[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 20.9.2006

KOM(2006) 519 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Bättre utbildning för säkrare livsmedel

{SEK(2006) 1163} {SEK(2006) 1164}

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Bättre utbildning för säkrare livsmedel (Text av betydelse för EES)

1. SAMMANFATTNING

Samtidigt med utbyggnaden av den inre marknaden har det successivt utarbetats en uppsättning EU-bestämmelser på områdena livsmedel, foder, djurs hälsa, djurskydd och växtskydd. Dessa bestämmelser har medverkat till att den inre marknaden fungerar väl och att en hög skyddsnivå har kunnat upprätthållas. Bestämmelserna är i linje med den internationella utvecklingen på dessa områden, främst med arbetet i Världshandelsorganisationen (WTO), Codex Alimentarius, Världsorganisationen för djurens hälsa (OIE) och Internationella växtskyddskonventionen (IPPC).

Den inre marknadens mål för dessa områden har uppnåtts. Kommissionen anser att det snarare är nödvändigt att säkerställa att den gällande lagstiftningen tillämpas korrekt än att utarbeta nya stora lagstiftningsinitiativ. Därför är det av största betydelse att de personer som skall kontrollera tillämpningen av gemenskapslagstiftningen utbildas.

Kommissionen skall enligt EU-bestämmelserna anordna kurser för den personal vid medlemsstaternas behöriga myndigheter som har i uppgift att kontrollera efterlevnaden av EU:s bestämmelser på områdena livsmedel och foder, djurs hälsa, djurskydd och växtskydd. Dessa kurser står även öppna för deltagare från tredjeländer, särskilt från utvecklingsländer.

Utbildningens europeiska dimension syftar till att göra de kontroller som genomförs och de beslut som fattas av kontrollmyndigheterna med anledning av resultaten från dessa kontroller tillräckligt enhetliga för att livsmedelsföretagarna skall kunna vara säkra på att de behandlas lika oberoende av var kontrollerna genomförs.

Medverkan av deltagare från tredjeländer kommer att leda till bättre förståelse för EU:s livsmedelsstandarder och importförfaranden och följaktligen till att underlätta för tredjeländerna, och då främst för utvecklingsländerna, att få varor utsläppta på EU-marknaden. Det kommer även att leda till ökad efterlevnad av EU:s livsmedelsstandarder och därigenom till färre och enklare importkontroller.

Kommissionen ger i detta meddelande en översikt över de olika alternativ som generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd har att anordna utbildning, uttalar sig om vilka steg som kan tas och föreslår en metod med vars hjälp effektiv utbildning kan erbjudas på ett sätt som tillvaratar de resurser som finns på bästa sätt.

2. BAKGRUND

Områdena livsmedel, foder, djurs hälsa, djurskydd och växtskydd regleras nästan komplett av gemenskapsrätten (se översikten i bilaga I). Utarbetandet av dessa bestämmelser har möjliggjort skapandet av den inre marknaden för livsmedel, foder, levande djur och växter inom gemenskapen samtidigt som det har säkerställt ett gott skydd för konsumenter, djur och växter. På internationell nivå gör de ovan nämnda gemenskapsbestämmelserna det möjligt att fullgöra de internationella åtagandena i internationella avtal, såsom de som utarbetats av Världshandelsorganisationen (WTO), Codex Alimentarius, Världsorganisationen för djurens hälsa (OIE) och Internationella växtskyddskonventionen (IPPC).

Genom antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd[1] grundmurades även kontrollen av efterlevnaden av dessa krav i gemenskapslagstiftningen. Förordningen upprättar en övergripande och samlad strategi för den behöriga myndighetens kontroll av efterlevnaden av de ovannämnda bestämmelserna.

En sådan övergripande och samlad strategi förutsätter att kontrollmyndigheterna har hög kompetens och sakkunskap samt ställer höga krav på att kontrollpersonalen i medlemsstaterna ser till att de offentliga kontrollerna är effektiva, objektiva och ändamålsenliga. Personalen på kontrollmyndigheterna skall ha bred kunskap om olika kemiska, biologiska och fysikaliska faror som kan förekomma i foder- och livsmedelskedjan. De skall även förstå mekanismerna på marknaden där livsmedel och ingredienserna till dessa kan härröra från många olika källor. Samtidigt skall de vara välunderrättade om de mycket specifika problem som är förbundna med specifika produktions-, bearbetnings-, konserverings och distributionsmetoder. De skall kunna konstatera bristande efterlevnad av kraven för säkra foder och livsmedel, av bestämmelserna avseende djurs hälsa och djurskydd och av växtskyddsbestämmelserna. De skall även kunna spåra bedrägliga förfaranden. Kontrollen av produktionen och saluföringen av foder och livsmedel samt av produktionen av och handeln med djur och växter kräver därför ett tvärvetenskapligt grepp.

Tredjeländerna skall när de exporterar livsmedel, foder, levande djur och växter till gemenskapen lämna garantier för att gemenskapens bestämmelser om säkra livsmedel, säkra foder, djurs hälsa, växtskydd och, i tillämpliga fall, djurskydd iakttas. Gemenskapens importordning för levande djur samt livsmedel och foder av animaliskt ursprung grundar sig på garantier som den behöriga myndigheten i det exporterande tredjelandet har givit. De skall bestyrka att sändningar som är avsedda för export till EU uppfyller EU:s krav så att de relevanta skyddsnivåerna säkerställs vad gäller djurhälso- och folkhälsobestämmelserna. I andra fall, främst när det gäller livsmedel och foder av vegetabiliskt ursprung, är gemenskapen hänvisad till garantier som importören av varorna ger, vilken i sin tur skall ha fått garantier på produktionsplatsen för att EU:s krav uppfylls. Det är därför av avgörande betydelse att alla de personer som är inblandade i importen av levande djur, foder, livsmedel eller växter är förtrogna med EU:s importkrav.

