[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 27.10.2006

KOM(2006) 658 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

FRAMSTEG PÅ VÄGEN MOT KYOTOMÅLEN (i enlighet med Europaparlamentets och rådets beslut nr 280/2004/EG om en mekanism för övervakning av utsläpp av växthusgaser inom gemenskapen och för genomförande av Kyotoprotokollet) {SEK(2006) 1412}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Sammanfattning 3

2. Faktiska framsteg 1990–2004 5

2.1. Trender för utsläpp av växthusgaser 5

2.2. Utsläppsintensitet för växthusgaser 2004 5

2.3. Utsläpp av växthusgaser 2004 jämfört med 2003 6

2.4. Utsläppstrender i de viktigaste ekonomiska sektorerna 7

3. Förväntade framsteg 1990–2008/2012 9

3.1. Medlemsstaternas prognoser 10

3.1.1. EU-25 10

3.1.2. EU-15 11

3.1.3. EU-10 12

3.1.4. Anslutande länder och kandidatländer 12

3.2. Genomförande av det europeiska klimatförändringsprogrammet (ECCP) 12

3.3. Genomförande av EU:s system för utsläppshandel 13

3.4. Förväntad användning av Kyotomekanismer 13

3.5. Planerad användning av kolsänkor 14

1. SAMMANFATTNING

Europeiska gemenskapen (EG) har enligt Kyotoprotokollet åtagit sig att minska utsläppen av växthusgaser med 8 % till 2008–2012, från basårets nivå[1]. Enligt senast tillgängliga inventeringsuppgifter (2004) var de totala utsläppen av växthusgaser i EU-15, exklusive markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk (Land Use, Land Use Change and Forestry, nedan kallat LULUCF) 0,9 % lägre, och inklusive LULUCF 3,0 % lägre, än basåret. Jämfört med 2003 ökade utsläppen av växthusgaser från EU-15 med 0,3 % 2004. Prognoser baserade på medlemsstaternas uppgifter till och med den 6 juni 2006 pekar på att EG kommer att nå Kyotomålet, men endast under förutsättning att

- alla ytterligare åtgärder som för närvarande diskuteras[2] på EU-nivå eller nationell nivå genomförs fullt ut i tid för att påverka utsläppen under åtagandeperioden,

- Kyotomekanismer används i hela den utsträckning som planerats,

- upptag genom verksamheter enligt artikel 3.3 och 3.4 (kolsänkor) bidrar i den utsträckning som medlemsstaterna har beräknat.

Skillnaden mellan förväntade och faktiska utsläpp visar tydligt att medlemsstaterna måste öka ansträngningarna att genomföra strategier och åtgärder som planerat. En av hörnstenarna i EU:s strategi för klimatförändringar är EU:s system för utsläppshandel. Medlemsstaterna håller för närvarande på att lämna in den andra omgången nationella fördelningsplaner som omfattar perioden 2008–2012. Nu, mindre än två år innan Kyotoprotokollets första åtagandeperiod inleds, är det av yttersta vikt att medlemsstaterna använder sina nationella fördelningsplaner för att se till att de uppfyller sina åtaganden om utsläppsminskningar.

Figur 1: Faktiska och förväntade utsläpp för EU-25 och EU-15

[pic]

De totala utsläppen av växthusgaser i EU-25[3] 2004 låg 7,3 % under basårets nivå om utsläpp och upptag genom LULUCF inte räknas med. Utsläppen av växthusgaser ökade 2004 för andra året i rad med 0,4 % jämfört med 2003 och ligger nu på den högsta nivån sedan 1997 då Kyotoprotokollet antogs.

2010 beräknas de totala utsläppen av växthusgaser från EU-25 ligga 4,6 % under basårets nivå om man tar hänsyn till alla nuvarande nationella strategier och åtgärder som redan fastställts. Den beräknade minskningen blir 8,1 % med de ytterligare nationella strategier och åtgärder som redan diskuteras och 10,8 % om Kyotomekanismer och kolsänkor räknas med.

