SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/129

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Roll och framtidsutsikter för den afrikanska sociala ekonomin inom utvecklingssamarbetet” (initiativyttrande)

2011/C 44/21

Föredragande: Luca JAHIER

Den 17 december 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om

”Roll och framtidsutsikter för den afrikanska sociala ekonomin inom utvecklingssamarbetet”.

Facksektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 17 juni 2010.

Vid sin 464:e plenarsession den 14–15 juli 2010 (sammanträdet den 15 juli 2010) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 116 röster för och 1 nedlagd röst:

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Den sociala ekonomin är ett viktigt, världsomfattande fenomen som kännetecknas av sin förmåga till innovation, dynamik, flexibilitet och återhämtningsförmåga, även i allvarliga kriser, och genom sin förmåga att inkludera alla befolkningsgrupper, särskilt de fattigaste och de mest marginaliserade, i alla samhällen. Enligt mycket väl ansedda källor står den sociala ekonomin för 10 % av världens arbetande befolkning (1), och den växer inom alla områden i världen. Dess särskilda egenskaper och dynamik särskiljer den från andra typer av ekonomier, men samtidigt kompletterar den och samverkar även ibland med andra former av företagande.

1.2 I Afrika är den sociala ekonomin en sektor som hittills i stor utsträckning har försummats av världssamfundet, inklusive EU. Dess särskilda omständigheter erkänns inte, och därmed inkluderas den inte i beslutsfattandet och i politiken och förfarandena för samråd. I Afrika är den inte desto mindre en djupt rotad del av traditionella system för ömsesidigt stöd och kollektivt och gemensamt företagande, som ofta tar formen av kooperativt företagande eller de mest skilda former av ömsesidigt företagande. Många av den sociala ekonomins strukturer är dessutom en central del av den enorma sektor som är känd som den informella ekonomin.

1.3 I en världsdel där mellan 80 % och 95 % av befolkningen är sysselsatt inom den informella sektorn kan den sociala ekonomin spela en avgörande roll i den gradvisa utvecklingen och förändringen av levnadsstandarden och arbetsstandarden, så att dessa överensstämmer med höga standarder för värdighet och social trygghet, vilket ger dessa aktörer möjligheter att verka på marknaden och på ett avgörande sätt bidra till Afrikas sociala och ekonomiska utveckling.

1.4 I den rådande situationen, i efterdyningarna av den ekonomiska krisen, har den sociala ekonomins innovativa karaktär och det stora bidrag som den kan ge till den lokala utvecklingen officiellt erkänts av Internationella arbetsorganisationen (ILO), som höll den första konferensen om den sociala ekonomin den 19–21 oktober 2009 i Johannesburg, där en viktig handlingsplan antogs. Den sociala ekonomins motståndskraft under krisen, särskilt i fråga om kooperativa företag, föranledde Världsbanken och Internationella valutafonden (IMF) att visa nytt intresse för den sociala ekonomin.

1.5 I egenskap av världens största givare ligger det därför i EU:s intresse att delta i detta internationella initiativ. FN:s internationella år för kooperativ, som planeras till 2012, utgör ett bra tillfälle att göra just detta.

EESK föreslår följande insatser för att främja den afrikanska sociala ekonomin inom utvecklingssamarbetet:

— Säkra formellt erkännande från EU:s sida av den sociala ekonomins roll och bidrag till Afrikas utveckling.

— Inkludera den sociala ekonomin på Cotonouavtalets förteckning över icke-statliga aktörer som ska vara involverade i genomförandet av avtalet.

— Fördubbla finansieringen för icke-statliga aktörer i landstrategidokumenten och de regionala strategidokumenten.

— Se till att icke-statliga aktörer, däribland Afrikas sociala ekonomi, inkluderas i EU:s framtida förbindelser med AVS-länderna under perioden efter 2020.

— Integrera den sociala ekonomin i partnerskapet mellan EU och Afrika, särskilt det sjunde partnerskapet om migration, rörlighet och sysselsättning.

— Inkludera afrikanska kooperativ i EU:s politik för samarbete om utvecklingen av jordbruket och landsbygden i Afrika.

— Stödja Afrikas sociala ekonomi genom EU:s tematiska program: Att investera i människor, och Icke-statliga aktörer och lokala myndigheter i utvecklingsprocessen.