Mot bakgrund av det ovanstående kommer kontrollpersonalen vid de behöriga myndigheterna och/eller kontrollorganen i medlemsstaterna och i tredjeländerna att behöva utbildning i och regelbunden aktualisering av kunskaperna om gemenskapsbestämmelserna i fråga om livsmedel, foder, djurs hälsa, djurskydd och växtskydd samt om metoderna för att kontrollera efterlevnaden av dessa bestämmelser. I förordning (EG) nr 882/2004 tas hänsyn till detta behov: i artikel 6 åläggs medlemsstaternas behöriga myndigheter att se till att personal som utför kontroller får lämplig utbildning och artikel 51 utgör det rättsliga instrumentet för att anordna sådan utbildning på gemenskapsnivå som ett komplement till nationell utbildning.

3. BEHOVET AV BÄTTRE UTBILDNING

3.1. Bättre utbildning för säkrare livsmedel, friskare djur och sundare växter

Förmågan att påvisa bedrägerier och bristande efterlevnad av bestämmelserna är avgörande för att säkerställa att den skyddsnivå som upprättats i livsmedels- och foderlagstiftningen samt i bestämmelserna om djurs hälsa, djurskydd och växtskydd bibehålls. Ökad förmåga att påvisa bedrägerier och bristande efterlevnad kommer därför att medföra ett ökat skydd av människors och djurs hälsa och bättre djurskydd och växtskydd. Utbildningen skall därför inte bara inriktas på kunskap om föreskrifterna utan även på förvärv av kompetens i kontrollmetoder som på ett effektivt sätt skall kunna påvisa bedrägliga förfaranden och bristande efterlevnad som kan ha konsekvenser för vår skyddsnivå.

3.2. Konsekvenser för konkurrenskraften, marknaderna och handeln

Att ge utbildningen en europeisk dimension har stor betydelse för att bredda kunskapen och medvetenheten om gemenskapens lagstiftning och för att verka för en harmonisering och enhetlighet i fråga om kontroller och kontrollförfaranden inom EU. Samtliga livsmedelsföretag bör dra nytta av denna harmonisering som bidrar till lika villkor genom att garantera att de kontroller som genomförs och de beslut som fattas är tillräckligt enhetliga. Detta förväntas öka livsmedelsföretagens känsla av säkerhet i fråga om likabehandling oberoende av var kontrollerna genomförs och därigenom främja rättvis handel.

3.3. Konsekvenser för tredjeländer och de internationella förbindelserna

Utbildning är viktig för att kunna främja enhetliga förfaranden för kontroll av djur, livsmedel och foder som importeras från tredjeländer. Det är därför av stor betydelse att importen uppfyller bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen och att företag i EU har konkurrensvillkor som motsvarar villkoren för företag utanför EU.

Tredjeländers deltagande i gemenskapens utbildningsprogram kommer att ha stor betydelse för att främja EU:s livsmedelsstandarder internationellt sett och därigenom öka den internationella handeln med säkra livsmedel och ge företag i EU lättare tillgång till säkra varor från tredjeländer.

Utbildning är ett kraftfullt instrument för att bistå utvecklingsländerna i att uppfylla gemenskapens krav och därigenom ge deras produkter tillträde till EU:s marknad. Förutom den positiva effekten på handeln skulle denna åtgärd även ha politisk betydelse, både vad gäller stödet till EU:s åtaganden på internationell nivå (t.ex. i samband med WTO:s SPS-avtal i fråga om tekniskt bistånd) och stärkandet av EU:s förbindelser med leverantörsländerna.

Utbildning av representanter från utvecklingsländer förväntas stärka livsmedelsstandarderna i dessa länder. Förutom bättre konkurrensvillkor och lättare tillträde till EU-marknaden kan det eventuellt bidra till tryggare livsmedelsförsörjning och säkrare livsmedel för konsumenterna i dessa länder.

3.4. Konsekvenser för myndigheterna

Även om en stor del av ansvaret för att informera och utbilda personal som genomför offentliga kontroller även i fortsättningen vilar på de nationella behöriga myndigheterna (artikel 6 i förordning (EG) nr 882/2004) syftar utarbetandet av en utbildningsstrategi för gemenskapen till att uppnå ökad enhetlighet i fråga om kontrollförfaranden, kontrollmetoder och kontrollresultat. Ökad enhetlighet bör resultera i att de offentliga kontrollerna blir både effektivare och objektivare.

Genomförandet av en utbildningsstrategi för gemenskapen bör utgöra ett effektivt instrument för att optimera resurserna och uppnå skalfördelar till fördel både för gemenskapen och för de nationella myndigheterna.

3.5. Konsekvenser för lagstiftningen

Bättre utbildning kommer att öka kontrollpersonalens kunskaper om EU:s bestämmelser och öka förståelsen för bakgrunden till och målen och skälen för dessa bestämmelser. Utbildning förväntas därför minska behovet av nya lagstiftningsinitiativ, både i form av bindande rättsakter och förklarande anmärkningar eller tillämpningsdokument. Utbildning kan därigenom bidra till att kommissionens allmänna målsättning om att lagstifta mindre men bättre uppnås.