Två medlemsstater i EU-25, Sverige och Storbritannien, är på god väg att uppfylla sina mål till 2010 endast med hjälp av sina nuvarande nationella strategier och åtgärder. Dessutom beräknas sex medlemsstater nå sina mål med hjälp av ytterligare nationella strategier och åtgärder som redan diskuteras samt med användning av Kyotomekanismer och kolsänkor. Sju medlemsstater (Belgien, Danmark, Irland, Italien, Portugal, Spanien och Österrike) räknar inte med att de kommer att nå målen även om alla åtgärder inkluderas. De kommer att behöva utforma flera strategier och åtgärder för utsläppsminskning[4].

2010 beräknas alla åtta nya medlemsstater att uppfylla eller till och med överträffa sina Kyotomål med hjälp av nuvarande nationella strategier och åtgärder. I de flesta länderna kommer dock utsläppen att öka mellan 2004 och 2010. Slovenien räknar med att nå Kyotomålet med hjälp av ytterligare strategier och åtgärder som diskuteras samt kolsänkor.

2. FAKTISKA FRAMSTEG 1990–2004

2.1. Trender för utsläpp av växthusgaser

Alla medlemsstater i EU-15 har genom EU:s övervakningsmekanism lämnat inventeringsuppgifter om alla växthusgaser för perioden 1990–2004. Tre medlemsstater har luckor antingen för några år eller för några gaser (Grekland, Irland, Luxemburg). De flesta nya medlemsstater har lämnat inventeringsuppgifter för perioden 1990–2004. Många har luckor när det gäller fluorerade gaser.

Trenderna för växthusgasutsläpp skiljer sig mycket mellan medlemsstaterna. Gemenskapens totala växthusgasutsläpp domineras av de två länder som har de största utsläppen, nämligen Tyskland och Storbritannien som svarar för omkring en tredjedel av de totala utsläppen av växthusgaser i EU-25. Dessa båda medlemsstater har minskat sina växthusgasutsläpp med 316 miljoner ton jämfört med 1990.

Italiens och Frankrikes utsläpp ligger på tredje och fjärde plats med en andel på 12 % respektive 11 %. Italiens utsläpp av växthusgaser låg 2004 omkring 12 % över 1990 års nivå. Italiens växthusgasutsläpp har ökat sedan 1990, främst från vägtransporter, el- och värmeproduktion och oljeraffinering. Frankrikes utsläpp 2004 låg 1 % under 1990 års nivå. I Frankrike minskade utsläppen av dikväveoxid från framställning av adipinsyra kraftigt, medan koldioxidutsläppen från vägtransporter däremot ökade kraftigt mellan 1990 och 2004.

Spanien och Polen är de femte och sjätte största utsläpparna i EU-25 och svarar för ca 9 % respektive 8 % av de totala utsläppen av växthusgaser. Spaniens utsläpp ökade med 48 % mellan 1990 och 2004. Denna ökning beror till stor del på utsläpp från vägtransporter, el- och värmeproduktion och tillverkningsindustri. I Polen minskade utsläppen av växthusgaser med 16 % mellan 1990 och 2004 (- 32 % sedan basåret, som för Polens del är 1988). De viktigaste orsakerna till de minskade utsläppen i Polen – liksom i andra nya medlemsstater – är tillbakagången för den energiineffektiva tunga industrin och den allmänna omstruktureringen av ekonomin i slutet av 1980-talet och början av 1990-talet. Ett viktigt undantag är transportsektorn (särskilt vägtransporter) där utsläppen har ökat med cirka 16 %.

Utsläppen av växthusgaser 2004 låg över basårets nivåer i tio medlemsstater medan de övriga 13 medlemsstaterna hade utsläpp under basårets nivåer (Cypern och Malta har inga Kyotomål). Den procentuella förändringen av växthusgasutsläpp från basåret till 2004 varierar mellan – 60 % (Litauen) och + 48 % (Cypern och Spanien). De nya medlemsstaternas andel av de totala utsläppen 2004 var 15 %.

