A4-0327/97

Resolution om Europeiska socialfondens framtid

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av EG-fördraget, i synnerhet artikel 123 om upprättande av en europeisk socialfond samt artikel 130b och artikel 3 i),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av kommissionens rapporter «Sysselsättning i Europa 1995" (KOM(95)0396 - C4-0384/95) och «Sysselsättning i Europa 1996" (KOM(96)0485 - C4-0553/96),

- med beaktande av kommissionens första rapport om ekonomisk och social sammanhållning (KOM(96)0542 - C4-0016/97),

- med beaktande av kommissionens arbetsdokument om mål 4 och Adapt för en bättre anpassning av de mänskliga resurserna (SEK(96)2150 - C4-0645/96),

- med beaktande av kommissionens dokument «Agenda 2000 - en förstärkt och utvidgad union» (KOM(97)2000 - C4-0372/97),

- med beaktande av sin resolution av den 28 november 1996 om kommissionens rapport om «Sysselsättningen i Europa 1996" och om kommissionens meddelande «Insatser för sysselsättningen - en förtroendepakt» ((EGT nr C 380, 16.12.1996, s. 84.)),

- med beaktande av sin resolution av den 12 mars 1997 om vitboken «Lära och lära ut: på väg mot kunskapssamhället» ((EGT nr C 115, 14.4.1997, s. 85.)),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor och budgetutskottets yttrande (A4-0327/97) och med beaktande av följande:

A. Enligt artikel 123 i EG-fördraget har Europeiska socialfonden till uppgift att förbättra arbetstagarnas sysselsättningsmöjligheter på den inre marknaden genom att främja deras rörlighet och underlätta deras anpassning till förändringar inom industrin, särskilt genom yrkesutbildning och omskolning, och på så sätt bidra till en höjning av levnadsstandarden.

B. Enligt artikel 130b i EG-fördraget skall Europeiska socialfonden bidra till att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen i gemenskapen.

C. I artikel 3 i) i EG-fördraget hänvisas det uttryckligen till Europeiska socialfonden som ett instrument i Europeiska unionens socialpolitik.

D. Europeiska socialfonden har följaktligen en dubbel roll, nämligen att bidra till ekonomisk och social sammanhållning både som sysselsättningspolitiskt instrument och som socialpolitiskt instrument.

Social sammanhållning

E. Social sammanhållning består inte enbart av att alla medborgare ges lika möjligheter till sysselsättning, utan även av att var och ens möjlighet till delaktighet i samhället på lika villkor ökas.

F. Ekonomisk och social sammanhållning som uttryck för solidaritet bidrar i hög grad till att idén om europeisk integration accepteras av medborgarna och utgör därför en viktig grundval för Europeiska unionen.

G. Klyftan mellan regioner vad beträffar arbetslöshet har vidgats på ett sådant sätt att arbetslösheten i de 25 värst drabbade regionerna är fyra gånger så hög som i de 25 regioner med lägst arbetslöshet.

H. 57 miljoner människor (1993) i Europeiska unionen lever i hushåll som tjänar mindre än hälften av den nationella medelinkomsten och drabbas därmed av fattigdom.

I. Alla medlemsstater utom Spanien, Irland och Portugal har drabbats av denna ökade fattigdom, och var femte invånare lever i fattigdom i Portugal, Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien och Spanien.

J. Skillnaderna vad gäller arbetslöshet och välstånd minskar medlemsstaterna emellan men ökar regionerna emellan.

K. Denna utveckling är ett allvarligt hot mot den sociala sammanhållningen i två hänseenden: för det första i regionalt hänseende, eftersom klyftan mellan regioner med hög respektive låg arbetslöshet har ökat, och för det andra i vertikalt hänseende, eftersom den sociala sammanhållningen har minskat mellan fattiga och rika, mellan människor med och utan möjlighet till delaktighet i samhället inom samma medlemsstat eller region.