4. UTBILDNING I MEDLEMSSTATERNA

De flesta medlemsstater anordnar sedan länge kurser för sin kontrollpersonal. Genom förordning (EG) nr 882/2004 har sådan utbildning blivit obligatorisk för samtliga medlemsstater.

Utbildningsprogrammen utarbetas och organiseras vanligen av de behöriga myndigheterna med hjälp av akademisk personal. Utbildning ges på olika sätt och huvudsakligen direkt av den behöriga myndigheten (antingen på central och/eller regional/lokal nivå), av ett flertal olika utbildningsanordnare (t.ex. akademiska institutioner, laboratorier, branschorganisationer, privata organ), av nationella organ eller en kombination av dessa.

Utbildningen ges i form av klassrums-, fält- och distansundervisning. Utbildningsmaterialet omfattar t.ex. cd-rom, dvd:n och videor.

Utbildarna kan vara experter från den behöriga myndighetens avdelningar eller experter från den akademiska världen, laboratorier, branschorganisationer, internationella organisationer, privata organ osv.

Några medlemsstater har utbildningscentrum med högkvalificerade utbildare. Dessa centrum är ofta specialiserade på ett visst område (t.ex. djurskydd, veterinärkontroller) med professionella utbildare som har tillgång till fullt utrustad infrastruktur och utbildningsmaterial som utarbetats för ändamålet.

Utbildningskapaciteten i medlemsstaterna skall kunna tillgodose en hög efterfrågan. Kontrollpersonalen i EU beräknas uppgå till närmare 50 000 personer. I vissa fall går 100 % av personalen årligen utbildning i ett visst ämne. Den genomsnittliga utbildningstiden per anställd varierar mellan 30 och 80 timmar per år. Antalet utbildare varierar mellan en på fyra deltagare och en på tjugo deltagare[2]. Tillgängliga uppgifter visar på betydande skillnader i omfattningen på utbildningen inom EU. Med hänsyn till denna enorma uppgift har medlemsstaterna uttryckt sin belåtenhet över att kommissionen kommer att åta sig en rad utbildningsbehov så att de kan se över sina utbildningsprioriteringar på nationellt plan.

5. UTBILDNING OCH TREDJELÄNDER/UTVECKLINGSLÄNDER

Kommissionen och medlemsstaterna har ett ständigt ökande ansvar för att se till att gemenskapskraven uppfylls i samband med import av livsmedel, foder, djur, växter och produkter av dessa från tredjeländer. EU importerar för närvarande sådana varor från drygt 200 länder runt om i världen. Till dessa hör högutvecklade länder lika väl som de fattigaste länderna i världen.

Erfarenheterna har visat att sändningar av livsmedel från tredjeländer inte alltid uppfyller bestämmelserna i EU:s livsmedelslagstiftning. Systemet för snabb varning för livsmedel och foder enligt artikel 50 i förordning (EG) nr 178/2002[3] visar att 46 % av samtliga anmälningar under 2005 skedde med anledning av kontroller av importerade livsmedel vid gränskontrollställena. Dessa ledde till att 1 453 sändningar avvisades för import. Dessutom anmäldes ytterligare 5 % av de sändningar från tredjeländer som redan hade släppts.

För att kunna importera livsmedel, foder, djur och växter från tredjeländer krävs att dessa uppfyller EU:s standarder. Det är nödvändigt att iaktta dessa standarder för att förhindra att sjukdomar hos djur och växter införs i EU, för att garantera en hög nivå av livsmedelssäkerhet och tillgång till säkert foder för djuren. Det är avgörande att tredjeländerna är informerade om dessa standarder för att de i ökad omfattning skall kunna uppfylla dessa och därigenom minska antalet sändningar som avvisas vid EU:s gränser.

Det kan vara svårt för utvecklingsländerna att organisera sina exportkontroller av produkter och därigenom försäkra sig om att deras exportprodukter överensstämmer/är likvärdiga med EU:s standarder. Handeln med livsmedel är ytterst viktig för de flesta av dessa länder där levnadsstandarden och den socioekonomiska utvecklingen är direkt kopplad till möjligheten att släppa ut produkter på den globala marknaden.

EU är mycket lyhörd för dessa aspekter, men vill inte göra några eftergifter i fråga om skyddet av hälsan och livsmedelssäkerheten, och är särskilt uppmärksam på att produkter från tredjeländer, och särskilt från utvecklingsländer, inte utestängs från EU-marknaden. EU har därför utvecklat ett antal instrument som är avsedda att hjälpa tredjeländerna att överta EU:s befintliga standarder för och krav på säkra livsmedel och foder, djurs hälsa, djurskydd och växtskydd. Förordning (EG) nr 882/2004 omfattar bestämmelser om tekniskt stöd, gemensamma projekt, utarbetande av riktlinjer och utbildningsprogram för att bistå tredjeländer att uppfylla EU:s standarder och krav samt att organisera offentliga kontroller av produkter som exporteras till EU.

Utbildning för tredjeländer är dessutom helt i linje med den europeiska grannskapspolitiken, som för närvarande har en nyckelroll i EU:s utrikespolitik. Prioriteringen av den europeiska grannskapspolitiken kan återfinnas i utbildningsinitiativet.

Vid utarbetandet av ett utbildningsprogram för gemenskapen bör tonvikten läggas på den internationella dimensionen av standarderna för livsmedels- och fodersäkerhet samt på handeln med levande djur och växter . I detta perspektiv kommer utbildning att anordnas för deltagare från tredjeländer i syfte att främja säker handel med djur, växter, livsmedel och foder, varigenom kommissionen kan fullgöra sina politiska åtaganden på internationellt plan, särskilt gentemot utvecklingsländer, ytterligare förbereda kandidatländer och potentiella kandidatländer samtidigt som hänsyn tas till andra politikområden såsom t.ex. den europeiska grannskapspolitiken.

