A4-0242/99

Europaparlamentets resolution om unionens roll i världen: genomförandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 1998

Europaparlamentet utfärdar denna resolution,

- med beaktande av artikel 21 (tidigare artikel J 11) i Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av den interinstitutionella överenskommelsen om bestämmelser som gäller finansieringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken ((EGT C 286, 22.9.1997, s. 80.)),

- med beaktande av artikel 92.4 och artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av sin resolution av den 28 maj 1998 om rapporten om genomförandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (januari 1997 till april 1998) ((EGT C 195, 22.6.1998, s. 35.)),

- med beaktande av rådets dokument, som lades fram för parlamentet den 3 maj 1999 om de viktigaste aspekterna och de grundläggande valen när det gäller GUSP (7051/99 - C4-0213/99),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor och yttrandet från utskottet för utveckling och samarbete (A4-0242/99), och av följande skäl:

A. Europaparlamentet bör i enlighet med andra stycket i artikel 21 (tidigare artikel J 11) i Fördraget om Europeiska unionen (tidigare J 7) hålla en årlig debatt om de framsteg som har gjorts för att genomföra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

B. Man måste ta hänsyn till de målsättningar för denna politik som slås fast i artikel 11 (tidigare artikel J 11) i Fördraget om Europeiska unionen och till bestämmelserna i artikel 3 om konsekvens i unionens relationer med omvärlden samt till rådets och kommissionens ansvar för denna konsekvens.

C. Parlamentet beaktar det sätt på vilket Europeiska rådet och rådet har använt de instrument som föreskrivs i Fördraget om Europeiska unionen, i synnerhet gemensamma åtgärder och ståndpunkter, samt bestämmelserna i artikel 17 (tidigare artikel J 7.1) om den framtida gemensamma säkerhetspolitiken.

D. Det faktum att de verkliga instrumenten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, nämligen gemensamma åtgärder och gemensamma ståndpunkter, allt oftare kommer till användning när det gäller konfliktområden illustreras av att en tredjedel av de 22 gemensamma ståndpunkterna gällde införandet av sanktioner mot Förbundsrepubliken Jugoslavien (Serbien) och hälften av de 20 gemensamma åtgärderna gällde f.d. Jugoslavien eller Albanien.

E. Det är med tillfredsställelse man kan konstatera att EU i och med införandet av euron den 1 januari 1999 kommer att vara en global aktör i monetärt hänseende.

F. Det är emellertid beklagligt att Europas roll på den gemensamma utrikes-, säkerhets- och försvarspolitikens område inte är av samma omfattning som dess ekonomiska roll.

G. I enlighet med de förpliktelser som föreligger enligt artikel 11 (tidigare artikel J 1) i fördraget bör EU:s externa relationer stå i överensstämmelse med de värden som EU bygger på, och de bör syfta till att befästa demokratin, öka respekten för de mänskliga rättigheterna och för minoriteternas rättigheter samt verka till förmån för rättssäkerhet.

H. Amsterdamfördragets ikraftträdande tvingar för närvarande de tre institutionerna - kommissionen, rådet och parlamentet - att genomföra reformer beträffande en anpassning av deras inre organisation, arbetsmetoder och mekanismer för beslutsfattande till det nya fördraget.

I. Europaparlamentet måste fortlöpande kritiskt ompröva sin egen roll och sitt agerande i samband med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken för att öka sin förslagskraft och utöka den demokratiska kontrollen över denna politik.

J. Unionen bör ägna förebyggandet av kriser och konflikter i utvecklingsländerna större uppmärksamhet.

K. Det kommer att vara Europaparlamentets och de nationella parlamentens uppgift att tillsammans säkerställa den europeiska allmänhetens engagemang när det gäller de i allt högre grad problematiska beslut som EU skall fatta beträffande humanitära insatser, krishantering och upprätthållande av fred samt att svara för en vederbörlig demokratisk legitimitet beträffande åtgärder som vidtas inom ramen för GUSP.

