RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL BUDGETMYNDIGHETEN om situationen den 30 juni 2000 för garantier som berör den allmänna budgeten

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL BUDGETMYNDIGHETEN

om situationen den 30 juni 2000 för garantier som berör den allmänna budgeten

I denna rapport redogörs för situationen vid rapportdatum vad gäller garantier som berör den allmänna budgeten.

Rapporten har sin bakgrund i kommissionens förklaring i samband med omröstningen om tilläggs- och ändringsbudget nr 1/91, där man redogjorde för sin avsikt att halvårsvis lägga fram en rapport om situationen vad gäller garantier som berör budgeten och med dessa förbundna risker.

Den läggs fram i enlighet med bestämmelserna i artikel 134 i budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

Kommissionen har tidigare lagt fram arton sådana rapporter till budgetmyndigheten.

Denna rapport består av två delar och en bilaga:

1. Redogörelser för de operationer som inletts sedan den förra rapporten och för utvecklingen vad gäller riskerna och utnyttjandet av de garantier som belastar budgeten.

2. En bedömning av potentiella risker mot bakgrund av en värdering av det allmänna ekonomiska läget i de tredje länder som varit föremål för de mest betydande lånetransaktionerna.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Del 1: Operationer som har inletts sedan rapporten per den 31 december 1999, riskutvecklingen och utnyttjandet av de garantier som belastar budgeten

1. Inledning: Transaktionernas natur

1.1. Transaktioner med makroekonomiska mål

1.2. Transaktioner med mikroekonomiska mål

2. Operationer som har inletts sedan rapporten per den 31 december 1999

2.1. Tadzjikistan

2.2. Moldavien

2.3. Gemenskapens garanti till Europeiska investeringsbanken vid lån till projekt i Kroatien

3. Risksituationen

3.1. Utestående belopp vid datum för rapporten

3.2. Maximal risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år: belopp som har utbetalats fram till datum för rapporten

3.3. Maximal teoretisk risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år

4. Utnyttjandet av de garantier som belastar budgeten

4.1. Användningen av de likvida medlen

4.2. Intervention från garantifonden

4.3. Situationen vid rapportdatum vad gäller försenade återbetalningar

5. Analys av gemenskapens teoretiska kapacitet att bevilja lån och garantier till tredje land

6. Garantifondens situation den 30 juni 2000

Del två Bedömning av potentiella risker: Ekonomisk och finansiell situation i de tredje länder som är föremål för de mest betydande lånetransaktionerna

1. Inledning

2. Kandidatländer

Bulgarien

Estland

Lettland

Litauen

Rumänien

3. Västra Balkan

Bosnien och Hercegovina

F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

4. De nya oberoende Staterna

Armenien

Vitryssland

Georgien

Moldova

Tadzjikistan

Ukraina

5. Andra icke-medlemsstater

Algeriet

Bilaga

1. Risker som täcks genom gemenskapens budget: Förklarande anmärkningar

1.1. Förklaringar till tabell 1-3

1.1.1. Högsta möjliga belopp i beviljade lån (tabell 1)

1.1.2. Utestående upp- och utlånade belopp (tabell 1)

1.1.3. Riskbeloppet år för år (tabellerna 2 och 3)

1.2. Tabeller över lånetransaktioner som garanteras genom budgeten

1.3. Förväntade utanordnanden och utbetalningar av EIB-lån

1.4. Förfarande vid utbetalning av garantier

1.4.1. Upp- och utlåningstransaktioner

1.4.2. Garantier avseende tredje land

2. Metodbeskrivning för analys av unionens beräknade utlåningskapacitet gentemot tredje land under perioden 1999-2001 med utgångspunkt i garantifondssystemet (tabell 4)

2.1. Reserv för garantier avseende lån till tredje land

2.2. Beräkningsunderlag för inbetalningar till garantifonden

2.3. Underlag för inbetalning till fonden vid partiella garantier

2.4. Inbetalning till garantifonden

2.5. Resterande utrymme i reserven för garantier

2.6. Återstående utlåningskapacitet

3. Tabeller som redovisar riskerna per mottagarland

Del 1: Operationer som har inletts sedan rapporten per den 31 december 1999, riskutvecklingen och utnyttjandet av de garantier som belastar budgeten

1. Inledning: Transaktionernas natur

De risker som täcks av garantier ur gemenskapens budget avser låne- och garantitransaktioner av två slag: transaktioner med makroekonomiska mål och transaktioner med mikroekonomiska mål.

1.1. Transaktioner med makroekonomiska mål

Detta rör sig framför allt om betalningsbalanslån till medlemsstater eller till tredje land. Lånen beviljas utifrån väl definierade ekonomiska villkor och åtaganden.

Till kategorin hör även det lån på 1 250 miljoner euro som syftar till att finansiera import av jordbruksprodukter och livsmedel till länderna i före detta Sovjetunionen, eftersom riskerna härvidlag till stor del beror på den makroekonomiska och politiska utvecklingen i mottagarländerna.

1.2. Transaktioner med mikroekonomiska mål

Här rör det sig om lån för finansiering av projekt, där återbetalningstiden vanligen är lång och återbetalning sker med hjälp av de medel som projektet i fråga är avsett att generera. I allmänhet är det företag, finansinstitut eller tredje länder som beviljas dessa lån som, förutom av gemenskapsgarantin, omfattas av sedvanliga bankgarantier.

Det avser Euratomlån till medlemsstater och lån till medlemsstater inom ramen för de nya gemenskapsinstrumenten, samt Euratomlån och EIB-lån till länder utanför gemenskapen (länderna i Medelhavsområdet, Central- och Östeuropa, utvecklingsländer i Asien och Latinamerika samt Sydafrika).

2. Operationer som har inletts sedan rapporten per den 31 december 1999

De mest betydelsefulla operationer som har inletts under det första halvåret 2000 är följande:

2.1. Tadzjikistan

Kommissionen lade den 26 juli 1999 fram ett förslag om ändring av rådets beslut 97/787/CE om exceptionellt finansiellt stöd till Armenien och Georgien i avsikt att utsträcka det till att omfatta Tadzjikistan. Det belopp som skall beviljas i form av lån uppgår till 75 miljoner euro på maximalt 15 år och 35 miljoner euro i gåvobistånd. Rådet beslöt den 20 mars 2000 att ändra beslut 97/787/EG om exceptionellt finansiellt stöd till Armenien och Georgien för att utsträcka det till Tadzjikistan. Det kommer att röra sig om 75 miljoner euro i form av lån och 35 miljoner euro i form av gåvobistånd.

2.2. Moldavien

Kommissionen lade den 22 oktober 1999 fram ett förslag till rådets beslut om kompletterande makroekonomiskt stöd till Moldavien på 15 miljoner euro i form av lån under maximalt 10 år. Rådet beslöt den 10 juli 2000 att bevilja ett kompletterande makroekonomiskt stöd till Moldavien i form av ett lån på högst 15 miljoner euro.

2.3. Gemenskapens garanti till Europeiska investeringsbanken vid lån till projekt i Kroatien

Kommissionen lade den 6 juni 2000 fram ett förslag till rådsbeslut om ändring av beslut 2000/24/EG varigenom den garanti som gemenskapen ställer för Europeiska investeringsbanken utsträcks till lån till projekt i Kroatien. Garantin skall begränsas till 65 % av det sammanlagda beloppet av de lån som beviljats, plus alla belopp som har samband därmed. Det totala taket för de lån som beviljas höjs med 250 miljoner euro till 18 660 miljoner euro. Kroatien läggs till i förteckningen över länder i artikel 1.2 i beslut 2000/24/EG.

3. Risksituationen

Bedömningen av de risker som påverkar gemenskapernas budget kan genomföras med två olika metoder, nämligen

-den metod som ofta används av banker och som utgår från det totala utestående lånebeloppet en bestämd dag för transaktionerna i fråga (situationen illustreras i tabell 1 nedan), och

-den i budgetarbete vanligare metoden, enligt vilken den högsta totala summa som gemenskapen kan behöva betala ut under budgetåret beräknas.

Denna andra metod har i sin tur tillämpats på två olika sätt, nämligen

-genom att man endast tagit hänsyn till verkliga utbetalningar fram till datumet för rapporten, och utgått ifrån att inga förtida återbetalningar sker. Situationen beskrivs i tabell 2 nedan (detta motsvarar det lägsta av de maximala riskbelopp för gemenskapsbudgeten som kan räknas fram),

-genom att man även blickat framåt och tagit hänsyn till alla transaktioner som rådet beslutat om, eller som föreslagits av kommissionen, så att effekten på framtida budgetar kan beräknas under antagandet att alla kommissionens förslag i fråga godtas. Denna beräkning illustreras i tabell 3 nedan (och leder fram till det högsta riskbeloppet för gemenskapsbudgeten).

Den senare metoden ger en uppfattning om omfattningen av de risker som är förknippade med förslagen. Den kräver emellertid att ett antal antaganden görs vad gäller utbetalningsdatum, villkor för återbetalning (närmare redogörelse för dessa återfinns i bilagan), räntesatser [1] och växelkurser [2].

[1] Enligt antagandet används en genomsnittlig räntesats på 10 % för EIB:s lån. För upp- och utlåningen används en genomsnittlig räntesats på 4,4 %. För de nya transaktionerna i tabell 3 används räntesatsen 4,89188 %.

[2] För lån i andra valutor än euro används växelkurserna av den 30 juni 2000.

Resultaten framgår av tabell 1-3, där beräkningar av risker i samband med lån till länder inom respektive utanför gemenskapen återges.

Det bör även påpekas att de totalbelopp som nämns i tabellerna innefattar risker av skilda slag. I fallet makroekonomiskt stöd gäller det lån till en enda stat, medan t.ex. Europeiska investeringsbankens verksamhet och gemenskapens nya instrument (GNI) rör projektlån.

I den analys som följer görs skillnad mellan total risk, risker som hänför sig till medlemsstaterna och risker som gäller icke-medlemsländer.