2.2. Utsläppsintensitet för växthusgaser 2004

I EU-25 minskade de årliga utsläppen av växthusgaser per capita med 1 ton från 1990 till 2004, motsvarande en minskning med 9 %. I EU-15 minskade utsläppen per capita med ca 6 %, främst beroende på minskningar i Tyskland och Storbritannien.

Trots avsevärda minskningar som är större än i EU-15, ligger de nya medlemsstaternas utsläpp i förhållande till BNP fortfarande betydligt över genomsnittet för EU-15. Detta tyder på att det i de nya medlemsstaterna finns potential för ekonomisk tillväxt samtidigt som utsläppen minskar. För hela EU-15 minskade utsläppen av växthusgaser i förhållande till BNP med 25 % under perioden 1990–2004. Denna stadiga nedgång tyder på frikoppling av växthusgasutsläpp från ekonomisk tillväxt.

Figur 2: Växthusgasutsläpp, BNP, energiförbrukning och CO 2 -utsläpp i EU-15

[pic]

2.3. Utsläpp av växthusgaser 2004 jämfört med 2003

De ökade utsläppen av växthusgaser 2003–2004 berodde främst på: a) högre koldioxidutsläpp från vägtransporter (+ 1,5 %), järn- och stålframställning (+ 5,4 %) och oljeraffinering (+ 3,3 %) samt b) högre utsläpp av fluorkolväten (HFC) från kylning och luftkonditionering (+ 12,1 %). Den stora ökningen av koldioxidutsläpp från dieselförbrukning inom vägtransportsektorn (+ 5 %) kompenserades bara delvis av de minskade utsläppen från bensinförbrukning (- 3,2 %).

Betydande minskningar av växthusgasutsläpp 2003–2004 noterades bl.a. för: a) koldioxidutsläpp från hushåll och tjänster (- 1,4 %) samt el- och värmeproduktion (- 0,3 %), b) metanutsläpp från deponier (- 4,3 %), brytning och hantering av kol (- 16,5 %).

Spanien och Italien hade de största utsläppsökningarna i absoluta tal mellan 2003 och 2004. De spanska ökningarna gällde främst koldioxid från el- och värmeproduktion, energiförbrukning inom tillverkningsindustri, vägtransporter samt järn- och stålframställning. Den stora ökningen från el- och värmeproduktion återspeglar en kraftigt ökad produktion av värmekraft, delvis på grund av liten vattenkraftproduktion. I Italien ökade koldioxidutsläppen mest från oljeraffinering och vägtransporter. Positivt är att utsläppen minskade 2004 i Tyskland, Danmark och Finland. I Tyskland minskade framför allt koldioxidutsläppen från hushåll och tjänster och från offentlig el- och värmeproduktion. Däremot ökade koldioxidutsläppen från järn- och stålframställning. De danska och finska utsläppsminskningarna gäller främst koldioxid från el- och värmeproduktion och avspeglar en ökad vattenkraftproduktion på den nordiska elmarknaden.

2.4. Utsläppstrender i de viktigaste ekonomiska sektorerna

Den viktigaste sektorn är energi (inklusive transporter) som 2004 svarade för 80 % av de totala utsläppen i EU-15, en ökning med 3,8 % jämfört med 1990. Transporter svarar för 24 % av de energirelaterade utsläppen. Därefter kommer jordbruk med 9 % av utsläppen och industriprocesser med 8 %. Ökningen av utsläppen från EU-15 under 2004 berodde främst på större koldioxidutsläpp från vägtransporter, järn- och stålframställning och oljeraffinering, samt på ökade HFC-utsläpp från kylning och luftkonditionering. En positiv sak var de minskade metanutsläppen från deponier och från brytning och hantering av kol.

