ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
7.5

Under de diskussioner som EESK fört under många år har kommittén bland annat tack vare samrådet under arbetet med yttrandena kommit fram till följande övertygelse: För att utvecklingspolitiken skall få ett värde och ett konkret innehåll måste å ena sidan debatten mellan och med de aktörer som direkt berörs av näringslivsfrågor (företagare och arbetstagare) struktureras och intensifieras, och å andra sidan måste man inse att mikroföretagens och de små och medelstora företagens svårigheter skiljer sig från de stora företagens. Även om det rör sig om samma problem tar de sig inte samma uttryck, eftersom de hanteras med hjälp av metoder, instrument och stöd som inte går att jämföra med de stora företagens. I sökandet efter nya användbara utvecklingsmetoder och utvecklingsinstrument är det därför viktigt att i allt högre grad beakta dessa synpunkter.
5.3.2

År 2002 grundade den kinesiska vetenskapsakademien ett centrum för nanoteknisk ingenjörskonst med anslag på totalt sett 6 miljoner dollar som skall fungera som plattform för att påskynda marknadsföringen av nanovetenskap och nanoteknik. I Hongkong finansieras nanotekniken huvudsakligen av Grant Research Council och Innovation and Technology Fund, med totala anslag på 20,6 miljoner dollar för perioden 1998–2002. För 2003–2004 har Hong Kong University of Science and Technology och Hong Kongs tekniska högskola anslagit nästan 9 miljoner dollar till sina egna nanoteknikcentrum.
4.5.14

Andra hänvisningar av samma slag återfinns också i följande avsnitt i kommissionsdokumentet: — I inledningen konstaterar kommissionen att ”målet måste vara att använda de offentliga utgifterna så effektivt som möjligt och få insatser på nationell nivå och EU-nivå att bli mer än summan av de enskilda insatserna”. — I punkt I A 1 e, där kommissionen analyserar gemenskapspolitikens funktion och ser denna som en katalysator för medlemsstaternas genomförande av den socialpolitiska agenda som utgör en del av Lissabonstrategin. — I punkt I A 2, som handlar om sammanhållningspolitikens mervärde. — I punkt I A 3, som beskriver innebörden av den gemensamma jordbrukspolitikens mervärde. — I punkt 1 C, där kommissionen påpekar att ”EU är ingen stat, men genom en samstämmig politik i fråga om yttre förbindelser kan dock dess inflytande öka långt utöver vad enskilda medlemsstaterna kan uppnå, även om de samlas kring parallella handlingslinjer”. — I punkt I C 2, där det konstateras att ”EU:s ekonomiska stöd och de bilaterala handelsförmånerna skulle öka betydligt genom en sådan enhetlig medverkan i multilaterala ekonomiska styrorgan, t.ex. Världsbanken, Internationella valutafonden (IMF) och FN:s ekonomiska byråer. Värdet av varje utgift i euro skulle i detta avseende öka betydligt.” — I punkt I C 3, i vilken man behandlar mervärdet av EU:s bistånd till tredjeländer (de komparativa fördelarna med en EU-strategi för externa krisåtgärder). — I punkt III B, där kommissionen behandlar frågan om mervärdet av utformandet och funktionen av det nya grannskapsinstrumentet.
5.8

EESK uppmanar kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att främja ETF-Start ytterligare, eftersom detta är ett betydelsefullt instrument när det gäller att skapa innovativa småföretag och stödja högriskprojekt som är en förutsättning för att forskning och teknik skall kunna utvecklas. Man bör också stödja sådana investeringsprojekt inom småföretagen som inte kan betraktas som högteknologiska men som ändå är av betydande intresse för näringslivet och som kräver tillgång till alla finansieringsformer och andra instrument. Kommittén föreslår därför att a) garantier tillhandahålls för alla juridiska företagsformer oavsett verksamhetstyp, b) finansiering görs tillgänglig via ETF-Start för alla typer av företag, c) mer stöd ges till innovativa högriskinitiativ, d) startkapitalet via ETF i alla händelser skall ökas gradvis på basis av verksamhetstyp, ökad sysselsättning och innovationer, e) bankväsendet involveras i informationsspridning och i stödet till finansierings- och garantiprogram, f) man skall överväga möjligheten att räntesatsen för allmännyttiga företag kan förhandlas fram på grundval av ett centralt avtal mellan garantiinstrumentet och bankerna, g) man även skall beakta möjligheten att stödja nationella initiativ via garantiinstrumentet.
4.7.1