3.1. Utestående belopp vid datum för rapporten

Situationen vad avser utestående belopp beskrivs i tabell 1.

Den totala risken uppgick till 13 783 miljoner euro vid datum för rapporten, jämfört med 14 524 miljoner euro vid slutet av föregående halvår, en minskning med 5 % [3].

[3] En del av ökningen av de utestående lånen under föregående halvår förklaras av variationer i växelkursen för lån i andra valutor än euro.

De transaktioner som påverkat det utestående beloppet sedan föregående rapport återfinns i nedanstående tabell.

(miljoner euro)

Utestående belopp den 31 december 1999 // 14 524

Återbetalningar av lån

Betalningsbalanslån: Italien

Euratom

Gemenskapens nya instrument (GNI)

Ekonomiskt stöd

F.d. Sovjetunionen

EIB //

- 1 482,7

- 10,9

- 12,6

-135,0

0,0

- 253,93

Utbetalningar av lån

Ekonomiskt stöd

EIB //

+ 100

+ 800,84

Variationer i växelkurser för andra valutor i förhållande till euron // + 253,29

Utestående belopp den 30 juni 2000 // 13 783

Det utestående beloppet (exklusive räntor) till förmån för medlemsstaterna var vid datum för rapporten 1 182 miljoner euro, vilket är 56 % lägre än motsvarande belopp den 31 december 1999.

Minskningen beror främst på Italiens återbetalning av 1 482,7 miljoner euro av sitt betalningsbalanslån.

Vad gäller de risker som hänför sig till tredje land kan en ökning av det utestående beloppet (exklusive räntor) konstateras: 12 602 miljoner euro, en ökning med 6,5 % jämfört med föregående halvår.

3.2. Maximal risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år: belopp som har utbetalats fram till datum för rapporten

Situationen beskrivs i tabell 2.

Den maximala risken för andra halvåret 2000 uppgår till 1 826 miljoner euro.

-Beloppet för de transaktioner som avser medlemsstater uppgår till 1 120 miljoner euro. Lånet till Italien löper ut under halvåret.

-Risken vid transaktioner gentemot tredje land uppgår till 707 miljoner euro.

Risken i fråga om tredje land uppgår i genomsnitt till 1 484 miljoner euro för perioden 2001-2008.

3.3. Maximal teoretisk risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år

Situationen beskrivs i tabell 3.

Denna risk uppgår under andra halvåret år 2000 till 1 864 miljoner euro. Från och med 2002 kommer risken att öka för att år 2008 uppgå till 4 017 miljoner euro.

-Utvecklingen av medlemsstaternas maximala risk är identisk med den utveckling som redovisas i tabell 2.

-Risken vid transaktioner gentemot tredje land uppgår till 745 miljoner euro andra halvåret 2000. Man kan konstatera en ökning av risken från och med år 2001 till och med år 2008 på i genomsnitt 12,5 % per år.

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

4. Utnyttjandet av de garantier som belastar budgeten

4.1. Användningen av de likvida medlen

Kommissionen har brukat sina likvida medel i enlighet med artikel 12 i rådets förordning nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 94/728/EEG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel. Genom detta förfarande kan man undvika förseningar av kommissionens utbetalningar i de fall då inbetalningen från låntagaren är försenad.

4.2. Intervention från garantifonden

Genom rådets förordning (EG, Euratom) nr 2728/94 av den 31 oktober 1994 inrättas en garantifond för åtgärder avseende tredje land. Om en förfallodag för en betalning av ett lån som beviljats av gemenskapen överskrids av låntagaren, skall garantifonden täcka underskottet inom tre månader efter förfallodagen. Vid underlåtenhet att återbetala ett lån från EIB som garanteras av gemenskapen skall gemenskapen inom tre månader från mottagandet av EIB:s begäran om aktivering av garantin bevilja att banken tar ut motsvarande belopp ur garantifonden. Kommissionen godkänner således att banken lyfter motsvarande belopp från garantifonden.

Dröjsmålsränta mellan den dag då de likvida medlen görs tillgängliga och datumet för fondens intervention skall belasta garantifonden och återföras till de likvida medlen.

Under de sex senaste månaderna har fonden belastats i samband med lån till följande låntagare:

>Plats för tabell>

4.3. Situationen vid rapportdatum vad gäller försenade återbetalningar [4]

[4] Det gäller försenade återbetalningar från Tadzjikistan motsvarande lån på 1 250 miljoner euro som gemenskapen beviljat f.d. Sovjetunionen och dess republiker och försenade återbetalningar på lån från EIB till f.d. Jugoslavien inom ramen för Medelhavsprotokollen. I dessa belopp ingår uteblivna betalningar som täcks av budgeten.

Försenade återbetalningar från tredje land vid rapportdatum

>Plats för tabell>

(1) Fördelningen av de ej återbetalade beloppen mellan de olika provinserna och republikerna i f.d. Jugoslavien ges enbart som vägledning.

(2) I interventionsbeloppen från garantifonden för EIB:s transaktioner ingår de belopp som inte återbetalats på förfallodagen och upplupen dröjsmålsränta fram till den dag då gemenskapsgarantin träder i kraft.

(3) Dröjsmålsräntor bokförda mellan det datum då garantin aktiverades och rapportdatum. För republikerna i f.d. Jugoslavien redovisas det samlade beloppet för dessa dröjsmålsräntor.

5. Analys av gemenskapens teoretiska kapacitet att bevilja lån och garantier till tredje land

Systemet med fonden och reserven för garantier innebär i praktiken en begränsning av unionens utlåningskapacitet gentemot tredje land, eftersom de anslag som är disponibla för de obligatoriska avsättningarna i samband med varje beslut om lån (eller årlig delutbetalning, "tranche", om det gäller garantier för fleråriga lånetransaktioner) begränsas till det belopp som anges för garantireserven i budgetplanen [5].

[5] De belopp som förts upp under budgetplanen 2000-2006 uppgår till 200 miljoner euro i 1999 års priser.

Vid varje givet tillfälle motsvarar utlåningskapaciteten det utrymme som står till förfogande under taket för garantireserven. Detta utrymme är lika med reservens totala storlek minus summan av de avsättningar som redan skett eller som är under förberedelse.

Tabell 4 innehåller en beräkning av gemenskapens utlåningskapacitet gentemot tredje land under perioden 1999-2001 enligt garantifondssystemet. En närmare beskrivning av tillvägagångssättet för beräkningen återfinns, jämte hänvisningar till rättsakter, i bilagan till denna rapport.

Mot bakgrund av de beslut som antagits av rådet samt förslag till beslut och beslut under förberedelse (se tabell 4) förväntas utnyttjandet av garantin för reserver uppgå till 44 miljoner euro under andra halvåret 2000, vilket gör att garantin för reserver kommer att ha 8,8 miljoner euro tillgängliga vid utgången av 2000.

Beroende på hur reserven för garantier påverkas av avsättningarna till garantifonden i samband med lån om vilka beslut fattats, föreslagits eller är under förberedelse för år 2000 kommer den återstående årliga utlåningskapaciteten att vara

-98 miljoner euro för lån som garanteras helt och hållet genom gemenskapens budget, eller

-151 miljoner euro för lån som garanterats till 65 % (genom tillämpning av rådets beslut 2000/24/EG av den 22 december 1999).

Utifrån de nuvarande beräknade avsättningarna till fonden visas i följande tabell 4 att den återstående utlåningskapaciteten kommer att vara starkt begränsad under 2001.

Det utestående beloppet för lån och lånegarantier till förmån för tredje land, omfattande kapitalbelopp och obetald till betalning förfallen ränta, uppgick den 30 juni 2000 till 12 862 miljoner euro.

I miljoner euro

// Situationen den 30.6.00

1. Utestående belopp för upp- och utlåning // 1 556

2. Utestående belopp EIB // 10 940

3. Utestående belopp för uteblivna betalningar // 172,09

4. Dröjsmålsräntor // 39

5. Obetald till betalning förfallen ränta [6] // 155,20

[6] Obetald till betalning förfallen ränta enligt definitionen i förordningen om upprättandet av garantifonden.

TOTALT // 12 862

Förhållandet mellan fondens tillgångar och de utestående beloppen uppgår enligt förordningens definition till 10,7 %, vilket är högre än de 9 % som fastställs som målbelopp i förordning nr 1149/1999 om ändring av förordning nr 2728/94 om fondens inrättande.

Överskottsbeloppet som vid utgången av budgetåret 1999 fastställdes till 107,9 miljoner euro återfördes till budgeten under första halvåret 2000.

6. Garantifondens situation den 30 juni 2000

Garantifondens behållning uppgick den 30 juni 2000 till 1 376 miljoner euro. Under första halvåret 2000 ägde följande transaktioner rum:

-150,4 miljoner euro överfördes från garantireserven för år 2000.

-5,1 miljoner euro av fondens medel användes vid nya fall av betalningsoförmåga.

-De fondmedel som den 31 december 1999 översteg 107,9 miljoner euro återfördes till budgeten.

-Nettoavkastningen på fondens tillgångar uppgick till 25,5 miljoner euro.

I garantifonden skulle ett belopp på 1 448 miljoner euro kunna uppnås vid utgången av budgetåret 2000, förutsatt att

-44 miljoner euro överförs från garantireserven för år 2000,

-inga nya uteblivna betalningar kräver att fonden belastas,

-inga förseningar inträffar vad gäller återbetalningarna från de länder som ligger efter med betalningarna, och

-nettoavkastningen på fondens tillgångar uppgår till omkring 28 miljoner euro under år 2000.

>Hänvisning till>

Del två Bedömning av potentiella risker: Ekonomisk och finansiell situation i de tredje länder som är föremål för de mest betydande lånetransaktionerna

1. Inledning

De siffror som angetts i de föregående delarna av rapporten ger information om de kvantitativa aspekterna på de risker som belastar den allmänna budgeten. Dessa uppgifter behöver emellertid kompletteras med en redogörelse för de kvalitativa aspekterna, d.v.s. som berör typen av transaktioner och låntagarnas situation. Nedan analyseras de händelser som inträffat under den senaste tiden och som kan påverka låneportföljens landrisk.