Aktiv sysselsättningspolitik

L. Det krävs betydande statliga transfereringar i medlemsstaterna för att minska den andel hushåll i Europeiska unionens medlemsstater som har drabbats av fattigdom från 40 % till 15 %.

M. Utgifterna för den aktiva arbetsmarknadspolitiken utgör i gemenskapen i genomsnitt endast en tredjedel av de totala utgifterna för arbetsmarknadspolitiken, medan två tredjedelar används till passiva sysselsättningsåtgärder (inkomststöd), och andelen utgifter för den aktiva arbetsmarknadspolitiken har, beräknad som andel av BNP, minskat sedan 1990.

N. Socialfonden är, i egenskap av det gemenskapsinstrument som har störst budget på socialpolitikens område, den enda strukturfonden som gagnar människor direkt, och den är Europeiska unionens flaggskepp i ansträngningarna för att bekämpa fattigdomen och därmed den sociala utslagningen.

O. Europeiska rådet har sedan mötet i Essen krävt att den aktiva sysselsättningspolitiken skall förstärkas.

P. Europeiska rådet i Amsterdam har i sina resolutioner om stabilitet, tillväxt och sysselsättning tillmätt sysselsättningsfrämjande åtgärder lika stor betydelse som ansträngningar för att uppnå budgetmässig och ekonomisk konvergens.

Innevarande stödperiod

Q. Administreringen av stöd från socialfonden via sju budgetposter och 13 gemenskapsinitiativ, som kräver godkännande genom mer än 900 programplaneringsdokument, är för komplicerad och tidsödande.

R. Bestämmelserna i gemenskapsstödramar, operativa program och samlade programplaneringsdokument har tidigare ofta visat sig vara för rigida och oflexibla, och alltför många ändringar har krävt kommissionens godkännande, vilket avsevärt ökat de administrativa kostnaderna.

S. Den betalningsfrist som anges i förordningen, enligt vilken den slutliga mottagaren skall ha tillgång till strukturfondsmedlen tre månader efter det att kommissionen har betalat ut dessa medel till medlemsstaten, följs ofta inte.

T. Försenad betalning leder ofta till att åtgärder inom ramen för socialfonden inte kan genomföras i tid och kan resultera i betydande finansiella påfrestningar för ekonomiskt svaga slutliga mottagare.

U. Medlemsstaterna får inte hantera Europeiska socialfonden på ett centralistiskt och byråkratiskt sätt.

V. Ett tillvägagångssätt med en integrerad planering i program som omfattar flera fonder möjliggör strategiska, målinriktade och samordnade åtgärder i en region.

W. I samband med stöd till problemområden i städer har särskilt positiva erfarenheter gjorts med breda partnerskapsallianser inom ramen för det så kallade pathway-initiativet genom att den lokala förvaltningen inte bara har gjort arbetsmarknadens parter delaktiga i planeringen av stödet utan även lokala initiativ och befolkningen.

X. Vid genomförandet av program som omfattar flera fonder på regional och lokal nivå är det mycket svårt att använda ett tillvägagångssätt med integrerad planering på grund av att olika förfaranden tillämpas för olika strukturfonder.

Y. Under den första halvan av innevarande stödperiod har utbetalningen av medel ur socialfonden inte på långt när motsvarat budgetplanen, eftersom

- förordningarna om strukturfonderna antogs för sent av rådet,

- införandet av det nya mål 4 medförde helt nya stödkriterier och återkommande utgiftsposter, och inledningsvis förekom avsevärda problem när det gällde nationella förvaltningars och företags acceptans av mål 4,

- de interna samordningsproblemen i kommissionens berörda generaldirektorat (V, XVI och IV) har lett till att godkännandet av programplaneringsdokument försenats i samband med bedömningen av de program som lagts fram,

- medlemsstaten och kommissionen i vissa fall haft olika uppfattning om konkreta åtgärder för att förverkliga Europeiska socialfondens mål, vilket försvårat ett snabbt antagande av programmen,

- utbetalningen av ytterligare anslag kopplats till den generella (nationella) genomförandegraden, vilket innebär att det faktiska genomförandet av enskilda (regionala) program inte beaktas,

- medlemsstaterna och regionerna inte alltid har tillhandahållit nödvändig samfinansiering.

