöra. Läckage kunde vara ett allvarligt problem som kunde leda till vattenförorening.

Om deponi dock accepteras som en möjlighet underströks att deponi av konverterat material är att föredra ur miljösynpunkt jämfört med deponi av obearbetat material, även om det innebär en betydande ökning av de totala kostnaderna för åtgärden.

Deponi av kött- och benmjöl används i Förenade kungariket, där för närvarande 3 000-5 000 ton kött- och benmjöl deponeras per vecka. Deponin placeras på väl utvalda platser för att inte förorena grundvattnet och membran används som en ytterligare säkerhet för grundvattnet. I Förenade kungariket tas 37 euro per ton kött- och benmjöl ut för markdeponering.

Det bör noteras att deponi i framtiden förväntas ersättas av andra, mer miljövänliga metoder.

2.6. Biogas

Biogas kan framställas ur organiska material som kolhydrater, fetter och proteiner. Biogas består främst av metan och koldioxid. Teoretiskt kan följande mängder gas produceras vid 30°C:

Metan Biogas Värmeförbränning. L/kg L/kg MJ/kg

Kolhydrat 415 830 14,7

Protein 504 793 17,9

Fett 1 014 1 444 37,3

Normalt erhålls endast cirka 90 % av de teoretiska värdena. Den energi som krävs för att driva biogasanläggningen motsvarar cirka 10-20 % av den biogas som framställs.

Biogas kan inte framställs ur rent animaliskt material eftersom kvävehalten är alldeles för hög för normal metanproduktion. Kvävehalten måste vara lägre än 5,5 g/L. Därför måste animaliskt avfall blandas med annat organiskt material så att kvävehalten minskas.

I Sverige drivs biogasanläggningar med steriliserade (133°C, 20 min, 3 bar, 50 mm) animaliska biprodukter blandade med tarminnehåll, stallgödsel och avloppsslam. De steriliserade animaliska biprodukterna levereras kostnadsfritt till biogasanläggningen. Biogasen består främst av metan och dess energiinnehåll är mycket likt den energi som erhålls vid förbränning av samma mängd torrsubstans från fett och kött- och benmjöl. Biogasen renas därefter, komprimeras och används främst som motorfordonsbränsle (t.ex. för bussar i kollektivtrafik). Det är det enda fordonsbränsle som håller miljöklass A enligt studien om alternativa bränslen och det erbjuder miljöfördelar i form av lägre buller, inga nettobidrag till växthuseffekten, inga utsläpp av partiklar eller damm och låga utsläpp av kväveoxider.

Det slam som kommer från biogasanläggningarna innehåller 3-4 % torrsubstans där kvävet förekommer i form av ammoniak. Slammet sprids över odlad mark förutom på gräsbevuxen mark. Biogödselmedel har alla fördelar som organiska gödselmedel har, de är luktfria och använder jordbrukarens eget avfall som en ny resurs.

Ekonomin i biogas förbättras när den gas som används som bränsle säljs inklusive den höga bränsleskatten. Gasen säljs till priser som motsvarar dieselbränsle.

Biogasanläggningar finns redan i flera medlemsstater främst i Nordeuropa.

2.7. Kompostering

Kompostering är en biologisk nedbrytning av organiskt material i syrerik miljö. Den kompost som framställs används vanligen som gödning.

Öppen kompostering är en relativt långsam process som kräver stora områden och extensiv förvaltning och som inte alltid är lämplig ur miljösynpunkt (problem med läckage, okontrollerat utsläpp av gaser, lukter och problem med ohyra). Följaktligen föredras de s.k. reaktorbaserade teknikerna (dvs. slutna processer) eftersom de kan övervakas och kontrolleras. Med denna teknik kan nedbrytningen ske snabbare och mera fullständigt, och utsläppen kan mätas och renas.

Denna metod används främst i landsbygdsområden för omhändertagande av små kvantiteter organiskt avfall.

2.8. Användning av kött- och benmjöl som gödselmedel

Användning av kött- och benmjöl som gödning skulle delvis täcka kostnaderna.

För att kunna användas som gödselmedel måste kött- och benmjöl avfettas och malas på lämpligt sätt. Distribution på land underlättas genom att produkten tillverkas i form av pellets.

I yttrandet från Vetenskapliga styrkommittén om säkerheten beträffande gödselmedel anges att endast material från djur som misstänks eller bekräftats vara bärare av TSE-agens är olämpligt för produktion av gödselmedel. Detta innebär att kategori 2-material kan användas som gödselmedel. Kommittén påpekar också att intagande av människa eller idisslare måste förhindras. Detta innebär att användning av gödselmedel på gräsbevuxna fält måste undvikas.

Återvinningskostnaderna för att använda kött- och benmjöl som gödselmedel är inte kända. I många år har kött- och benmjöl använts i trädgårdar som gödning. Priserna för detta ändamål är lika höga som för foder eller högre, men marknaden för sådana produkter är begränsad. Det finns ytterst lite information om användning av kött- och benmjöl som gödselmedel för spannmål. I Danmark pågår vissa försök med kött- och benmjöl som gödning för spannmål.

Ur kommersiell synpunkt underströks att kött- och benmjöl utgör en utmärkt organisk matris för produktion av organiska och organisk-minerala gödselmedel. När det gäller faktiska möjligheter att använda dessa gödselmedel finns inga problem eftersom bearbetning av kategori 2-material i alla EU-länder skulle kunna producera cirka 350 000 ton animaliskt proteinmjöl. Mot bakgrund av att man vanligen använder 150 kg kväve per ha, vilket motsvarar cirka 2 000 kg kött- och benmjöl, skulle allt kött- och benmjöl från kategori 2-material i hela EU kunna användas i låga doser för att göda ett område på 3 500 km . När det gäller mervärdet ger utnyttjandet som gödselmedel absolut det högsta värdet om man jämför med alternativen till användning som djurfoder. Betraktat med utgångspunkt i hälsorisker skulle total frånvaro av risker kunna uppnås om detta proteinmjöl inte utvinns från djur som misstänks bära TSE och om det underställs de nya konverteringsstandarderna.

3. SLUTSATSER

Följande slutsatser kan dras:

-Förutom de ekologiska nackdelarna och den lokala bristen på tillgänglig kapacitet, ger bortskaffande av kött- och benmjöl genom förbränning, samförbränning eller deponi inte någon återvinning av kostnaderna.

