MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - Utarbetande av gemenskapens handlingsplan för förvaltning av europeisk ål

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Biologisk bakgrund

3. Ålfiske

4. Utvärdering av beståndens situation och behovet av åtgärder

5. Rättslig bakgrund till förvaltningen

5.1. Gemenskapsramar för åtgärder

5.2. Ål och internationell lag

5.3. Ålförvaltning mot bakgrund av ramdirektivet om vatten

6. Förvaltningsåtgärder

6.1. En återuppbyggnadsplan för ål

6.2. Upprättande av lokala mål för bevarande och förvaltning

6.2.1. Mål för tillväxtområden

6.2.2. Mål för bestånd

6.2.3. Mål för återvandring

6.3. Datainsamling

6.4. Stöd till lokal förvaltning i gemenskapslagstiftningen

6.5. Tekniskt och vetenskapligt stöd till lokal förvaltning

6.6. Internationella aspekter

7. Akuta åtgärder

8. Slutsatser

8.1. Kommissionsåtgärder

8.1.1. Fastställande av mål

8.1.2. Förbättrad statistik

8.1.3. Omedelbara försiktighetsåtgärder

8.1.4. Förbättrad samordning av gemenskapens ålförvaltning

8.1.5. Främjande av multilateral förvaltning av ål

9. Resursbehov

10. Tidtabell för åtgärder

1. Inledning

Den europeiska ålen (Anguilla anguilla) är en fisk som lever i sötvatten och bräckt vatten i nästan hela Europa (även Östersjön och Medelhavet) och i Nordafrika samt i marina vatten i Nordatlanten. Arten vandrar genom Atlanten och angränsande hav till kustvatten och inlandsvatten och dess utbredningsområde uppskattas till ca 90 000 km2.

Ålen nyttjas i de flesta europeiska länder och är föremål för verksamhet som återuppbyggande av bestånd och vattenbruk. Den europeiska ålen är därför viktig inte bara som naturlig tillgång, utan också som en ekonomisk resurs för europeiska fiskare och vattenbrukare.

Farhågorna har ökat under de senaste åren när det gäller bevarandet av denna art och vetenskapsmän, administratörer och även allmänheten har kunnat konstatera behovet av åtgärder för bevarande och förvaltning. Internationella havsforskningsrådet (ICES) rekommenderade i sin rapport från oktober 2002 att det snarast behövs en återhämtningsplan för den europeiska ålen. ICES ansåg vidare att återhämtningsplanen bör omfatta åtgärder för att minska utnyttjandet av ål i alla utvecklingsstadier och för att återställa livsmiljöerna. ICES rekommenderade också att man, om ingen plan kommer till stånd, minskar fisketrycket till lägsta möjliga nivå.

För närvarande vidtas bevarandeåtgärderna på nationell nivå i gemenskapen och i länder utanför gemenskapen. Med tanke på ålens vandringsmönster, som täcker flera länder, är dock enbart nationella åtgärder inte tillräckligt för att denna art skall kunna bevaras på ett lämpligt sätt i Europa. Således behövs det gemenskapsåtgärder.

Bevarande och förvaltning av ål är ett ämne med många aspekter. Biologiskt sett är bevarandet av ål beroende av utnyttjandet av kommersiella skäl samt bevarandet av dess naturliga livsmiljöer, så både miljöhänsyn och fiskeförvaltningsaspekter måste beaktas. Dessutom utgör den möjliga effekten av handeln på bevarandet av arten ytterligare en aspekt, liksom folk- och djurhälsan.

Det övergripande angreppssättet utgår från ICES rekommendationer. Ett antal åtgärder är avsedda att utgöra en allsidig grund för återuppbyggnaden av ålbestånden, och bygger på åtgärder och mål som är anpassade till lokala förhållanden. Detta angreppssätt för återuppbyggnad och förvaltning kräver omfattande vetenskaplig information innan det till fullo kan genomföras. Kommissionen kommer därför att snarast ta fram en rad försiktighetsåtgärder som skall vidtas så snart som möjligt i samband med att återuppbyggnadsplanen genomförs.