Z. Den nästan automatiska överföringen av outnyttjade anslag från socialfonden i slutet av en programperiod till följande budgetår leder till att medel ackumuleras på ett sådant att medlemsstaternas förmåga att utnyttja dem överstigs.

Utmaningar för socialfonden

AA. Den reformerade socialfonden måste vara anpassad till sysselsättningsmålen i Amsterdamfördraget.

AB. Takten i förändringarna inom industrin ökar alltjämt och kräver många nya kvalifikationer samtidigt som många av de gamla kvalifikationerna förlorar i värde; huvuddelen av arbetstagarna kan emellertid inte delta i yrkesutbildnings- och yrkesfortbildningsåtgärder kontinuerligt, vilket resulterar i att det befintliga gapet fortfarande ökar mellan de kvalifikationer som krävs på arbetsmarknaden och de kvalifikationer som arbetstagarna faktiskt har.

AC. De industriella förändringarna har resulterat i att i synnerhet arbetstagare med låg utbildning och de som är äldre än 45 år hotas av arbetslöshet.

AD. De i grunden ändrade förutsättningarna för arbete kommer inte bara att kräva nya arbetsformer i framtiden, utan även att arbetstagare växlar mellan perioder med yrkesverksamhet och perioder med yrkesfortbildning (livslångt lärande).

AE. Det finns ännu inga system för yrkesutbildning och -fortbildning i någon av Europeiska

unionens medlemsstater som på ett ändamålsenligt sätt kan möta dessa framtida krav.

AF. Europeiska unionens konkurrenskraft på världsmarknaderna avgörs i hög grad av i vilken mån framtidsbranscher inom både varu- och tjänstesektorn kan förmås etablera sig på högsta nivå i Europeiska unionen, vilket endast kan ske om en vederbörligen kvalificerad arbetskraft finns tillgänglig.

AG. Över en fjärdedel av de 18 miljoner arbetslösa som är registrerade i Europeiska unionen, eller 5 miljoner människor, är ungdomar under 25 år.

AH. Kvinnor drabbas proportionellt sett hårdare av arbetslöshet än män (12,5 % mot 9,5 %).

AI. Långtidsarbetslösheten i Europeiska unionen har ökat till en nivå som nu motsvarar över 50 % av de arbetslösa, över 30 % av de arbetslösa har saknat arbete under minst två år, och kvinnor och arbetstagare över 45 år drabbas även i detta sammanhang på ett oproportionerligt sätt.

AJ. En tiondel av de arbetslösa är handikappade, och handikappade är oproportionerligt drabbade av arbetslöshet.

AK. En avsevärt större andel av de socialt utslagna är arbetslösa än vad som är fallet för den övriga befolkningen.

AL. För att sysselsättningskrisen skall lösas måste nya samarbetsformer mellan lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer användas på lokal och regional nivå.

AM. Socialfondens uppgifter har redan tidigare och vid upprepade tillfällen måst anpassas till nya utmaningar.

Målinriktat utnyttjande av knappa resurser

AN. Kommissionen anser att medlen till strukturfonderna från och med år 2000 för första gången bör fastställas som en procentsats av BNI (0,46 %), vilket innebär en dynamisk anpassning till ekonomisk tillväxt och inflation.

AO. I ett nytt socialt sammanhang är det nödvändigt att definiera kriterier som bättre motsvarar befolkningens behov, särskilt i tätorter, för att underlätta ett fullständigt och effektivt utnyttjande av de ekonomiska resurserna.

AP. Knappa resurser måste användas målinriktat och ändamålsenligt för att garantera maximal effektivitet, och att fastställa nationella krav vid anslagsfördelningen gör det svårare att dela upp dessa anslag mellan de enskilda strukturfonderna på ett målinriktat och ändamålsenligt sätt som överensstämmer med gemenskapspolitiken.