— Uppmuntra skapandet och stärkandet av nätverk med aktörer inom den sociala ekonomin (nord–syd och syd–syd).

— Främja utbildning, yrkesutbildning, kulturellt samarbete och jämställdhet inom EU:s program och politik.

— Erkänna den sociala ekonomins bidrag till skapandet av anständiga arbetstillfällen i Afrika och återspegla denna roll i EU:s samarbetspolitik.

— Inkludera den sociala ekonomin i 2010 års europeiska utvecklingsrapport, som kommer att behandla social trygghet.

— Främja gynnsamma villkor för den sociala ekonomins verksamhet, bland annat en lämplig rättslig ram, kapacitetsuppbyggnad, tillgång till finansiering och nätverksarbete.

— Gynna europeiskt samarbete inom institutionerna om främjande av den sociala ekonomin.

— Inkludera den sociala ekonomin i befintliga strategiska partnerskap mellan kommissionen och ILO.

I enlighet med dessa rekommendationer åtar sig EESK att aktivt engagera aktörerna i den afrikanska sociala ekonomin i sin egen verksamhet, i synnerhet i uppföljningskommittén för AVS–EU.

2. Den afrikanska sociala ekonomins situation och storlek

2.1 Den sociala ekonomin består av alla de företag och organisationer, särskilt kooperativ, ömsesidiga bolag, föreningar, stiftelser och sociala företag, som särskilt kännetecknas av att man producerar varor, tjänster och kunskap samtidigt som man eftersträvar såväl ekonomiska som sociala mål och främjar solidaritet (2). Enligt denna definition utgör den sociala ekonomin en betydande ekonomisk sektor, både i Europa och i andra delar av världen, inte minst i Afrika.

2.2 Med tanke på att detta är ett mycket omfattande begrepp, som ringar in olika organisationers och företags gemensamma drag, är det i praktiken omöjligt att exakt kvantifiera den sociala ekonomins nuvarande utsträckning och storlek i siffror i enskilda afrikanska länder eller i Afrika i stort. Det är dock möjligt att beskriva egenskaperna hos de olika typer av organisationer och företag som utgör Afrikas sociala ekonomi.

2.3 Traditionellt sett har en av de grundläggande delarna av den sociala ekonomin utgjorts av kooperativ, som av ILO (R193, 2002) definieras som en självständig sammanslutning av personer som frivilligt gått samman för att tillgodose sina gemensamma ekonomiska, sociala och kulturella behov och önskningar genom ett gemensamt ägt och demokratiskt kontrollerat företag. I Afrika ”importerades” kooperativ av koloniala myndigheter och blev, då länderna krävde oberoende, en av världsdelens huvudsakliga former för ekonomisk och social organisation (Develtere, Pollet & Wanyama, 2009). Men i de flesta fall skapade de nya oberoende regeringarna mycket nära kopplingar till kooperativen, som användes för att få stöd och kontroll i olika sociala och ekonomiska sammanhang. Först i och med 1990-talets liberalisering kunde afrikanska kooperativ frigöra sig från den alltför underordnade förbindelse med staten som hade präglat deras historia fram till dess, och återfå sin självständighet, sin frivilligkaraktär och interna demokrati, vilka är utmärkande drag för den kooperativa modellen, och på så sätt åter blomstra och expandera.

2.4 Under de senaste 15 åren har faktiskt den kooperativa modellen blivit mycket mer utbredd och populär. Såsom visats av Develtere, Pollet & Wanyama (2009) (3), som analyserar data från 11 afrikanska länder, har i flera fall (Kenya, Ghana och Senegal, för att endast nämna ett fåtal) antalet aktiva kooperativ mer än fördubblats jämfört med 1989–1992, och utgör numera en mycket betydande del av den nationella ekonomin.

2.5 Majoriteten av afrikanska kooperativ är kundägda och verksamma inom jordbrukssektorn, men de är också mycket vanliga inom kreditsektorn: Enligt WOCCU fanns det under 2007 12 000 kreditföreningar, med över 15 miljoner medlemmar i 23 länder och omkring 3,5 miljarder US-dollar i besparingar (Fonteneau & Develtere, 2009), vilka utgör stöttepelaren för många afrikanska regioners mikrofinansieringsinstitutioner. Kooperativ är också verksamma inom byggsektorn, försäkringssektorn och distributionssektorn. Uppskattningsvis 7 % av Afrikas befolkning tillhör för närvarande ett kooperativ.