2. Biologisk bakgrund

Ålar är katadroma, dvs. de lever i sötvatten, men vandrar tillbaka till havet för att föröka sig. Artens livscykel är inte helt och hållet känd, men det finns starka indicier för att det går till enligt följande: Ållarver kläcks efter leken i Sargassohavet och (efter en obestämd och föga känd fas där larverna driver med strömmen) utvecklas dessa till glasålar som söker sig till flodmynningar och floder i Europa. Glasålarna vandrar uppströms och koloniserar många olika typer av livsmiljöer, som floder, sjöar och våtmarker och utvecklas från sin pelagiska vandrande fas och blir gulålar. Gulålarna fortsätter ibland sin vandring och koloniserar hela flodområden. Ålarna fortsätter att vara gulålar under större delen av sitt liv och genomgår en tillväxtfas på 10-20 år. Därefter ändrar fisken färg från brungul till svart och silver och kallas då blankål. Blankålen slutar äta och inleder den långa vandringen nedströms från floderna till flodmynningen och havet, och antas sedan vandra till lekområdena.

Ny genetisk forskning visar att den tidigare uppfattningen om att ett enda lekbestånd förökar sig mitt i Atlanten och fyller alla europeiska floder kan vara felaktig. Tre skilda undergrupper verkar ha identifierats, och forskningen går framåt när det gäller att identifiera bestånden:

- Nordeuropeiska beståndet, som motsvarar det isländska beståndet.

- Västeuropeiska beståndet som omfattar medelhavsbeståndet, det västeuropeiska beståndet samt östersjöbeståndet.

- Sydeuropeiska beståndet som motsvarar Marockos ålbestånd.

Hur som helst tycks det bara finnas ett ålbestånd i gemenskapens territorium och längs dess kust: det västeuropeiska beståndet.

3. Ålfiske

I Europa är ålen föremål för en rad olika typer av fisken och annan handelsmässig verksamhet, som återuppbyggnad och vattenbruk. Flera av dessa verksamheter har gamla anor. Fångstuppgifterna är inte särskilt tillförlitliga, men en inofficiell uppskattning säger att fångsten uppgick till 30 000 ton per år på 1990-talet, med ett försäljningsvärde på ca 200 miljoner euro. Uppskattningsvis 20 000 till 25 000 personer arbetar inom ålfisket, åtminstone deltid. Många är inte yrkesfiskare.

Fisket bedrivs över hela Europa för artens olika faser: det finns säsongsfiske efter glasål, året-runtfiske efter gulål och säsongsfiske efter blankål. Det sker inget riktat djuphavsfiske, men i flodmynningar, kustområden med bräckt vatten och i insjöar sker olika typer av fisken. Fisket sker med olika typer av redskap. Saluföringen av ål sker också på olika sätt, men det vanligaste är den decentraliserade typen med många försäljningsställen av små kvantiteter, vilket gör det svårt att övervaka och kontrollera fisket. Det finns konsumentmarknader för ål i alla EU:s medlemsstater, även om de skiljer sig avsevärt när det gäller efterfrågan på olika ålstorlekar. De viktigaste marknaderna är Tyskland och Nederländerna.

Intensivt vattenbruk av ål har funnits i ett halvt sekel och har under de senaste årtiondena ökat stadigt. Idag producerar det över 10 000 ton per år. Vattenbruket av ål är fortfarande beroende av ett tillskott av viltlevande glasål, eftersom artificiell reproduktion misslyckas redan i ett tidigt larvstadium. Vattenbruket är således för närvarande en typ av utnyttjande av de vilda ålbestånden. Export av glasål för vattenbruk i tredjeländer är också en viktig näringsgren.

Återuppbyggnad av bestånd är också en traditionell verksamhet i de flesta av gemenskapens medlemsstater, i vissa fall sedan 1800-talet. Återuppbyggnaden sker genom att ålar i vilt tillstånd fångas och släpps ut i andra områden. Ålen fångas oftast som glasål, men ibland även som gulål. Återuppbyggnaden har under den senaste tiden minskat på grund av bristen på glasål och det uppskattas nu att ca 5 % av den totala fångsten av glasål används för denna verksamhet.

4. Utvärdering av beståndens situation och behovet av åtgärder

Den senaste utvärderingen av ålbestånden gjordes av arbetsgruppen för ål inom ICES-EIFAC i oktober 2002 [1]. ICES anser att beståndet ligger utanför de säkra biologiska gränserna och att fisket under de senaste åren inte har varit hållbart [2]. Tillskottet av ung fisk har minskat sedan 1980 och nådde sin lägsta nivå någonsin 2001. Nya uppgifter visar att man inte kan förvänta sig någon förbättring för 2002. Fiskedödligheten är hög för både unga och äldre ålar i många vattensystem. Andra antropogena faktorer (förlust av livsutrymme, förorening och sjukdomar) har haft negativ inverkan på beståndet, troligen i lika stor utsträckning som fisketrycket.

