Yttrande från Regionkommittén om:

- "Förslag till rådets förordningar (EG) om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken":

"Rådets förordning (EG) om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken";

"Rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 1766/92 om den gemensamma marknaden för spannmål och om upphävande av förordning (EEG) nr 2731/75 om fastställande av standardkvaliteter för vanligt vete, råg, korn, majs och durumvete";

"Rådets förordning (EG) om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor";

"Rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött";

"Rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter";

"Rådets förordning (EG) om ändring av förordning (EEG) nr 3950/92 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter";

"Rådets förordning (EG) om upprättandet av gemensamma bestämmelser för system för direkt stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken";

"Rådets förordning (EG) om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till landsbygdens utveckling",

- "Förslag till rådets förordning (EG) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna",

- "Förslag till rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för vin", och - "Förslag till rådets förordning (EG) om gemenskapsstöd för åtgärder inför anslutningen för jordbruk och landsbygdsutveckling i kandidatländerna i Central- och Östeuropa under perioden före anslutningen"

(1999/C 93/01)

BAKGRUND

- Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om Agenda 2000: Lagförslagen - översikt.

- Förslag till rådets förordningar (EG) om reformen av gemensamma jordbrukspolitiken (KOM(1998) 158 slutlig - 98/0112 CNS - 98/0107 CNS - 98/0108 CNS - 98/0109 CNS - 98/0110 CNS - 98/0111 CNS - 98/0113 CNS - 98/0102 CNS) ().

- Förslag till rådets förordning (EG) om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (KOM(1998) 131 slutlig - 98/0090 AVC) ().

- Förslag till rådets förordning (EG) om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (KOM(1998) 370 slutlig - 98/0126 CNS) ().

- Förslag till rådets förordning (EG) om gemenskapsstöd för åtgärder inför anslutningen för jordbruk och landsbygdsutveckling i kandidatländerna i Central- och Östeuropa under perioden före anslutningen (KOM(1998) 153 slutlig - 98/0100 CNS) ().

- Kommissionens beslut av den 18 mars 1998 och rådets beslut av den 24 april respektive den 20 juli 1998 att i enlighet med artikel 198c första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

- Regionkommitténs presidiebeslut av den 13 maj 1998 att ge utskott 2 "Jordbruk, landsbygdsutveckling, fiskeri" i uppdrag att utarbeta ett yttrande.

- Regionkommitténs yttranden om "GJP och östutvidgningen" (CdR 239/96 fin) () respektive "Regionala konsekvenser av reformen av GJP" (CdR 17/96) ().

- Regionkommitténs yttrande (CdR 273/98 rév. 2) som antagits av utskott 2 den 10 december 1998 (föredragande: Reinhold Bocklet och Hannu Penttilä).

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 27:e plenarsession den 13-14 januari 1999 (sammanträdet den 14 januari) följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Förslaget till avsnittet om jordbruket i Agenda 2000 publicerades den 18 mars 1998. I detta följer kommissionen de uppfattningar som kommissionen presenterade i juli 1997. Genom att drastiskt sänka stödpriserna i riktning mot världsmarknadsprisnivån skall man säkerställa den inre marknadens tillväxt samt det europeiska jordbrukets ökade delaktighet i världsmarknadsutvecklingen. Jämfört med vad som angavs i förslagen i juli 1997 kommer ersättning för det inkomstbortfall som detta medför för jordbruket i mindre omfattning och endast delvis att ges i form av direkt stöd. Kommissionen vill med sina förslag även möta de utmaningar som uppkommer genom utvidgningen österut.

1.2. Man avstår från hittills självständigt stödda jordbruks- (mål 5 a) och landsbygdsåtgärder (mål 5 b) och slår samman dessa till ett nytt mål 2 tillsammans med gamla industriområden och problemområden i städer. För att komplettera detta föreslås horisontellt stöd för utvecklingen av landsbygden ur EUGFJ:s garantidel.

1.3. Regionkommittén har tagit ställning till följande förordningsförslag gällande jordbruket:

- Finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken.

