EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 30.10.1996 
KOM(96) 520 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET 
DEN INRE MARKNADENS FOUDER 
OCH EFFEKTIVITET 

DEN INRE MARKNADENS FOUDER OCH EFFEKTIVITET 
INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
SAMMANFATTNING 3 
1. DEN INRE MARKNADENS EKONOMISKA EFFEKTER 6 
1.1 Inledning 6 
1.2 Handel och utländska direktinvesteringar 7 
1.3 Marknadsstrukturer 8 
1.4 Inkomst, sysselsättning och konvergens 9 
2. EN INRE MARKNAD FÖR MEDBORGARNA 9 
1.2 Fri rörlighet för personer 10 
2.2 Den inre marknaden och socialpolitik 12 
2.3 Konsumentintressen 13 
2.4 Miljöskydd 14 
3. HAR PROGRAMMET FÖR DEN INRE MARKNADEN VARIT 
EFFEKTIVT? 16 
3.1 Utmaningens storlek 16 
3.2 Undersökningsresultat 17 
3.3 Produkter 18 
3.4 Tjänster: 21 
3.5 Kapital 24 
3.6 Offentlig upphandling 25 
4. KVARVARANDE HINDER FÖR DEN FRIA 
RÖRLIGHETEN 26 
4.1 Ineffektivt i tillämpning och genomförande, svårt att besvära 
sig 26 
4.2 Luckor i lagstiftningsramarna 28 
4.3 Alltför komplicerade regler 30 
4.4 Gamla och nya hinder på nationell nivå 30 
4.5 Förvaltningen av gemenskapslagstiftningen 31 
4.6 En inre marknad för "allmännyttiga tjänster" 32 
5. ETT FÖRNYAT ENGAGEMANG FÖR DEN INRE MARKNADEN 34 
5.1 Effektiv tillämpning och genomförande av gemenskapslagarna 34 
5.2 Minskning av nationell överreglering 35 
5.3 Fullbordandet av de rättsliga ramarna på gemenskapsnivå 36 
5.4 Kompletterande åtgärder på gemenskapsnivå 38 
5.5 Slutsatser. Behovet av ett nytt engagemang för den inre 
marknaden 39 
Bilaga 1: Informationskällor för denna rapport 42 
Sammanfattning 
Den inre marknadens följder och effektivitet 
1. Arbetstillfällen och varaktig tillväxt står högst på unionens dagordning. I 
kommissionens förtroendepakt "Åtgärder för sysselsättning i Europa" beskrivs 
den inre marknaden som en språngbräda för att öka antalet nya arbetstillfällen och 
skapa en varaktig tillväxt. Kommissionen har nu tydliga bevis på den inre 
marknadens positiva effekter. Bevisen grundar sig på en första uttömmande 
undersökning av den inre marknadens ekonomiska inverkan och effektivitet som 
har utförts under de senaste två åren.1 
2. Vad gäller de ekonomiska effekterna är resultatet uppmuntrande. Det är 
fortfarande för tidigt för att många av åtgärderna på den inre marknaden skall ha 
fått full verkan, men det finns tydliga tecken på avgörande förändringar i 
gemenskapens ekonomi. Kommissionen har nu bevis för följande gynnsamma, om 
än preliminära, effekter som den inre marknaden har haft genom att ha förstärkt 
gemenskapsintegrationen, konkurrensen, den ekonomiska kapacitetsutvecklingen 
och konsumentfördelarna: 
• Ökande konkurrens inom både tillverknings- och tjänstesektorn. 
• Ökad takt i den industriella omstruktureringen, vilket har lett till fördelar i 
form av ökad konkurrenskraft. 
• Ett större utbud av varor och tjänster till lägre priser för den offentliga 
sektorn och industri- och hushållskonsumenter, särskilt inom nyligen 
avreglerade sektorer såsom transport, finansiella tjänster, 
telekommunikation, radio och television. 
• Snabbare och billigare leveranser mellan länderna tack vare avskaffandet 
av gränskontroll för varor. 
En mer ingående redovisning av kommissionens resultat finns i följande 
dokument som kan beställas från Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella 
publikationer: 
• 38 bakgrundsstudier och en företagsundersökning (publiceras november 
1996-januari 1997). 
• Ett hundrasidigt arbetsdokument från kommissionen som sammanfattar 
huvudresultaten från studierna (november 1996). 
En mer ingående analys av den ekonomiska inverkan kommer att offentliggöras i 
"European Economy" (december 1996). 
• Större rörlighet mellan medlemsstaterna både för arbetstagare samt för 
personer som inte är ekonomiskt verksamma (inklusive studenter och 
pensionärer). 
3. Beräkningarna av dessa förändringars övergripande ekonomiska återverkningar 
tyder på att den inre marknaden har medfört följande: 
• Mellan 300 000 och 900 000 fler arbetstillfällen än vad det skulle ha varit 
fallet utan den inre marknaden. 
• En extra ökning i EU-ländernas BNP tillväxt på 1,1-1,5 procentenheter 
under perioden 1987-93. 
• Inflationsnivåerna var uppskattningsvis 1,0-1,5 % lägre än vad de skulle 
ha varit utan den inre marknaden. 
• Ekonomisk konvergens och sammanhållning mellan de olika regionerna 
inom EU. 
4. Detta positiva resultat har uppnåtts utan någon sänkning av säkerhetskraven för 
konsumenter eller arbetstagare. På många områden har skyddsstandarden för 
medborgaren faktiskt ökat. I och med den inre marknadens genomförande åtnjuter 
unionsmedborgaren också mer frihet för den enskilde och har större valfrihet än 
någonsin tidigare. Kommissionens undersökning bekräftar att gemenskaps­
lagstiftningen på den inre marknadens område har som helhet skapat de 
grundläggande förutsättningarna för fri rörlighet och ekonomisk effektivitet. 
Läget på dagens inre marknad står i skarp kontrast mot det läge som rådde i 
mitten av 1980-talet, då: 
• alla varor stoppades och kontrollerades vid gränserna, 
• de flesta produkter måste vara förenliga med olika lagar i varje 
medlemsstat, 
• tjänster, såsom transporter, telekommunikation, banktjänster, radio och 
television inte var föremål för öppen konkurrens, och 
• arbetslösa medborgares rätt att uppehålla sig i ett annat medlemsland 
kunde begränsas och de kunde riskera att förlora de sociala rättigheterna 
där. 
5. Det är de ekonomiska aktörernas, d.v.s. företags och konsumenters, sak att göra 
mesta möjliga av den inre marknaden. Den roll som de offentliga myndigheterna 
har på nationell nivå och gemenskapsnivå begränsar sig till att skapa lämpliga 
ekonomiska och institutionella villkor. I ett mer gynnsamt ekonomiskt klimat 
kommer aktörerna att vara bättre skickade att fullt ut utnyttja de möjligheter som 
nu är tillgängliga. Denna rapport visar att fördelarna är betydande om dessa 
möjligheter utnyttjas. 
6. Kommissionens analys tyder på att dessa möjligheter skulle ha varit ännu större 
om medlemsstaterna hade varit flitigare att genomföra de åtgärder för 
genomförandet av den inre marknaden som det redan hade beslutats om samt med 
att tillämpa de principer i gemenskapslagstiftningen som åtgärderna grundar sig 
på. Förseningar i tillämpningen och genomförandet av den inre marknadens 
regler i de enskilda länderna begränsar ännu den inre marknadens positiva bidrag 
till tillväxt, konkurrenskraft och ökad sysselsättning. 
7. Gemenskapen måste bygga på sina framgångar och jämna ut de återstående 
politiska och praktiska svårigheter som hämmar den inre marknadens hela 
potential från att förverkligas. Kommissionen lägger fram tydliga politiska 
rekommendationer för insatser på två nivåer: 
• Först och främst gäller detta frå den nationella nivånT där det huvudsakliga 
ansvaret för tillämpning av den inre marknadens regler ligger. 
Kommissionen yrkar på att takten i genomförandet av lagstiftningen för 
den inre marknaden och fördragets regler förbättras. Dessutom efterlyser 
kommissionen kraftfulla åtgärder för att minska den överflödiga reglering 
på nationell nivå som hämmar både konkurrens och konkurrenskraft. 
• Detta gäller också gemenskapsnivån, där vidare ansträngningar måste 
göras för att slutföra 1985 års inre marknadsprogram inom ett fåtal 
nyckelområden (såsom avskaffande av personkontroller, beskattning och 
bolagsrätt), där ytterligare hjälpmedel måste avsättas till kontroll av 
genomförandet och uppdateringen av lagstiftningen samt där 
gemenskapens politik på angränsande områden såsom konkurrens, 
konsumentpolitik, information och miljö kan komma att behöva utvecklas 
ytterligare för att säkerställa den effektivaste användningen och 
utvecklingen av den inre marknaden. 
Införandet av en gemensam valuta år 1999 kommer också att effektivisera den 
inre marknaden genom avlägsnande av begränsningar som nu följer av de 
ekonomiska riskerna vid växling och genom ökad öppenhet och konkurrens i 
allmänhet. 
8. I sin sammanfattning av denna rapport uppmanar kommissionen till handling för 
att skapa en väl fungerande inre marknad. Kommissionen nämner dessutom vad 
som krävs för ett nytt engagemang för den inre marknaden, inte blott från dess 
högsta politiska nivå - Europeiska rådet i Dublin - utan också från alla dem som 
måste bidra till att göra den inre marknaden framgångsrik, nämligen nationella 
myndigheter, de europeiska institutionerna och, framför allt, de ekonomiska 
aktörerna själva. 
DEN INRE MARKNADENS EKONOMISKA EFFEKTER 
1.1 Inledning: 
Programmet för den inre marknaden, som det formuleras i kommissionens vitbok från 
1985, utgör det mest ambitiösa och omfattande utbudsprogram som någonsin satts igång. 
Detta program har lett till att den stelhet på marknaden och de hinder för rörlighet som i 
mitten av 1980-talet gav upphov till en ihärdig ekonomisk underprestation - och som i sin 
tur avspeglades i ökande arbetslöshet och dålig konkurrenskraft - har börjat försvinna. 
Genomförandet av den inre marknadens avreglerande åtgärder har gått väl. Utan tvivel 
har avlägsnandet av gränskontroller och förseningsmoment, den fria rörligheten för 
kapital och avregleringen av de finansiella tjänsterna allmänt välkomnats varmt av 
ekonomiska operatörer. Genomförandet av ett visst antal åtgärder har emellertid stött på 
problem (tekniska hinder, offentlig upphandling). Den utvärdering som har inletts här 
försöker identifiera och utvärdera de ekonomiska effekterna av de åtgärder som har 
vidtagits för att avlägsna handelshinder så länge som de faktiskt har genomförts på ett 
framgångsrikt sätt. 
Det är viktigt att understryka att den utvärdering som följer inte är definitiv och utan 
förbehåll på grund av följande: 
• Det är för det första svårt att identifiera de effekter som uteslutande kan tillskrivas 
den inre marknadens integration. Under det senaste årtiondet har fem nya länder 
blivit medlemmar i unionen, den tyska återföreningen och den ekonomiska 
omvandlingen inom Central- och Östeuropa, en påtaglig ökning av omfattningen 
och effektiviteten i stödet från Europeiska strukturfonderna, en världsekonomi 
som blir alltmer global samt en informationsteknisk revolution. Dessa 
utvecklingstendenser har påverkat den inre marknadens dynamik. 
• För det andra har den inre marknadens lagstiftning ännu inte börjat tillämpas fullt 
ut. En stor del trädde inte i kraft förrän år 1994 eller 1995 och en del kommer 
inte att genomföras förrän efter år 2000. Ekonomiska aktörer håller fortfarande på 
att anpassa sig till de nya rättsliga och affärsmässiga förhållandena och har endast 
haft en begränsad tid att anpassa sig till de nya friheterna. Den senaste 
konjunkturnedgången kan ha gjort dem tveksamma till att ta steget ut och dra 
fördel av dessa nya möjligheter. Det har inte funnits tillräckligt med tid för att 
effekterna av förändringen i lagstiftningen skulle ha kunnat tränga igenom. 
På grund av den sorts regler som gäller på den inre marknaden har deras genomförande 
lett till väsentligen mikroekonomiska effekter och förändringar av produktionens och 
handelns struktur inom EU. Till följd av detta riktar analysen in sig på att identifiera och 
mäta de mikroekonomiska effekterna. Trots det har ett försök till utvärdering av den 
makroekonomiska inverkan på inkomster och sysselsättning gjorts. 
Undanröjandet av handelshinder förväntas medföra mikroekonomiska konsekvenser. Att 
undanröja dessa hinder leder till förbättringar resursallokeringen för att på så sätt dra 
fördel av den specialisering som grundar sig på komparativa och stordriftsfördelar. Det 
finns en fara för att avlägsnandet av hindren kan åtföljas av en ny segmentering av de 
enskilda ländernas marknader, exempelvis genom ett konkurrenshämmande uppträdande 
(t.ex. karteller, missbruk av en dominerande ställning, statligt stöd). Konkurrenspolitiken 
är ett väsentligt medel för att förebygga ett sådant uppträdande och för att omsätta 
effektivitetsvinster i lägre priser och bättre kvalitet för konsumenterna. 