[1] Rapport från arbetsgruppen för ål inom ICES/EIFAC. ICES C.M. 2003/ACFM:06

[2] Rapport från ICES rådgivande kommitté, 1998. ICES Coop. Res. Rapp. nr 229.

ICES kan inte fastställa ett förvaltningsmål för hela beståndet. Ett sådant mål skulle behöva fastställas internationellt för hela det västeuropeiska utbredningsområdet.

ICES råd från rådgivande kommitté (oktober 2002) har lämnat följande rekommendation: "ICES rekommenderar att en internationell återuppbyggnadsplan utarbetas för hela beståndet. Återuppbyggnadsplanen bör innefatta åtgärder för att minska fisketrycket för alla livscykler och återställa livsmiljöer. Till dess det finns en överenskommelse om planen och den har genomförts rekommenderar ICES att fisketrycket minskas till lägsta möjliga nivå". ICES meddelade vidare att det finns ett akut behov av åtgärder som bidrar till att beståndet återuppbyggs. Förvaltningen av ålfisket kräver samordnade åtgärder som omfattar avrinningsområden och större enheter, över flera rättskipningsområden. Det är inte sannolikt att icke-samordnade förvaltningsåtgärder i isolerade områden leder till att bestånden återhämtar sig. På grund av livscykelns längd kommer det att ta mellan 5 och 20 år innan några positiva effekter kan uppträda.

Återuppbyggnadsplanen kan använda sig av olika redskap. En uttömmande analys av olika förvaltningsinstrument för ålfisket återfinns i rapporten från arbetsgruppen för ål inom ICES/EIFAC, antagen 2001 [3].

[3] Rapport från arbetsgruppen för ål inom ICES/EIFAC. ICES C.M. 2002/ACFM:03

Ålbeståndet är kraftigt utfiskat vilket visas av den senaste tidens mycket låga rekrytering. På grund av det höga priset på ål (i synnerhet glasål) finns det starka ekonomiska incitament för att fortsätta fisket efter de allra sista ungfiskarna. Det långa tidsgapet mellan rekrytering och lek innebär också att ett lönsamt fiske kan fortsätta även då beståndet befinner sig på en extremt utfiskad nivå. Detta betyder att ålbeståndet befinner sig i ett högriskläge.

Dessa fakta pekar på ett starkt behov av akuta förvaltningsåtgärder. Detta stöds också av försiktighetsprincipen, enligt vilken högrisksituationer skall åtgärdas med akuta skyddsåtgärder. Den snabbaste och mest effektiva åtgärden för att öka ålens överlevnad i många områden vore en minskning av fisket, eftersom det kan ta några år innan miljöeffekterna märks.

5. Rättslig bakgrund till förvaltningen

5.1. Gemenskapsramar för åtgärder

I artikel 1 i rådets förordning 2371/2002 fastställs en bred räckvidd för tillämpning av gemenskapsåtgärder inom fiskeförvaltningen, även "inom medlemsstaternas territorier". Definitionen av "levande akvatiska resurser" i artikel 3 b i samma förordning begränsar definitionen till "katadroma arter under deras marina liv". Den definitionen tycks innebära att förvaltningen inte kan omfatta ålen under dess liv i sötvatten enligt räckvidden för förordning 2371/2002.

Gemenskapsförvaltning av ålar under enbart deras marina liv skulle utan tvekan vara otillräcklig, eftersom den mänskliga verksamhet som påverkar ålen huvudsakligen äger rum i sötvatten. Det måste i detta sammanhang påpekas att avsikten med rådets förordning 2371/2002 givetvis är att låta alla levande akvatiska resurser, även katadroma arter, omfattas av gemenskapsåtgärder där så behövs. Från den synvinkeln anser kommissionen inte att rådets förordning 2371/2002 utgör ett hinder för förvaltning på gemenskapsnivå av ål, även under dess livstid i sötvatten.

Gemenskapens behörighet för förvaltning av ål kan härledas från EG-fördraget (i synnerhet artikel 37). För att bringa mer klarhet i de relevanta lagtexterna avser kommissionen emellertid att föreslå en ändring av definitionen av "levande akvatiska resurser" i artikel 3 b i förordning 2371/2002, som kommer att innebära att lydelsen "under deras marina liv" försvinner när det gäller katadroma arter.