Ökningen inom energisektorn 2004 berodde på vägtransporter, medan koldioxidutsläppen däremot minskade från hushåll och tjänster och från el- och värmeproduktion. Ökningen inom energisektorn 2004 kompenserades av minskade utsläpp från alla andra källor: Jämfört med 1990 minskade utsläppen från industriprocesser med 16 %, från jordbruk med 10 %, från avfall med 33 % och från användning av lösningsmedel och andra produkter med 20 %.

Figur 3: Förändringar i växthusgasutsläpp per sektor i EU-15 från basåret till 2004, sektorsvisa prognoser med nuvarande och ytterligare åtgärder från basåret till 2010, och sektorernas andelar 2004

[pic]

Källa: Europeiska miljöbyrån.

Energiförsörjning och energianvändning, utom transporter

- Mellan 1990 och 2004 ökade koldioxidutsläppen från offentlig el- och värmeproduktion med 6 % på grund av att elproduktionen i värmekraftverk ökade med 35 %.

- Mellan 1990 och 2004 ökade energiefterfrågan mer än utsläppen i alla medlemsstater i EU-15. Sverige, Frankrike och Storbritannien lyckades bäst med att frikoppla utsläppsnivåerna från efterfrågan. I Tyskland och Storbritannien var utsläppsminskningarna främst en följd av ökad effektivitet i Tysklands kolkraftverk och övergången från kol till gas i elproduktionen i Storbritannien. Den anmärkningsvärda frikopplingen mellan värmekraftproduktion och koldioxidutsläpp i Sverige berodde främst på övergång till biomassa.

- Med nuvarande trender kommer el från förnybara energikällor sannolikt att nå en andel på 19 % till 2010. Målet för förnybar energi i EU-15 är 22 % av den totala elförbrukningen och för EU-25 21 % av den totala elförbrukningen.

- I EU-15 minskade kraftvärmeproduktionens andel av den totala elproduktionen från 10 % 2000 till 9 % 2002.

- Hushållens koldioxidutsläpp ökade med 3 % mellan 1990 och 2004, medan antalet bostäder ökade med 12 % fram till år 2000. Detta tyder alltså på en viss frikoppling. Anmärkningsvärt är att användningen av bränsle inom hushållen i Danmark, Finland och Sverige minskade genom ökad användning av fjärrvärme. I Tyskland minskade hushållens koldioxidutsläpp till övervägande del genom värmeisolering av bostäder och byte av bränsle framför allt i hushåll i östra Tyskland, solenergiproduktion och fjärrvärme från biomassa.

Transporter

- Mellan 1990 och 2004 ökade växthusgasutsläppen från nationella transporter i EU-15 med 26 %, och även utsläppen från vägtransporter ökade med 26 % under samma period. Bara i Finland, Tyskland, Sverige och Storbritannien var ökningen av utsläppen från transporter liten.

- I EU-15 beräknas utsläppen från nationella transporter öka med 35 % från 1990 till 2010 om endast nuvarande nationella strategier och åtgärder används[5].

- Persontransporter på väg ökade med 27 % mellan 1990 och 2004 och godstransporter på väg ökade med 51 % mellan 1990 och 2003.

- De genomsnittliga koldioxidutsläppen från nya personbilar minskade med ca 12 % från 1995 till 2004, men 21 % fler bilar såldes under samma period. Den ökningen äter alltså upp effektivitetsvinsterna i nya bilar.

- Koldioxidutsläppen från internationell luftfart och internationella sjötransporter i EU-15 (som inte tas upp i Kyotoprotokollet) har ökat med 59 % mellan 1990 och 2004.

- Utsläppen från transporter minskade med 6 % mellan basårets nivå och 1995, men har därefter ökat kraftigt. 2004 var utsläppen 28 % högre än basårets nivå.

Jordbruk

- Totalt sett minskade växthusgasutsläppen från jordbruk i EU-25 med 13 % mellan 1990 och 2004 trots att de ökade i Spanien, Portugal, Cypern, Malta och Polen. De främsta orsakerna till de minskade utsläppen från jordbruket var ett minskat antal kreatur och en minskad användning av handelsgödsel och stallgödsel.