I den bedömning av landrisken som redovisas i denna del ges en uppsättning indikatorer på landrisken i alla de tredje länder som mottagit makroekonomiskt stöd från EG och fortfarande har skulder till EG. Indikatorerna redovisas i form av en helsidestabell per land (se bilagorna). Som ett komplement till detta ges en ytterligare analys i textform för de länder där viktig ny information som inverkar på riskbedömningen har blivit tillgänglig efter offentliggörandet av den senaste rapporten, som omfattade sista halvåret 1999. En kortfattad analys i textform ges också för de länder som fortfarande är återbetalningsskyldiga för de utestående lån som tecknades i samband med att 1 250 miljoner ecu i handelskrediter gjordes tillgängliga för dåvarande Sovjetunionen år 1991.

Bedömningen i detta avsnitt omfattar inte andra områden än de som omnämns, i huvudsak därför att gemenskapens riskexponering i andra områden (bland annat genom garantier för EIB:s utlåning) endast utgör en liten del av den totala riskexponeringen och dessutom är väl fördelad över många länder.

2. Kandidatländer

Bulgarien

Den ekonomiska utvecklingen i Bulgarien har varit fortsatt stabil med en ökande tillväxt sedan sommaren 1999. Ökad privat konsumtion och ökade investeringar var de viktigaste drivkrafterna bakom denna ökade tillväxt. Ett viktigt politiskt mål uppnåddes i december 1999 i samband med Europeiska rådets möte i Helsingfors då Bulgarien inbjöds att inleda förhandlingar om EU-medlemskap. Detta förväntas öka fokuseringen på förberedelserna inför anslutningen. Strukturreformerna följer den ram och tidsplan som anges i det medellångsiktiga ekonomiska program som överenskommits med IMF.

Samtidigt som importen ökade till följd av en stark inhemsk efterfrågan på konsumentvaror och kapitalvaror sjönk varuexporten betydligt. Underskottet i handelsbalansen (10 % av BNP) vägdes endast delvis upp av ett överskott på tjänstesidan, där bland annat turistnäringen utvecklats positivt. Finansiella inflöden i form av kapitalöverföringar och direkta investeringar täckte nästan hela underskottet och utlandsskulden har fortsatt att minska. Bytesbalansen försämrades dock till 5,5 % av BNP 1999.

Tack vare sedelfondens stabiliserande inverkan fortsatte inflationen trendmässigt att sjunka. Höjningarna av oljepriset och avgifterna för försörjningstjänster (el, gas, vatten o.d.) skapade ett visst tryck uppåt på KPI i början av vintern och ökade de årliga inflationstakten för 1999 till 6,5 %.

En sund finanspolitik är avgörande för sedelfondens trovärdighet. Bulgarien har redan gjort avsevärda framsteg när det gäller att få kontroll över de offentliga finanserna och lyckades minska det offentliga underskottet från 12 procent av BNP 1996 till endast 0,9 procent 1999. De offentliga intäkterna ökade 1999 med 14 procent i reala termer, bland annat tack vare att andra intäkter än skatter ökade kraftigt. Eftersläpningarna i betalningarna av skatter och sociala avgifter sjönk med 50 procent i slutet av 1999 jämfört med situationen i slutet av 1998. Detta skedde dock i stor utsträckning genom skuldavskrivningar. En gynnsam utveckling av de internationella räntorna och en aktiv skuldförvaltningsstrategi minskade räntebetalningarna till omkring 4 procent av BNP.

De bulgariska myndigheterna förutspår ett offentligt underskott på 1,4 procent för 2000. Detta mål grundar sig på ett antagande om 4 procents BNP-tillväxt och en inflationstakt på 3,5 procent. De offentliga utgifterna förväntas sjunka till omkring 38 procent av BNP, vilket är en minskning med 3 procentenheter från 1999 års nivå (IMF-metoden). Räntebetalningarna kommer att utgöra 12 procent av de totala utgifterna.

Den officiella arbetslösheten ökade under hela 1999 till följd av att omstruktureringen eller avvecklingen av offentligägda företag ledde till omfattande friställningar. Ett betydande antal arbetstagare är fortfarande anställda i industrier och försörjningsföretag (el, gas, vatten o.d.) med låg eller negativ lönsamhet och har således en osäker framtid. Arbetslösheten steg kraftigt under vintermånaderna. I februari 2000 uppgick antalet officiellt arbetslösa till 693 531, vilket motsvarar 18,1 % av arbetskraften. Detta är en ökning med mer än en tredjedel sedan februari 1999.

Estland

Under 1996-1999 genomgick den estniska ekonomin sin första fullständiga cykel: två år med kraftig ekonomisk tillväxt följdes av en kortvarig men djup lågkonjunktur som sedan övergick i en successiv återhämtning. Under 1999 sjönk BNP med 1,1 % i reala termer. Tillväxten blev åter kraftig första halvåret 2000, med en real BNP-tillväxt som uppskattades till 5,2 % för det första kvartalet. Lägre räntor, starkare tillväxt i EU och ökad optimism i allmänhet är de viktigaste faktorerna bakom den ökade inhemska efterfrågan. Dessutom ökade exporttillväxten kraftigt. Att detaljhandelsförsäljningen, exporten och investeringarna ökade antyder att återhämtningen har bredd och är sund.

Efter ökningen av det offentliga underskottet 1999 stramades finanspolitiken åt under 2000. Under första halvåret nedbringades underskottet till en nivå som låg inom de överenskomna gränserna. Inflationen ökade något i slutet av 1999 och i början av 2000 till följd av justeringen av de reglerade priserna, högre råvarupriser (särskilt olja) och effekten av eurons depreciering på priset för dollardenominerade importvaror. Den totala inflationen sjönk dock åter i slutet av första halvåret 2000 och stabiliserades på en måttlig nivå (omkring 3 % på årsbasis).

Importen ökade visserligen under 2000, men exporten ökade ännu mer i början av 2000, då ökningen uppgick till 47 % för de första fyra månaderna jämfört med samma period 1999. Detta innebär att Estlands internationella konkurrenskraft förblev god och landrisken för Estland fortsätter att vara en av regionens lägsta. Den makroekonomiska stabiliteten förbättrades, vilket återspeglades i en historiskt sett liten spread mellan placeringar i kroon och motsvarande placeringar i tyska mark. Under första halvåret 2000 fortsatte det skuldskapande kapitalinflödet till banker att minska, särskilt skulder till utländska kreditinstitut, och valutareserverna ökade, vilket minskade sårbarheten mot utlandet. Invånarnas bruttoutlandsskuld ökade dock som andel av BNP under 1999.

Under första halvåret 2000 ingick Estland ett förebyggande stand-by-avtal med Internationella valutafonden och ett avtal om en gemensam bedömning av de ekonomisk-politiska prioriteringarna på medellång sikt med Europeiska kommissionen. I mars 2000 betalade Estland tillbaka den sista delen av det makroekonomiska lån på 20 miljoner euro som gemenskapen beviljade Estland efter det att landet självständighet återupprättats.

Lettland

Lettland påverkades kraftigt av den ryska finansiella krisen 1998. BNP-tillväxten sjönk från 8,6 % i reala termer 1997 till 3,6 % 1998 och avstannade nästan helt 1999 då den hamnade på 0,1 %. Sedan andra halvåret 1999 har dock den lettiska ekonomin sakta återhämtat sig. Under de två sista kvartalen var utvecklingen god med en real BNP-tillväxt på 0,2 % det tredje kvartalet och 2,8 % det fjärde kvartalet räknat på årsbasis. Totalt sett sjönk industriproduktionen med 8,8 % under 1999, men mot slutet av året steg produktionen till 1998 års nivå. Denna trend höll i sig under första kvartalet 2000: industriproduktionen ökade med 3,8 % jämfört med motsvarande period föregående år.

Den officiella arbetslösheten i Lettland uppgick till 9,1 % i slutet av 1999 (efter att ha nått en topp på 10,2 % i april) och låg sedan kvar på denna nivå under de två första månaderna 2000. I mars minskade den något till 9,0 %.

Under 1999 sjönk utrikeshandeln i löpande priser jämfört med 1998. Importen sjönk snabbare än exporten. Den sammanlagda exporten sjönk med 5 % och importen med 8,4 % på årsbasis, vilket ledde till ett stort underskott i handelsbalansen. Under hela året har exporten till EU ökat, dock inte tillräckligt för att väga upp minskningen i exporten till Ryssland och de nya oberoende staterna. I slutet av 1999 började dock handeln med de nya oberoende staterna att återhämta sig. Under de första två månaderna av 2000 började Lettlands underskott i handelsbalansen i löpande priser åter att öka jämfört med motsvarande period föregående år. Exporten ökade med 13,5 %. Importen ökade med 13,9 % och översteg exporten med 47,2 % i värde.

Lettlands bytesbalans uppvisade ett underskott på 10,2 % av BNP 1999, jämfört med 11,1 % föregående år. Eftersom exporttillväxten förväntas öka och importen förväntas öka i långsammare takt bör bytesbalansunderskottet minska ytterligare 2000.

IMF godkände ett 16-månaders stand-by-avtal för Lettland i december 1999. Med detta som stöd godkände den lettiska regeringen ett reformprogram som omfattar ett antal genomgripande åtgärder i den offentliga sektorn. Programmet inriktas på att minska den konsoliderade offentliga sektorns underskott från 3,8 % av BNP 1999 till ungefär 2 % 2000. Eftersom socialförsäkringssystemen utgör nästan en tredjedel av den konsoliderade offentliga sektorns budget har den nya regeringen meddelat att den även kommer att vidta åtgärder för att minska underskotten i socialförsäkringssystemen.

Omstruktureringen av den lettiska banksektorn är nästan fullständigt genomförd: nästan alla banker är privatiserade. Endast Latvijas hipoteku un zemes banka är fortfarande statsägd och privatiseringen av statens andel i Latvijas Krajbanka är på gång.