- Ändring av rådets förordning (EEG) nr 1766/92 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål och upphävandet av rådets förordning (EEG) nr 2731/75 om fastställande av standardkvaliteter för vanligt vete, råg, korn, majs och durumvete.

- Upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor.

- Gemensamma organisationen av marknaden för nötkött.

- Gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter.

- Ändring av rådets förordning (EEG) nr 3950/92 om införande av en tilläggsavgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter.

- Upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direkt stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

- Stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till landsbygdens utveckling.

- Allmänna bestämmelser för strukturfonderna.

- Förordning beträffande reformen av den gemensamma marknaden för vin, vilken inte ingår i Agenda 2000, men behandlas i detta sammanhang.

- Förordning om gemenskapsstöd för åtgärder inför anslutningen för jordbruk och landsbygdsutveckling i kandidatländerna i Central- och Östeuropa under perioden före anslutningen.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Den ekologiska standarden för framställning av jordbruksprodukter är hög inom EU. För att kunna behålla denna höga standard och en hög djurskyddsnivå måste de kostnader som är förbundna med detta beaktas.

2.2. En reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är nödvändig med tanke på de kommande WTO-förhandlingarna, utvidgningen i Östeuropa samt omorganiseringen av Europeiska unionens finansiering. Reformen bör bidra till landsbygdsutvecklingen och till en förbättring av det europeiska jordbrukets internationella konkurrenskraft, ett jordbruk som skyddar miljön och naturresurserna, den bör säkerställa en hög nivå av livsmedelssäkerhet och -kvalitet, den bör bevara landsbygdens funktionsförmåga och främja jordbruksföretagens ekonomiska lönsamhet. För detta behövs:

- Ett tillräcklig yttre skydd.

- Beaktande av det europeiska jordbrukets samtliga särdrag.

- Prissänkningar endast i den mån som marknaden påtvingar detta.

- Bättre utnyttjande av åtgärder som styr produktionsmängder.

- Fullständig ersättning för prissänkningarna i form av direkt stöd.

- Ett obyråkratiskt system.

- Främjande av yrkesutbildning och fortbildning.

Det krävs en strikt tillämpning av subsidiaritetsprincipen på regional nivå vid utformningen och genomförandet av de olika åtgärderna, samtidigt som man respekterar och rättar sig efter den kompetensfördelning som anges i varje medlemsstats interna rättsordning.

3. Utvärdering av kommissionens förslag om ändring av marknadsordningen

3.1. Åkergrödor

3.1.1. Med hänsyn till det rådande marknadsläget och de gällande WTO-bestämmelserna är det enligt ReK:s uppfattning inte nödvändigt att sänka interventionspriserna för spannmål med 20 %.

3.1.2. ReK anser vidare att sänkningen av interventionspriserna kommer att få direkta återverkningar på producentpriserna på framför allt foderspannmål. För detta talar även kommissionens avsikt att fastställa referenskvoten för det obligatoriska arealuttaget till 0 %. Därför bör producenterna få full kompensation för sänkningen av interventionspriserna. Som en följd av de föreslagna förändringarna skulle dessutom sänkningen av spannmålspriserna leda till en situation där det pris som erhålls för produkten inte ens täcker de varierande produktionskostnaderna, framför allt inte i unionens eftersatta områden.

3.1.3. Stödet till ensilagemajs verkar utjämnande inom mjölk- och nötköttsektorerna. Man måste emellertid även finna lösningar som leder till att grönfodrets och grönbetets konkurrenskraft tryggas gentemot ensilagemajsen i de regioner där man inte kan odla majs på grund av klimatförhållandena. Det är således av vikt att bibehålla specifikt stöd för denna produktion för att slå vakt om utvecklingen av Europeiska unionens särpräglade regioner.

3.1.4. Den kraftiga sänkningen av arealstödet för oljeväxter kan ge upphov till en motsvarande försämring av konkurrenskraften för odling av oljeväxter. Ett differentierat stöd för oljeväxter, likt det som tillämpas i dag, bör införas. Jordbruksföretagen kan förvänta sig ränteförluster och likviditetsproblem på grund av att betalningsdagen för ersättningar uppskjuts. Genom att fastställa andelen jord som bör ligga i träda till 0 % kommer man att avstå från det effektivaste sättet att styra produktionen. Regionkommittén motsätter sig därför att betalningsdagen för ersättningar uppskjuts. Att fastställa den frivilliga minimigränsen för jord i träda till 10 % skulle leda till onödiga begränsningar.