AQ. Under den förra programperioden kunde en del av strukturfondsmedlen inte utnyttjas, vilket ledde till att EU-medel betalades tillbaka till nationella budgetar.

AR. Oförmåga att i tid och på ett fullständigt sätt utnyttja anslag kan inte längre accepteras i en situation där medlen är begränsade, förutsatt att man har företagit en kvalitetskontroll av åtgärderna.

AS. Ett system med incitament eller belöningar kan bidra till att förbättra situationen när det gäller att utnyttja anslag fullständigt.

Utvidgning

AT. Anslutningen av nya medlemsstater i Central- och Östeuropa bör föregås av en lämplig förberedelseperiod då den nödvändiga ekonomiska återhämtningsprocessen kan göra framsteg med gemenskapsstöd, så att utvidgningen inte hotar den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

AU. Man bör göra en utvärdering om huruvida fondernas nuvarande struktur är lämpad för de nyaansökarländerna som framför allt tampas med nationell anpassning, och överväga om man inte bör inrätta en särskild fond för de nya ansökarländerna som före anslutningen skall samordna allt finansiellt stöd till ansökarländerna och avsevärt förenklar anslutningen.

Europaparlamentets medbeslutanderätt

AV. Det förslag till fördrag som förhandlades fram av stats- och regeringscheferna i Amsterdam ger Europaparlamentet medbeslutanderätt endast när det gäller genomförandeförordningen om Europeiska socialfonden och inte i fråga om ram- och samordningsförordningarna för vilka samtyckesförfarandet tillämpas (artikel 130d i EG-fördraget).

Övergripande och regionalt stöd

1. Parlamentet har, med hänsyn till hoten mot den sociala sammanhållningen i regionalt och vertikalt hänseende, blivit övertygat om att socialfondens dubbla struktur för åtgärder, det vill säga inriktningen på både övergripande och regionala mål, bör behållas även efter det att innevarande stödperiod löpt ut, samtidigt som man också i framtiden måste försöka uppnå socialfondens övergripande mål i de regionala målområdena (jämte regionala målsättningar),

2. förespråkar en drastisk minskning av antalet mål i strukturfonderna och gemenskapsinitiativen,

3. kräver att de båda övergripande målen 3 och 4 sammanförs i ett enda mål,

4. anser att endast ett gemenskapsinitiativ bör bibehållas för stöd till mänskliga resurser, och att de åtgärder som finansieras genom Now, Horizon, Integra och Youthstart bör fortsätta inom ramen för detta nya gemenskapsinitiativ, som skall kompletteras med åtgärder för att bekämpa diskriminering på arbetsmarknaden och på arbetsplatsen i enlighet med artikel 13 i EG-fördraget i sin lydelse enligt utkastet till Amsterdamfördraget i syfte att främja lika möjligheter,

5. kräver att tillräckliga medel ur socialfonden också görs tillgängliga inom ramen för alla andra gemenskapsinitiativ (till exempel till förmån för gränsregioner eller regioner som genomgår en ekonomisk omstrukturering),

Utvidgning av stödberättigade åtgärder

6. anser det nödvändigt att ett brett spektrum av stödberättigade åtgärder införlivas i förordningen om socialfonden i syfte att ta hänsyn till de olika problem som uppkommit i gemenskapens medlemsstater,

7. är övertygat, med hänsyn till den höga arbetslösheten i vissa befolkningsgrupper, om att nuvarande stödberättigade åtgärder enligt socialfonden (mål 3) till förmån för arbetslösa ungdomar, kvinnor, långtidsarbetslösa, handikappade och människor i socialt utanförskap bör bibehållas,

8. anser det nödvändigt att intensifiera den förebyggande sysselsättningspolitik som inletts genom mål 4 och gemenskapsinitiativet Adapt samt att gradvis vidta flera förebyggande åtgärder (tidigare mål 4) för att förhindra att medlemsstaterna endast tillgriper traditionella åtgärder; anser att även näringslivet måste ta sitt ekonomiska ansvar; förespråkar att arbetsmarknadens parter görs mer delaktiga,