1.2 Handel och utländska direktinvesteringar 
Den inre marknaden har medfört en avsevärd ökning av handeln och EU:s andel av 
utländska direktinvesteringar i världen. Ökningen av handeln mellan medlemsstaterna 
har emellertid inte skett på bekostnad av handeln med tredje land. Dessutom kan en 
viss överensstämmelse mellan medlemsstaternas produktionsstrukturer skönjas till följd 
av specialisering inom samma sektorer men olika pris- och kvalitetsnischer. Detta är 
en tendens som underlättar utvecklingen mot den monetära unionen. 
Den analys som har utförts visar att avlägsnandet av handelshinder har medfört att 
handeln med industriprodukter mellan medlemsstaterna har ökat med 20-30 %. Denna 
tillväxt har inte skett på bekostnad av exportörer utanför gemenskapen, vilka faktiskt 
också har dragit fördel av upprättandet av den inre marknaden. Farhågorna om att den 
inre marknaden skulle vara mindre öppen mot utländska leverantörer har visat sig sakna 
grund. Andelen importerade industriprodukter från länder utanför EU har ökat från 12 % 
till 14 % av konsumtionen under perioden 1980-93. 
Vad gäller handel inom gemenskapen kan en märkbar förändring i handelsflödenas 
karaktär skönjas. Den inre marknaden verkar inte ha förstärkt tendenserna mot en ökad 
sektoriell specialisering med medlemsstater som koncentrerar sig på speciella åtgärder 
utifrån sina respektive komparativa fördelar. I stället specialiserar sig medlemsstaterna 
allt mer inom industrisektorer i vissa pris/kvalitetsnischer. Som en följd av detta kar 
konsumenterna dragit nytta av det ökade utbudet av produkter. 
Således är medlemsstaterna aktiva inom alla ekonomiska verksamhetsområden inom vilka 
de skiljer från varandra genom den pris- och kvalitetsnisch som de eftersträvar att inneha. 
Följden har blivit en konvergens av medlemsstaternas industriella strukturer. Detta är 
särskilt viktigt i samband med den monetära unionen. 
Vad gäller utländska direktinvesteringar kan man se att den inre marknaden har gjort EU 
mer intressant som investeringsmål. Till följd av detta mottog EU in 44 % av de totala 
utländska direktinvesteringarna i början av 90-talet, jämfört med 28 % i mitten av 80-
talet. Den inre marknaden tycks ha haft en särskilt stark inverkan på sektorerna inom 
finansiella tjänster. 
1.3 Marknadsstrukturer 
Den europeiska ekonomin har genomgått en grundläggande omstrukturering som 
kännetecknas av en explosionsartad ökning av antalet sammanslagningar och förvärv. 
Icke desto mindre har konkurrensen på de nationella marknaderna ökat, vilket har lett 
till ökad konvergens för priser på varor och tjänster. 
En viktig del av dessa flöden av utländska direktinvesteringar har skett i samband med 
sammanslagningar och förvärv som i sig har ökat i samband med att den inre marknaden 
har genomförts. Detta gäller i synnerhet sammanslagningar över gränserna och förvärv 
mellan företag inom gemenskapen. Mellan åren 1986 och 1995 ökade antalet 
sammanslagningar och förvärv från 720 till 2 296 inom industrin och från 783 till 2 602 
inom tjänstesektorn. Emellertid är fortfarande 70 % rent inhemska överenskommelser 
mellan företag från samma medlemsstat. Detta skulle kunna spegla företagens önskan att 
åtminstone i första hand föra en defensiv strategi i det egna landet och skjuta en del 
omstrukturering på europeisk nivå på framtiden. 
Den omstrukturering som redan har genomförts har lett till ökningar i 
koncentrationsnivån inom hela EU. Om man tar tillverkningsindustrin som exempel har 
andelen av de fyra ledande industriföretagen mellan år 1995 och 1993 i genomsnitt ökat 
från 20,5 % till 22,8 % av EU:s omsättning. Icke desto mindre har koncentrationen i de 
enskilda länderna minskat, trots att företagens genomsnittliga storlek varit förhållandevis 
stabil. Denna utveckling har paradoxalt nog en tvådelad förklaringsgrund: å ena sidan 
minskningar av dominerande företags marknadsandelar på deras hemmamarknader till 
följd av ökad konkurrens, å andra sidan ökningar av dessa dominerande företags andel av 
den europeiska marknaden till följd av företagens europeiseringsstrategi. Med andra ord 
har de europatäckande stora företagens aktivitets volym ökat, men denna aktivitets 
geografiska spridning har ändrats, med relativa minskningar på hemmamarknaderna och 
ökningar på andra medlemsstaters marknader till följd. Denna utveckling märks inte alls 
lika tydligt vad gäller tjänster, speciellt dem som är starkt reglerade, där ökningar inom 
den nationella koncentrationen faktiskt kan märkas. Dessa sektorer kan få uppleva en stor 
alleuropeisk omstrukturering i framtiden. 
Intensifieringen av konkurrensen har minskat ökningen av företagens vinstmarginal (i 
storleksordningen 0,5 procentenheter mellan åren 1987 och 1991), särskilt inom de 
sektorer där handelshindren brukade vara mest betydelsefulla. Inom vissa av dessa 
sektorer har detta lett till prissänkningar till förmån för konsumenterna. Dessutom har 
av regleringen av marknaderna uppmuntrat priskonvergens mellan medlemsstaterna för 
olika varor och tjänster. Denna konvergens är tack vare den inre marknaden större ju 
högre avregleringsgraden är. Som en följd av detta krympte mellan är 1987 och 1993 
koefficienten för prisvariation (inklusive skatter) mellan medlemsstaterna för likadana 
varor och tjänster: från 22,5 % till 19,6 % för konsumtionsvaror och från 33,7 % till 
28,6 % för tjänster. Omvänt ökade faktiskt variationskoefficienten för energiprodukter 
från 21,1 % till 31,7 % och för byggprodukter 22,1 % till 27,4 %. Med andra ord kan 
ingen konvergens ses inom de sektorer där nationella marknader förblir i hög grad 
uppdelade. 
1.4 Inkomst, sysselsättning och konvergens 
Den inre marknaden har haft en gynnsam inkomsteffekt. Den är också en av de krafter 
som bidrar till en viss konvergens för de medlemsstaterna i gemenskapens 
ytterområden. Utan den inre marknaden skulle sysselsättningsnivån ha varit lägre. 
Kombinationen av de mikroekonomiska processer som beskrivs ovan har använts för att 
med hjälp av olika metoder försöka uppskatta den inre marknadens makroekonomiska 
effekter. Dessa uppskattningar visar att investeringarna har ökat med 1-3 % medan 
inflationen har minskat med 1-1,5 % jämfört med vad dessa variabler skulle ha varit om 
den inre marknaden inte hade funnits. Till följd av detta var gemenskapens inkomst år 
1994 uppskattningsvis 1,1-1,5 procentenheter högre tack vare den inre marknaden - en 
ökning med 60-80 miljarder ecu. Omkring hälften av dessa effekter kom från ökningar av 
konkurrens- och effektivitetsförbättringar, resten från förbättringar genom tekniska 
framsteg i förbindelse med den inre marknaden. 
Av flera skäl har EU:s sysselsättningsresultat varit magert. Emellertid visar ekonomisk 
analys att den inre marknaden har medfört en högre sysselsättningsnivå än vad som skulle 
ha uppnåtts utan den. Skillnaden uppskattas till mellan 300 000 och 900 000 
arbetstillfällen. Dessa gynnsamma återverkningar har emellertid överskuggats av 
ogynnsamma ekonomiska villkor som inte beror på den inre marknaden. 
Högre inkomstnivåer inom gemenskapen har dessutom åtföljts av en viss konvergens till 
förmån för merparten av medlemsstaterna i gemenskapens ytterområden, där Irland, 
Spanien och Portugal har en tillväxt som överstiger gemenskapens genomsnitt. Denna 
tendens är en följd av medlemsskapets samlade effekter (i fallet Spanien och Portugal), 
ökat stöd från strukturfonder, sammanhållningsfonden och den inre marknaden. 
Ekonomisk analys visar att den inre marknaden har haft en särskild, gynnsam inverkan 
på konvergensen. 
Sammanfattningsvis är de makroekonomiska effekterna av den inre marknaden, så långt 
de kan påvisas, klart gynnsamma. Utan tvivel kommer dessa effekter i framtiden att växa 
till dess att den inre marknaden har fullt ut genomförts och de ekonomiska aktörerna 
faktiskt anpassar sig efter deras nya, mer konkurrenspräglade, omgivning. 
2. EN INRE MARKNAD FOR MEDBORGARNA 
Den inre marknaden är mycket mer än ett ekonomiskt projekt. Tillsammans med andra 
politiska program inom gemenskapen har den på ett avgörande sätt bidragit till lägre 
priser och större urval för konsumenterna, ökad frihet för den enskilde och personliga 
rättigheter, högre levnadsstandard, bättre hälsa och arbetsmiljöskydd, säkrare och mer 
tillförlitliga produkter samt en säkrare miljö. 
2.1 Fri rörlighet för personer: 
Bortsett från undantaget att personkontrollen vid gränserna finns kvar har den inre 
marknaden väsentligen fullbordats. Emellertid kommer möjligen en del precisering av 
lagstiftningen att behövas och genomförandet på nationell och lokal nivå. 
Rätten att flytta från ett land till ett annat för att arbeta, studera eller bo är en av de mest 
påtagliga fördelar som de enskilda medborgarna har av unionen. Arbetstagarnas fria 
rörlighet har varit verklighet för Europeiska gemenskapens sex grundarstater sedan år 
1968 och gäller numera alla medlemsstater liksom tre EFTA-länder (Norge, Island och 
Liechtenstein). Åtgärder, såsom ett ömsesidigt erkännande av likvärdiga examens- eller 
utbildningsbevis eller rätten att överföra socialförsäkringsanspråken, förbättrar 
möjligheterna för enskilda medborgare och deras anhöriga att flytta vart som helst inom 
EU. 
Inom inre marknadsprogrammet regleras också pensionspoäng och rätten att överföra 
pension och sociala rättigheter när man flyttar till ett annat EU-land. Sedan dess har 
ansträngningarna koncentreras på att utöka dessa friheter till att omfatta icke 
yrkesverksamma, såsom studenter och pensionärer, och på att stärka det ömsesidiga 
erkännandet av likvärdiga utbildnings- och yrkeskvalifikationer, så att arbetstagare och 
egenföretagare kan tillgodogöra sig sina rättigheter utan att råka ut för försämrad 
socialförsäkring som följd. Nätverket EURES erbjuder också tjänster och upplysningar 
om lediga arbetstillfällen samt levnads- och arbetsvillkor inom EU. 
Arbetsmarknadsundersökningar visar att en långsam men stadig ökning av antalet EU-
medborgare som arbetar i andra medlemsstater. Migrationen inskränker sig emellertid till 
särskilda yrkesgrupper såsom personer i chefsposition, utövare av de fria yrkena eller 
specialiserade tekniker och kontraktsanställda byggnadsarbetare och märks mest i 
gränsområden, där den migration som sker inom gemenskapen ökade med 18 % mellan 
åren 1987 och 1994. 
Någon storskalig omflyttning av arbetskraft inom gemenskapen har inte ägt rum. I stället 
har det skett en ökning i handeln mellan medlemsstaterna till följd av den inre marknaden 
och pengars rörlighet har ökat. Dessutom hindrar kulturella och språkliga skillnader 
arbetstagare från att flytta. 
Den inre marknadens rättsliga ramar är huvudsakligen fullständiga inom detta område. 
Fastän betydande framsteg har gjorts, återstår en del åtgärder inom unionen, inte minst 
för att säkerställa att de nuvarande gemenskapsreglerna är uppdaterade, lättförstådda och 
lätta att tillämpa. Det står också klart, inte minst utifrån gemenskapens undersökningar 
om hur den inre marknaden fungerar, att vissa verkliga hinder - både juridiska och 
praktiska - fortfarande kvarstår för den europeiska medborgare som försöker utnyttja 
sina rättigheter att fritt röra sig och bo inom unionen. Kommissionen har satt igång ett 
10 
antal initiativ såsom högnivågruppen om fri rörlighet samt informationsinitiativet 
"Medborgarnas Europa". För att ta itu med dessa problem analyseras i grönboken 
"Education, Training, Research: the obstacles to transnational mobility" ("Utbildning, 
fortbildning och forskning. Hinder för rörelse mellan länderna") också återstående hinder 
vad gäller rörligheten för studenter, personer i vidareutbildning, arbetslösa, 
frivilligarbetare (oavsett om de är medborgare i EU eller medborgare från länder utanför 
EU med uppehållstillstånd i ett EU-land).I grönboken läggs dessutom några 
åtgärdsförslag fram. 
Några avtal för hela gemenskapen om avlägsnande av personkontroll vid gränserna har 
inte slutits. Framstegen mellan den större delen av medlemsstaterna har uteslutande skett 
på grundval av mellanstatliga överenskommelser. Bibehållandet av gränskontroller är ett 
uttryck för att enskilda stater vill ha identitetskontroller, i kampen mot terrorism och 
narkotikahandel, liksom andra sorters kontroller för bevarande av allmän ordning vid 
gränserna snarare än inne i landet. Därigenom begränsas alla de möjligheter som den inre 
marknaden ger. 
11 
2.2 Den inre marknaden och socialpolitiken: 
Inre marknadsprogrammet har påverkat EU:s sociala miljö, samtidigt som 
socialpolitiken i de enskilda länderna och i gemenskapen har gjort det lättare för den 
inre marknaden att fungera väl. Farhågorna för att stora investeringar skulle flyta över 
till länder med lägre arbetkraftskostnader eller länder som inte tillämpar den 
gemensamma socialpolitikens regler har i stor utsträckning visat sig sakna grund. 
