C 443/93

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om bekämpning av våld mot kvinnor och våld i nära relationer

(COM(2022) 105 final)

(2022/C 443/13)

Föredragande: José Antonio MORENO DÍAZ Medföredragande: Ody NEISINGH

Remiss Europeiska kommissionen, 2.5.2022 Rättslig grund Artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt Ansvarig sektion Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna Antagande av sektionen 22.6.2022 Antagande vid plenarsessionen 13.7.2022 Plenarsession nr 571 Resultat av omröstningen (för/emot/nedlagda röster) 200/7/7

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) välkomnar den innovativa lagstiftningsåtgärd som ett direktiv om bekämpning av våld mot kvinnor ur ett intersektionellt perspektiv innebär. Ett sådant direktiv har efterfrågats brett inom samhället.

1.2 Med tanke på vidden och omfattningen av de många olika former av våld som kvinnor utsätts för bör man se till att åtgärderna för att bekämpa denna företeelse inte är neutrala utan grundar sig på ett tydligt och otvetydigt jämställdhetsperspektiv samt att de utformas på så vis att det klart framgår att de är nödvändiga och effektiva.

1.3 EESK framhåller att det är mycket viktigt och brådskande att uppmuntra alla medlemsstater som ännu inte har ratificerat dem, och EU självt, att ratificera såväl ILO:s konvention nr 190 om våld och trakasserier som Istanbulkonventionen.

1.4 EESK anser att alla former av våld mot kvinnor bör omfattas av detta direktiv, såsom institutionellt våld, sexuellt utnyttjande och reproduktiv exploatering, trakasserier i arbetslivet, könsrelaterat våld inom familjen, fenomenet att försätta någon i vanmakt genom droger, gatutrakasserier, sexuella trakasserier på grundval av kön eller genus, tvångssterilisering av kvinnor med funktionsnedsättning.

1.5 EESK menar att våld mot kvinnor bör läggas till i förteckningen över ”eurobrott” i artikel 83.1 i EUF-fördraget.

1.6 EESK menar att konkreta åtgärder bör vidtas inom ramen för den sociala dialogen och vid förhandlingar om kollektivavtal för att säkerställa att våldsutsatta kvinnor kan behålla sina jobb och att de som är arbetslösa kommer in på arbetsmarknaden.

1.7 I likhet med Europaparlamentet och i enlighet med konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor anser EESK att termen ”kvinnor inom prostitution” bör användas i stället för ”sexarbetare”.

1.8 Kommittén anser att man bör betrakta förekomsten av tidigare hot mot offret, dess närstående eller familj, samt personlig vinning, som försvårande omständigheter.

1.9 Särskild vikt bör även fästas vid kvinnor och flickor från etniska och/eller kulturella minoriteter (till exempel romer), invandrarkvinnor, och i synnerhet de som befinner sig i en irreguljär situation i administrativt hänseende, samt flickor och kvinnor som befinner sig på flykt från krig.

1.10 EESK anser dessutom att särskild uppmärksamhet bör ägnas kvinnor med funktionsnedsättning som på grund av denna löper ökad risk att drabbas av könsrelaterat våld.

1.11 När det gäller nättrakasserier menar kommittén att avsaknad av samtycke och exponering för allmänheten i sig bör utgöra nättrakasserier.

1.12 Kommittén anser inte bara att brottsoffer utan onödigt dröjsmål och på ett samordnat sätt bör hänvisas till stödtjänster, utan att detta även bör betraktas som prioriterat och brådskande.

1.13 EESK uppmanar kommissionen att inkludera hälso- och sjukvårdstjänster, såsom tjänster för sexuell och reproduktiv hälsa, i förteckningen över grundläggande stödtjänster för brottsoffer, och att uppmana alla EU-medlemsstater att snarast undanröja alla hinder för tillgång till akutpreventivmedel och abort efter våldtäkt.

1.14 Kommittén anser att akuta kontaktförbud och skyddsorder som syftar till att värna brottsoffers fysiska och psykiska integritet absolut måste omfatta åtgärder som hindrar gärningspersonerna från att förfölja eller fysiskt närma sig brottsoffren.

