EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om återförsäkring och om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG samt direktiv 98/78/EG och 2002/83/EG {SEC(2004)443}

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. ALLMÄNNA KOMMENTARER [1]

[1] En utförligare presentation av de frågor som tas upp i detta kapitel ges i den utvidgade konsekvensanalys för förslaget till återförsäkringsdirektiv som finns tillgänglig på kommissionens webbplats http://europa.eu.int/comm/internal_market/insurance/reinsurance_en.htm

En inre finansiell marknad inom EU kommer att bli av central betydelse för att främja den europeiska ekonomins konkurrenskraft och för att minska företagens kapitalkostnader. En integrerad marknad med ett lämpligt regelverk som präglas av finansiell stabilitet kommer också att medföra stora fördelar för kunderna genom en ökad säkerhet mot institutionella fel. Det är genom handlingsplanen för finansiella tjänster som denna integrerade marknad skall uppnås. I handlingsplanen för finansiella tjänster förutskickas ett förslag till direktiv om tillsyn över återförsäkring i början av år 2004.

Återförsäkring är en strukturerad risköverföring från ett försäkrings företag till ett åter försäkrings företag. För försäkrings företaget fyller återförsäkring följande funktioner: minskning av de tekniska riskerna, permanent överföring av tekniska risker till återförsäkraren, ökning av homogeniteten i försäkringsbeståndet, minskning av volatiliteten i de tekniska resultaten, ersättning av kapital/egna medel, tillhandahållande av medel för finansierings ändamål och tillhandahållande av tjänster.

Trots sin självklara koppling till direkt försäkringsrörelse har återförsäkring vissa särskilda egenskaper som det kan vara viktigt att framhålla. Det finns inget direkt avtalsmässigt förhållande mellan den direktförsäkrade och återförsäkrings företaget, och försäkrings tagarna har normalt inte företrädesrätt till återförsäkrarens tillgångar för att täcka sina försäkrings anspråk. Återförsäkring är dessutom en affärsverksamhet mellan professionella parter. Den är också mer internationell än direkt försäkringsrörelse och har en högre grad av variation, geografiskt och när det gäller kombinationer av försäkringsklasser.

Återförsäkringssektorn är av central betydelse för ekonomin genom att den ger omfattande täckning för de risker som försäkrings företagen åtar sig för sina kunders räkning. Även om den nivån på risköverlåtelserna inom EU i genomsnitt är ganska låg (cirka 10 % av alla försäkrings premier återförsäkras) är den relativt hög för vissa verksamhets områden (18 % av skadeförsäkrings premierna återförsäkras mot i genomsnitt 3 % av livförsäkrings premierna). Förutom att de försäkrar försäkrings företag, är återförsäkrings givarna också betydande finansiella förmedlare och institutionella investerare: under 2001 motsvarade deras finansiella tillgångar 1 % av värdepappers marknaden globalt sett [2]. Stabiliteten inom återförsäkrings sektorn är därför inte bara av avgörande betydelse för stabiliteten inom försäkrings sektorn i allmänhet utan påverkar också i betydande grad det finansiella systemet som helhet.

[2] Källa: "Reinsurance - a systemic risk?", Sigma 5/2003, Swiss Re.

De tecken som nyligen kunnat iakttas på att återförsäkrare utsatts för finansiella påfrestningar har fått uppmärksam heten att riktas på arten och graden av de risker som övertas av denna sektor. Företagen är för det första vanligen exponerade för en högre grad av volatilitet när det gäller deras finansiella resultat, eftersom de skyddar primärmarknaden vid extrema exponeringar, t.ex. katastrofrisker. På grund av sådana risker måste de upprätthålla relativt höga kapitaliseringsnivåer. För det andra kan de ställas inför krav på att undsätta dotterföretag som hamnat i svårigheter, eftersom de ofta är det bolag som är högst placerat inom en gruppstruktur. Trots dessa ytterligare risker är återförsäkringsföretagen verksamma på en global marknad där deras rörelse ofta inte är föremål för någon stabilitets tillsyn eller där den gällande ordningen är mindre krävande än den som gäller för direktförsäkrare. Dessutom finns det inga internationella rambestämmelser för tillsyn över återförsäkring. Denna situation har framkallat oro över de potentiella riskerna inom återförsäkrings branschen. Å andra sidan kan återförsäkrarna dra nytta av betydande geografiska och sektoriella diversifierings effekter i större utsträckning än direktförsäkrings bolagen.

Återförsäkring är en i högsta grad internationell verksamhet med ett begränsat antal stora företag. Under 2002 uppgick de totala återförsäkrings premierna för de 40 största återförsäkringsgrupperna till 138 601 200 000 US-dollar, varav 58 544 000 000 gällde återförsäkrare inom EU [3]. Inom EU har Tyskland en dominerande ställning med företag som Münchener Rück, Hannover Rück och Allianz Re. Lloyd's är den största brittiska återförsäkrings givaren, och SCOR är tillsammans med Axa Re den största franska återförsäkraren.

[3] Standard & Poor's, Global Reinsurance Highlights, 2003 Edition, London/New York 2003.

1) Behovet av europeiska rättsliga ramar för tillsynen över återförsäkring

För närvarande finns det inga harmoniserade bestämmelser om tillsyn över återförsäkring inom EU. Bristen på rättsliga EU-ramar för återförsäkring har lett till betydande skillnader i nivån på tillsynen över återförsäkrings företag inom EU. Skillnaderna mellan de nationella bestämmelserna har skapat osäkerhet för direktförsäkrings företagen (och deras försäkrings tagare), handelshinder på den inre marknaden, betungande och kostnadskrävande administration, samtidigt som de även leder till att EU:s ställning försvagas i förhandlingar om internationella handelsavtal.

Osäkerhet för direktförsäkrings företagen (och deras försäkrings tagare): Skillnaderna mellan ordningarna för återförsäkring inom EU har gjort det allt svårare för direktförsäkrings företagen att välja återförsäkrare som ger hög säkerhet och kostnadseffektivitet. Valet av återförsäkrare är av avgörande betydelse för försäkrings företagen och kan också påverka deras förmåga att betala ersättningar till sina försäkrings tagare.

Handelshinder: I vissa EU-länder tillämpas system som innebär att återförsäkraren måste ställa tillgångar som säkerhet för avsättningar för oreglerade försäkringsfall. Detta gör det svårare att förvalta investeringarna på ett optimalt sätt vilket får till resultat att återförsäkringsföretagets driftskostnader ökar. Återförsäkrings företagen kan också besluta att inte ha någon verksamhet på marknader där ställande av säkerheter är obligatoriskt, vilket begränsar tillgången på återförsäkrings skydd.

Betungande administration: Den europeiska försäkrings organisationen CEA (Comité Européen des Assurances) och OECD har påvisat administrativa hinder för att tillhandahålla återförsäkrings tjänster över nations gränserna inom EU. Avsaknaden av ömsesidigt erkännande mellan tillsynsmyndigheterna i EU innebär i vissa fall att återförsäkrings företag omfattas av olika tillsynsregler i flera medlemsstater. Detta kan leda till betydande dubbelarbete och ökad administrativ belastning. Exempel på betungande administrativa åtgärder är flerfaldiga lämplighets kontroller ("fit and proper checks") av en grupps högsta ledning, dubbla krav på revisors godkännande av balansräkningen och krav på filialer att offentliggör räkenskaper enligt lokalt vedertagna redovisnings principer (GAAP - generally accepted accounting principles) för hela företagsgruppen.

Internationella förhandlingar om handelsavtal: Det har hävdats att avsaknaden av ett harmoniserat EU-system försvårar avtal om ömsesidigt erkännande. Bristen på sådana avtal medför att europeiska återförsäkrare möter betydande hinder vid tillträde till utländska marknader, t.ex. krav på att ställa säkerhet för beloppet för deras åtaganden på den utländska marknad där de avser att utöva verksamhet.

Om inga åtgärder vidtas på EU-nivå, finns det risk för att den inre marknaden för åter försäkrings tjänster inte heller i fortsättningen kommer att fungera optimalt, vilket skulle vara till skada för återförsäkrings branschen i EU. Förhandlingar med marknader i tredje land om avtal om ömsesidigt erkännande skulle kunna försvåras betydligt.

Under de senaste åren har betydande internationell uppmärksamhet ägnats tillsynen över återförsäkring. G7 och IMF har uttryckt oro över att den bristande regleringen av återförsäkring skulle kunna skapa hinder för den internationella finansiella stabiliteten. I samband med den översyn som nyligen gjorts inom ramen för FSAP (Financial Sector Assessment Programme) i medlems staterna har IMF återigen påpekat behovet av av lagstiftning på detta område. FSF (Financial Stability Forum) har vid upprepade tillfällen uttryckt oro över insynen på återförsäkringsmarknaden och har därför tillsatt en särskild grupp som skall behandla frågan. OECD bedriver för närvarande verksamhet på området för återförsäkring, särskilt när det gäller utbyte mellan tillsynsmyndigheterna av information om återförsäkrings företag. Återförsäkrings arbetet inom IAIS (international Association of Insurance Supervisors) har nära anknytning till EU:s snabbspårsprojekt. Ett antal principer för minimikrav på tillsynen över återförsäkrings företag och en standard för återförsäkringstillsyn har antagits.

2) Principerna för direktivet

Redan i ett tidigt skede av arbetet med återförsäkringstillsyn fastställde kommissionen följande tre vägledande principer för en kommande EU-ordning för återförsäkringstillsyn:

- Systemet bör skapa en sund och säker ordning i försäkrings tagarnas intresse. Starka återförsäkringsföretag som står under väl fungerande tillsyn bidrar till att stärka den inre marknaden och den internationella finansiella stabiliteten.

- Systemet bör bygga på en samordning av väsentliga aspekter i medlemsstaternas lagstiftning och ömsesidigt erkännande av tillsynen i den medlemsstat där återförsäkringsföretaget har auktoriserats. När ett återförsäkrings företag väl auktoriserats av sin hemmedlemsstat bör det automatiskt få tillstånd att bedriva återförsäkrings verksamhet inom hela Europeiska gemenskapen med stöd av etablerings friheten och friheten att tillhanda hålla tjänster. Ingen ytterligare tillsyn över eller kontroll av återförsäkrings företaget bör genomföras av tillsynsmyndigheterna i värdmedlemsstaterna. Denna metod har under flera års tid visat sig vara lämplig på direktförsäkring området, där den infördes genom de tredje försäkrings direktiven [4].

[4] Direktiv 92/49/EEG (EGT L 228, 11.8.1992, s. 1), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG (EGT L 35, 11.2.2003, s. 1), och direktiv 92/96/EEG (EGT L 360, 9.12.1992, s. 1), omarbetat genom direktiv 2002/83/EG (EGT L 345, 19.12.2002, s. 1).

- Införandet av ett harmoniserat system för återförsäkrings tillsyn bör leda till ett avskaffande av system med ställande av tillgångar som säkerhet för täckningen av avsättningar för ej reglerade försäkringsfall.

Efter omfattande samråd har kommissionen valt att lägga fram ett förslag till direktiv med följande utmärkande egenskaper:

- En metod för tillsyn som bygger på harmonisering och ömsesidigt erkännande.

- En "snabbspårsmetod" för ett direktiv som huvudsakligen bygger på de befintliga reglerna för tillsyn över direkt försäkring.

- Ett obligatoriskt auktorisationssystem.

- Krav på solvensmarginal som motsvarar de som gäller för direkt försäkring, men med möjlighet att öka denna marginal till högst 50 % med kommittéförfarande för skadeåterförsäkring när detta kan motiveras av objektiva skäl.

EU:s metod för tillsyn bör bygga på harmoniserade rättsliga regler som säkerställer ett ömsesidigt erkännande mellan medlemsstaterna. Kommisionens åsikt är att tillsyn över försäkring och återförsäkring är en fråga av allmänt intresse som kräver offentlig reglering. Andra system (t.ex. frivilliga informationsbaserade system) skulle inte skapa tillräckligt förtroende för tillsyns systemet. Bristen på konkreta sanktioner i ett sådant informations baserat system skulle kunna göra det mindre effektivt när potentiella problem i återförsäkrings företag skall åtgärdas.

Kommissionen anser att det finns behov av skyndsamma åtgärder för att nå konkreta resultat på kort till medellång sikt. En sådan "snabbspårslösning" skulle utgå från de befintliga reglerna för tillsyn över direktförsäkring och rådande praxis med tillämpliga ändringar. Det långsiktiga projektet "Solvens II" för direkt försäkring skulle dock också påverka återförsäkring, och detta arbete skulle i relativt stor utsträckning kunna bygga på resultaten av ett snabbspårsprojekt.