Utvecklingstrender för GUSP under 1998/99

1. Parlamentet anser att skapandet av en effektivt fungerande GUSP under euros födelseår, i syfte att ge EU en starkare politisk profil och ett ökat internationellt ansvar, utgör ett absolut nödvändigt element i upprätthållandet av såväl transatlantisk som global stabilitet,

2. konstaterar att en viss trend visat sig, nämligen att europeiska regeringar i allt högre grad är villiga att axla sitt politiska ansvar för fred och säkerhet på den europeiska kontinenten,

3. anser att EU:s agerande förra året inför krisen i Ryssland, det låsta läget i fredsprocessen i Mellanöstern och konflikten i Kosovo var otillräckligt och uppmanar rådet att göra en samlad insats för att anta en tydlig politik och spela en mer aktiv roll,

4. välkomnar framstegen i utvidgningsprocessen och inledandet av anslutningsförhandlingarna med fem stater från Central- och Östeuropa och med Cypern, och betraktar utvidgningen österut som ett led i ett övergripande europeiskt koncept för upprätthållandet av fred genom att förebygga instabilitet bortom EU:s nuvarande gränser,

5. finner att EU ytterligare måste utveckla såväl det politiska som det ekonomiska samarbetet med de stater i Central- och Östeuropa som ännu inte ansökt om medlemskap i unionen och då särskilt med staterna i sydöstra Europa,

6. välkomnar i detta sammanhang det faktum att rådet, om än sent, har blivit medvetet om vikten av att påskynda FYROM:s integrering i EU och uppmanar därför rådet att snabbt ingå ett associeringsavtal och att undanröja alla formella och informella hinder för FYROM:s fullständiga anslutning till EU,

7. gratulerar den albanske premiärministern Pandeli Majko till det arbete han hittills har utfört, såväl när det gäller stabilisering och fredsskapande i Albanien som mottagandet av flyktingar från Kosovo, och uppmanar rådet och kommissionen att utan dröjsmål utarbeta en verklig Marshallplan för Albanien samt inleda förhandlingar i syfte att nå ett associeringsavtal mellan EU och Albanien,

8. välkomnar i detta sammanhang återaktiveringen av Maltas ansökan om medlemskap och kommissionens positiva respons i dess uppdaterade yttrande,

9. beklagar att beväpnade konflikter, krig och inbördeskrig bröt ut eller fortfarande pågick i en rad utvecklingsländer 1998 och att EU:s ansträngningar på området för u-hjälp därigenom i många avseenden gick förlorade eller försvårades; beklagar i det avseendet också den begränsade effekten av GUSP,

Strategiska frågor

10. uppmuntrar rådet att förbereda fyra gemensamma strategier beträffande Ryssland, Ukraina, Medelhavsregionen och Västra Balkan - i enlighet med vad rådet kom överens om i Wien i december 1998 - så att dessa så snart som möjligt kan antas av Europeiska rådet,

11. betraktar det nya instrument som de gemensamma strategierna utgör som en lämplig struktur för att finna strategiska lösningar på kriser i den närmaste omgivningen, samt för att öka unionens effektivitet genom att tillåta majoritetsbeslut,

12. insisterar på att höras av rådet beträffande innehållet i de gemensamma strategierna och föreslår att dess ordförande skall lägga fram parlamentets rekommendationer för rådet,

13. anser att de gemensamma strategierna måste avspegla unionens gemensamma intressen, vara övergripande genom att täcka åtgärder såväl inom den första som den tredje pelaren och därigenom utgöra ett tydligt mervärde,

14. anser när det gäller Ryssland att den gemensamma strategin bör baseras på ett erkännande av att EU har mycket att vinna på stabila politiska förhållanden, ekonomisk tillväxt och förbättrade levnadsvillkor i Ryssland, och har mycket att förlora på ett försvarande av staten,