3.1.5. Det saknas målinriktade åtgärder för att främja förnybara råvaror för industriell användning eller energiutvinning (exempelvis i värmeverk, omställning till biodiesel etc.). En sådan politik borde införas, framför allt genom ett eget kapitel i EUGFJ-förordningen.

3.1.6. Regionkommittén kräver att man behåller de regionala basarealerna i den nya förordningen om den gemensamma organisationen av marknaden för vissa jordbruksgrödor.

3.2. Nötkött

3.2.1. Förslagen inom nötköttssektorn leder till en skärpning av den nuvarande snedvridningen av konkurrensen till nackdel för den traditionella intensiva uppfödningen.

3.2.2. Omställningen från bestående interventioner till ett system med frivilliga interventioner och privat lagerhållning går i rätt riktning. Kompensationen för de eftersträvade prissänkningarna blir emellertid helt otillräcklig. Dessutom leder utvidgningen av direktutbetalningarna för kvigor och äldre kor inte till någon ytterligare förbättring, eftersom dessa medel tas från det fastlagda maximibeloppet till nackdel för de andra djurgrupperna.

3.2.3. Bibehållandet av de gamla, svåröverskådliga bestämmelserna, kompletterade med nya, komplicerade åtgärder, innebär en kraftig ökning av förvaltnings- och kontrollkostnaderna för nötboskapshållare och nationella myndigheter.

3.2.4. Gränsen på 90 djur är ett hinder för utvecklingen mot konkurrenskraftiga företag.

3.2.5. Förbättrad stimulans till en mer extensiv produktion inom nötköttsektorn leder till att produktionens miljöaspekter framhävs, vilket ReK anser vara särskilt lovvärt. Kommittén vill emellertid också i detta sammanhang peka på de stora skillnaderna mellan olika produktionsområden inom EU. Bestämmelserna för permanent betesmark lämpar sig till exempel inte för alla medlemsstater, eftersom betesmark på grund av klimatförhållanden är en del av det normala växelbruket i vissa områden. Detta är något som kommissionen måste beakta i samband med utarbetandet av förslag till bidragssystem för att öka den extensiva produktionen.

3.2.6. Oberoende av detta måste gemenskapens stöd tilldelas med utgångspunkt i de olika regionala formerna för nötköttproduktion. Även i de regioner som är specialiserade på slaktnöthållning måste lantbrukarna få behålla rimliga inkomstmöjligheter. Man måste därför se till att de stödmedel som ges till enskilda medlemsstater motsvarar produktionsandelen och inte leder till att konkurrensen snedvrids mellan regioner med olika typ av produktionsförhållanden. I de flesta regioner med traditionell slaktnöthållning ligger den lokala djurtätheten klart under de gränsvärden som anges i EU:s bestämmelser, så även denna hantering måste betraktas som förenlig med gemenskapens miljöpolitiska mål.

3.3. Mjölk

3.3.1. Kommissionen utgår ifrån att sänkningen av interventionspriserna på mjölkprodukter leder till ökad konsumtion och till ökad konkurrenskraft för unionen. ReK tror emellertid inte att konsumtionen inom unionen kommer att öka, eftersom förändrade priser på basprodukter har en ytterst marginell effekt på konsumtionen. Dessutom kan en ökning av kvoten med 2 % innebära en försämring av kvotsystemet, eftersom ökningen leder till större pristryck.

3.3.2. Regionkommittén anser att mjölkkvotsystemet har uppvisat goda resultat. Prissänkningar bör endast göras i den mån marknaderna kräver det. Det måste ges full kompensation för prissänkningarna.

3.3.3. Det föreslagna systemet med fyra typer av ersättningar (grundersättning för mjölk, grundersättning för nötkött och tilläggsersättning för mjölk och nötkött enligt behov) är synnerligen komplicerat och föga ändamålsenligt eftersom vissa raser av nötboskap förfördelas och eftersom det ytterligare ökar byråkratin. ReK anser att man måste finna lösningar som garanterar ett balanserat stöd i alla områden.