Många sociala åtgärder utgör en integrerad del av den inre marknaden. 
Socialförsäkringsregler för erkännande av perioden för försäkring i andra medlemsstater 
och det europeiska företagsrådets direktiv och direktivet om utstationering av arbetstagare 
är exempel på åtgärder som stöder personers fria rörlighet och leder till att den inre 
marknaden förhindrar en konkurrens, grundad på en sänkning av sociala skyddsnivåerna. 
En fullständig harmonisering av socialpolitiken är inte ett gemenskapsmål. 
Förverkligandet av kommissionens sociala åtgärdsprogram från 1989 har dock lett till 
upprättandet av riktlinjer för grundläggande miniminivåer, exempelvis inom området 
hälso- och arbetsmiljöskydd. Dessa utgör ett bålverk mot utnyttjandet av låga sociala 
skyddsnivåer som ett verktyg för orättvis ekonomisk konkurrens. Det fortsatta målet bör 
vara att utveckla och förbättra den sociala skyddsnivån i alla unionens medlemsstater. 
Tack vare den inre marknaden har företagens internationalisering trappats upp. 
Multinationella koncerner använder omstrukturering och omorganisation inom hela 
gemenskapen för att bibehålla konkurrenskraften. Det förväntade skiftet mot länder med 
låg arbetskraftskostnad har heller inte blivit av. Det händer sällan att företag utnyttjar 
medlemsstaternas skillnader i arbetskraftskostnader och regelsystem för att av 
konkurrensskäl bjuda under varandra i fråga om betalning och villkor. De flesta 
multinationella företag inom och utanför EU medger att, bortsett från vissa väldigt 
specifika funktioner och sektorer, exempelvis centraliserad samordning av flyglinjer, har 
andra faktorer varit viktigare vid lokaliseringsbeslut. Inom tillverkningssektorn är 
exempelvis transportmöjligheter och logistiska frågor avgörande. 
Ett tillräckligt socialförsäkringssystem är en förutsättning för att rätten till fri rörlighet 
inom unionen skall kunna utnyttjas. Utan ett sådant skydd skulle skillnaderna i de olika 
medlemsstaternas socialförsäkringssystem inverka menligt på människors benägenhet att 
flytta över gränserna. Genom de åtgärder som samordnar medlemsstaternas 
socialförsäkringssystem garanteras att den rätt till socialförsäkringsförmåner som den 
enskilde har förvärvat eller håller på att förvärva genom nationella regler (exempelvis 
pensioner, sjukvårdsförsäkringar eller familjeförmåner) inte kommer att gå förlorade när 
han eller hon uppehåller sig i eller flyttar till andra medlemsländer för att arbeta eller 
söka arbete. 
12 
2.3 Konsumentintressen: 
En effektivt fungerande inre marknad beror också på konsumenternas agerande och 
vilja att utöva inflytande. För att marknaden skall fungera på ett riktigt sätt måste en 
rimlig del av fördelarna tillfalla konsumenterna. En effektiv inre marknad behöver 
starka konsumentorganisationer med tillgäng till tydlig information och kanaler för att 
företräda och stärka konsumenternas rättigheter. Den inre marknaden har erbjudit 
detaljister och konsumenter ett större utbud av billigare och bättre produkter och 
tjänster. 
Meningen med hårdare konkurrens var att lägre priser och ett större urval av produkter 
och tjänster samt nya distributionskanaler skulle komma de europeiska konsumenterna 
och företagen till godo. Beläggen för detta i kapitel 1 visar att detta också håller på att bli 
verklighet. En hög skyddsnivå för konsumenter är, i enlighet med artikel 100.a(3), 
inbegripet i de harmoniserade reglerna på den inre marknaden. 
Stora framsteg har gjorts. Det finns bevis för att inköp i allt högre utsträckning sker från 
hela EU, särskilt vad gäller varor som hushållsapparater, matvaror och möbler. Inom 
tillverkningssektorer, såsom livsmedels- och textilsektorerna, är beläggen för sänkta 
prisnivåer otillräckliga; prissänkningarna inom tjänstesektorer, såsom flygtrafik och 
telekommunikation, hänger kanske inte uteslutande samman med upprättandet av den inre 
marknaden. Ökningen av priskonvergensen, särskilt för konsumtionsvaror där 
variationerna i kvaliteten är begränsad, är emellertid en följd av den inre marknaden. 
Lägre priser och bättre priskonvergens har dock bromsats av priskontroller (särskilt för 
medicinska och farmaceutiska produkter) eller konsumenternas preferens för nationella, 
regionala eller lokala produkter (särskilt för livsmedel, där endast märkesprodukter drar 
fördel av den förbättrad marknadstillgång). 
Konsumenterna har fått tillgång till ett större utbud av produkter och tjänster. Detta gäller 
särskilt för teleutrustning, finansiella tjänster och fler flyg mellan städer inom 
flygsektorn. 
Fördelarna med ett bredare urval och skärpt priskonkurrens har i allmänhet inte äventyrat 
konsumenternas säkerhet. Inom den inre marknaden sätts konsumentsäkerheten framför 
den fria rörligheten för varor och tjänster. Öppna marknader kan ha lett till ökade risker, 
exempelvis till följd av olika standarder och fri rörlighet för importerade varor och 
tjänster. Således kompletterades programmet för den inre marknaden med en anpassning 
av systemen för bedömningar av överensstämmelse, hårdare påföljd för producenter av 
bristfälliga produkter och varnings- och återkallningssystem för nödlägen. 
Främjandet av konsumentintressena är beroende av tillgången till entydig och riktig 
information, på vilken rationella val av produkter eller tjänster skall kunna grundas. 
Detta är en förutsättning för att den inre marknaden skall fungera på ett riktigt sätt. I 
detta avseende bör benämnings- och märkningsupplysningar vara ett effektivt och 
13 
avpassat hjälpmedel för att upplysa konsumenterna utan att det för den skull utnyttjas av 
medlemsstaterna för att splittra upp marknaden och skydda nationella producenter. 
Gemenskapsåtgärder som de som avser att möjligheterna till rättslig prövning eller att 
utnyttja en garanti som utfärdats i ett annat EU-land är avgörande om konsumenterna 
skall kunna utnyttja den inre marknadens alla möjligheter. Eftersom det ofta rör sig om 
små summor, går det sällan att genomföra rättsliga processer mellan länderna. 
Kommissionen har redan föreslagit en del innovativa lösningar för att bistå konsumenter 
som har något allvarligt att klaga över. Detta syftar till att vinna konsumenternas 
förtroende för handeln över gränserna. Mer allmänt måste konsumentpolitiken integreras 
i andra åtgärder på den inre marknaden (såsom avreglering, information eller finansiella 
tjänster där konsumentskyddet fortfarande stöter på svårigheter) för att bättre ta med 
konsumentintressena i beräkningen och främja dessa. 
2.4 Miljöskydd 
Miljöpolitiken och den inre marknaden kompletterar varandra. Det är fortfarande för 
tidigt att slutgiltigt bedöma vilken inverkan på miljön den inre marknaden har. Bättre 
sammanhållna miljöskyddsregler och färre skillnader mellan lagstiftningen i de olika 
medlemsstaterna är avgörande för att undvika tekniska handelshinder och se till att de 
miljöpolitiska målen uppfylls. 
Enligt artikel 2 i EG-fördraget skall gemenskapen har som mål, att vid upprättandet av en 
gemensam marknad, bl.a. att också bidra till att främja "en hållbar och icke-inflatorisk 
tillväxt som tar hänsyn till miljön". Båda dessa politiska linjer måste syfta till ett 
effektivare användande av tillgångar, inklusive naturtillgångar, vilkas kostnader måste tas 
med i beräkningen på ett lämpligt sätt. Den i fördraget erkända kopplingen mellan dessa 
båda politiska linjer stärks av att man inom stora delar av näringslivet anser att en 
miljölagstiftning är nödvändig. Inom vissa sektorer har miljökraven utgjort en grund för 
företagen att investera i ny miljövänlig teknik som också har ökat konkurrenskraften. 
Innan genomförandet av den inre marknaden påbörjades var förväntningarna på den 
tänkbara effekterna som den skulle kunna ha på miljön ganska pessimistisk. Det är för 
tidigt att slutgiltigt uppskatta eller mäta den inverkan som den inre marknaden har haft på 
miljön för att bekräfta eller avfärda dessa farhågor. I de undersökningar som har gjorts 
för denna rapport utgår man emellertid från att miljövinster kommer att göras på 
medellång sikt när den inre marknaden genomförts fullt ut inom vissa sektorer såsom 
energisektorn. På en gemensam energimarknad kommer förmodligen förbrukningen av 
gas, som är betydligt mindre skadlig för miljön än andra bränslen, att öka medan 
koldioxidutsläppen minskar med 105 miljoner ton per år. 
Vad gäller transporter är det svårt att bedöma hur den inre marknaden bidrog till 
trafikökningen under första halvan av detta årtionde. Ökningen av vägtransporter inom 
EU:s femton medlemsstater var omkring 15 % mellan år 1990 och 1994 och det 
genomsnittliga årliga tillväxttalet var något högre än mellan år 1990 och 1994 än under 
1980-talet. Det miljöproblem som förknippas med dessa tendenser, så länge inga större 
14 
förbättringar görs vad gäller fordonens bränsleförbrukning, är ökningen av såväl partikel-
som koldioxidutsläpp, vilken gör det svårt för gemenskapen att bland annat nå upp till 
målet om en stabilisering och minskning av koldioxidutsläppen. Dessutom sätter ökad 
trafik ytterligare press på miljön i transitregioner (t. ex. Alperna). Samtidigt kommer 
tekniska förbättringar av fordon som gjorts utifrån gemenskapslagstiftningen, exempelvis 
inom harmoniserade tekniska regler för strängare utsläppsnivåer, åtminstone i framtiden, 
att leda till minskningar av luftföroreningar från vägtransporter. Enligt tidigare 
uppskattningar väntas påtagliga minskningar av utsläppen inom området för regionala 
godstransporter. Man hoppas också att framsteg mot korrekt och effektiv prissättning 
inom transportsektorn liksom den föreslagna översynen av de nuvarande skatteregler för 
tunga godsfordon (KOM/96/331) kommer att leda till ytterligare större minskningar av 
utsläppen. Slutligen det troligt att strategin för att förnya järnvägarna inom EU kommer, 
på lång sikt, att stärka konkurrenskraften för denna mer miljövänliga transportform. 
Åtgärderna inom inre marknadsprogrammet för att främja den fria rörligheten, t. ex. 
tekniska regler, omfattar enligt artikel 100a.3 höga miljöskyddsnivåer. I den "nya 
metodens" lagstiftning ingår ofta miljöskydd och energieffektivitet som "grundläggande 
krav". 
Liksom på andra områden där det finns en växande medvetenhet om behovet av ett 
lämpligt regelverk för att möta de intressen som dagens medborgare har, finns det en risk 
för att medlemsstaterna kan anta avvikande lagstiftning på miljöområdet. Detta kan leda 
till en uppsplittring av den inre marknaden. Gemensamma riktlinjer kan vara den bästa 
garantin för att de åtgärder som vidtas har en fullständig effekt och skapar en lämplig 
jämvikt mellan den inre marknaden och miljömålen. 
Nationell lagstiftning som kräver granskning i detta sammanhang innefattar bland annat 
följande: 
• Utsläpp och miljöfaror som delvis regleras av gemenskapsregler (t. ex. 
användningen av titandioxid) men huvudsakligen täcks av nationell lagstiftning 
(utsläpp av lösningar). 
• Den nationella miljömärkning som nu vinner ny mark, trots framgången med 
utvecklingen av gemenskapens miljömärkning, kan leda till snedvridning av 
marknaden och förvirring bland konsumenterna. 
• Reglering av avfallshantering där otillräckligt eller inadekvat genomförande har 
lett till olika krav på producenterna i de enskilda länderna. 
Kommissionen anser att det är en nyckeluppgift för gemenskapen att genomföra en 
korrekt integration mellan inre marknaden och miljöpolitiken för att säkerställa en så god 
utveckling som möjligt för att uppnå fördragsmålen. Vidare övervägningar om hur denna 
jämvikt skall uppnås krävs inom de europeiska institutionerna. Därför tänker 
kommissionen inleda en politisk debatt i detta ämne under år 1997. 
15 
3. HAR PROGRAMMET FÖR DEN INRE MARKNADEN VARIT EFFEKTIVT? 
Programmet för den inre marknaden har förändrat villkoren för handel över gränserna. De 
flesta viktigare hinder för integreringen av produkt-, tjänste- och kapitalmarknaderna har 
tagits bort. Inre politiska gränser är inte längre strategiskt viktiga för näringslivet. 
Arbetet med att avskaffa hindren och skapa de rättsliga ramarna har hunnit längre för 
produkt- än för tjänstemarknaderna.Snedvridningar av investeringsbeslut och 
gränsöverskridande transaktioner är fortfarande vanliga på vissa tjänstemarknader. Detta 
kan delvis förklaras av att strukturer och beteenden ännu inte har ändrats samtidigt som det 
i vissa sektorer fortfarande förekommer juridiska och administrativa hinder. 
På en del områden har den inre marknadens regler inte blivit riktigt genomförda ännu. 