1.15 EESK anser att det uttryckligen bör klargöras att alla mekanismer och åtgärder till stöd för offer för sexuellt våld bör vara tillgängliga och gratis.

1.16 Kommittén påpekar att det utgör en begränsning att de rådgivnings- och omsorgstjänster som används vid sexuella trakasserier i arbetslivet endast är av extern karaktär, och att man inte tar upp vikten av social dialog, kollektiva förhandlingar och behovet av att involvera och förhandla med de sociala aktörerna.

1.17 Med tanke på den roll som utbildningen spelar för uppkomsten av könsroller och könstereotyper bör dess förebyggande funktion beaktas på alla utbildningsnivåer, särskilt inom ramen för en heltäckande sexualundervisning. Det institutionella samarbetet bör uttryckligen inkludera utbildningsväsendet, civilsamhällesorganisationer (i synnerhet feministiska sådana), arbetsmarknadens parter och berörda samhällsgrupper.

1.18 Kommittén anser att barnets bästa bör ges företräde framför umgängesrätten om det finns rimliga tvivel att en säker kontakt kan garanteras, såväl fysiskt som känslomässigt.

1.19 Kommittén välkomnar att kvinnlig könsstympning definieras som ett specifikt brott i direktivet.

1.20 EESK anser att även mer omfattande kränkningar av sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, såsom gynekologiskt och obstetriskt våld, påtvingad graviditet och nekad abortvård, bör betraktas som våld mot kvinnor och bekämpas därefter. EESK noterar också med oro att man i definitionen av våld mot kvinnor inte inkluderar befintliga hinder för tillgång till fri och säker abort samt trakasserier, inte minst i närheten av kliniker som utför aborter, av kvinnor som av egen vilja har fattat ett beslut att göra en sådan.

1.21 Kommittén noterar med oro att man inte tar upp frågan om hur barn som förlorat sin mor på grund av våld mot kvinnor ska kunna leva ett fullgott liv, under fria och jämlika omständigheter.

1.22 Kommittén är djupt oroad över att extremhögern har föresatt sig att bekämpa alla förslag avseende jämställdhet och att i synnerhet systematiskt förneka det strukturella våldet mot kvinnor, som kvinnor drabbas av enbart på grund av sitt kön. Detta förnekande försämrar inte bara möjligheterna till en jämlik samexistens utan är också ett angrepp på värdena och principerna i artikel 2 i EU-fördraget.

1.23 Kommittén rekommenderar att man i direktivet införlivar en ekonomisk rapport för att säkerställa att antagna åtgärder genomförs i praktiken med hjälp av tillräcklig offentlig finansiering.

2. Allmänna kommentarer

2.1 Våld mot kvinnor är det yttersta uttrycket av diskriminering av kvinnor. Det är en kontrollmekanism som bottnar i den bristande jämställdheten mellan kvinnor och män, och som i sin tur befäster och förvärrar denna ojämlikhet.

2.2 Kommittén är djupt oroad över att extremhögern har föresatt sig att bekämpa alla förslag avseende jämställdhet och att i synnerhet systematiskt förneka det strukturella våldet mot kvinnor, som kvinnor drabbas av enbart på grund av sitt kön. Detta förnekande försämrar inte bara möjligheterna till en jämlik samexistens utan är också ett angrepp på värdena och principerna i artikel 2 i EU-fördraget.

2.3 Ett av de centrala målen i EU:s jämställdhetsstrategi 2020–2025 är att avskaffa könsrelaterat våld. Strategin har likaledes som mål att bland annat bekämpa könsstereotyper, undanröja löneklyftan i arbetslivet och minska klyftan i omsorgsansvaret, uppnå jämlikt deltagande i alla delar av ekonomin och uppnå en jämn könsfördelning i beslutsfattandet och politiken.