15. betonar att den gemensamma strategin måste sträcka sig bortom de nuvarande avtalen om partnerskap och samarbete samt Tacisprogrammet, genom att vissa av unionens grundprinciper som demokrati, mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter samt principen om vänskapliga förbindelser med grannstater, vävs in i det strategiska förhållandet med Ryssland,

16. betonar när det gäller västra Balkan att ett varaktigt fredsavtal beträffande Kosovokonflikten endast kan uppnås inom ramen för ett regionalt koncept som leder fram till en stabilitetspakt, inom vilken man behandlar samtliga territoriella tvister och minoritetsproblem,

17. understryker att införandet av demokrati i Serbien utgör en grundförutsättning för att stabilitet skall kunna säkerställas i hela regionen,

18. kritiserar rådet kraftigt för den fullständiga bristen på adekvata initiativ på EU-nivå när det gäller Kosovo före fientligheternas utbrott våren 1998, och detta trots att parlamentet redan i januari detta år hade påpekat farorna i konflikten och hade vädjat om förtroendeskapande åtgärder under EU:s ledning, vilket eventuellt skulle ha kunnat förhindra den ytterligare upptrappningen av konflikten och de höga humanitära och ekonomiska kostnader som såväl parterna i konflikten som EU:s medlemsstater nu och i framtiden måste betala,

19. uttrycker emellertid sin erkänsla inför de senaste ansträngningarna på EU-nivå och genom kontaktgruppen för att genom förhandlingar nå ett fredsavtal för Kosovo,

20. beklagar att man på grund av det hårda motståndet från Milosevic inte har kunnat undvika att ta till våld, trots försök till politiska förhandlingar; anser därför att den militära interventionen, som har godkänts av EU:s samtliga medlemsstater, var oundviklig för att få ett slut på Milosevics etniska rensning och för att få acceptans för en varaktig lösning på konflikten,

21. påpekar att situationen i Bosnien-Hercegovina knappast har förbättrats och att den roll som FN:s höge representant spelar blir allt viktigare för att få institutioner att fungera; understryker behovet av en mera direkt närvaro från EU:s sida,

22. uppmanar kommissionen att i enlighet med Europaparlamentets förslag driva på arbetet med genomförandet av projektet med att inrätta och finansiera en demokratisk stiftelse för Bosnien-Hercegovina för att stärka det civila samhället, stödja demokratiska institutioner och framhäva EU:s profil i regionen,

23. betonar när det gäller Medelhavsregionen att den strategiska relation som skapats genom Barcelonaprocessen endast kan utvecklas ytterligare om dödläget i fredsprocessen i Mellanöstern övervinns; uppmanar därför EU att spela en större politisk roll i arbetet med att nå fram till en uppgörelse och uppmanar den israeliska regeringen att tillämpa Wye River-promemorian utan att ensidigt tillfoga några nya villkor; erkänner de palestinska myndigheternas rätt enligt Osloavtalet att utropa sin självständighet men uppmanar dem att avstå från ensidigt agerande vilka skulle kunna utgöra ett hot mot fredsprocessens vidare utveckling,

24. erkänner den strategiska betydelsen av förbindelserna mellan EU och Turkiet; beklagar emellertid det faktum att inga framsteg har gjorts efter Europeiska rådets möte i Cardiff trots kommissionens strategi för utvecklingen av förbindelserna med Turkiet har förhindrat varje framsteg,

25. anser att den senaste tidens händelser i samband med tillfångatagandet av Abdullah Öcalan har bevisat att kurdfrågan i Turkiet har en internationell dimension,

26. uppskattar att ett toppmöte mellan EU:s, Latinamerikas och Västindiens stats- och regeringschefer kommer att hållas i juni i Rio; uppmanar rådet och kommissionen att utnyttja detta historiska tillfälle till att ge förbindelserna mellan dessa geografiska områden en global dimension och upprätta en politisk dagordning för båda regionerna som omfattar ansträngningar till en förstärkt politisk dialog, utveckling och förstärkning av en omfattande ekonomisk och handelsmässig associering samt mer samarbete på områdena utbildning, kultur, miljöskydd, kamp mot korruption och organiserad brottslighet, utlandsskuld och skydd av de mänskliga rättigheterna,