Enligt det föreslagna direktivet skall återförsäkrings företag - i likhet med direktförsäkrings företag - vara auktoriserade för att bedriva återförsäkringsverksamhet. Auktorisations system har bevisat sin effektivitet genom den omfattande användningen av dem inom finanssektorn. Sådana system ger också ett klart mandat till tillsynsmyndigheterna, som bl.a. ger dem befogenhet att avlägsna olämpliga företag från återförsäkrings marknaden. Genom ett auktorisations system säkerställs dessutom en enhetlig behandling av alla återförsäkrings organ inom EU, något som inte hade varit fallet om man i stället hade valt en s.k. "passlösning" (som innebär att företaget självt kan välja om det skall ansöka om pass). Genom systemet tilldelas även hemmedlemsstaternas tillsyns myndigheter ett ökat ansvar, eftersom de får exklusiv behörighet för återförsäkrings företag inom gemenskapen. Systemet kommer att kräva ett utökat samarbete mellan de medlemsstaternas behöriga myndigheter.

Försäkring och återförsäkring är nära relaterade verksamheter och följaktligen bör det gälla likartade solvenskrav för de båda verksamheterna. Det föreslagna direktivet innehåller därför solvenskrav för livåterförsäkring som är identiska med dem som gäller för livförsäkring. När det gäller skadeåterförsäkring är utgångspunkten att likartade regler bör gälla. För skadeåterförsäkring finns dock enligt det föreslagna direktivet en möjlighet att öka solvenskravet genom beslut enligt kommittéförfarandet. Kommissionen anser att denna möjlighet att kräva "riskbaserat tilläggskapital" ("class enhancement") för återförsäkrings klasser eller kategorier av återförsäkrings avtal (upp till 50 %) är av central betydelse för det föreslagna direktivet. Den kommer att fungera som ett viktigt instrument för att finjustera solvenskraven så att de blir bättre anpassade till återförsäkringsverksamhet. Denna möjlighet till kommitté förfarande kommer endast att användas efter ingående analys och omfattande samråd med berörda parter. För att säkerställa jämbördiga villkor för återförsäkrings företag och direktförsäkrings företag som bedriver återförsäkrings verksamhet föreskrivs genom förslaget ändringar av skadeförsäkringsdirektivet 73/239/EEG och livförsäkrings direktivet 2002/83/EG. Därigenom kommer direktförsäkringsföretag som bedriver verksamhet med mottagen återförsäkring att omfattas av återförsäkrings direktivets bestämmelser om föreskriven solvens marginal om deras återförsäkrings verksamhet utgör en volymmässigt betydande del av deras hela verksamhet (artiklarna 57.5 och 59.8). Dessa bestämmelser kommer inte att bli tillämpliga förrän kommissionen har antagit beslutet om anpassning av den föreskrivna solvens marginalen för skadeåterförsäkrings företag.

2. Samråd med företrädare för branschen och övriga berörda parter samt konsekvens analys

a) Samråd med företrädare för branschen och övriga berörda parter

Under projektet har samråd skett regelbundet med personer och organisationer med intressen i branschen, vilket har tillfört kommissionen mycket betydelsefullt material. I början av projektet anordnades en stor hearing med över 100 deltagare, och därefter sattes alla deltagare (och även andra berörda parter) upp på en sändlista för samtliga dokument som togs fram under projektet eller meddelanden om att nya dokument hade tagits in på kommissionens webbplats för återförsäkring. En studie om tillsyn över återförsäkring offentliggjordes också [5].

[5] http://europa.eu.int/comm/internal_market/insurance/studies/reins-sup_en.htm

Berörda parter från ett brett urval av sektorer och yrkeskategorier har följt projektet. Samråd har skett med i huvudsak följande sektorer: försäkring (privata bolag, ömsesidiga föreningar, kooperativ osv.), branschföreningar för försäkring (såväl på EU-nivå som nationellt), försäkrings förmedlare (mäklare osv.), redovisnings föreningar, aktuarieföreningar, arbetsgivare generellt genom UNICE, analytiker, riskförvaltare och förvaltare av captivebolag, organisationer för små och medelstora företag, konsumentorganisationen BEUC, konsultföretag, banker, advokatbyråer och kreditvärdighets byråer.

Kommissionen har haft stor nytta av de synpunkter som lämnats av företrädare och andra berörda parter, särskilt eftersom projektet har omfatta många mycket komplicerade tekniska frågor. De dokument som överlämnats för kommentarer gällde såväl politiska frågor som frågor avseende tillämpningen.

Mottagna kommentarer om målen för återförsäkringsprojektet

I synpunkterna ges generellt sett ett brett stöd för samtliga de tre viktigaste syftena med projektet. Medlemsstaterna har framfört synpunkter om det förhållandet att den nödvändiga samordningen av nationell lagstiftning och ömsesidigt erkännande skulle hindra värdmedlems staterna från att införa ytterligare kontroller eller krav. Det är särskilt de medlemsstater som nu tillämpar ställande av säkerheter som, föga förvånande, har uttryckt invändningar mot ett avskaffande av system med pantsättning av tillgångar för att täcka tekniska avsättningar för ej reglerade försäkrings ersättningar. Alla andra intressenter har dock enhälligt stött det syfte som angivits av kommissionens tjänsteavdelningar. Vissa medlemsstater har också lämnat synpunkter på skillnaderna mellan säkerheterna på liv- och skadeförsäkringsområdena.

Mottagna kommentarer om de viktigaste politiska frågorna

Metoden med tillsynsramar för återförsäkring

De flesta kommentarerna ger stöd för en tillsynsmetod för återförsäkring. Vissa företag har pläderat för frivilliga lösningar, men ett större antal företag och föreningar har hävdat att endast en tillsynsmetod skulle ge återförsäkringen inom EU en ytterligare kvalitets stämpel. Ingen av de viktigaste intressenterna har stött en status quo-lösning.

Medlemsstaterna har talat för en "snabbspårsmetod", och även Försäkringskommittén har klart förespråkat denna åsikt. Även andra intressenter har uttryckt starkt stöd för en snabbspårslösning som bygger på de befintliga reglerna för direkt tillsyn. Tekniska specialister (som aktuarier och redovisnings experter) har dock påpekat att den begränsade planerade tidsramen (till 2004) skulle minska antalet möjliga lösningar och därigenom försena införandet av vissa metoder fram till dess att solvens II-projektet slutförts.

Solvenskrav för skadeåterförsäkring: När det gäller solvenskraven har företrädarna reagerat kraftigt och i stor omfattning. Ett stort antal sammanträden har hållits med berörda parter, däribland särskilt försäkringsbranschen, branschen för captivebolag för återförsäkring, riskförvaltare, aktuarier, konsulter och redovisnings experter. Generellt sett har bransch företrädarna och försäkrings konsulterna hävdat att återförsäkring är en verksamhet som ligger nära direkt försäkring, och att därför samma solvenskrav borde tillämpas. Vissa återförsäkrings tillsyns myndigheter har dock klart uttryckt att återförsäkring är en mer volatil verksamhet som är svår att övervaka, och att det därför skulle vara lämpligt att införa något högre krav. Kommissionen har beaktat de olika synpunkter som framförts under utarbetandet av solvenskraven i förslaget till direktiv (artiklarna 37 och 40).

Solvenskrav för livåterförsäkring: Även denna fråga har varit föremål för mycket diskussion när det gäller både de nuvarande kraven och beräkningsmetoderna. Kommissionens tjänsteavdelningar har bedrivit effektivt samråd om olika lösningar. Med beaktande av de inkomna synpunkterna har kommissionen kommit till slutsatsen att samma metod som vid direkt försäkring (dvs. att använda bestämmelser för direkt livförsäkring också för livåterförsäkring och regler för direkt skadeförsäkring också för skadeåterförsäkring) skulle vara att föredra (artikel 38-40).

Inkomna synpunkter om specifika rättsliga frågor

Under 2003 har samråd även skett vid flera tillfällen om specifika rättsliga frågor. Det nu föreliggande förslaget har utarbetats med beaktande av synpunkter från berörda parter, särskilt försäkringsbranschen och aktuariernas intresseorganisationer. Vissa inlägg var mycket detaljerade och tillförde åtskilligt av intresse till kommissionens arbete.

b) Konsekvensanalys

En utvidgad konsekvensanalys har utförts för att fastställa om åtgärder krävs på EU-nivå och, om så är fallet, vilka åtgärder det gäller.

Konsekvensanalysen visar på ett omfattande stöd för behovet av sådana åtgärder om de mål som anges i avsnitt 1 i denna motivering skall kunna uppnås.

Vad gäller de olika politiska alternativ som beaktats för uppnåendet av dessa mål var det i huvudsak följande tre alternativ som bedömdes:

1. Status quo, dvs. inga förändringar av den nuvarande situationen.

2. En marknadsmekanismslösning med frivilligt offentliggörande av information om återförsäkring och, alternativt, en rekommendation om praxis för tillsyn över indirekt försäkring.

3. Tillsynslösningar.

Som påpekats tidigare i avsnitt 2 anser en majoritet av medlemsstaterna och bransch organisationerna att det behövs tillsynsåtgärder på området. Alternativ 1 fick praktiskt taget inte stöd i någon inlämnad kommentar. Även alternativ 2 ansågs inte skapa tillräckligt förtroende för tillsynssystemet. Bristen på påtagliga sanktioner i en sådan informationsbaserad metod skulle kunna göra systemet mindre effektivt för att åtgärda potentiella problem i återförsäkringsföretag.

Vad gäller alternativ 3 (tillsynsmetoden) övervägdes följande två alternativ:

1. Ett frivilligt system med pass för företag som vill ansluta sig till systemet.

2. Ett system med obligatorisk auktorisation.

Efter ett omfattande samråd med medlemsstaterna, försäkringsbranschen och övriga berörda parter beslutade kommissionen att föreslå ett auktorisationssystem. Ett sådant system ligger i linje med den metod som EU tillämpar för att fullborda en inre marknad för finanssektorn som helhet och försäkringssektorn i synnerhet (en enda auktorisation och hemlandskontroll i stabilitetsfrågor). Ett sådant system har visat sig effektivt ända sedan det infördes 1994 genom de tredje försäkringsdirektiven. Det säkerställer sunda finanser i återförsäkrings företagen, och därigenom stabilitet på försäkrings marknaderna, eftersom det är tillämpligt på alla återförsäkrings företag i gemenskapen - inte bara på sådana med en EU-inriktning. Ett auktorisationssystem skulle vidare skapa bättre samordning i handläggningen beträffande samtliga återförsäkrare i medlemsstaterna, och det är bäst lämpat att uppnå målet att upprätta en verklig inre marknad för återförsäkring. Slutligen överensstämmer ett införande av en ordning för återförsäkring som bygger på tillsyn av offentliga behöriga myndigheter över samtliga återförsäkrings företag med inriktningen på det projekt för tillsyn över återförsäkring som nu genomförs av IAIS, en organisation i vilken samtliga medlems stater och Europeiska kommissionen är medlemmar.

Den utvidgade konsekvensanalysen omfattade även kvantitativa solvenskrav för återförsäkringsföretag. Följande båda möjliga grundläggande metoder diskuterades:

1. Alternativ där solvenskraven för återförsäkringsföretag ligger nära de som gäller för direkt försäkring.

2. Alternativ där solvenskraven för återförsäkringsföretag är större än de som gäller för direkt försäkring.

Kommissionens slutliga beslut blev att upprätta en ordning som bygger på de solvenskrav som fastställs genom de befintliga försäkringsdirektiven. I syfte att beakta de särskilda förhållandena för vissa slag av återförsäkrings avtal och specifika försäkringsgrenar inom skadeförsäkring föreskrivs dock i förslaget att det skall vara möjligt att öka den föreskrivna solvensmarginalen med upp till 50 % för andra försäkringsklasser än ansvarsförsäkring. Ökningen skall införas av kommissionen med utövande av sina genomförandebefogenheter efter samråd med Försäkringskommittén.