2.6 Ömsesidiga bolag syftar i grunden till att tillhandahålla sociala tjänster för sina medlemmar och medlemmarnas familjer, dela risker och resurser och verka inom den sociala trygghetssektorn, och särskilt fokusera på alla aspekter av hälso- och sjukvården. Dessa företag har en betydande storlek och inverkan: Uppskattningsvis 500 eller fler ömsesidiga bolag är verksamma i Västafrika och når hundratusentals människor. I Rwanda har hälsoministeriet sedan 2003 införlivat denna typ av företag i sin strategi för att öka tillgången till hälso- och sjukvårdstjänster, eftersom 75 % av befolkningen tillhör åtminstone ett sådant enligt ministeriets uppgifter. Det är dock inte bara hälso- och sjukvårdssektorn som omfattas. Organisationer och/eller företag som liknar ömsesidiga bolag är också verksamma inom andra sektorer. Detta gäller ”tontiner” i det franskspråkiga Afrika och, när det gäller kreditsektorn, kreditkassor (credit unions) i det engelsktalande Afrika och begravningsbyråer som tillhandahåller begravningstjänster i olika länder, bland annat i Etiopien och i Sydafrika.

2.7 För första gången i Afrika antog UEMOA:s ministerråd den 26 juni 2009 en förordning (nr 07/2009) om ömsesidiga bolag. De grundläggande värderingar som utmärker de ”ömsesidiga” principerna kännetecknas av öppenhet, socialt ansvar, demokrati, jämlikhet, rättvisa och solidaritet. Dessa principer ligger till grund även för andra egenskaper som utmärker ett ömsesidigt bolag, i synnerhet medlemskap på frivillig och icke-diskriminerande grund, allmännyttigt syfte, deltagandedemokrati, solidariskt engagemang, oberoende och självständighet, en förvaltningskommitté som arbetar på frivillig basis samt ansvarsfull medverkan.

2.8 En annan mycket stor grupp i Afrika, som är representerad inom alla tänkbara sektorer på landsbygden och i städer, är föreningar, som omfattar frivilligorganisationer, lokalt baserade organisationer, ideella organisationer och icke-statliga organisationer osv. Antalet organisationer med koppling till den sociala ekonomin sköt i höjden i och med demokratiseringsprocesserna under 1990-talet, tack vare förbättrade rättsliga ramar och flexibla verksamhetsstrukturer som gör det möjligt att anpassa föreningsmodellen till de mest skilda sociala behov. Särskilt viktig inom denna grupp är de icke-statliga organisationernas roll, vilka – ofta i samarbete med liknande organisationer och institutioner i nord – lyckas samla rikliga resurser och därmed vara verksamma i större omfattning. På liknande sätt är arbetsmarknadsparterna också ofta aktiva i flera olika länder och främjar strukturer och initiativ inom den sociala ekonomin.

2.9 Tack vare sina strukturella och verksamhetsmässiga egenskaper har kooperativ, ömsesidiga bolag, föreningar och andra organisationer och företag med koppling till den sociala ekonomin ett betydande ekonomiskt och socialt inflytande i Afrika. Först och främst tillhandahåller de arbetstillfällen och direkt, demokratiskt deltagande i resursernas organisation och distribution. Genom att verka mer allmänt i hela samhället och ofta i de fattigaste landsbygdsområdena där de statliga initiativen är färre eller obefintliga, ger den sociala ekonomins företag och organisationer dessutom de mest utsatta grupperna (fattiga, kvinnor, personer med funktionshinder, okvalificerade arbetstagare, invandrare, etc.) tillgång till sociala och/eller ekonomiska tjänster. Vare sig det gäller mikrofinansiering eller läkarvård och socialt stöd för hiv/aids-sjuka, eller deltagande i jordbrukskooperativ eller begravningsföretag, tillhandahåller organisationer och företag inom den sociala ekonomin sociala trygghetsåtgärder på en integrerad och lokal basis som också alstrar varor och tjänster med obestridlig ekonomisk effekt, som i sin tur direkt bidrar till att minska fattigdomen.

