[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 27.11.2009

KOM(2009)658 slutlig

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om komplettering av kodexen om Schengengränserna avseende övervakningen av de yttre sjögränserna inom ramen för det operativa samarbete som samordnas av Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser

MOTIVERING

FÖRSLAGETS BAKGRUND

Bakgrund

År 2007 genomförde kommissionen en studie för att analysera den internationella rättsliga ramen för övervakning av yttre sjögränser och vilka hinder som står i vägen för dess faktiska genomförande. Kommissionen tillsatte därefter en informell grupp bestående av experter från medlemsstaterna, Frontex, FN:s flyktingkomissariat och Internationella organisationen för migration att utarbeta riktlinjer för Frontex marina insatser.

Vid sitt möte i september 2007 uttryckte rådet (rättsliga och inrikes frågor) sitt stöd för gruppen. Rådet uppmanade ”kommissionen, Frontex och medlemsstaterna att som en prioriterad åtgärd slutföra analysen av sjörätten med avseende på Frontex gemensamma insatser och ber kommissionen att avrapportera till rådet före årets slut”.

Gruppen sammanträdde vid fem tillfällen mellan juli 2007 och april 2008 och utarbetade ett utkast till riktlinjer för Frontex insatser till sjöss. Deltagarna kunde inte enas om frågor som gäller konsekvenserna för mänskliga rättigheter och flyktingars rättigheter, Frontex roll och en tidig kartläggning av platser för ilandsättning av migranterna.

Övertygad om att skillnaderna mellan medlemsstaterna var för stora för att kunna utarbeta riktlinjer förberedde kommissionen ett utkast till beslut grundat på resultaten av den informella arbetsgruppens diskussioner. Utkastet byggde på artikel 12 i kodexen om Schengengränserna, enligt vilken kommissionen har rätt att anta regler om gränsövervakning i enlighet med kommittéförfarandet (varvid föreskrivande kommittén och Europaparlamentet har granskningsrätt).

Samråd med kommittén för kodexen om Schengengränserna

Utkastet till beslut lades fram för diskussion i kommittén för kodexen om Schengengränserna den 23–24 februari 2009. Flera medlemsstater opponerade sig kraftigt mot utkastet, främst p.g.a. att det gick utöver de befogenheter som överförs till kommissionen genom kodexen om Schengengränserna, medan andra däremot uttryckte sitt starka stöd, särskilt i fråga om skyddet av mänskliga rättigheter och flyktingars rättigheter. Vissa medlemsstaterna hade ännu inte avslutat sina inre överläggningar, men hade ändå invändningar mot utkastet.

Mot bakgrund av Europeiska rådets slutsatser från juni 2009, i vilka rådet underströk behovet av ”förstärkta gränskontrollinsatser som samordnas av Frontex, tydliga insatsregler för gemensam patrullering och ilandsättning av undsatta personer”, beslöt kommissionen att fortsätta inom ramen för kommittéförfarandet. En reviderad version av utkastet till beslut som beaktade en del av de farhågor som medlemsstaterna givit uttryck åt lades fram för kommittén den 19 oktober. De främsta förändringarna var följande:

- Riktlinjerna återgavs i sin helhet i en bilaga som skulle tas upp i den operativa plan som utarbetats av de deltagande medlemsstaterna och Frontex.

- Principen om ”non-refoulement” omdefinierades för att vara tillämplig på fall i vilka man på goda grunder kan anta att de enskilda riskerar förföljelse eller andra former av omänsklig eller förnedrande behandling.

- Bestämmelserna om ingripande, sökning och räddning i samband med räddningsinsatser förenklades.

- Enligt utkastet ska ilandsättning i tredjeländer prioriteras (på villkor att det sker i enlighet med principen om non-refoulement). Om detta inte är möjligt, ska det ske på den geografiskt närmast belägna platsen.

Vid mötet den 19 oktober uppmanades kommittén att yttra sig om utkastet till beslut. Åtta medlemsstater röstade för utkastet (totalt 67 röster). Sju medlemsstater röstade emot (116 röster). Två medlemsstater lade ned sina röster. Fem medlemsstater var inte företrädda. Tröskeln för att lämna ett yttrande från kommittén (223 röster) uppnåddes inte.

MOTIV OCH SYFTE

Detta förslag utgör nästa steg i kommittéförfarandet, vilket innebär att kommissionen är skyldig att omgående lägga fram ett förslag till rådsbeslut för rådet och Europaparlamentet innehållande texten till det utkast som lagts fram för omröstning i kommittén.