5.2. Ål och internationell lag

Katadroma arter ges särskild behandling i internationell lag: UNCLOS har en särskild artikel (artikel 67) med allmänna principer för förvaltning av dessa arter. Principerna (som skiljer sig från de som avser andra arter, t.ex. sedentära, lågvandrande eller anadroma arter) lyder i korthet som följer:

* Kuststater ansvarar för förvaltningen, men stater genom vars exklusiva ekonomiska zon bestånden vandrar är skyldiga att nå ett avtal om förvaltningsåtgärder.

* Förbud mot fiske till havs.

* Krav på att den vandrande fiskens in- och utträde säkerställs.

Dessa aspekter pekar på behovet av ett internationellt angreppssätt i samarbetsanda för förvaltningen. En viktig internationell miljöaspekt bör också beaktas, nämligen vikten av att floder inte blir hinder (genom förorening eller bygg- och anläggningsarbeten) för artens förflyttning i sin naturliga livsmiljö.

Efter utvidgningen av gemenskapen från och med maj 2004 kommer de flesta avrinningsområden med bestånd av europeisk ål att ligga i gemenskapen. Avrinningsområdena kommer dock att omfatta en del tredjeländer. Det är därför nödvändigt att låta multilaterala organ sköta förvaltningen av ål. Några möjliga tillvägagångssätt för att upprätta multinationella förvaltningsåtgärder återfinns i avsnitt 6.6.

5.3. Ålförvaltning mot bakgrund av ramdirektivet om vatten

Ramdirektivet om vatten (EG) nr 2000/60 [4] är ett regelverk som skall användas för skydd och förbättring av kvaliteten på alla vattenresurser som floder, sjöar, grundvatten, övergångsvatten och kustvatten i Europeiska unionen. Direktivet offentliggjordes och trädde i kraft i december 2000. Medlemsstaterna måste införliva direktivet med den nationella lagstiftningen senast i slutet av 2003. Därefter krävs det ytterligare åtgärder för att alla europeiska vatten skall ha uppnått en god status år 2015.

[4] EGT L 237, 22.12.2000, s. 1-72

En av de viktigaste aspekterna av direktivet är införandet av förvaltning av avrinningsområden över hela EU med internationellt samarbete i avrinningsområden som omfattar flera länder.

Ramdirektivet om vatten kommer att främja målen för handlingsprogrammet för ål ur flera aspekter, särskilt

- genom att möjligheten beaktas att innefatta ål som en art som fungerar som indikator för god ekologisk status när det gäller flodens kontinuitet, dvs. som en biologisk kvalitetsaspekt,

- genom att förbättra flodens kontinuitet genom åtgärdsprogrammet,

- genom att öka informationen om avrinningsområdet när det gäller hinder för ålens vandring,

- genom att använda förvaltningssystemet och myndigheterna för avrinningsområdet när mål fastställs och handlingsprogrammen för ål genomförs.

6. Förvaltningsåtgärder

6.1. En återuppbyggnadsplan för ål

Som påpekats tidigare finns det många enskilda och regionala fisken för ål vid olika tidpunkter i livscykeln över hela EU, och detta är ett bestånd som är biologiskt utfiskat och kräver akuta förvaltningsåtgärder för att kunna återhämta sig. Detta innebär att en lång rad lokala åtgärder måste vidtas för att förbättra tillväxten och den vuxna ålens möjlighet att ta sig till lekplatserna. De lokala åtgärderna kommer att ha sitt pris, antingen i form av minskad fiskeverksamhet eller som investeringar i miljöförbättringar. Kostnaderna kommer att uppstå till följd av olika typer av lokala åtgärder.

Även om kostnaderna kommer att vara lokala och av olika typ kommer fördelarna av att förbättra ålens möjlighet att förflytta sig innebära en ökning av lekbiomassan och en eventuell ökning av tillskottet på glasål. Detta kommer att vara en allmän fördel för hela EU och i angränsande områden.

Den utmaning som gemenskapen står inför består i att snabbt utforma ett förvaltningssystem som ser till att de lokala åtgärderna leder till resultat på ett konsekvent sätt i de olika avrinningsområdena, medlemsstaterna och grannländerna. Inom ramen för detta förvaltningssystem för ål skall alla aktörer bidra till beståndets återhämtning och bidragen skall kvantifieras och fördelas rättvist.

De aktuella kunskaperna om ålbestånden och deras förvaltning är dock inte tillräckliga för att ligga till grund för ett sådant system. Gemenskapen behöver därför bygga upp grunden för ett sådant förvaltningssystem samtidigt som man vidtar akuta åtgärder för att främja återhämtningen av bestånden.

