[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 14.3.2007

KOM(2007) 126 slutlig

2003/0168 (COD)

KOMMISSIONENS YTTRANDE i enlighet med artikel 251.2 tredje stycket c i EG-fördraget om Europaparlamentets ändringar av rådets gemensamma ståndpunkt om förslaget till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING OM TILLÄMPLIG LAG FÖR UTOMOBLIGATORISKA FÖRPLIKTELSER (”ROM II”)

MED ÄNDRING AV KOMMISSIONENS FÖRSLAG enligt artikel 250.2 i EG-fördraget

2003/0168 (COD)

KOMMISSIONENS YTTRANDE i enlighet med artikel 251.2 tredje stycket c i EG-fördraget om Europaparlamentets ändringar av rådets gemensamma ståndpunkt om förslaget till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING OM TILLÄMPLIG LAG FÖR UTOMOBLIGATORISKA FÖRPLIKTELSER (”ROM II”)

1. Inledning

Enligt artikel 251.2 tredje stycket c i EG-fördraget skall kommissionen avge ett yttrande över de ändringar som Europaparlamentet har föreslagit vid den andra behandlingen. Nedan redogör kommissionen för sitt ställningstagande till de 19 ändringar som Europaparlamentet föreslår.

2. bakgrund

- Förslaget[1] antogs av kommissionen den 22 juli 2003 och översändes till Europaparlamentet och rådet samma dag. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén antog sitt yttrande över kommissionens förslag den 2 juli 2004[2]. Vid ett plenarmöte den 6 juli 2005 antog Europaparlamentet 54 ändringsförslag vid den första behandlingen[3]. Kommissionen antog sitt ändrade förslag den 21 februari 2006[4]. Rådet antog sin gemensamma ståndpunkt den 25 september 2006[5]. Kommissionen antog sitt meddelande om rådets gemensamma ståndpunkt den 27 september 2006[6]. Vid ett plenarmöte den 18 januari 2007 antog Europaparlamentet 19 ändringsförslag vid den andra behandlingen.

3. FÖRSLAGETS SYFTE

Frågan om internationell behörighet samt erkännande och verkställighet i en medlemsstat av domar som har meddelats i en annan medlemsstat regleras genom rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 som gäller på det privaträttsliga området för såväl avtalsförpliktelser som utomobligatoriska förpliktelser. Vad gäller val av tillämplig lag harmoniserades medlemsstaternas regler om avtal genom 1980 års Romkonvention om tillämplig lag för avtalsförpliktelser , som kommissionen föreslår skall ersättas med förordningen ”Rom I”[7], som för närvarande är föremål för förhandlingar i rådet och Europaparlamentet. Det finns dock inte några generella harmoniserade regler inom gemenskapen för att fastställa tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser. Kommissionens förslag syftar till att fylla denna lucka.

Kommissionens förslag syftar således till att harmonisera lagvalsreglerna i fråga om utomobligatoriska förpliktelser på privaträttens område (trafikolyckor, produktansvar, otillbörlig konkurrens etc.) och att införa gemensamma, EU-omfattande regler för fastställandet av tillämplig lag för sådana förpliktelser.

Syftet med att harmonisera dessa regler är att öka rättssäkerheten för enskilda och företag och undvika s.k. ”forumshopping”, som kan leda till att parterna uppnår olika resultat beroende på vid vilken domstol de väcker talan.

4. Kommissionens yttrande om Europaparlamentets ändringsförslag

4.1. Ändringsförslag som godtas i sin helhet av kommissionen

- Kommissionen kan godta ändringsförslag 1 . Det rör sig om en teknisk redaktionell ändring som tar hänsyn till det faktum att Romkonventionen från 1980 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser kommer att ersättas med förordningen ”Rom I” som för närvarande är föremål för förhandling i rådet och Europaparlamentet.

- Kommissionen kan godta ändringsförslag 23 . Kommissionen hade visserligen i sitt ändrade förslag hellre sett en lydelse som tydligare gav uttryck för att icke-kompensatoriska skadestånd inte i sig är oförenliga med grunderna för domstolslandets rättsordning, förutsatt att beloppet är skäligt. Eftersom den av parlamentet föreslagna bestämmelsen ger domstolarna ett stort utrymme för skönsmässig bedömning kan kommissionen emellertid godta den lydelse som Europaparlamentet föreslår.

- Kommissionen kan godta ändringsförslag 30 som förtydligar tillämpningsområdet för den särskilda bestämmelsen om otillbörlig konkurrens genom att det införs en hänvisning till artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Kommissionen frågar sig emellertid vad Europarlamentet har för avsikt med att behålla ett skäl angående den särskilda bestämmelsen om otillbörlig konkurrens, när den faktiskt har strukit denna bestämmelse (ändringsförslag 17).