Om de föreslagna viloperioderna på 12 timmar i stillastående fordon tillämpas, bör det fastställas en maximigräns för antalet resperioder och viloperioder under en resa. Dessutom bör man av geografiska skäl ge utrymme för flexibilitet när det gäller den maximala restiden, eftersom en tillämpning av en 12 timmars viloperiod i ett stillastående fordon under extrema förhållanden (- 30 eller + 30) i själva verket skulle kunna inverka menligt på djurens välbefinnande, genom att det till exempel försämrar luftkvaliteten eller leder till en orimlig förlängning av restiden. Vid kyla kan det vara omöjligt att säkerställa tillräcklig värme och ventilation i ett fordon som står stilla under en längre tid. Det automatiska vattensystemet kan frysa osv. Om en resa kan fullbordas antingen efter 9 timmars restid + 12 timmars vila + 3 timmars restid eller under en 12 timmars resa i ett sträck – vilket är då att föredra ur djursynpunkt?
2.1

Det är viktigt att ett medellångt till långsiktigt perspektiv anläggs i denna översikt, eftersom det också medför ökade kostnader att få in fler människor på arbetsmarknaden, både för de arbetslösa eller ekonomiskt inaktiva och för statsmakterna, vilket innebär att reformer kan komma att kräva ökade utgifter innan den ekonomiska belastning på statsbudgeten som arbetslöshet och undersysselsättning innebär slutligen minskar. Offentliga och privata investeringar i avsikt att förbereda människor för en kunskapsbaserad ekonomi och en ständig kompetensutveckling för folk i arbetsför ålder är visserligen långsiktiga processer som tar ända upp till 20 år för att mogna helt, men ger ändå den största avkastningen på investeringar som syftar till att omvandla ett lands arbetsmarknad. Just lågkvalificerade bör få dra nytta av investeringar i högkvalificerad arbetskraft och få tillgång till ett fortbildningsutbud, både från offentliga institutioner och från arbetsgivarsidan, så att de kan klara de förändrade kraven i en kunskapsbaserad ekonomi. Effekten av mer långsiktiga åtgärder som vidtas på utbudssidan är att de minskar utbudet av lågkvalificerad arbetskraft, minskar arbetslösheten (särskilt långtidsarbetslösheten), ökar arbetskraftsdeltagandet (särskilt när det gäller kvinnor) och leder till en generell ökning av produktiviteten. Detta är bestående resultat. En rent utbudsinriktad strategi är dock inte tillräcklig. Till detta måste komma ökad efterfrågan på arbetskraft, dvs. ökat utbud av arbetstillfällen genom en ekonomisk politik och en budgetpolitik som aktivt främjar sysselsättningen. Vissa medlemsstater, som har inriktat sig på att göra snabba vinster genom att sätta lågkvalificerad arbetskraft i arbete i stället för att öka arbetstagarnas kompetens, kommer dock förmodligen inte att hitta några hållbara lösningar på problemet med låg lön eller ingen lön för denna typ av arbetstagare vid något tillfälle under deras aktiva arbetsliv. Effekterna kan alltså vara omedelbara men kan också försvinna lika snabbt, eftersom lågkvalificerade arbetstillfällen inte är lönsamma i dagens globala ekonomi. I detta sammanhang är därför kostnadseffektivitet ett lika viktigt motto som kostnadsminskning.
3.4