2.10 Företag och organisationer inom den sociala ekonomin får en allt viktigare roll i samband med effekterna av den globala ekonomiska och finansiella krisen, som i Afrika lades till effekterna av livsmedels- och energikrisen 2007–2008 (4). Då den ekonomiska och sociala situationen för en stor del av befolkningen förvärrades, borde utvecklingsländernas regeringar ha stärkt och expanderat de sociala trygghetssystemen, som ofta var bristfälliga i vissa avseenden. Detta är ett område där den sociala ekonomin redan är närvarande och aktiv, och ofta kompenserar för bristerna och den splittrade karaktären hos statliga initiativ, utan att frånta regeringar och institutioner deras roll och ansvar.

3. ILO-programmet

3.1 På grund av sina inneboende egenskaper innefattar den sociala ekonomin i sig medlen för att skapa nya arbetstillfällen. Den säkerställer en bättre efterlevnad av centrala arbetsnormer och främjar social trygghet och social dialog. Därför överensstämmer den perfekt med Internationella arbetsorganisationens strategiska mål för att uppnå och garantera anständiga arbetsvillkor (decent work), dvs. arbete som utförs ”på fria, rättvisa, trygga och värdiga villkor”. Anständigt arbete har länge varit en primär målsättning i ILO:s arbete och anses vara centralt för fattigdomsminskningen och ett verktyg för att främja en integrerande och rättvis hållbar utveckling.

3.2 I sin rapport The Decent Work Agenda in Africa: 2007–2015 (Agendan för anständiga arbetsvillkor i Afrika, 2007–2015) (ILO, 2007), beskriver ILO Afrikas kommande möjligheter och utmaningar i samband med målet att uppnå anständiga arbetsvillkor i hela världsdelen och att säkra en tillräcklig ekonomisk och social utveckling. De huvudsakliga utmaningar som har identifierats gäller arbetslöshet, undersysselsättning och fattigdom, den sociala trygghetens roll i utvecklingen, problem i samband med social utestängning och spridningen av hiv/aids. Den sociala ekonomin nämns inte uttryckligen i dokumentet. Idéerna, åtgärderna, uppmärksammandet av kooperativ och föreningar, rättvisans centrala betydelse och det sociala deltagandet och den sociala tryggheten är emellertid alla förenliga med den sociala ekonomins grunder.

3.3 Under åren har ILO uppnått en sakkunskap som är relevant för den sociala ekonomin, dels genom att utnyttja sina traditionella instrument, dels genom att inrätta en enhet för kooperativ (EMP/COOP) och inleda en rad tekniska stödprogram som omfattar världsdelar (t.ex. CoopAfrica) eller enskilda länder (t.ex. SAY JUMP! i Sydafrika).

3.4 Det är därför inget sammanträffande att ILO var först med att inleda den internationella debatten om Afrikas sociala ekonomi. Efter att ha beställt en rad analyser och undersökningar om kooperativ i Afrika, höll ILO en konferens om ”Den sociala ekonomin – Afrikas svar på den globala krisen” i Johannesburg i oktober 2009. Konferensen, som sammanförde deltagare från Afrikas alla hörn, ledde till antagandet av en handlingsplan (5) för främjandet av företag och organisationer inom Afrikas sociala ekonomi.

3.5 I handlingsplanen fastställs fyra strategiska mål:

— På global nivå ska ILO och aktörer inom den sociala ekonomin öka erkännandet av företag och organisationer inom denna ekonomi och öka antalet partnerskap mellan den sociala ekonomins aktörer i nord och syd och mellan afrikanska nätverk i den sociala ekonomin och motsvarande nätverk i andra regioner.

— På regional nivå ska de främja företag och organisationer inom den sociala ekonomin och mobilisera resurser för att inrätta ett program för en social ekonomi för Afrika.

— På nationell nivå är målet att inrätta, stärka och/eller gynna en rättslig, institutionell och politisk miljö som främjar företag och organisationer inom den sociala ekonomin samt att utveckla och stärka den sociala ekonomins strukturer.

— På mikronivå och medelnivå är målet slutligen att öka effektiviteten hos den sociala ekonomins företag och organisationer så att de blir mer effektiva och bidrar till att tillgodose människors behov när det gäller social trygghet, skapande av inkomst, främjande av arbetstillfällen, arbetsrättigheter, livsmedelstrygghet, miljöskydd, kampen mot hiv/aids, social utestängning osv.