De uppskattade kostnaderna för bortskaffande på ovannämnda sätt av 450 000 ton av kött- och benmjöl från insamling och förbehandling av 1,8 miljoner ton självdöda djur och utdömt material som produceras varje år i EU är följande:

*Förbränning: 1,08 miljarder euro

*Cementugnar: 87,7 miljoner euro

*Deponi: 84,1 miljoner euro

-Samförbränning av fett ger däremot en intressant ekonomisk vinst.

-Kompostering och användning av kött- och benmjöl som gödselmedel skulle kunna ge vissa ekologiska fördelar och garantera en delvis återvinning av kostnaderna.

-Biogasproduktion, som är en teknik under utveckling, har många positiva miljöeffekter och skulle dessutom kunna tänkas bli ekonomiskt självbärande genom produktion av grön energi.

Mot bakgrund av ovanstående, bör uppenbarligen vissa alternativ när det gäller bortskaffande av animaliska biprodukter, som t.ex. biogas, kompostering eller gödselmedel, stimuleras när så är möjligt, snarare än förbränning eller deponi.

BILAGA II

FÖRSLAGETS INNEHÅLL

KAPITEL I: Allmänna bestämmelser

Artikel 1: Tillämpningsområde

Artikel 2: Definitioner

Artikel 3: Allmänna skyldigheter

KAPITEL II: Klassificering, insamling, transport och mellanlagring av animaliska biprodukter

Artikel 4: Kategori 1-material

Artikel 5: Kategori 2-material

Artikel 6: Kategori 3-material

Artikel 7: Insamling och transport

Artikel 8: Register

Artikel 9: Mellananläggningar och lagringsanläggningar

KAPITEL III: Godkännande av bearbetningsanläggningar för kategori 1- och kategori 2-material samt biogasanläggningar, komposteringsanläggningar och oljefabriker

Artikel 10: Godkännande av bearbetningsanläggningar för kategori 1- och kategori 2-material

Artikel 11: Godkännande av oljefabriker

Artikel 12: Godkännande av biogas- och komposteringsanläggningar

Artikel 13: Transport av bearbetade animaliska biprodukter till förbrännings- eller samförbränningsanläggningar eller deponier

KAPITEL IV: Utsläppande på marknaden av bearbetat animaliskt protein och annan foderråvara, foder för sällskapsdjur, tuggben och tekniska produkter

Artikel 14: Allmänna djurhälsobestämmelser

Artikel 15: Godkännande av bearbetningsanläggningar för kategori 3-material

Artikel 16: Godkännande av anläggningar för tillverkning av foder för sällskaps- djur och av tekniska anläggningar

Artikel 17: Utsläppande på marknaden av bearbetat animaliskt protein och annan foderråvara

Artikel 18: Utsläppande på marknaden av foder för sällskapsdjur, tuggben och tekniska produkter

Artikel 19: Skyddsåtgärder

Artikel 20: Organiska gödselmedel och jordförbättringsmedel

KAPITEL V: Undantag

Artikel 21: Undantag

KAPITEL VI: Kontroller och inspektioner på mellananläggningar och bearbetnings anläggningar

Artikel 22: Anläggningarnas egna kontroller

Artikel 23: Officiella kontroller

Artikel 24: Tidsintervall mellan kontroller och mikrobiologiska analyser

Artikel 25: Förteckning över godkända anläggningar

KAPITEL VII: Gemenskapens kontroller

Artikel 26: Gemenskapens kontroller

KAPITEL VIII: Import till gemenskapen av vissa animaliska biprodukter och produkter som framställts av sådana

Artikel 27: Allmänna bestämmelser

Artikel 28: Förbud

Artikel 29: Iakttagande av gemenskapens bestämmelser

Artikel 30: Likvärdighet

Artikel 31: Gemenskapens inspektioner och granskningar

KAPITEL IX: Slutbestämmelser

Artikel 32: Ändring av bilagor samt övergångsbestämmelser

Artikel 33: Föreskrivande förfarande

Artikel 34: Samråd med vetenskapliga kommittéer

Artikel 35: Underrättelse om nationella bestämmelser

Artikel 36: Finansiella bestämmelser

Artikel 37: Upphävande

Artikel 38: Ikraftträdande

BILAGA I: Definitioner

BILAGA II: Hygienkrav vid insamling och transport av animaliska biprodukter

BILAGA III: Allmänna hygienkrav för bearbetningsanläggningar för animaliska biprodukter

KAPITEL I: Allmänna villkor för godkännande av bearbetningsanläggningar för animaliska biprodukter

KAPITEL II: Allmänna hygienvillkor

KAPITEL III: Bearbetningsmetoder

KAPITEL IV: Tillsyn av produktionen

KAPITEL V: Valideringsförfaranden

BILAGA IV: Hygienkrav vid bearbetning och bortskaffande av animaliska biprodukter avsedda för biogas- eller komposteringsanläggningar eller oljefabriker

KAPITEL I: Särskilda villkor för bearbetning av kategori 1- och kategori 2-material

KAPITEL II: Särskilda krav för biogas- och komposteringsanläggningar

KAPITEL III: Krav vid ytterligare bearbetning av utsmält fett från idisslare

BILAGA V: Särskilda villkor för utsläppande på marknaden och import av bearbetat animaliskt protein och annan foderråvara

KAPITEL I: Allmänna krav

KAPITEL II: Särskilda villkor för bearbetat animaliskt protein

KAPITEL III: Särskilda villkor för blodprodukter

KAPITEL IV: Särskilda villkor för utsmält fett och fiskolja

KAPITEL V: Särskilda villkor för mjölk, mjölkbaserade produkter och råmjölk

KAPITEL VI: Särskilda villkor för gelatin och hydrolyserat protein

KAPITEL VII: Särskilda villkor för dikalciumfosfat

BILAGA VI: Särskilda villkor för utsläppande på marknaden, handel och import av foder för sällskapsdjur, tuggben och tekniska produkter

KAPITEL I: Allmänna villkor för godkännande av anläggningar för tillverkning av foder för sällskapsdjur och tekniska anläggningar

KAPITEL II: Foder för sällskapsdjur och tuggben

KAPITEL III: Naturgödsel, bearbetad naturgödsel och bearbetade naturgödselprodukter

KAPITEL IV: Blod och blodprodukter som används för tekniska eller farmaceutiska ändamål samt vid in vitro-diagnoser och för laboratoriebruk, utom serum från hästdjur

KAPITEL V: Serum från hästdjur

KAPITEL VI: Hudar och skinn från hovdjur

KAPITEL VII: Jakttroféer

KAPITEL VIII: Obearbetad ull, hår, svinborst, fjädrar och delar av fjädrar

KAPITEL IX: Biodlingsprodukter

KAPITEL X: Ben och benprodukter (utom benmjöl), horn och hornprodukter (utom hornmjöl) samt hovar och hovprodukter (utom hovmjöl) som inte skall användas som foder eller gödselmedel