Färre styrelsesammanträden: En central åtgärd i kommissionens förslag för att jämka samman ökningen av antalet styrelseplatser i anslutning till utvidgningen med kravet på kostnadsneutralitet är att minska antalet styrelsesammanträden från två till i normalfallet ett per år (7). Detta motiveras också med den nya och förstärkta organisationen av styrelsen, som också innebär att den avlastas administrativa ansvarsuppgifter som överförs till presidiet och direktionen. I samband med detta ställer sig kommittén tveksam till att styrelsesammanträdena nu i regel bara skall hållas en gång om året, vilket kan gå ut över åsiktsutbytet mellan styrelsemedlemmarna. Det är också givet att ett minskat antal sammanträden kan leda till att större delen av styrelsemedlemmarna, som inte tillhör presidiet med fortsättningsvis åtta medlemmar, kan få svårt att uppehålla ett kontinuerligt informationsflöde och ömsesidiga kontakter under tiden mellan de årliga sammanträdena. EESK har här två förslag för att undanröja dessa tveksamheter och åstadkomma att opinionsbildningen får den bredd och det djup som krävs: — Att formuleringen i artikel 4.6 i förslaget till ändring av förordning (EEG) nr 337/75 kompletteras med ”minst”: ”Ordföranden skall sammankalla styrelsen minst en gång om året.” — Att man i artikel 4.10 för in en passage som gör det möjligt att vid behov också kalla till sammanträden med ett utvidgat styrelsepresidium.
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1268/1999 om gemenskapsstöd för föranslutningsåtgärder för jordbruket och landsbygdens utveckling i kandidatländerna i Central- och Östeuropa under föranslutningsperioden"

(KOM(2002) 519 slutlig)

(2003/C 61/33)

Den 18 oktober 2002 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Europeiska ekonomiska och sociala kommittén beslutade att utse Adalbert Kienle till huvudföredragande med uppgift att utarbeta ett yttrande i denna fråga.

Vid sin 394:e plenarsession den 24 oktober 2002 antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med majoritet.

1. Kommissionens förslag

1.1. Översvämningarna i mitten av augusti 2002 förorsakade omfattande skador i flera kandidatländer. Särskilt hårt drabbades Republiken Tjeckien och Slovakien.

1.2. Kommissionen anser att gemenskapen bör kunna använda sig av bl.a. föranslutningsinstrumentet Sapard (som införts genom rådets förordning (EG) nr 1268/1999) för åtgärder vid exceptionella naturkatastrofer i kandidatländerna. Till målsättningarna med detta instrument hör "att lösa prioriterade och särskilda problem i samband med en hållbar anpassning av jordbrukssektorn och landsbygdsområden i kandidatländerna".

1.3. Kommissionen föreslår nu en höjning av taket för stöd i samband med åtgärder för återuppbyggnad i landsbygdsområden som drabbats av exceptionella naturkatastrofer. Taket för offentligt stöd skall höjas från 50 % till 75 %. Gemenskapens bidragsandel av de totala stödberättigande offentliga utgifterna, som får ligga på högst 75 %, kan i detta fall uppgå till 85 %.

2. Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs kommentarer

2.1. Kommittén stöder förslaget, som man ser som en bra komplettering av kommissionens förslag om att inrätta en europeisk solidaritetsfond för hjälp vid naturkatastrofer.

2.2. Att ställa sig positiv till förslaget är dock inte särskilt svårt, eftersom det inte kommer att innebära några konsekvenser för gemenskapsbudgeten.

2.3. Samtidigt beklagar dock kommittén de enorma initialsvårigheterna och administrativa problemen i samband med genomförandet av Sapard. Hittills har man nämligen endast lyckats utnyttja en bråkdel av de tillgängliga gemenskapsmedlen på 550 miljoner EUR per år i de tio kandidatländerna. I ett tidigare yttrande (CES 70/99) utgick dessutom kommittén ifrån att de finansiella anslagen, med tanke på jordbruksstrukturernas allvarliga brister och jordbruks- och livsmedelsnäringarnas betydande anpassningsproblem, är otillräckliga för att man skall kunna förbereda kandidatländerna inför en anslutning.

Bryssel den 24 oktober 2002.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch
Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 3072/95 om den gemensamma organisationen av marknaden för ris"

(2001/C 311/06)

Den 17 maj 2001 beslutade rådet att i enlighet med artikel 37 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 19 juli 2001. Föredragande var María Luísa Santiago.