3.6 Effekten av den globala ekonomiska och finansiella krisen förvärrade ytterligare läget efter livsmedels- och energikrisen, och gjorde målsättningarna i handlingsplanen från Johannesburg än mer brådskande. ILO bedömer att omkring 73 % av arbetstagarna söder om Sahara har otrygga anställningar. Denna procentandel kan ha ökat till 77 % 2009 och förvärrar med största sannolikhet migrationsspänningarna både inom Afrika och mellan Afrika och Europa, då många arbetstagare söker en bättre framtid. Krisen har redan blivit kännbar genom minskade utländska direktinvesteringar i infrastruktur och varutillverkning och minskade penningöverföringar från dem som har utvandrat. Att främja och utveckla inrättandet av den sociala ekonomins företag och organisationer bidrar till att skapa nya arbetstillfällen och är således ett praktiskt alternativ till migrationsflöden.

3.7 Kooperativens viktiga bidrag till den socioekonomiska utvecklingen fick nyligen FN att förklara 2012 som det internationella året för kooperativ. Detta kommer att utgöra ett tillfälle att främja och utvidga rollen för företag och organisationer inom den sociala ekonomin.

4. Perspektiv och rekommendationer i fråga om EU:s deltagande och nya politiska prioriteringar

4.1 Den sociala ekonomin är ett viktigt inslag inom EU och dess ekonomiska och sociala roll blir alltmer erkänd. 2006 offentliggjorde EESK en första omfattande rapport där detta framhölls (6). År 2009 erkände Europaparlamentet den sociala ekonomin som en pelare för den europeiska integrationen med hänsyn till att den sociala ekonomin representerar 10 % av alla europeiska företag, dvs. 2 miljoner företag eller 6 % av den totala sysselsättningen, och har stora möjligheter att skapa och upprätthålla en stabil sysselsättning (7). EESK har slutligen rekommenderat att de olika modellerna för företagande, inklusive den sociala ekonomin, erkänns och bevaras (8).

4.2 Den sociala ekonomin har ingen särskild plats bland de faktorer som avgör vilka åtgärder som ska ingå i EU:s utvecklingsprogram för yttre samarbete. Men de sektorer där den sociala ekonomins organisationer och företag huvudsakligen verkar i Afrika ingår i EU:s operativa prioriteringar, dvs. social trygghet, hälso- och sjukvård, social integration, sysselsättning, utveckling av jordbruk och landsbygd, mikrofinansiering och kultur. Till följd av detta har EU redan relevanta instrument och politikområden som skulle kunna användas, även om dessa inte specifikt riktas mot organisationer och företag inom den sociala ekonomin.

4.3 För att denna nya socioekonomiska realitet i Afrika ska omfattas av EU:s utvecklingssamarbete är det emellertid önskvärt att EU formellt erkänner existensen av Afrikas sociala ekonomi. EU kan ha ett särskilt intresse av, och se ett mervärde i, att inkludera en ny prioritering av denna typ i sin egen dagordning, eftersom detta skulle främja ett uttryckligt samarbete med internationella organ, såsom ILO och Världsbanken, och på så sätt gynna en samverkan mellan olika system, vilket blir allt viktigare inom utvecklingssamarbetet. Denna nya prioritering skulle dessutom omfatta viktiga intressenter inom den europeiska sociala ekonomin och skulle följaktligen bredda allmänhetens stöd för ett ökat bistånd från EU till tredjeländer.

4.4 Det effektivaste sättet att säkra det principiella erkännandet av den sociala ekonomins roll och bidrag till Afrikas utveckling är att främja sektorn genom befintliga EU-partnerskap med Afrika, nämligen Cotonouavtalet och EU–Afrika-partnerskapet.

4.4.1 När det gäller Cotonouavtalet är det beklagligt att översynen 2010 redan har avslutats och att inga bestämmelser om den sociala ekonomin togs med i översynen. EU:s delegationer i afrikanska länder bör dock agera för att snabbt inkludera den sociala ekonomins organisationer och företag i förteckningen över de aktörer som ska kartläggas och inbjudas till samråd.

4.4.2 Översynen 2015 bör ge möjlighet att uttryckligen erkänna och inkludera den sociala ekonomin i kategorin ”icke-statliga aktörer” som ska informeras, rådfrågas och involveras i avtalets genomförande samt erhålla de finansiella resurser och den kapacitetsuppbyggnad som möjliggör ett effektivt deltagande från deras sida.