Syftet med förslaget är att säkerställa att de internationella reglerna (havsrättskonventionen, konventioner om sjösäkerhet samt sökning och räddning, internationell rätt avseende flyktingar och grundläggande rättigheter) för gränsövervakningsinsatser till sjöss efterlevs av samtliga medlemsstater som deltar i dessa, när det operativa samarbete leds av Frontex. Det syftar också till att skapa det gemensamma regelverk som krävs för att en medlemsstat ska kunna övervaka en annan medlemsstats sjögränser.

Behovet av ”tydliga insatsregler för gemensamma operationer till sjöss, varvid vederbörlig hänsyn ska tas till att garantera skydd för personer i nöd som färdas i blandade grupper, i enlighet med internationell rätt” nämndes på nytt slutsatserna från Europeiska rådets möte den 29–30 oktober 2009.

Utkastet syftar särskilt till att lösa följande problem:

- Vissa medlemsstater, ledamöter av Europaparlamentet, akademiker och sammanslutningar har ifrågasatt om grundläggande rättigheter och flyktingars rättigheter respekteras i samband med Frontex insatser (särskilt förbudet mot avvisning (refoulement) och möjligheten att få tillgång till asylförfaranden). De frågar sig vilka lagar som är tillämpliga i sådana situationer, särskilt till havs, och vilka garantier som finns för att dessa rättigheter faktiskt respekteras. Det föreligger visserligen en skyldighet att respektera grundläggande rättigheter vid genomförandet av Schengenkodexen, men denna skyldighet är inte uttalad i samband med övervakningsinsatser. Den folkrättsliga principen om non-refoulment tolkas på olika sätt i medlemsstaterna; vissa medlemsstater bestrider exempelvis dess tillämplighet på internationellt vatten.

- Enligt förslaget ska skyldigheten att respektera grundläggande rättigheter och flyktingars rättigheter vara uttalad i samband med Frontex övervakningsinsatser. Dessutom innehåller förslaget ett förbud mot refoulment av dem som riskerar förföljelse eller annan omänsklig eller förnedrande behandling. Detta förbud skulle gälla oberoende av vilken rättslig status de vatten har i vilka personerna påträffas.

- I och med förslaget till beslut skapas en rättslig grund inom gemenskapsrätten för att utöva en rad befogenheter som krävs för en effektiv tillämpning av artikel 12 i Schengenkodexen, exempelvis vid efterspaning och bordning av fartyg. Sedan anges de villkor på vilka sådana åtgärder kan vidtas på de olika havsområdena, bl.a. internationellt vatten. Sådana villkor kan vara tillämpliga folkrättsliga regler som därmed bidrar till dessa reglers faktiska och enhetliga genomförande i samband med Frontexinsatser (tillstånd från kuststaten, kontroll av den flagg som fartyget för, tillstånd från flaggstaten, fartyg utan flagg osv.).

- De flesta marina insatser samordnade av Frontex utvecklas till sök- och räddningsinsatser. Frontex är emellertid inte någon sök- och räddningsmyndighet. Frontex ansvarar för att genomföra reglerna om gränskontroll. I och med att insatserna blir sök- och räddningsinsatser, lyfts de i praktiken bort från Frontex samordningsansvar och gemenskapslagstiftningen. Skyldigheten att tillhandahålla assistans till sjöss och sök- och räddningsmyndigheternas ansvar regleras i internationell rätt, men dessa regler tolkas och tillämpas inte enhetligt av medlemsstaterna.

- Förslaget till beslut syftar till att säkerställa efterlevnaden av dessa internationella skyldigheter att tillhandahålla assistans till sjöss och tillämpningen av sök- och räddningssystem. I förslaget fastslås principen om samarbete med sök- och räddningsmyndigheterna redan innan insatsen inleds. Där anges vilken sök- och räddningsmyndighet som ska kontaktas i fall där den ansvariga myndigheten inte svarar så att samtliga enheter som deltar i insatsen kontaktar samma sök- och räddningsmyndighet.