Vid sin 384:e plenarsession den 12-13 september 2001 (sammanträdet den 12 september), antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 97 röster för och 1 nedlagd röst.

1. Som ett resultat av förhandlingarna vid Uruguayrundan ändrades 1995 den gemensamma organisationen av marknaden för ris genom rådets förordning (EG) nr 3072/95. Genom förordningen upprättades ett stödsystem för ris, beviljat per hektar, för att kompensera den minskning av de institutionella priserna som infördes genom samma förordning.

1.1. Den period som fastställdes för kompensationsbetalning var mellan den 16 oktober och den 31 december.

1.2. Genom rådets förordning (EG) nr 1593/2000 av den 17 juli 2000 införlivades ris i det integrerade kontrollsystemet för EU-stöd. Eftersom kompensationsbetalning för jordbruksgrödor görs mellan den 16 november och den 31 januari, måste perioden för de båda marknadernas kompensationsbetalningar harmoniseras.

2. I kommissionens förslag fastställs att perioden för kompensationsbetalning för ris skall ändras till mellan den 16 november och 31 januari.

3. Ekonomiska och sociala kommittén ställer sig positiv till kommissionens förslag.

Bryssel den 12 september 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs
17.5.

Om en medlem eller en ersättare under sin karensperiod påbörjar avlönad yrkesverksamhet som inte omfattas av artiklarna 17.1 och 17.2 ovan och den månatliga nettoersättningen från den nya avlönade yrkesverksamheten tillsammans med den ersättning som utgår under karensperioden överstiger den månatliga nettoersättningen som medlemmen eller ersättaren erhöll under det sista året av sin mandatperiod, ska det överskjutande beloppet dras av från ersättningen som utgår. Denna bestämmelse ska inte tillämpas på ersättning för verksamheter som utförts tidigare och även anmälts av medlemmen eller ersättaren.
SV Europeiska unionens officiella tidning C 342/3

Preliminärt tidsschema för uppfyllandeperioderna avseende kassakrav under 2015

2014/C 342/04

I enlighet med artikel 7 i Europeiska centralbankens förordning (EG) nr 1745/2003 (ECB/2003/9) (1) offentliggörs härmed det preliminära tidsschemat för uppfyllandeperioderna under 2015.

Med beaktande av schemaläggningen av ECB-rådets möten under 2015 kommer den tolfte uppfyllandeperioden under 2014 att förlängas med 14 dagar och sluta den 27 januari 2015. Det preliminära tidsschemat för uppfyllandeperioderna under 2015 är följande:

Preliminärt tidsschema för uppfyllandeperioderna under 2015

UP ECB-rådets relevanta möte Uppfyllandeperiodens start Uppfyllandeperiodens slut Kassakravsbasen för kreditinstitut som rapporterar månadsvis Kassakravsbasen för kreditinstitut som rapporterar kvartalsvis Uppfyllandeperiodens längd (dagar) 1 22 januari 2015 28 januari 2015 10 mars 2015 november 2014 september 2014 42 2 5 mars 2015 11 mars 2015 21 april 2015 januari 2015 december 2014 42 3 15 april 2015 22 april 2015 9 juni 2015 februari 2015 december 2014 49 4 3 juni 2015 10 juni 2015 21 juli 2015 april 2015 mars 2015 42 5 16 juli 2015 22 juli 2015 8 september 2015 maj 2015 mars 2015 49 6 3 september 2015 9 september 2015 27 oktober 2015 juli 2015 juni 2015 49 7 22 oktober 2015 28 oktober 2015 8 december 2015 augusti 2015 juni 2015 42 8 3 december 2015 9 december 2015 26 januari 2016 oktober 2015 september 2015 49

(1) Europeiska centralbankens förordning (EG) nr 1745/2003 av den 12 september 2003 om tillämpningen av minimireserver (kassakrav) (ECB/2003/9) (EUT L 250, 2.10.2003, s. 10).
52002XB0719(01)R(01)

Rättelse till de behöriga nationella myndigheter som avses i artikel 2 b i rådets förordning (EG) nr 1338/2001 (EGT C 173 av den 19.7.2002)



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 178 , 26/07/2002 s. 0024 - 0024
”2a. Den behöriga myndigheten får begära in all kvantitativ och kvalitativ information som den anser vara relevant för att bedöma handeln enligt punkt 1.”