2.4 Våld mot kvinnor och flickor utgör en av de mest konstanta formerna av könsdiskriminering och utgör en kränkning av de mänskliga rättigheterna. Varannan kvinna i EU (53 %) undviker vissa platser eller situationer av rädsla för fysiska eller sexuella övergrepp ( 1 ) och en av tre kvinnor säger att hon har utsatts för fysiskt eller sexuellt våld (33 %).

2.5 Med tanke på vidden och omfattningen av de många olika former av våld som kvinnor utsätts för bör man se till att åtgärderna för att bekämpa denna företeelse inte är neutrala utan grundar sig på ett tydligt och otvetydigt jämställdhetsperspektiv samt att de utformas på så vis att det klart framgår att de är nödvändiga och effektiva.

2.6 Kvinnor löper dagligen risk att utsättas för våld på sin arbetsplats. Detta gäller i synnerhet kvinnor som arbetar inom transportsektorn (63 % rapporterar att de har varit med om minst en våldshandling nyligen) ( 2 ) och inom tjänste- och försäljningssektorn ( 3 )

2.7 Våldet i hemmet har dessutom ökat, på grund av de isoleringsåtgärder som vidtogs för att bromsa hälsokrisen i samband med covid-19-pandemin ( 4 )

2.8 EESK ser positivt på det föreslagna direktivets syfte att förebygga och bekämpa våld mot kvinnor och våld i nära relationer för att säkerställa en hög säkerhetsnivå och fullt åtnjutande av de grundläggande rättigheterna, inbegripet rätten till likabehandling och icke-diskriminering. Vi inser att bekämpningen av våld mot kvinnor behöver ha ett straffrättsligt fokus, men menar att den bör gå hand i hand med en heltäckande och övergripande strategi för att förebygga, bekämpa och utrota mäns våld mot kvinnor.

3. Särskilda kommentarer

3.1 EESK välkomnar den innovativa lagstiftningsåtgärd som ett direktiv om bekämpning av våld mot kvinnor ur ett intersektionellt perspektiv innebär. Däremot påtalar vi att det finns ett behov av att inleda förfaranden, informations- och utbildningskampanjer för yrkesgrupper för att förebygga både institutionellt våld och skuldbeläggning av brottsoffret på grund av yttre faktorer, såsom brottsoffrets utseende eller attityd, status, ursprung eller andra särdrag eller omständigheter, som inte rättfärdigar våld.

3.2 I detta avseende välkomnar EESK det konceptuella och straffrättsliga förtydligande som det innebär att direktivet innehåller definitioner av vissa former av våld mot kvinnor, men menar att det är viktigt att förslaget omfattar alla former av könsrelaterat våld mot kvinnor. Kommittén önskar i direktivet se en allmän definition av könsrelaterat våld såsom den i artiklarna 1 och 2 i FN:s förklaring om avskaffande av våld mot kvinnor från 1993 eller i artikel 3 i Istanbulkonventionen.

3.3 EESK menar att våld mot kvinnor borde ha lagts till i förteckningen över ”eurobrott” i artikel 83.1 i EUF-fördraget.

3.4 EESK välkomnar att frånvaro av samtycke i sig blir ett brottsrekvisit för våldtäkt, och att någon därmed kan lagföras utan att ha använt våld eller hot. En sådan juridisk definition anpassar synen på detta brott till Istanbulkonventionen: samma förhållningssätt bör gälla också andra former av våldtäkt, såsom ”att försätta i vanmakt genom droger”.

3.5 Kommittén erkänner vikten av att inkludera specifika åtgärder avseende skydd av och tillgång till rättslig prövning för offer för könsrelaterat våld i nära relationer. EESK anser dock att denna form av våld bör inkluderas bland de brott som anges i direktivet, och att man bör fastställa en gemensam ram för påföljder, försvårande omständigheter, behörighet och preskriptionstider.