Också här finns emellertid nödvändiga strukturer på plats så att återstående hinder kan 
avskaffas och inga nya komma till. Dessa gör de senaste årens framsteg på den inre 
marknaden oåterkalleliga. 
Avskaffandet av handelshinder och de större handelshorisonten har bidragit till att ge 
europeiska företag nya möjligheter. Hindren tas bort och företag kan vinna nya 
marknadsandelar om de tar tillvara på möjligheterna . Huruvida den inre marknaden skall 
hålla vad den lovar beror nu i första hand på företagens förmåga att utnyttja de nya 
öppningarna. 
3.1 Utmaningens storlek 
Vid mitten av 1980-talet var konkurrensen inom den europeiska ekonomin kraftigt 
begränsad av handels- och investeringshinder medlemsstaterna emellan. Transporter över 
gränserna krävde en massa pappersarbete, och väntetiderna vid gränserna var oändliga. 
Tillverkarna måste utforma produkterna särskilt för varje marknad. Vid offentlig 
upphandling fanns det skydd mot konkurrens från andra länder eller landsdelar, och 
kontrakten gick i allmänhet till lokala företagare. Tjänsteutövare var antingen förbjudna 
att tillhandahålla tjänster över gränserna och att arbeta i andra medlemsstater eller stötte 
på oöverstigliga hinder. Företag som önskade organisera sig på ett europeiskt plan mötte 
juridiska och skattemässiga problem. Växelkontroll och andra hinder försvårade 
finansiella transaktioner över gränserna. Denna protektionism gick ut över 
konsumenterna, som fick betala för mycket och hade för lite att välja på. 
Inre marknadensprogrammet avsåg att ta bort dessa hinder för varors, tjänsters, kapitals 
och personers fria rörlighet. Den positiva verkan av inre marknadslagstiftningen kan 
dock motverkas av sådana nationella regler som är oförenliga med den inre marknadens 
eller av konkurrensmotverkande näringslivspraxis. Detta kan stå i vägen för utvecklingen 
av effektiva produkt-, tjänste- och arbetsmarknader som lätt och snabbt kan anpassa sig 
till ökad konkurrens utifrån. Även om medlemsstaterna själva är ansvariga att påverka 
näringslivets förutsättningar, måste också gemenskapen utforma sin politik för 
konkurrens och statligt stöd för att se till att företag inte begränsar konkurrensen, att de 
16 
som tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse arbetar på ett sätt som är 
förenligt med fördragets konkurrenslagstiftning och att konkurrensen inte snedvrids av 
statligt stöd. 
I detta kapitel värderas huruvida den lagstiftning som har till syfte att få bort hinder för 
varors, tjänsters och kapitals fria rörelse och att upphandlingsmarknaderna har varit 
effektiv, dvs. i vilket mån hindren för den fria rörligheten har övervunnits. 
3.2 Undersökningsresultat 
De ekonomiska tecknen som visar på att den inre marknaden verkligen fungerar stöds 
också av den uppfattning som råder bland företagen i EU. Dessa anser att den inre 
marknaden har tagit bort en rad hinder för transaktioner över gränserna och förbättrat 
marknadsmöjligheterna. Denna positiva bild från industrisidan bekräftas i två stora 
undersökningar, den ena med företag som står för 50 % av EU.s industriproduktion och 
48 % av arbetstillfällena och den andra med svar från 13 000 europeiska företag. De 
positiva siffrorna är dock högre för tillverkningsindustrin än för tjänstesektorn (31 till 51 
% för tillverkning och 15 till 37 % för tjänster). Andelen företag som anser den inre 
marknaden vara effektiv är ännu högre i sådana sektorer där andra hinder än tullar var 
vanligast och mest betungande (t.ex. elektriska maskiner, livsmedel, kemikalier, 
transport). Svaren kommer från hela det europeiska näringslivet, eftersom 
undersökningen inte begränsades till de sektorer som mest direkt påverkades av den inre 
marknaden. 
I synnerhet är stora företag klart positiva i sin värdering av integreringen på den inre 
marknaden: 47 % av storföretag med över 1 000 anställda anser att inre 
marknadsprogrammet har lyckats undanröja handelshinder inom EU i deras sektor, mot 
38% av företag med 20-49 anställda. Inställningen hos medelstora företag ligger i ett 
mellanskikt. Mönstret upprepar sig i synen på enskilda åtgärder. Att små och medelstora 
företag är mindre enmsiastiska kan spegla att de i allmänhet verkar mer nationellt och 
lokalt. Många av de sektorer som är mest känsliga för den inre marknaden domineras av 
företag med storlek över genomsnittet (telekommunikationsutrustning, elektriska 
maskiner, kemikalier och konstfibrer, läkemedel, motorfordon och verktygsmaskiner). 
Kostnader för typgodkännande är ett stort problem för de flesta små och medelstora 
företag. I stora företag kan personal avdelas till pappersarbetet. Småföretag hävdar att 
denna obligatoriska fasta kostnad utgör en större del av omsättningen för dem än för 
större företag. Trots det har små och medelstora företag i vissa sektorer uttryckt en 
positiv syn på den inre marknadens inverkan på deras verksamhet. För tvättmedel och 
kosmetika till exempel har små och medelstora företag fått bättre tillgång till den 
europeiska marknaden, och för byggnadsmaskiner anser 29 % av de små och medelstora 
företagen att den inre marknaden har uppmuntrat dem att sälja utomlands, mot 7 % av 
storföretagen. 
17 
Inom denna i stort positiva bild förekommer en varierad syn på den inre marknadens 
effektivitet. Kommissionens resultat sammanfattas här för produkter, tjänster, kapital och 
avreglering av offentlig upphandling. 
3.3 Produkter 
^n^i^Smarlp^dens kgstiftn^^liar^sälcrat fri rörlighet^^för4eiesta;prbdukter^&|äet 
^yt|^geèys^ë|^^ômnas4 allmänhet. Man har^lyckats^vska^grä^ 
Méaterstaendë'dirékûven genomförsf kan fördelarna utnyttjas tiU fullo. Principetf om 
ömsesidigt erkännande är svår att tillämpa i praktiken, men man försöker nu ta im med det 
problèmetfïlt^ùrOpeiska standarder än lagsmctaingsåtga^er1a:äVs 'förött få bortcandra 
hinder för marknadstillträde. Som helhet kan producenterna nu arbeta med tillförsikt för att 
få fram specifikationer för den inrelmarknaden. ; ^ ^ 
Det är framför allt på marknaden för industriprodukter som den inre marknadens 
betydelse och sätt att fungera nu börjar visa sig. De båda viktigaste bidragen till denna 
förändrade situation är att tull- och skatteformaliteter har avskaffats och att tekniska 
handelshinder tagits bort. 
Avskaffande av tull- och skatteformaliteter. 
Förändringarna i mil- och skatteprocedurer har minskat transportkostnaderna över 
gränserna med två tredjedelar, tagit bort sextio miljoner tullblanketter och medfört en 85-
procentig minskning av antalet transitprocedurer inom gemenskapen. Besparingen uppgår 
till omkring 0,7 % av värdet av handeln inom EU, fem miljarder ecu om året. 
Näringslivet betraktar nu förändringen som i stort fördelaktig, även om 
anpassningskostnader och nuvarande ordning för skattedeklarationer vid transaktioner 
över gränserna ses som betungande. Näringslivet välkomnar dessutom i allmänhet att de 
fysiska kontrollerna vid gemenskapens inre gränser har avskaffats. Två tredjedelar av 
dem som svarat på en särskild undersökning anser dock att det nuvarande 
momsbetalningssystemet är en tillfällig lösning och vill ha ett ursrungsgrundat system. 
Upphävande av tekniska handelshinder: 
Större delen av all handel med produkter i gemenskapen är föremål för lagligt bindande 
specifikationer eller tester som de måste uppfylla innan de kunde släppas ut på 
marknaden. Förr lades dessa krav fast på nationell nivå (1985 fanns det över 100 000 
sådana), med resultat att andra länders produkter uteslöts från marknaden om de inte 
byggdes om eller testades utifrån lokala specifikationer. Ibland medförde detta avsevärda 
kostnader. Tecknen tyder nu på att näringslivet anser att de åtgärder för teknisk 
harmonisering och ömsesidigt erkännande som införts för att avlägsna hindren har varit 
effektiva. I nyckelsektorer (kemikalier, verkstadsindustri, kontorsutrustning, livsmedel, 
motorfordon) anser 35-50 % av dem som svarar i Eurostats undersökning att dessa 
åtgärder har varit effektiva i fråga om att få bort tekniska hinder. 
18 
De införda åtgärderna har varit grundade på ett antal tydligt åtskilda element. Det är 
viktigt att beakta dem var och än för sig. De flesta har haft avsevärd framgång, men 
svårigheter har också förekommit. 
• Omkring 30 % av industriproduktionen omfattas av detaljerad harmoniserings-
lagstiftning. Ansträngningarna att få bort hindren i dessa sektorer har varit särskilt 
tydligt, till exempel för kemikalier, läkemedel och motorfordon. 
• Nya metoden direktiven står för minst ytterligare 17 % av produktionen. Där 
åtgärderna har varit i kraft en tid, som tryckkärlsdirektivet, har de mötts positivt. 
Den nya metoden utmärker sig genom den valfrihet den ger producenten i fråga 
om teknisk lösning och test- eller certifieringsorgan. Därför är det kanske inte 
förvånande att det råder en viss spänning kring vad som skall hända när 
direktiven träder i kraft och hur flexibiliteten kommer att tolkas i praktiken. 
• De harmoniserade europeiska standarderna ger möjlighet till ett påskyndat 
godkännande enligt den nya metoden. En del problem har uppstått på grund av 
fördröjningar i framtagningen av standarder. Det återspeglar att det tidsödande 
arbetet att skriva standarder - i genomsnitt tar det fem år för organ i den privata 
sektorn att utforma och uppnå enighet om en europeisk standard. Trots 
iögonenfallande luckor t.ex. för byggprodukter har standardisreingsorganen dock 
snabbt lyckats anpassa sig till det ökande behovet av nya standarder. Det 
förväntas nu att större delen av de standarder som krävs för att lagstiftningen om 
den nya metoden skall fungera kommer att finnas på plats inom två år. 80 % av 
standardiseringen utförs nu på europeisk nivå - för bara tio år sedan utfördes 80 
% på nationell nivå. Om den europeiska industrin vill ha harmoniserade 
standarder, ankommer det nu alltså på den att se till att ställa tillräckliga resurser 
till förfogande för arbetet. 
• Den inre marknaden ger producenterna ökad flexibilitet vid valet av organ för test 
och certifiering. I vissa sektorer och i vissa medlemsstater har valmöjligheterna 
varit små. Mycket ankommer nu på medlemsstaternas att dels sprida information 
om lämpliga organ, dels se till att dessa håller en jämn och hög nivå. 
• För 25 % av produktionen gäller bara oharmoniserade nationella krav. För dessa 
produkter är marknadstillträdet beroende av ömsesidigt erkännande. Detta visar 
sig svårt att genomföra på ett sätt som säkerställer marknadstillträde i alla 
medlemsstater. När ett nytt anmälningsförfarande för nationella åtgärder som 
begränsar tillträdet till marknaden träder i kraft 1997, bör detta minska 
osäkerheten om hur det ömsesidiga erkännandet skall tillämpas. 
Trots dessa reservationer visar undersökningarna klart att gemenskapen har lyckats 
upprätta spelregler och en instimtionell infrastruktur som möjliggör en inre marknad utan 
tekniska handelshinder. 
19 
Dessa framsteg har dessutom grundats på höga krav vad gäller hälsa, miljö, säkerhet och 
konsumentskydd. Nationella myndigheter har endast sällan ifrågasatt normerna som 
otillräckliga. De farhågor som uttrycktes i början av den inre marknaden har visat sig 
grundlösa - den fria rörligheten för varor har förbättrats utan att dessa övergripande krav 
har riskerats. Att kommissionen har utnyttjat oberoende vetenskaplig expertis vid 
förberedandet av harmoniseringsåtgärder som syftar till att skydda folkhälsan, har säkert 
bidragit kraftigt till detta. Dess oberoende vetenskapliga kommittéer har varit särskilt 
nyttiga. Att använda sådan hjälp vid utformningen av gemenskapens regelverk kommer 
att bidra till att förebygga problem och effektivt lösa de problem som ändå uppstår. 
Också på de områden där regelproblemen har lösts har en del producenter haft svårt att 
övertala de ekonomiska aktörerna att acceptera typgodkännandeintyg från organ som de 
inte känner till eller tillräckligheten hos frivilliga nationella standarder och märkeskrav 
som de är obekanta med. Kommissionen uppmuntrar initiativ från marknadens sida för 
att utveckla gemensamma europeiska standarder och märken för att på så sätt få bort 
hinder för ömsesidigt erkännande och utbytbarhet för märken. Detta utgör dock inget 
regelproblem. Det är ett tekniskt handelshinder som bara kan försvinna genom att 
konsumenternas inställning förändras. 
Detta visar emellertid hur avgörande konsumenternas förtroende är för att den inre 
marknaden skall lyckas. För att den skall fungera bra måste konsumenterna vara säkra på 
att produkterna faktiskt uppfyller de uppställda kraven. Det gäller särskilt varor som de 
är obekanta med. På den inre marknaden kan detta förtroende undergrävas av misstankar 
om att produkter kan föras ut på marknaden i en annan medlemsstat och sedan cirkulera 
fritt utan att uppfylla uppställda krav, antingen därför att de gemensamma tekniska 
specifikationerna inte har införts där eller därför att det inte finns lämpliga mekanismer 
för att upptäcka och bestraffa förfalskningar av typgodkännandeintyg, därför att 
kontrollen vid de yttre gränserna är otillräcklig eller därför att testprocedurerna inte 
övervakas tillräckligt. Den fria rörligheten för varor har ökat behovet av avtal om 
inspektions- och övervakningsmetoder för att hindra att sådana misstankar uppstår. I 
arbetet med den inre marknaden behöver mer uppmärksamhet ägnas åt detta i framtiden. 