9. kräver att de innovativa och transnationella åtgärderna bibehålls i gemenskapsinitiativet,

10. kräver dessutom att den innovativa karaktären hos socialfondens åtgärder förstärks generellt sett och att stödåtgärderna utvidgas till att omfatta nya åtgärdsområden, i synnerhet följande åtgärder och målsättningar:

- stöd till vidareutbildning efter högskoleexamen för att motverka följderna av den allt större klyftan mellan utbud och efterfrågan på kvalifikationer på arbetsmarknaden; detta bör ske i samarbete mellan högskolor och universitet, arbetsmarknadens parter och medlemsstaternas behöriga myndigheter,

- stöd till lokala sysselsättningsinitiativ,

- stöd till utveckling av nya arbetstidsmodeller,

- stöd till åtgärder som skapar sysselsättningmöjligheter inom den tredje sektorn (kooperativ, ömsesidiga bolag, etc.), till exempel sociala, kulturella och miljömässiga tjänster,

- stöd till inrättande, anpassning och vidareutveckling av system för yrkesutbildning, i synnerhet i form av ett livslångt lärande,

- intensifiering av den kontinuerliga yrkesfortbildningen, i synnerhet för arbetstagare med låg utbildning,

- stöd till omskolning och ny yrkesinriktning, samt åtgärder för att upprätthålla deras sysselsättningsförmåga, för arbetstagare över 45 år som löper särskild risk att drabbas av långtidsarbetslöshet,

- kompletterande åtgärder som till förmån för kvinnor främjar integrering av jämställdhetsaspekter i socialfondens åtgärder, exempelvis vård av barn och anhöriga,

- stöd till möjligheter att skaffa miljöskyddsutbildning som erbjuder goda möjligheter till sysselsättning,

- tidsbegränsade kompletterande socialpedagogiska åtgärder, vars syfte är att befästa återinträdet på arbetsmarknaden för långtidsarbetslösa, kvinnor, ungdomar, handikappade och människor i socialt utanförskap,

- kompletterande åtgärder till stöd för ett återinträde på arbetsmarknaden för vissa arbetstagare som hotas av socialt utanförskap, till exempel yrkesrådgivning och -orientering och stöd till åtgärder för att bekämpa analfabetismen,

- särskilda åtgärder som underlättar för handikappade att delta i alla åtgärder som stöds av socialfonden,

- utbildningsåtgärder för dem som startar företag,

11. efterfrågar i synnerhet främjande av åtgärder som ökar möjligheterna för kvinnor att delta i alla slags initiativ (integrering av jämställdhetsaspekter), bland annat stöd till beroende personer samt positiv särbehandling,

12. kräver att man bibehåller principen om att lika möjligheter för kvinnor och män på arbetsmarknaden är ett gemenskapsmål som strukturpolitiska åtgärder måste bidra till samt att effektiva kontroller genomförs för att säkerställa att den efterlevs,

Anslagsfördelning

13. kräver att de anslag som beviljas strukturfonderna först fördelas mellan strukturfonderna enligt gemenskapens politiska prioriteringar, och att socialfondens särskilda roll för att främja social sammanhållning och den politiska betydelse som gemenskapen tillmäter främjande av sysselsättning också återspeglas i en tilldelning av medel av motsvarande omfattning,

14. kräver att anslagsfördelningen från socialfonden till medlemsstaterna och regionerna, med hänsyn till deras behov på grundval av objektiva kriterier (BNP per capita, arbetslöshetsökning och antalet arbetslösa, arbetslöshet i målgrupper, inkomstfördelning etc.), skall ske först efter det att strukturfondsmedlen har fördelats på de enskilda fonderna,