- En annan skillnad mellan medlemsstaterna gäller hur de identifierar en situation i vilken assistans är nödvändig. För vissa medlemsstaterna måste fartyget vara på väg att gå i kvav, för andra räcker det om fartyget inte är sjövärdigt; vissa medlemsstater kräver att det ska finnas människor ombord för att assistans ska kunna begäras, medan andra inte har något sådant krav. Förslaget bygger på sök- och räddningssystemet och däri fastslås att så snart det är fråga om säkerheten för ett fartyg eller en person måste sök- och räddningsmyndigheterna kontaktas och delges all information de behöver för att avgöra huruvida det rör sig om en sök- och räddningssituation.

- Beslutet om vart de räddade personerna bör föras är en svår fråga och detta betraktas som en av sök- och räddningssystemets svagheter. Enligt 2004 års ändringar åligger det samtliga stater att samarbeta för att klara ut sök- och räddningssituationer. Den stat som ansvarar för sök- och räddningsregionen ska, i samråd med de räddade, besluta vart de ska föras. En av medlemsstaterna godtog inte dessa ändringar. Frågan om var de räddade skulle ilandsättas om den stat som ansvarar för sök- och räddningsregionen underlåter att uppfylla sina skyldigheter i detta avseende var ett särskilt tvisteämne. Vissa medlemsstater är tveksamma till att delta i insatser, eftersom de fruktat att de till sist kommer att tvingas föra de räddade till sitt eget land. Förslaget till beslut syftar till att finna en lösning i sådana situationer genom att ange att när ilandsättning i ett tredjeland inte är möjlig, kommer den att äga rum i den medlemsstat som leder insatsen.

RÄTTSLIGA ASPEKTER

Rättslig grund

Förslagets rättsliga grund är artikel 12.5 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av den 15 mars 2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna)[1], enligt vilken kommissionen har rätt att anta övervakningsregler i enlighet med det föreskrivande förfarandet och med Europaparlamentet som utövare av kontrollrätten.

Förslaget avser övervakning av sjögränser i samband med Frontex insatser, vars mandat bl.a. är att underlätta operativt samarbete mellan medlemsstaterna när kodexen om Schengengränserna tillämpas. Dessa insatser, som omfattas av denna kodex, samordnas av ett gemenskapsorgan och betalas med medel ur gemenskapsbudgeten. Enligt artikel 12 i kodexen är det tillåtet att, inom ramen för kommittéförfarandet, anta ytterligare övervakningsregler. När övervakningen gäller sjögränser är det självklart att internationell havsrätt och internationell sjörätt måste efterlevas. På liknande sätt kan man inte genomföra insatser som strider mot de mänskliga rättigheterna, inbegripet flyktingars rättigheter, vilket redan fastslås i kodexen. Förslaget är i alla enskildheter förenligt med denna internationella rättsliga ram. Det syftar till att stärka respekten för dessa principer vid insatser, samtidigt som det ska leda till att samtliga operativa enheter som deltar i sådana insatser tillämpar den rättsliga ramen med viss enhetlighet.

Subsidiaritet och proportionalitet

Förslaget till beslut rör en fråga som inte faller under gemenskapens exklusiva befogenheter och omfattas därför av subsidiaritetsprincipen. Även proportionalitetsprincipen måste beaktats.

Förslagets mål kan inte uppnås av medlemsstaterna om de agerar enskilt, varför det krävs att gemenskapsregler antas.

Förslaget är tillämpligt på övervakningen av sjögränsen i samband med operativt samarbete som leds av Frontex, men gäller inte övervakningsverksamhet som bedrivs av medlemsstaterna enskilt eller i samarbetsformer som faller utanför denna ram.

Val av regleringsform

Föreslagen regleringsform: Rådsbeslut.

Rådsbeslutet valdes som rättsligt instrument eftersom det ska tillskriva den medlemsstat som det riktar sig till skyldigheter, särskilt när medlemsstaterna övervakar den yttre gränsen i samband med det operativa samarbete som leds av Frontex.

Innehåll

Enligt artikel 1 ska övervakningen av sjögränsen i samband med Frontexinsatser ske i enlighet med riktlinjerna i de bilaga som ska tas upp i den operativa planen för varje insats.

- En kort beskrivning av bilagans innehåll återfinns i avsnitt 2.

SAMSTÄMMIGHET MED GEMENSKAPENS ÖVRIGA POLITIKOMRÅDEN

Förslaget är förenligt med gemenskapens politik, särskilt med Europeiska unionens utrikespolitik och den gemensamma transportpolitiken. Det är också förenligt med Europeiska unionens integrerade havspolitik.