20 
3.4 Tjänster: 
• ••—.. i, ., ..-••' •-M^B-=H!Ba-B=31>W-»BWl^^^ ^P i .,MH ULW WWJ.I I..IU-I ••.. ]•!•• • i • •!••.-— i. "Wi • • > •• i — --HJ ••• 
Gemenskapen har skapat ett grundläggande regelverk på många tjänstemarknader. De mest 
uppenbara restriktionerna har försvunnit. Lagstiftningsåtgärderna kom dock inte igång 
förrän 1993. Förseningar i genomförandet av de nya reglerna till nationell lag har bromsat 
upp framstegen (t.ex. inom försäkringsbranschen). Fler åtgärder kan bli nödvändiga, i 
synnerhet för finansiella tjänster. 
Det har krävts mer arbete att integrera tjänstemarknaden än produktmarknaden. 
Åtgärderna har siktat till att få bort djupt rotade och aldrig ifrågasatta hinder för att 
erbjuda tjänster och etablera sig i andra länder. Före den inre marknaden var de 
nationella marknaderna splittrade genom kvantitativa handelsrestriktioner, direkta förbud 
mot konkurrens från utländska leverantörer (vägtransporter) eller privilegier för de 
inhemska (flygtransporter). Olika länders lagstiftning innehöll andra krav som höjde 
kostnaden för att komma in och etablera sig (finansiella tjänster) eller försvårade 
erbjudande av tjänster över gränserna (försäkringsbranschen). 
Den inre marknaden har siktat till att skilja på beslut om tillträde till marknaden och 
tekniska regler om övervakning, marknadsstabilitet, säkerhet och konsumentskydd genom 
att sätta upp minimikrav för näringstillstånd inom EU (under "home country control", 
dvs. kontroll utövad av det land där företaget har sitt säte). Inom andra sektorer, där 
tjänster kunde tillhandahållas över gränserna, måste bestämmelserna om allmännyttan 
hamoniseras länderna emellan för att principen om "home country control" skulle kunna 
tillämpas. Inom yrkesområden och reglerade tjänster, där rätten att praktisera ofta kräver 
särskilda kvalifikationer, genomfördes systemet med "ömsesidigt erkännande" av 
likvärdiga kvalifikationer. 
De sektorer som omfattas av inre marknadsprogrammet står för mer än 50 % av 
arbetstillfällena och värdeskapandet i tjänstebranschen. Bland dem finns sektorer med hög 
tillväxt och potential för att skapa arbetstillfällen. Andra tjänsteområden har påverkats på 
ett betydelsefullt sätt om än indirekt. Distributions- och transportnätens fysiska 
organisation har omvandlats för att fylla en integrerad marknads behov. Dessa tjänster 
bidrar till andra sektorer: i varje 100 ecu i industrins avkastning ligger 20 ecu i insats 
från tjänstesektorn. 
Tabell 1 visar hur de ekonomiska aktörerna ser effektiviteten i EU:s åtgärder inom 
servicesektorerna. Den inre marknaden har lyckats få bort de flesta av de restriktioner 
man riktat in sig på. Vägtransporter, flygtransporter och telekommunikationer har 
avreglerats så att aktörer nu fritt kan erbjuda gränsöverskridande tjänster. Att 
restriktionerna har försvunnit har på ett grundläggande sätt ändrat aktörernas möjligheter 
att få kunder i andra länder. Volymen av den frakt som transportfirmor inom EU utför i 
andra medlemsstater än den egna har ökat med 300 % från 1990 till 1995. Detta har gjort 
att gods nu kan transporteras effektivare. Inom flygtransporten håller nya allianser och 
21 
nya marknadsaktörer på att bryta upp de gamla stela strukturerna vilket gynnar 
konsumenterna . Införandet av det gemensamma banktillståndet har kraftigt sänkt 
kostnaden för etablering i andra länder. Antalet sådana dotterföretag har stigit med 58 % 
på de två år som gått sedan lagstiftningen trädde i kraft. 
På telekommunikationsområdet har avregleringen av handeln med telekommunikations­
utrustning, data- och telekommunikationstjänster, satellittjänster och från 1996 
mobilkommunikationsutrustning och användandet av offentligt ägda nät och kabeltevenät 
avlägsnat investeringshinder och lett till lägre priser och bättre tjänster. I enskilda fall, 
som försäkringsområdet, har åtgärderna ännu inte lett till att de nationella marknaderna 
öppnats. I den tillnärmning av lagstiftningen som hittills genomförts finns det fortfarande 
vissa kryphål som utnyttjas för att förhindra tillhandahållande av tjänster eller etablering i 
andra EU-länder (som nationella regler om skydd av det allmännas bästa för 
finanstjänster). 
Dessa problem, som diskuteras närmare i kapitel 4, måste undersökas från fall till fall, och 
ytterligare åtgärder måste eventuellt vidtas för att få bort återstående begränsningar. 
Kommissionen avslutar för närvarande ett samråd om bestämmelserna om "friheten att 
tillhandahålla tjänster" och "det allmännas bästa" i andra bankdirektivet samt genom en 
grönbok konsumenternas rätt i förhållande till finansiella tjänster. Mer generella initiativ kan 
komma att behövas, i synnerhet beträffande nya tjänster inom informationssamhället. 
22 
Tabell 1. Hur den in 
Bankverksamhet 
Försäkringar 
Vägtransporter 
Lufttransporter 
Avreglerade 
telekommunikationsrj 
änster 
TV-sändningar 
Distribution (rörliga 
konsumtionsvaror) 
Reklam re marknaden har lyckats undanröja hinder för det fria tillhandahållandet av tjänster (enligt de ekonomiska aktörerna) 
Restriktioner för 
tjänster över 
gränserna 
"Diskriminerande 
villkor för försäljning 
av tjänster över 
gränserna 
'"Begränsningar av 
marknadsföring och 
tjänsteinnehåll 
"Diskriminerande 
villkor för försäljning 
av tjänster över 
gränserna 
•Begränsningar av 
marknadsföring och 
tjänste innehåll 
••Bilaterala 
kvoteringar för 
tillträde till andra 
marknader inom EU 
••Prisrestriktioner 
••Bilaterala 
restriktioner för fritt 
tillträde till andra 
marknader inom EU 
••Prisrestriktioner 
"Slottilldelning 
•Diskriminerande 
villkor för tillgång till 
nätverk 
Restriktioner för 
sändningar över 
gränserna 
•Hyr- och 
låne rättigheter 
•VUlkor för 
copyrightskydd 
•Copyright vid 
satellit- och 
kabelsändningar 
Inga restriktioner 
"Produktslag och 
medier 
"Jämförande reklam Restriktioner för 
etablering 
••Diskriminerande 
villkor för licenser 
••Diskriminerande 
villkor för licenser 
••Diskriminerande 
villkor för licenser 
••Uteslutande 
licensrättigheter för 
transportplan 
"Äganderegler j 
bilaterala avtal med 
tredje land 
••Exklusiva 
rättigheter för mobil-
, data- och 
satellittjänster 
••Nationella 
licensregler för TV-
bolag 
"Restriktioner för 
ägande av medier 
Inga restriktioner 
Inga restriktioner Hinder 
Restriktioner för 
faktorflöden 
••Kapitalkontroll 
••Kapitalkontroll 
•Begränsningar för 
cabotage 
••Erkännande av 
diplom 
9 
•Begränsningar för 
cabotage 
••Restriktioner för 
beteckningar och 
kapacitet 
••Exklusiva 
rättigheter för 
försäljningsutrustning 
••Restriktioner för 
varors fria rörlighet 
•Restriktioner för 
medier Regleringsmässiga/ 
tekniska hinder1 
••Offentiig tillsyn 
•Konsumentskydd 
•Konsumentskydd 
Försäljningsvillkor 
••Vikt och mått 
•Bestämmelser för 
trafiksäkerhet 
•Hastighets­
begränsning 
•Bestämmelser om 
vila 
••Försäljningsvillkor 
••Säkerhetsregler 
"Flygplatsavgifter 
"Tekniska villkor för 
användning av 
nätverk 
•Tekniska villkor för 
användning av 
nätverk 
•Vilseledande reklam 
Innehållsmässiga 
restriktioner Skattemässiga hinder 
"Skatt på besparingar 
"Inkomstskatt på 
investeringar 
"Arvsskatt 
"Beskattning av 
fonder 
"Beskattning av 
premier 
••Accisavgifter 
•Mervärdesskatt 
•Mervärdesskatt Övrigt 
"Avtalslag 
••Gränsbestäm­
melser för varor 
•Gränsbestämmelser 
för passagerare 
••Tillgång till 
datorstödda 
reservatioassystem 
•Stadigt stöd, 
ojämlik praxis 
"Rättvis tillgång 
till nätverk 
••Gränsbestäm­
melser för varor 
•Tekniska hinder för 
produkter 
••Hinder effektivt avskaffade +Hinder delvis avskaffade "Kvarstående hinder -Ej relevant 
iDetta slag av hinder tenderar att höja kostnaden för tillhandahållandet av tjänster och kan därför anses som likvärdigt med tekniska hinder 
tillverkning. 
a^> 
3.5 Kapital ^ 
Nästan alla hinder för kapitalets fria rörlighet har tagits bort. Kvarstående nationella begränsningar 
hänför sig till skattelagstiftningen och bestämmelserna om uppgiftslämnande för tillsynsändamål när 
det gäller finansiella tjänster. Med undantag för de fortsatta begränsningarna på pensionsfonders 
investeringsrätt utgör inte några mer allvarliga hinder,. Avsaknaden av en harmoniserad syn på 
beskattning av inkomst från kapital utgör dock fortfarande en allvarlig snedvridning av marknaden. 
För långsiktiga investeringsflöden och handelstransaktioner har kapitalrestriktionerna varit 
avskaffade i lång tid. Genom direktiv 88/361 infördes fullständig liberalisering av 
kapitalrörelser inom EU från och med 1990 (alla undantag har nu utgått). 1993 avskaffades 
kontrollerna för växel- och finanstransaktioner. När nya fördragsbestämmelser antogs förbjöds 
alla begränsningar av kapitalrörelser och betalningar mellan medlemsstaterna. 
Dessa friheter inskränks av medlemsstaternas rätt att begränsa kapitalöverföringar - där så 
medges genom landets skattelagstiftning - eller för utövande av offentlig tillsyn över de 
finansiella tjänsterna. Denna rätt utnyttjas av vissa medlemsstater för olika finansmarknader. 
Tio medlemsstater har reserverat sig inom OECD mot friheten att etablera sig och sätta upp 
lokalkontor för utländska försäkringsbolag, banker och andra finansinstitutioner. 
De mest betydande begränsningarna gäller investeringar från pensionsfonder. Sex 
medlemsstater har just nu begränsningar för sådana. Där begränsningarna går utöver behovet 
av offentlig tillsyn, utgör de brott mot fördraget och förhindrar vinstmaximering för såväl 
fondmedlemmarna som arbetsgivaren. De tekniska framstegen och den världsomspännande 
friheten för kapitalrörelser gör att en gemensam kapitalmarknad är en avgörande faktor för 
konkurrenskraft, tillväxt och skapandet av nya arbetstillfällen inom EU. 
Kapitalrörelserna snedvrids också av nationella skillnader i skattemässig behandling av 
inkomster på besparingar, av avdragsrätt för livsförsäkringspremier samt av räntebetalningar 
för lån. Det bör påpekas att direktiv 88/361 också pekar på behovet av skatteharmonisering, 
utan vilken det kan uppstå snedvridningar i kapitalflödena som kan komma att förstärkas vid 
genomförandet en gemensam valuta. 
Trots dessa restriktioner har nu nästan alla formella hinder för den fria rörligheten avskaffats. 
De viktigaste "OECD-undantagen" är begränsade till vissa finansiella instrument och vissa 
geografiska områden. Med undantag för begränsningarna för pensionsfonderna gäller de inte 
några stora transaktionsvolymer på kapitalmarknaden. Från 1984 till 1994 fördubblades 
volymen av utländska tillgångar och fordringar till investerare eller långivare i andra 
medlemsstater. I Storbritannien till exempel steg de utländska investeringarna från 6 till 60 % 
av BIP från 1979 till 1993, medan de inhemska investeringarna steg från 6 till 42 % av BIP 
under samma tid. I länder som Frankrike, Italien och Spanien, där begränsningarna för kapital 
förr var betydande, har den inre marknaden lett till att likviditetsbegränsningarna har 
avskaffats. Investerarnas lånebehov kan nu lättare tillgodoses genom kapitalinflöde från andra 
medlemsländer och avkastningen på kapitalinvesteringarna tenderar att bli likartad över hela 
24 
EU. Avregleringen av kapitalmarknaden har dessutom skärpt pressen på de nationella 
myndigheterna att visa disciplin i skatte- och valutafrågor. 