6. GEMENSKAPENS UTBILDNINGSINITIATIV FÖRR OCH NU

Kommissionen har anordnat eller anordnar en rad utbildningaktiviteter på de berörda områdena. Hit hör t.ex.:

6.1. Utbildning på grundval av rådets beslut 90/424/EEG

Utbyte av personal på medlemsstaternas kontrollmyndigheter är en utbildningsmetod som tidigare har tillämpats på grundval av artikel 19 i beslut 90/424/EEG om utgifter inom veterinärområdet[4]. Många av dessa utbyten bestod av en förlängd vistelse för kontrollpersonal från en medlemsstat vid en gränskontrollstation i en annan medlemsstat. Erfarenheterna av organiseringen av sådana utbyten är positiva. Det har gett många anställda på kontrollmyndigheterna tillfälle att bättre lära känna organiseringen av importkontroller på produkter av animaliskt ursprung.

Även om det inte är uteslutet att framtida utbildningsverksamhet kan komma att omfatta utbyte av personal, skall det noteras att en sådan utbildningsmetod endast har ett mervärde på EU-nivå om den ingår i en utbildningsmodul som bygger på utbildningsmaterial som tjänar ett gemensamt mål och som har utarbetats särskilt för utbildning i ett visst ämne, t.ex. importförfaranden.

På grundval av beslut 90/424/EEG har det även anordnats enveckaskurser om olika ämnen (t.ex. kötthygien, fiskeriprodukter) på institut i medlemsstaterna (t.ex. i Lyon, Berlin, London och Bremen) med deltagande av experter från olika medlemsstater. Dessa kurser har huvudsakligen koncentrerats på olika aspekter av veterinärlagstiftningen och har gett deltagarna möjlighet att bättre förstå EU-bestämmelserna på det aktuella området.

6.2. Ad hoc-utbildningsprojekt

Ad hoc-utbildning har genomförts för utbildningsprojekt under 2006. Kommissionen har i detta syfte inlett ett antal anbudsförfaranden (se bilaga II).

Dessa projekt omfattar mycket specifika ämnen med undervisning av högkvalificerade organ. Vissa av dessa aktiviteter vänder sig uttryckligen till utvecklingsländer runt om i världen.

När detta meddelande antas är det ännu för tidigt att ge en detaljerad rapport om kvaliteten på arbetet på detta område. Responsen från deltagarna har i allmänhet varit mycket positiv och detta visar på det stora behovet av utbildning.

6.3. Utbildning anordnad av gemenskapens referenslaboratorier

I enlighet med EU:s lagstiftning på områdena livsmedel, foder, djurs hälsa och djurskydd har det inrättats 39 referenslaboratorier på gemenskapsnivå. Vart och ett av dessa referenslaboratorier ingår i ett nätverk med medlemsstaternas nationella referenslaboratorier. Gemenskapens referenslaboratorier förser de nationella referenslaboratorierna med information och instruktioner om analys- och diagnosmetoder, står för de praktiska arrangemangen vid tillämpningen av nya metoder, ger stöd när det gäller diagnostisering av sjukdomsutbrott osv. De har även i uppgift att anordna grund- och påbyggnadsutbildning för personalen vid de nationella referenslaboratorierna och för experter från utvecklingsländerna. I samband med detta anordnar gemenskapens referenslaboratorier minst ett seminarium per år. Syftet med dessa seminarier är att säkerställa att analys- och diagnosmetoder genomförs med erforderlig sakkunskap och på ett enhetligt sätt så att tillförlitliga resultat kan garanteras.

Det lönar sig att bygga vidare på de mycket goda erfarenheterna från detta område och att utforska möjligheterna för framtida samarbete mellan gemenskapens referenslaboratorier och det nya utbildningsinitiativet, med särskild tonvikt på deltagande av laboratoriepersonal från utvecklingsländerna.

6.4. Utbildning anordnad av andra avdelningar på kommissionen

Andra generaldirektorat på kommissionen anordnar utbildning för att förbereda kandidatländerna inför deras anslutning till EU (generaldirektoratet för utvidgning), bistå utvecklingsländerna med tillämpningen av EU:s sanitära och fytosanitära åtgärder (generaldirektoratet för handel) eller genom EU:s program för externt bistånd (EuropeAid). Det gemensamma forskningscentret ger kurser om livsmedels- och fodersäkerhet och kvalitet, särskilt om särskilda aspekter av tillämpningen av kvalitetsstandarden ISO/IEC 17025 som krävs för laboratorier som deltar i den offentliga livsmedels- och foderkontrollen. Dessa kurser omfattar även praktisk utbildning och demonstration av analysmetoder i det gemensamma forskningscentrets laboratorier. Särskild tonvikt har lagts på utbildning av experter från den nya medlemsstaterna, de anslutande länderna, kandidatländerna och länderna på västra Balkan. Dessa projekt överlappar eller konkurrerar i allmänhet inte med initiativen från generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. Vid risk för konflikter tas frågan upp för diskussion och samordning i den avdelningsövergripande styrgrupp som inrättats inom kommissionen för detta ändamål.

7. UTBILDNING I GEMENSKAPENS REGI I FRAMTIDEN

7.1. Rättslig bakgrund

Enligt artikel 51 i förordning (EG) nr 882/2004 får kommissionen anordna kurser för personalen vid medlemsstaternas behöriga myndigheter och för deltagare från tredjeländer. Tonvikten läggs på deltagare från utvecklingsländer. De områden som täcks av denna utbildning är livsmedels- och foderlagstiftningen samt bestämmelserna om djurs hälsa och djurskydd.