SAMRÅD OCH KONSEKVENSBEDÖMNING

Externa samråd

Förslaget till beslut grundar sig i större utsträckning på resultaten från den informella grupp av sakkunniga från medlemsstaterna, Frontex, FN:s flyktingkommissariat och Internationella organisationen för migration som kommissionen tillsatte under 2007 och 2008 med uppdraget att utarbeta ett utkast till riktlinjer.

Konsekvensanalys

Eftersom förslaget huvudsakligen återger och förklarar redan befintliga internationella regler och gemenskapsregler har ingen konsekvensanalys genomförts.

UTVÄRDERING

Det finns inga planer på att utvärdera beslutet.

FINANSIERINGSÖVERSIKT OCH BEDÖMNING AV BEDRÄGERIRISKERNA

Denna åtgärd medför inga finansiella eller administrativa kostnader för gemenskapen. Förslaget påverkar därför inte gemenskapens budget.

VISSA MEDLEMSSTATERS OCH ASSOCIERADE LÄNDERS SÄRSKILDA STÅNDPUNKTER

Detta förslag bygger på Schengenregelverket. Vad gäller de olika protokollen måste därför följande konsekvenser beaktas:

- Förenade kungariket och Irland: Förslagen innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilket Förenade kungariket och Irland inte deltar enligt rådets beslut (EG) nr 365/2000 av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket och rådets beslut (EG) nr 192/2002 av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. Förenade kungariket och Irland deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig i dessa länder.

- Danmark: Förslaget till förordning skall ersätta förordning (EG) nr 562/2006. Eftersom förordning (EG) nr 562/2006 bygger på Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV i tredje delen i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, meddelade Danmark, i enlighet med artikel 5 i ovannämnda protokoll, genom en skrivelse av den 8 juni 2006 att landet hade genomfört förordningen i nationell rätt. Danmark är därför, i kraft av internationell rätt, skyldigt att genomföra detta beslut.

- Norge och Island: Vad gäller Norge och Island innebär detta förslag en sådan utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket som avses i avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[2].

- Schweiz: Vad gäller Schweiz innebär detta förslag en sådan utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket som avses i avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[3].

- Liechtenstein: Vad gäller Liechtenstein utgör detta förslag en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket i den mening som avses i protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket.

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om komplettering av kodexen om Schengengränserna avseende övervakningen av de yttre sjögränserna inom ramen för det operativa samarbete som samordnas av Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av den 15 mars 2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna)[4], särskilt artikel 12.5, och

med beaktande av kommissionens förslag, av följande skäl:

av följande skäl:

1. Det huvudsakliga syftet med gränsövervakningen är att förhindra obehörig gränspassage, att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och att gripa eller vidta andra åtgärder mot personer som har passerat gränsen på olagligt sätt. Gränsövervakningen bör vara effektiv när det gäller att hindra och avskräcka personer från att kringgå kontrollerna vid gränsövergångsställena, och upptäcka passage utan tillstånd av de yttre gränserna.

2. Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid medlemsstaternas yttre gränser (nedan kallad byrån) ansvarar för samordningen av det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna för att underlätta tillämpningen av gemenskapslagstiftningen, bland annat om gränsövervakning. Det fordras ytterligare bestämmelser för gränsövervakningsaktiviteter som genomförs av en medlemsstats sjögående och flygburna enheter vid en annan medlemsstats sjögränser inom ramen för det operativa samarbete som samordnas av byrån, för att ytterligare stärka detta samarbete.

3. Enligt förordning (EG) nr 562/2006 och gemenskapsrättens allmänna principer ska de åtgärder som vidtas under övervakningen stå i proportion till de syften som eftersträvas och fullt ut respektera de grundläggande rättigheterna och flyktingars och asylsökandes rättigheter, särskilt förbudet mot avvisning (refoulement). Medlemsstaterna är bundna av bestämmelserna i gemenskapens asylregelverk, särskilt rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus,[5] i fråga om asylansökningar som lämnas in på medlemsstaternas territorium, inbegripet vid gränsen eller i deras transitzoner.

4. Europeiska rådet underströk vid sina möten den 18–19 juni 2009 och 29–30 oktober 2009 behovet av förstärkta gränskontrollinsatser som samordnas av byrån och av tydliga insatsregler för gemensam patrullering och ilandsättning av undsatta personer.