3.6 Mer än hälften av kvinnorna i EU uppger att de någon gång har utsatts för sexuella trakasserier (55 %) ( 5 ) , och EESK anser därför att man i direktivet inte kan bortse från denna form av våld mot kvinnor, vare sig i sitt förslag till definition eller i bestämmelserna om påföljder, försvårande omständigheter, behörighet och preskriptionstider ( 6 )

3.7 En tredjedel av de kvinnor som har utsatts för sexuella trakasserier utsattes på arbetsplatsen ( 7 ) . EESK anser därför att direktivet bör omfatta denna form av våld och att arbetsgivare bör genomföra och uppdatera särskilda åtgärder för att bekämpa sexuella och könsbaserade trakasserier i arbetslivet, inklusive nätvåld och nätmobbning ( 8 ) . EESK anser följaktligen att trakasserier i arbetslivet bör inkluderas som ett brott.

3.8 Indirekt våld är våld som riktas mot närstående eller familj, i synnerhet barn, i syfte att åsamka kvinnorna känslomässig skada. Kommittén anser att barnets bästa bör ges företräde framför umgängesrätten om det finns rimliga tvivel att en säker kontakt med barnet kan garanteras, såväl fysiskt som känslomässigt.

3.9 Eftersom ekonomiskt oberoende är en avgörande faktor för egenmakt och för att personer som utsatts för våld i nära relationer ska kunna återhämta sig noterar EESK med oro att inga konkreta åtgärder vidtas inom ramen för den sociala dialogen och vid förhandlingar om kollektivavtal för att se till att offer för denna typ av våld kan behålla sina jobb och att de som är arbetslösa kommer in på arbetsmarknaden.

3.10 Med kännedom om slutsatserna i Europaparlamentets betänkande om sexuell exploatering och prostitution samt effekterna av detta för jämställdheten ( 9 ) och i enlighet med artikel 6 i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor samt den allmänna rekommendationen nr 38 av den 6 november 2020, från FN:s kommitté för avskaffande av diskriminering av kvinnor, om människohandel med kvinnor och flickor i samband med global migration, menar EESK att ”kvinnor i prostitution” är ett lämpligare uttryck än ”sexarbetare”.

3.11 Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/36/EU ( 10 ) är brottsoffrets samtycke ogiltigt om det har erhållits genom hot, användning av våld eller tvång, maktmissbruk eller missbruk av en persons utsatta situation eller givande eller mottagande av betalning eller förmåner för att erhålla samtycke. EESK anser att de påföljder som föreskrivs för ”brott som rör sexuell exploatering” i kapitel 2 i direktivet bör tillämpas också för koppleri eller ekonomisk vinning av sexuell exploatering.

3.12 EESK ser precis som den särskilda rapportören från FN:s råd för mänskliga rättigheter ( 11 ) med oro på att surrogatmoderskap blir allt vanligare. Kommittén ställer sig bakom den hållning som uttryckts av Europaparlamentet ( 12 ) , enligt vilken detta anses vara en typ av utnyttjande av förökningsförmågan som kränker kvinnors värdighet. Kommittén anser därför att en sådan företeelse – när det rör sig om ett juridiskt avtal som innebär ekonomisk vinning eller fördelar för någon av parterna, även i form av publicitet – bör betraktas som en form av våld mot kvinnor, på samma nivå som sexuell exploatering (och bör därför tas med i kapitel 2 och artikel 1).

3.13 Våld mot kvinnor är den vanligaste kränkningen av mänskliga rättigheter i EU, men drabbar i högre grad utsatta kvinnor och flickor. Därför bör man särskilt fokusera på kvinnor och flickor från etniska och/eller kulturella minoriteter, såsom romer.

3.14 EESK stöder alla lämpliga lagstiftningsåtgärder som syftar till att skydda kvinnor med funktionsnedsättning mot alla former av utnyttjande, våld och övergrepp, inklusive könsrelaterade former av dessa, samt lämpliga förebyggande åtgärder, och i synnerhet lämpliga former av stöd som beaktar genusrelaterade aspekter när det gäller kvinnor med funktionsnedsättning. I detta syfte stöder EESK att oberoende myndigheter ska utöva en effektiv tillsyn av alla inrättningar och program som utformats till stöd för kvinnor med funktionsnedsättning.