Eftersom förvaltningsåtgärderna för ål främst skall vidtas lokalt bör gemenskapen inte ägna sig åt detaljerna i genomförandeåtgärderna. Kommissionen anser att ansvaret för att uppnå målen för den lokala ålförvaltningen bör vila hos medlemsstaterna, liksom val av förvaltningsmetoder för att uppnå målen.

Gemenskapen bör emellertid ansvara för följande:

* Upprätta mål för ålförvaltning under olika stadier av livscykeln.

* Samla information om och rapportera effekterna av de åtgärder som vidtagits.

* Föreslå åtgärder på gemenskapsnivå där sådana kan stärka de lokala åtgärderna.

* Stödja de lokala ansträngningarna med vetenskapligt och tekniskt stöd.

* De internationella aspekterna av ålförvaltning.

Dessa idéer presenteras mer i detalj nedan. Vissa akuta åtgärder som kan vidtas som försiktighetsåtgärder diskuteras vidare i avsnitt 7.

6.2. Upprättande av lokala mål för bevarande och förvaltning

Det finns tre mer eller mindre åtskilda stadier i ålens livscykel, och ålen hotas i de olika stadierna av olika typer av dödlighet och press. Glasålen beger sig till flodmynningarna under en kort säsong, utsätts för lokalt fiske och hotas av hinder för vandringen uppströms. Gulålen är sårbar under en längre period och utsätts för lokal fiskeverksamhet och försämrade livsmiljöer, men i detta stadium är de till stor del sedentära och påverkas inte av hinder för vandringen. Blankålen hotas av hinder för vandring nedströms och av visst inriktat fiske.

Kommissionen anser att det är nödvändigt att fastställa tre typer av mål som avser de tre stadierna i livscykeln. Miniminormer bör fastställas i gemenskapslagstiftningen för dessa mål, med anpassningar efter hur viktiga de mer produktiva avrinningsområdena är och med eventuella undantag för avrinningsområden med låg dödlighet. Värdet för målparametrarna bör väljas efter det att vetenskapliga rekommendationer har erhållits från ICES och EIFAC.

Utöver dessa mål bör underhåll av flodkontinuitet anses som ett bidrag till god ekologisk status enligt ramdirektivet om vatten. Detta kunde utgöras av fri vandring för ålen under hela livscykeln i olika delar av floden.

6.2.1. Mål för tillväxtområden

För att produktionspotentialen för avrinningsområdena när det gäller ål skall utnyttjas till fullo är det av yttersta vikt att en tillräcklig mängd glasål kommer till områdena uppströms. Gemenskapen bör upprätta ett årligt mål för tillväxtområdena, uttryckt i antal glasålar per hektar i ålens livsmiljö. Detta skulle användas för att fastställa vilka nivåer av glasål som behövs i varje avrinningsområde. De lokala förvaltningsåtgärderna som behövs för att målen skall uppfyllas är bland annat följande:

* Förvaltning av det lokala glasålsfisket för att en tillräcklig mängd ål skall kunna överleva.

* Uppbyggnad av passager i dammar för att göra det möjligt för glasålarna att vandra uppströms.

* Återuppbyggnad av bestånd med glasålar från närbelägna flodmynningar.

6.2.2. Mål för bestånd

När en tillräcklig mängd glasål har tillförts avrinningsområdena är det nödvändigt att se till att beståndet av gulål bibehålls med så låg dödlighet att ett tillräckligt antal blankålar kan produceras ur beståndet. Det räcker dock inte att se till att det finns en tillräcklig biomassa gulål för att säkra blankålsbeståndet, om beståndet sedan minskas genom hög fiskedödlighet. En omfattande biomassa ungfisk som fiskas kraftigt är ingen garanti för mer blankål. Följande lokala åtgärder kan vidtas för att nå målen för bestånden:

* Begränsningar av det lokala fisket, som säsongsförbud, restriktioner för vissa typer av fiskeredskap samt förvaltning av lokala fiskelicenser.

* Fastställande av minsta landningsstorlek.

* Ändrade, utökade och förbättrade livsmiljöer.

* Återuppbyggnad av bestånd med hjälp av ål från vattenbruket.

Gulål återfinns även i vissa kustområden. Det bör utarbetas mål för dessa bestånd där så är möjligt.