3. Rättslig grund för förslaget

Förslaget bygger på artiklarna 47.2 och 55 i fördraget, som är den rättsliga grunden för antagandet av åtgärder som syftar till att fullborda den inre marknaden inom tjänstesektorn. Den form av rättsakt som valts är direktiv, eftersom detta förefaller vara lämpligast för att uppnå de eftersträvade syftena. För övrigt har EU:s lagstiftnings arbete i syfte att skapa en inre marknad för försäkring utförts genom direktiv som bygger på dessa artiklar i fördraget. Bestämmelserna i direktivet går slutligen inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen.

4. Kommentarer till artiklarna

Detta förslag avser fastställande av en tillsyns ordning för återförsäkring som är förenlig med de befintliga rättsliga ramarna för direktförsäkring. Det bygger på den metod som tillämpas i de befintliga försäkringsdirektiven. Några av de bestämmelser i direktiven 73/239/EEG, 92/49/EEG och 2002/83/EG som har tagits med i detta direktiv är långa - särskilt de som gäller villkoren för auktorisation av återförsäkrings företag, kvalificerade innehav, tystnadsplikt och solvensmarginal. Detta leder ofta till komplicerade artiklar vilkas uppbyggnad kan vara mindre förenlig med de nu gällande riktlinjerna för utformningen av gemenskapslagstiftning. Det är inte nödvändigt för tolkningen att en enskild artikel uttömmande behandlar en aspekt av de bestämmelser som fastställs genom en rättsakt. Därför har bestämmelserna i förslaget delats upp på artiklar som på lämpligt sätt förs samman i avdelningar, kapitel och avsnitt för att underlätta förståelsen och öka klarheten.

Artikel 1: Direktivets syfte - Räckvidd

Syftet med detta direktiv är att fastställa rättsliga ramar för stabilitets tillsyn över återförsäkrings verksamhet inom gemenskapen. Som tidigare påpekats finns det för närvarande ingen gemenskapslagstiftning om återförsäkringstillsyn. Detta innebär att återförsäkrings företag som uteslutande bedriver återförsäkrings verksamhet (specialiserade återförsäkrare) inte omfattas av några specifika gemenskapsbestämmelser.

Direktivet kommer därför att avlägsna en lucka i gemenskaps ordningen för försäkrings tillsyn. Genom det kommer återförsäkring att omfattas av en tillsynsordning som bygger på samma principer som de som tillämpas på direkt försäkring, nämligen principerna om en enda auktorisation och stabilitets tillsyn över återförsäkrings företaget som utförs av de behöriga myndigheterna i företagets hemmedlemsstat.

Detta direktiv skall tillämpas på återförsäkringsföretag med huvudkontor inom gemenskapen som endast bedriver återförsäkrings verksamhet (specialiserade återförsäkrare). Direktivet skall inte tillämpas på försäkringsföretag som redan omfattas av skade- och livförsäkrings direktiven [6], eftersom dessas återförsäkrings verksamhet med mottagen återförsäkring redan omfattas av dessa direktiv. Dessutom är även försäkrings företag och -organ som är undantagna från dessa direktivs räckvidd också undantagna från räckvidden för det nu föreliggande direktivet. Bestämmelserna i det här direktivet om beräkning av föreskriven solvensmarginal (artikel 35-39) kan dock vara tillämpliga på försäkringsföretag som omfattas av skade- och livförsäkrings direktiven i fråga om deras mottagna återförsäkring (se artiklarna 57.5 och 59.8).

[6] Direktiv 73/239/EEG (EGT L 228, 16.8.1973, s. 3), direktiv 92/49/EEG (EGT L 228, 11.8.1992, s. 1) och direktiv 2002/83/EG (EGT L 345, 19.12.2002, s. 1).

I syfte att beakta den mycket speciella situation som skulle kunna uppkomma i en medlemsstat där det blivit omöjligt att erhålla återförsäkrings skydd på marknaden skall förslaget inte tillämpas på återförsäkringsskydd som införs av en medlemsstat som av hänsyn till det allmänna intresset verkar som återförsäkrare i sista hand. Bestämmelsen befriar dock inte en medlemsstat från kravet att följa gemenskapsbestämmelserna i lagstiftningen om konkurrens och statligt stöd. Ett exempel är den situation som uppstod efter terroristattackerna den 11 september 2001, då återförsäkringsskydd för vissa risker inte kunde uppbringas på återförsäkrings marknaden. Medlemsstaterna uppmanades då att tillhandahålla sådant återförsäkrings skydd. De program som upprättades granskades med utgångspunkt i EG-rätten, särskilt bestämmelserna om statligt stöd, innan de godkändes.

Artikel 2: Definitioner

Artikel 2 innehåller definitioner av de viktigaste begrepp som används i förslaget för att förtydliga deras innebörd och därigenom bidra till en bättre förståelse. De flesta av dessa begrepp har redan använts i gemenskapsrättsakter som är tillämpliga på försäkring, t.ex. direktiven 2002/83/EG om livförsäkring, 73/239/EEG och 92/49/EEG om skade försäkring och 98/78/EG om extra tillsyn över försäkringsföretag som ingår i en försäkringsgrupp.

En definition ges av "captivebolag för återförsäkring" som avser sådana återförsäkrings företag som ägs av ett eller flera industri- eller handelsföretag eller av ett annat finansiellt företag än ett försäkrings- eller återförsäkrings företag eller en försäkrings- eller återförsäkrings grupp. Sådana företags syfte är att tillhandahålla återförsäkringsskydd uteslutande för risker i det företag eller den företagsgrupp som det tillhör eller i ett företag eller en företagsgrupp som captivebolaget ingår i. Denna definition är nödvändig eftersom det i förslaget föreskrivs en särskild ordning för sådana företag när det gäller den minsta garantifond som krävs enligt artikel 40 för utövande av återförsäkrings verksamhet.

Artikel 3-14: Bestämmelser om inledande av återförsäkringsverksamhet

Det föreslagna direktivet ansluter sig till den metod som tillämpas i de befintliga försäkringsdirektiven när det gäller inledande av återförsäkringsverksamhet inom gemenskapen. Genom förslaget fastställs principerna om en enda auktorisation och hemlandskontroll vid stabilitetstillsynen över återförsäkringsföretag. Detta är möjligt tack vare den samordning som genomförts av de väsentliga aspekterna av tillsynen över återförsäkrings företag, som möjliggör ett ömsesidigt erkännande av auktorisationer och system för stabilitetstillsyn i medlemsstaterna.

Det skall således krävas att ett återförsäkrings företag auktoriseras officiellt i förhand av de behöriga myndigheterna i dess hemmedlemsstat. I förslaget fastställs minimivillkor för att erhålla auktorisation. Ett återförsäkringsföretag måste ha en viss företagsform, det måste överlämna en verksamhetsplan som innehåller väsentliga uppgifter om affärsplanen och det måste också inneha den minsta garantifond som föreskrivs i artikel 40. Det krävs också i direktivet att återförsäkrings företaget faktiskt skall ledas av personer med lämpliga yrkesmässiga kvalifikationer eller lämplig yrkesmässig erfarenhet. Ett återförsäkrings företag måste begränsa sin verksamhet till återförsäkring och därmed sammanhängande verksamhet. Detta krav innebär att ett återförsäkringsföretag t.ex. kan få tillhandahålla statistisk eller försäkrings matematisk rådgivning, riskanalyser eller forsknings rapporter till sina kunder. I kravet kan också inrymmas en holdingbolagsfunktion och verksamheter som motsvarar definitionen av verksamheter inom den finansiella sektorn i artikel 2.8 i direktiv 2002/87/EG. Dessa senare verksamheter kommer i samtliga fall att omfattas av de bestämmelser om extra tillsyn över försäkrings- och återförsäkrings grupper samt finansiella konglomerat som fastställs genom direktiven 98/78/EG och 2002/87/EG (artikel 5-11).

Innan de behöriga myndigheterna beviljar auktorisation måste de vidare ha fått identitetsuppgifter för medlemmar eller aktieägare med kvalificerade innehav i återförsäkrings företaget. Syftet med denna bestämmelse är att göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att bedöma aktieägarnas lämplighet i syfte att säkerställa en sund och ansvarsfull ledning av återförsäkringsföretaget. Om de inte är övertygade om att lämplighets kravet är uppfyllt skall de inte bevilja auktorisation. Om det finns nära förbindelser mellan återförsäkringsföretaget och andra fysiska eller juridiska personer skall de behöriga myndigheterna likaledes vägra auktorisation om dessa förbindelser hindrar dem från att utöva en effektiv tillsyn. Syftet med dessa krav är att skapa stabilitet, och detta genom att säkerställa både att en sund ledning finns på plats och att tillsynen över återförsäkringsföretaget är effektiv. Andra syften som bygger på överväganden om t.ex. landets näringspolitik eller ekonomiska politik eller marknadens behov kommer inte till uttryck i dessa bestämmelser och bör inte tillåtas vid granskning av ansökningar om auktorisation, eftersom detta skulle strida mot fördragets principer (artiklarna 7, 9, 10 och 12).

En ansökan om auktorisation skall ha bedömts inom sex månader från den dag då den överlämnades av återförsäkrings företaget. Vägran att bevilja och återkallande av auktorisation skall motiveras och de exakta skälen till avslaget anges. Återförsäkringsföretaget måste ha rätt till domstolsprövning av beslutet (artikel 13).

En beviljad auktorisation är giltig inom hela gemenskapen. Den ger återförsäkrings företaget rätt att bedriva verksamhet där med stöd av etableringsfriheten och friheten att tillhanda hålla tjänster utan ytterligare formella krav (artikel 4).

Artikel 15-31: Villkor för utövande av återförsäkringsverksamhet. Principer och metoder för finansiell tillsyn.

En tillsynsordning som bygger på ett system med en enda auktorisation som beviljas av de behöriga myndigheterna i återförsäkrings företagets hemmedlemsstat och som är giltig inom hela gemenskapen kräver att tillsynsbefogenheter överlåts till de behöriga myndigheter som beviljat auktorisationen för att säkerställa att de villkor iakttas fullt ut som gäller åter försäkrings företagets utövande av sin verksamhet, vare sig detta sker genom etablering eller genom fritt tillhandahållande av tjänster.

I artikel 15 i förslaget fastslås att det är hemmedlemsstaten som ensam är behörig vid den finansiella tillsynen över återförsäkrings företaget, inbegripet den del av verksamheten som företaget bedriver genom filial eller med stöd av friheten att tillhandahålla tjänster.

På grund av hemmedlemsstatens odelade behörighet när det gäller tillsynen över alla finansiella aspekter av ett återförsäkringsföretag får de myndigheter som är behöriga i förhållande till ett återförsäkringsföretag inte motsätta sig ett retrocessions avtal som ingåtts av det återförsäkringsföretaget med ett återförsäkrings företag inom gemenskapen som omfattas av detta direktiv [7] av skäl som direkt sammanhänger med sundheten i det återförsäkrings- eller försäkrings företagets finanser. En sådan indirekt tillsyn över sådana företag skulle innebära ett intrång i tillsynsbefogenheterna för dessa företag och ett ifrågasättande av den grundläggande princip om ömsesidigt erkännande som är en hörnsten för de rättsliga ramar som fastställs genom detta förslag.

[7] Eller ett försäkrings företag inom gemenskapen som är auktoriserat enligt skade- eller livförsäkringsdirektivet (direktiv 73/239/EEG resp. 2002/83/EG).

Återförsäkringsföretaget måste ha sunda metoder för administration och redovisning och adekvata rutiner för intern kontroll. Detta är nödvändigt för att säkerställa att verksamheten kan bedrivas korrekt och finansiellt stabilt. Hemmedlemsstaten skall fastställa villkor som säkerställer att detta krav iakttas.

Genom artikel 16 fastställs rätten för de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten att genomföra kontroller på plats i andra medlemsstater. Förfarandet för att utföra sådana kontroller anges. Denna bestämmelse motsvarar dem som fastställs genom skade- och liv försäkrings direktiven [8].

[8] Artikel 16 i direktiv 73/239/EEG efter ändring genom artikel 11 i direktiv 92/49/EEG och artikel 11 i direktiv 2002/83/EG.

För att säkerställa att tillsynen över återförsäkrings företagen blir effektiv måste de behöriga myndigheterna ha lämpliga befogenheter att göra ingående undersökningar av återförsäkringsföretag, inhämta dokument och vidta åtgärder, bl.a. sanktioner, mot återförsäkringsföretag eller ledamöter i deras verkställande ledning eller styrelser (artikel 17).