4.4.3 EESK anser att man vid översynen av EU:s förbindelser med AVS-länderna för perioden efter 2020, då Cotonouavtalet löper ut, inte bara bör se till att institutionella bestämmelser om icke-statliga aktörer i linje med dem i Cotonouavtalet tas med, utan också att den sociala ekonomin uttryckligen inbegrips i denna kategori.

4.5 Inom ramen för partnerskapet mellan EU och Afrika kan direkta kopplingar upprättas mellan målsättningarna och åtgärderna i det sjunde partnerskapet om migration, rörlighet och sysselsättning samt den sociala ekonomin, särskilt i förhållande till bidraget till att skapa arbetstillfällen, den gradvisa formaliseringen av den informella ekonomin och främjandet av anständigt arbete. Det tredje toppmötet mellan EU och Afrika, som ska hållas i november 2010 och de nya handlingsplaner som kommer att antas vid toppmötet ger i detta sammanhang en konkret möjlighet att främja den sociala ekonomin. Till exempel skulle den nya handlingsplanen för detta partnerskap kunna inbegripa följande:

— Mål: erkännandet och främjandet av den sociala ekonomin som ett sätt att överbrygga klyftan mellan den formella och den informella ekonomin och uppmuntra skapandet av anständiga arbetstillfällen.

— Åtgärd: förbättra kapaciteten och kompetensen hos afrikanska aktörer inom den sociala ekonomin genom att utforma undervisningsplaner för yrkesutbildningsinstitutioner och universitet, särskilt när det gäller förvaltning.

— Åtgärd: underlätta lån och mikrokrediter för aktörer inom den sociala ekonomin.

— Åtgärd: hjälpa regeringar i Afrika att skapa en rättslig, institutionell och politisk miljö som främjar den sociala ekonomins företag och organisationer och deras verksamhet.

4.6 På sektorsnivå är afrikanska organisationer och företag inom den sociala ekonomin mycket aktiva inom jordbruket och landsbygdsutvecklingen. Konkreta åtaganden på detta område har gjorts inom ramen för jordbruksstrategin mellan EU och Afrika samt i meddelandet om att vidareutveckla Afrikas jordbruk (9). Kooperativens roll som en av hörnstenarna för Afrikas sociala ekonomi nämns dock ingenstans i dessa dokument. Möjligheterna till åtgärder och samarbete med afrikanska jordbruks- och landsbygdskooperativ är emellertid många och skulle motsvara målet att lägga vikt vid en förbättrad förvaltning av jordbruket och stödja kapacitetsutvecklingen från de afrikanska offentliga och privata organisationers sida som är involverade i jordbruket (10).

4.6.1 Vidare bör det noteras att EU:s finansieringsinstrument för utvecklingssamarbete omfattar ett tematiskt program för livsmedelstrygghet, ytterligare en sektor där befintliga EU-instrument och EU-program skulle kunna användas för att lyfta fram den grundläggande roll som afrikanska organisationer och företag inom den sociala ekonomin kan spela i det europeiska utvecklingssamarbetet.

4.7 Ytterligare ett tematiskt program inom finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete som bör tas i beaktande är ”Att investera i människor”. Detta program, för utveckling av mänskliga resurser, skulle kunna användas för att stödja utbildning om och främjande av företagarandan bland den sociala ekonomins aktörer i Afrika.

4.7.1 Detta skulle vara i linje med bestämmelserna i ILO:s förklaring om utveckling av kompetens, särskilt när det gäller förvaltning. Utbildning och yrkesutbildning är grundläggande för att stärka kapaciteten hos organisationer och företag inom den sociala ekonomin och ge dem möjlighet att konkurrera på marknaden. Sedan bör insatserna särskilt inriktas på utbildning och yrkesutbildning för kvinnor, vars roll inom de afrikanska ekonomierna, i synnerhet inom jordbruksektorn och på landsbygden, ofta undervärderas.

4.8 När det gäller utbildning och yrkesutbildning för utveckling av kompetens och förvaltning bör EU underlätta och verka för förbindelser mellan europeiska och afrikanska organisationer och företag inom den sociala ekonomin. Utbyte av erfarenheter, god praxis och tekniskt stöd längs med axlarna nord–syd och syd–syd skulle bidra till att stärka de afrikanska strukturerna (11). Därför lyfter EESK fram inrättandet och stärkandet av nätverk inom den sociala ekonomin (nord–syd och syd–syd) som en mycket viktig åtgärd för samarbete och kunskapsöverföring mellan den sociala ekonomins organisationer och företag.