6.2.3. Mål för återvandring

När det gäller bevarandet måste huvudsyftet med åtgärderna för ålförvaltning vara att en tillräcklig mängd blankål tillåts återvandra. Ett stort bestånd av gulål bidrar inte till bevarandet om den mogna fisken inte kan ta sig till lekplatserna. En studie i Nederländerna [5] visar att av honålen överlever endast en av sjuhundra vandringen nedströms till havet och fiskedödligheten för blankål är hög. Samma studie visar på en fiskedödlighet för blankål på 97 %. Kommissionen anser att det är nödvändigt att fastställa mål för blankålens överlevnad från det stadium då de övergår från gulål till blankål och fram till vandringen till havet.

[5] Aal, de stand van zaken (Ålbestånden, det aktuella läget). Dekker et al., (2002) Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij, Directie Visserij, Den Haag, Nederländerna.

De lokala förvaltningsåtgärder som skulle kunna bidra till målen är som följer:

* Förvaltning som hjälper blankålarna att återvandra från sjöar och vattendrag till havet.

* Förbud för vissa typer av fiskeredskap som är särskilt ägnade att fånga blankål (t.ex. ryssja).

* Uppbyggnad av ålpassager i dammar och vattenkraftstationer.

6.3. Datainsamling

Ovannämnda mål fungerar endast som instrument i förvaltningen om de befintliga omständigheterna kan mätas i förhållande till målen. För att möjliggöra sådan övervakning kommer kommissionen, efter det att rekommendationer inkommit, att föreslå ett omfattande datainsamlingssystem för ål på gemenskapsnivå som bland annat skall omfatta följande:

* Fångster per fiske och per avrinningsområde.

* Antal ålar som går vidare från ett livsstadium till nästa.

* Rekrytering av ungfisk.

* Fastställande av floders kontinuitet för ålens vandring.

* Kartläggning och beskrivning av livsmiljöer och utvärdering av floder med ål.

* Påverkan av rovdjur och ekosystem.

Datainsamlingssystemet kommer att utformas så att det blir mycket kostnadseffektivt för att minska kostnaderna för de lokala myndigheterna. En del av datainsamlingssystemet kan innefatta forskningsprojekt inom ramen för avtal, t.ex. när det gäller märkning med uppflytande, datalagrande satellitsändare för att spåra blankålen under vandringen.

6.4. Stöd till lokal förvaltning i gemenskapslagstiftningen

Som sägs ovan måste de flesta förvaltningsåtgärderna för ål genomföras lokalt (dvs. i avrinningsområdena) och val av vilka förvaltningsåtgärder som behövs för att uppnå målen bör i största möjliga mån göras lokalt. Vissa åtgärder kan dock endast vidtas på gemenskapsnivå för att få effekt (till exempel beslut om minimistorlek för saluföring). Vissa åtgärder som verkar behövas i de flesta områdena kan tillämpas som gemenskapslagstiftning (t.ex. ålpassager i nya dammar, licenser för ål eller förbud mot riktat fiske av blankål).

Gemenskapens miljöpolitik kommer genom minskade föroreningar i vattnet samt skydd och återhämtning av vissa naturområden också att bidra till att fler ålar överlever. För att bättre kunna utvärdera eventuella effekter för ålen av fiskeåtgärderna, kommer det också att vara nödvändigt att utvärdera i vad mån den förbättrade miljön har bidragit till målet. Vid detta stadium kommer det dock inte fattas några beslut, utan möjligheterna till gemenskapsåtgärder står öppna.

I vissa områden är ett utbrett olagligt fiske efter glasål ett stort problem, och verksamheten är mer intensiv än det lagliga fisket. Kommissionen kommer att överväga att införa licenser och handelsåtgärder för att bättre kunna begränsa och reglera glasålsfisket.

Där begränsningar införs för att skydda ålbeståndet kommer kommissionen att överväga att införa ekonomiskt stöd till berörda fiskare, antingen för omskolning eller för annan typ av verksamhet inom sektorn (t.ex. återuppbyggnad av glasålsbestånden).

6.5. Tekniskt och vetenskapligt stöd till lokal förvaltning

Samråd under den senaste tiden med berörda aktörer, administratörer och vetenskapsmän visar tydligt att en rad lokala åtgärder för skydd av ålen har genomförts i flera medlemsstater. Uppgifter om detta finns dock inte lätttillgängliga, och det är nödvändigt och värdefullt att ta del av de erfarenheter som finns. En sammanställning och publicering av åtgärderna på gemenskapsnivå skulle vara till hjälp för de lokala myndigheterna i deras arbete att utforma och genomföra nya förvaltningsåtgärder.