Genom artikel 19-23 fastställs särskilda bestämmelser om tillsynen över kvalificerade innehav i återförsäkrings företag. Syftet med dessa är att säkerställa att de behöriga myndigheterna har kännedom om ägarstrukturen i återförsäkringsföretag. Detta är en motsvarighet till tillsynen över ägare med kvalificerade innehav vid tiden för behandlingen av ansökan om auktorisation enligt artikel 12. Ordningen är densamma som den som redan tillämpas på försäkrings tjänster [9] och andra finansiella tjänster.

[9] Artikel 15 i direktiv 92/49/EEG och artikel 15 i direktiv 2002/83/EG.

Artikel 24-30 innehåller bestämmelser om tystnadsplikt beträffande uppgifter som innehas av de behöriga myndigheterna. Varje person som tjänstgör eller har tjänstgjort hos behöriga myndigheter, liksom revisorer eller experter som är eller har varit verksamma för behöriga myndigheters räkning, skall vara bundna av tystnadsplikt. Uppgifternas konfidentiella karaktär skall dock inte hindra de behöriga myndigheterna från att utbyta information om tillsynen över återförsäkrings företag, eftersom syftet med artikeln är att säkerställa en tillfredsställande tillsyn över återförsäkringsföretag. I samtliga fall omfattas även informationsutbytet av sekretesskravet, och överlämnade uppgifter får endast yppas med uttryckligt medgivande av de behöriga myndigheter som vidarebefordrade dem.

I artikel 28-30 anges också på vilka villkor och under vilka omständigheter sådan information får yppas för andra myndigheter och organ än myndigheter som utövar tillsyn över återförsäkring. Den ordning som fastställs är densamma som den som är tillämplig när det gäller försäkringsföretag [10].

[10] Artikel 16 i direktiv 92/49/EEG och artikel 16 i direktiv 2002/83/EG.

Enligt artikel 31 skall revisorer vara skyldiga att omgående till den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten rapportera alla uppgifter eller beslut rörande ett återförsäkrings företag som påverkar återförsäkringsföretags fortsatta drift och som de får kännedom om vid utförandet av sina uppdrag i återförsäkringsföretag eller andra företag som har näraförbindelser med återförsäkringsföretag. Direktivet ansluter sig till den ordning som redan tillämpas på försäkringsföretag [11].

[11] Artikel 16a i direktiv 92/49/EEG, införd genom direktiv 95/26/EG (EGT L 168, 18.7.1995, s. 7) och artikel 17 i direktiv 2002/83/EG.

Artikel 32-34: Bestämmelser om tekniska avsättningar

Tekniska avsättningar är en central del av försäkringstekniken. Dessa måste nämligen göra det möjligt för varje försäkrings- eller återförsäkrings företag att uppfylla sina åtaganden enligt försäkrings- eller återförsäkrings avtal. Det är därför en grundläggande princip för varje tillsynsordning för försäkring eller återförsäkring att det skall krävas att varje försäkrings- eller återförsäkrings företag upprättar tillräckliga tekniska avsättningar för företagets samtliga verksamheter, också sådan som utförs med stöd av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen. Hemmedlemsstaten måste vidare kontrollera att detta krav uppfylls och också ha tillgång till lämpliga medel för att säkerställa att så sker.

Genom artikel 32 fastställs principen om hemlandskontroll över fastställandet och beräkningen av de tekniska avsättningarna i återförsäkringsföretag. Beloppen för dessa tekniska avsättningar skall fastställas enligt bestämmelserna i direktiv 91/674/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag [12]. I förslaget anges också att hemmedlemsstaten när det gäller livåterförsäkring får fastställa mer specifika bestämmelser enligt de principer som fastställs genom artikel 20 i direktiv 2002/83/EG om livförsäkring. I artikeln anges de försäkringsmatematiska principer som skall iakttas vid upprättandet av tekniska avsättningar för verksamhet på livförsäkringsområdet.

[12] EGT L 374, 31.12.1991, s.7.

Hemmedlemsstaten skall även kräva att de återförsäkringsföretag den ansvarar för skall upprätta en utjämningsreserv för kreditåterförsäkrings verksamhet (artikel 33). Beloppet för denna reserv skall beräknas enligt de regler som anges i direktiv 73/239/EEG, och särskilt i dess bilaga, där fyra metoder redovisas som skall anses vara inbördes likvärdiga. Hemmedlemsstaten får befria återförsäkringsföretag, för vilka återförsäkring av kreditförsäkring inte utgör någon betydande del av verksamheten, från kravet på att upprätta en utjämningsreserv.

Hemmedlemsstaten får även kräva att de återförsäkringsföretag den ansvarar för skall upprätta utjämningsreserver för andra riskklasser än kreditåterförsäkring enligt regler som fastställs av samma medlemsstat. Detta överensstämmer med gällande försäkrings rätt, särskilt direktiv 73/239/EEG och direktiv 91/674/EEG om årsbokslut i försäkringsföretag.

Införandet av en tillsynsordning för återförsäkringsföretag, som hittills inte omfattats av några rättsliga ramar på EU-nivå leder till ett avskaffande av kravet på att ställa tillgångar som säkerhet för att motsvara avsättningarna för ej intjänade premier och oreglerade skador i ett återförsäkringsföretag, när detta är återförsäkrat av ett återförsäkringsföretag som auktoriserats i enlighet med detta direktiv eller ett försäkringsföretag som auktoriserats i enlighet med direktiv 73/239/EEG (skadeförsäkring) eller 2002/83/EG (livförsäkring). En medlemsstat skall dock fortfarande ha behörighet att kräva att tillgångar skall ställas som säkerhet för att motsvara sådana tekniska avsättningar i de återförsäkringsföretag den ansvarar för om dessa är återförsäkrade av återförsäkringsföretag från tredje land eftersom dessa inte omfattas av ordningen med en enda auktorisation och ömsesidigt erkännande enligt detta direktiv.

I artikel 34 föreslås en kvalitativ metod för investeringsregler. De särskilda förhållandena inom återförsäkringsbranschen gör att en sådan metod är att föredra framför den mer kvantitativa metod som tillämpas på direktförsäkrings området. I artikeln anges att tillgångarna skall vara uppbyggda med hänsyn till arten av den verksamhet som återförsäkringsorganet bedriver samt beloppen och varaktigheten av de förväntade utbetalningarna vid försäkrings fall för att trygga en tillfredsställande kapitalförsörjning, likviditet, kvalitet, avkastning och matchning av investeringarna. När det gäller återförsäkring av skadeförsäkring skall matchningskravet ses mot bakgrund av affärspraxis och den inneboende komplexiteten i beräkningen av varaktigheten av utbetalningarna vid försäkringsfall. Investeringarna skall vidare vara diversifierade och ha lämplig spridning så att åtgärder kan vidtas då de ekonomiska omständigheterna ändras.

Artikel 35-41: Solvensmarginalen i återförsäkringsföretag

Solvensmarginalen är ett viktigt inslag i den finansiella tillsynen. I förslaget anges solvenskrav för återförsäkrings företag som bygger på de nu gällande reglerna för försäkrings företag. Försäkring och återförsäkring är, som tidigare påpekats, närstående verksamheter och följaktligen bör likartade solvenskrav gälla för de båda verksamheterna.

När det gäller verksamhet med återförsäkring av skadeförsäkring tillämpas i förslaget de krav som anges i skadeförsäkringsdirektivet 73/239/EEG (artikel 37). På grund av den särskilda karaktären hos vissa slag av återförsäkringsavtal eller specifika försäkringsgrenar ger förslaget möjlighet att öka den föreskrivna solvensmarginalen. Redan i skadeförsärings direktivet föreskrivs en ökning med 50 % för ansvarsförsäkring eftersom riskprofilen är särskilt volatil på det området.. Förslaget ger möjlighet till en ökning av solvensmarginalen med upp till 50 % för specifika typer av verksamhet eller försäkringsklasser med undantag av ansvarsförsäkring. Kommissionen skall införa anpassningar av solvensmarginalen efter samråd med Försäkringskommittén med utövande av sina genomförande befogenheter enligt fördraget. Dessa åtgärder skall antas med det föreskrivande förfarande som anges i artikel 5 i beslut 1999/468/EG (artikel 55). Tillägg till solvensmarginalen kommer endast att föreskrivas efter ingående analys och omfattande samråd med berörda parter.

För att säkerställa jämbördiga konkurrensvillkor mellan återförsäkrings företag och försäkrings företag som utövar återförsäkrings verksamhet föreskrivs i förslaget ändringar av skade försäkrings direktivet 73/239/EEG och livförsäkrings direktivet 2002/83/EG. Enligt dessa skall försäkringsföretag som bedriver verksamhet med mottagen återförsäkring omfattas av bestämmelserna i återförsäkrings direktivet om föreskriven solvensmarginal om deras återförsäkrings verksamhet utgör en volymmässigt betydande del av deras totala verksamhet (artiklarna 57.5 och 59.8). Dessa bestämmelser skall börja tillämpas när kommissionen har antagit beslutet om anpassning av den föreskrivna solvensmarginalen för skadeåterförsäkring (artikel 43).

När det gäller livåterförsäkring skall den föreskrivna solvensmarginalen beräknas enligt bestämmelserna i livförsäkrings direktivet 2002/83/EG (artikel 38).

Om ett återförsäkringsföretag samtidigt bedriver återförsäkrings verksamhet avseende liv- och skadeförsäkring skall den föreskrivna solvensmarginalen täcka det sammanlagda beloppet för de föreskrivna solvensmarginalerna för återförsäkrings verksamheterna på såväl skade- som livförsäkrings områdena (artikel 39).

Den föreskrivna solvensmarginalen skall motsvaras av sådana tillgångar som anges i artikel 36. De tillåtna tillgångsslagen är desamma som de som redan godkänts genom skade- och livförsäkrings direktiven för att motsvara solvensmarginalen.

Artikel 40 gäller den minsta garantifond som krävs för att få bedriva återförsäkrings verksamhet. Garantifonden är det minsta kapital som det krävs att ett återförsäkrings företag ständigt skall inneha för att kunna gå in i återförsäkrings branschen med tillräckligt sunda finanser. Enligt förslaget skall garantifonden uppgå till minst tre miljoner euro. För captivebolag för återförsäkring får dock hemmedlems staten föreskriva en miljon euro som lägsta belopp. Syftet med denna artikel är att beakta de särskilda förhållandena för captivebolag för återförsäkring, och särskilt då att de vanligen är små eller medelstora företag och att deras verksamhet är begränsad så att den uteslutande avser täckning av risker som berör de företag som äger captivebolaget för återförsäkring.

Artikel 42-44: Återförsäkringsföretag som befinner sig i svårigheter - Återkallande av auktorisation

De behöriga myndigheter som utövar tillsyn över återförsäkringsföretag bör ha lämpliga befogenheter för att vidta åtgärder mot ett återförsäkrings företag vars finansiella situation försämras, t.ex. så att det inte längre kan upprätta tillräckliga tekniska avsättningar eller så att dess solvensmarginal inte når upp till föreskriven nivå. I sådana fall skall de behöriga myndigheterna ha befogenhet att kräva en finansieringsplan, en rekonstruktionsplan eller en finansiell saneringsplan eller att förbjuda återförsäkringsföretaget att fritt förfoga över sina tillgångar.

På motsvarande sätt är det av vikt att föreskriva att auktorisation som beviljats ett återförsäkrings företag skall kunna återkallas i vissa särskilöt angivna fall (t.ex. när villkoren för auktorisation inte längre uppfylls eller om företaget allvarligt brustit i sin skyldighet att iaktta villkoren och reglerna för bedrivande av verksamhet osv.).

De regler som anges i förslaget är identiska med dem som redan tillämpas på försäkringsföretag.

Artikel 45-46: Återförsäkringsverksamhet som bedrivs med stöd av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster

Ett återförsäkringsföretag som auktoriserats på föreskrivet sätt av sin hemmedlemsstat har rätt att bedriva återförsäkrings verklsamhet inom hela gemenskapen med stöd av antingen etableringsrätten eller friheten att tillhandahålla tjänster (artikel 4.1).

I artikel 45 återfinns bestämmelser som gäller de fall då ett återförsäkringsföretag som är verksamt med stöd av etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster inte följer den tillämpliga lagstiftningen i värdmedlemsstaten. Den föreslagna ordningen, som även är inspirerad av den ordning som fastställs genom försäkrings direktiven, bygger på samarbete mellan de behöriga myndigheterna i hem- och värdmedlemsstaterna.