Växtskyddet omfattas endast delvis av den rättsliga grunden i förordning (EG) nr 882/2004. Artikel 2.1 i direktiv 2000/29/EG[5] utgör dock en rättslig grund för utbildning på växtskyddsområdet så att de utbildningsaktiviteter som kommissionen anordnar kan täcka detta område.

7.2. Deltagande av icke-statliga deltagare

Allmänt sett kan utbildning av företagen förväntas medföra ökad effektivitet bland kvalificerade arbetstagare, bättre resultat genom ökad kompetens och effektivare tillämpning av EU:s standarder och därigenom en högre skyddsnivå.

Livsmedelsföretagens deltagande skulle ge dem möjlighet att anpassa sina administrativa rutiner för att på ett effektivt sätt kunna säkerställa efterlevnad av bestämmelserna. Det skulle kunna medföra fördelar genom att risken för att få produkter återkallade från marknaden minskar. Bättre efterlevnad skulle även kunna minska behovet av offentliga kontroller och eventuellt sänka kostnaderna för sådana kontroller.

Den rättsliga grunden omfattar dock endast att utbildning anordnas och finansieras via gemenskapens budget för de behöriga myndigheternas personal, följaktligen utesluts deltagare från livsmedelsföretagen. Livsmedelsföretagens deltagande får inte ge upphov till några utgifter i EU:s budget. Medlemsstaterna kan under alla omständigheter uppmuntra sina nationella utbildningsinstitut att utarbeta lämplig utbildning för dessa deltagare.

7.3. Omfattningen av utbildningen i gemenskapens regi

De under 2006 organiserade utbildningsaktiviteterna berör närmare 1 500 deltagare. Man får inte glömma att aktiviteterna under 2006 skall ses som en inkörningsperiod och att det bör vara möjligt att successivt öka antalet deltagare till i genomsnitt 6 000 deltagare.

Kommissionen anser att det är viktigt att i första hand utbilda de personer som ansvarar för utbildningen i medlemsstaterna för att rätt budskap skall nå ut till deltagarna i medlemsstaterna. Denna utbildning bör ges löpande i takt med att gemenskapslagstiftningen utvecklas. Dessutom bör utbildningen i gemenskapens regi rikta sig till kontrollpersonal som dagligen arbetar med olika aspekter av gemenskapslagstiftningen, på grundval av ett urval som görs av medlemsstaterna, och till deltagare från tredjeländer.

Kurserna varar mellan 2 och 10 dagar. Med tanke på det förväntade deltagarantalet betyder detta ansenliga 960 utbildningsdagar per år, vilket kräver betydande resurser.

7.4. Förvaltning av utbildning i gemenskapens regi

Vilket utbildningssystem som än väljs måste det finnas en fortlöpande förvaltning som gör det möjligt att prioritera och identifiera utbildningsprojekt, fastställa ett (årligt eller flerårigt) utbildningsprogram , kontrollera utbildningens kvalitet , kontrollera kvaliteten på utbildningsmaterialet och fastställa rutiner som är nödvändiga för att utbildningssystemet skall fungera smidigt.

Denna verksamhet tillhör kommissionens kärnverksamhet . För den dagliga förvaltningen av ett utbildningssystem i gemenskapens regi behöver kommissionen stöd av andra aktörer för att utföra ovanstående uppgifter. Detta inbegriper i första hand medlemsstaterna men även icke-statliga organisationer. Kommissionen har för avsikt att samråda med dessa berörda parter i utbildningsfrågor.

7.5. Kriterier för ett framtida utbildningssystem i gemenskapens regi

Det finns flera alternativa möjligheter att organisera ett europeiskt utbildningsprogram. Vid valet av alternativ bör hänsyn tas till olika parametrar och särskilt till följande:

( EU-utbildningen bör vara ett komplement : Utbildning som anordnas på gemenskapsnivå bör inte konkurrera med utbildning som anordnas av medlemsstaterna, utan bör vara ett komplement genom att den ger utbildningen en europeisk dimension.

( Grundad på prioriteringar : Med tanke på spännvidden på det som utbildningen skall omfatta är det nödvändigt med tydliga prioriteringar. Det är varken möjligt eller nödvändigt att ge utbildning i alla de frågor som gemenskapens livsmedels- och foderlagstiftning samt bestämmelser om djurhälsa, djurskydd och växtskydd omfattar. Det europeiska utbildningsprogrammet bör lägga tonvikten på den europeiska dimensionen i fråga om offentliga kontroller, medan medlemsstaterna är bättre lämpade att anordna utbildning i kontrollfrågor som faller under nationell rätt.

( Flexibilitet : Det skall vara möjligt att reagera snabbt i nödsituationer för att vara säker på att samtliga involverade medlemsstater hanterar möjliga faror på samma sätt. Detta kräver att systemet kan anpassas snabbt och att det är lätt att få tag i sakkunskap.

( Kompetens : Systemet bör ha högsta möjliga standard. Detta förutsätter att utbildningsmaterialet är av hög kvalitet och att undervisningen ges av högkvalificerade utbildare.

( Öppenhet : Kommunikationen om organisationen av kurser och möjligheterna till deltagande bör vara öppen och tydlig gentemot samtliga parter inom gemenskapen och i tredjeländerna.