De ramar inom vilka gemenskapen bör styra samordningen av förvaltningsmyndigheterna för avrinningsområdena bör vara de som fastställs i ramdirektivet om vatten. Det kan dock behövas ytterligare system för problem som är gemensamma för flera avrinningsområden som

* ett samordnat tillvägagångssätt för att få vetenskapliga rekommendationer om förvaltning,

* samordning av förvaltningsåtgärder och frågor om kontroll över gränser,

* utbyte av förvaltningserfarenheter.

6.6. Internationella aspekter

European Inland Fisheries Advisory Commission (EIFAC) som inrättades 1957 inom ramen för FAO är det internationella organ som, tillsammans med ICES och AKFM, tycks mest lämpat att ge vetenskapliga rekommendationer. Eftersom EIFAC för närvarande är en vetenskaplig och rådgivande organisation bör möjligheten att utveckla ett förvaltningsorgan inom FAO övervägas.

Eftersom många avrinningsområden sträcker sig över flera medlemsstater kommer det i vissa fall behövas samordnade åtgärder av två eller flera medlemsstater för att olika mål skall kunna uppnås. Skyldigheten att uppnå målen i fråga skulle gälla alla medlemsstater med ålfiske i avrinningsområden som ligger i flera länder, men det sätt på vilka målen skall uppnås kommer att behöva diskuteras och förhandlas om i små grupper av medlemsstater. Diskussionerna skulle kunna hållas i mindre grupper inom rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk. Tredjeländer fiskar också efter ålbestånd och det finns stora intressen i nordafrikanska länder och i viss del även i Ryssland och Norge. Vissa fisken i isländska och färöiska vatten bör också beaktas. I dessa fall bör befintliga regionala arrangemang avseende gemensamma bestånd utvidgas så att de omfattar ålförvaltningen. Lämpliga former för sådana diskussioner bör vara Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet (AKFM) samt bilaterala avtal med Ryssland och Norge. Kommissionen kommer att inleda utformningen av initiativ för ålförvaltning under dessa former under 2004.

När det gäller ålens utbredningsområde i havet och dess förmodade lekplatser i Sargassohavet kommer kommissionen att granska alla eventuella miljöförändringar i området som skulle kunna påverka ålens lek och rekrytering. Övervakningen i området kommer att ske i samarbete med USA och andra berörda länder och samarbetsmöjligheterna kommer att följas upp.

7. Akuta åtgärder

De vetenskapliga rekommendationerna från ICES visar tydligt att det aktuella läget är så pressat att fisketrycket bör minskas till lägsta möjliga nivå samtidigt som en återhämtningsplan utarbetas. Kommissionen accepterar detta behov och uppmanar medlemsstaterna att delta i de akuta åtgärder som kan tillämpas på gemenskapsnivå. De typer av åtgärder som skulle kunna komma i fråga är bland annat de som fastställs av ICES:

* Förbud mot fiske i specifika områden eller under specifika levnadsstadier.

* Totalt tillåtna fångstmängder.

* Bestämmelser om tekniska åtgärder.

* Begränsningar av landningsstorlek.

* Fiskeförbud under vissa säsonger.

* Fiskeförbud i vissa områden.

* Licenser till yrkesfiskare.

* Lokala förbättringar genom återuppbyggnad av bestånd.

* Initiativ för att återställa livsmiljöer.

Rörande dessa åtgärder anser kommissionen att man i första hand måste låta blankålen återvandra i så stor utsträckning som möjligt. Det är den åtgärd som med störst sannolikhet kommer att öka tillskottet av ål till lekbeståndet. För att säkerställa detta vill kommissionen snarast vidta följande åtgärder:

* Förbud mot sådant fiske som sannolikt leder till fångst av blankål.

* Underlättande av vandring nedströms för blankål.

Därefter kommer åtgärderna att inriktas på att se till att en tillräcklig mängd gulål överlever det fiske som är riktat mot den och att det finns lämpliga livsmiljöer i tillräcklig omfattning att kolonisera. Sedan kommer man att se till att glasål i tillräcklig mängd kan slå sig ned i gulålens livsmiljö. Denna tidsordning är att föredra, eftersom det är högst osäkert vilka fördelar ett minskat fiske av glasål skulle medföra om livsmiljön för gulål inte är tillräcklig eller om blankålen inte tillåts återvandra.