Genom artikel 46 fastställs principen om likabehandling av alla återförsäkrade borgenärer i händelse av likvidation av ett återförsäkringsföretag utan någon åtskillnad av skäl som sammanhänger med det sätt på vilket återförsäkringsavtalen tecknades, dvs. om det skedde med stöd av etablerings friheten eller friheten att tillhandahålla tjänster. Någon samordning av de nationella bestämmelserna om likvidation införs dock inte genom denna artikel. En sådan samordning har genomförts för försäkringsföretag genom direktiv 2001/17/EG (direktivet om lividation av försäkringsföretag) [13]. Det kan också komma att krävas anpassningar av det direktivet på ett senare stadium efter noggrant övervägande för att få återförsäkringsföretag att omfattas av dess räckvidd.

[13] EGT L 110, 20.4.2001 s. 28.

Artikel 47-50: Återförsäkringsföretag i tredje land

Återförsäkringsföretag som har sina registrerade huvudkontor i tredjeländer och som bedriver återförsäkrings verksamhet i en medlems stat skall inte behandlas gynnsammare än återförsäkrings företag med huvudkontor i samma medlemsstat (artikel 47).

Artikel 48 avser möjligheten att ingå avtal med tredje land om tillsyn över återförsäkringsföretag. Sådana internationella avtal syftar bl.a. till informationsutbyte om återförsäkringsföretag mellan behöriga myndigheter i EU och i de berörda tredjeländerna och till införandet av ömsesidigt erkännande av regler och praxis för tillsynen över återförsäkring. Denna artikel skulle vara av väsentlig betydelse för att komma till rätta med de spärrar i regleringen av återförsäkring som hindrar återförsäkrings företag från gemenskapen vid marknadsinträde i tredje land.

Artikel 51-54: Rättigheter förvärvade av befintliga återförsäkringsföretag -återförsäkringsföretag som upphör med sin verksamhet

Ett återförsäkringsföretag som var berättigat eller auktoriserat i enlighet med bestämmelserna i sin hemmedlemsstat att bedriva återförsäkrings verksamhet före dagen för genomförandet av detta direktiv skall kunna fortsätta med sin verksamhet utan att begära auktorisation. Återförsäkrings företaget skall dock omfattas av bestämmelserna i direktivet, däribland kraven på sunda finanser i återförsäkrings företag (tekniska avsättningar, solvensmarginal och garantifond), ledning med yrkesmässig kapacitet och gott anseende samt lämplighet hos aktieägare med kvalificerade innehav. Direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att bevilja en övergångsperiod på två år för att undvika att befintliga återförsäkrings företag hamnar i finansiella svårigheter på grund av sina insatser för att uppfylla dessa krav (artikel 51).

Direktivet skall däremot inte tillämpas på återförsäkringsföretag som vid tiden för genomförandet har upphört att teckna nya återförsäkrings avtal och uteslutande förvaltar sitt befintliga bestånd i avsikt att avsluta sin verksamhet. Eftersom sådana företag inte skall omfattas av den ordning med en enda auktorisation som fastställs genom direktivet är det dock nödvändigt med hänsyn till kraven på öppenhet och insyn och visshet om rättsläget att medlemsstaterna upprättar förteckningar över sådana företag och överlämnar dem till alla medlemsstater (artikel 52).

Slutligen fastställs genom artikel 53 rätten för återförsäkringsföretag att begära domstolsprövning av varje beslut som de behöriga myndigheterna fattat beträffande dem vid tillämpningen av de nationella bestämmelser som antagits för att genomföra detta direktiv.

Artikel 55-56: Kommissionens genomförandebefogenheter i fråga om tekniska anpassningar av direktivet

I förslaget fastställs en möjlighet till teknisk anpassning av vissa bestämmelser i direktivet. Kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter i fråga om de bestämmelser som uttryckligen anges i artikel 56. Under utövandet av sina genomförande befogenheter bistås kommissionen av den försäkringskommitté som inrättas genom direktiv 91/675/EEG. Kommissionen skall anta åtgärderna enligt det förfarande som anges i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG, i vilket förfarandena fastställs för kommissionens utövande av sina genom förande befogenheter.

Genomförandebefogenheterna skall bl.a. användas för att öka den föreskrivna solvensmarginalen för vissa slag av avtal eller verksamheter inom andra försäkringsklasser än ansvarsförsäkring (artikel 37.3-4).

Artikel 57-60: Tekniska anpassningar av skade- och livförsäkringsdirektiven samt direktivet om försäkringsgrupper

Införandet av rättsliga gemenskapsramar för återförsäkring påverkar de befintliga direktiven om försäkring (skadeförsäkring, livförsäkring och försäkringsgrupper) [14]. Eftersom detta förslag, om det antas, skall komplettera dessa rättsliga ramar för försäkringssektorn förefaller det nödvändigt att beakta det i syfte att skapa konsekvens i de rättsliga ramarna. Följaktligen behöver de befintliga försäkrings direktiven anpassas. Detta gäller t.ex. vid indirekt tillsyn över ett återförsäkringsföretag, som utförs av de behöriga myndigheterna för ett försäkrings företag som har ingått ett återförsäkringsavtal med en återförsäkrare inom gemenskapen som omfattas av detta direktiv [15]. De behöriga myndigheterna för försäkringsföretaget får inte vägra ett sådant återförsäkringsavtal av skäl som direkt sammanhänger med sundheten i denne återförsäkrares finanser.

[14] Skadeförsäkring: direktiven 73/239/EEG, 88/357/EEG och 92/49/EEG. Livförsäkring: direktiv 2002/83/EEG. Försäkringsgrupper: direktiv 98/78/EG (EGT L 330, 5.12.1998, s. 1).

[15] Eller ett försäkringsföretag inom gemenskapen som auktoriserats i enlighet med skade- eller livförsäkrings direktivet (direktiv 73/239/EEG och 2002/83/EG).

Förslaget innehåller också bestämmelser om avskaffande av kravet på att tillgångar skall ställas som säkerhet för avsättningar för ej intjänade premier och oreglerade skador i de fall då återförsäkraren är ett återförsäkrings företag som är auktoriserat i enlighet med detta direktiv eller ett försäkrings företag som är auktoriserat i enlighet med direktiv 73/239/EEG (skadeförsäkring) eller 2002/83/EG (livförsäkring).

Dessa anpassningar är också motiverade på grund av att avsikten är att direktförsäkrings företag som mottar återförsäkring skall vara föremål för samma solvenskrav som de som skulle gälla för ett återförsäkrings företag och att konkurrensvillkoren skall vara jämbördiga för de olika företag som tecknar avtal om mottagen återförsäkring.

Direktiv 98/78/EG anpassas också för att beakta det faktum att återförsäkrings företag inom EU kommer att bli föremål för tillsyn [16]. Det kommer också senare att bli nödvändigt att anpassa direktiv 2002/87/EG om finansiella konglomerat [17].

[16] EGT L 330, 5.12.1998, s. 1.

[17] EUT L 35, 11.2.2003, s. 1.

Vidare kan det också bli nödvändigt att anpassa direktiv 2001/17/EG så att dess räckvidd även omfattar återförsäkrings företag, eftersom sådana för närvarande inte omfattas av direktivet om likvidation av försäkrings företag. Ytterligare arbete krävs i detta avseende för att fastställa vilka frågor som måste övervägas så att lämpliga anpassningar kan göras.

2004/0097 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om återförsäkring och om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG och 92/49/EEG samt direktiv 98/78/EG och 2002/83/EG (Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 47.2 och 55 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [18],

[18] EGT C [...], [...s. [...].

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs [19],

[19] EGT C [...], [...s. [...].

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [20],

[20] EGT C [...], [...s. [...].

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [21], och

[21] EGT C [...], [...s. [...].

av följande skäl:

(1) Genom rådets första direktiv 73/239/EEG av den 24 juli 1973 om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring [22], rådets direktiv 92/49/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG [23] och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/83/EG av den 5 november 2002 om livförsäkring [24] fastställs bestämmelser om inledande och utövande av verksamhet med direkt försäkring inom gemenskapen.

[22] EGT L 228, 16.8.1973, s. 3.

[23] EGT L 228, 11. 8. 1992 s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG (EGT L 35, 11.2.2003, s. 1).

[24] EGT L 345, 19.12.2002, s. 1.

(2) Dessa bestämmelser utgör den rättsliga ramen för försäkringsföretag som bedriver försäkrings verksamhet på den inre marknaden med hänsyn till såväl etableringsfriheten som friheten att tillhandahålla tjänster i medlemsstaterna så att det blir enklare för försäkringsföretag med huvudkontor i gemenskapen att fullgöra åtaganden inom gemenskapen och därigenom ge försäkringstagarna tillgång till inte endast försäkringsgivare etablerade i det egna landet, utan också till försäkringsgivare som har sitt huvudkontor inom gemenskapen och är etablerade i andra medlemsstater.

(3) Den ordning som fastställs genom de nu nämnda direktiven är tillämplig på hela den verksamhet som bedrivs av försäkrings företag, såväl verksamhet med direkt försäkring som återförsäkrings verksamheter med mottagen återförsäkring, men de återförsäkrings verksamheter som bedrivs av specialiserade återförsäkrings företag omfattas varken av denna ordning eller av någon annan ordning som föreskrivs i gemenskaps lagstiftningen.

(4) Återförsäkring är en viktig finansiell verksamhet, eftersom den ger möjlighet åt direktförsäkringsföretagen att öka sin tecknings kapacitet inom försäkrings verksamheten och ge försäkrings skydd och också att minska sina kapitalkostnader genom att en större riskspridning underlättas på internationell nivå. Dessutom spelar återförsäkring en avgörande roll för att säkra den finansiella stabiliteten, eftersom den är en avgörande faktor när det gäller att säkerställa sunda finanser och stabilitet på direktförsäkrings marknaderna och också inom det finansiella systemet som helhet, eftersom återförsäkrings företagen är viktiga finansiella förmedlare och institutionella investerare.

(5) Genom rådets direktiv 64/225/EEG av den 25 februari 1964 om avskaffande av inskränkningar i etableringsfriheten och i friheten att tillhandahålla tjänster avseende återförsäkring och retrocession [25] avlägsnades de begränsningar för etablerings friheten och friheten att tillhandahållla tjänster som är kopplade till återförsäkrings givarens nationalitet eller bosättnings ort. Däremot avlägsnades inte de begränsningar som följer av skillnaderna mellan de nationella bestämmelserna om den stabilitets mässiga regleringen av återförsäkring. Detta förhållande har resulterat i betydande skillnader i fråga om nivån på tillsynen över återförsäkrings företagen inom gemenskapen, vilket skapar hinder för utövandet av återförsäkrings verksamhet, t.ex. genom kravet att återförsäkrings företag skall ställa tillgångar som säkerhet för sina delar av direktförsäkrings företagens tekniska avsättningar eller återförsäkrings företagens skyldighet att följa olika tillsyns bestämmelser i olika medlems stater, där de bedriver verksamhet, och en indirekt tillsyn över olika aspekter av återförsäkrings företagens verksamhet som utförs av direktförsäkrings företagens behöriga myndigheter.

[25] EGT 56, 4.4.1964, s. 878.

(6) I handlingsplanen för finansiella tjänster tas återförsäkring upp som en sektor där det krävs åtgärder på gemenskapsnivå för att den inre marknaden för finansiella tjänster skall fullbordas. Dessutom har betydande finansiella organ, som Internationella valutafonden och den internationella sammanslutningen av försäkrings tillsynsorgan IAIS ("International Association of Insurance Supervisors") framhållit att bristen på harmoniserade tillsyns föreskrifter för återförsäkring på gemenskapsnivå är en betydande lucka i de rättsliga ramarna för finansiella tjänster som bör åtgärdas.

(7) Detta direktiv syftar till att upprätta rättsliga ramar för stabiliteten inom återförsäkrings verksamhet i gemenskapen. Det ingår i den samlade gemenskapslagstiftningen på försäkringsområdet som syftar till att upprätta en inre marknad för försäkringssektorn.

(8) Detta direktiv är förenligt med det betydande internationella arbete som utförs på området för reglering i stabilitets syfte av återförsäkringssektorn, särskilt av den internationella sammanslutningen av försäkrings tillsynsorgan IAIS.

(9) Detta direktiv ansluter sig till den metod för gemenskapslagstiftningen som tillämpas på direktförsäkring och som innebär att sådan harmonisering skall ske som är väsentlig, nödvändig och tillräcklig för att säkerställa ömsesidigt erkännande av auktorisationer och säkra system för kontroll så att det blir möjligt att bevilja en enda auktorisation som gäller i hela gemenskapen, samt att tillämpa principen om hemlandstillsyn.