5. Det bör tas i beaktande att gränsövervakning som samordnas av byrån genomförs i enlighet med en operativ plan som de deltagande medlemsstaterna och byrån har fastställt gemensamt och i enlighet med en tidsplan och instruktioner från ett samordningscentrum där de deltagande medlemsstaterna och byrån är representerade, samt att en eller flera värdmedlemsstater, vars gränser ska övervakas, fastställs innan insatsen inleds. De riktlinjer som anges i detta beslut ska tas upp i denna operativa plan.

6. Genomförandet av detta beslut bör inte påverka medlemsstaternas förpliktelser enligt Förenta nationernas havsrättskonvention, den internationella konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss, Internationella sjöräddningskonventionen, Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, konventionen angående flyktingars rättsliga ställning, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och andra tillämpliga internationella instrument.

7. Enligt internationell rätt ska varje stat kräva att befälhavare på fartyg som för dess flagg, i möjligaste mån utan allvarlig fara för fartyget, dess besättning eller passagerare, bistår varje person som anträffas på havet och befinner sig i sjönöd, och så snabbt som möjligt vidtar åtgärder för att rädda personer som råkat i sjönöd. Biståndet ska ges oavsett de hjälpbehövande personernas nationalitet och status och oavsett under vilka omständigheter de hittas. Beslutet påverkar inte det ansvar som åligger de myndigheter som ansvarar för sökning och räddning, bland annat att se till att samordning och samarbete genomförs så att de personer som räddats kan föras till säker ort.

8. Detta beslut respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns framför allt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt människans värdighet, förbud mot tortyr och omänsklig eller förnedrande bestraffning och behandling, rätt till frihet och säkerhet, principen om non-refoulement, icke-diskriminering och barnets rättigheter. Medlemsstaterna bör tillämpa beslutet i enlighet med dessa rättigheter och principer.

9. Eftersom syftena med denna åtgärd, nämligen att anta ytterligare regler för den övervakning av sjögränserna som genomförs av gränskontrolltjänstemän och samordnas av byrån, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna på grund av skillnaderna i lagstiftning och praxis, och därför – eftersom åtgärderna gäller flera länder – bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, får gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta beslut inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

10. I enlighet med artikel 2 i protokollet om Danmarks ställning, som fogats till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltog Danmark inte i antagandet av förordning (EG) nr 562/2006, och förordningen är därför inte bindande för eller tillämplig i Danmark. Eftersom förordning (EG) nr 562/2006 bygger på Schengenregelverket enligt avdelning IV i tredje delen i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, meddelade Danmark, i enlighet med artikel 5 i ovannämnda protokoll, genom en skrivelse av den 8 juni 2006 att landet hade införlivat förordningen med nationell rätt. Danmark är därför, i kraft av internationell rätt, skyldigt att genomföra detta beslut.

11. Vad gäller Island och Norge utgör detta beslut, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om de senares associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[6], en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG rörande vissa tillämpningsföreskrifter för det avtalet.

12. Vad gäller Schweiz innebär detta beslut, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[7], en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG om ingående av det avtalet.

13. Vad gäller Liechtenstein utgör detta beslut, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/261/EG om undertecknandet av och den provisoriska tillämpningen av vissa bestämmelser i detta protokoll[8].

14. Detta beslut är ett led i utvecklingen av bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Förenade kungariket inte deltar enligt rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket[9]. Förenade kungariket deltar därför inte i antagandet av detta beslut, som inte är bindande för eller tillämpligt i Förenade kungariket. Detta beslut riktar sig av denna anledning inte till Förenade kungariket.

15. Detta beslut utgör en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket[10]. Irland deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland. Detta beslut riktar sig av denna anledning inte till Irland.

16. Kommittén, som rådfrågades 19 oktober 2009, avgav inte något yttrande, och i enlighet med artikel 5a.4 a i beslut 1999/468/EG överlämnade därför kommissionen ett förslag till åtgärder till rådet samt informerade Europaparlamentet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Övervakningen av de yttre sjögränserna inom ramen för det operativa samarbete mellan medlemsstaterna som samordnas av Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid medlemsstaternas yttre gränser (nedan kallad byrån ), ska ske i enlighet med de riktlinjer som fastställs i bilagan. Dessa riktlinjer ska ingå i den operativa plan som byrån och de deltagande medlemsstaterna fastställer för varje insats som samordnas av byrån.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till Konungariket Belgien, Republiken Bulgarien, Republiken Tjeckien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Estland, Republiken Grekland, Konungariket Spanien, Republiken Frankrike, Republiken Italien, Republiken Cypern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Storhertigdömet Luxemburg, Republiken Ungern, Republiken Malta, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Republiken Polen, Republiken Portugal, Rumänien, Republiken Slovenien, Republiken Slovakien, Republiken Finland och Konungariket Sverige.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägar

Ordförande

BILAGA Riktlinjer för Frontex insatser till sjöss

Allmänna principer

1.1 De åtgärder som vidtas under en övervakningsinsats ska genomföras på ett sätt som inte äventyrar säkerheten vare sig för personer som blir föremål för ingripande eller räddningsinsats eller för de enheter som deltar i åtgärden.

