[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 16.10.2009

KOM(2009) 572 slutlig

2009/0159 (CNB)

Rekommendation till

RÅDETS BESLUT

om Europeiska gemenskapens ståndpunkt vid omförhandlingen av det monetära avtalet med San Marino

MOTIVERING

De monetära avtalen mellan Europeiska gemenskapen och Monaco, San Marino respektive Vatikanstaten ingicks för att ge rättslig kontinuitet åt de bestämmelser som gällde mellan dessa länder å ena sidan och Frankrike och Italien å andra sidan innan euron infördes.

Ett decennium efter det att euron ersatte de tidigare italienska och franska valutor som användes av Monaco, San Marino och Vatikanstaten uppmanade rådet kommissionen att se över de monetära avtalen[1]. Resultaten av kommissionens bedömning beskrevs i ett meddelande från kommissionen ”om hur de monetära avtalen med Monaco, San Marino och Vatikanstaten fungerar”[2]. Kommissionens slutsats var att de monetära avtalen i sin nuvarande form behövde ändras för att man skulle få ett mera konsekvent förhållningssätt i förbindelserna mellan gemenskapen och de länder som undertecknat avtalen. I detta utkast till rekommendation till rådsbeslut fastställs den ståndpunkt som gemenskapen bör inta vid omförhandlingen av avtalet med San Marino.

Kommissionen föreslår att följande bestämmelser omförhandlas och ändras:

- Införlivande av relevant EG-lagstiftning

Monaco, San Marino och Vatikanstaten har enligt sina respektive monetära avtal med gemenskapen mycket olikartade skyldigheter.

Det monetära avtalet med Monaco innefattar det största antalet skyldigheter. Avtalen med San Marino respektive Vatikanstaten innebär, i motsats till avtalet med Monaco, ingen särskild skyldighet att införliva EG-lagstiftning i fråga om att skydda eurokontanter mot förfalskningar eller angående samarbetet med gemenskapen på detta område. För att skapa likvärdiga förutsättningar och skydda eurosedlar och euromynt mot förfalskningar ska San Marino, samt Vatikanstaten, tillämpa relevant gemenskapslagstiftning.

Finansinstitut som bedriver verksamhet i de länder som undertecknat ett monetärt avtal får delta i EU:s system för överföringar mellan banker och avvecklingssystem för betalningar och värdepapper. Monaco använder denna möjlighet och måste för detta ändamål tillämpa relevant finans- och banklagstiftning i gemenskapen. Med tanke på banksektorns storlek i San Marino och dess nära samarbete med banker i euroområdet (dvs. finansinstituten i San Marino får tillgång till betalningssystemen via italienska banker), bör San Marino också anpassa sin bank- och finanslagstiftning till det som gäller i gemenskapen . Med hänsyn till gemenskapslagstiftningens omfattning och San Marinos begränsade administrativa kapacitet bör en övergångsperiod på 5 år beviljas.

- Uppföljning

I de avtal som undertecknades med San Marino och Vatikanstaten finns inga bestämmelser om ett förfarande för uppföljning, i motsats till det förfarande som föreskrivs i avtalet med Monaco. Eftersom någon regelbunden formell uppföljning inte föreskrivs lämnar San Marino och Vatikanstaten inga regelbundna rapporter om genomförandet av avtalen, och dessa länder får inte heller adekvat information om hur lagstiftningen på respektive avtalsområde utvecklas. Kommissionen föreslår därför att man inrättar två nya gemensamma kommittéer med San Marino respektive Vatikanstaten – i likhet med den kommitté som används i samarbetet med Monaco.

Den gemensamma kommittén med San Marino ska bestå av företrädare för San Marino, Italien, Europeiska kommissionen och Europeiska centralbanken. Kommittén ska underlätta genomförandet av avtalet och diskutera eventuella ändringar av förteckningen över den gemenskapslagstiftning som San Marino ska tillämpa. Den får också befogenhet att fatta beslut i ett begränsat antal frågor som anges i det monetära avtalet (t.ex. befogenhet att godkänna ett byte av det myntverk som framställer euromynt i San Marino).