”Kommissionen ska den [OP insert the correct date by 6 months of publication of this Regulation] anta delegerade akter enligt artikel 35 för följande: […] b) Specificera vilken typ av värdepapperisering som inte anses utgöra en risk för det centrala kreditinstitutets finansiella stabilitet eller för hela unionen finansiella system, med avseende på var och en av följande aspekter: […]”
”1a. När den offentliga skuldens andel av bruttonationalprodukten (BNP) överskrider referensvärdet, ska den anses minska i tillräcklig utsträckning och närma sig referensvärdet i tillfredsställande takt enligt artikel 126.2 b i fördraget om differensen till referensvärdet under de föregående tre åren har minskat med en tjugondel per år. Under en treårsperiod från och med den [ date of entering into force of this Regulation - to be inserted ] ska denna indikators retroaktiva natur beaktas vid tillämpningen.”
15.

Eventuell rättsosäkerhet till följd av lagvalsreglerna i konventionen skulle inte uppstå om den materiella rätten avseende innehav, överföring och ställande av säkerhet för kontoförda värdepapper som innehas av en förmedlare vore densamma i hela gemenskapen eller, där lagen i ett tredje land tillämpas, densamma i hela världen. ECB anser därför att även om en klar och effektiv harmoniserad lagvalsregel tveklöst bidrar till att undanröja osäkerhet i samband med gränsöverskridande förmedlingsinnehav av kontoförda värdepapper, så bör en lagvalsreform helst behandlas som en integrerad del av en vidare reform som också innefattar rättsliga frågor av materiell karaktär. En sådan reform av den materiella rätten och global harmonisering skulle mycket riktigt minska konsekvenserna av det avtalsrättsliga valet av tillämplig lag. I detta avseende välkomnar ECB att Europeiska kommissionen inrättat en arbetsgrupp som undersöker rättssäkerheten inom området clearing- och avveckling (nedan kallad rättssäkerhetsprojektet) och det arbete gruppen utfört, vilket skapar en unik möjlighet att kombinera både reformer och uppnåendet av en enda, konsekvent lösning, något som kommissionen förespråkar. Med vidare beaktande av den ökade integrationen av de globala finansiella marknaderna övervakar ECB också på nära håll Unidroits framsteg med arbetet att globalt harmonisera den materiella rätten avseende kontoförda värdepapper genom dokumentet ”Preliminärt utkast till konvention om harmoniserade materiella regler avseende värdepapper som innehas av en förmedlare” (Preliminary draft convention on harmonised substantive rules regarding securities held with an intermediary, nedan kallad Unidroits konventionsutkast). I detta sammanhang noteras att Unidroit också ser svårigheterna med en fristående lagvalsreform och noterar att det, även om det finns en klar och tillförlitlig lagvalsregel, är möjligt att lagarna i två eller flera rättsystem kan reglera samtliga aspekter av ett visst förhållande eftersom lagvalsanalysen inte nödvändigtvis kommer att leda till samma svar avseende varje enskild aspekt i ett större sammanhang (se utkast till memorandum om Unidroits konventionsutkast, s. 10; se även punkt 17). Mot bakgrund av den nuvarande gemenskapslagstiftningen på detta område är ECB inte övertygad om att gemenskapen har ett tvingande eller brådskande behov av att anta konventionen och rekommenderar att harmoniseringen av lagvalsreglerna samordnas med harmoniseringen av den materiella rätten, åtminstone på gemenskapsnivå.
SV
EUROPEISKA CENTRALBANKENS YTTRANDE
av den 12 november 2002
på begäran av Sveriges riksbank
över ett utkast till framställan om ändring i lagen (1988:1385) om Sveriges riksbank
vad gäller offentliggörandet av räntevillkor
(CON/2002/28)
1. Den 23 oktober 2002 mottog Europeiska centralbanken (ECB) en begäran om yttrande från
Sveriges riksbank över ett utkast till framst ällan om ändring av riksbankslagen vad gäller
offentliggörandet av räntevillkor i samband med handel med depositioner (nedan kallatframställan).
2. ECB:s behörighet att avge ett yttrande grundas på artikel 105.4 i Fördraget om upprättandet av
Europeiska gemenskapen samt artikel 2.1 tredje strecksatsen i rådets beslut 98/415/EG av den29 juni 1998 om nationella myndigheters samråd med Europeiska centralbanken rörande förslagtill rättsregler
1, eftersom framställan innehåller bestämmelser om Sveriges riksbank och om
Riksbankens offentliggörande av räntevillkor. I enlighet med artikel 17.5 första meningen iECB:s arbetsordning har detta yttrande antagits av ECB-rådet.
3. Vissa av de ändringar av riksbankslagen som föreslås i framställan avser en förändring av sättet
att samla in uppgifter och ett förtydligande av vad som skall rapporteras tillbetalningsbalansstatistiken. Andra rör ett förslag att slopa kravet på att värdepapper somRiksbanken köper och säljer i penningpolitiska repor skall vara lätt omsättningsbara somsäkerhet i händelse av motpartens fallissemang. ECB har redan i ett tidigare yttrande behandlatdessa ändringsförslag (som återfinns i avsnitt 1 och 2 i framställan) och hänvisar härvidlag tilldetta yttrande (CON/2002/21).
4. Den nu aktuella framställan om ändring av riksbankslagen avser föreskriften att räntevillkor i
samband med handel med depositioner skall offentliggöras. Motiveringen för ändringsförslagetges i avsnitt 3 i framställan och den föreslagna lydelsen av den aktuella bestämmelsen återfinnsi 6 kap. 5 § andra stycket bland de föreslagna ändringarna av riksbankslagen. I motiveringen iavsnitt 3 av framställan anges att Sveriges riksbank får agera i marknaden för depositioner och
                                                