Litauen

Till följd av den ryska krisen upplevde den litauiska ekonomin en djup recession 1999 med en minskning av BNP på 4,1 % och en nedgång i industriproduktionen på 10 %. Den främsta orsaken till denna nedgång var förlusten av traditionella exportmarknader i före detta Sovjetunionen, vilkas andel av den totala exporten sjönk från 36 % 1998 till 18 % 1999. De ojämna leveranserna till regionens enda oljeraffinaderi drog också ned den ekonomiska tillväxten. Litans bindning till den amerikanska dollarn innebar också att litan apprecierades kraftigt mot euron, vilket försvårade en omläggning av handeln till stabilare marknader. Enligt uppgifter beträffande det första kvartalet i år verkar dock ekonomin vara på väg att återhämta sig. BNP steg med 4,2 % i reala termer det första kvartalet och industriproduktionen steg med 4,5 % efter att ha sjunkit kraftigt under 1999. Återhämtningen drivs i huvudsak av den utländska efterfrågan, även om uppgången på 8 % i detaljhandelns försäljning det första kvartalet antyder att även den inhemska efterfrågan ökar.

Konsumentprisinflationen har avtagit avsevärt. Apprecieringen av valutan, de låga priserna på importerade råvaror samt överskottet av jordbruksprodukter på den inhemska marknaden bidrog till att konsumentprisinflationen sjönk från 2,4 % 1998 till 0,3 % 1999. Under det första kvartalet steg konsumentprisinflationen något till en årstakt på 0,8 %. Trots vissa inflationsdrivande effekter på grund av avregleringar av priser och stigande råvarupriser på världsmarknaden förväntas inflationen förbli låg den närmaste tiden.

På grund av avtagande tillväxt och ekonomisk omstrukturering steg arbetslösheten under hela året från 6,9 % i december 1998 till 10 % i december 1999. Genomsnittet för helåret 1999 steg till 8,4 %, att jämföras med 6,4 % för 1998. I april hade arbetslösheten stigit till 11,2 %. Eftersom arbetskraft fortfarande friställs till följd av omstruktureringar kan arbetslösheten komma att stiga ytterligare.

De offentliga finanserna försämrades avsevärt när effekterna av den ryska krisen drabbade Litauens ekonomi. De löpande inkomsterna nådde inte upp till målet när skatteunderlaget försämrades samtidigt som utgifterna steg på grund av stödet till drabbade företag. Till följd av detta ökade underskottet i den offentliga sektorns finanser från mindre än 1 % av BNP 1997 till uppskattningsvis 8,5 % 1999. I november 1999 godkände parlamentet ett "krispaket", som inbegriper en betydande åtstramning av finanspolitiken i syfte att komma till rätta med obalanserna i de offentliga finanserna och de utrikes affärerna. Huvudinslagen i detta program är omedelbara utgiftsnedskärningar, senareläggning av den sista delutbetalningen av ersättningarna för förlorade sparmedel och medellångsiktiga strukturella åtgärder som stabilisering av socialförsäkringssystemet. I början av mars ingicks ett förebyggande stand-by-avtal med IMF för att förhindra eventuella likviditetsbegränsningar. Under årets första fyra månader uppfyllde de offentliga finanserna i stort sett målen i programmet. Syftet med programmet är att få ned underskottet i de offentliga finanserna till 2,8 % i år och att komma nära balans nästa år.

Litauens utrikesbalans försämrades markant till följd av den ryska krisen eftersom exportmarknaderna urholkades samtidigt som importen låg kvar på en relativt hög nivå till följd av den litauiska regeringens strävan att stabilisera tillväxten och de fortsatta importbehoven för modernisering och omstrukturering av ekonomin. Under de första fyra månaderna i år förbättrades handelsbalansen betydligt till följd av att den utländska efterfrågan återhämtade sig och krispaketets efterfrågedämpande effekter började märkas, vilket också kommer att få positiva effekter på bytesbalansen.

De utländska direktinvesteringarna förblev relativt opåverkade av avmattningen i ekonomin och bidrog till att finansiera en betydande del av underskottet i bytesbalansen.

Privatiseringsprocessen har fortsatt. Den 3 april drog Litauen igång privatiseringen av Agriculture Bank (AG). Den 3 maj godkände regeringen tidsplanen för avyttringen av den återstående ägarandelen på 35 % i Lithuanian Telekom. Försäljningen av telekommunikationsföretaget förväntas inbringa omkring 1,2 miljarder litas, vilket motsvarar ungefär 3 % av BNP. Dessutom håller Litauens järnvägsföretag på att delas upp i olika oberoende enheter. När det gäller socialförsäkringssystemen fattade den litauiska regeringen ett avgörande beslut när den 12 april godkände en pensionsreformsplan som innebär att det skapas ett tredelat pensionssystem.

Rumänien

Även om det fanns vissa svaga tecken på en förbättring av Rumäniens makroekonomiska situation första halvåret 2000 var den övergripande ekonomiska situationen fortfarande svag. Att exporten började öka första kvartalet 2000 var det mest hoppingivande tecknet på att de ansträngningar som gjorts på senare år kan ha börjat få effekt på ekonomins utbudssida. De framsteg som gjorts när det gäller makroekonomisk stabilisering var dock fortfarande bräckliga, särskilt med tanke på avsaknaden av betydande framsteg beträffande strukturreformer and problemen inom den finansiella sektorn. Rumäniens ekonomiska framtidsutsikter påverkades dessutom negativt av risken för en eventuell omläggning av den ekonomiska politiken efter de kommande allmänna valen hösten 2000.

Första kvartalet 2000 ökade exporten snabbare än väntat och var av en omfattning som inte registrerats sedan övergången till marknadsekonomi inleddes. Importen ökade också, låt vara något långsammare. Exportökningen hade en positiv inverkan på industriproduktionen. Mot denna bakgrund är det möjligt att BNP åter börjar öka i reala termer. På grundval av uppgifter från första halvåret 2000 var detta dock osäkert med tanke på den mycket svaga inhemska efterfrågan och de höga räntorna. Exportuppgången, som var av en omfattning som inte regisserats sedan övergången till marknadsekonomi inleddes, ledde till att underskottet i handels- och bytesbalansen minskade ytterligare.

De stundande valen visade sig göra det svårare att fortsätta att bedriva en stram finanspolitik under 2000: budgeten för 2000, som godkändes i början av maj, innebar en liten ökning av underskottet och en minskning av det primära överskottet. Under årets första tre månader ökade underskottet mer än väntat, bland annat på grund av den kraftiga ökningen av räntorna på den offentliga skulden vilka stod för 42 % av statens budgetutgifter. Rumänien är dock hänvisat till den inhemska marknaden för att finansiera det offentliga underskottet, vilket med tanke på den inhemska offentliga skuldens korta löptider och höga reala räntor fortsatte att skapa osäkerhet kring hållbarheten i de offentliga finanserna.

Utvecklingen av betalningsbalansens kapitalbalans ingav oro. Till följd av de utländska investerarnas mycket låga förtroende för Rumäniens ekonomi sjönk inflödet av utländska direktinvesteringar kraftigt och det förekom ett stort nettoutflöde av portföljinvesteringar första halvåret 2000. Positivt var dock att valutareserverna låg kvar på en stabil nivå. Utlandsskulden minskade något och den kortfristiga utlandsskulden var fortfarande mycket låg. Dock var den del av utlandsskulden som förfaller till betalning under 2000 fortfarande tämligen stor.

Den 7 juni 2000 kom de rumänska myndigheterna överens med Internationella valutafonden om slutförandet den första granskningen och om förlängningen av stand-by-avtalet. Överenskommelsen med IMF ledde till att den officiella utlåningen återupptogs. Bland annat utbetalades stora belopp inom ramen för Världsbankens strukturanpassningslån och den första delen (100 miljoner euro) av det makroekonomiska stöd från gemenskapen som rådet beviljade i november 1999.

3. Västra Balkan

Bosnien och Hercegovina

Under perioden 1996-98 har Bosnien och Hercegovina lyckats upprätthålla en genomsnittlig tillväxttakt på cirka 35 %. Denna höga tillväxt har uppnåtts från en inledningsvis mycket låg BNP och inom ramen för det externt finansierade ekonomiska återhämtnings- och återuppbyggnadsprogram (1996-1999) på USD 5,1 miljarder för Bosnien och Hercegovina som stöttas av det internationella givarsamfundet. Trots dessa höga tillväxtsiffror har inflationen sjunkit snabbt till ensiffriga tal i hela landet genom att man har hållit sig strikt till reglerna för sedelfondsystemet och genom en försiktig finanspolitik som varit en del av ett landsomfattande makroekonomiskt program som får stöd av IMF inom ramen för ett stand-by-avtal. Växelkursen för den konvertibla marken (KM) är fortfarande fast (1:1) gentemot den tyska marken (euron) inom ramen för sedelfondsystemet. Den reala BNP-tillväxten för 1999 beräknas minska till 12 % till stor del på grund av Kosovokrisen och dess effekter på handel och inhemska investeringar tidigare under året, vilket kan jämföras med de 16 % som förväntades före krisen. Arbetslösheten är fortfarande hög i både Federationen och Republika Srpska och ligger kring 40 %. De samlade offentliga underskotten som andel av BNP (före bidrag) i Federationen och Republika Srpska beräknas 2000 uppgå till 1,6 % respektive 3,4 %, vilket är något lägre än de underskott som beräknats för 1999. De budgetar för 2000 som antagits ligger i huvudsak i linje med IMF:s rekommendationer.