3.3.4. De förslag för att stödja producenterna som kommissionen har presenterat i samband med förlängningen av mjölkkvotsystemet är otillräckliga.

3.3.5. Kvoterna måste tilldelas de aktiva producenterna vid inledningen av förlängningsperioden, den obligatoriska arealanknytningen måste avskaffas och man måste säkerställa att de producenter som upphör med sin mjölkproduktion efter år 2000 överlåter sina kvoter. Vidare måste man ta hänsyn till bergsområdenas särskilda karaktär. På medlemsstatsnivå bör man se till att kvoterna bibehålls i bergsregionerna för att göra det möjligt för framför allt unga jordbrukare att etablera sig.

3.3.6. ReK välkomnar kommissionens förslag att förlänga kvotsystemet till år 2006, eftersom mjölkproduktionen i stora delar av Europa annars skulle kollapsa. Kommissionen bör emellertid ge ett klart svar på frågan om vad som kommer att hända med kvotsystemet efter denna tidpunkt. Kommittén vill framhålla att investeringar i mjölkproduktion görs på lång sikt, vilket innebär att besluten om reglerna för mjölkmarknaden bör sträcka sig längre än till år 2006.

3.4. Nationella maximigränser

3.4.1. ReK stöder kommissionens förslag att utbetala en del av stödet som djur- eller arealersättning inom ramen för nationella maximigränser. Detta skulle öka flexibiliteten i den gemensamma jordbrukspolitiken. Maximigränserna måste i största möjliga utsträckning anpassas till nuvarande produktionskvoter.

3.4.2. Trots de nationella maximigränserna måste producenternas inkomstförluster kompenseras fullt ut. Kommissionen måste emellertid se till att det stöd som utbetalas inom ramen för de nationella maximigränserna inte snedvrider konkurrensen.

3.4.3. Det får inte uppstå några konkurrensnackdelar för traditionella former av produktionssätt i enskilda regioner. Detta gäller exempelvis för ersättning för nötboskap av kombinationsras i marknadsordningen för mjölk, men även för olika produktionssätt inom slaktnöthållningen.

3.5. Direkt stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken

3.5.1. För att man skall kunna bedöma vilka verkningar utformningen av ersättningarna har på olika regioner bör kommissionen ännu noggrannare utreda dessa. Genomförandebestämmelserna bör presenteras innan rådet kan fatta beslut.

3.5.2. Det stöd som skall utbetalas till lantbrukarna är avsedda att reducera de anpassningssvårigheter som förekommer, framför allt i mindre konkurrenskraftiga områden. Det får emellertid inte samtidigt ha en negativ inverkan på utvecklingen i företag som redan är konkurrenskraftiga.

3.5.3. Enligt Regionkommitténs uppfattning kan de förändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken som kommissionen föreslår leda till etiska problem, i synnerhet inom nötköttsektorn. Den föreslagna sänkningen av spannmålspriserna skulle innebära en konkurrensfördel för spannmål i förhållande till grönfoder och därigenom leda till en ökad användning av spannmål även inom nötboskapshållningen. Enligt ReK:s uppfattning bör den gemensamma jordbrukspolitikens stödsystem utformas på ett sådant sätt att det blir möjligt att föda upp nötboskap under lönsamma förhållanden i olika regioner och på grundval av en naturlig utfodring av djurarterna.

3.5.4. Förslagen beträffande degressiva direktstöd är i princip korrekta men den nuvarande utformningen gör dem oacceptabla, eftersom förslagen är regionalpolitiskt ensidiga. Det bör fastställas mer restriktiva begränsningar för att på ett beslutsamt och definitivt sätt omorientera GJP mot producenterna, produkternas kvalitet och familjejordbruken respektive landsbygdsföretagen. Maximigränserna och det degressiva stödet hotar i synnerhet arbetskraftsintensiva boskapsföretag. Av denna orsak bör ersättningarna motsvara kostnaderna.

3.5.5. Genom att anpassa det direkta stödet till marknadsutvecklingen äventyrar man dess tillförlitlighet och varaktighet. Det direkta stödets grunddrag måste bibehållas.