1EGT L 189, 3.7.1998, s. 42.
2att handel med depositioner sker till standardiserade belopp och löptider. Riksbankens rätt att
bevilja kredit och ta emot inlåning i penningpolitiskt syfte gäller även för handel meddepositioner och någon lagändring behövs alltså inte i det hänseendet. I motiveringen anförsäven att lagstiftningen efter ändring bör återspegla att kravet på offentliggörande avser allmäntgällande räntevillkor, inte avtalade räntevillkor med enskilda institut. Mot bakgrund av detanförda förslås att 6 kap. 5 § andra stycket riksbankslagen ändras i enlighet härmed. ECB delarRiksbankens uppfattning att bestämmelsen bör klargöra att kravet på offentliggörande avräntevillkor gäller allmänt gällande räntevillkor och har ingen invändning mot den föreslagnaändringen av riksbankslagen.
5. ECB har ingen invändning mot att behöriga nationella myndigheter offentliggör detta yttrande
om de så önskar.
Utfärdat i Frankfurt am Main den 12 november 2002.
Willem F. DUISENBERG
[Namnteckning]
ECB:s ordförande
XVI.

Under den fleråriga budgetramen för 2007–2013 var myndigheterna inte skyldiga enligt EU-lagstiftningen att regelbundet rapportera om belopp som dessa instrument förfogade över vid upprättandet av räkenskaperna. Kommissionen uppskattade därför hur förskotten hade använts, utifrån de senaste tillgängliga rapporterna (i det här fallet från slutet av 2015), och antog att medlen skulle användas helt och hållet och jämnt under verksamhetsperioden (ursprungligen fram till den 31 december 2015 men detta förlängdes senare till den 31 mars 2017). Vi noterar att kommissionen inte försöker återkräva dessa belopp trots att vi anser att användningen 2016 av finansieringsinstrumenten har skett utanför stödperioden (se kapitel 6, punkterna 6.20 och 6.21). Därför speglar presentationen i balansräkningen och not 2.5 till den konsoliderade årsredovisningen kommissionens ståndpunkt i detta avseende.