Bytesbalansen visar ett fortsatt stort underskott (motsvarande ungefär 22 % av BNP 1999) som i huvudsak finansieras via givarstöd och avspeglar en omfattande import för återuppbyggnadsändamål. Underskottet förväntas dock minska från 950 miljoner US-dollar till 900 miljoner US-dollar år 2000 tack vare en förbättrad handelsbalans. De officiella bruttoreserverna av utländsk valuta uppgår till cirka 600 miljoner KM, vilket motsvarar 3 månaders import, efter att en betydande ökning registrerades andra halvåret 1999, vilket avspeglar det faktum att den konvertibla marken nu accepteras i allt större utsträckning i båda de politiska enheterna. Bosnien och Hercegovina har fortfarande en stor utlandsskuld (motsvarande 73 % av BNP 1999), vilket delvis beror på att landet övertagit en betydande skuldbörda från f.d. Jugoslavien. Skuldtjänsten som andel av exporten av varor och tjänster är emellertid liten jämfört med skuldkvoten i procent av BNP eftersom stora delar av skulden består av förmånliga lån och eftersom man har förmånliga skuldomläggningsavtal med Londonklubben och Parisklubben. Detta förklarar också varför skuld- och skuldtjänstkvoterna förmodas fortsätta minska under de kommande åren trots omfattande upplåning i utlandet i samband med återuppbyggnaden. I Bosnien och Hercegovina är det de politiska enheterna som skall förse staten (i förhållandet 61:39 för Federationen respektive Republika Srpska) med de resurser som krävs för att den skall kunna betala räntor och amorteringar på utlandsskulden.

I maj 1998 godkände IMF stand-by-avtalet (81 miljoner US-dollar). I juni 1999 beslöt IMF att öka sitt bistånd med 23 miljoner US-dollar på grund av Kosovokrisens negativa effekter. Efter lite fördröjningar i genomförandet av vissa åtgärder kunde den andra och tredje IMF-granskningen slutföras den 30 mars 2000 och programmets löptid förlängdes till april 2001. Världsbanken håller för närvarande på att genomföra två policybaserade åtgärder till stöd för reformer av de offentliga finanserna och för reformer beträffande privatiseringar och banksektorn för sammanlagt 72 miljoner US-dollar respektive 50 miljoner US-dollar. Vad beträffar landriskindikatorerna för Bosnien och Hercegovina finns det inga specifika uppgifter tillgängliga eftersom kreditvärderingsinstituten inte tillhandahåller någon rating för landet. Den allmänna uppfattningen är att det fortfarande är ett stort risktagande att investera i landet.

F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

Den risk som gemenskapsbudgeten täcker för lån till landet sjönk något första halvåret 2000.

De tecken på en återhämtning i den ekonomiska aktiviteten andra halvåret 1999 som tidigare kunde skönjas har nu bekräftats och för närvarande upplever f.d. jugoslaviska republiken Makedonien en stark ekonomisk tillväxt. För 1999 som helhet registrerades en real BNP-tillväxt på 2,7 %. Under första halvåret 1999 låg både produktion och handel på en lägre nivå än föregående år, vilket berodde på Kosovokonfliktens störande inverkan på ekonomin. Under andra halvåret visade sig däremot återuppbyggnaden av Kosovo ge ett mycket betydelsefullt positivt bidrag till den ekonomiska tillväxten som dock förväntas plana ut under 2000. Även om både importen och exporten var lägre 1999 jämfört med 1998 ökade exporten till Förbundsrepubliken Jugoslavien/Kosovo betydligt andra halvåret 1999, vilket bidrog till tillväxten och till att bytesbalansunderskottet minskade betydligt från 8,8 % av BNP till 4,0 % av BNP. Dessutom bidrog närvaron av internationell personal i själva f.d. jugoslaviska republiken Makedonien ytterligare till den aggregerade inhemska efterfrågan.

Till följd av den lägre exporten, högre räntor och andra faktorer registrerades en ytterligare ökning av skuldtjänstkvoten från motsvarande ungefär 10 % av exporten till 13 %. Skuldkvoten steg dessutom med mer än två procentenheter till 43,3 % av BNP, samtidigt som valutareserven å andra sidan ökade ytterligare till en nivå motsvarande lite över tre månaders import.

Det ESAF-avtal som ingicks med IMF i april 1997 löpte ut i april 2000 efter att under en längre period ha efterlevts dåligt, delvis på grund av Kosovokonfliktens negativa inverkan på ekonomin och en tämligen expansiv finanspolitik. Sedan årsskiftet har förhandlingarna mellan myndigheterna och IMF pågått och kan nu komma att avslutas i sommar eller till hösten. Parallellt pågår förhandlingar med Världsbanken i syfte att före vintern komma överens om ett andra strukturanpassningslån för finans- och företagssektorn (FESAL II).

4. De nya oberoende Staterna

Armenien

Främst på grund av inhemsk politisk instabilitet blev Armeniens BNP-tillväxt endast 3,3 % förra året och utvecklingen försämrades ytterligare med en årlig BNP-tillväxt på mindre än 2 % under de första månaderna 2000. Industriproduktionen ökade med endast 0,3 % det första kvartalet. Det offentliga underskottet, som redan var stort 1999, ökade ytterligare det första kvartalet 2000. Positivt var dock att konsumentpriserna endast steg med 0,8 % under årets första fem månader, vilket är betydligt mindre än samma period förra året. Den armeniska valutan förblev stabil med en depreciering på endast 2 % sedan december 1999.

Underskotten i handels- och bytesbalansen förvärrades under första kvartalet 2000 efter det att importen stigit med 17 %. Det problematiska politiska klimat som rått i Armenien de senaste månaderna har bromsat privatiseringsprocessen och lett till att inflödet av utländska direktinvesteringar, vilka landet så väl behöver, har avtagit.

I början av 2000 översteg valutareserven med betydande marginal ett värde motsvarande tre månaders import, men utlandsskulden var hög (minst 47 % av BNP) och ökade fortfarande. I detta sammanhang bör det påpekas att Världsbanken i april 2000 beslutade att Armenien skall anses berättigat till HIPC-behandling. Först bör landet dock försöka uppnå en hållbar skuldnivå genom förhandlingar med Parisklubben, vilket förväntas leda till minskningar på upp till 67 % i nettonuvärdet av dess skulder.

De armeniska myndigheterna förväntas nå en formell överenskommelse med IMF om ett nytt treårsprogram (PRGF - Poverty Reduction and Growth Facility) före utgången av 2000. Armenien har fått problem med Världsbanken i samband med privatiseringen av landets eldistributionsnät.

Vitryssland

Den ekonomiska och politiska utvecklingen i Vitryssland ger fortfarande anledning till oro. Under 1999 ledde sjunkande efterfrågan och en allvarlig chock i bytesrelationen till en betydande avmattning av den ekonomiska aktiviteten. Tillväxten avtog från 8,3 % 1998 till 3,4 % 1999, i huvudsak till följd av att jordbruksproduktionen och de fasta investeringarna minskade med 8,6 % respektive 5,4 %. Industrisektorn visade sig vara oväntat okänslig för den ryska krisen, eftersom produktionstillväxten i tillverkningsindustrin endast sjönk från 12,0 % till 9,7 %, vilket fortfarande är en hög tillväxttakt.

Till stor del tack vare den positivare utvecklingen på de ryska marknaderna har framtidsutsikterna förbättrats något under 2000: BNP ökade med 5,0 % på årsbasis under de första fyra månaderna, trots att industriproduktionsökningstakten sjönk till 6,1 % och att jordbruksproduktionen minskade med hela 8,5 %.

Det gick inte att med hjälp av finans- och penningpolitiken komma till rätta med de betydande obalanser som råder i landets ekonomi: i december 1999 uppgick inflationen till 251,3 %, jämfört med 181,7 % året dessförinnan, medan det offentliga underskottet fördubblades från 1,5 % av BNP 1998 till 2,9 % 1999.

Det råder en överhängande risk för fallissemang på grund av regeringens ständiga svårigheter att generera tillräckligt med hårdvaluta för att betala räntor och amorteringar på sin skuld. Även om utlandsskulden inte beräknas motsvara mer än 25 % av BNP har regeringen på grund av avsaknaden av likvida medel redan fått omstrukturera lån inom ramen för statliga garantier och fortsatt att ackumulera skulder till Ryssland och Litauen för elektricitet och gas.

Georgien

Den årliga BNP-tillväxten i Georgien ökade till 4,4 % första kvartalet 2000. Industriproduktionen steg med hela 14,1 %, vilket var en av de snabbaste ökningarna bland de nya oberoende staterna. Georgiens centralbank lyckades hålla inflationen i schack och priserna sjönk med 0,1 % de första fyra månaderna 2000. Statens intäkter blev 1999 och i början av 2000 ungefär en tredjedel lägre än vad som officiellt planerats. Under 1999 gjordes bristande prioriteringar i utgifterna, vilket gav upphov till betydande eftersläpningar, särskilt beträffande löner, pensioner och sociala förmåner. Regeringen kommer att behöva begränsa utgifterna även 2000, men de sociala utgifterna och betalningarna av räntor och amorteringar på utlandsskulden kommer inte att påverkas. Den mycket låga skatteuppbörden är följden av en svag förvaltning, låga tjänstemannalöner, korruption, låg betalningsmoral och en omfattande smuggelverksamhet i ett delat land.

Underskottet i bytesbalansen minskade till 10 % av BNP 1999 men förväntas åter öka 2000 till följd av förnyad investeringsverksamhet och högre inhemsk efterfrågan. Exporten kommer dock att påverkas positivt av ökad rysk efterfrågan. Valutan (larin) har varit relativt stabil under större delen av 1999 och 2000 (nedgång på endast 1 % i år).

Valutareserven motsvarar mindre än 2,5 månaders import. I slutet av 2000 kan utlandsskulden komma att överstiga 40 % av BNP och skuldtjänstbetalningarna kommer att utgöra en betydande utgiftspost i statens budget. I detta sammanhang bör det påpekas att Världsbanken i april 2000 beslutade att Georgien skall anses berättigat till HIPC-behandling. Först bör landet dock försöka uppnå en hållbar skuldnivå genom förhandlingar med Parisklubben, vilket förväntas leda till minskningar på upp till 67 % i nettonuvärdet av dess skulder. Med tanke på Georgiens stora utlandsskuld och landets begränsade förmåga att betala räntor och amorteringar kommer betydande interna och externa underskott att kvarstå under de kommande åren. IMF ställer sig därför helt bakom landets begäran riktad till de bilaterala långivarna om att få exceptionell finansiering i form av en multilateral omläggning av lånen.