3.5.6. Differentieringen av direktstödet bör kännetecknas av enklast möjliga handläggnings-rutiner, men får inte leda till att man sänder ut felaktiga signaler om att jordbrukarna skall stärka sin konkurrenskraft genom rationaliseringsåtgärder. Sysselsättningskriteriet bör vägas in i stödåtgärdssystemet, så att det kan påverka arbetsmarknaden på landsbygden positivt.

3.6. Vin

3.6.1. Vinmarknaden har efter 1987 förändrats så starkt att det är nödvändigt att snabbt anpassa vinmarknadsregleringen till dagens situation. Marknadsjämvikten bör säkerställas genom interventioner (särskild destillering av alkohol som är avsedd för att drickas, marknadsföring av druvsaft och övriga produkter av vindruvor, brådskande destillering under ovanliga marknadsstörningar samt bibehållandet av stödet för privat lagring, destillering av vinproduktionens biprodukter och destillering av vin även ur druvor som inte är avsedda för vinframställning).

Regionkommittén betonar att målsättningen jämvikt mellan tillgång och efterfrågan på europeisk nivå är helt nödvändig och skall uppnås genom stabilitet inom varje regional marknad tack vare handelns medverkan och genom inrättande av regionala program för anpassning av vinodlingarna med fastställda realistiska ekonomiska mål och strukturåtgärder - nyplantering, omställning, förnyelse - något som planerats inom den aktuella GMO för att bidra till denna regionala jämvikt.

3.6.2. Kommissionens förslag måste ändas på följande punkter:

- En obligatorisk mekanism för utlösning av krisdestillering bör införas under bestämda villkor.

- För att utnyttja marknadens möjligheter bör antalet beviljade nya odlingsrätter vara större än den av kommissionen föreslagna ökningen.

- Möjligheten att importera druvor eller koncentrerad druvsaft och att av dessa framställa europeiska viner bör undvikas.

- Giltigheten för odlingsrätter bör vara längre än de fem år som kommissionen föreslagit.

3.6.3. Kommittén motsätter sig starkt en åtstramning av hektarregeln med detaljerade begränsningar och destilleringsförpliktelser. Lagstiftningskompetensen rörande kvalitetsviner måste ligga kvar hos medlemsstaterna och regionerna.

3.6.4. Europeiska unionen bör införa och finansiera särskilda åtgärder som syftar till att behålla vinodling i regioner som missgynnas av svåra vädermässiga förhållanden.

3.6.5. I vinframställningen bör hänsyn tas till regionala särdrag.

Tillsättande av sackaros bör helt begränsas till de regioner där detta är en traditionell metod.

3.6.6. Regionkommittén begär att genomförandet av den gemensamma organisationen av marknaden för vin präglas av följande huvudsakliga mål:

- Att garantera producenterna skäliga intäkter samtidigt som man slår vakt om sysselsättningen.

- Att garantera att vinproduktionen behålls i områden som historiskt sett präglats av denna produktion.

- Att öka efterfrågan och höja kvalitetsprodukternas konkurrenskraft.

- Säljfrämjande åtgärder och satsning på nya marknader.

3.6.7. I enlighet med de huvudsakliga mål för reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin som presenteras i föregående punkt, bör man fästa vikt vid konsumentinformation och miljövänliga produktionsmetoder.

4. Miljöpolitiken som en integrerad del av gemensamma jordbrukspolitiken

4.1. Genom att inbegripa miljöaspekter i stödtilldelningskriterierna kan man ta hänsyn till regionspecifika miljöförhållanden. Snedvridningar av konkurrensen bör dock undvikas via ramlagstiftning på gemenskapsnivå. Det direkta stödet måste baseras på god allmän praxis. För producenters miljöåtgärder som går utöver praxis skall särskild ersättning ges.

Kommissionen förväntar sig att sjunkande producentpriser leder till minskad användning av gödsel och växtskyddsmedel. Den ringa minskningen av miljöbelastningen torde dock främst ske på ogynnsamma odlingsområden.