- På grundval av nuvarande nationella strategier och åtgärder beräknas jordbrukets växthusgasutsläpp 2010 för EU-15 ligga 16 % under 1990 års nivå.

Industri (icke-energiändamål)

- Växthusgasutsläppen från industriprocesser i EU-15 (koldioxid, kväveoxider och fluorerade gaser) minskade med 16 % jämfört med basårets nivåer. Fram till 2010 beräknas de åter öka till 4 % under basårets nivåer med nuvarande nationella strategier och åtgärder, och de skulle stanna något över 2004 års nivåer om ytterligare nationella åtgärder vidtogs.

- De ökade utsläppen 2004 jämfört med 2003 berodde på ökad cementproduktion i Frankrike, Tyskland och Italien samt ökad HFC-förbrukning i kyl- och luftkonditioneringsutrustning i Tyskland och Italien.

- HFC-utsläppen från kylning och luftkonditionering i EU-15, vilka för närvarande utgör 1 % av de totala växthusgasutsläppen i EU-15, har ökat med en faktor nio mellan basåret och 2004.

- Kväveoxidutsläppen från kemiska industrier i EU-15 minskade med 55 % mellan 1990 och 2004.

Avfallshantering

- Metanutsläppen från deponier i EU-15 minskade med 38 % mellan 1990 och 2004.

- I de flesta medlemsstaterna i EU-15 minskade växthusgasutsläppen från avfallshantering mellan 1990 och 2004. Bara i Irland, Italien, Portugal och Spanien ökade utsläppen. De minskade utsläppen från avfallshantering åstadkoms delvis genom genomförandet av direktivet om deponering av avfall och liknande lagstiftning i medlemsstaterna.

- Växthusgasutsläppen från avfallssektorn i EU-15 beräknas 2010 ligga mer än 40 % under 1990 års nivåer (med nuvarande strategier och åtgärder).

3. FÖRVÄNTADE FRAMSTEG 1990–2008/2012

Denna bedömning innehåller information om EU:s alla 25 medlemsstater men är mest detaljerad för EU-15. Bedömningen av om medlemsstaterna är på väg att nå sina mål grundas huvudsakligen på en analys av redan beslutade nationella strategier och åtgärder på EU-nivå. Uppdaterade prognoser har tillhandahållits av 18 medlemsstater. Information om användningen av flexibla mekanismer enligt Kyotoprotokollet finns för 19 medlemsstater (Ungern, Polen, Lettland och Litauen har inte lämnat några uppgifter). I år har för första gången verksamheter som rör LULUCF (kolsänkor) enligt artikel 3.3 och 3.4 i Kyotoprotokollet tagits upp i rapporterna från totalt 14 medlemsstater. Rapporteringen om användning av kolsänkor har förbättrats avsevärt, delvis beroende på åtaganden inom FN:s ramkonvention om klimatförändringar 2006.

3.1. Medlemsstaternas prognoser

3.1.1. EU-25

De totala växthusgasutsläppen i EU-25 beräknas ligga 4,9 % under basårets nivå 2010. Denna beräkning grundas på medlemsstaternas egna uppskattningar som tar hänsyn till alla nuvarande nationella strategier och åtgärder. Den beräknade minskningen blir 8,1 % med de ytterligare nationella strategier och åtgärder som diskuteras och 10,8 % om Kyotomekanismer och kolsänkor räknas med. Utsläppen förväntas öka mellan 2004 och 2010 om inte ytterligare nationella strategier och åtgärder genomförs.