3.6 Offentlig upphandling 
För att ^fördelarna avj^a^ 
måste de offenm^amyridigheterna i medlemsländerna anstränga sig mer för att genomfora 
direktiven och upphandlingsenheterna för att tillämpa dem i sin verksamhet. Det är också 
nödvändigt att förbättra företagens möjlighet att lämna anbud. I de fall där offentliga 
upphandlare och företag som vill göra affärer med offentliga organ har tillämpat 
gemenskapens liberaliserade regelverk, har de i en del fall medfört offentliga besparingar 
och nya affärsmöjligheter för dynamiska foretag. 
Öppen konkurrens i offentlig upphandling är en nyckelfaktor som leder till god 
företagsekonomi och en framgångsrik inre marknad. Offentlig upphandling stod för 11,5 % av 
EU:s bruttonationalinkomst år 1994 - 721 miljarder ecu (lika med Belgiens, Danmarks, och 
Spaniens ekonomier tillsammans, eller 2 000 ecu per medborgare). Omkring 110 000 
offentliga myndighetsorgan inom EU beräknas vara skyldiga att följa ordningen för offentlig 
upphandling. 
Totalsiffran är en besvikelse -10 % av all offentlig upphandling äger rum genom import - men 
för produkter som kontorsmaskiner, medicinsk utrustning, telekommunikationsutrustning och 
motorfordon kommer nu 15-25 % från leverantörer i andra medlemsstater. 
På leveranssidan visar en rundfråga som kommissionen utförde hos 1 600 aktiva anbudsgivare, 
att en hög andel har reagerat på den nya marknadsöppningen (90 % och 70 % har lämnat 
offert inom landet respektive i andra länder). Offerter i andra medlemsländer ledde till att 44 
% av dem hade fått nya affärstillfällen och 31 % fått sälja till myndigheter i andra 
medlemsstater. 36 % ansåg att konkurrensen inom landet hade skärpts. Detta speglar den 
ökande öppenheten på marknaden: antalet anbudsgivningar som offentliggjorts i Europeiska 
gemenskapernas officiella tidning har ökat från 12 000 år 1987 till 95 000 år 1.995. 
Dessa resultat ligger dock långt under de fördelar som är möjliga att nå. 85 % av alla 
myndighetsorgan utlyser inte anbudsförfaranden, men många av dessa är mycket små och har 
mycket begränsade upphandlingsvolymer. 
En av orsakerna till detta dåliga utnyttjande är naturligtvis den kraftiga förseningen när det 
gäller att genomföra de elva upphandlingsdirektiven i nationell lagstiftning och vidare tillämpa 
dem effektivt. Bara 72 % av de nationella genomförandeåtgärder som krävts har vidtagits. 39 
överträdelseförfaranden pågår just nu för bristande eller otillräckligt genomförande av 
direktiven. Totalt sett har bara tre medlemsstater införlivat och genomfört direktiven 
fullständigt och korrekt. Europeiska rådet i Florens pekade ut upphandlingen som en av de 
sektorer där arbetet med att genomföra direktiven i nationell lagstiftning måste påskyndas. Att 
övervaka marknaden och se till att den fungerar är fortfarande en viktig fråga. 
25 
Kommissionen för sin del diskuterar nu sådana frågor som hur lagstiftningen kan tillämpas och 
genomföras effektivt, hur tillträdet till marknaden kan förbättras genom information, 
utbildning och elektronisk anbudsgivning och hur tillämpningen av lagstiftningen om offentlig 
upphandling kan ta hänsyn till gemenskapspolitiken på andra områden som de transeuropeiska 
näten, de små och medelstora företagen och sammanhållnings- och strukturfonderna. Den 
diskuterar också hur frågan om tillträde till upphandlingsmarknaden i tredje land kan lösas. 
4. KVARVARANDE HINDER FOR DEN FRIA RÖRLIGHETEN 
Även om unionens arbete för att genomföra den inre marknaden i stort har varit effektivt, finns 
inga skäl för att vara helt nöjd. I ett så sammansatt projekt som den inre marknaden är det 
oundvikligt att man möter problem när de nya spelreglerna skall definieras och tillämpas. I 
detta kapitel skall vi betrakta i detalj på hindren för den inre marknadens funktion för att mot 
den bakgrunden lägga fram prioriteringarna för det framtida arbetet i kapitel 5. 
4.1 Ineffektivt i tillämpning och genomförande, svårt att besvära sig 
Beslutade gemenskapsregler måste omvandlas till lag i varje medlemsstat och tillämpas 
effektivt och rättvist. Tyvärr är det inte alltid så. Medlemsstaterna har ännu inte levt upp till 
sina åtaganden. 
Kommissionen har aktivt tagit sig an dessa brister, i synnerhet genom att inleda formella 
överträdelseförfaranden mot medlemsstater som inte fullgör sina åtaganden. Det verkliga 
botemedlet är emellertid större beslutsamhet på nationell nivå. Denna rapport bekräftar också 
den diagnos som ställs i kommissionens strategiska program för den inre marknaden (1993): 
att bristen på överensstämmelse mellan de olika medlemsstaternas juridiska system påverkar 
utövandet av de rättigheter den inre marknaden ger. 
• Genomförande 
Trots att genomförandgraden för åtgärder inom den inre marknaden stadigt förbättras - i 
genomsnitt 90 % för EU:s femton medlemsstater - är ofullständigt genomförande fortfarande 
ett bekymmer. Endast 56 % av åtgärderna enligt 1985 års vitbok har genomförts i samtliga 
medlemsstater. Avsevärda förseningar har inträffat, och låg kvalitet i genomförandet hindrar 
också företagarna från att till fullo utnyttja den inre marknadens möjligheter. 
Medlemsstaterna kan också genomföra bestämmelserna enligt olika metoder, vilket kan leda 
till att lagstiftningen innehåller juridiska oklarheter och tolkningsproblem. Följden kan bli att 
de som berörs av lagstiftningen kan ställas inför olika krav allt efter vilken medlemsstat de 
arbetar i, vilket kan höja deras kostnader för typgodkännande. Typiska exempel är offentlig 
upphandling och ömsesidigt erkännande av examensbevis. Sådana kostnader drabbar inte bara 
företag och enskilda. Nya domstolsutslag har visat att medlemsstaterna under vissa 
omständigheter kan riskera att få betala avsevärda skadestånd för skador uppkomna på grund 
av bristfälligt genomförande. 
26 
• Tillämpning 
Olikheter i tillämpningen av EU:s lagstiftning betraktas ofta som det besvärligaste hindret för 
handel och sund konkurrens på den inre marknaden. Orsaken är att det krävs noggrann 
granskning av nationella, regionala och till och med lokal regler och företeelser för att 
bemästra dessa hinder. Vad som behövs är framför allt förtroende medlemsstaterna emellan. 
Tillämpningsmetoderna är dock långt från harmoniserade mellan medlemsstaterna, vilket leder 
till två allvarliga risker: 
— Att en del producenter eller tjänsteföretag utnyttjar bristerna i tillämpningen, vilket 
kan undergräva den höga skyddsnivå som lagstiftningen vill upprätthålla. 
— Snedvridning av konkurrensen mellan olika producenter på grund av skillnader i 
sättet att tillämpa lagstiftningen. Företagen klagar över skillnader i sättet att kontrollera 
och påstår att det förekommer diskriminering vid kontrollen, både mellan och i 
medlemsstaterna. 
Att nationella tjänstemän lider brist på kunskap om gemenskapslagstiftningen och därmed 
tillämpar den inkorrekt är orsak till många klagomål från såväl affärsmän som enskilda som 
försöker utöva sina rättigheter inom den inre marknaden. 
För vissa delar av den harmoniserade produktlagstiftningen finns ett starkt behov av att se till 
att den tillämpas effektivt och likvärdigt i alla medlemsstater, om nödvändigt genom att nya 
regler antas. På detta område, i synnerhet de delar där producenten ensam är ansvarig för att 
hans produkt följer lagens krav, krävs en effektiv marknadsövervakning för att lösa sådana 
frågor som ömsesidigt bistånd mellan kontrollmyndigheter, informationsutbyte, gemensamma 
kontrollprogram, revision, utbildning och databaser. 
Ett annat slag av problem i genomförandet kan uppstå på områden där marknaden öppnas 
genom principen om ömsesidigt erkännande. Det kan vara svårt för inspektörer i en 
medlemsstat att bli klara över vilka krav en produkt eller tjänsteutövare måste uppfylla och att 
försäkra sig om att produkten eller tjänsteutövaren verkligen uppfyller dem. Där behövs mer 
utbyte av information om nationella regler och bedömning av produkters och tjänsters 
överensstämmelse med dessa. 
• Besvär 
Bristen på effektiva möjligheter till rättelse kan hindra en riktig tillämpning av gemenskapens 
lagstiftning. Sådana medel innefattar en kedja av mekanismer, från förmågan att känna igen en 
defekt produkt till viljan och förmågan att vidta åtgärder för att få bort den från marknaden, 
och om lämpligt utdöma påföljd. 
Privatpersoner kan söka rättelse genom domstol, men också här finns hinder. Bristen på 
effektiva juridiska medel för att genomföra gemenskapslagstiftningen är en svårighet. 
Gemensamma åtgärder har ibland införts för att garantera att den harmoniserade lagstiftningen 
genomförs på ett riktigt sätt (t.ex. för gemenskapens varumärke), men i andra fall kan 
27 
privatpersoners möjlighet att på civilrättslig väg fastställa statens ansvar vara begränsade. I 
vissa fall är det orealistiskt att förvänta sig att enskilda med begränsade resurser skall kunna gå 
till domstol. Även när så händer är praktiserande juristers kunskaper om 
gemenskapslagstiftningen ibland mycket dåliga. 
4.2 Luckor i lagstiftningsramarna 
Elva år efter det ätt vitbokens program antogs återstår det fortfarande en "hård kärna" av 
förslag<som mtehar antogits^och^^jsektorer som inte täcktes av det programmet 
avregleringen av marknaden mtegehomförd. Det krävs också en del justeringar av 
befintliga åtgärder för att klargöra öch i vissa fall förenkla gemenskapens regler. 
a) Ej antagna åtgärder ur vitboken 
De viktigaste stötestenarna finns på nyckelområden som påverkar företagsmanagement, t.ex. 
bolagslagstiftningen, företagsrjeskattning, finansiella tjänster och avregleringen av transport-
och energimarknaderna. Särskilt det faktum att EU inte har kunnat införa ett konsekvent och 
förenklat skattesystem på EU-nivå och avskaffa diskriminerande bestämmelser som skapar 
snedvridningar mellan medlemsstaternas skattesystem, har hindrat företagen från att arbeta på 
ett integrerat sätt inom hela unionen. Detta har i sin tur hindrat dem från att bidra till högre 
sysselsättning. Vikten av dessa problem bekräftas gång på gång i inlagor från 
näringslivsorganisationer. 
De områden inom vilka de ursprungliga punkterna för den inre marknaden inte har genomförts 
är: 
• Företagsbeskattning 
En mer konsekvent behandling av företagens inkomstskatt inom den inre marknaden har länge 
behövts. Det finns fortfarande ingen policy ram för hur alla former av dubbelbeskattning och 
andra tänkbara hinder för gränsöverskridande inkomstflöden inom den inre marknaden skall 
avskaffas. En sådan ram skulle också förhindra skatteförluster på grund av arbitragehandel 
över gränserna, undvikande av skatt och skatteflykt. Bland problem som företag ofta tar upp 
men som bara delvis täcks av nu aktuella kommissionsförslag, kan nämnas bristen på 
gemensamt system för koncerners förlustkonsolidering för hela EU, skattemässig behandling 
av utländska dotterbolag i förhållande till inhemska företag, förekomsten av kupongskatt på 
räntor och arvoden inom företagsgrupper och för koncerninterna aktieutdelningar, och det 
ofullständiga nätverket av "bilaterala överenskommelser". 
• Tillnärmning av skattemässig behandling av kapitalinkomster 
Olika länders system för beskattning av kapitalinkomster skiljer sig åt, och inhemska och 
utländska medborgare behandlas olika i vissa länder. Detta leder till snedvridningar i 
kapitalrörelserna. 
28 
• Ett ursprungsbaserat system för mervärdesskatt 
Många av de problem som man pekar på för närvarande härrör faktiskt inte från 
övergångsordningen utan snarare från svårigheter inom gemenskapens mervärdesskatts­
lagstiftning. Dagens system är grundat på fysisk övervakning av varors rörelser och är alltså 
inte längre anpassat till modern affärspraxis. Dessutom har olika direktiv tillåtit särskilda 
lösningar, valmöjligheter och befogenheter, och i genomförandet av de vanliga 
bestämmelserna har undantag och skilda tillämpningar förekommit, vilket har lett till 
skiljaktigheter i tillämpningen av det gemensamma mervärdesskattesystemet. Det nyligen 
föreslagna arbetsprogrammet för ett ursprungsbaserat system för mervärdesskatt syftar till att 
lösa dessa problem genom att ta bort alla skillnader mellan transaktioner inom landet och 
transaktioner inom gemenskapen och skapa en lagstiftning som kan tillämpas och genomföras 
lika inom hela EU. 