(10) Som en följd av detta skall bedrivandet av återförsäkringsrörelse vara underkastat en enda officiell auktorisation som ges av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där återförsäkringsföretaget har sitt huvudkontor. En sådan auktorisation ger företaget rätt att bedriva verksamhet inom hela gemenskapen med stöd av etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster. Den medlemsstat där en filial ligger eller där tjänster tillhandahålls får inte kräva att återförsäkringsföretag som vill bedriva återförsäkrings rörelse där och som redan har auktorisation i hemlandet skall söka ny auktorisation. Vidare bör ett återförsäkringsföretag som redan har auktoriserats i sin hemmedlemsstat inte bli föremål för ytterligare tillsyn eller kontroller av dess finansiella stabilitet som utförs av den behöriga myndigheten för ett försäkrings företag som är återförsäkrat av det återförsäkringsföretaget. Medlemsstaterna bör inte heller kunna kräva att ett återförsäkrings företag som är auktoriserat i gemenskapen skall ställa säkerhet som täckning för sin del av cedentens tekniska avsättningar. Villkoren för att bevilja eller återkalla en sådan auktorisation måste läggas fast. De behöriga myndigheterna bör inte auktorisera eller upprätthålla auktorisationen för återförsäkrings företag som inte uppfyller kraven i detta direktiv.

(11) Detta direktiv bör tillämpas på företag som uteslutande bedriver åter försäkrings rörelse och inte åtar sig någon direkt försäkrings verksamhet. Det bör även tillämpas på så kallade captivebolag för återförsäkring som bildats eller ägs av industri- eller handelsbolag eller finansiella företag som inte omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/78/EC [26]om extra tillsyn över försäkringsföretag som ingår i en försäkringsgrupp i syfte att tillhandahålla återförsäkrings skydd uteslutande för risker i de företag som de tillhör.

[26] EGT L 330, 5.12.1998, s. 1. Direktivet är senast ändrat genom direktiv 2002/87/EG (EUT L 35, 11.2.2003, s. 1).

(12) Det här direktivet bör dock inte tillämpas på försäkrings företag som redan omfattas av direktiven 73/239/EEG och 2002/83/EG. För att säkerställa att de försäkrings företag som även bedriver återförsäkrings rörelse har sunda finanser och att återförsäkrings verksamhetens särskilda karaktär vederbörligen beaktas i de kapitalkrav som ställs på sådana företag bör emellertid de bestämmelser i det här direktivet som rör solvens marginalen för återförsäkrings företag tillämpas på sådana försäkrings företags återförsäkrings rörelse om denna utgör en volymmässigt betydande del av den samlade verksamheten i ett företag.

(13) De befogenheter och medel för kontroll som skall anförtros de behöriga myndig heterna bör klargöras i det här direktivet. De behöriga myndigheterna i varje återförsäkrings företags hemmedlems stat bör ansvara för tillsynen av att företagets ekonomi är sund, vilket bl.a. innebär kontroll av deras solvensmarginal och skapandet av tillräckliga tekniska avsättningar, samt att dessa avsättningar täcks av matchande tillgångar.

(14) De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna måste ha de tillsynsmöjligheter som krävs för att säkerställa att återförsäkringsföretagen bedriver sin verksamhet på ett korrekt sätt inom hela gemenskapen oavsett om verksamheten utövas med stöd av etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster. Myndigheterna bör särskilt ha möjlighet att införa lämpliga skyddsåtgärder eller sanktioner i avsikt att förhindra oegentligheter och överträdelser av bestämmelserna om tillsyn över åter försäkringsverksamhet.

(15) Föreskrifter bör införas för utbyte av information mellan de behöriga myndigheterna och myndigheter eller organ som i kraft av sin uppgift bidrar till att stärka stabiliteten hos det finansiella systemet. För att bevara informationens konfidentiella karaktär bör antalet mottagare begränsas strikt. Det är därför nödvändigt att fastställa under vilka förutsättningar det ovan nämnda informationsutbytet skall tillåtas. När det föreskrivs att informationen får offentliggöras endast med de behöriga myndigheternas uttryckliga tillstånd får dessa vidare, när så är lämpligt, ställa stränga krav som villkor för tillståndet. I detta avseende och i syfte att säkerställa en tillfreds ställande tillsyn från de behöriga myndigheternas sida bör det genom detta direktiv införas bestämmelser som ger medlemsstaterna befogenhet att avtal om utbyte av information med tredje land under förutsättning att det finns lämpliga garantier för att den information som överlämnas omfattas av tystnadsplikt.

(16) För att stärka stabilitetstillsynen över försäkringsföretag bör det föreskrivas att en revisor omgående skall vara skyldig att rapportera till de behöriga myndigheterna då han, enligt vad som föreskrivs i detta direktiv, under fullgörandet av sitt uppdrag får kännedom om förhållanden som riskerar att allvarligt påverka ett försäkringsföretags finansiella ställning eller dess administrativa och redovisningsmässiga organisation. Med tanke på det eftersträvade syftet är det lämpligt att medlemsstaterna tillser att denna skyldighet gäller alla de tillfällen då en revisor upptäcker sådana omständigheter vid fullgörandet av sina uppdrag i ett företag som har nära förbindelser med ett återförsäkringsföretag. Revisorernas skyldighet att vid behov meddela de behöriga myndigheterna vissa förhållanden och beslut rörande ett återförsäkringsföretag som de upptäcker vid fullgörandet av sina uppdrag hos ett företag som inte är ett återförsäkringsföretag ändrar inte i sig arten av deras uppdrag hos detta företag, inte heller det sätt på vilket de bör fullgöra sina uppgifter där.

(17) Det bör fastställas hur detta direktiv skall tillämpas på befintliga återförsäkrings företag som redan är auktoriserade eller berättigade att bedriva återförsäkrings verksamhet enligt medlems staternas bestämmelser då detta direktiv börjar tillämpas.

(18) För att göra det möjligt för återförsäkringsföretag att uppfylla sina åtaganden bör medlems staterna kräva att sådana företag upprättar tillräckliga försäkrings matematiska avsättningar. Beloppen för dess bör fastställas i enlighet med direktiv 91/674/EEG av den 19 december 1991 om årsbokslut och sammanställd redovisning för försäkringsföretag [27], och när det gäller livåterförsäkring bör medlems staterna även få fastställa mer specifika regler i enlighet med direktiv 2002/83/EG.

[27] EGT L 374, 31.12.1991, s. 7. Direktivet är senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/51/EG (EGT L 178, 17.7.2003, s. 16).

(19) Ett återförsäkringsföretag som är verksamt med återförsäkring av kreditförsäkring och vars rörelse på området för återförsäkring av kreditförsäkring uppgår till mer än en liten del av dess samlade rörelse skall vara skyldigt att upprätta en utjämnings reserv som inte ingår i solvensmarginalen. Denna reserv skall beräknas med någon av de metoder som fastställs i direktiv 73/239/EEG och som erkänns som likvärdiga. Dessutom bör detta direktiv göra det möjligt för hemmedlemsstaten att kräva att återförsäkrings företag med huvudkontor inom dess territorium skall upprätta utjämnings reserver för andra riskklasser än återförsäkring av kreditförsäkring enligt de regler som fastställts av denna hemmedlemsstat.

(20) Återförsäkringsföretaget bör ha tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna med beaktande av det slag av verksamhet som återförsäkringsföretaget utför, särskilt arten, beloppen och varaktigheten för de förväntade utbetalningarna vid försäkringsfall, så att det går att säkerställa att dess investeringar är tillräckliga, likvida, säkra, matchande och av god kavlitet, och företaget skall se till att dessa investeringar är diversifierade, har lämplig spridning och ger företaget möjlighet att på lämpligt sätt reagera på förändrade ekonomiska förhållanden, särskilt när det gäller utvecklingen på de finansiella marknaderna och fastighetsmarknaderna samt på katastrofer med stora efterverkningar.

(21) Det är nödvändigt för återförsäkringsföretagen att utöver de tekniska avsättningarna ha en kompletterande reserv i form av en s.k. solvensmarginal, som skall motsvaras av fria tillgångar och, med de behöriga myndigheternas godkännande, av andra, dolda tillgångar som skall fungera som buffert vid en ogynnsam affärsutveckling. Detta krav är ett viktigt inslag i systemet för stabilitetstillsyn. Under tiden för den översyn av den befintliga ordningen för solvensmarginalen som kommissionen genomför inom ramen för det s.k. solvens II-projektet i syfte att fastställa solvens marginalkrav för återförsäkrings företag skall bestämmelserna i den befintliga lagstiftningen på området för direktförsäkring tillämpas.

(22) I syfte att beakta den särskilda karaktären hos vissa slag av återförsäkringsavtal eller specifika verksamhetsformer bör det beslutas om ändringar av beräkningen av solvensmarginalkraven. Sådana ändringar bör göras av kommissionen med utövande av sina genomförandebefogenheter i enlighet med fördraget efter samråd med den Försäkringskommitté som inrättats genom rådets direktiv 91/675/EEG [28]. Dessa åtgärder bör antas med det föreskrivande förfarandet i artikel 5 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [29].

[28] EGT L 374, 31.12.1991, s. 32.

[29] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

(23) Den förteckning över tillgångsposter som får medräknas i den tillgängliga solvensmarginalen som ingår i direktiven 73/239/EEG och 2002/83/EG bör fastställas även för tillämpningen av det här direktivet.

(24) Återförsäkringsföretag bör även inneha en garantifond i syfte att säkerställa att deras resurser är tillräckliga vid bildandet och att under de därpå följande åren solvensmarginalen inte vid något tillfälle understiger den lägsta nivå som krävs för säkerheten. För att beakta de särskilda förhållandena för captivebolag för återförsäkring bör det dock föreskrivas att hemmedlems staten skall ha möjlighet att fastställa ett lägre belopp för den minsta garantifond som skall krävas för captivebolag för återförsäkring.

(25) Vissa bestämmelser i detta direktiv avser minimikrav. Hemmedlemsstaten bör dock kunna fastställa strängare regler för återförsäkringsföretag som är auktoriserade av dess egna behöriga myndigheter, särskilt när det gäller solvensmarginalkraven.

(26) Det är nödvändigt att utforma bestämmelser för det fall att ett återförsäkrings företags ekonomiska ställning utvecklas så att det får svårt att uppfylla sina försäkringsåtaganden. I vissa situationer behöver de behöriga myndigheterna befogenheter för att kunna ingripa i ett tillräckligt tidigt skede, men då de utövar dessa befogenheter måste de underrätta återförsäkringsföretagen om de skäl som har föranlett sådana tillsynsåtgärder i enlighet med principerna för sunda och korrekta förvaltningsförfaranden. Så länge det föreligger en sådan situation bör de behöriga myndigheterna vara förhindrade att utfärda intyg om att försäkringsföretaget har en tillräcklig solvensmarginal.

(27) Det är nödvändigt att få till stånd ett samarbete mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter för att säkerställa att återförsäkrings företag som utför verksamhet med stöd av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster följer de bestämmelser som är tillämpliga på dem i deras värdmedlems stater.

(28) Ett beslut om avslag på en ansökan om auktorisation eller om återkallande av en auktorisation måste kunna göras till föremål för domstolsprövning.

(29) Det är viktigt att föreskriva att återförsäkringsföretag med huvudkontor utanför gemenskapen som bedriver återförsäkrings verksamhet inom gemenskapen inte skall vara föremål för en behandling som är mer gynnsam än den som tillämpas på återförsäkrings företag med huvudkontor i en medlemsstat.

(30) För att beakta återförsäkringsrörelsens internationella aspekter bör bestämmelser införas som möjliggör att internationella avtal ingås med tredje land i syfte att fastställa formerna för tillsyn över återförsäkrings organ som bedriver verksamhet inom de avtalsslutande parternas territorier.

(31) Det bör skapas förutsättningar för ett smidigt förfarande för prövning av likvärdighet i stabilitets avseende på gemenskapsbasis i förhållande till tredje land i syfte att öka liberaliseringen av återförsäkrings tjänster i tredje land, såväl genom etableringsrätten som genom rätten att tillhandahålla tjänster över nationsgränserna. Därför föreskrivs i detta direktiv förfaranden för underhandlingar med tredje land.