27. uppmanar rådet att koppla ihop GUSP med instrumenten inom utvecklingspolitiken till ett integrerat koncept till förmån för utvecklingsländerna,

Mänskliga rättigheter och att bygga upp demokrati

28. anser att mänskliga rättigheter i globaliseringens tidsålder har en politisk och ekonomisk betydelse som överstiger, och sträcker sig längre än den humanitära aspekten och att utvecklingen av fria marknader endast kan fortsätta att utvecklas som en integrerad del av en mer omfattande frihetlig kultur baserad på mänskliga rättigheter, maktfördelning, rättssäkerhet, demokratiskt partiväsen, oberoende fackföreningar, en fri press och en kritisk allmänhet; uppmanar därför eftertryckligen rådet att samarbeta med parlamentet för att stärka EU:s profil när det gäller mänskliga rättigheter och demokrati,

29. uppmärksammar att EU:s politik för främjande av mänskliga rättigheter och demokrati, för att erhålla största möjliga styrka och trovärdighet, måste tillämpas konsekvent på alla stater vare sig dessa är stora eller små, mäktiga eller svaga; anser att klausuler beträffande mänskliga rättigheter i avtal med tredje land faktiskt måste åberopas vid varaktiga kränkningar av dessa, något som har underlåtits i det förflutna,

30. betraktar det som ett oavvisligt krav att EU liksom enskilda medlemsstater står emot tredje lands hotelser, som framförs som svar på eventuell kritik mot deras praxis beträffande mänskliga rättigheter, om att slå tillbaka mot exportörer eller om att uppställa hinder för investerare och gynna konkurrenter från övriga länder,

31. anser att främjandet av mänskliga rättigheter och demokrati, vare sig detta sker genom tyst diplomati eller öppet, bör omprövas kontinuerligt med hänsyn till de resultat som uppnåtts, och ser därför fram emot att från rådet mottaga den första årliga EU-rapporten om mänskliga rättigheter som aviserats av det tyska ordförandeskapet,

32. anser att de resolutioner om avskaffande av dödsstraffet som antogs av FN:s kommission för mänskliga rättigheter 1997 och 1998 samt det faktum att antalet länder som har avskaffat dödsstraffet har ökat avsevärt under de senaste tio åren utgör tillräckliga förutsättningar för att EU vid nästa möte i FN:s generalförsamling skall kunna ta initiativ till ett världsomfattande moratorium för avrättningar,

33. gläder sig över den roll som EU, och i synnerhet värdlandet Italien, spelade under diplomatkonferensen för inrättande av en internationell brottmålsdomstol och uppmanar medlemsstaterna att snarast möjligt ratificera stadgan för denna domstol,

34. uppmanar rådet och kommissionen att varje år utarbeta en rapport om mänskliga rättigheter i de länder med vilka EU har överenskommelser såsom föreslagits i förklaringen från Europeiska rådet i Wien av den 10 december 1998,

35. välkomnar rådets gemensamma ståndpunkt av den 25 maj 1998 om mänskliga rättigheter, demokratiska principer, rättsstatsprincipen och sunt styrelseskick i Afrika och understryker i detta sammanhang att det uttryckligen godkänner varje lands rätt att fastställa sina egna författnings- och förvaltningsbestämmelser, som tar hänsyn till landets historia, kultur och etniska och sociala villkor,

Mot en europeisk identitet beträffande säkerhet

36. stödjer EU:s ansträngningar för att utveckla en egen kapacitet för militär krishantering inom ramen för Petersberg-uppdragen när EU/VEU vill tillgripa åtgärder och dess nordamerikanska partners inte vill involveras,

37. uppmanar rådet att utnyttja de nya impulser som givits genom det brittiska initiativet i Pörtschach och de fransk-brittiska förklaringarna i SaintMalo; anser VEU:s framtida ställning snabbt bör klargöras,