( En samlad och övergripande strategi : Utbildningsinitiativet måste täcka hela det vidsträckta område som utgörs av livsmedels- och foderlagstiftningen samt bestämmelserna om djurs hälsa, djurskydd och växtskydd. Detta kräver en samlad strategi med input av specialistkunskap på dessa områden.

( Kontinuitet : För att en enhetligt hög kvalitet på utbildningen skall kunna säkerställas bör utbildning ges under en lång period av ett väletablerat team som är väl förtroget med EU:s politik på de berörda områdena.

( Kommissionen får inte överlåta kontrollen över utbildningen : Kommissionen skall främst kunna styra utbildningsprogrammet, kontrollera utbildningsaktiviteternas och utbildningsmaterialets kvalitet samt vid behov kunna föreskriva korrigerande åtgärder.

7.6. Samarbete med nationella utbildningsorgan

Det vore inte god förvaltningssed att ignorera det ofta utmärkta utbud på utbildning, lokaler och hjälpmedel som finns i vissa medlemsstater. Det vore därför god praxis att dra nytta av deras erfarenheter och resurser för gemenskapen.

Nationella organ skulle kunna spela en ledande roll i EU för att sprida kännedom om EU:s politik i frågor som rör livsmedels- och fodersäkerhet, djurs hälsa, djurskydd och växtskydd. De skulle kunna bli ett referenscenter som kan bistå med utbildningsaktiviteter i andra medlemsstater, i första hand genom att utbilda utbildare, men även genom att regelbundet anordna kurser för personalen på medlemsstaternas och tredjeländers kontrollmyndigheter.

Kommissionen tror att detta system med samarbete med nationella organ skulle innebära en rad fördelar som gör det till ett värdefullt system för förvaltning av utbildningsaktiviteter:

( Det skulle vara flexibelt. Det skulle vara möjligt att ge ett visst institut ett särskilt uppdrag under en relativt kort period, och organens arbetsprogram skulle kunna anpassas efter kommissionens prioriteringar.

( Det skulle på ett optimalt sätt ta tillvara på resurserna i kommissionen och i medlemsstaterna.

( Det skulle dra nytta av erfarenheterna och tillgången på infrastrukturer i medlemsstaterna.

( Det skulle göra EU:s vitala roll på detta politikområde som är av avgörande betydelse för medborgarna mera synlig.

Kommissionen kommer att undersöka frågan om hur detta samarbete kan organiseras i praktiken ytterligare.

8. OLIKA ALTERNATIV FÖR GENERALDIREKTORATET FÖR HÄLSA OCH KONSUMENTSKYDD ATT ANORDNA UTBILDNING

8.1. Avtal om utbildningsorganisation

Ett bra alternativ för att anordna gemenskapsutbildning är att kommissionen ingår ett eller flera avtal med anvisningar för organiseringen av olika utbildningskomponenter (t.ex. undervisning, utarbetande av utbildningsmaterial, programförvaltning, logistiska aspekter, utvecklingen av ett webbaserat utbildningsprogram). Metoden är flexibel: Den gör det möjligt att beskriva utbildningsbehoven närmare i enlighet med kommissionens prioriteringar. Avtalen kan även täcka en given period under vilken det kan förväntas att ett givet utbildningsprojekt kan avslutas. Beroende på avtalstyp är det även möjligt att hantera mer brådskande behov av undervisning i ett visst utbildningsprojekt.

Eftersom avtalen kan spridas över ett antal år kan risken för bristande kontinuitet i slutat av avtalsperioden reduceras, men inte elimineras. De erfarenheter som byggts upp under ett antal år kan gå förlorade mot slutet av avtalsperioden.

8.2. En specialiserad avdelning inom kommissionen

Man kan också tänka sig att det skapas ett utbildningscentrum med permanenta lokaler, permanent infrastruktur och personal. Detta skulle få betydande praktiska konsekvenser för kommissionen: Fullt utrustad infrastruktur, behov av ständig tillgång på tillräckligt med personal inklusive utbildare, personal för den dagliga förvaltningen, förvaltningen av utbildningsprogrammet, utarbetandet av utbildningsmaterial, inbjudan av deltagare, logistiska arrangemang osv. Även om vissa av dessa uppgifter kan läggas ut på entreprenad skulle ett sådant system kräva betydande mänskliga och ekonomiska resurser, och det är osannolikt att dessa resurser kan tillhandahållas. Fördelen är att det europeiska budskapet kan spridas genom ett system som är nära knutet till utformningen av politiken.

8.3. Ett genomförandeorgan

Förordning (EG) nr 58/2003 av den 19 december 2002 om stadgar för de genomförandeorgan som ansvarar för vissa uppgifter som avser förvaltningen av gemenskapsprogram[6] bemyndigar kommissionen att upprätta ett genomförandeorgan och ålägga det vissa förvaltningsuppgifter i samband med ett gemenskapsprogram. Detta skulle ge kommissionen möjlighet att koncentrera sig på sin kärnverksamhet och funktioner som inte kan läggas ut på entreprenad, utan att behöva överlåta kontrollen över eller det slutgiltiga ansvaret för aktiviteter som förvaltas av ett sådant genomförandeorgan.

Förvaltningen av ett sådant program omfattar tekniska uppgifter som inte innebär politiskt beslutsfattande och som kräver stor teknisk och ekonomisk sakkunskap. I fråga om utbildning skulle dessa uppgifter kunna inbegripa förvaltningen av rutiner i samband med genomförandet av utbildningsprogram. Att ge ett genomförandeorgan sådana uppgifter skulle kunna vara ett effektivt sätt att erbjuda utbildning. Ett sådant organ skulle även ge utbildningsprojektet hög profil och göra det synligt.