4.2. En ekosocial utformning av jordbrukspolitiken skulle kunna ge viktiga bidrag för att:

a) skapa en långsiktig stabilisering av landsbygden, särskilt i bergsområden och missgynnade områden,

b) förbättra livsmedelskvaliteten,

c) fullgöra jordbrukens mångfunktionella uppgifter, även vad gäller "andra verksamheter" inom jordbruksföretagen,

d) utveckla konkurrenskraftiga lantbruksstrukturer som säkerställer framtidsutsikterna för en- och flerfamiljsföretag,

e) understödja den europeiska lantbruksmodellen i WTO,

f) öppna nya perspektiv för unga jordbrukare,

g) motverka ökenspridning och jorderosion.

5. Finansiering

5.1. Enligt Regionkommittén kommer de central- och östeuropeiska ländernas EU-medlemskap att ställa nya finansiella krav på EU. Diskussionen om nettobidrag står på dagordningen och kommissionen har i detta sammanhang publicerat en rapport om unionens finansiering. I denna rapport skisseras tre alternativ om man lyckas nå politisk enighet kring frågan om att reglera obalansen i budgeten:

- Att minska eller upphäva den korrigerande mekanism som för närvarande tillämpas för Storbritannien och att helt eller delvis ersätta eller komplettera intäkterna som grundar sig på BNP med andra resurser.

- Att delvis minska utbetalningarna av den gemensamma jordbrukspolitikens direktstöd till jordbrukarna (medfinansiering) motsvarande det tak som fastställts för resurserna.

- Att införa en generell korrigeringsmekanism för samtliga medlemsstater med budgetunderskott.

5.2. En omorientering av den gemensamma jordbrukspolitiken måste leda till att medlemsstaterna och regionerna tar större ansvar för inkomstpolitiken inom jordbruket.

6. Regionala förfaranden inom den gemensamma jordbrukspolitiken

6.1. För att upprätthålla ett entydigt samband mellan nytta och kostnader i samband med politiska beslut och underlätta genomförandet av jordbrukspolitiska åtgärder måste denna politik och kompetensfördelningen inom jordbrukspolitiken utformas med fullt beaktande av subsidiaritetsprincipen och av den kompetensfördelning som fastställts i varje enskild medlemsstats interna rättsordning. Detta får dock inte äventyra den ekonomiska solidariteten inom EU.

6.2. Beträffande marknads- och inkomstpolitiken måste beslutsbefogenheterna inom gemenskapen inriktas på att säkerställa att den gemensamma marknaden fungerar.

6.3. På detta område bör regionerna få större ansvar också i de stora jordbruksbesluten, både när det gäller inriktningen och genomförandet på nationell nivå och gemenskapsnivå.

7. WTO-förhandlingarna

7.1. Vid konferensen i Rio deklarerade alla staterna att principen om en hållbar hantering av jordens resurser är en ekonomisk grundprincip. Den därefter utarbetade Agenda 21 är för närvarande föremål för omfattande överläggningar i unionen, inom allt från kommunalpolitiken till näringslivet.

7.2. Hållbarhetsprincipen har i alla tider varit en grundprincip för det europeiska jordbruket. Att inte tanklöst utnyttja det kapital man lever av, att vårda och bevara naturhushållets tillgångar - detta är principer som ligger till grund för en långsiktig planering, inte minst med tanke på kommande generationer.

7.3. Principerna om hållbarhet och multifunktionalitet måste utgöra utgångspunkt och bli normgivande för framtida förhandlingar om världshandeln med jordbruksprodukter. Detta är inte något som enbart ligger i det europeiska jordbrukets intresse, utan är även av betydelse för alla människor runt om i världen.

7.4. Jordbrukspolitiken måste innefattas av ovan nämnda grundprinciper, liera sig med alla berörda samhällsgrupper och beslutsamt stå emot ett rent ekonomiskt tänkande enligt principen om billigast möjliga produktion av livsmedel till priset av en rovdrift på naturen.