38. stödjer det initiativ som tagits av dess utskott för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor angående att sammanträda tillsammans med VEU-parlamentets politiska utskott såsom skedde den 17 mars 1999 och uppmuntrar utrikesutskottet att intensifiera sina förbindelser med Nordatlantiska församlingen och dess ständiga utskott,

39. uppmanar rådet och kommissionen att före slutet av år 1999 lägga fram den genomförbarhetsstudie om en civil europeisk fredskår som efterfrågades av Europaparlamentet i dess rekommendation till rådet av den 10 februari 1999 om inrättandet av en europeisk civil fredskår ((Protokollet av detta datum, del II.7.)),

Den europeiska tystnaden

40. anser det nödvändigt att GUSP utvecklas från ett samarbete mellan medlemsstater i specifika ärenden som huvudsakligen handläggs med hänsyn till de enskilda omständigheterna i riktning mot en övergripande utrikes- och säkerhetspolitik för unionen med strategiska mål vilket förutsätter att EU inte kommer att förbli tyst när det uppstår konflikter som berör europeiska intressen och värden som EU åtagit sig att försvara,

41. uppmanar till förnyade försök från Europas sida vad gäller att få slut på den fruktansvärda konflikten i Algeriet och då särskilt i samband med de pågående förhandlingarna om ett associeringsavtal EU-Medelhavsområdet,

42. beklagar att medlemsstaterna inte kunde enas kring en gemensam hållning i den kris som orsakades av Iraks vägran att samarbeta med FN:s vapeninspektörer, och uppmanar rådet att utarbeta en gemensam ståndpunkt angående Irak,

43. anser att EU borde ge en mera aktiv respons på de framgångar som nyligen uppnåtts av mera återhållsamma krafter bland de ledande politikerna i Iran och den ökade ansvarskänsla som redan kännetecknar Irans internationella agerande,

44. uppmanar EU att ge ett substantiellt bidrag, tillsammans med dem som redan utlovats av Portugal och Australien, till försöken att få slut på Indonesiens ockupation av Östtimor utan att ytterligare våldsamheter utbryter, och då särskilt genom en politisk dialog och anslag till projekt med inriktning på att underlätta framväxten av en ny och livskraftig ekonomisk och politisk samhällsordning i Östtimor,

Interinstitutionella relationer efter Amsterdam

45. beklagar att rådets ordförandeskap för andra året i rad misslyckades med att i rätt tid till parlamentet överlämna sin årliga rapport om de viktigaste aspekterna och de grundläggande valen när det gäller GUSP, inbegripet de ekonomiska konsekvenserna för gemenskapsbudgeten, i enlighet med de förpliktelser som föreskrivs i protokollet till artikel 21 (tidigare artikel J 11) i Fördraget om Europeiska unionen,

46. anser att det med hänsyn till Amsterdamfördragets ikraftträdande - och då särskilt artiklarna 12 (tidigare artikel J 2), 17 (tidigare artikel J 7) och 28 (tidigare artikel J 18) i fördraget- är nödvändigt att ompröva finansieringen av GUSP, särskilt vad gäller åtgärder i samband med gemensamma strategier, Petersberg-uppdrag samt inlemmandet av ECMM (European Community Monitoring Mission) i gemenskapsbudgeten,

47. uppmärksammar att emedan de förpliktelser som föreskrivs i fördragets artikel 21 (tidigare artikel J 11), om att regelbundet informera parlamentet om utvecklingen beträffande unionens utrikes- och säkerhetspolitik kan sägas ha blivit uppfyllda i mer eller mindre hög grad av kommissionen kan detsamma inte sägas om rådet eller om rådets ordförandeskap som inte har visat upp några insatser för att bygga upp fruktbara förbindelser med parlamentet på en kontinuerlig basis,

48. hoppas att unionens synlighet och förmåga att agera på det utrikespolitiska området kommer att förbättras i och med utnämnandet av en hög representant för GUSP, vilket emellertid förutsätter att den person som utnämns har politisk tyngd och har förmåga att göra sig gällande,