(32) Kommissionen bör bemyndigas att anta genomförandeåtgärder, förutsatt att dessa inte ändrar det väsentliga innehållet i detta direktiv. Dessa genomförandeåtgärder bör göra det möjligt för gemenskapen att beakta den kommande utvecklingen inom återförsäkrings sektorn. De åtgärder som krävs för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med beslut 1999/468/EG.

(33) Gemenskapens befintliga rättsliga ramar för försäkring bör anpassas så att de tar hänsyn till den nya tillsynsordning för åter försäkrings företag som fastställs genom detta direktiv och så att sammanhängande rättsliga ramar säkerställs för hela försäkrings sektorn. Särskilt bör en anpassning göras av de befintliga bestämmelser som tillåter de myndigheter som är behöriga att utöva tillsyn över direktförsäkrings företag att utöva "indirekt tillsyn" över åter försäkrings företag. Vidare bör de nu gällande bestämmelser upphävas som ger medlems staterna möjlighet att kräva att säkerhet skall ställas för tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna i ett försäkrings företag, när försäkrings givaren är återförsäkrad av ett återförsäkrings företag som är auktoriserat i enlighet med detta direktiv eller av ett försäkrings företag. Slutligen bör det föreskrivas att den solvensmarginal som skall krävas för försäkringsföretag som bedriver återförsäkrings verksamhet, om detta utgör en betydande del av deras totala rörelse, skall omfattas av de solvensbestämmelser som föreskrivs för återförsäkrings företag genom detta direktiv. Direktiven 73/239/EEG, 92/49/EEG och 2002/83/EG bör därför ändras.

(34) Direktiv 98/78/EG bör ändras så att det säkerställs att återförsäkringsföretag som ingår i en försäkrings- eller återförsäkrings grupp omfattas av extra tillsyn på samma sätt som försäkrings företag som nu ingår i en försäkrings grupp.

(35) Eftersom målet för den föreslagna åtgärden, nämligen att fastställa rättsliga ramar för inledande och utövande av återförsäkringsverksamhet, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitets principen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Eftersom det i direktivet anges minimistandarder, kan medlemsstaterna införa strängare regler.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

AVDELNING I - RÄCKVIDD OCH DEFINITIONER

Artkel 1 - Räckvidd

1. Genom detta direktiv fastställs regler för rätten att starta och driva självständig åter försäkrings verksamhet, utövad av återförsäkringsföretag som uteslutande bedriver återförsäkrings verksamhet och som är etablerade i en medlemsstat eller som önskar etablera sig där.

2. Detta direktiv skall inte tillämpas på följande:

a) Försäkringsföretag som omfattas av direktiven 73/239/EEG och 2002/83/EG.

b) Sådana verksamheter och organ som avses i artikel 3.1-2 i direktiv 73/239/EEG.

c) Sådana verksamheter och organ som avses i artikel 3 i direktiv 2002/83/EG.

d) Sådan återförsäkrings verksamhet som utförs av en medlemsstats regering, när denna av skäl som är av betydande allmänt intresse uppträder som återförsäkrings givare i sista hand under omständigheter när detta krävs på grund av att situationen på marknaden gör det av objektiva skäl omöjligt att erhålla återförsäkringsskydd på affärsmässiga grunder.

Artikel 2 - Definitioner

1. I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

a) återförsäkring: den verksamhet som består i att ta emot risker som överlåts av ett försäkrings företag, ett annat återförsäkrings företag eller ett tjänstepensions institut som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/41/EG [30]

[30] EUT L 235, 23.9.2003, s. 10.

b) återförsäkringsföretag: ett företag som har fått officiell auktorisation enligt artikel 3.

c) filial: en agentur eller en filial till ett försäkringsföretag.

d) etableringsställe: ett återförsäkrings företags huvudkontor eller filial med beaktande av punkt c.

e) hemmedlemsstat: den medlemsstat där återförsäkrings företagets huvudkontor är beläget.

f) filialstat: den medlemsstat där en filial till ett återförsäkringsföretag är belägen.

g) värdmedlemsstat: den medlemsstat där ett återförsäkringsföretag har en filial eller tillhandahåller tjänster.

h) kontroll: förhållandet mellan ett moderföretag och ett dotterföretag enligt definitionen i artikel 1 i rådets direktiv 83/349/EEG [31] eller ett liknande förhållande mellan någon fysisk eller juridisk person och ett företag.

[31] Rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om sammanställd redovisning (EGT L 193, 18.7.1983, s. 1). Direktivet senast ändrat genom direktiv 90/605/EEG (EGT L 317, 16.11.1990, s. 60).

i) kvalificerat innehav: direkt eller indirekt ägande i ett företag, där innehavet representerar 10 % eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller som möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av företaget.

j) moderföretag: ett moderföretag enligt definitionen i artiklarna 1 och 2 i direktiv 83/349/EEG.

k) dotterföretag: ett dotterföretag enligt definitionen i artiklarna 1 och 2 i direktiv 83/349/EEG.

l) behöriga myndigheter: de nationella myndigheter som enligt lag eller annan författning har behörighet att utöva tillsyn över återförsäkringsföretag.

m) nära förbindelser: en situation där två eller flera fysiska eller juridiska personer är förenade genom

i) ägarintresse, innebärande ett innehav, direkt eller genom kontroll av 20 % eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag, eller

ii) kontroll, i alla de fall som avses i artikel 1.1 och 1.2 i direktiv 83/349/EEG, eller ett liknande förhållande mellan någon fysisk eller juridisk person och ett företag.

n) captivebolag för återförsäkring: ett återförsäkrings företag som ägs antingen av ett finansiellt företag, annat än ett försäkrings- eller återförsäkrings företag eller en grupp av försäkrings- eller återförsäkrings företag som omfattas av direktiv 98/78/EG, eller av ett eller flera icke-finansiella företag, vars uteslutande syfte är att tillhandahålla återförsäkrings skydd för risker i det företag eller den grupp som det tillhör eller i ett eller flera företag inom en grupp som captivebolaget för återförsäkring ingår i.

2. Vid tillämpningen av punkt 1 c skall varje stadigvarande närvaro av ett företag inom en medlemsstats territorium betraktas som en agentur eller en filial, även om närvaron inte har formen av en filial eller en agentur utan endast består av ett kontor som förestås av företagets egen personal eller av någon som är fristående från företaget men som har en stående fullmakt att företräda företaget på samma sätt som en agentur.

Vid tillämpningen av punkt 1 i samt i samband med artiklarna 12, 19, 20 och 21 och på andra nivåer av ägande som avses i artikel 14 skall sådana rösträtter som avses i artikel 92 i direktiv 2001/34/EG [32] beaktas.

[32] EGT L 184, 6.7.2001, s. 66.

Vid tillämpningen av punkt 1 skall varje dotterföretag till ett dotterföretag också anses som dotterföretag till det företag som ytterst är moderföretaget till dessa företag.

Vid tillämpningen av punkt 1 m skall varje dotterföretag till ett dotterföretag också anses som dotterföretag till det moderföretag som står över dessa företag.

Vid tillämpningen av punkt 1 m skall som nära förbindelse även anses en situation där två eller flera fysiska eller juridiska personer kontrolleras genom en varaktig förbindelse till en och samma person.

3. Varje gång hänvisning görs i detta direktiv till euro skall värdet i den nationella valutan fr.o.m. den 31 december varje år vara det värde som gällde sista dagen i närmast föregående oktober månad för vilken dag värden för euron finns noterade i samtliga berörda valutor inom gemenskapen.

AVDELNING II - INLEDANDE AV ÅTERFÖRSÄKRINGSVERKSAMHET

AUKTORISATION AV ÅTERFÖRSÄKRINGSFÖRETAG

Artikel 3 - Principer för auktorisation

Återförsäkringsverksamhet får börja bedrivas endast efter officiell auktorisation.

Sådan auktorisation skall sökas hos behörig myndighet i hemmedlemsstaten av

a) varje företag som etablerar sitt huvudkontor inom denna stats territorium, och

b) varje företag som, efter att ha beviljats sådan auktorisation som krävs enligt första stycket, utvidgar verksamheten till andra återförsäkrings verksamheter än de som det redan auktoriserats för.

Artikel 4 - Auktorisationens räckvidd

1. En auktorisation enligt artikel 3 skall gälla inom hela gemenskapen. Den skall ge ett återförsäkringsföretag rätt att bedriva verksamhet där med stöd antingen av etableringsfriheten eller av friheten att tillhandahålla tjänster.

2. En auktorisation skall beviljas för återförsäkringsverksamhet på skadeförsäkrings- eller livförsäkrings området eller för varje annat slag av återförsäkrings verksamhet i enlighet med sökandens begäran.

Den skall behandlas med beaktande av den verksamhetsplan som skall läggas fram enligt artiklarna 6 och 11 och av uppfyllandet av de auktorisations krav som fastställts av den medlems stat i vilken auktorisationen söks.

Artikel 5 - Återförsäkringsföretagets företagsform

1. Hemlandet skall föreskriva att återförsäkringsföretag som ansöker om auktorisation skall anta någon av de företagsformer som anges i bilaga I.

Ett återförsäkringsföretag får även anta företagsformen europabolag (SE) enligt definitionen i Rådets förordning (EG) nr 2157/2001 [33].

[33] EGT L 294, 10.11.2001. s. 1.

2. Medlemsstaterna får också, där så är lämpligt, etablera företag inom ramen för gällande offentligrättslig lagstiftning, förutsatt att ändamålet för sådan verksamhet är återförsäkringsrörelse på villkor som motsvarar dem som gäller privaträttsligt verksamma företag.

Artikel 6 - Villkor

Hemmedlemsstaterna skall kräva att varje återförsäkringsföretag som ansöker om auktorisation skall

a) begränsa sin verksamhet till återförsäkring och därmed sammanhängande verksamhet. I detta krav kan inrymmas en holdingbolags funktion och verksamheter som motsvarar definitionen av verksamheter inom den finansiella sektorn i artikel 2.8 i direktiv 2002/87/EG [34],

[34] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG av den 16 december 2002 om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat och om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/78/EG och 2000/12/EG (EGT L 35, 11.2.2003, s. 1).

b) förete en verksamhetsplan enligt artikel 11,

c) inneha den minsta garantifond som föreskrivs i artikel 40.2, och

d) faktiskt ledas av personer med gott anseende och med lämpliga yrkesmässiga kvalifikationer eller lämplig yrkesmässig erfarenhet.

Artikel 7 - Nära förbindelser

1. Om det finns nära förbindelser mellan återförsäkringsföretaget och andra fysiska eller juridiska personer skall de behöriga myndigheterna endast bevilja auktorisation om dessa förbindelser inte hindrar myndigheterna från att utöva en effektiv tillsyn.

De behöriga myndigheterna skall också vägra auktorisation om lagar eller andra författningar i ett tredjeland, som gäller för en eller flera fysiska eller juridiska personer med vilka återförsäkringsföretaget har nära förbindelser, eller svårigheter vid tillämpningen av dessa bestämmelser, hindrar myndigheterna från att utöva en effektiv tillsyn.

2. De behöriga myndigheterna skall kräva att återförsäkringsföretagen förser dem med erforderliga uppgifter för att de fortlöpande skall kunna övervaka att bestämmelserna i denna punkt efterlevs.

Artikel 8 - Återförsäkringsföretagets huvudkontor

Medlemsstaterna skall kräva att återförsäkringsföretagens huvudkontor skall vara belägna i samma medlemsstat som deras stadgeenliga säten.

Artikel 9 - Försäkringsvillkor och premietariffer

1. Detta direktiv skall inte hindra medlemsstaterna från att bibehålla eller införa lagar eller andra författningar som föreskriver godkännande av stiftelseurkund och bolagsordning samt överlämnande av alla andra handlingar som krävs för normal tillsyn.

2. Medlemsstaterna får dock inte anta bestämmelser om krav på förhandsgodkännande av eller regelbundna underrättelser om allmänna och särskilda försäkringsvillkor, premietariffer eller formulär och andra tryckta handlingar som försäkringsföretaget avser att använda i sina mellanhavanden med cedent- eller retrocedent företag.

Artikel 10 - Marknadens ekonomiska behov

Medlemsstaterna får dock inte kräva att en ansökan om auktorisation skall behandlas med hänsyn till marknadens ekonomiska behov.