KAPITEL XI: Obearbetade animaliska biprodukter för tillverkning av foder för sällskapsdjur samt farmaceutiska och tekniska produkter

KAPITEL XII: Utsmält fett för oljetillverkning

BILAGA VII: Hälsointyg för bearbetade animaliska biprodukter avsedda att för- brännas eller samförbrännas i en annan medlemsstat

BILAGA VIII: Hygienkrav för mellananläggningar och lagringsanläggningar

KAPITEL I: Krav för godkännande av mellananläggningar

KAPITEL II Allmänna hygienvillkor

KAPITEL III: Krav för godkännande av lagringsanläggningar

BILAGA IX: Behandling av vissa typer av kategori 2- och kategori 3-material som skall användas som foder för de kategorier av djur som förtecknas i artikel 21

BILAGA X: Förlagor till hälsointyg för import från tredje land av vissa animaliska biprodukter och produkter som framställts av dessa

BILAGA XI: Förteckning över tredje länder från vilka medlemsstaterna tillåter import av animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel

2000/0259 (COD)

Förslag till

EuropaparlamentetS OCH RÅDETS förordning

om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 152.4 b i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [3],

[3] EGT C

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [4],

[4] EGT C

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [5],

[5] EGT C

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [6], och

[6] EGT C

av följande skäl:

(1) I rådets direktiv 90/667/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av veterinära bestämmelser om bortskaffande och bearbetning av animaliskt avfall och dess utsläppande på marknaden samt om förhindrande av sjukdomsalstrande organismer i foder av animaliskt ursprung samt om ändring av direktiv 90/425/EEG [7] fastställs principen att alla typer av animaliskt avfall, oavsett källa, efter lämplig behandling får användas för produktion av foderråvaror.

[7] EGT L 363, 27.12.1990, s. 51. Direktivet senast ändrat genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige.

(2) Den vetenskapliga styrkommittén har antagit flera yttranden i denna fråga. Den viktigaste slutsatsen i dessa vetenskapliga yttranden är att animaliska biprodukter från djur som vid en hälsobesiktning inte bedöms vara lämpliga för användning som livsmedel inte heller bör få komma in i produktionskedjan för foder.

(3) Mot bakgrund av dessa vetenskapliga yttranden bör de åtgärder som vidtas vara anpassade efter den typ av animaliska biprodukter som används. Möjligheten att använda vissa animalieprodukter bör begränsas. Det bör också fastställas alternativa metoder för produktion av foderråvaror och för användning och bortskaffande av animaliska biprodukter.

(4) För att undvika missförstånd och förebygga intressekonflikter mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter är det mot bakgrund av de senaste årens erfarenheter lämpligt att klargöra förhållandet mellan direktiv 90/667/EEG och rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall [8]. Exempelvis bör en animalisk biprodukt som sänds iväg för att bortskaffas eller återvinnas behandlas som avfall för att säkerställa att biprodukterna bortskaffas eller återvinns på ett sådant sätt att målen i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG uppnås och människors hälsa samt miljön skyddas.

[8] EGT L 194, 25.7.1975, s. 39. Direktivet senast ändrat genom kommissionens beslut 96/350/EG (EGT L 135, 6.6.1996, s. 32).

(5) Genom den internationella vetenskapliga konferens om kött- och benmjöl som kommissionen och Europaparlamentet arrangerade i Bryssel den 1-2 juli 1997 inleddes en debatt om produktionen av kött- och benmjöl och om dess användning som foder. Det framhölls vid denna konferens att den framtida politiken på området behövde diskuteras ytterligare. För att skapa en så bred offentlig debatt som möjligt om gemenskapens framtida foderlagstiftning slutförde kommissionen i november 1997 ett samråds dokument om kött- och benmjöl. Efter detta samråd verkar det råda samsyn kring behovet att ändra direktiv 90/667/EEG så att dess bestämmelser tar hänsyn till de nya vetenskapliga rön som gjorts.

(6) Sedan oktober 1996 har kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor genomfört ett antal inspektionsresor i medlemsstaterna för att ta reda på vilka de viktigaste riskfaktorerna är och hur dessa hanteras samt hur övervakningen av BSE sker. Bedömningen gällde bland annat systemen för kommersiell konvertering och andra metoder för att bortskaffa animaliskt avfall. Dessa inspektioner har utmynnat i ett antal allmänna slutsatser och några rekommendationer, särskilt beträffande möjlig heten att spåra animaliska biprodukter.

(7) För att eliminera risken för att patogener och/eller restsubstanser sprids bör animaliska biprodukter bearbetas och lagras i godkända och övervakade anläggningar som den berörda medlemsstaten utsett, eller bortskaffas på annat lämpligt sätt. I vissa fall kan en bearbetnings-, förbrännings- eller samförbränningsanläggning som ligger i en annan medlemsstat väljas, särskilt när detta är motiverat med tanke på avstånd, transport tid eller rådande kapacitetsproblem.

(8) Särskilda bestämmelser bör fastställas om kontroll av bearbetningsanläggningar, särskilt när det gäller detaljförfaranden för validering av bearbetningsmetoder samt egentillsyn av produktionen.

(9) För att ta hänsyn till vissa etablerade metoder bör det vara möjligt att göra undantag från den föreskrivna bearbetningen för användningsområden som kan kontrolleras.

(10) För att säkerställa att hälsobestämmelserna genomförs på ett enhetligt sätt bör gemenskaps inspektioner utföras i medlemsstaterna. Sådana inspektioner bör också omfatta ett revisionsförfarande.

(11) Gemenskapens hälsolagstiftning bygger på etablerade vetenskapliga rön. De behöriga vetenskapliga kommittéer som inrättats genom kommissionens beslut 97/404/EG [9] och 97/579/EG [10] bör därför alltid beredas tillfälle att yttra sig när det behövs.

[9] EGT L 169, 27.6.1997, s. 85. Beslutet ändrat genom beslut 2000/443/EG (EGT L 179, 18.7.2000, s. 13).

[10] EGT L 237, 28.8.1997, s. 18. Beslutet ändrat genom beslut 2000/443/EG (EGT L 179, 18.7.2000, s. 13).

(12) Medlemsstaterna använder sig av ett stort antal system för ekonomiskt stöd för bearbetning och bortskaffande av animaliska biprodukter. För att detta inte skall påverka kon kurrens villkoren för jordbruksprodukter är det nödvändigt att genomföra en under sökning på området och, vid behov, vidta lämpliga åtgärder på gemenskapsnivå.