Figur 4: Avståndet till Kyotomålet uttrycks som den relativa skillnaden mellan växthusgasprognoser för 2010 och motsvarande mål för 2010 (bättre eller sämre) baserat på ”nuvarande” och ”ytterligare” nationella strategier och åtgärder, inklusive Kyotomekanismer och kolsänkor

[pic]

3.1.2. EU-15

De samlade prognoserna baserade på nuvarande nationella strategier och åtgärder visar att växthusgasutsläppen i EU-15 2010 kommer att ligga endast 0,6 % under basårets nivå (7,4 % från Kyotomålet). Ytterligare åtgärder som diskuteras enligt medlemsstaternas rapporter är åtgärder som främjar elproduktion från förnybara energikällor, kraftvärme och energieffektivisering. Dessa ytterligare nationella åtgärder har en potential att minska bristen med 4,0 % ned till 3,4 %. De utsläppsminskningar som uppnås enbart genom nationella åtgärder kommer ändå inte att räcka för att nå Kyotomålet. Kyotomekanismer förväntas ge en utsläppsminskning på ytterligare 2,6 %. Det totala upptaget genom verksamheter enligt artikel 3.3 och 3.4 i EU-15 beräknas uppgå till ca 32,6 miljoner ton CO2-ekvivalenter per år, motsvarande ytterligare 0,8 %. Om alla åtgärder räknas med förväntas EU-15 minska sina utsläpp med 8,0 % och därmed nå Kyotomålet.

3.1.3. EU-10

De samlade utsläppen från alla nya medlemsstater (utom Cypern och Malta för vilka inga uppgifter finns tillgängliga) beräknas öka efter 2004 men kommer 2010 fortfarande att ligga 12 % under 1990 års nivå. Bara i Tjeckien och Estland beräknas utsläppen minska mellan 2004 och 2010. I Ungern och Polen beräknas växthusgasutsläppen 2010 ligga betydligt över 2004 års nivåer. De prognoser för de nya medlemsstaterna som rapporteras här är 2 % lägre än prognoserna från förra året.

Alla länder har infört strategier och åtgärder för att minska växthusgasutsläppen, och sex länder har fastställt ytterligare strategier och åtgärder. Slovenien är det enda landet i EU-8 som har tänkt att använda Kyotomekanismer som ett investerarland, men har ännu inte beslutat om deras bidrag till Kyotomålet. Med nuvarande och ytterligare åtgärder samt Sloveniens verksamheter enligt artikel 3.3 och 3.4 förväntas EU-10 överträffa sina respektive mål 2010 med totalt 163 miljoner ton CO2-ekvivalenter, vilket motsvarar 16 %.

3.1.4. Anslutande länder och kandidatländer

I Bulgarien och Rumänien minskade växthusgasutsläppen per capita avsevärt mellan 1990 och 2004, medan minskningen var liten i Turkiet och Kroatien. I Turkiet är utsläppen per capita 4,2 ton per år, vilket är mindre än hälften av genomsnittet i EU-25. Utsläppen i förhållande till BNP har också minskat i alla länder, vilket tyder på en frikoppling mellan ekonomisk tillväxt och resursförbrukning.

2004 var Bulgarien, Kroatien och Rumänien på god väg att uppfylla sina Kyotomål. Prognoser som tar hänsyn till nationella strategier och åtgärder visar att Bulgarien och Rumänien kommer att överträffa sina Kyotomål till 2010. För Kroatien finns inga prognoser tillgängliga.

3.2. Genomförande av det europeiska klimatförändringsprogrammet (ECCP)

Det europeiska klimatförändringsprogrammet (ECCP) fastställde i juni 2001 ett antal gemensamma och samordnade strategier och åtgärder på EU-nivå. Det stora flertalet av dessa strategier och åtgärder inom ECCP I genomförs nu. Kommissionen lanserade ECCP II med en konferens för berörda parter som hölls i Bryssel i oktober 2005. ECCP II fokuserar på översynen av ECCP I, energieffektivitet, energiförsörjning, luftfart, jordbruk och skogsbruk, andra gaser än koldioxid, avskiljning och lagring av koldioxid, koldioxid och bilar, samt EU:s roll när det gäller att minska sårbarheten och främja anpassning i Europa.