8. Slutsatser

Kommissionens tillvägagångssätt för att säkra ålförvaltningen är att fastställa mål för ålförvaltningen samt att föreslå lagstiftning som innebär att medlemsstaterna får ansvaret för att uppnå målen. Som ett komplement kommer kommissionen att bidra till utarbetandet av datainsamlingssystem för att övervaka situationen för bestånden med avseende på målen. Kommissionen kommer också att vidta åtgärder för att förbättra samordning, information och forskning om ål. Rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk skulle kunna bistå kommissionen i denna verksamhet. Kommissionen kommer också att arbeta för att sluta internationella avtal med tredjeländer om ålförvaltning. Samordningen med miljöpolitiken kommer att fortsätta.

Dessa åtgärder kommer att ingå i utarbetandet av en förvaltningsplan för ål och kommissionen kommer samtidigt att undersöka ett antal akuta åtgärder som skulle kunna vidtas omedelbart. Till att börja med kommer högsta prioritet att ges blankålens möjligheter att överleva och klara sig från fångst under sin vandring nedströms.

Särskilda åtgärder beskrivs nedan.

8.1. Kommissionsåtgärder

8.1.1. Fastställande av mål

Kommissionen kommer att inhämta vetenskapliga rekommendationer för fastställande av lämpliga parametrar för att uppställa mål och värdet av dessa parametrar när de används som mål för livsmiljöer, återuppbyggnad av bestånd och överlevnad, med beaktande av vilken produktivitet som råder i olika avrinningsområden. Kommissionen kommer sedan att utarbeta lagförslag.

8.1.2. Förbättrad statistik

Kommissionen kommer att inhämta vetenskapliga rekommendationer om vilken typ av datainsamlingssystem som passar till målen och lägga fram lagförslag beträffande detta. Kommissionen kommer att överväga en ändring av det datainsamlingssystem för fiske som används i gemenskapen så att det inkluderar ål.

8.1.3. Omedelbara försiktighetsåtgärder

Kommissionen kommer, efter att ha inhämtat vetenskapliga rekommendationer, att föreslå ett förbud mot fiskeredskap som är ägnade att fånga blankål i vissa områden och under vissa tider på året. Åtgärder för att underlätta blankålens vandring nedströms kommer också att föreslås. Detta kommer att följas av ytterligare förslag för att förbättra ålens överlevnad under andra levnadsstadier.

8.1.4. Förbättrad samordning av gemenskapens ålförvaltning

Kommissionen kommer att ta in sammanställningar och utvärderingar av de rättsliga och tekniska åtgärder som vidtagits i samtliga medlemsstater för skydd av ål. Man kommer också att föreslå att samrådsprocessen för ål sker via rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk.

8.1.5. Främjande av multilateral förvaltning av ål

Kommissionen kommer att komplettera initiativet på gemenskapsnivå med ett liknande multilateralt initiativ, för att på så sätt engagera tredjeländer i ansträngningarna att förvalta ålen. Detta kommer att kräva att förvaltningsåtgärderna främjas i AKFM och i bilaterala diskussioner.

9. Resursbehov

Efter en översyn av förfarandena för datainsamling kommer kommissionen att överväga ett förslag om att låta ål ingå i gemenskapens program för datainsamling om fisk, med motsvarande anpassning av anslagen.

Förslag kommer att utarbetas för ytterligare anslag till särskilda studier som skall finansieras ur gemenskapens budgetpost för administration av datainsamlingsprogrammet, men högst med 0,5 miljoner euro under perioden 2004-2006.

10. Tidtabell för åtgärder

Kommissionsåtgärd // Planerad tidsplan

Inhämta rekommendationer från ICES och STECF om mål, datainsamling och tekniska åtgärder. // Rekommendationer begärs i slutet av 2003. Inkommer i mitten av 2004.

Inhämta rekommendationer genom anbudsinfordran avseende sammanställning av rättsliga och tekniska åtgärder för ål i alla medlemsstater. // Anbudsinfordran offentliggörs i början av 2004. Rekommendationer inkommer under tredje kvartalet 2004.

Diskussion med medlemsstater om akuta åtgärder. // Tredje kvartalet 2003.

Föreslå åtgärder för skydd av blankål. // Första kvartalet 2004.

Föreslå lokala förvaltningsmål för vart och ett av ålens levnadsstadier i de viktigaste avrinningsområdena i gemenskapen och motsvarande ansvar för insamling av data. // Fjärde kvartalet 2004.

Diskussioner om ål med regionala fiskeriorganisationer. // Från och med fjärde kvartalet 2003.