- Tak för utgivning av euromynt

Av historiska skäl fastställdes de årliga utgivningstaken för Monaco, San Marino och Vatikanstaten på två olika sätt (Monaco får i nuläget ge ut högst en femhundradel av den mängd mynt som präglas i Frankrike, medan fasta kvoter gäller för San Marino och Vatikanstaten). Detta har lett till mycket olika situationer.

För att samtliga länder med monetära avtal ska behandlas rättvist föreslår kommissionen att man inför en ny enhetlig metod för beräkning av utgivningstaken för euromynt (som även ska användas i alla framtida avtal).

De nya utgivningstaken ska bestå av en fast och en rörlig del:

1. Den fasta delen bör sträva efter att täcka myntsamlarnas efterfrågan. En vanlig uppfattning är att ett värde på omkring 2,1 miljoner euro räcker för att täcka samlarmarknadens efterfrågan.[3]

2. Den rörliga delen ska i San Marinos fall baseras på den genomsnittliga utgivningen per capita i Italien. Det genomsnittliga antal mynt per capita som präglas i Italien år (n-1) ska multipliceras med antalet invånare i San Marino.

3. Regler för prägling av euromynt

Enligt de gällande monetära avtalen får bara Italiens nationella myntverk framställa euromynt för San Marino och Vatikanstaten. Denna regel infördes av historiska skäl vid en tidpunkt då eurokontanter ännu inte fanns i omlopp och så gott som samtliga länder i euroområdet präglade euromynt enbart för egna behov. Situationen har nu utvecklats och ett antal länder i euroområdet låter nu prägla sina mynt i ett annat land i euroområdet.

Kommissionen föreslår därför att San Marino och Vatikanstaten får möjlighet att beställa prägling av euromynt i ett annat myntverk i EU som har erfarenhet av att framställa euromynt . Ett byte av myntverk måste emellertid godkännas av Gemensamma kommittén.

- Val av behörig domstol

Enligt de gällande monetära avtalen har gemenskapen inga redskap för det fall att ett land som undertecknat ett monetärt avtal inte fullgör sina skyldigheter (t.ex. inte införlivar gemenskapslagstiftning i rätt tid) utöver den slutgiltiga – och därigenom osannolika – möjligheten att ensidigt dra sig ur avtalet. Kommissionen föreslår således att Europeiska gemenskapernas domstol får behörighet att avgöra tvister som kan uppstå med anledning av de monetära avtalens tillämpning.

2009/0159 (CNB)

Rekommendation till

RÅDETS BESLUT

om Europeiska gemenskapens ståndpunkt vid omförhandlingen av det monetära avtalet med San Marino

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 111.3,

med beaktande av kommissionens rekommendation[4],

med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande[5], och

av följande skäl:

4. Gemenskapen har behörighet i monetära frågor och växelkursfrågor från och med införandet av euron.

5. Rådet ska besluta om en ordning för förhandlingar om och ingående av avtal som rör monetära frågor eller växelkursfrågor.

6. Den 29 november 2000 ingick Italien på gemenskapens vägnar ett monetärt avtal med San Marino.

7. I sina slutsatser av den 10 februari 2009 uppmanade rådet kommissionen att se över hur de nuvarande avtalen fungerar och att överväga möjliga höjningar av taken för utgivning av mynt.

8. I sitt meddelande om hur de monetära avtalen med Monaco, San Marino och Vatikanstaten fungerar[6] drog kommissionen slutsatsen att det monetära avtalet med San Marino i sin nuvarande form behöver ändras, så att man får ett mera konsekvent förhållningssätt i förbindelserna mellan gemenskapen och de länder som undertecknat ett monetärt avtal.

9. Det monetära avtalet med San Marino bör således omförhandlas så snart som möjligt, så att den nya ordningen kan träda i kraft den 1 januari 2010, samtidigt med de nya regler för införande av euromynt som anges i kommissionens rekommendation av den 19 december 2008 om gemensamma riktlinjer för utformningen av euromyntens nationella sidor och utgivningen av euromynt avsedda att sättas i omlopp, som fick stöd av rådet i dess slutsatser av den 10 februari 2009.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Italien ska underrätta San Marino om behovet av att snarast möjligt ändra det befintliga monetära avtalet mellan Italien, på Europeiska gemenskapens vägnar, och San Marino samt erbjuda omförhandling av relevanta bestämmelser i avtalet.