Tabell 1: Effektivitet hos strategier och åtgärder inom ECCP I

Aktuellt läge |

EU-15: Uppskattad minskningspotential (milj. ton CO2-ekv.) | Helt genomfört (milj. ton CO2-ekv.) | Under slutförande (milj. ton CO2-ekv.) |

Energiförsörjning | 236–278 | - | 200–230 |

Energibehov | 194–239 | 86–106 | 85–110 |

Transporter | 152–185 | 75–80 | 72–95 |

Andra gaser än CO2 | 59–62 | 41 | 18–21 |

Jordbruk & skogsbruk | 133 | 45 | 0 |

TOTALT | 774–897 | 247–272 | 375–456 |

Ett antal gemensamma och samordnade strategier och åtgärder har antagits eller är i ett långt framskridet planeringsstadium. Som framgår av tabell 1 kan dessa ge utsläppsminskningar på nästan 272 miljoner ton CO2-ekvivalenter under de kommande åren. I flera medlemsstater har liknande nationella strategier och åtgärder införts.

3.3. Genomförande av EU:s system för utsläppshandel

Direktivet om utsläppshandel är en hörnsten i ECCP eftersom det skapade en marknad för utsläppsrätter för koldioxid från och med den 1 januari 2005. Det bidrar till att utsläppsminskningar sker där de är ekonomiskt mest effektiva. Kopplingen av EU:s system för utsläppshandel till Kyotomekanismerna syftar till att minska kostnaderna för de deltagande företagen och främja överföring av miljövänlig teknik till länder med övergångsekonomi och till utvecklingsländer. EU:s system för utsläppshandel har under sitt första år drivit på marknaden när det gäller mekanismen för ren utveckling (CDM) och gemensamt genomförande (JI), och det finns nu betydligt fler sådana projekt än under tidigare år.

I tabell 5 i bilagan ges en översikt över antalet anläggningar, deras styrkta utsläpp 2005 och motsvarande tilldelade utsläppsrätter under det första år då EU:s system för utsläppshandel har varit i drift enligt de uppgifter som registrerats i gemenskapens oberoende transaktionsförteckning den 5 september 2006.

De nationella fördelningsplanerna för den första åtagandeperioden 2008–2012 utvärderas under andra halvåret 2006. Kommissionen kommer att se till att de nationella fördelningsplanerna ger ett betydande bidrag till att uppnå EU:s Kyotomål och att de gör det möjligt för medlemsstaterna att nå sina minskningsmål.

3.4. Förväntad användning av Kyotomekanismer

Nitton medlemsstater – alla länderna i EU-15 plus Tjeckien, Estland, Slovakien och Slovenien – har lämnat uppgifter om i vilken utsträckning de tänker använda Kyotomekanismer – gemensamt genomförande (JI), mekanismen för ren utveckling (CDM) och internationell utsläppshandel – för att nå sina mål för åtagandeperioden 2008–2012.

För EU-15 uppgår den planerade användningen av Kyotomekanismer för tio medlemsstater till 110,6 miljoner ton CO2-ekvivalenter per år under åtagandeperioden. Detta motsvarar över 30 % av den erforderliga totala utsläppsminskningen för EU-15 på ca 342 miljoner ton CO2-ekvivalenter per år under den första åtagandeperioden. Tio medlemsstater har redan anslagit medel för användningen av Kyotomekanismer: Belgien, Danmark, Finland, Irland, Italien, Nederländerna, Spanien, Sverige, Tyskland[6] och Österrike. Italien, Nederländerna, Spanien och Österrike har de största anslagen med 250 miljoner euro, 1 320 miljoner euro, 600 miljoner euro respektive 288 miljoner euro för den femåriga åtagandeperioden. Den totala budget som anslagits av de tio medlemsstaterna uppgår till ca 2 830 miljoner euro.