1.2. Under hela insatsen ska hänsyn tas till de särskilda behoven hos barn, offer för människohandel, personer i behov av akut läkarvård, personer i behov av internationellt skydd och andra personer i särskilt utsatta situationer.

1.3. Dessa riktlinjer ska tillämpas av medlemsstaterna i överensstämmelse med de grundläggande rättigheterna. Medlemsstaterna ska sörja för att de gränskontrolltjänstemän som deltar i övervakningsinsatserna är förtrogna med tillämpliga bestämmelser om mänskliga rättigheter och i flyktingrätten och känner till de internationella reglerna för sökning och räddning.

Ingripande

2.1 När ett fartyg eller annan sjögående farkost (nedan kallade fartyg ) upptäcks, ska den enhet som genomför insatsen närma sig det för att fastställa dess identitet och nationalitet samt, i avvaktan på vidare åtgärder, övervaka det på försiktighetsavstånd. nformation om fartyget ska omedelbart sändas till det aktuella samordningscentum som Frontex använder för samordningen av sjöinsatsen.

2.2 Om fartyget står i begrepp att segla eller har seglat in i den angränsande zonen eller in på ett territorialvatten tillhörande en medlemsstat som inte deltar i insatsen, ska information om fartyget sändas till samordningscentret, som vidarebefordrar denna till den berörda medlemsstaten.

2.3. Information om fartyg som misstänks bedriva olaglig verksamhet till sjöss utanför insatsens räckvidd ska sändas till samordningscentret, som vidarebefordrar denna till den eller de berörda medlemsstaterna.

2.4. Under övervakningens gång får följande åtgärder vidtas mot skepp eller andra fartyg vilka på rimliga grunder kan misstänkas ha personer ombord som avser att kringgå kontrollerna vid gränsövergångsställena:

a) Begära upplysningar och dokumentation om ägarskap, registrering och omständigheter som rör resan samt identitet, nationalitet och andra relevanta uppgifter rörande de personer som finns ombord.

b) Stoppa, borda och genomsöka fartyget och dess last samt visitera och förhöra personerna ombord.

c) Informera personerna ombord om att de inte har rätt att passera gränsen och om att de som styr fartyget kan bestraffas för att ha möjliggjort resan.

d) Beslagta fartyget och gripa personerna ombord.

e) Beordra fartyget att ändra kurs så att det lämnar, eller styr mot en annan bestämmelse än, territorialvattnen eller den angränsande zonen samt eskortera fartyget eller segla i dess närhet till dess att det befinner sig på en sådan kurs.

f) Föra fartyget eller personerna ombord till ett tredjeland eller på annat sätt överlämna fartyget eller personerna ombord till ett tredjelands myndigheter.

g) Föra fartyget eller personerna ombord till värdmedlemsstaten eller en annan medlemsstat som deltar i insatsen.

2.5. Följande villkor ska gälla för de åtgärder som föreskrivs i punkt 2.4:

2.5.1. Territorialvatten och angränsande zonDe åtgärder som anges i punkt 2.4 ska vidtas efter tillstånd och i överensstämmelse med de instruktioner från värdmedlemsstaten som meddelas den deltagande enheten via samordningscentret. För detta ändamål ska den deltagande enheten, via samordningscentret, informera värdmedlemsstaten huruvida befälhavaren på det fartyg som varit föremål för ingripandet har begärt att en diplomatisk företrädare eller en konsulär tjänsteman i flaggstaten underrättas.

2.5.2. Exklusiv ekonomisk zon och öppet hav

2.5.2.1. Om fartyget för flagg från eller visar registreringsmärken tillhörande en medlemsstat som deltar i insatsen, ska de åtgärder som anges i punkt 2.4 vidtas efter det att flaggstaten meddelat tillstånd. Den nationella tjänsteman som företräder medlemsstaten vid samordningscentret ska vara behörig att bevilja eller överlämna ett sådant tillstånd.