Artikel 2

Vid omförhandling av avtalet med San Marino ska gemenskapen söka uppnå följande ändringar:

10. Avtalet ska ingås mellan gemenskapen och San Marino. Avtalstexten ska utgöra en kodifierad version av det nuvarande avtalet inklusive ändringar.

11. San Marino ska åta sig att anta alla lämpliga bestämmelser, genom direkt införlivande eller möjligtvis likvärdiga åtgärder, som krävs för att

12. tillämpa all relevant bank- och finanslagstiftning i gemenskapen, särskilt regler om de berörda institutens verksamhet och övervakningen av dem,

13. tillämpa all relevant gemenskapslagstiftning om förhindrande av penningtvätt, bedrägeri och förfalskningar av kontanter och andra betalningsmedel än kontanter, samt om medaljer och symboliska mynt och krav på statistisk rapportering.

San Marino ska sörja för att all relevant bank- och finanslagstiftning i gemenskapen har genomförts på dess territorium före den 1 januari 2015. Avtalet ska innefatta en bilaga med en detaljerad förteckning över tidsfristerna för att anta ovan nämnda åtgärder.

14. Metoden för att fastställa taket för utgivning av euromynt i San Marino ska ses över. Det nya taket ska beräknas med hjälp av en metod som kombinerar en fast del, syftande till att undvika överdriven numismatisk spekulation kring San Marino-mynt genom att tillfredsställa efterfrågan på samlarmynt, och en rörlig del, som beräknas som den genomsnittliga myntutgivningen per capita i Italien år n-1 multiplicerad med antalet invånare i San Marino.

15. En gemensam kommitté ska inrättas med uppgift att övervaka genomförandet av avtalet. Den ska bestå av företrädare för San Marino, Italien, kommissionen och Europeiska centralbanken (ECB). Den ska varje år kunna se över den fasta delen av utgivningen, för att beakta inflationen och utvecklingen på samlarmarknaden. Den ska fatta beslut enhälligt. Den ska anta sin egen arbetsordning.

16. San Marinos euromynt ska präglas av Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato. San Marino ska dock kunna välja en annan leverantör bland de myntverk i EU som präglar euromynt, med samtycke av Gemensamma kommittén. Vid ECB:s godkännande av den totala utgivningsvolymen ska den volym mynt som utges av San Marino läggas till den volym mynt som utges av det framställande myntverkets hemland.

17. Europeiska gemenskapernas domstol ska utses till behörigt organ för att avgöra tvister som kan uppstå i samband med avtalets tillämpning.

Om gemenskapen eller San Marino anser att den andra parten inte har fullgjort en skyldighet enligt det monetära avtalet, får gemenskapen eller San Marino föra ärendet vidare till domstolen. Domstolens dom ska vara bindande för parterna, som ska vidta de åtgärder som krävs för att efterleva domen inom en tidsfrist som fastställs i domen. Om gemenskapen eller San Marino inte vidtar de åtgärder som krävs för att efterleva domen inom tidsfristen, får den andra parten omedelbart säga upp avtalet.

Artikel 3

Förhandlingarna med San Marino ska på gemenskapens vägnar föras av Italien och kommissionen. ECB ska i full omfattning medverka vid förhandlingarna inom sitt kompetensområde. Italien och kommissionen ska lägga fram avtalsutkastet för yttrande av Ekonomiska och finansiella kommittén.

Artikel 4

Avtalet ska ingås av rådet.

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien och Europeiska gemenskapernas kommission.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

[1] Rådets slutsatser om ”Gemensamma riktlinjer för utformningen av euromyntens nationella sidor och utgivningen av euromynt avsedda att sättas i omlopp”, 2922:a mötet i rådet (Ekonomiska och finansiella frågor) den 10 februari 2009.

[2] KOM(2009) 359, 14.7.2009.

[3] San Marino har exempelvis med viss framgång inriktat sig på att prägla euromynt i vissa valörer. Dessa används nu till sitt nominella värde för ekonomiska transaktioner.

[4] EUT C […], […], s. […].

[5] EUT C […], […], s. […].

[6] KOM(2009) 359.