3.5. Planerad användning av kolsänkor

Utöver strategier och åtgärder som är inriktade på källor till växthusgasutsläpp kan medlemsstaterna använda sig av kolsänkor. Fjorton medlemsstater har lämnat preliminära uppskattningar av i vilken utsträckning de tänker använda kolsänkor för att nå målen: Belgien, Danmark, Finland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Slovenien, Spanien, Storbritannien, Sverige, Tjeckien och Österrike.

Den förväntade användningen av kolsänkor för att nå Kyotomålet för EU-15 är än så länge ganska liten, men den är viktig för att nå målet. För EU-15 finns hittills planer på att genom ny- och återbeskogning få ett upptag av ca 18 miljoner ton koldioxid (netto) per år 2008–2012. Uppskattningarna är relativt osäkra också för att det saknas uppgifter om vilken typ av kolsänkor det är fråga om. Siffran har minskat med ca 13 miljoner ton koldioxid per år jämfört med förra årets uppskattning, på grund av rättelser gjorda av Irland och Storbritannien. Ytterligare minskningar av växthusgasutsläppen genom åtgärder inom skogsbruket förväntas uppgå till omkring 14,2 miljoner ton koldioxid per år. Dessutom planerar Portugal ett upptag på 0,5 miljoner ton koldioxid per år genom åtgärder som rör åkermark och betesmark. Det totala upptaget genom verksamheter enligt artikel 3.3 och 3.4 i Kyotoprotokollet under åtagandeperioden uppskattas till 32,6 miljoner ton koldioxid per år, eller totalt ca 0,8 % av målet – 8 % för EU-15.

Dessutom räknar Slovenien med ett nettoupptag på ca 0,4 miljoner ton koldioxidekvivalenter per år.

[1] I rådets beslut 2002/358/EG, som gäller endast för medlemsstaterna i EU-15, uttrycks medlemsstaternas åtaganden som procentuell förändring från basåret. Från och med 2006 kommer utsläppsnivåerna i stället att uttryckas i ton koldioxidekvivalenter (CO2-ekv.). I detta sammanhang har rådet (miljö) och kommissionen i ett gemensamt uttalande kommit överens om att beakta bl.a. de antaganden som görs i Danmarks uttalande till rådets slutsatser från den 16–17 juni 1998 om basårsutsläpp.

[2] Nuvarande strategier och åtgärder är de som uppfyller en eller fler av följande punkter: a) nationell lagstiftning är i kraft, b) en eller flera frivilliga överenskommelser har upprättats, c) ekonomiska resurser har tilldelats, d) mänskliga resurser har mobiliserats, e) ett officiellt regeringsbeslut har fattats och det finns ett tydligt åtagande att fortsätta med genomförandet. Ytterligare (planerade) strategier och åtgärder är alternativ som diskuteras och det finns en realistisk möjlighet att de kommer att antas och genomföras i tid för att påverka utsläppen under åtagandeperioden.

[3] Basårsutsläppen för analysen i denna rapport beräknas genom addering av basårsutsläppen för 23 medlemsstater eftersom Malta och Cypern inte har några mål vare sig enligt överenskommelsen om bördefördelning inom EU-15 eller enligt Kyotoprotokollet. Basårsutsläppen för EU-23 har ingen rättslig status vare sig i Kyotoprotokollet eller i EU:s lagstiftning.

[4] Detta grundas på den information som var tillgänglig för kommissionen den 6 juni 2006. I den andra omgången nationella fördelningsplaner inom EU:s system för utsläppshandel kommer medlemsstaterna att lämna uppdaterade prognoser och planer för strategier och åtgärder som skall genomföras för att nå målen.

[5] I prognoserna för växthusgasutsläpp från EU-15 saknas uppgifter om transporter för Tyskland, och uppgifter om jordbruk, industriprocesser och avfallshantering saknas för både Tyskland och Luxemburg.

[6] De medel som Tyskland anslagit avser pilotprogram. Tyskland avser inte att använda Kyotomekanismer för att nå sitt mål.