(13) Mot bakgrund av vad som angetts ovan verkar det vara nödvändigt att göra en genomgripande översyn av gemenskapens bestämmelser som gäller animaliska biprodukter.

(14) Animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel (särskilt bearbetat animaliskt protein, utsmält fett, foder för sällskapsdjur, hudar, skinn och ull) finns upptagna i produktförteckningen i bilaga I till fördraget. För en del av jord bruks befolkningen utgör försäljningen av sådana produkter en viktig inkomst källa. För att säkerställa att denna sektor utvecklas på ett ändamålsenligt sätt och kan öka sin produktion bör det fastställas hälsobestämmelser för människor och djur för dessa produkter på gemenskaps nivå. Med tanke på att djur lätt smittas av olika sjukdomar bör särskilda krav gälla när animaliska bipro dukter släpps ut på marknaden, särskilt då utsläp pandet sker i regioner med hög hälsostatus.

(15) För att säkerställa att produkter som importeras från tredje land uppfyller hälsokrav som är minst identiska eller likvärdiga med dem som tillämpas i gemenskapen bör det upprättas ett system för godkännande av tredje länder och anläggningar i dessa, liksom bestämmelser om gemenskapsinspektioner för att se till att villkoren för godkännande efterlevs. Import från tredje land av foder för sällskapsdjur och råvaror för sådant foder får ske på villkor som avviker från dem som gäller samma typer av material som producerats i gemenskapen, särskilt när det gäller de garantier som krävs beträffande resthalter av ämnen som är förbjudna enligt rådets direktiv 96/22/EG [11]. För att det skall vara möjligt att garantera att sådant foder för sällskapsdjur och sådana råvaror bara används för avsett syfte är det nödvändigt att fastställa kontrollåtgärder för import av sådant material som omfattas av dessa undantagsbestämmelser.

[11] EGT L 125, 23.5.1996, s. 3. [Ändring föreslagen i (KOM(2000) 320)].

(16) Det lämpligaste sättet för den behöriga myndigheten på destinationsorten att få garantier för att en sändning med animaliska produkter uppfyller bestämmelserna i denna förordning är via det dokument som skall åtfölja en sådan sändning. Hälsointyget bör sparas för att det skall vara möjligt att kontrollera destinationen för vissa importerade produkter.

(17) Ovannämnda mål fullföljs genom rådets direktiv 92/118/EEG av den 17 december 1992 om djurhälso- och hygienkrav för handel inom gemenskapen med produkter, som inte omfattas av sådana krav i de särskilda gemenskapsbestämmelser som avses i bilaga A.I till direktiv 89/662/EEG och, i fråga om patogener, i direktiv 90/425/EEG, samt för import till gemenskapen av sådana produkter [12].

[12] EGT L 62, 15.3.1993, s. 49. Direktivet senast ändrat genom rådets beslut 1999/724/EG (EGT L 290, 12.11.1999, s. 32).

(18) Rådet och kommissionen har antagit åtskilliga beslut om genomförande av direktiven 90/667/EEG och 92/118/EEG. Direktiv 92/118/EEG har dessutom ändrats på ett genomgripande sätt, och ytterligare ändringar kommer att göras. Sektorn för animaliska produkter som inte är avsedda som livsmedel regleras därför i nuläget av ett stort antal olika gemenskapsrättsakter. Gemenskapens lagstiftning för dessa produkter bör därför förenklas.

(19) En sådan förenkling kommer också att leda till en större öppenhet när det gäller vissa hälsobestämmelser om sådana animaliska produkter som inte är avsedda som livsmedel. En förenkling av detaljbestämmelserna i hälsolagstiftningen får dock inte få leda till att området avregleras. Det är därför nödvändigt att behålla eller, om det är motiverat av hänsyn till människors och djurs hälsa, att skärpa detaljbestämmelserna för animaliska produkter som inte är avsedda som livsmedel.

(20) De berörda produkterna bör omfattas av bestämmelserna om veterinära kontroller och av de skyddsåtgärder som anges i rådets direktiv 90/425/EEG av den 26 juni 1990 om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden [13].

[13] EGT L 224, 18.8.1990, s. 29. Direktivet senast ändrat genom direktiv 92/118/EEG.

(21) Produkter som importeras till gemenskapen bör genomgå noggranna kontroller. Detta kan uppnås genom tillämpning av de kontroller som fastställs i rådets direktiv 97/78/EG av den 18 december 1997 om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen [14].

[14] EGT L 24, 30.1.1998, s. 9.

(22) Direktiv 90/667/EEG, rådets beslut 95/348/EG av den 22 juni 1995 om fastställande av veterinära bestämmelser och djurhälsobestämmelser gällande Förenade kungariket och Irland för bearbetning av vissa typer av avfall avsedda att saluföras lokalt som foder för vissa kategorier av djur [15] och rådets beslut 1999/534/EG av den 19 juli 1999 om åtgärder för bearbetning av visst animaliskt avfall till skydd mot transmissibel spongiform encefalopati och om ändring av kommissionens beslut 97/735/EG [16] bör därför upphävas.

[15] EGT L 202, 26.8.1995, s. 8.

[16] EGT L 204, 4.8.1999, s. 37.

(23) För att ta hänsyn till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen bör ett nära och välfungerande samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna säkerställas inom ramen för Ständiga veterinärkommittén, som inrättats genom rådets beslut 68/361/EEG [17].

[17] EGT L 255, 18.10.1968, s. 23.

(24) De åtgärder som behövs för att genomföra denna förordning utgör åtgärder med allmän räckvidd enligt artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [18] och de bör därför antas enligt det föreskrivande förfarandet i artikel 5 i nämnda beslut.

[18] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I

ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 1 Tillämpningsområde

1. I denna förordning fastställs

(a) folk- och djurhälsobestämmelser om insamling, transport, lagring, hantering, bearbetning och användning eller bortskaffande av animaliska biprodukter, så att dessa produkter inte innebär några risker för folk- eller djurhälsan, och

(b) folk- och djurhälsobestämmelser om utsläppande på marknaden och import av samt handel med animaliska biprodukter och produkter som framställts av dessa och som inte är avsedda att användas som livsmedel.

2. Utan att det påverkar tillämpningen av gällande folk- och djurhälsobestämmelser skall denna förordning inte tillämpas på följande:

(a) Obehandlat foder för sällskapsdjur från detaljhandelsledet eller i anläggningar vid försäljningsställen där styckning och lagring enbart sker i samband med försäljning direkt till konsumenten.

(b) Flytande mjölk och råmjölk som bortskaffats eller använts på ursprungs anläggningen.