Landet förväntas bli föremål för ett nytt treårigt program (Poverty Reduction and Growth Facility) med IMF under 2000. IMF finner visserligen Georgiens försiktiga penningpolitik i stort sett nöjaktig, men uttrycker oro över landets finanspolitik, särskilt det kroniska intäktsbortfallet som tillsammans med olämpliga utgiftsprioriteringar har lett till ytterligare eftersläpningar med utgifterna (främst de sociala utgifterna). När det gäller strukturreformer bör Georgien genomföra sitt program för storskaliga infrastrukturprivatiseringar. Landet bör också bekämpa korruptionen och förbättra förvaltningen för att dra till sig det långfristiga kapital som behövs för att omstrukturera ekonomin.

Moldova

Moldovas BNP sjönk med 4,4 % 1999, efter att ha sjunkit med 6,5 % 1998. Denna betydande lågkonjunktur orsakades av den ryska krisen. Den sjunkande exporten till Ryssland, dit ungefär hälften av den totala exporten gick, ledde till en kraftig nedgång i produktionen, samtidigt som den betalningsbalanskris som följde ledde till högre inflation, vilket i sin tur ledde till att reallönerna och den inhemska efterfrågan sjönk kraftigt. Återhämtningen i den ryska ekonomin, vilken inleddes fjärde kvartalet 1999, har ökat efterfrågan på moldavisk export och är nu motorn i Moldovas begynnande men bräckliga ekonomiska uppgång. Situationen för de offentliga finanserna har också förbättrats: 1999 minskade det offentliga underskottet till 3,0 % av BNP från 3,4 % 1998. Första kvartalet 2000 var underskottet i nominella termer lika stort som motsvarande period förra året och ungefär en fjärdedel mindre i reala termer.

Skuldtjänsten är dock fortfarande ett stort problem. I slutet av september 1999 uppgick utlandsskulden till 1 462 miljoner US-dollar, vilket endast var 10 miljoner US-dollar mer än i slutet av 1998. Skuldkvoten steg dock kraftigt från 86 % av BNP 1998 till uppskattningsvis 126 % av BNP förra året.

Den politiska osäkerhet som för närvarande råder i Moldova och landets svårigheter att betala räntor och amorteringar på sin stora utlandsskuld gör att de ekonomiska utsikterna inte ser lovande ut trots några få positiva tecken. Regeringens och parlamentets ovillighet att genomföra de ekonomiska reformer som krävs för att få stöd från IMF och Världsbanken har lett till att den utländska multilaterala finansieringen av Moldovas budget- och bytesbalansunderskott tills vidare har avbrutits. Eftersom import av råvaror och kapitalvaror inte kan finansieras kommer bruttoindustriproduktionen och transportverksamheten sannolikt att sjunka om inte IMF och Världsbanken beviljar nya krediter. Utan utländsk finansiering ökar risken avsevärt att Moldova inte kommer att kunna betala de 100 miljoner US-dollar i räntor och amorteringar som förfaller till betalning i år.

Tadzjikistan

Under 1999 mattades Tadzjikistans BNP-tillväxt av till omkring 3,5 %. Den förväntas stiga till 5 % 2000. Det offentliga underskottet förväntas minska från 3,1 % av BNP 1999 till 2,2 % av BNP 2000. Den externa chock som den ryska krisen innebar och den efterföljande deprecieringen av den tadzjikiska rubeln ledde 1999 till en kraftigt ökad inflation (31 % från december till december). Att det lättades på penning- och finanspolitiken sommaren 1999 bidrog också avsevärt till en ytterligare depreciering av valutan och till ökad inflation. Sammanlagt deprecierades den tadzjikiska rubeln med ungefär 50 % mot US-dollarn från augusti 1998 till augusti 1999. En drastisk makroekonomisk åtstramning (både av penning- och finanspolitiken) ägde rum i september 1999, vilket återställde den makroekonomiska stabiliteten.

Bytesbalansunderskottet (exklusive transfereringar) minskade från 13,7 % av BNP 1998 till 7,2 % av BNP 1999. Denna minskning orsakades av en nedgång i importen till följd av att kreditgivningen till bomullssektorn ransonerades och att den reala växelkursen deprecierades kraftigt. Exporten ökade med 14 %. Bytesbalansunderskottet förväntas öka något till 7,7 % av BNP 2000.

Valutareserven, som vid utgången av 1999 täckte 1,7 månaders import, förväntas öka till ett belopp motsvarande 2,2 månaders import mot slutet av året. Vid utgången av 2000 förväntas Tadzjikistans utlandsskuld ha ökat till 1 177 miljoner US-dollar, vilket motsvarar 118 % av BNP. I detta sammanhang bör det påpekas att Världsbanken har beslutat att Tadzjikistan skall anses berättigat till HIPC-behandling. Först bör landet dock försöka uppnå en hållbar skuldnivå genom förhandlingar med Parisklubben, vilket förväntas leda till minskningar på upp till 67 % i nettonuvärdet av dess skulder.

I början av 2000 uttryckte IMF oro över att centralbanken fortsatte att ge direkta krediter till olika sektorer i ekonomin. Dessa krediter har beviljats utan att man använt den mekanism för kreditauktionering som överenskommits. På grund av dessa krediters omfattning undergräver de dessutom den makroekonomiska stabilisering som sedan augusti 1999 åstadkommits genom en penning- och finanspolitisk åtstramning. Följaktligen beslutade IMF i mars 2000 att skicka en tydlig signal till de tadzjikiska myndigheterna genom att ställa in planerade utbetalningar av lån. Det tredje årliga arrangemanget enligt det treåriga PRGF-programmet kommer att läggas fram för IMF:s styrelse i september 2000, så snart en tillräcklig informell historik har upprättats.

Ukraina

BNP sjönk med 0,4 procent i reala termer 1999, även om produktionen planade ut under andra halvåret och sedan dess har vissa tecken på återhämtning kunnat registreras, särskilt i industrisektorn. KPI-inflationen ökade i slutet av 1999 och i början av 2000, vilket var en följd av de lättnader i penning- och finanspolitiken som gjordes inför presidentvalet i oktober-november 1999, den kraftiga deprecieringen av växelkursen från mitten av 1999 till januari 2000 samt högre oljepriser. Den årliga KPI-inflationen steg från 18,4 % i oktober 1999 till 25 % i februari 2000. Trots avvikelserna från planerna under andra halvåret minskade den konsoliderade offentliga sektorns underskott från 3 % av BNP 1998 till 1,1 % av BNP 1999. Parlamentet har antagit en budget för 2000 som är i balans.

Bytesbalansen uppskattas ha svängt om från ett underskott på 3 % av BNP 1998 till ett litet överskott förra året, till följd av att den sjunkande produktionens negativa inverkan på importen med god marginal vägde upp den fortsatta minskningen av exporten. Delvis som en följd av den förbättrade bytesbalanssituationen har växelkursen återhämtat sig något sedan mitten av februari 2000 och centralbanken har köpt utländsk valuta vid flera tillfällen sedan dess. I april 2000 omvandlades ungefär 2,6 miljarder US-dollar av utlandsskulden, främst eurobonds som innehades av privata investerare, till 7-åriga obligationer i euro eller dollar. Trots denna positiva utveckling är betalningsbalansen fortfarande sårbar. Även efter omläggningen är de räntor och amorteringar som förfaller till betalning under 2000-2001 fortfarande stora. Dessutom uppgår valutareserverna till ett värde som motsvarar endast en månads import.

Strukturreformerna har gått långsamt och varit en besvikelse, särskilt i jordbruks- och energisektorerna. Sedan slutet av 1999 har den omvalde presidenten och den nya regeringen med Viktor Jusjenko i spetsen dock tagit vissa steg i rätt riktning. I december 1999 godkände presidenten bland annat en lag som gör det möjligt för de kollektiva jordbruksföretagen att avyttra enskilda jordplättar, vilket lägger grunden för framväxten av en fastighetsmarknad. Regeringen har även tagit fram ett ambitiöst privatiseringsprogram för de kommande tre åren som omfattar försäljningen av storföretag som det statsägda telekommunikations monopolföretaget Ukrtelecom. Ett förslag till ny privatiseringslag med tydligare anbudsregler har lagts fram i parlamentet.

I september 1998 beviljade IMF en EFF för Ukraina på 2,2 miljarder US-dollar, vilken sedan utökades till 2,6 miljarder US-dollar. Hösten 1999 avvek man för andra gången från villkoren för EFF:n, vilket återspeglade misslyckandet att uppnå de finans- och strukturpolitiska målen och det dödläge som uppstod i samband med presidentvalet. IMF återupptog diskussionerna om ett nytt ekonomiskt program efter det att Viktor Jusjenko utsetts till premiärminister, men anklagelser om eventuell olaglig användning av IMF-medel från centralbankens sida under perioden 1997-98 samt oenighet om vissa finans- och strukturpolitiska åtgärder försvårar ett återupptagande av IMF:s utlåning. Om enighet kan nås om ett nytt IMF-program skulle det göra det möjligt för kommissionen att återuppta diskussionerna om villkoren för utbetalningen av den andra delen av de 150 miljoner euro i makroekonomiskt stöd som rådet godkände i oktober 1998. Eftersom Moody's ansåg att det förelåg en ökad risk för att Ukraina inte skulle kunna uppfylla sina betalningsförpliktelser försämrade Moody's ratingen av Ukrainas utestående långfristiga skuld i utländsk valuta från B3 till Caa1 (hög risk för betalningssvårigheter) i början av januari 2000.