4.9 Utbildning och yrkesutbildning är också viktiga för yrkesskickligheten och, i utvidgad betydelse, för det kulturella samarbetet. Båda dessa områden är viktiga för skapandet av arbetstillfällen, vilket EESK har påpekat upprepade gånger. Dessa sektorer bör följaktligen beaktas när Afrikas sociala ekonomi integreras i EU:s program och politik.

4.10 När det gäller skapandet av arbetstillfällen, vilket vid sidan om social trygghet och jämställdhet mellan könen är ett grundläggande inslag i den sociala ekonomin, särskilt när det gäller sysselsättning på landsbygden, skulle vissa aspekter av EU–Afrika-strategin kunna kopplas till handlingsplanen från Johannesburg. Detta gäller framförallt Afrikas och EU:s partnerskap om migration, rörlighet och sysselsättning – prioriterad åtgärd nr 3 om sysselsättning och fattigdomsminskning, som betonar principerna om anständigt arbete.

4.11 Ett annat sätt att säkra ett principiellt erkännande av den sociala ekonomins roll för Afrikas utveckling skulle kunna vara 2010 års europeiska utvecklingsrapport. År 2010 kommer temat för rapporten att vara social trygghet, ett område där den sociala ekonomins organisationer och företag spelar en grundläggande roll, särskilt i Afrika, vilket redan har nämnts (12). Att uttryckligen inbegripa Afrikas sociala ekonomi i 2010 års europeiska utvecklingsrapport skulle dessutom göra det möjligt att utforma en särskild politik för social trygghet inom ramen för EU:s utvecklingssamarbete, vilket för närvarande saknas.

4.12 EESK rekommenderar kommissionen att inleda en kartläggning av medlemsstaternas insatser vad det gäller samarbete med aktörerna i den afrikanska sociala ekonomin i syfte att uppnå en bättre samordning och arbetsfördelning mellan EU och medlemsstaterna.

4.13 För att den afrikanska sociala ekonomin effektivt ska kunna bidra till fattigdomsutrotning krävs en gynnsam miljö, inklusive en lämplig rättslig ram, kapacitetsutveckling, tillgång till finansiering och nätverksarbete bland afrikanska organisationer i den sociala ekonomin och deras europeiska motparter. När det gäller den rättsliga miljön bör de afrikanska myndigheterna av EU och ILO uppmuntras att registrera den sociala ekonomins organisationer och se till att lagstiftningen gör det möjligt för dessa aktörer att verka effektivt även med hänsyn till den viktiga frågan om ägande av produktionsmedlen. EU och medlemsstaterna skulle kunna dela med sig av bästa praxis från de europeiska länder där den sociala ekonomin är mest aktiv.

4.13.1 EU:s stöd för kapacitetsbyggande och nätverksarbete bland aktörer inom den sociala ekonomin bör riktas mot nationell, regional och kontinental nivå i synnerhet genom Cotonouavtalet, EU–Afrika-strategin och det tematiska programmet Icke-statliga aktörer och lokala myndigheter i utvecklingsprocessen (finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete) (13). Åtgärderna skulle kunna omfatta stöd för samordning, diskussioner och dialog, vertikal och horisontell integrering av den sociala ekonomins organisationer, yrkesutbildning etc.

4.13.2 I detta syfte bör den sociala ekonomins organisationer inbegripas i kategorin stödberättigade icke-statliga aktörer i de ovannämnda tematiska programmen. Anslagen till dessa tematiska program och ytterligare tematiska program där den sociala ekonomin effektivt skulle kunna inkluderas (14) bör dessutom i samband med översynen av de EU:s kommande budgetplaner (2014–2020) sammanlagt ökas med det dubbla, i enlighet med de önskemål som EESK redan framfört (15). Oberoende av EU:s finansiering bör samordning, dialog, samverkan och konkreta samarbetsprojekt uppmuntras och fullföljas mellan olika sektorer av den europeiska och afrikanska sociala ekonomin och särskilt bland afrikanska organisationer. Enligt samma linjer bör finansieringen av relevanta program inom 11:e europeiska utvecklingsfonden (EUF 2014–2019) utökas så att den sociala ekonomin kan dra nytta av detta stöd.