(c) Slaktkroppar eller delar från vilda djur som inte misstänks vara infekterade med sjukdomar som kan överföras till människor eller djur.

(d) Sådant obehandlat foder för sällskapsdjur som skall användas på plats, om detta foder framställts från djur som slaktats på ursprungsanläggningen i syfte att användas enbart för jordbrukaren och dennes familj, i enlighet med nationell lagstiftning.

3. Denna förordning skall inte påverka tillämpningen av sådan nationell veterinärlagstiftning som gäller utrotning och bekämpning av vissa sjukdomar och användning av matavfall.

Artikel 2 Definitioner

I denna förordning används följande definitioner samt de definitioner som anges i bilaga I:

1) animaliska biprodukter: slaktkroppar eller delar från djur, och animaliska produkter som avses i artiklarna 4-6 som inte är avsedda att användas som livsmedel, utom ägg, embryon, sperma och matavfall.

2) kategori 1-material: (de) animaliska biprodukter som avses i artikel 4.

3) kategori 2-material: (de) animaliska biprodukter som avses i artikel 5.

4) kategori 3-material: (de) animaliska biprodukter som avses i artikel 6.

5) djur: alla ryggradsdjur och ryggradslösa djur (inklusive fiskar, kräldjur och groddjur).

6) husdjur: alla djur som hålls, göds eller föds upp för framställning av livsmedel (kött, mjölk, ägg), ull, päls, fjädrar, skinn eller andra produkter av animaliskt ursprung.

7) vilda djur: djur som inte hålls som husdjur, med undantag av fiskar.

8) sällskapsdjur: djur av sådana arter som i normala fall hålls och föds upp av människor utan att användas som livsmedel eller inom jordbruket.

9) behörig myndighet: den centrala myndighet i en medlemsstat som har till uppgift att se till att kraven i denna förordning följs, eller någon annan myndighet till vilken den centrala myndigheten har delegerat denna befogenhet.

10) utsläppande på marknaden: all verksamhet som syftar till att tillhandahålla sådana animaliska biprodukter och därav framställda produkter som omfattas av denna förordning till tredje man för försäljning eller varje annan form av överlåtelse mot betalning eller utan motprestation till tredje man samt lagring för leverans till tredje man, oavsett om verksamheten sker inom en medlemsstat, mellan medlemsstater eller mellan en medlemsstat och ett tredje land.

11) handel: handel med varor mellan medlemsstaterna enligt artikel 23.2 i fördraget.

12) producent: alla producenter av animaliska biprodukter.

13) bearbetningsanläggning: en anläggning för bearbetning av animaliska biprodukter.

14) bearbetningsanläggning för kategori 1-material: en anläggning där kategori 1-material bearbetas innan det slutligt bortskaffas eller vidarebearbetas.

15) bearbetningsanläggning för kategori 2-material: anläggning där kategori 2-material bearbetas innan det slutgiltigt bortskaffas eller bearbetas vidare.

16) bearbetningsanläggning för kategori 3-material: en anläggning där kategori 3-material bearbetas till foderråvara.

17) bearbetningsmetoder: de metoder som förtecknas i kapitel III i bilaga III.

18) oljefabrik: en anläggning för bearbetning av utsmält fett från kategori 2- eller kategori 3-material, enligt de villkor som anges i kapitel III i bilaga IV.

19) förbränning: bortskaffande av animaliska biprodukter eller därav framställda produkter i en förbränningsanläggning.

20) samförbränning: bortskaffande av animaliska biprodukter eller därav framställda produkter i en samförbränningsanläggning.

21) förbränningsanläggning: en anläggning för bortskaffande enligt definitionen i artikel 3.4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/.../EG [om förbränning av avfall] [19].

[19] EGT L [KOM(1998) 558 slutlig].

22) samförbränningsanläggning: en anläggning för bortskaffande enligt definitionen i artikel 3.5 i direktiv 2000/.../EG [om förbränning av avfall].

23) deponi: en anläggning för bortskaffande enligt definitionen i rådets direktiv 1999/31/EG [20].

[20] EGT L 182, 16.7.1999, s. 1.

24) biogasanläggning: en anläggning för biologisk nedbrytning av organiskt material under anaeroba förhållanden för framställning och uppsamling av biogas.

25) komposteringsanläggning: en anläggning för biologisk nedbrytning av organiskt material under aeroba förhållanden.

26) tekniska produkter: produkter som framställs av vissa animaliska biprodukter och som inte är avsedda att användas som livsmedel eller foder, till exempel garvade eller på annat sätt behandlade hudar och skinn, jakttroféer, bearbetad ull, hår, borst, fjädrar och delar av fjädrar, biodlingsprodukter, serum från hästdjur, blodprodukter, läkemedel, benprodukter för tillverkning av porslin, gelatin och lim, samt bearbetad naturgödsel.

27) teknisk anläggning: en anläggning för framställning av tekniska produkter.

28) mellananläggning för kategori 1- eller kategori 2-material: en anläggning för hantering och/eller tillfällig lagring av obearbetat kategori 1- eller kategori 2-material innan detta transporteras till slutdestinationen; anläggningar av denna typ får användas för vissa typer av partiell bearbetning, till exempel avlägsnande av hudar och skinn från idisslare samt besiktning efter slakt.

29) mellananläggning för kategori 3-material: en anläggning för sortering och/eller styckning och/eller kylning eller djupfrysning till block och/eller tillfällig lagring av obearbetat kategori 3-material innan detta transporteras vidare till slutdestinationen.

30) uppsamlingscentral: en anläggning för insamling och behandling av vissa animaliska biprodukter som är avsedda att användas som foder för de djurkategorier som avses i artikel 21.1 c.

31) lagringsanläggning: en anläggning, utom sådana anläggningar och mellananläggningar som omfattas av direktiv 95/69/EG [21], där bearbetade animaliska biprodukter tillfälligt lagras i väntan på slutanvändning eller bortskaffande.

[21] EGT L 332, 30.12.1995, s. 15.

32) obearbetade animaliska biprodukter: animaliska biprodukter som bara har genomgått kylning eller någon annan behandling som inte på ett tillräckligt säkert sätt förstör patogena agens.

33) bearbetat animaliskt protein: animaliskt protein som helt och hållet framställts av kategori 3-material som behandlats på ett sådant sätt att det lämpar sig för direkt användning som foderråvara eller organiskt gödselmedel eller jordförbättringsmedel eller i foder för djur eller sällskapsdjur; det inbegriper fiskmjöl, köttmjöl, benmjöl, kombinerat kött- och benmjöl, blodmjöl, torra fettgrevar, fjädermjöl, hovmjöl, hornmjöl och andra liknande produkter, inklusive blandningar och produkter som innehåller dessa produkter.