7.5. Att ensidigt avstå från sådana marknads- och prispolitiska åtgärder som är möjliga inom ramen för WTO:s bestämmelser och därmed sammanhängande avveckling av det yttre skyddet utan att man kräver lämpliga och konkreta motprestationer är enligt ReK:s uppfattning olämpliga eftergifter till övriga WTO-partner. Dessa motprestationer kan bland annat bestå i erkännande av och respekt för principen om gemenskapspreferens och den särart som en stor del av det europeiska jordbruket uppvisar på grund av sin multifunktionalitet.

8. Gemensamma jordbrukspolitiken och östutvidgningen

8.1. Den stegvisa anslutningen av grannarna i öster till EU är av avgörande betydelse för stabiliteten och säkerheten i Europa. Detta gäller för hela befolkningen och därigenom även för lantbrukarfamiljerna och andra som är sysselsatta inom lantbrukssektorn.

8.2. Man bör här särskilt poängtera införandet av marknadshushållning i de central- och östeuropeiska staterna och dess betydelse för utvecklingen i dessa länder. Jordbruket spelar här en central roll.

8.3. Förhållandena inom jordbruket i unionens nuvarande medlemsländer och i grannländerna i öster varierar kraftigt, liksom den hittillsvarande jordbrukspolitiken. Det är därför av gemensamt intresse att införa en längre övergångsfas. Processen måste genomföras på ett differentierat, genomtänkt och försiktigt sätt med åtgärder som är avsedda att förhindra prisras på jordbruksprodukter. När åtgärderna och de respektive övergångstiderna fastställs måste hänsyn tas till de specifika förhållandena i varje enskilt land.

8.4. Såväl länderna i Central- och Östeuropa som EU-länderna måste förbereda sig inför den utvidgade gemensamma marknaden för att undvika ekonomiska och sociala problem.

8.5. I enlighet med kommissionens förslag bör de central- och östeuropeiska länderna i första hand ges stöd till en strukturutveckling som ger jordbruket i dessa länder en reell möjlighet att utvecklas. Detta får emellertid inte leda till en överkapacitet som det inte finns avsättning för.

8.6. I samband med utvidgningen får under inga omständigheter bestämmelser införas som kan hota existensen för ett heltäckande jordbruk i de olika regionerna i ett utvidgat EU.

8.7. Därför krävs det dels att EU-15 genomför en successiv anpassning av den gemensamma jordbrukspolitiken, dels att länderna i Central- och Östeuropa övertar densamma.

9. Regionkommitténs slutsatser

9.1. Kraven på en framtidsorienterad reform av jordbrukspolitiken i enlighet med kommissionens målsättningar uppfylls ännu inte med de förordningsförslag som ingår i jordbruksdelen i Agenda 2000. ReK kräver att den europeiska lantbruksmodellen garanteras i samband med Agenda 2000 och WTO-förhandlingarna.

9.2. ReK menar att jordbrukspolitiken måste ges en ekosocial inriktning. I detta sammanhang bör särskild ersättning betalas ut för miljöåtgärder som sträcker sig längre än god allmän praxis på området. Som grund för specifika problemformuleringar för olika regioner bör man också utarbeta handlingsinriktade målkataloger och åtgärdsprogram. En ekosocial utformning av jordbrukspolitiken skulle kunna ge viktiga bidrag för att skapa en långsiktig stabilisering av landsbygden, förbättra livsmedelskvaliteten, fullgöra jordbrukens mångfunktionella uppgifter, utveckla konkurrenskraftiga lantbruksstrukturer där familjeföretagen eller landsbygdsföretagen står i centrum, understödja den europeiska lantbruksmodellen i WTO och öppna nya perspektiv för unga jordbrukare, och i största allmänhet inom den livs- och näringslivsmiljö som landsbygdsområdena utgör. Särskild hänsyn bör tas till de skilda strukturella förhållandena inom jordbruket i Europa (bergsområden, mindre gynnade områden, betesmarker, torra och perifera områden etc.).