5. Andra icke-medlemsstater

Algeriet

Stigande olje- och gaspriser kommer sannolikt att ha en positiv effekt på den algeriska ekonomin och leda till en lägre landrisk. Ökade intäkter från olje- och gasindustrin kommer att bidra till att det åter uppstår ett överskott i både de offentliga finanserna och i bytesbalansen. Regeringen strävar efter att få ett slut på de politiska oroligheterna och att återställa freden. Utsikterna för en bestående fred ökar det internationella förtroendet för Algeriet.

Den 15 april 1999 valde de algeriska väljarna Abdelaziz Bouteflika till president för en period på fem år. Ahmed Benbitour utsågs till premiärminister. Bouteflika försöker genomföra planer för nationell försoning och ekonomiska reformer. Uppskattningsvis har 100 000 människor fått sätta livet till i det inbördeskrig som pågått i Algeriet sedan 1992. President Bouteflika erbjöd rebellgrupperna en amnesti, som godkändes av folket i en folkomröstning och som de flesta rebeller valde att utnyttja.

Algeriets ekonomi är tungt beroende av olje- och gasproduktionen. Efter det kraftiga oljeprisfallet i början av 1998 beslutade OPEC att minska produktionen med 2,6 miljoner fat per dag. Algeriets råoljekvot minskades med 80 000 fat per dag till 731 000 fat per dag. Algeriets genomsnittliga råoljeproduktion 1999 uppgick till 772 301 fat per dag. Under 1999 producerade Algeriet 1,36 miljoner fat olja av olika slag per dag. Produktionen av olja och gas ökade endast 2,6 % 1999, vilket delvis beror på OPEC-kvoten. Algeriet förväntas år 2000 producera 1,4 miljoner fat per dag.

BNP ökade 1999 med 3,5 % till följd av att exporten ökade med 6,0 %. De genomsnittliga oljepriserna steg med 39,5 % 1999 och denna trend har fortsatt under 2000. De ekonomiska utsikterna ser goda ut. Exporten förväntas öka till följd av stark efterfrågan på olja och andra olje- och gasprodukter. Den årliga inflationen har hållits i schack under de senaste åren och 1999 uppgick KPI-inflationen till 2,6 % trots att dinaren deprecierades med 13,3 % mot dollarn i nominella termer. Inflationen förväntas dock stiga.

Algeriets bytesbalans uppvisade 1997 ett överskott på motsvarade drygt 7 % av BNP, 1998 ett underskott på nästan 2 % för att 1999 vara i balans. Algeriets bytesbalans kommer år 2000 sannolikt att uppvisa ett överskott till följd av de högre råoljepriserna och Algeriets tunga beroende av olja och gas, som står för 95 % av de totala exportintäkterna.

Stocken av medellångfristiga och långfristiga skulder minskade långsamt 1999 och ledde till endast marginellt lägre skuldtjänstkostnader i US-dollar. Till följd av att oljepriserna åter stigit sjönk den totala utlandsskulden från 64,8 % av BNP 1998 till omkring 58,9 % 1999. Algeriet har med viss framgång försökt att omvandla skuld till aktiekapital. Skuldtjänstkvoten är dock fortfarande hög. 1996/97 sjönk den visserligen tillfälligt under 30 % efter det att ett avtal om skuldomläggning träffats med Parisklubben, men sedan steg den igen. 1999 uppgick skuldtjänstkvoten till 39.05% 1999, efter att ha varit 47,5 % 1998.

De låga råoljeprisernas negativa inverkan på valutareserven - reserverna sjönk från 6,8 miljarder till 4.4 miljarder US-dollar i slutet av 1999 - har dämpats genom mottagande av betalningsbalansstöd från Arab Currency Fund (80 miljoner US-dollar) och 300 miljoner US-dollar genom IMF:s kompensations- och beredskapsfacilitet (CCFF) i maj förra året. Det senaste IMF-ledda EFF-programmet löpte ut i maj 1998.

Förkortningar

ASAL // Strukturanpassningslån för jordbrukssektorn

CCFF // Kompensations- och beredskapsfacilitet

DM // Tyska mark

EC // Europeiska gemenskapen

EFF // Utvidgad finansieringsfacilitet

EIB // Europeiska investeringsbanken

ESAF // Utvidgad strukturanpassningsfacilitet

EU // Europeiska unionen

EUR // Euro

FESAL // Sektorsanpassningslån för finans- och företagssektorn

FDI // Utländska direktinvesteringar

FYROM // F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

GATT // Allmänna tull- och handelsavtalet

GDP // Bruttonationalprodukt

IFIs // Internationella finansiella institutioner

IMF // Internationella valutafonden

SAF // Strukturanpassningsfacilitet

SBA // Stand-by-avtal

USD // US-dollar

VAT // Mervärdesskatt

WTO // Världshandelsorganisationen

Bilaga

1. Risker som täcks genom gemenskapens budget: Förklarande anmärkningar

1.1. Förklaringar till tabell 1-3

I tabell 1-3 ges en överblick över de utestående garanterade lånebeloppen och de årliga amorteringar och räntor på upp- och utlåningsoperationer som innebär risker för gemenskapens budget. Dessa siffror motsvarar de största möjliga riskerna som kan belasta gemenskapen, och skall således inte tolkas som belopp som faktiskt kommer att belasta gemenskapsbudgeten. Vad avser tabell 3 är det inte ens säkert att alla de utbetalningar som redovisas kommer att äga rum.

1.1.1. Högsta möjliga belopp i beviljade lån (tabell 1)

Det högsta möjliga beloppet beviljade lån definieras såsom summan av de lånetak som fastställts för varje låneoperation genom beslut av rådet.

För att få en fullständig bild av den risk som belastar gemenskapens budget, måste man även beakta följande faktorer, som påverkar risken:

-En faktor som höjer riskbeloppet: de räntor som är kopplade till lånen måste läggas till det högsta beviljade lånebeloppet (lånetaket).

-Riskbeloppet minskar

*genom att gemenskapen endast garanterar EIB-lånen till länder i Medelhavsområdet till 75 %,

*genom att gemenskapen endast garanterar EIB-lånen till 70 % inom ramen för de lån till vissa tredje länder som beviljats genom rådets beslut av den 14 april 1997, och genom att risken delas mellan gemenskapen och EIB, eftersom garantin i vissa fall endast täcker politiska risker,

*genom att gemenskapen endast garanterar EIB-lånen till 65% inom ramen för de lån till vissa tredje länder som beviljats genom rådets beslut av 22 december 1999, och genom att risken delas mellan gemenskapen och EIB, eftersom garantin i vissa fall endast täcker politiska risker,

*genom att det redan skett återbetalningar, eftersom det här (utom vad gäller betalningsbalanslån till medlemsstaterna) rör sig om högsta beviljade lånebelopp, och inte om beviljade utestående belopp, och

*på grund av att de belopp som beviljas inte nödvändigtvis utnyttjas i sin helhet.

1.1.2. Utestående upp- och utlånade belopp (tabell 1)

Det utestående beloppet definieras såsom den del av de utbetalade beloppen som vid ett givet datum ännu inte har återbetalats.

Till skillnad från den storhet som beskrivs under den föregående punkten omfattar alltså det utestående beloppet inte de summor som ännu inte betalats ut eller de summor som redan betalats tillbaka. Den anger alltså vilka belopp som är "i arbete" vid en viss tidpunkt.

1.1.3. Riskbeloppet år för år (tabellerna 2 och 3)

Detta belopp utgörs av summan av de amorteringar och räntor som förfaller till betalning under ett visst budgetår.

Beloppet beräknas utifrån ett av följande underlag:

a) Endast de lån som betalats ut (tabell 2).

Det belopp som skall återbetalas motsvarar då det utestående beloppet enligt ovan.

b) De lån som betalats ut plus de lån om vilka beslut fattats men som ännu inte betalats ut, plus de lån som föreslagits av kommissionen men om vilka ännu inget beslut fattats (tabell 3).

I det fallet motsvaras det lånebelopp som skall återbetalas av summan av de tak som fastställts i besluten om lån plus de lånebelopp som kommissionen föreslagit, men där beslut ännu inte fattats.

1.2. Tabeller över lånetransaktioner som garanteras genom budgeten

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

1.3. Förväntade utanordnanden och utbetalningar av EIB-lån

De siffror som ligger till grund för beräkningen i tabell 3 härrör från EIB (EIB-lån till tredje länder ur EIB:s egna medel).

Förväntade utanordnanden

Vid datum för rapporten återstår 250 miljoner euro att utanordna. Beloppet fördelar sig som följer:

Medelhavsområdet: föregående mandat (4:e protokollet med Syrien) // 115 miljoner euro

Medelhavsområdet // 0 miljoner euro

Central- och Östeuropa (1) // 75 miljoner euro

Latinamerika och Asien // 0 miljoner euro

Sydafrika // 0 miljoner euro

F.d. jugosl. republiken Makedonien // 20 miljoner euro

Bosnien // 40 miljoner euro

(1) Det återstående beloppet för Central- och Östeuropa härrör från beslutet den 14 april 1997.

I EIB:s nya mandat om utlåning (2000-2007), som rådet fattade beslut om den 22 december 1999, tas den förväntade tidsplanen för utanordnanden av lån upp i den finansieringsöversikt som bifogas kommissionens förslag.

Förväntade utbetalningar

Vad gäller utbetalningen av återstående lånemedel har följande antagande gjorts: året för utanordnandet: 0 %, andra året: 10 %, tredje till femte året: 25 % per år, sjätte året: 15 %.

Vid datum för rapporten återstod 6 398 miljoner euro att utbetala på lån som utanordnats fram till detta datum. Detta belopp fördelar sig enligt följande [7]:

[7] Enligt antagandet om en utbetalningstakt på 25 % under fyra år, med en genomsnittlig löptid på femton år och med tre betalningsfria år.

Medelhavsområdet: // 2 526 miljoner euro

Central- och Östeuropa // 2 630 miljoner euro

Latinamerika och Asien // 810 miljoner euro

Sydafrika // 280 miljoner euro

F.d. jugosl. republiken Makedonien // 92 miljoner euro

Bosnien // 60 miljoner euro

Antagandet om utbetalning är under det nya mandatet (2000-2007) detsamma som anges ovan.