3.15 EESK stöder också alla lämpliga åtgärder som syftar till att främja fysisk, kognitiv och psykologisk återhämtning, rehabilitering och social återintegrering i samhället av kvinnor med funktionsnedsättning som har utsatts för någon form av våld eller övergrepp, bland annat genom tillhandahållande av skyddstjänster. Kommittén menar att särskild uppmärksamhet bör ägnas kvinnor med funktionsnedsättning, som är mer utsatta för angrepp på grundval av både deras kön och deras funktionsnedsättning (tvångssterilisering, omyndighetsförklaring på initiativ av familjemedlemmar).

3.16 Invandrarkvinnor, i synnerhet de som befinner sig i en irreguljär administrativ situation, måste få skydd genom att de omedelbart beviljas ett eget tillfälligt uppehållstillstånd när de anmäler ett sådant brott ( 13 ) . Om det framkommer under processen att kvinnan saknar juridisk dokumentation bör de behöriga migrationsmyndigheterna inte informeras.

3.17 EESK välkomnar varmt att trakasserier på nätet och utbyte av intimt eller manipulerat material utan samtycke betraktas som en form av våld mot kvinnor och flickor, men uttrycker oro över kravet att materialet måste göras tillgängligt för ”ett stort antal slutanvändare” för att det ska betraktas som ett brott. Detta är ett oprecist, obestämt och mycket subjektivt rekvisit eftersom det inte tar hänsyn till den faktiska anseendeskadan, vilken kan vara större om materialet delats enbart med personer i den närmaste sociala kretsen, inom familjen eller med kollegor. Kommittén anser att avsaknad av samtycke och exponering för allmänheten i sig bör utgöra nättrakasserier utan att det spelar roll huruvida materialet har delats med ett stort antal slutanvändare eller om det tvärtom har delats med ett flertal eller relativt många slutanvändare (artiklarna 7 a och b, 8 c och 9 a).

3.18 Den utbredda användningen av internet och sociala medier gör att utbyte utan samtycke av material av sexuell karaktär blir allt vanligare, vilket leder till större konsekvenser och därmed större skada för brottsoffren. Kommittén är oroad över hur vanligt förekommande denna företeelse är och anser att påföljderna och preskriptionstiden, enligt artiklarna 12 och 15, som föreskrivs för detta brott (artikel 7) bör vara desamma som för nätstalkning (artikel 8).

3.19 EESK välkomnar däremot att det i direktivet ges möjlighet till att tillhandahålla särskild utbildning för behöriga myndigheter när det gäller att ta emot och hänvisa anmälningar av de brott som omfattas av direktivet, men anser att konkreta åtgärder utöver detta bör planeras för att övervaka och utvärdera systemets effektivitet samt att det bör finnas en bestämmelse om konkreta påföljder för de behöriga myndigheter som bryter mot principen om tillbörlig aktsamhet (artikel 37.6).

3.20 Kommittén välkomnar kravet på att personer, enheter och tjänster som utreder och väcker åtal för våld mot flickor och kvinnor ska ha ”tillräcklig” erfarenhet. Detta gäller i synnerhet jurister, myndighets- och domstolspersonal, domare, åklagare, advokater, brottsofferstödjare och personer som arbetar inom verksamheter för reparativ rättvisa, personal inom hälso- och sjukvården, socialtjänst, utbildningsväsendet och annan relevant personal som kan komma i kontakt med utsatta grupper eller brottsoffer. EESK varnar dock för att det kan vara subjektivt huruvida denna erfarenhet uppfattas som tillräcklig eller otillräcklig. Med tanke på att ett av de största problemen med åtgärderna på detta område är just bristande utbildning av och medvetenhet hos berörda aktörer rekommenderar kommittén att kravet på särskild utbildning inte bara ska gälla de yrkesgrupper som hanterar brottsanmälan eller kommer i kontakt med brottsoffer, utan även de som deltar i det utrednings- eller lagföringsförfarande som föreskrivs i kapitel 3 (artikel 17.1).