Artikel 11 - Verksamhetsplan

1. Den verksamhetsplan som avses i artikel 6 b skall innehålla uppgifter eller dokumentation om

a) de slag av risker som återförsäkringsföretaget avser att täcka,

b) de slag av återförsäkringsåtgärder som återförsäkringsföretaget avser att avtala om med cedentföretag,

c) grundprinciperna för retrocession,

d) sammansättningen av minsta garantifonden,

e) uppskattade kostnader för uppbyggnaden av administration och övriga nödvändiga företagsfunktioner samt för ändamålet avsatta medel,

2. Utöver kraven i punkt 1 skall verksamhetsplanen, beträffande de tre första räkenskapsåren, innehålla

a) uppskattade driftskostnader utöver uppbyggnads kostnader, särskilt löpande allmänna omkostnader och provisioner,

b) uppskattade premier eller bidrag och kostnader för försäkringsfall,

c) en prognos för balansräkningen, och

d) en uppskattning av storleken på de medel som är avsedda att täcka försäkringsåtaganden och föreskriven solvensmarginal.

Artikel 12 - Aktieägare och medlemmar med kvalificerade innehav

De behöriga myndigheterna i hemlandet får inte bevilja auktorisation för återförsäkringsverksamhet förrän de har fått information om vilka aktieägare eller medlemmar, fysiska eller juridiska personer, som direkt eller indirekt har kvalificerade innehav, och om storleken av dessa innehav.

Dessa myndigheter skall vägra auktorisation om de, med hänsyn till behovet att säkerställa en sund och ansvarsfull ledning av återförsäkringsföretaget, bedömer att lämpligheten hos aktieägare eller medlemmar som avses i första stycket inte är tillfredsställande.

Artikel 13 - Avslag på auktorisationsansökan

Varje beslut om avslag på en ansökan om auktorisation skall åtföljas av en närmare motivering och ges företaget till känna.

Varje medlemsstat skall se till att ett beslut om avslag på en ansökan om auktorisation kan göras till föremål för prövning av domstol i enlighet med artikel 53.

Sådan rätt till domstolsprövning skall även finnas i de fall där behöriga myndigheter inte behandlat en ansökan om auktorisation inom sex månader från den dag då ansökan mottogs.

Artikel 14 - Samråd med behöriga myndigheter i andra medlems stater

1. Samråd med behöriga myndigheter i den andra berörda medlemsstaten skall genomföras innan auktorisation beviljas för ett återförsäkringsföretag, som

a) är dotterföretag till ett försäkrings- eller återförsäkrings företag som är auktoriserat i en annan medlemsstat, eller

b) är dotterföretag till moderföretaget till ett försäkrings- eller återförsäkrings företag som är auktoriserat i en annan medlemsstat, eller

c) står under ägarkontroll av samma fysiska eller juridiska personer som har ägarkontrollen över ett försäkrings- eller återförsäkrings företag som är auktoriserat i en annan medlemsstat.

2. Samråd med den behöriga myndigheten i en berörd medlemsstat som ansvarar för tillsynen över kreditinstitut eller värdepappersföretag skall genomföras innan auktorisation beviljas för ett försäkringsföretag, som

a) är dotterföretag till ett kreditinstitut eller värdepappersföretag som är auktoriserat i gemenskapen, eller

b) är dotterföretag till moderföretaget till ett kreditinstitut eller värdepappers företag som är auktoriserat i gemenskapen, eller

c) står under ägarkontroll av samma fysiska eller juridiska personer som har ägarkontrollen över ett kreditinstitut eller värdepappersföretag som är auktoriserat i gemenskapen.

3. De relevanta behöriga myndigheter som avses i punkterna 1 och 2 skall samråda med varandra särskilt när de bedömer aktieägarnas lämplighet och det goda anseendet och erfarenheten hos chefer som ingår i ledningen för en annan enhet i samma grupp. De skall till varandra överlämna alla uppgifter om aktieägarnas lämplighet och ledningens goda anseende och erfarenhet vilka är relevanta för övriga berörda behöriga myndigheter när det gäller att bevilja auktorisation samt fortlöpande bedöma efterlevnaden av uppställda verksamhetsvillkor.

AVDELNING III - VILLKOR FÖR UTÖVANDE AV ÅTERFÖRSÄKRINGSVERKSAMHET

Kapitel 1 - Principer och metoder för finansiell tillsyn

Artikel 15 - Behöriga myndigheter och tillsynens ändamål

1. Hemmedlemsstaten är ensam ansvarig för den finansiella tillsynen över återförsäkrings företag, inbegripet den del av verksamheten som företaget bedriver genom filial eller med stöd av friheten att tillhandahålla tjänster.

Om de behöriga myndigheterna i värd medlems staten har anledning att anta att verksamheten i ett åter försäkringsföretag kan påverka dess finansiella sundhet, skall de informera de behöriga myndigheterna i företagets hemmedlemsstat. Dessa skall avgöra om företaget följer de försiktighets bestämmelser som fastställs genom detta direktiv.

2. Den finansiella tillsynen enligt punkt 1 skall omfatta kontroll avseende återförsäkrings företagets hela verksamhet, dess solvens, skapandet av tekniska avsättningar och de tillgångar som motsvarar dessa, enligt de regler som hemmedlemsstaten fastställt eller den praxis som tillämpas i hemmedlemsstaten med iakttagande av de bestämmelser som har antagits på gemenskapsnivå.

3. Återförsäkringsföretagets hemmedlemsstat får inte motsätta sig ett retrocessions avtal som ingåtts av återförsäkringsföretaget med ett återförsäkrings företag som är auktoriserat enligt detta direktiv eller ett försäkrings företag som är auktoriserat enligt direktiv 73/239/EEG eller 2002/83/EG av skäl som direkt sammanhänger med sundheten i det återförsäkrings- eller försäkrings företagets finanser.

4. De behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten skall kräva att varje återförsäkringsföretag har sunda metoder för administration och redovisning och adekvata rutiner för intern kontroll.

Artikel 16 - Tillsyn över filialer i en annan medlemsstat

Om ett försäkringsföretag som är auktoriserat i en medlemsstat utövar verksamhet genom filial i en annan medlemsstat skall filialstaten ge de behöriga myndigheterna i hemlandet tillstånd att, efter att ha underrättat de behöriga myndigheterna i filialstaten, själva eller genom därför utsedda ombud på plats kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för den finansiella tillsynen över företaget. Myndigheterna i filialstaten får medverka i denna kontroll.

Artikel 17 - Redovisning, uppgifter för tillsyn och statistik: tillsynsbefogenheter

1. Varje medlemsstat skall ålägga varje återförsäkringsföretag vars huvudkontor är beläget inom dess territorium att årligen förete ett bokslut över hela verksamheten, som utvisar företagets ekonomiska ställning och solvens.

2. Medlemsstaterna skall ålägga försäkringsföretag med huvudkontor inom deras territorium att periodiskt inge redovisning tillsammans med statistisk dokumentation som behövs för tillsynen. De behöriga myndigheterna skall utväxla sådan information och dokumentation som behövs för tillsynen.

3. Varje medlemsstat skall vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att de behöriga myndigheterna har de befogenheter och de resurser som behövs för tillsynen över den verksamhet som bedrivs av återförsäkrings företag med huvudkontor inom respektive medlems stats territorium, inbegripet verksamhet som bedrivs utanför dess territorium.

De behöriga myndigheterna skall särskilt ha befogenhet att

a) göra ingående undersökningar om återförsäkringsföretagets ställning och dess verksamhet som helhet, bl.a. genom att inhämta uppgifter eller begära in handlingar angående dess återförsäkrings- och retrocessions rörelse, och göra inspektioner på plats i återförsäkringsföretagets lokaler,

b) vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder beträffande återförsäkrings företaget, dess ledning eller personer med avgörande inflytande över företaget för att se till att återförsäkrings företagets verksamhet fortlöpande bedrivs i enlighet med de lagar och andra författningar som gäller för återförsäkrings företaget i varje medlemsstat, och

c) se till att dessa åtgärder vidtas, om nödvändigt genom tvångsmedel och vid behov på rättslig väg.

Medlemsstaterna får även ge de behöriga myndigheterna befogenhet att inhämta alla upplysningar angående försäkringsavtal som innehas av förmedlare.

Artikel 18 - Överlåtelse av försäkringsbestånd

Varje medlemsstat skall, på de villkor som ställts upp i nationell lag, ge åter försäkrings företag med huvudkontor inom dess territorium tillstånd att, helt eller delvis, överlåta sina egna bestånd av försäkringsavtal, som slutits med stöd antingen av etableringsfriheten eller av friheten att tillhandahålla tjänster, till ett acceptkontor etablerat inom gemenskapen, dock under förutsättning att de behöriga myndigheterna i acceptkontorets hemland intygar att acceptkontoret har den nödvändiga solvensmarginal som avses i kapitel 3 sedan överlåtelsen beaktats.

Avsnitt 2 - Kvalificerade innehav

Artikel 19 - Förvärv

Medlemsstaterna skall kräva att varje fysisk eller juridisk person som avser att direkt eller indirekt förvärva ett kvalificerat innehav i ett återförsäkringsföretag först skall underrätta de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten om storleken av det tilltänkta innehavet. Denne person skall likaså underrätta de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten om han avser att öka sitt kvalificerade innehav i sådan mån att hans andel av röstetalet eller av kapitalet kommer att uppgå till eller överstiga 20 %, 33 %, 50 % eller så att återförsäkringsföretaget kommer att få ställning av dotterföretag.

De behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten skall ha rätt att, inom en tid av högst tre månader från det att underrättelse som föreskrivs i första stycket har lämnats, motsätta sig det avsedda förvärvet om de med hänsyn till behovet att säkerställa en sund och ansvarsfull ledning för återförsäkringsföretaget bedömer att lämpligheten hos de personer som avses i första stycket inte är tillfredsställande. Om myndigheterna inte motsätter sig förvärvet, får de föreskriva en tidsgräns inom vilken förvärvet skall genomföras.

Artikel 20 - Förvärv som företas av finansiella företag

Om köparen av det innehav som avses i punkt 1 är ett försäkringsföretag, ett återförsäkrings företag, ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag med auktorisation i en annan medlemsstat eller moderföretag till en sådan enhet, eller en fysisk eller juridisk person som har ägarkontroll över en sådan enhet, och om det företag som köparen vill förvärva ett innehav i som resultat av detta förvärv skulle komma att bli ett dotterföretag till köparen eller hamna under dennas ägarkontroll, skall bedömningen av förvärvet föregås av ett sådant samråd som avses i artikel 14.

Artikel 21 - Avyttring

Medlemsstaterna skall kräva att varje fysisk eller juridisk person som avser att direkt eller indirekt avyttra ett kvalificerat innehav i ett återförsäkringsföretag först skall underrätta de behöriga myndigheterna i företagets hemmedlemsstat om storleken av innehavet.

Underrättelse skall lämnas även av den som avser att minska sitt kvalificerade innehav i sådan mån att hans andel av röstetalet eller kapitalet skulle understiga 20 %, 33 % eller 50 %, eller så att återförsäkringsföretagets ställning som dotterföretag därigenom skulle upphöra.

Artikel 22 - Återförsäkringsföretags information till de behöriga myndigheterna

Återförsäkringsföretag skall, då de får kännedom därom, underrätta de behöriga myndigheterna i sina hemmedlemsstater om sådana förvärv eller avyttringar av innehav i försäkringsföretagets kapital som får till följd att innehav överstiger eller understiger något av de gränstal som anges i artiklarna 19 och 21.

Varje återförsäkringsföretag skall också, minst en gång om året, underrätta de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten om namnen på aktieägare och medlemmar med kvalificerade innehav samt om storleken på sådana innehav, så som framgår t.ex. av uppgifter som lämnats vid bolagsstämma om aktieägare och medlemmar eller av uppgifter som redovisats i enlighet med föreskrifter som gäller för börsnoterade företag.

Artikel 23 - Kvalificerade innehav:

de behöriga myndigheternas befogenheter

Medlemsstaterna skall, i fall då de personer som avses i artikel 19 utövar sitt inflytande på ett sätt som är ägnat att vara till förfång för en sund och ansvarsfull ledning av återförsäkringsföretaget, kräva att de behöriga myndigheterna i hem medlems staten vidtar lämpliga åtgärder för att få detta förhållande att upphöra. Sådana åtgärder får bl.a. bestå i förelägganden, sanktioner gentemot styrelsen och den verkställande ledningen samt i upphävande av rösträtt som är knuten till de ifrågavarande aktieägarnas eller medlemmarnas aktier eller andelar.

Motsvarande åtgärder skall vi