49. förväntar sig att den framtida höge representanten kommer att utveckla ett permanent och strukturerat samarbete med parlamentet och kommer att informera det åtminstone varje kvartal beträffande aktuella frågor inom ramen för GUSP,

50. insisterar på att denna utnämning skall bekräftas genom en utfrågning i utrikesutskottet innan den höge representanten formellt tillträder sin tjänst, och anser att ett dylikt sammanträde utgör en förutsättning för att utveckla ett nära och konstruktivt förhållande mellan parlamentet och den höge representanten,

51. anser med hänsyn till målsättningen att närmare förbinda samtliga utrikespolitiska aktörer inom den verkställande myndigheten, att samma förfarande bör tillämpas vid utnämningen av EU:s särskilda sändebud, ledare för betydelsefulla delegationer och EU-ambassadörer såsom redan skett i utrikesutskottet beträffande den nye chefen för delegationen i Sarajevo i juni 1998,

52. återupprepar sitt förslag från föregående års betänkande om att inrätta en gemensam europeisk diplomati i ordets egentliga bemärkelse, genom att kommissionens representationer omvandlas till verkliga diplomatiska beskickningar för unionen i de länder där flertalet av EU:s medlemsstater inte har någon egen representation,

53. föreslår att man skall inrätta ett «kollegium för diplomati» för Europeiska unionen som förberedelse för en dylik gemensam europeisk diplomati,

54. hoppas att rådets nyligen inrättade enhet för politisk planering och tidig varning, som skall bidra till att i ett tidigt skede identifiera kriser i Europa och vid behov hantera dem mera bestämt och effektivt kommer att säkerställa den enhetlighet och konsekvens beträffande GUSP som omnämns i fördragets artikel 13 (tidigare artikel J 3),

55. föreslår rådet och dess generalsekreterare/den höge representanten att skapa en förbindelse mellan enheten för politisk planering och tidig varning och nätverket för förebyggande av konflikter (CPN), vilket kommer att stärka oberoendet hos CPN:s experter,

56. uttrycker sin erkänsla för det värdefulla bidrag när det gäller att utöka parlamentets egen kapacitet för analys och planering som lämnats av nätverket för förebyggande av konflikter (CPN), vars analyser, undersökningar och informationsdokument utnyttjas av kommissionen och parlamentet gemensamt,

57. inser att det krävs ett långsiktigt perspektiv för CPN och rekommenderar att CPN ges adekvata ekonomiska anslag inom ramen för det årliga budgetförfarandet för att garantera de resurser som krävs med hänsyn till att uppfylla parlamentets ökande behov,

58. har för avsikt att, i synnerhet i brådskande fall, bättre utnyttja det medel man besitter i form av rekommendationer till rådet, och föreslår i detta syfte att parlamentets interna förfaranden skall förenklas,

59. rekommenderar att brådskande ärenden även bör behandlas under plenarsammanträdena i Bryssel och inte endast i Strasbourg,

60. rekommenderar att presidiet och generalsekretaren ombesörjer ett närmare politiskt och administrativt samarbete mellan utrikesutskottet och parlamentets delegationer,

61. rekommenderar även, med fullständig respekt för deras ömsesidiga oberoende, att bästa tänkbara kommunikation och samarbete bör genomföras mellan utrikesutskottet och utskottet för utvecklingssamarbete,

62. påpekar därför att det enklaste sättet att förbättra ett dylikt samarbete skulle vara att harmonisera de båda utskottens administration vid början av nästa mandatperiod,

63. rekommenderar att man undersöker möjligheterna för att förbättra sambandet mellan utskottsarbetet, verksamheten i plenarförsamlingen och debatterna om aktuella och brådskande frågor i syfte att öka synligheten hos Europaparlamentet och ge det en mera markerad utrikespolitisk profil,

64. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen samt till medlemsstaternas regeringar och parlament.