9.3. ReK kräver att sambandet mellan gemenskapsfinansieringen och kostnaderna för jordbrukspolitiken beaktas.

9.4. ReK kräver även att man skall utöka det nationella spelrummet inom jordbrukspolitiken, eftersom det finns geografiskt omfattande och mycket olikartade områden inom unionen, och eftersom förutsättningarna för jordbruksproduktionen varierar. I enlighet med vad som framkom under toppmötet i Luxemburg i december 1997 måste det europeiska jordbruket i egenskap av ekonomisk sektor vara mångfunktionellt, hållbart, konkurrenskraftigt och bedrivas i hela unionen, även i regioner med speciella problem. De europeiska ramvillkoren måste emellertid utformas på ett sätt som gör att man i så stor utsträckning som möjligt undviker att det uppkommer nya fall av snedvridning av konkurrensen.

9.5. ReK vill framhålla vikten av att principerna om en hållbar resurshantering och multifunktionalitet görs till utgångspunkt för framtida förhandlingar om världshandeln med jordbruksprodukter.

9.6. För att undvika ekonomiska och sociala problem i samband med östutvidgningen anser ReK att alla inblandade parter måste förbereda sig grundligt inför en utvidgad gemensam marknad. Det är i detta sammanhang även viktigt med tillräckligt långa övergångsfaser. Bevarandet av ett heltäckande jordbruk som utvecklas enligt mångfunktionella, ekologiska och sociala principer framstår här som främsta målsättning. ReK vill också än en gång betona det krav som redan förts fram vid flera tillfällen, nämligen att de central- och östeuropeiska länderna redan före anslutningen måste åläggas att införa miljönormer inom jordbruket och börja använda förnybara råvaror.

9.7. ReK anser att strukturomvandlingen inom jordbruket måste verkställas på ett sådant sätt att dessa regioners ekologiska, sociala och kulturella kvaliteter som lokaliseringsalternativ inte bara kan säkras, utan också förbättras, genom en integrerad utveckling som omfattar hela landsbygden (både inom och utanför jordbruket). På så vis kan man samtidigt ge ett långsiktigt bidrag när det gäller att förverkliga en europeisk jordbruksmodell som baseras på familjejordbruk och landsbygdsföretag.

9.8. ReK anmodar kommissionen att utforma förslagen så att ett så stort antal arbetstillfällen som möjligt kan bevaras inom jordbrukssektorn.

9.9. ReK kräver att jordbrukspolitiken skall omfatta principerna från reformen år 1992 samt att man koncentrerar reformen till sådana områden där det råder ett behov av EU-interna åtgärder, dvs. till produktionen av nötkött och mjölk. Jordbrukarna bör även i framtiden kunna få sin inkomst i första hand via marknaden.

9.10. ReK anser att det för närvarande inte är påkallat med en sänkning av interventionspriserna i den omfattning som föreslås.

9.11. ReK kräver att producenterna kompenseras fullt ut för ovan nämnda interventionsprissänkning.

9.12. ReK anmodar kommissionen att i samband med att man presenterar genomförandebestämmelserna närmare klargöra hur ersättningarna skall utformas.

9.13. ReK befarar en ökning av förvaltnings- och kontrollkostnaderna för producenter och nationella myndigheter på grund av införandet av nya och komplicerade instrument. ReK förordar enklast möjliga system.

9.14. ReK vill framhålla de stora skillnader som råder mellan EU:s olika produktionsområden. Dessa skillnader måste i framtiden beaktas i högre grad i samband med att nya bestämmelser införs.

9.15. ReK kräver att aktiva producenter tilldelas sina mjölkkvoter vid inledningen av förlängningsperioden (som gäller till år 2006) samt att den obligatoriska arealanknytningen avskaffas. Dessutom måste man redan nu ge klarare besked om vad som kommer att hända med reglerna för marknaden för mjölk efter år 2006 för att beakta de långsiktiga investeringarna inom mjölksektorn.

9.16. ReK anser att de föreslagna nationella maximigränserna måste anpassas till nuvarande produktionskvoter. Man måste därvid se till att det inte uppstår någon snedvridning av konkurrensen.

Bryssel den 14 januari 1999.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() EGT C 170, 4.6.1998, s. 85, 1, 4, 13, 38, 60, 93, 67.

() EGT C 176, 9.6.1998, s. 1.

() EGT C 271, 31.8.1998, s. 21.

() EGT C 150, 16.5.1998, s. 14.

() EGT C 116, 14.4.1997, s. 39.

() EGT C 129, 2.5.1996, s. 15.