3.21 Det är avgörande att brottsoffer snabbt tas om hand för att de ska få lämplig upprättelse, rehabilitering och kunna återhämta sig. EESK anser därför inte bara att brottsoffer utan onödigt dröjsmål och på ett samordnat sätt bör hänvisas till stödtjänster, utan att detta även bör betraktas som prioriterat och brådskande (artikel 20.2).

3.22 EESK välkomnar de åtgärder som föreslås för att se till att brottsoffer har tillgång till integrerade stödtjänster. Dessa ska vara anpassade, heltäckande och specialiserade och beakta deras särskilda behov. Kommittén beklagar dock att förteckningen över det specialiserade stöd som medlemsstaterna ska erbjuda brottsoffer (artikel 27.1) endast avser stöd i samband med den juridiska processen, utredningen eller själva rättegången och inte nämner den för brottsoffer avgörande tillgången till hälso- och sjukvård, inklusive tjänster för sexuell och reproduktiv hälsa. Dessutom noterar EESK med stor oro att tjänster för sexuell och reproduktiv hälsa, såsom akutpreventivmedel och abort, inte uttryckligen nämns i samband med de väsentliga och akuta stödtjänster som offer för sexuellt våld bör få tillgång till (artikel 28). Enligt FN och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna kan det utgöra en form av grymt, omänskligt och förnedrande våld att tvingas genomgå en graviditet som tillkommit av en våldtäkt. EESK uppmanar kommissionen att inkludera hälso- och sjukvårdstjänster, såsom tjänster för sexuell och reproduktiv hälsa, i förteckningen över grundläggande stödtjänster för brottsoffer, och att uppmana alla EU-medlemsstater att snarast undanröja alla hinder för tillgång till akutpreventivmedel och abort efter våldtäkt.

3.23 Fördrivna kvinnor och kvinnor som flyr från konflikter löper ökad risk att utsättas för könsrelaterat våld. Sexuellt våld används ofta som vapen i krig, och kvinnor och flickor riskerar i högre grad att utsättas för människohandel och sexuellt utnyttjande. EESK betonar att stöd, skydd samt tillgång till grundläggande hälso- och sjukvårdstjänster, såsom psykologisk traumarådgivning och tillgång till sexuella och reproduktiva tjänster, inbegripet akutpreventivmedel och abort, är av yttersta vikt och bör erbjudas i alla europeiska länder.

3.24 Kommittén anser att akuta kontaktförbud och skyddsorder som syftar till att värna brottsoffers fysiska och psykiska integritet absolut måste omfatta åtgärder som hindrar gärningspersonerna från att förfölja eller fysiskt närma sig brottsoffren. Detta gäller inte bara inskränkningar av eller förbud mot kontakter i bostaden eller på arbetsplatsen (artikel 21.1), utan även i det offentliga rummet rent generellt, i fall där kontakt mellan brottsoffer och gärningsperson kan betraktas som ett farligt beteende från en gärningspersons eller misstänkts sida (artikel 21.2).

3.25 EESK välkomnar tillgång till tillgängliga och kostnadsfria stödlinjer för brottsoffer för sexuellt våld och tillhandahållandet av specialiserad vård i särskilda akutmottagningar avsedda för offer för sexuellt våld, men anser att tillgänglighet och kostnadsfri tillgång uttryckligen också bör ingå i alla andra mekanismer och stödåtgärder för offer för sexuellt våld, i förebyggande åtgärder för att informera om rättigheter för offer för sexuellt våld, och när det gäller förfaranden för rättslig prövning och skadestånd.

3.26 Kommittén välkomnar att specialiserat stöd införs i samband med sexuella trakasserier i arbetslivet och efterlysningen av nationella åtgärder av förebyggande karaktär, men uppmärksammar att de planerade rådgivnings- och omsorgstjänsterna endast är av extern karaktär (artikel 30) och att man inte tar upp vikten av social dialog, kollektiva förhandlingar och behovet av att involvera och förhandla med de sociala aktörerna, inte minst fackföreningarna i egenskap av legitima företrädare för arbetstagarnas intressen och rättigheter. EU noterar också med oro och förvåning att ”medling” övervägs vid denna typ av våld mot kvinnor.