1.4. Förfarande vid utbetalning av garantier

1.4.1. Upp- och utlåningstransaktioner

Gemenskapen lånar upp medel på finansmarknaden för att sedan återutlåna dessa medel på samma räntevillkor och löptid till medlemsstater (betalningsbalans), till tredje länder (ekonomiskt stöd på medellång sikt) och till företag (GNI-lån, Euratomlån).

Återbetalningen av dessa lån skall täcka återbetalningen av de lån som gemenskapen har tagit upp. Om låntagaren inte betalar i tid skall kommissionen återbetala lånet på det fastställda datumet med egna medel.

De medel som krävs för att betala budgetgarantin när den som tagit ett lån från gemenskapen inte har återbetalat i tid skall anskaffas på följande sätt:

a) Genom provisoriskt utnyttjande av likvida medel enligt artikel 12 i rådets förordning nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 94/728/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel. Denna metod har upprättats för att gemenskapen omedelbart på den fastställda förfallodagen skall kunna återbetala lån om låntagaren inte betalar i tid.

b) Om förseningen av återbetalningen har bekräftats tre månader efter förfallodagen skall kommissionen vända sig till garantifonden för att möta den konstaterade bristen. Detta har till syfte att återställa kommissionens likviditet.

c) Genom överföringsförfarandet kan de nödvändiga anslagen för att täcka den konstaterade bristen föras in under budgetposten för garantier. Varje disponibelt utrymme i reserven för garantier skall användas i första hand. Denna metod skall tillämpas när garantifondens disponibla medel är otillräckliga. För att metoden skall få tillämpas måste budgetmyndigheten först ha gett sitt godkännande.

d) Genom återanvändning av belopp som tidigare återvunnits från låntagare som brustit i återbetalning och för vilka gemenskapsgarantin har trätt i funktion. Denna metod gör det i praktiken möjligt att betala snabbt, givetvis under förutsättning att återvunna medel finns disponibla.

1.4.2. Garantier avseende tredje land

Gemenskapens lånegaranti gäller i fråga om tredje land för lån som beviljats av finansiella företag såsom Europeiska investeringsbanken (EIB). När EIB har konstaterat att en låntagare vars lån är garanterat inte har återbetalat på den utsatta förfallodagen, begär banken att gemenskapen betalar skuldbeloppet enligt garantiavtalen. Garantin skall betalas senast tre månader efter det att en begäran från EIB inkommit till gemenskapen. EIB skall förvalta lånet med all den noggrannhet som krävs enligt bankpraxis och skall återvinna de medel som inte återbetalats sedan garantin trätt i funktion.

Sedan förordningen om upprättandet av en garantifond för åtgärder avseende tredje land trädde i kraft, föreskrivs enligt bestämmelserna i konventionen mellan gemenskapen och EIB om förvaltningen av fonden att kommissionen på grundval av EIB:s begäran om aktivering av garantin vid en konstaterad bristande återbetalning skall bevilja att banken inom tre månader tar ut de medel som fattas från garantifondens konto.

Om fondens medel är otillräckliga aktiveras garantin genom samma förfarande som för upplånings- och utlåningstransaktioner.

Ett tillämpningsavtal ingicks den 20 och 22 januari 1999 mellan gemenskapen och EIB beträffande förfarandet för betalning och återbetalning inom ramen för gemenskapsgarantierna till EIB.

2. Metodbeskrivning för analys av unionens beräknade utlåningskapacitet gentemot tredje land under perioden 1999-2001 med utgångspunkt i garantifondssystemet (tabell 4)

2.1. Reserv för garantier avseende lån till tredje land

I överensstämmelse med Europeiska rådets slutsatser i Edinburgh enades institutionerna om att Europeiska gemenskapernas allmänna budget, i enlighet med rådets beslut om budgetdisciplin och avtalet mellan institutionerna av den 29 oktober 1993, bör innehålla en reserv för lån och garantier för lån till tredje land. Denna reserv är avsedd att möta garantifondens behov av medel och i förekommande fall garantiansökningar som överstiger fondens disponibla medel, så att dessa kan föras upp i budgeten.

Reservens garantibelopp är det belopp som avsatts i budgetplanen 2000-2006, dvs. 200 miljoner euro i 1999 års penningvärde. Reservens belopp uppgår till 203 miljoner euro år 2000.

Villkoren för inbetalningar till samt utnyttjande och finansiering av garantireserven fastställs genom följande beslut:

*Rådets beslut nr 94/729/EG av den 31 oktober 1994 om budgetdisciplin.

*Rådets förordning (EKSG, EG, Euratom) nr 2730/94 av den 31 oktober 1994 om ändring av budgetförordningen av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

*Rådets beslut nr 94/728/EG av den 31 oktober 1994 om systemet för gemenskapernas egna medel.

2.2. Beräkningsunderlag för inbetalningar till garantifonden

Underlaget för inbetalningar till fonden beräknas genom tillämpning av gällande garantinivåer (65 %, 70 %, 75 % eller 100 %)

-på lånegarantier som beviljats av rådet och för lånegarantier som föreslagits eller är under förberedelse av kommissionen, på grundval av uppskattade belopp för utanordnande av lån i finansieringsöversikterna (EIB-lån, Euratomlån), och

-på lånebelopp som beviljats (för finansiellt stöd) av rådet och lån som föreslagits och är under förberedelse av kommissionen.

I bilagan till rådets förordning (EG, Euratom) nr 2728/94 av den 31 oktober 1994 om upprättande av en garantifond för åtgärder avseende tredje land behandlas sätten för betalning till garantifonden. För upp- och utlåningstransaktioner och garantier till finansieringsorgan inom ett flerårigt ramprogram med en mikroekonomisk eller strukturell inriktning, skall fonden enligt denna bilaga matas genom årliga delinbetalningar, vars storlek beräknas på grundval av de belopp som angivits i den ekonomiska redogörelse som bifogas kommissionens förslag och som vid behov anpassas mot bakgrund av rådets beslut.

Vad gäller gemenskapens övriga upp- och utlåningstransaktioner, såsom betalningsbalanslån till tredje land, verkställda i en eller flera delinbetalningar, skall belopp som betalas till fonden beräknas på grundval av det totala belopp som rådet fastställt för transaktionen.

I förordningens bilaga anges att från och med det andra året (för transaktioner som sträcker sig över flera år) skall de belopp som betalas in till fonden justeras med den skillnad som föreligger den 31 december föregående år mellan de uppskattningar som låg till grund för den föregående betalningen och det faktiska utfallet av de lån som godkändes under året. Skillnader som avser det föregående året medför en betalning det påföljande året.

I bilagan anges även att när kommissionen inleder ett betalningsförfarande skall den gå igenom de transaktioner som redan föranlett betalningar, och i de fall de tidsfrister som ursprungligen fastställts inte iakttagits skall den föreslå att detta beaktas vid beräkningen av den första betalning inom ramen för påbörjade låneoperationer, som skall göras vid början av det påföljande budgetåret.

Under första halvåret 2000 antog budgetmyndigheten således överföring 6/2000 avseende dels rättelse av de belopp som inbetalats till fonden, dels de årliga delbetalningar som anges i finansieringsöversikten över EIB:s lån till projekt som genomförs utanför gemenskapen (de central- och östeuropeiska länderna, Medelhavsländerna, Latinamerika och Asien, Sydafrika, före detta jugoslaviska republiken Makedonien, Bosnien och Hercegovina och Turkiet (återuppbyggnaden av de regioner som drabbats av jordbävningen). En sådan överföring görs i början av varje budgetår.

2.3. Underlag för inbetalning till fonden vid partiella garantier

Vad avser EIB-lån som garanteras till 75 % baseras inbetalningen till fonden på 75 % av det totala beloppet för de beviljade operationerna.

De EIB-lån som beviljades av rådet vid dess sammanträden den 14 april 1997, den 19 maj 1998 och den 14 december 1998 omfattas av en garanti som begränsas till 70 % av de totala öppnade krediterna. Inbetalningen baseras på 70 % av de utanordnanden som förutses för året.

De EIB-lån som beviljades av rådet den 29 november och den 22 december 1999 omfattas av en garanti som begränsas till 65 % av de totala öppnade krediterna. Den grund som använts för inbetalningarna är 65 % av årets förväntade utanordnanden.

2.4. Inbetalning till garantifonden

De belopp som inbetalas till garantifonden beräknas med hjälp av den tillämpliga inbetalningssatsen (14 %), enligt det underlag som definierats ovan.

I förordningen om garantifonden fastställs i artiklarna 2 och 4 att fonden skall tillföras medel genom betalningar från den allmänna budgeten motsvarande 14 % av transaktionsbeloppet till dess att fondens medel uppgår till målbeloppet. Eftersom målbeloppet hade uppnåtts den 31 december 1997 har kommissionen enligt förordningen lagt fram förslag om omprövning av inbetalningssatsen. Förslagen ingår i den sammanfattande rapporten för fondens verksamhet som kommissionen har utarbetat i enlighet med artikel 3 i förordningen om fondens inrättande (KOM(1998) 168 slutlig av den 18 mars 1998). Rådets förordning 2728/94 om inrättande av en garantifond för åtgärder avseende tredje land har ändrats genom rådets förordning (EG, Euratom) nr 1149/1999 av den 25 maj 1999. Genom ändringsförordningen fastställs inbetalningssatsen och målbeloppet för fonden till 9 % från och med den 1 januari 2000.

2.5. Resterande utrymme i reserven för garantier

Det resterande utrymmet i garantireserven utgörs av skillnaden mellan reserven och rubriken inbetalning till garantifonden.

2.6. Återstående utlåningskapacitet

Den återstående utlåningskapaciteten är lånesidans motsvarighet till det resterande utrymmet i garantireserven med utgångspunkt från de gällande garantinivåerna.

3. Tabeller som redovisar riskerna per mottagarland

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>