• Bolagslagstiftning 
Sammanslagningar över gränserna hindras fortfarande av juridiska problem. Den juridiska 
ramen skulle göras fullständig genom två förslag som ännu inte antagits (tionde bolagsrättsliga 
direktivet och den europeiska bolagsordningen) och tillåta företagen att göra avsevärda 
besparingar genom förenklad organisation och förvaltning. Detta måste prioriteras högt i 
arbetet för att underlätta för näringslivet i Europa. Det föreslagna ramdirektivet om 
övertagande bud ger flera medel för att garantera en miniminivå av skydd för aktieägarna vid 
företagsövertaganden. Denna åtgärd tar inte upp strukturhindren för företagsövertaganden, 
men skulle ge en ram av större juridisk säkerhet som skulle göra det lättare att ta upp de 
övriga hindren senare. 
b) Behovet av ändring av nuvarande bestämmelser 
Vid översynen har det visat sig finnas en del fall där nuvarande åtgärder inte fyller behoven 
hos ekonomiska aktörer vid gränsöverskridande transaktioner därför att bestämmelserna är 
antingen oprecisa eller alltför begränsade. 
• Oklar lagstiftning 
Vissa regler i inre marknadsprogrammet har skapat skilda, ibland till och med motsägande 
tolkningar i medlemsstaterna. Bristen på klarhet i direktiven om offentlig upphandling har lett 
till vissa problem i tillämpningen. Andra sektorsspecifika åtgärder (maskiner på arbetsplatsen, 
direktivet om hyrda teleledningar och direktivet om öppenhet för läkemedelsprodukter) har 
också gett upphov till tolkningsproblem. 
Inom livsmedelssektorn har frågor framkommit om balansen mellan harmoniserade och icke­
harmoniserade åtgärder och om samspelet mellan olika lagtexter. Kommissionen avser att ta 
upp bland annat dessa frågor i en brett anlagd grönbok om livsmedelslagstiftning. 
29 
• Begränsad omfattning 
I några fall har inre marknadslagstiftningen inte riktigt täckt alla handelshinder eller inte 
förutsett nya tendenser på marknaden. Exempel på dessa problem förekommer på grund av 
frånvaro av en enda auktoriseringsordning för försäkringsagenter eller nationella 
installationsbestämmelser för vissa industriprodukter. 
4.3 Alltför komplicerade regler 
I ett begränsat antal fall har genomförandet av den inre marknaden skapat nya kostnader för 
företagen. Dessa är av två slag: 
• Dels kortsiktiga, övergående kostnader för övergång till harmoniserade system och nya 
tekniska krav (som behovet att förbereda och översätta dokumentation om 
överensstämmelse med maskindirektivet). 
• Dels kostnaden för alltför komplexa och detaljerade regler, som tvingar företagen till kraftiga 
och ständiga utgifter. Så till exempel ålägger Intrastat handelsföretagen ganska höga 
rapportkrav jämfört med tidigare system. Nuvarande regler för indirekt beskattning kan 
vara betungande i fråga om leveransplats, behovet av skatterepresentanter och 
införandet av särskilda scheman för distansförsäljning och för nya transportmedel. 
Båda dessa frågor har nu tagits upp i initiativ från kommissionens sida, nämligen 
SLIM-initiativet (SLIM - Simpler Legislation for the Internal Market) för en enklare 
lagstiftning för den inre marknaden och det nya förslaget till arbetsprogram för ett 
definitivt mervärdesskattesystem. 
4.4 Gamla och nya hinder på nationell nivå 
Den inre marknaden skulle bli effektivare om de nationella reglerna förenklades. Sedan 
man i en första omgång har lyckats avskaffa uppsplittringen av marknaden inom EU har 
vikten ökat av att få bort återstående hinder för näringslivets gränsöverskridande 
transaktioner i de nationella regelverken. 
Även om nationella regler kan tjäna allmänna politiska mål, står de inte alltid i proportion till 
avsett ändamål och kan i en del fall vara protektionistiska till sin verkan. Många av dessa 
hinder var välbekanta för författarna bakom det ursprungliga inre marknadsprogrammet. 
Som exempel på detta kan man ta läkemedelssektorn, där nationella regleringar i fråga om 
priser och ersättningsscheman fördröjer marknadstillträdet och kan utnyttjas för att uppmuntra 
lokala produkter. 
Dålig samordning i den tekniska lagstiftningen till skydd för miljön och konsumenterna ses 
ofta av företagen som ett hinder på den inre marknaden och som ett argument för mer 
långtgående harmonisering av reglerna. I vissa fall kan problemet hänga samman med brister i 
nuvarande EU-lagstiftning, som till exempel när det gäller avfallsåtervinning, där det finns 
mycket få begränsningar för vilka åtgärder en medlemsstat kan vidta. I andra fall har 
30 
gemenskapens regler överskuggats av nya, mera bindande specifikationer på nationell nivå. 
Sådana skillnader har avsevärd betydelse för mindre företag som strävar efter att komma in på 
nya marknader. Även om många av dessa åtgärder kan berättigas utifrån olika 
fördragsbestämmelser, står de inte alltid i proportion till ändamålet. På några områden, i 
synnerhet kemikaliesidan, är man orolig över att olika länder behåller egna 
miljöskyddsbestämmelser med hänvisning till subsidiaritetsprincipen och till artikel 100a.4, 
även om det senare hittills har varit begränsat till en handfull fall med bara begränsade 
handelseffekter. 
De nya tjänsterna inom informationssamhället medför också en risk för nationella initiativ utan 
samordning på gemenskapssnivå. Kommissionen lade nyligen fram ett förslag om åtgärder för 
att stärka öppenhet i den inre marknadens regler för informationssamhällets tjänster och för att 
skapa en bättre samordning där så är nödvändigt. 
Vissa medlemsstaters iver när det gäller att föreskriva detaljerade tekniska regler för produkter 
utgör mer allmänt ett ständigt hot mot den inre marknaden. I genomsnitt underrättas 
kommissionen varje år om mer än 450 nya nationella tekniska produktregler. Det finns än så 
länge få tecken på att medlemsstaterna är redo att iaktta samma återhållsamhet i fråga om 
reglering som de så högljutt begär för unionens del. 
4.5 Förvaltningen av gemenskapslagstiftningen 
a) Vetenskaplig expertis 
Målet med förvaltningen av de tekniska reglerna är att behålla skyddet av EU-medborgarnas 
hälsa och säkerhet och av miljön på en hög nivå. Därför måste direktiv kunna anpassas efter de 
senaste vetenskapliga rönen. 
• Reglernas effektivitet är beroende av att beslutsprocessen är snabb. Frågan om 
livsmedelstillsatser är ett exempel på de svårigheter som uppstår när procedurerna är 
alltför långsamma och betungande. 
• Direktiv bör antas på grundval av oberoende vetenskapliga bevis vad gäller processer, 
produktionsmetoder, kontroll, stickprovskontroller och testmetoder. 
Kommissionen har ett antal vetenskapliga kommittéer som arbetar med att förbereda förslag. 
Deras beslutstrovärdighet bör stärkas genom att deras självständighet, arbetssätt och 
sammansättning förbättras. 
Att det finns vetenskaplig expertkunnande på gemenskapsnivå är ett krav för att lagstiftningen 
skall garantera bästa möjliga skydd för miljö, hälsa och säkerhet, men gör det också möjligt 
för gemenskapen att reagera på förändringar som kräver nya regler för att förhindra att nya 
handelshinder uppkommer. Kommissionen ämnar i ökande grad umyttja den vetenskapliga 
expertis som fmns vid Gemensamma forskningscentret och låta dess experter bidra till frågor 
som gäller skydd av miljö, hälsa och säkerhet. 
31 
b) Externa aspekter på den inre marknaden 
Utvecklingen av gemenskapens interna lagstiftning är inte isolerad från EU:s verksamhet utåt. 
• Vad medlemsstater åtar sig i internationella förhandlingar kan påverka deras åtaganden 
gentemot gemenskapen och tvärtom. 
• Det ligger i gemenskapens intresse att i sin interna lagstiftning utgå från resultat av framsteg 
som uppnåtts av internationella organ, om de standardriktlinjer och rekommendati oer 
de kommer fram till är vetenskapligt grundande och uppnår de hälsoskyddsmål son 
kommissionen har ställt upp. 
Det följer av den inre marknaden att EU måste förhandla samlat i frågor om internationell 
handel för att nå fram till nya marknadsöppningar genom bilaterala eller multilaterala 
förhandlingar, som avtalen om ömsesidigt erkännande när det gäller erkännande av resultat av 
överensstämmelsebedömningar. 
Den inre marknaden är också en avgörande faktor när det gäller att främja de europeiska 
företagens konkurrenskraft i världen: företag måste arbeta på en större marknad, vilket tvingar 
fram rationalisering av verksamheten, kostnadsminskningar och förnyelse och diversifiering av 
produkterna. Ökad konkurrens i föregående led ger kostnadsminskningar för råvaror och 
halvfabrikat och ökad konkurrens i de egna sektorerna tvingar dem att bli effektivare och mer 
konkurrenskraftiga och att erbjuda produkter och tjänster av högre kvalitet. 
4.6 En inre marknad för "allmännyttiga tjänster" 
Arbetet för att skapa en inre marknad inom tjänster av "allmännyttigt intresse", där 
medlemsstaterna traditionellt har gett utsedda leverantörer särskilda och uteslutande 
rättigheter, har gjort betydande framsteg men är ännu mte fårdigt. 
Vad gäller telekommunikationstjänsterna har förädlingstjänsterna redan avreglerats, och 
tidsfristen för avregleringen av rösttelefoni och infrastrukturer är snart ute. På dessa områden 
ägnas just nu stor uppmärksamhet åt att utforma klara och genomskinliga regler för att 
garantera tillträde till nätverken under rättvisa och konkurrensmässiga villkor och för att 
skydda konsumenternas intressen, men med garantier för vissa regleringsmål som att ge 
service åt alla och för de tekniska kraven för samverkansförmåga. 
På energiområdet håller arbetet för att avreglera marknaden först nu på att bära frukt, även om 
viktiga steg togs redan i början av 1990-talet genom direktiven om transitering och 
prisöppenhet. I en gemensam position för ett direktiv om gemensamma regler för den inre 
marknaden för elektricitet, som antogs i juli 1996, förutses att marknaden gradvis skall öppnas 
för konkurrens och att kund val skall införas, varigenom de nuvarande monopolen skall brytas. 
På detta sätt kommer en tredjedel av elektricitetsmarknaden i varje land att vara avreglerad 
efter sex år. Man kan vänta avsevärda fördelar för alla konsumenter bara av en full 
avreglering: konsumenterna skulle vinna upp till 10-12 miljarder ecu per år eller 30 ecu per 
invånare - dubbelt så mycket som den förväntade vinsten av den öppning som redan har 
beslutats. Införande av tillträde för tredje man inom gasdistributionen skulle också ge 
32 
besparingar om 900 miljoner ecu om året för konsumenterna, och därutöver skulle avsevärda 
vinster kunna göras genom ökad konkurrens gas mot gas. 
Det kommer att krävas fortsatt uppmärksamhet åt lagstiftningsramarna för avregleringen, om 
de fulla vinsterna av marknadsintegrationen skall kunna skördas. Konkurrensreglerna kommer 
att bli ett nyckelredskap vid regleringen av marknaden (både genom vägledning i förväg och 
genom tillämpning från fall till fall). I övergången till effektiv konkurrens inom sektorer där 
tillträde till nätverk är viktigt, kommer det att krävas åtgärder på två fronter: 
• Avtal om gemensamma regler som gör det möjligt att övervaka nätverksaktörernas agerande 
och som skapar klara kriterier för villkoren för tillträde till nätverket och de tjänster 
som tillhandahålls genom dem. 
• Sträng tillämpning av EU:s konkurrensregler och genomförande av dess lagstiftningsramar. 
En effektiv avreglering skulle underlättas av att regleringsansvaret och verksamheten skildes 
åt. Om den inre marknadens princip tillämpades på järnvägstransporter och posttjänster, skulle 
det också leda till avsevärda kostnadsminskningar och fördelar för konsumenterna. 
33 
5. ETT FÖRNYAT ENGAGEMANG FÖR DEN INRE MARKNADEN 
I detta avslutande kapitel lägger kommissionen fram grundvalen för ett nytt politiskt 
engagemang för den inre marknaden. Detta är en uppmaning till handling, riktad till alla parter 
som har intresse av att den inre marknaden blir en framgång: de nationella myndigheterna i 
medlemsstaterna, de ekonomiska aktörer som marknaden har skapats för och unionens 
institutioner. 
Kommissionen pekar här ut de viktigaste områden som måste angripas för att man skall få 
ett fullt engagemang för den inre marknaden. Det innebär först och främst att man måste 
leva upp till de åtaganden man redan har gjort, nämligen: 
• Att tillämpa och genomföra den nuvarande gemenskapslagstiftningen effektivt. 
• Att minska överregleringens börda, i synnerhet men inte enbart på nationell nivå, 
den överreglering som fortfarande hämmar marknadens funktion. 
• Att fylla ett fåtal viktiga luckor för att uppnå samtliga de mål som sattes upp 1985. 
Det kommer också att kräva ett nytt engagemang för att möta nya utmaningar. 
5.1 Effektiv tillämpning och genomförande av gemenskapslagarna 
Ett korrekt genomförande av de gemensamma bestämmelserna i hela den inre 
marknaden skall ha högsta prioritet. Denna fråga upplevs allmänt som ett problem av 
företag och enskilda, som blir lidande av att genomförandet av lagstiftningen försenas i 
vissa medlemsstater och av att tolkningen och rättstillämpningen varierar från en 
medlemsstat till en annan. Men det är också viktigt att se till att säkerhet och trygghet 
är på likvärdig nivå i hela unionen. Detta kan komma att kräva förändringar i alla 
medlemsstaters adrninistrativa och t.o.m. rättsliga kultur. 