34) foderråvara: foder av animaliskt ursprung för husdjur, inbegripet bearbetat animaliskt protein, utsmält fett, fiskolja, gelatin, hydrolyserat protein, dikalciumfosfat, mjölk och mjölkprodukter.

35) organiska gödselmedel och jordförbättringsmedel: olika material av animaliskt ursprung som, vart och ett för sig eller tillsammans, används för att bibehålla eller förbättra växternas näringsupptag samt jordens fysikaliska och kemiska egenskaper och biologiska aktivitet; dessa material kan bestå av kompost eller nedbrytningsrester från biogasproduktion.

36) parti: en viss kvantitet av en produkt som tillverkats, framställts eller förpackats under snarlika förhållanden.

37) utsmält fett: fett som framställts genom bearbetning av kategori 2- eller kategori 3-material.

38) fettgrevar: proteinhaltiga rester från utsmältning efter partiell separation av fett och vatten.

39) foder för sällskapsdjur: foder för sällskapsdjur som innehåller kategori 3-material.

40) tuggben: ogarvade ätliga produkter för sällskapsdjur som tillverkats av hudar och skinn från hovdjur eller annat animaliskt material.

41) anläggning för framställning av foder för sällskapsdjur: anläggning som producerar foder för sällskapsdjur eller råvaror för sådant foder eller tuggben, och där det vid tillverkningen härav används vissa animaliska biprodukter.

42) naturgödsel: alla slags exkrementer och/eller urin från klövdjur, hästdjur och/eller fjäderfä, med eller utan strö, samt guano.

43) transmissibel spongiform encefalopati (TSE): alla typer av transmissibel spongiform encefalopati utom dem som förekommer hos människor.

44) specificerat riskmaterial: det material som avses i kapitel B i bilaga II till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../... / [22] om regler till skydd mot och för kontroll av vissa transmissibla spongiforma encefalopatier.

[22] EGT L

Artikel 3 Allmänna skyldigheter

Animaliska biprodukter och produkter som framställts av dessa skall samlas in, transporteras, lagras, hanteras, bearbetas, bortskaffas, släppas ut på marknaden, importeras från tredje länder samt användas i enlighet med denna förordning.

KAPITEL II

KLASSIFICERING, INSAMLING, TRANSPORT OCH MELLANLAGRING AV ANIMALISKA BIPRODUKTER

Artikel 4 Kategori 1-material

1. Kategori 1-material skall omfatta animaliska biprodukter som motsvarar följande beskrivning och allt material som innehåller sådana biprodukter:

(a) Alla delar av kroppen, inklusive hudar och skinn, från följande djur:

(i) Djur som misstänks eller som officiellt bekräftats vara infekterade med TSE, inbegripet djur som avlivats som ett led i utrotningen av TSE.

(ii) Andra djur än husdjur och vilda djur, särskilt inbegripet sällskapsdjur, djur från zoologiska trädgårdar och cirkusdjur.

(iii) Försöksdjur enligt definitionen i artikel 2 i rådets direktiv 86/609/EEG [23].

[23] EGT L 358, 18.12.1986, s. 1.

(iv) Frilevande vilda djur som misstänks vara infekterade med sjukdomar som kan överföras till människor eller djur.

(b) Specificerat riskmaterial, inbegripet döda idisslare som innehåller sådant material.

(c) Produkter framställda från djur som tillförts ämnen som är förbjudna enligt direktiv 96/22/EG samt produkter av animaliskt ursprung som innehåller rester av miljöföroreningar och andra ämnen som förtecknas i grupp B.3 i bilaga I till rådets direktiv 96/23/EG [24], om halterna av dessa ämnen överskrider de gränsvärden som fastställs i gemenskapens lagstiftning eller, om gemenskaps gränsvärden saknas, i nationell lagstiftning.

[24] EGT L 125, 23.5.1996, s. 10.

(d) Allt animaliskt material som samlas in vid rening av spillvatten från bearbetningsanläggningar för kategori 1-material samt från slakterier där specificerat riskmaterial avlägsnas, inbegripet material som avskiljts genom siktning eller i sandfång, fett- och oljeblandningar, och slam, samt material som avlägsnats från dessa anläggningars avloppssystem.

(e) Blandningar av material från kategorierna 1 + 2 eller 1 + 3 eller 1 + 2 + 3.

2. Kategori 1-material skall utan onödigt dröjsmål samlas in och transporteras bort i enlighet med artikel 7, och skall

(a) direkt bortskaffas som avfall genom förbränning i en förbränningsanläggning som godkänts enligt direktiv .../... /EG [om förbränning av avfall],

(b) bearbetas i en bearbetningsanläggning som godkänts enligt artikel 10, och det därav uppkomna materialet skall slutligt bortskaffas som avfall genom förbränning eller samförbränning i en förbrännings- eller samförbrännings anläggning som godkänts enligt direktiv .../... /EG [om förbränning av avfall],

(c) med undantag av material som förtecknas i punkt 1 a.i, bearbetas enligt metod 1 i en bearbetningsanläggning som godkänts enligt artikel 10, och det därav uppkomna materialet skall slutligt bortskaffas som avfall i en deponi som godkänts enligt direktiv 1999/31/EG,

(d) bortskaffas med någon annan metod som godkänts enligt det förfarande som avses i artikel 33.2 och efter samråd med den vetenskapliga kommitté som är berörd.

3. Mellanhantering eller mellanlagring av kategori 1-material får bara ske i mellananläggningar som godkänts enligt artikel 9.

4. Genom undantag från punkt 2 får döda sällskapsdjur direkt bortskaffas som avfall genom nedgrävning enligt artikel 4 i direktiv 75/442/EEG.

Artikel 5 Kategori 2-material

1. Kategori 2-material skall omfatta animaliska biprodukter som motsvarar följande beskrivning, och allt material som innehåller sådana biprodukter:

(a) Naturgödsel från alla djurarter samt mag- och tarminnehåll från däggdjur.

(b) Allt slags animaliskt material som samlats in vid rening av spillvatten från slakterier, utom sådana slakterier som avses i artikel 4.1 d, eller från bearbetningsanläggningar för kategori 2-material, inbegripet material som avskiljts genom siktning eller i sandfång, fett- och oljeblandningar, och slam, samt material som avlägsnats från dessa anläggningars avloppssystem.