4.14 Ytterligare en aspekt av en gynnsam miljö är framför allt villkoren för tillgång till finansiering för icke-statliga aktörer på grundval av förenklade förfaranden. En särskild och innovativ aspekt är i synnerhet långfristiga lån till välstrukturerade aktörer i den sociala ekonomin. EU har å sin sida till uppgift att underlätta tillgången till sådana lån, via befintliga eller nya instrument.

4.15 EESK efterlyser slutligen ett europeiskt samarbete inom och mellan institutioner för att främja den afrikanska sociala ekonomin.

— För det första uppmanas Europaparlamentet, som redan har antagit en resolution om den sociala ekonomins effekter för den europeiska integrationen (16), att anta en resolution om den afrikanska sociala ekonomins bidrag till fattigdomsutrotning, i utvecklingsutskottet och/eller den gemensamma parlamentariska AVS–EU-församlingen.

— För det andra uppmanas det belgiska ordförandeskapet för rådet under andra halvåret 2010 – då det tredje toppmötet mellan EU och Afrika ska hållas – att aktivt arbeta för att öka erkännandet och stödet för Afrikas sociala ekonomi.

— För det tredje uppmanas Europeiska kommissionen att utforska vägar för att inkludera den sociala ekonomin i det strategiska partnerskapet mellan kommissionen och ILO på utvecklingsområdet, som syftar till att minska fattigdomen och bidra till att uppnå millennieutvecklingsmålen och agendan för anständigt arbete för alla (17).

Bryssel den 15 juli 2010 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Mario SEPI

(1) Förberedande dokument från ILO-konferensen i Johannesburg, 19–21 oktober 2009, bilaga 3.

(2) Se artikel 1 i inledningen till ”Plan of action for the promotion of social economy enterprises and organisations in Africa”, som utarbetades vid ILO:s regionala konferens om ”Den sociala ekonomin – Afrikas svar på den globala krisen” (The Social Economy - Africa's Response to the Global Crisis), Johannesburg, 19–21 oktober 2009. Se även diagrammet i bilaga 2.

(3) Enligt ovan, se bilaga 3.

(4) Se yttrandet REX 285 – CESE 1954/2009, ”Att hjälpa utvecklingsländerna hantera finanskrisen”, föredragande Luca Jahier.

(5) Se bilaga 1 och http://www.ilo.org/public/english/region/afpro/addisababa/pdf/se_planofaction_en.pdf

(6) CIRIEC, The social economy in European Union, CESE/COMM/05/2005

(7) Europaparlamentets resolution av den 19 februari 2009 om den sociala ekonomin, föredragande: Patrizia Toia.

(8) EUT C 318, 23.12.2009, s.22.

(9) Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – Vidareutveckla Afrikas jordbruk – Förslag till samarbete på kontinental och regional nivå kring jordbruksutveckling i Afrika (KOM(2007) 440 slutlig).

(10) Det strategiska partnerskapet Afrika–EU: En gemensam strategi Afrika–EU, punkt 73.

(11) Ett positivt exempel på ett nätverk inom den sociala ekonomin mellan nord och syd är Réseau ESMED (Réseau Euro-méditerranéen de l'Economie Sociale), som omfattar organisationer från Spanien, Frankrike, Italien, Marocko, Portugal och Tunisien. Nätverket underlättar och främjar utbyten och samarbetsprojekt inom ramen för Europa–Medelhavspartnerskapet.

(12) Se punkterna 2.8 och 2.9 ovan.

(13) I artikel 5.1.2 i detta program anges att EU kommer att stödja initiativ som bidrar till ett ”ökat antal transnationella utbyten, förtroendeskapande, nätverksarbete och samordningsåtgärder mellan icke-statliga aktörer och lokala myndigheter (nord–syd, syd–syd) ”.

(14) T.ex. de tematiska programmen inom finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete Att investera i människor och Livsmedelstrygghet.

(15) Se punkt 6.3 i yttrandet REX/285-2009, Att hjälpa utvecklingsländerna hantera finanskrisen, föredragande: Luca Jahier

(16) Se fotnot 4.

(17) http://ec.europa.eu/europeaid/what/social-protection/documents/memorandum_of_understanding_ec_ilo_en.pdf.