2.5.2.2. Om fartyget för flagg från eller visar registreringsmärken tillhörande en medlemsstat som inte deltar i insatsen eller ett tredjeland, ska flaggstaten uppmanas att bekräfta registreringen på lämpligt sätt och, om nationaliteten har bekräftats, ge tillstånd till att de åtgärder som anges i punkt 2.4 vidtas. Samordningscentret ska informeras om all kommunikation med flaggstaten.

2.5.2.3. Om ett fartyg för främmande flagg eller vägrar att visa flagg, men det på goda grunder kan misstänkas att fartyget i själva verket har samma nationalitet som den deltagande enheten, ska den deltagande enheten undersöka om fartyget har rätt till den flagg som det för. För detta ändamål får den sända en båt, under befäl av en officer, till det misstänkta fartyget. Om misstanke fortfarande kvarstår efter det att dokumenten har granskats, får den deltagande enheten företa ytterligare en undersökning ombord på fartyget, vilken måste ske så hänsynsfullt som möjligt. Den stat vars flagg fartyget synbarligen för ska underrättas på lämpligt sätt.

2.5.2.4. Om ett fartyg för främmande flagg eller vägrar att visa flagg, men det finns skälig anledning att misstänka att fartyget i verkligheten är av samma nationalitet som en annan medlemsstat som deltar i insatsen, ska den deltagande enheten, efter det att den medlemsstaten har gett tillstånd, undersöka om fartyget har rätt till den flagg som det för. Den nationella tjänsteman som företräder medlemsstaten vid samordningscentret ska vara behörig att bevilja eller överlämna ett sådant tillstånd.Om misstankarna rörande fartygets nationalitet visar sig vara berättigade, ska de åtgärder som anges i punkt 2.4 vidtas på de villkor som anges i punkt 2.5.2.1.

2.5.2.5. Om det på goda grunder kan misstänkas att fartyget saknar nationalitet eller får anses likställt med fartyg som saknar nationalitet, ska den deltagande enheten undersöka om fartyget har rätt till den flagg som det för. För detta ändamål får den sända en båt, under befäl av en officer, till det misstänkta fartyget. Om misstanke kvarstår efter det att dokumenten har granskats, får den deltagande enheten företa en ytterligare undersökning ombord på fartyget, vilken ske så hänsynsfullt som möjligt.De åtgärder som anges i punkt 2.4 ska vidtas, om misstankarna att fartyget saknar nationalitet visar sig vara berättigade och det finns skälig anledning att misstänka att fartyget bedriver smuggling av migranter sjövägen i enlighet med tilläggsprotokollet mot människosmuggling land-, luft- och sjövägen till Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet.Ett fartyg ska anses sakna nationalitet eller får anses likställt med fartyg som saknar nationalitet, när ingen stat har givit det rätt att föra dess flagg eller när det seglar under två eller flera staters flagg och nyttjar dem efter godtycke.

2.5.2.6. I avvaktan på eller i avsaknad av tillstånd från flaggstaten ska fartyget övervakas på säkert avstånd. Inga andra åtgärder får vidtas utan uttryckligt tillstånd från flaggstaten, utom sådana åtgärder som är nödvändiga för att avvärja överhängande fara för personers liv, på det sätt som framgår av avsnitt 3, eller som grundar sig på tillämpliga bilaterala eller multilaterala avtal, eller till dess att fartyget har seglat in i den angränsande zonen.

2.6. Alla operativa åtgärder på ett territorialvatten tillhörande en medlemsstat som inte deltar i insatsen eller ett tredjeland ska vidtas efter tillstånd och i överensstämmelse med instruktionerna från kuststaten. Samordningscentret ska informeras om all kommunikation med kuststaten och påföljande åtgärder.

Söknings- och räddningssituationer som kan uppkomma under övervakningen

3.1. Varje fartyg eller person i sjönöd ska erbjudas assistans av de deltagande enheterna. Detta ska ske oberoende av en sådan persons nationalitet eller status eller de omständigheter under vilka personen påträffas.

3.2. När den deltagande enheten under insatsen ställs inför en situation där det råder osäkerhet eller farhågor beträffande fartygets eller de ombordvarande personernas säkerhet, ska den snarast möjligt sända all tillgänglig information till det samordningscenter för räddningsinsatser som är ansvarigt för det sök- och räddningsområde där situationen uppstått.