(c) Produkter av animaliskt ursprung som innehåller rester av veterinärmedicinska läkemedel och föroreningar som förtecknas i grupperna B.1 och B.2 i bilaga I till direktiv 96/23/EG, om halterna av dessa ämnen överskrider gällande gränsvärden enligt gemenskapens lagstiftning.

(d) Blandningar av kategori 2- och kategori 3-material.

(e) Animaliska biprodukter som inte består av kategori 1- eller kategori 3-material.

2. Kategori 2-material skall utan onödigt dröjsmål samlas in och transporteras bort i enlighet med artikel 7, och skall

(a) bortskaffas som avfall genom förbränning eller samförbränning i en förbrännings- eller samförbränningsanläggning som godkänts enligt direktiv .../... /EG [om förbränning av avfall],

(b) bearbetas i en bearbetningsanläggning som godkänts enligt artikel 10, och

(i) det därav uppkomna materialet skall bortskaffas som avfall, antingen genom förbränning eller genom samförbränning i en förbrännings- eller samförbrännings anläggning som godkänts enligt direktiv .../... /EG [om förbränning av avfall] eller i en deponi som godkänts enligt direktiv 1999/31/EG, eller

(ii) det utsmälta fettet skall bearbetas vidare till fettderivat för användning i organiska gödselmedel eller jordförbättringsmedel eller för annan teknisk användning i en oljefabrik som godkänts enligt artikel 11.

(c) bearbetas enligt metod 1 i en bearbetningsanläggning som godkänts enligt artikel 10, och

(i) det därav uppkomna proteinhaltiga materialet skall användas som organiskt gödselmedel eller jordförbättringsmedel, eller

(ii) det därav uppkomna materialet skall behandlas i en biogas- eller komposteringsanläggning som medlemsstaten godkänt i enlighet med artikel 12,

(d) när det gäller material som kommer från fisk, ensileras i enlighet med bestämmelser som skall antas enligt det förfarande som avses i artikel 33.2,

(e) när det gäller naturgödsel, mag- och tarminnehåll samt sådant material som avses i punkt 1 b som samlats in från slakterier:

(i) användas utan föregående bearbetning som råmaterial i en biogas- eller komposteringsanläggning eller behandlas i en teknisk anläggning som godkänts för detta ändamål,

(ii) om materialet inte misstänks kunna sprida allvarliga överförbara sjukdomar, spridas på land i enlighet med denna förordning,

(f) bortskaffas med någon annan metod som godkänts enligt det förfarande som avses i artikel 33.2 efter vetenskaplig kommitté som är berörd.

3. Mellanhantering och mellanlagring av kategori 2-material får bara ske på mellananläggningar som godkänts enligt artikel 9.

4. Genom undantag från punkt 2 får den behöriga myndigheten om det behövs besluta att kategori 2-material får bortskaffas som avfall genom nedgrävning på plats om

(i) en utbredd epizootisk sjukdom har lett till kapacitetsbrist på bearbetnings- eller förbränningsanläggningen,

(ii) de animaliska biprodukterna i fråga kommer från ett svårtillgängligt område och mängden material i kombination med transportsträckan inte motiverar att de animaliska biprodukterna samlas in.

Nedgrävning skall ske i enlighet med artikel 4 i direktiv 75/442/EEG.

Artikel 6 Kategori 3-material

1. Med kategori 3-material skall omfatta animaliska biprodukter som motsvarar följande beskrivning och allt material som innehåller sådana biprodukter:

(a) Alla delar från slaktade djur som förklarats vara tjänliga som livsmedel i enlighet med gemenskapens lagstiftning, men som av kommersiella skäl inte är avsedda som livsmedel.

(b) Alla sådana delar från slaktade djur som förklarats vara otjänliga som livsmedel trots att de inte visar några tecken på sjukdomar som kan överföras till människor eller djur, och som kommer från slaktkroppar som är tjänliga som livsmedel i enlighet med gemenskapens lagstiftning.

(c) Hudar, skinn, hovar, horn, svinborst och fjädrar från djur som har slaktats i ett slakteri och som har genomgått en besiktning före slakt där de förklarats vara lämpade för slakt i enlighet med gemenskapens lagstiftning.

(d) Blod från djur som har slaktats i ett slakteri och som har genomgått en besiktning före slakt där de förklarats vara lämpade för slakt i enlighet med gemenskapens lagstiftning.

(e) Animaliska biprodukter som erhållits vid framställning av produkter som är avsedda som livsmedel, exempelvis avfettade ben och fettgrevar.

(f) Livsmedel som är av animaliskt ursprung eller som innehåller produkter av animaliskt ursprung och som ursprungligen var avsedda att användas som livsmedel, men som i stället - av kommersiella skäl eller på grund av tillverkningsproblem eller förpackningsdefekter eller andra defekter som inte innebär någon risk för människor eller djur - skall användas som foder för husdjur med hänsyn till att då de inte har bearbetats i enlighet med djurhälsolagstiftningen för tillverkning av svinfoder.

(g) Obehandlad mjölk från djur som inte visar några kliniska tecken på sådana sjukdomar som kan överföras till människor eller djur via produkten i fråga.

(h) Fisk och andra havslevande djur, utom havslevande däggdjur, som fångats på öppet hav för tillverkning av fiskmjöl.

(i) Färskt fiskavfall från anläggningar som tillverkar sådana fiskprodukter som är avsedda att användas som livsmedel.

(j) Skal, biprodukter från kläckerier samt biprodukter i form av spruckna ägg från djur som inte visade några kliniska tecken på sådana sjukdomar som kan överföras till människor eller djur via produkten i fråga.

(k) Blod, hudar, skinn, hovar, fjädrar, ull, horn, hår och päls från djur som inte visade några kliniska tecken på sådana sjukdomar som kan överföras till människor eller djur via produkten i fråga.

2. Animaliska biprodukter skall utan onödigt dröjsmål samlas in och transporteras bort i enlighet med artikel 7, och skall

(a) bortskaffas som avfall genom förbränning eller samförbränning i en förbrännings- eller samförbränningsanläggning som godkänts enligt direktiv .../... /EG [om förbränning av avfall],

(b) bearbetas i en bearbetningsanläggning som godkänts enligt artikel 15,

(c) omvandlas i en teknisk anläggning som godkänts enligt artikel 16,

(d) användas som råvara i en anläggning för framställning av foder för sällskapsdjur som godkänts enligt artikel 16,

(e) bearbetas i en bearbetningsanläggning som godkänts enligt artikel 10 eller artikel 15, och det därav uppkomna materialet skall slutligt bortskaffas som avfall genom förbränning eller samförbränning i en förbrännings- eller samförbränningsanläggning som godkänts enligt direktiv .../... /EG [om förbränning av avfall] eller i en deponi som godkänts enligt direktiv 1999/31/EG, eller

(f) omvandlas i en biogas- eller komposteringsanläggning som godkänts enligt artikel 12.