4.2 Ändringar som kommissionen kan godta till viss del eller med ändrad ordalydelse

- Vad ändringsförslag 3 beträffar motsätter sig kommissionen inte ett skäl, i vilket det erinras om att Rom II även omfattar förpliktelser som grundar sig på ett objektivt ansvar och frågan om fastställandet av vilka personer som kan hållas ansvariga för sina handlingar. Kommissionen anser dock att det rör sig om två skilda saker som borde behandlas i olika skäl och införas i logisk ordning i förordningen. Kommissionen föreslår att skäl 11 får följande lydelse: ”Begreppet utomobligatorisk förpliktelse varierar från en medlemsstat till en annan. I denna förordning bör därför utomobligatorisk förpliktelse förstås som ett autonomt begrepp. Det bör framför allt omfatta de skyldigheter som grundar sig på ett objektivt ansvar.” Ett nytt skäl 28a) skulle däremot kunna införas med följande lydelse: ”Med tanke på rättssäkerheten bör räckvidden för den tillämpliga lag som reglerar fastställandet av vilka personer som kan hållas ansvariga för sina handlingar klart anges i förordningen.”

- I ändringsförslag 28 föreslås två tekniska redaktionella ändringar. Kommissionen delar parlamentets uppfattning att en enhetlig terminologi bör användas i alla språkversioner. Syftet med skäl 19 är att införa ”otillbörlig konkurrens” och ”handlingar som begränsar den fria konkurrensen”, som uttryckligen omnämns i artikel 6 i rådets gemensamma ståndpunkt (engelsk och fransk version). I den franska versionen av den gemensamma ståndpunkten omnämns dessa båda områden uttryckligen även i skäl 19, vilket inte är fallet i den engelska versionen. Kommissionen föreslår därför att den engelska versionen av skäl 19 anpassas till den franska. Förslaget att använda termen ”marknad” i slutet av skälet avspeglar dock inte i tillräcklig grad den dubbla aspekten i artikel 6 som är att skydda både förbindelserna mellan konkurrenter och konsumenternas kollektiva intressen[8]. Kommissionen föreslår därför följande lydelse: ”Dessa mål tillgodoses i allmänhet genom anknytningen till lagen i det land där konkurrensförbindelserna eller konsumenternas kollektiva intressen påverkas eller skulle kunna påverkas.”

- Även om kommissionen i princip ställer sig positiv till ett förtydligande av tillämpningsområdet för den särskilda bestämmelse som rör ”miljöskador”, beklagar den att definitionen i ändringsförslag 32 är så restriktiv att den begränsar bestämmelsens räckvidd så att t.ex. luftföroreningar inte är inkluderade. Kommissionen kan endast godta en definition som täcker alla utomobligatoriska förpliktelser vilka har sin grund i en miljöskada, oavsett skadans natur.

- Enligt ändringsförslag 26 bör rapporten om förordningens tillämpning framför allt omfatta två frågor, nämligen i vilken utsträckning medlemsstaternas domstolar tillämpar utländsk lagstiftning (andra och tredje stycket i ändringen) och vilken lag som tillämpas vid trafikolyckor. Även om kommissionen i princip kan godta den del som rör tillämpningen av utländsk lagstiftning, vilket den gjorde redan i sitt ändrade förslag, anser den ändå att skadeståndsfrågan, som tas upp i slutet av det andra stycket i den artikeln, inte bör behandlas inom ramen för denna fråga. Det handlar i detta fall om medlemsstaternas civilrätt, och Rom II är inte den lämpliga ramen för behandling av denna komplexa fråga. I den del som rör trafikolyckor fastställs exakt hur kommissionen skall gå till väga för utarbetandet av sin rapport. Om kommissionens arbetsmetoder blir föremål för mera exakta interna föreskrifter önskar kommissionen stå fast vid den lydelse som den föreslog i sitt ändrade förslag: ”Rapporten skall även behandla frågan om huruvida det är lämpligt med särskild gemenskapslagstiftning på området för tillämplig lag för trafikolyckor.”

4.3 Ändringsförslag som kommissionen inte kan godta

- Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 4 som mera allmänt föreskriver att domstolarna skall ha möjlighet att göra skönsmässiga bedömningar vid tillämpningen av förordningen. Även om domstolarna har möjlighet att göra skönsmässiga bedömningar för att avgöra vilken lag som skall tillämpas på undantagsbestämmelserna i artiklarna 4, 5, 10, 11 och 12, är detta inte fallet när det gäller andra bestämmelser. Med den lydelse som föreslås skulle den rättssäkerhet som förutses genom antagandet av förordningen försvagas. Kommissionen anser därför att skälen 16 och 18, som uttryckligen hänvisar till undantagsbestämmelsen, är tillräckliga.

- Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 9, 15 och 19 genom vilka det införs en ny bestämmelse om kränkning av privatlivet och personlighetsskyddet. Denna bestämmelse avslogs av kommissionen redan vid den första behandlingen. Med tanke på en eventuell politisk låsning i rådet föredrar kommissionen att denna komplicerade fråga fortsättningsvis inte skall omfattas av tillämpningsområdet för förordningen, såsom föreslogs i dess ändrade förslag, eftersom tvister med utländsk anknytning är mycket få på detta område.

- Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 10 som avser det hypotetiska fall där parterna inte har gjort något uttryckligt lagval och som ger domstolen rätt att åberopa andra fakta för att avgöra ett sådant val. Den föreslagna lydelsen förefaller inte att vara förenlig med rättssäkerhetsmålet för vilket det krävs en förvissning om att parterna har gjort ett lagval.

- Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 11 och 22 som syftar till att införa principen om fullständigt återställande (restitutio in integrum) för bedömning av skadeståndets storlek vid personskador. Även om kommissionen anser att det är ett mycket tänkvärt förslag när det gäller att förbättra situationen för olycksoffer, handlar det enligt kommissionen om en harmonisering av medlemsstaternas civilrättsliga lagstiftning, som inte är befogad i ett instrument som syftar till att harmonisera den internationella privaträttens bestämmelser.

- Ändringsförslag 12 syftar till att införa ett nytt skäl, enligt vilket den klagande, om han eller hon så önskar, själv kan väcka frågan om tillämplig lagstiftning. Redan i sitt ändrade förslag förklarade kommissionen att den var positiv till tanken om att underlätta arbetet för en domstol som ställs inför en internationell tvist, men att ett sådant bidrag inte skulle kunna krävas av alla parter, framför allt inte av dem som inte företräds av en advokat. Eftersom kommissionen inte kan godta en bestämmelse om detta, kan den heller inte godta att frågan behandlas endast i ett skäl, eftersom det dessutom rör sig om en övergripande fråga som bör behandlas inom en mera allmän ram. Kommissionen är dock fortfarande beredd att inom ramen för rapporten om förordningens tillämpning undersöka om utländsk lag kan tillämpas vid medlemsstaternas domstolar, såsom den redan föreslog i sitt ändrade förslag.

- Av samma skäl har kommissionen inte kunnat godta ändringsförslag 13 , enligt vilket domstolen själv skall fastställa innehållet i den tillämpliga utländska lagstiftningen, samtidigt som den kan be parterna om hjälp. Kommissionen bedömer att de flesta av medlemsstaterna i dag inte skulle vara i stånd att tillämpa en sådan bestämmelse, eftersom de inte har infört effektiva strukturer för detta. Den anser dock att detta är en mycket intressant frågeställning som det kan vara lämpligt att ägna särskild uppmärksamhet i rapporten om förordningens tillämpning.

- Eftersom Europaparlamentet avslog det ändringsförslag som syftar till införandet av en ny artikel 15 a, kan kommissionen inte ställa sig positiv till ändringsförslag 16 , som uttryckligen hänvisar till artikel 15 a, vilken för övrigt har strukits.

- Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 17 , som syftar till att stryka den särskilda bestämmelsen om otillbörlig konkurrens. Såsom kommissionen förklarade redan i sitt ändrade förslag kan rättssäkerheten förstärkas och lösningar förutses om man behåller den särskilda bestämmelsen, eftersom den anger platsen för den skadevållande händelsen.Kommissionen ställer sig för övrigt frågande till vad Europaparlamentet menar när parlamentet trots att bestämmelsen strukits har behållit och till och med förbättrat skälet om denna särskilda bestämmelse (skäl 21). Om parlamentet verkligen önskar behålla bestämmelsen, kan kommissionen godta den i det skick som den föreslogs i ändringsförslag 31, som Europarlamentet inte kunde godta.

- Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 24 genom vilket det återinförs en bestämmelse om Rom II-förordningens koppling till andra gemenskapsinstrument som innehåller bestämmelser av betydelse för vilken lag som är tillämplig, särskilt instrumenten för den inre marknaden. Mot bakgrund av resultaten av de förhandlingar som på senare tid har förts i Europaparlamentet och rådet i fråga om andra förslag förefaller en sådan skräddarsydd bestämmelse inte längre nödvändig inom ramen för detta instrument.

5. SLUTSATS

I enlighet med artikel 250.2 i EG-fördraget ändrar kommissionen sitt förslag på det sätt som redovisas ovan.

[1] KOM(2003) 427 slutlig. 2003/0168 (COD).

[2] EUT C 241, 28.9.2004, s. 1.

[3] A6-0211/2005.

[4] KOM(2006) 83 slutlig.

[5] Gemensam ståndpunkt (EG) nr 22/2006, EUT C 289E, 28.11.2006, s. 68–83.

[6] KOM(2006) 566 slutlig.

[7] KOM(2005) 650 slutlig.

[8] I direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen används för övrigt samma uttryck ”konsumenternas kollektiva intressen”.