Innan man tar ställning till detta alternativ måste en rad förfarandemässiga steg tas. Ett av dessa är en lönsamhetsanalys som skall genomföras med hänsyn till de faktorer som anges i artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 58/2003. Innan kommissionen kan inrätta ett nytt genomförandeorgan eller utvidga ansvarsområdet för ett befintligt skall den föreskrivande kommittén för genomförandeorgan dessutom yttra sig positivt om det och Europaparlamentet skall medverka på grundval av de samarbetsförfaranden som avtalats mellan kommissionen och budgetmyndigheten.

En intressant idé som behöver vidareutvecklas är att utbildningsaktiviteterna skulle kunna slås samman med aktiviteterna inom det genomförandeorgan för folkhälsoprogrammet som inrättats genom kommissionens beslut 2004/858/EG[7]. Genomförandeorganets uppgifter skulle därigenom utvidgas till att omfatta en rad nya ansvarsområden. Därmed skulle olika program som förvaltas av generaldirektorat för hälsa och konsumentskydd samlas i en struktur. Fördelen med detta tillvägagångssätt skulle vara att de befintliga allmänna strukturerna för att man skall kunna förvalta ett befintligt genomförandeorgan redan finns, och man kan genomföra utbildningsprogrammet utan att behöva skapa en ny organisationsstruktur (styrkommitté och direktör). Genom att slå samman de olika programmen skulle man även öka det befintliga genomförandeorganets effektivitet.

Alternativet att Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) skulle kunna anordna dessa utbildningsaktiviteter existerar inte. EFSA har som särskild uppgift att genomföra riskbedömningar. Det skulle strida mot myndighetens gällande uppdrag att anordna utbildning, vilket är mer förknippat med riskhantering. Därutöver är EFSA en tillsynsmyndighet för vilka betraktelserna i punkt 8.4 gäller.

8.4. En tillsynsmyndighet

Ett europeiskt utbildningsorgan som åtar sig samtliga eller vissa av uppgifterna i samband med organisationen och genomförandet av utbildning skulle kunna ses som en organisation som är självständig gentemot kommissionen och som i form av tillsynsmyndighet är verksam enligt förordningen om dess inrättande som skall antas av rådet och Europaparlamentet. Uppgifterna skulle kunna inbegripa genomförande av utbildning, utbildning och rekrytering av utbildare, utarbetande av utbildningsmaterial, informationsarbete och reklam som riktar sig till målgrupperna i medlemsstaterna och i tredjeländer samt nätverkssamarbete med nationella organ.

En tillsynsmyndighet skulle liksom ett genomförandeorgan ge utbildningen i gemenskapens regi en högre profil genom att utbildningen skulle förknippas med den. Den skulle minska kommissionens administrativa börda eftersom den skulle rekrytera sin egen personal och förvalta sin egen budget.

En tillsynsmyndighet är dock per definition ett organ som är skilt från gemenskapsinstitutionerna och som är en separat juridisk person och arbetar oberoende av kommissionen. Det skulle därför finnas en risk för bristande samordning med kommissionen. Ur denna synvinkel är alternativet att inrätta en ny tillsynsmyndighet eller att utvidga ansvarsområdet för en befintlig myndighet inte den lämpligaste formen för att genomföra utbildning i gemenskapens regi.

9. KOMMISSIONENS FORTSATTA ÅTGÄRDER

Kommissionen kommer att fortsätta att överväga möjligheten att låta utbildningsprogrammet genomföras av ett genomförandeorgan (alternativ 8.3). Innan ett sådant beslut fattas kommer kommissionen dock att noggrant undersöka om det är juridiskt genomförbart enligt bestämmelserna om den rättsliga ramen samt de praktiska arrangemangen för att göra det möjligt att utnyttja anslagen från gemenskapens budget. Lösningen förväntas ge nödvändiga garantier för att kommissionens huvudmål uppnås och särskilt att kärnverksamheten förblir hos kommissionen (se förordning (EG) nr 58/2003). Kommissionen kommer därför att så snart som möjligt låta genomföra en lönsamhetsanalys.

10. KONSEKVENSANALYS

Konsekvenserna av att organisera utbildningsprogrammet har bedömts utifrån olika socioekonomiska aspekter och resultatet offentliggörs samtidigt med detta meddelande. Det innehåller en kostnadsanalys som bygger på de erfarenheter som gjorts under inkörningsperioden för en rad utbildningsaktiviteter som har organiserats under 2006.

Mot denna bakgrund kan den totala kostnaden för ett årligt utbildningsprogram beräknas ligga mellan 13,2 och 19,8 miljoner euro under perioden 2007–2011, med hänsyn tagen till vissa parametrar, t.ex. antal deltagare per år, den genomsnittliga kurslängden, antalet deltagare per kurs och vilket förvaltningsalternativ som har valts. Aktiviteten förväntas bli finansierad genom budgeten för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ).

Högre kostnader förväntas i början av utbildningsaktiviteterna. Detta kan förklaras med att antalet ansökningar om deltagande, särskilt från utvecklingsländerna, sannolikt kommer att vara högt under den perioden, så att antalet deltagare kan variera mellan 6 000 och 9 000. Efter de två inledande åren räknar man med en minskning av antalet ansökningar om deltagande.

11. SLUTSATSER

Kommissionen strävar efter att etablera en permanent struktur som på ett effektivt och ändamålsenligt sätt skall kunna organisera utbildningsaktiviteterna på områdena livsmedels- och foderlagstiftning, djurs hälsa och djurskydd.