Om det samordningscenter för räddningsinsatser som är ansvarigt för sök- och räddningsområdet inte svarar på underrättelsen från den deltagande enheten, ska denna kontakta samordningscentret för räddningsinsatser i den värdmedlemsstat som ligger geografiskt närmast platsen för nödsituationen.

Medan de deltagande enheterna inväntar instruktioner från samordningscentret för räddningsinsatser ska de vidta alla åtgärder som krävs för att garantera de berörda personernas säkerhet.

3.3. De deltagande enheterna ska företa en lägesbedömning med beaktande av alla relevanta aspekter och sända den till det ansvariga samordningscentret för räddningsinsatser, varvid särskilt följande ska anges:

17. Förekomsten av en begäran om bistånd.

18. Fartygets sjövärdighet och sannolikheten att fartyget inte kommer att nå sin slutdestination.

19. Antalet passagerare i förhållande till fartygstyp (överlastning).

20. Förekomst av nödvändiga förnödenheter (bränsle, vatten, livsmedel osv.) för att kunna nå land.

21. Förekomst av utbildad besättning och utbildad befälhavare på fartyget.

22. Förekomst av säkerhets-, navigations- och kommunikationsutrustning.

23. Förekomst av passagerare i akut behov av läkarvård.

24. Förekomsten av avlidna passagerare.

25. Förekomsten av barn och gravida kvinnor.

26. Väder- och sjöförhållandena.

3.4. Förekomsten av en nödsituation ska inte uteslutande vara beroende eller avgöras av om det föreligger en konkret begäran om bistånd.

Om ett fartyg antas befinna sig i nöd men personerna ombord vägrar låta sig bistås, ska den deltagande enheten informera samordningscentret för räddningsinsatser om detta och fortsätta att uppfylla aktsamhetskravet, varvid de ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att garantera de berörda personernas säkerhet och samtidigt undvika att vidta någon åtgärd som kan förvärra situationen eller öka risken för skada eller förlust av människoliv.

3.5. Samordningscentret för insatsen ska informeras så snart som möjligt om varje kontakt som tas med samordningscentret för räddningsinsatser och om de åtgärder som vidtas av den deltagande enheten.

3.6. Om samordningscentret för räddningsinsatser bedömer att fartyget inte kan eller inte längre kan anses vara i nöd, eller om sök- och räddningsinsatsen har avslutats, ska den deltagande enheten, i samråd med samordningscentret för insatsen, fortsätta gränsövervakningsinsatsen i överensstämmelse med del 2.

Ilandsättning

4.1. Den operativa planen ska innehålla närmare föreskrifter för ilandsättning av de personer som blir föremål för ingripande eller räddningsinsats, i enlighet med internationell rätt och alla tillämpliga bilaterala avtal.

Med förbehåll för punkt 4.2 ska prioritet ges åt ilandsättning i det tredjeland från vilket personerna avreste eller det tredjeland vars territorialvatten eller sök- och räddningsområde personerna reste igenom eller, om det inte är möjligt, åt ilandsättning på den geografiskt närmast belägna plats där personernas säkerhet kan garanteras.

4.2. Ingen person får ilandsättas eller på annat sätt överlämnas till myndigheterna i ett land, om det finns tungt vägande skäl att anta att han eller hon skulle utsättas för förföljelse, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning i det landet, eller i ett land från vilket han eller hon riskerar att utvisas eller återsändas till ett sådant land. De personer som blir föremål för ingripande eller räddningsinsats ska informeras på lämpligt sätt så att de ge uttryck åt eventuella farhågor för att de skulle kunna bli föremål för sådan behandling på den föreslagna landsättningsorten.

4.3. Samordningscentret ska informeras om förekomsten av personer som har uttryckt fruktan för förföljelse i enlighet med punkt 4.2, och ska vidarebefordra den informationen till de behöriga myndigheterna i värdmedlemsstaten.[pic][pic][pic]

[1] EUT L 105, 13.4.2006, s. 9.

[2] EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

[3] EGT L 53, 27.2.2008, s. 52.

[4] EGT L 105, 13.4.2006, s. 1.

[5] EUT L 326, 13.12.2005, s. 13.

[6] EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

[7] EUT L 53, 27.2008, s. 52.

[8] EUT L 83, 26.3.2008, s. 3.

[9] EGT L 131, 1.6.2000, s. 43.

[10] EGT L 64, 7.3.2002, s. 20.