Reserv och system för incitament

15. anser att det vore ett lämpligt instrument att skapa en reserv som uppgår till 5 % av socialfondens anslag för att i samband med fördelningen av medel komma till rätta med eventuella förändringar inom de problemområden som socialfonden syftar till att bekämpa,

16. förslår att denna reserv utnyttjas som incitament till ett effektivt utnyttjande av anslagen genom att den under programperiodens tre sista år (2005-2007), med hänsyn till förändringar inom de problemområden som skall angripas, som belöning tilldelas de medlemsstater och regioner som bäst har utnyttjat beviljade socialfondsmedel under programmets första tre år, varvid ett kriterium för tilldelning, förutom utnyttjandegrad, skall vara åtgärdernas kvalitet,

Omfördelning av outnyttjade anslag

17. föreslår att man i samband med översynen av förordningen vidtar nödvändiga åtgärder för att göra det möjligt för kommissionen, så snart det visar sig att de anslag som beviljats en medlemsstat eller region inte kan utnyttjas fullständigt under det avsedda året, att tillsammans med behöriga myndigheter i den berörda medlemsstaten enas om åtgärder för att komma till rätta med situationen, och dessa åtgärder skall genomföras innan ytterligare anslag beviljas,

18. kräver att kommissionen, om en översyn efter programperiodens tredje år (2002) och ytterligare en översyn efter programperiodens sjätte år (2005) skulle visa att de överenskomna åtgärderna inte har lett till en hundraprocentig utnyttjandegrad, ställer de outnyttjade anslagen till andra regioners förfogande i samma stat och senare till andra medlemsstaters förfogande, vilka väljs ut på grundval av både hög utnyttjandegrad och hög kvalitet på de genomförda åtgärderna,

19. föreslår att kommissionen fördelar dessa återvunna medel till åtgärder som kan tjäna som exempel, vars spridning till eller upprepning i samma eller en annan medlemsstat kommissionen anser ändamålsenlig,

20. anser det lämpligt att socialfondens åtgärdsnivå i dessa fall höjs till upp till 90 % i de mest eftersatta områdena som har en bruttonationalprodukt per capita som är lägre än 75 % av EU:s genomsnitt, och till upp till 70 % i resten av gemenskapen i syfte att möjliggöra ett snabbt utnyttjande av dessa extra medel, utan att övriga partner utsätts för alltför stora ekonomiska påfrestningar, och för att understryka karaktären av belöning hos dessa åtgärder,

Partnerskap

21. förespråkar en betydlig förenkling av förfarandet för programplanering,

22. kräver att kommissionens rätt att höras utvidgas när det gäller att fastställa målen för åtgärder enligt socialfonden, och i gengäld att mer utrymme ges till medlemsstaterna, regionerna och de lokala myndigheterna, i enlighet med subsidiaritetsprincipen, då konkreta åtgärder genomförs,

23. kräver att arbetsmarknadens parter görs delaktiga i förhandlingar mellan kommissionen och behöriga organ i medlemsstaterna om ramen för åtgärder samt att företrädare för icke-statliga organisationer och andra grupper i samhället görs delaktiga i genomförande och utvärdering,

24. föreslår att kommissionen i samband med förhandlingar om ramen för åtgärder fastställer kvantitativa och kvalitativa mål tillsammans med ansvariga nationella, regionala och lokala myndigheter, och att det överlåts åt dessa myndigheter i medlemsstaterna, regionerna och lokala områden att välja ut åtgärder som är stödberättigade enligt förordningen om socialfonden och som bidrar till att de mål man enats om med kommissionen uppfylls,

25. kräver att det inom ramen för dessa förhandlingar utarbetas och fastställs gemensamma utvärderingskriterier som gör det möjligt att kontrollera överenskomna mål; i detta sammanhang måste kommissionen säkerställa jämförbarhet på europeisk nivå; kräver att medlemsstaterna förpliktigas att inrätta ändamålsenliga utvärderingssystem i detta syfte,