3. Mellanhantering och/eller mellanlagring av kategori 3-material får bara ske på mellananläggningar som godkänts enligt artikel 9.

Artikel 7 Insamling och transport

Obearbetade och bearbetade animaliska biprodukter skall samlas in, transporteras och identifieras enligt bilaga II.

Artikel 8 Register

1. Producenter som sänder iväg animaliska biprodukter från en anläggning skall föra förteckning över följande uppgifter för varje sändning:

(a) Datum då materialet transporterades bort från anläggningen.

(b) Mängden material samt en beskrivning av materialet.

(c) Materialets destination.

(d) Transportörens namn.

2. Den som transporterar animaliska biprodukter skall föra förteckning över följande uppgifter då insamlingen görs:

(a) Adressen till den anläggning där materialet samlades in.

(b) Datum då materialet samlades in.

(c) Mängden material samt en beskrivning av materialet.

(d) Materialets destination.

3. Den som tar emot animaliska biprodukter skall föra förteckning över följande uppgifter för varje inkommande sändning:

(a) Datum då materialet kom fram.

(b) Adressen till den anläggning från vilken materialet sändes iväg.

(c) Mängden material samt en beskrivning av materialet.

(d) Transportörens namn och adress.

4. De förteckningar som avses i punkterna 1-3 skall bevaras i minst två år så att de behöriga myndigheterna kan ta del av dem.

Artikel 9 Mellananläggningar och lagringsanläggningar

1. Mellananläggningar och lagringsanläggningar för animaliska biprodukter skall godkännas av den behöriga myndigheten.

2. För att kunna godkännas skall en mellananläggning för kategori 1- eller kategori 2-material

(a) uppfylla kraven i kapitel I i bilaga VIII,

(b) hantera och lagra kategori 1- eller kategori 2-material i enlighet med kapitel II del B i bilaga VIII,

(c) ha genomgått anläggningens egenkontroll enligt artikel 22, och

(d) kontrolleras av den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 23.

3. För att kunna godkännas skall en mellananläggning för kategori 3-material

(a) uppfylla kraven i kapitel I i bilaga VIII,

(b) hantera och lagra kategori 3-material i enlighet med kapitel II del A i bilaga VIII,

(c) ha genomgått anläggningens egenkontroll enligt artikel 22, och

(d) kontrolleras av de behöriga myndigheterna i enlighet med artikel 23.

4. För att kunna godkännas skall en lagringsanläggning

(a) uppfylla kraven i kapitel III i bilaga VIII,

(b) lagra bearbetade animaliska biprodukter i enlighet med kapitel III i bilaga VIII punkt 3,

(c) stå under den behöriga myndighetens tillsyn.

KAPITEL III

GODKÄNNANDE AV BEARBETNINGSANLÄGGNINGAR FÖR KATEGORI 1- OCH KATEGORI 2-MATERIAL SAMT BIOGASANLÄGGNINGAR, KOMPOSTERINGSANLÄGGNINGAR OCH OLJEFABRIKER

Artikel 10 Godkännande av bearbetningsanläggningar för kategori 1- och kategori 2-material

1. Medlemsstaterna skall för hela eller delar av det egna landet godkänna en eller flera bearbetningsanläggningar för kategori 1- och kategori 2-material för insamling och bearbetning av kategori 1- och kategori 2-material. En medlemsstat får besluta om att utse en bearbetningsanläggning för kategori 1- eller kategori 2-material i en annan medlemsstat efter överenskommelse med den staten.

2. För att kunna godkännas av den behöriga myndigheten skall bearbetnings anläggningar för kategori 1- eller kategori 2-material

(a) uppfylla kraven i kapitel I i bilaga III,

(b) hantera, bearbeta och lagra kategori 1- eller kategori 2-material i enlighet med kapitel II i bilaga III samt kapitel I i bilaga IV,

(c) valideras av den behöriga myndigheten i enlighet med kapitel V i bilaga III,

(d) ha genomgått anläggningens egenkontroll i enlighet med artikel 22,

(e) kontrolleras av den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 23,

(f) upprätta och genomföra rutiner för övervakning och kontroll av kritiska styrpunkter i de processer som används,

(g) säkerställa att de bearbetade produkterna uppfyller kraven i kapitel I i bilaga IV.

3. Godkännandet skall omedelbart dras in om villkoren för godkännandet inte längre är uppfyllda.

Artikel 11 Godkännande av oljefabriker

1. Oljefabriker skall godkännas av den behöriga myndigheten.

2. För att kunna godkännas skall en oljefabrik

(a) bearbeta utsmält fett i enlighet med kraven i kapitel III i bilaga IV,

(b) införa och genomföra rutiner för övervakning och kontroll av kritiska styrpunkter i de processer som används,

(c) föra förteckning över de uppgifter som erhållits enligt b så att de kan läggas fram för den behöriga myndigheten, och

(d) stå under den behöriga myndighetens tillsyn, så att det kan säkerställas att huvudmannen för anläggningen eller anläggningschefen följer bestämmelserna i denna förordning.

3. Godkännandet skall omedelbart dras in om villkoren för godkännandet inte längre är uppfyllda.

Artikel 12 Godkännande av biogas- och komposteringsanläggningar

1. Biogas- och komposteringsanläggningar som omvandlar animaliska biprodukter skall godkännas av den behöriga myndigheten.

2. För att kunna godkännas skall en biogas- eller komposteringsanläggning

(a) uppfylla kraven i kapitel II avsnitt A i bilaga IV,

(b) hantera och omvandla animaliska biprodukter i enlighet med kapitel II avsnitt B och C i bilaga IV,

(c) kontrolleras av den behöriga myndigheten,

(d) införa och genomföra rutiner för övervakning och kontroll av kritiska styrpunkter, och

(e) säkerställa att nedbrytningsprodukterna uppfyller de mikrobiologiska krav som anges i kapitel II avsnitt D i bilaga IV.

3. Godkännandet skall omedelbart dras in om villkoren för godkännandet inte längre är uppfyllda.

Artikel 13 Avsändning av bearbetade animaliska biprodukter till förbrännings- eller samförbränningsanläggningar eller deponier

1. Bearbetade animaliska biprodukter får bara sändas iväg för att bortskaffas genom förbränning, samförbränning eller deponering om följande villkor är uppfyllda:

(a) Bearbetade animaliska biprodukter

(i) skall transporteras i plomberade, täckta behållare eller f