Vad gäller genomförandet av dessa aktiviteter kommer kommissionen att undersöka de olika alternativen till förvaltning av ett utbildningsprogram närmare. Oavsett resultatet av denna prövning av alternativ behöver en rad förfarandemässiga steg tas. Kommissionen skall t.ex. låta genomföra en lönsamhetsanalys för alternativet genomförandeorgan och anta tillämpningsföreskrifter för genomförandet av kurser enligt artikel 51.3 i förordning (EG) nr 882/2004. Dessa tillämpningsföreskrifter kan omfatta frågor som rör förvaltningen, t.ex. rutiner att följa för att fastställa ett årligt utbildningsprogram, samråd med berörda parter och eventuella kontakter med utbildningsorgan.

Beaktas skall att vissa alternativ, såsom t.ex. en tillsynsmyndighet eller en specialiserad avdelning inom kommissionen, inte anses var den bästa lösningen för effektiv utbildning. Vad gäller alternativet tillsynsmyndighet skulle kommissionen riskera att överlåta kontrollen över sitt utbildningsprogram, och båda alternativen kräver sannolikt betydande resurser.

ANNEX I: Overview of Community measures

The requirements of food law, feed law, animal health rules, animal welfare requirements and plant health have been established gradually over a period covering almost 40 years. The situation at present can be summarised as follows:

Food and feed law

( The general food law

( Labelling and nutrition

( Biotechnology

( Chemical safety of food

( Biological safety of food

( Animal nutrition

( Food and feed controls

See http://europa.eu.int/comm/food/food/index_en.htm

Animal health rules

( Preventive health measures on intra-community trade and imports of:

( live animals

( semen, ova and embryos

( animal products

( Community legislation on animal diseases:

( new Animal Health Strategy to improve the prevention and control of animal disease in the EU

( control measures, to be taken as soon as the presence of a disease is suspected

( eradication and monitoring programmes, for the diseases that are already within the Community

( EU financial contribution

( Other activities: identification measures to guarantee the traceability of the animals

See http://europa.eu.int/comm/food/animal/index_en.htm

Animal welfare rules

( The protection of animals on the farm and in particular laying hens, calves and pigs

( The protection of animals during transport

( The protection of animals at time of slaughter or killing

See http://europa.eu.int/comm/food/animal/index_en.htm

Plant health rules

( Plant protection

( Harmful organisms

( Property rights

( Genetic resources

( Seeds and plant propagating material

( GM plants and seeds

See http://europa.eu.int/comm/food/plant/index_en.htm

ANNEX II: Training for developing countries in 2006

Following courses were developed in 2006:

( HACCP implementation and assessment

( Highly Pathogenic Avian Influenza

( European Standards for the importation of fruit and vegetables, and fishery products

( Import control procedures at border inspection posts

( Standards for animal by-products

( Animal welfare at the time of slaughter of meat producing animals

Of those, the following were addressed to developing countries selected on the basis of their trade records or their potential trade with the EU:

( Imports of fruit and vegetables: El Salvador, 30 May-1 June 2006, Malaysia, scheduled for September 2006, Tanzania, scheduled for October 2006

( Fishery products: Indonesia, 25-27 April 2006, Colombia 20-22 June 2006, Senegal, scheduled for October 2006

With representatives from:

( Africa (including among other countries: Tanzania, Kenya, Uganda, Malawi, Ethiopia, Eritrea, Botswana, Namibia, Zimbabwe Zambia, Lesotho, Swaziland, Southafrica, Senegal, Mauritania, Guinea Conakry, Ivory Coast, Cameroon, Benin, Togo, Gambia, Ghana).

( Asia (including among other countries: Malaysia, Philippines, Indonesia, Laos, Thailand, Vietnam, Cambodia, Myanmar, China, Taiwan, Singapore, South Korea, Papua New Guinea, Maldives, Bangladesh).

( Latin America (including among other countries: El Salvador, Belize, Bolivia, Dominican Republic, Guatemala, Colombia, Honduras, Nicaragua, Costa Rica, Panama, Cuba, Venezuela, Ecuador, Chile, Argentina, Brazil, Paraguay, Uruguay, Mexico).

A further course on Avian Influenza covered Laos, Vietnam, Cambodia and Indonesia and took place from February to May 2006. In view of the epidemiological situation of the disease, it is the intention to extend this activity to African countries as soon as possible. Representatives from developing countries were also invited to the other courses.

[1] EUT L 165, 30.4.2004. Rättad i EUT L 191, 28.5.2004, s. 1.

[2] Uppgifterna grundar sig på data som kommissionen erhållit från medlemsstaterna.

[3] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 31, 1.2.2002, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1642/2003 (EUT L 245, 29.9.2003, s. 4)).

[4] Rådets beslut 90/424/EEG av den 26 juni 1990 om utgifter inom veterinärområdet (EGT L 224, 18.8.1990, s. 19. Beslutet senast ändrat genom beslut 2006/53/EG av den 23.1.2006 (EGT L 29, 2.2.2006, s. 37)).

[5] Rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen (EGT L 169, 10.7.2000, s. 1).

[6] EGT L 11, 16.1.2003, s. 1.

[7] Kommissionens beslut 2004/858/EG av den 15 december 2004 om inrättandet av ett genomförandeorgan med namnet ”Genomförandeorgan för folkhälsoprogrammet” för förvaltning av gemenskapsåtgärder inom folkhälsoområdet – med tillämpning av rådets förordning (EG) nr 58/2003 (EUT L 369, 16.12.2004, s. 73).