26. kräver att kommissionen i förhandlingarna om medlemsstaternas respektive förslag ges befogenhet att fastställa ett belopp på maximalt 40 % av tillgängliga socialfondsmedel för åtgärder som syftar till att specifika mål uppnås eller för åtgärder till förmån för särskilda målgrupper för att eventuellt komma till rätta med bristande jämvikt mellan olika målgrupper och mål i medlemsstaternas planering,

27. kräver att den integrerade programplaneringen i program som omfattar flera fonder fortsätter konsekvent,

Förenklad administration

28. anser att nuvarande problem med genomförandet av åtgärder enligt socialfonden huvudsakligen beror på administrativa förfaranden och framför allt finns i medlemsstaterna,

29. anser att strukturfondernas administrativa bestämmelser måste harmoniseras och att socialfondens självständighet måste bibehållas,

30. anser dessutom att det bör ske en motsvarande harmonisering av de nationella administrativa förfarandena,

31. anser att förfarandet för planering och godkännande måste förenklas genom ökad användning av samlade programplaneringsdokument i stället för separat planering och godkännande av gemenskapsstödramar och operativa program,

32. anser det nödvändigt att påskynda vidarebefordran av socialfondsmedel till den slutliga mottagaren, så att de anländer inom den frist på tre månader som anges i förordningen,

33. föreslår, för att utbetalningarna skall påskyndas, att villkoren görs mer exakta genom att det föreskrivs att varje mellanliggande förvaltningsställe skall ha vidarebefordrat socialfondsmedlen inom 14 dagar,

34. föreslår, för att förenkla administrationen av anslag, att man överväger att ersätta tre delutbetalningar med årliga trancher och att användningen av socialfondens medel förbättras genom meningsfulla avtal med medlemsstaterna om «betalningskedjan»,

Additionalitet

35. anser att nationella utgifter för en strategisk social- och sysselsättningspolitik inte får falla offer för de allmänt dominerande ansträngningarna att göra budgetbesparingar,

36. kräver därför att additionalitetsprincipen i fråga om medel definieras närmare och kontrolleras noggrannare samt att, där detta är lämpligt, socialfondens åtgärder avbryts om denna princip inte uppfylls,

37. kräver att samfinansieringen bibehålls och att medlemsstaterna själva får bestämma på vilket sätt de skaffar de medel som behövs för samfinansieringen, varvid även bidrag från regionernas sida eller från privat håll bör kunna räknas som samfinansiering, liksom kostnadsfritt tillhandahållande av lokaler för genomförande av Europeiska socialfondens åtgärder, så länge dessa definierats i entydiga regler i planeringsdokumentet,

Europeisk sysselsättningsstrategi

38. kräver att de erfarenheter som samlats inom ramen för genomförandet av åtgärder enligt socialfonden införlivas i Europeiska rådets överläggningar om rådets och kommissionens gemensamma årsrapporter om sysselsättning som anges i sysselsättningskapitlet i Amsterdamfördraget samt att åtgärder enligt socialfonden samordnas med de sysselsättningspolitiska riktlinjerna,

Utvidgning

39. anser att de central- och östeuropeiska ländernas anslutning kräver att de gradvis görs delaktiga i Europeiska unionens strukturstöd, vilket även inbegriper nödvändiga stödåtgärder till förmån för de mänskliga resurserna i enlighet med de åtgärder som stöds av socialfonden inom gemenskapen,

40. förespråkar därför en förstärkning av medlen i enlighet därmed,

Ikraftträdande/ettårig övergångsperiod

41. uppmanar kommissionen och rådet att göra allt som står i deras makt för att säkerställa att de reviderade förordningarna om strukturfonderna träder i kraft i tid,

42. kräver, i den händelse de nya förordningarna om strukturfonderna antas efter den 1 januari 1999, att det befintliga stödet fortsätter under en övergångsperiod på ett år i syfte att säkerställa en friktionsfri övergång från innevarande till nästa stödperiod.

43. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén samt regeringarna och parlamenten i medlemsstaterna.