3.27 I detta avseende anser EESK att det är mycket viktigt och brådskande att uppmuntra alla medlemsstater som ännu inte har ratificerat dem, och EU självt, att ratificera såväl ILO:s konvention nr 190 om våld och trakasserier som Istanbulkonventionen.

3.28 Kommittén välkomnar att man tar upp förebyggande åtgärder mot könsrelaterat våld inom utbildningsväsendet, såsom genom att förstärka sexualundervisningen och göra den heltäckande. Med tanke på den roll som utbildningen spelar för uppkomsten av könsroller och könstereotyper bör dess förebyggande funktion beaktas på alla utbildningsnivåer. Det institutionella samarbetet bör uttryckligen inkludera utbildningsväsendet, civilsamhällesorganisationer (i synnerhet feministiska sådana), arbetsmarknadens parter och berörda samhällsgrupper (artikel 36.2).

3.29 EESK välkomnar också varmt samarbetet och samordningen mellan medlemsstaterna när det gäller att samla in uppgifter och undersöka orsakerna till samt utbredningen och effekterna av våld mot kvinnor, men ifrågasätter verkan av det något vaga ”stödja” som används i artikel 44.7. Det vore mycket mer effektivt och långtgående att införa ett krav på att specifika och konkreta åtgärder ska vidtas inom en viss tidsfrist (artikel 44.7).

3.30 sedvänja i ursprungssamhällena. Kommittén ställer sig därför positiv till att kvinnlig könsstympning införs i direktivet som ett specifikt brott, men varnar för att man måste vara ytterst försiktig så att medvetandehöjande och förebyggande kampanjer undviker stigmatisering av kvinnor som tillhör dessa grupper och att det kultursensitiva sätt som föreskrivs i artikel 37.2 när det gäller att vara uppmärksam på konsekvenserna även tillämpas i förebyggande kampanjer. Kommittén anser att det i detta sammanhang är mycket viktigt att arbeta med och utifrån referenssamhällena själva för att förebygga och avaktivera den kulturella innebörden av sedvänjor (artikel 36.6) På grund av diasporamigrationen, där EU:s medlemsstater är mottagarländer, måste man beakta olika former av våld mot kvinnor och flickor som utgör kulturelli ursprungssamhällena. Kommittén ställer sig därför positiv till att kvinnlig könsstympning införs i direktivet som ett specifikt brott, men varnar för att man måste vara ytterst försiktig så att medvetandehöjande och förebyggande kampanjer undviker stigmatisering av kvinnor som tillhör dessa grupper och att det kultursensitiva sätt som föreskrivs i artikel 37.2 när det gäller att vara uppmärksam på konsekvenserna även tillämpas i förebyggande kampanjer. Kommittén anser att det i detta sammanhang är mycket viktigt att arbeta med och utifrån referenssamhällena själva för att förebygga och avaktivera den kulturella innebörden av sedvänjor (artikel 36.6) ( 14 )

3.31 EESK välkomnar att tvångsabort och tvångssterilisering i direktivet erkänns utgöra specifika former av våld. De mer omfattande kränkningarna av sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, såsom gynekologiskt och obstetriskt våld, påtvingad graviditet och nekad abortvård, bör även betraktas som våld mot kvinnor och bekämpas i enlighet med detta. EESK noterar också med oro att man i definitionen av våld mot kvinnor inte inkluderar befintliga hinder för tillgång till fri och säker abort samt trakasserier, inte minst i närheten av kliniker som utför aborter, av kvinnor som av egen vilja har fattat ett beslut att göra en sådan.

3.32 Kommittén noterar med oro att man inte tar upp frågan om hur barn som förlorat sin mor på grund av våld mot kvinnor ska kunna leva ett fullgott liv, under fria och jämlika omständigheter. Det kan de bara om de kan komma över och få upprättelse för sin särskilt utsatta situation till följd av våldet, inte minst i händelse av att modern mördats. I det senare fallet är det viktigt att underlätta tillgången till det civilrättsliga skadestånd de har rätt till och att påskynda arvskiftet så att de snabbt kan nyttja sina tillgångar och arvsrättigheter ( 15 )

3.33 Kommittén beklagar att ingen ekonomisk rapport har lagts fram i anslutning till detta direktiv och att offentlig finansiering av de tjänster och åtgärder som föreslås i direktivet därmed inte säkerställs.

Bryssel den 13 juli 2022. Christa SCHWENG Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) FRA (2014), Våld mot kvinnor: en undersökning omfattande hela EU.

(2) Europeiska transportarbetarfederationen (2019), Time's Up for Violence Against Women!

(3) Eurofound (2017), 6th European Working Condition Survey.

(4) Europeiska unionen (2021), 2021 report on gender equality in the EU.

(5) Undersökning av ett urval på 42 000 kvinnor. Källa: ”Våld mot kvinnor: en undersökning omfattande hela EU”, Europeiska byrån för grundläggande rättigheter, 2014.

(6) I enlighet med de åtaganden som gjordes vid Europaparlamentets ”Me Too”-dagar i februari 2019, där man efterlyste ett starkt engagemang från manliga och kvinnliga kandidater till valet i maj om att särskilt bekämpa sexuella trakasserier.

(7) Undersökning av ett urval på 42 000 kvinnor. Källa: ”Våld mot kvinnor: en undersökning omfattande hela EU”, Europeiska byrån för grundläggande rättigheter, 2014.

(8) I detta avseende vill kommittén, som ett exempel på god praxis i Spanien, lyfta fram artikel 48 i Ley Orgánica 3/2007 (lag 3/2007) av den 22 mars, om substantiell jämställdhet.

(9) Europaparlamentets betänkande om sexuell exploatering och prostitution samt effekterna av detta för jämställdheten (2013/2103 (INI)). Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Föredragande: Mary Honeyball. A7-0071/2014. 3.2.2014. Se också Europaparlamentets resolution av den 10 februari 2021 om genomförandet av direktiv 2011/36/EU om förebyggande och bekämpande av människohandel och om skydd av dess offer (2020/2029(INI)).

(10) Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/36/EU av den 5 april 2011 om förebyggande och bekämpande av människohandel, om skydd av dess offer och om ersättande av rådets rambeslut 2002/629/RIF (EUT L 101, 15.4.2011, s. 1).

(11) Förenta nationerna. FN:s råd för mänskliga rättigheter. Rapport från den särskilda rapportören om försäljning och sexuell exploatering av barn, inbegripet barnprostitution, barnpornografi och annat material som innehåller sexuella övergrepp mot barn. A/HRC/37/60. FN:s råd för mänskliga rättigheter. 37:e sessionen. 26 februari–23 mars 2018.

(12) I enlighet med Europaparlamentets resolution av den 17 december 2015 om årsrapporten om mänskliga rättigheter och demokrati i världen och Europeiska unionens politik på området (2015/2229 (INI)), i vilken surrogatmoderskap betraktas ”såsom stridande mot kvinnans människovärde, eftersom hennes kropp och dess reproduktiva funktioner utnyttjas som en handelsvara”, i vilken det efterfrågas att denna företeelses laglighet i brådskande ordning behandlas i instrument för de mänskliga rättigheterna och i vilken ett förbud efterfrågas mot en praxis ”som innebär att förökningsförmågan, framför allt hos utsatta kvinnor i utvecklingsländerna, utnyttjas och att människokroppen används för ekonomisk eller annan vinning”.

(13) På detta område är den spanska invandringslagen ett föredöme (artikel 31a i Ley Orgánica 4/2000 [lag 4/2000]).

(14) Det sektorsövergripande akademiska programmet för att förebygga och bekämpa kvinnlig könsstympning (FGM/C). Europeiska kommissionen 2016–2018.

(15) I detta avseende vill kommittén, som ett exempel på god praxis i Spanien, lyfta fram Ley Orgánica 2/2022 (lag 2/2022) av den 21 mars 2011 om ett bättre skydd för barn som blivit föräldralösa på grund av könsrelaterat våld.