Frågor om rättstillämpning utgör en allt större utmaning och bör ges mer uppmärksamhet 
på den politiska nivån. Alla berörda parter bör vara beredda att överväga mer innovativa 
metoder för att införa följande program i åtta punkter: 
O Särskilda initiativ för att stärka gemenskapens bestämmelser: Det krävs 
effektivare bestämmelser för genomförande och i synnerhet en förstärkning av 
övervakningen av marknaden för att se till att gemenskapskraven följs. 
Q Ramar för genomförandeåtgärder: Medlemsstaterna bör vara mer öppna vad 
gäller diskussioner om rättstillämpning och vara beredda att utbyta information om 
de strukturer, förfaranden och problem som gäller detta. 
34 
O Kontroll av nationella åtgärder för rättstillämpning behövs för att skapa en hög 
grad av ömsesidigt förtroende mellan rättstillämpande myndigheter i 
medlemsstaterna. 
O Mobilisering av vetenskaplig och teknisk expertis: Man bör mer systematiskt 
anlita oberoende vetenskaplig och teknisk expertis. 
O Snabbare överträdelseförfaranden: Väl underbyggda klagomål bör följas upp 
snabbt och i förekommande fall bör överträdelseförfaranden mot medlemsstaterna 
ges hög prioritet. 
O Bättre rättstillämpande instrument för den inre marknaden och mer 
omfattande deltagande i rättstillämpningen från de nationella domstolarnas sida. 
O Övervakningen av hur den inre marknaden fungerar bör trappas upp genom 
förbättring av det nationella insamlandet av statistiska data om tjänster och ökad 
användning av kommissionens nätverk för Euro-Info-centrerna. 
5.2 Minskning av nationell överreglering 
Viss nationell lagstiftning som inte berörts av inre mafknadsprogrammet är 
fortfarande ett märkbart och kanske onödigt hinder för tillträde till marknaden och 
transaktioner över gränserna. Särskilda åtgärder behövs för att förenkla när så är 
möjligt. Redan påbörjade åtgärder för att förenkla gemenskapslagstiftningen för den 
inre marknaden bör fortsätta och utökas. 
a) Gemenskapsbestämmelser: 
Kommissionen har redan satt igång initiativet SLIM (Simpler Legislation for the Internal 
Market), vars syfte är att utveckla idéer om förenkling av gemenskapsdirektiv och i 
förekommande fall nationella bestämmelser för genomförandet av dem. En rapport om 
fyra områden (Intrastat, byggprodukter, prydnadsväxter och erkännande av examens- och 
utbildningsbevis) kommer inom kort att läggas fram för rådet. På grundval av dessa 
resultat kommer kommissionen att bestämma arbetsmetod och omfattning för det fortsatta 
arbetet. 
b) Nationella bestämmelser: 
Följande åtgärder bör övervägas: 
O Ett register över nationella åtgärder som leder till uppdelning av marknaden. 
vilket skulle möjliggöra en översyn på gemenskapsnivå av nationell lagstiftning 
som påstås motverka den inre marknaden. 
O Minskning av administrativa bördor som medlemsstaternas bestämmelser ger 
upphov till, särskilt åtgärder för att göra det lättare att starta företag. 
35 
O Utbyte av information, särskilt om medlemsstaternas egna rön som de gjort då de 
granskat sina egna bestämmelser för att bedöma om de är nödvändiga eller för att 
minska kostnaderna för dem. 
5.3 Fullbordandet av de rättsliga ramarna på gemenskapsnivå 
Det fmns några viktiga luckor i de rättsliga ramar som är nödvändiga att täppa tillför 
att säkerställa fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och personer. Orsaken till 
luckorna är antingen att man misslyckats med att behandla ett redan framlagt förslag 
eller att ny utveckling i samhället gör att det krävs gemensamma regler. 
a) Avslutande av planen i 1985 års vitbok 
Ett antal nyckelförslag i planen i vitboken är ännu inte genomförda. Det som återstår är 
viktigt för att främja tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning och för att säkerställa 
medborgarnas deltagande i uppbyggnaden av den inre marknaden. Förslag har lagts fram 
för rådet gällande ett antal nyckelområden: 
Åtgärder för att säkerställa fri rörlighet för personer: De rättsliga ramar som krävs för 
att säkerställa fri rörlighet för personer har ännu inte införts. Det i politisk mening största 
misslyckandet för inre marknadsprogrammet är det faktum att gränskontroller av personer 
fortfarande förekommer vid vissa inre gränser, om än inte alla. Förslag till tre direktiv 
som krävs för att undanröja gränskontroller har lagts fram för rådet och parlamentet och 
måste nu behandlas. Kommissionen kan också vilja föreslå kompletterande åtgärder för att 
ytterligare förbättra personers rätt att flytta och bosätta sig fritt inom gemenskapen. 
Ytterligare insatser krävs för att underlätta för medborgarna att få och behålla rätt till 
sociala förmåner. 
Skattefrågor: I denna rapport belyses ett antal områden där avsaknaden av ett gemensamt 
eller samordnat sätt att hantera beskattning utgör ett hinder för verksamheten på den inre 
marknaden. 
O Ett gemensamt system för mervärdesskatt: Till dess skillnaden i 
beskattning av "inhemsk" och "gränsöverskridande" verksamhet har avskaffats 
kommer det inte att vara möjligt för företag att behandla hela den inre marknaden 
som sin hemmamarknad. Kommissionen har nyligen lagt fram ett flerårigt 
arbetsprogram för att nå detta mål. 
O Avskaffande av dubbelbeskattning och andra hinder för inkomstströmmar 
över gränserna: Ett av de mest märkbara misslyckandena för det ursprungliga inre 
marknadsprogrammet har varit att inga framsteg gjorts i harmoniseringen av 
beskattningen av företag eller individer som är verksamma i mer än en 
medlemsstat. Detta utgör också ett allvarligt hinder för skapandet av fler 
arbetstillfällen. 
36 
O Tillnärmning av beskattning av inkomster från investeringar: Olika 
nationella system för beskattning av inkomster från investeringar leder fortfarande 
till snedvridningar av den inre marknaden för kapital. 
Skapandet av ett system för europeisk bolagsrätt; Avsaknaden av ett system för 
bolagsrätt som omfattar hela gemenskapen innebär extra kostnader för den viktiga 
minoritet av företag som vill etablera sig i mer än en medlemsstat. 
Anpassning av befintlig lagstiftning: En del lagstiftning för den inre marknaden 
innehåller onödiga tvetydigheter eller svårigheter. De viktigaste områdena för omedelbara 
åtgärder är byggprodukter och finansiella tjänster. Andra områden kommer att anges 
senare. 
b) En inre marknad för morgondagens ekonomi 
Informationssamhällets behov: När de nationella myndigheterna försöker upprätta regler 
för hur tjänster baserade på informationsteknik skall fungera kan de oavsiktligt åter 
splittra upp den inre marknaden. Kommissionen kommer att lägga fram en åtgärdsplan i 
vilken man beaktar bland annat lagstiftande åtgärder som krävs för att näten för 
kommunikation och överföring av information skall fungera, eller möjligheten att utvidga 
principen om ömsesidigt godkännande av nationella regler till att omfatta dessa nya 
marknader. 
Bioteknik: Biotekniken är nyckeln till utvecklingen av en rad nya produkter och främjar 
säkerhet och hälsoskydd på områdena läkemedel, jordbruksprodukter och livsmedel. Om 
det inte finns en gemensam lagstiftning som är förenlig med den inre marknaden kommer 
europeisk forskning och användningen av dess resultat att påverkas negativt och hamna i 
ett ofördelaktigt läge i förhållande till konkurrenterna. 
Särskilda initiativ för tjänster. Den stora betydelse tjänstesektorn har för den 
ekonomiska situationen i unionen (omkring 70 procent av sysselsättningen) innebär att det 
kan behövas kompletterande åtgärder för att övervinna hindren för tillhandahållande av 
tjänster eller etablering över gränserna. 
En inre marknad för energi: Efter att ha utvärderat de erfarenheter som gjorts under det 
första stadiet sedan marknaden öppnades kommer kommissionen att föreslå de sista stegen 
som behövs för att få till stånd en verklig inre marknad för elektricitet. Med utgångspunkt 
från den framgång som rådets enhälliga gemensamma ståndpunkt om elektricitet utgör 
bevis på, inleds nu liknande åtgärder för att libéralisera gasmarknaden. 
37 
5.4 Kompletterande åtgärder på gemenskapsnivå 
Rättsliga ramar räcker inte för en inre marknad. Andra policy instrument måste komma 
igång för att främja att den inre marknaden utnyttjas till fullo. Först och främst gäller 
det den gemensamma valutan. 
En gemensam valuta: Euron är det viktigaste sättet att befästa och öka den inre 
marknadens effektivitet. Den kommer inte bara att minska transaktionskostnader och 
undanröja riskerna vid växling i samband med handel och investering över gränserna, 
utan också öka öppenheten i fråga om priser och därigenom öka konkurrensen. 
Sysselsättnings- och socialpolitik: Gemenskapen bör stödja nationell utbildningspolitik 
och aktiv arbetsmarknadspolitik, särskilt genom Europeiska socialfonden. Gemenskapens 
socialpolitik kommer också att fortsätta att verka för att personers fria rörlighet inte 
förhindras av nationella socialpolitiska åtgärder och för att den sociala standarden i den 
inre marknaden skall kunna vara hög. 
Konkurrenspolitik: När en inre marknad införs måste konkurrenspolitiken tillämpas med 
ännu större vaksamhet och resurserna ökas i motsvarande omfattning. De nuvarande 
ramarna kan behöva omprövas för en uppstramning av gemenskapens riktlinjer för statliga 
stöd. 
Skattepolitik: I en nyligen utarbetad rapport lägger kommissionen fram sin bedömning av 
behovet av en samordnad generell skattepolitik på gemenskapsnivå och tar därvid hänsyn 
till de synpunkter som framförts av en högnivågrupp bestående av finansministrarnas 
personliga företrädare. 
Informationspolitik: Kommissionen genomför redan en rad initiativ, som 
informationskampanjen "Medborgarnas Europa", för att möta det ökande behovet av 
tillgång till information om enskildas rättigheter och möjligheter i den inre marknaden och 
tydliga vägvisare till kontaktpunkter för problemlösning i nationella och lokala 
administrationer. 
Miljöpolitik: Den inre marknaden är baserad på hållbar utveckling och tillfredsställande 
miljöskydd. Nationella initiativ utan samordning kan dock riskera att inte uppnå högsta 
möjliga verkan ur miljöpolitisk synpunkt och kan även motverka den inre marknadens 
fördelar. Kommissionen är fast besluten att förbättra integrationen av miljöpolitiken i den 
inre marknaden. 
Företagspolitik: Det fleråriga programmet för små och medelstora företag kan hjälpa 
mindre företag på den inre marknaden, särskilt genom förbättringar av de små och 
medelstora företagens affärsmiljö och europeiseringen av företagsstrategier för små och 
medelstora företag, och genom att tillhandahålla information och stödtjänster som ger 
möjlighet till samarbete över nationsgränserna. 
38 
Transeuropeiska nät: Infrastrukturnäten behöver integreras för att kunna klara den allt 
större rörligheten för varor, tjänster och personer. Offentliga och privata resurser kan 
gemensamt öka utvecklingstakten för transeuropeisk infrastruktur. Det borde vara av 
största vikt för gemenskapen att övervinna de hinder som finns mot sådana partnerskap 
mellan den offentliga och den privata sektorn. 
Forsknings- och innovationspolitik: Gemenskapens politik för forskning, utveckling och 
teknik bidrar till den vetenskapliga kunskap som krävs för att den inre marknaden skall 
kunna genomföras inom ett antal områden (hälsa, standardisering och telematik). Den 
tilltagande utvecklingen av gemenskapens innovationspolitik kommer att hjälpa till att 
skapa fömtsättningarna för att de möjligheter som den inre marknaden ger tas till vara, 
särskilt genom högteknologiska nyetableringar. 
Konsumentpolitiken måste förbättra villkoren för konsumenterna särskilt vad gäller 
finansiella tjänster, tjänster av allmänt intresse och informationssamhället. 
5.5 Slutsatser. Behovet av ett nytt engagemang för den inre marknaden 
I kraft av de beslut som redan fattats kommer den inre marknaden att genomgå viktig 
utveckling under de kommande åren. Detta meddelande har visat i hur hög grad den inre 
marknaden redan i grunden har ändrat den ekonomiska och politiska miljön inom 
unionen. 
O På den ekonomiska fronten börjar de förväntade fördelarna med den inre 
marknaden att kunna märkas i form av ökad konkurrens mellan företag, industriell 
omstrukturering, lägre priser och större urval för konsumenter. Även om den allmänna 
ekonomiska effekten av dessa förändringar hitintills har varit relativt blygsam i termer av 
extra ekonomiska tillgångar eller fler arbetstillfällen, så pågår en process som kommer att 
ge allt större utdelning i framtiden. Näringslivet blir mer konkurrenskraftigt på den 
internationella nivån - vilket visar sig genom de ökande utländska direktinvesteringarna i 
unionen. Europeiska företags strategi förändras också och blir mer inriktad på en större 
marknad. 
O Även politiskt har det faktum att det finns en inre marknad radikalt ändrat ramarna 
för nationella beslut i frågor som påverkar marknaden. De ekonomiska resursernas nya 
rörlighet innebär att nationella bestämmelser i allt högre grad måste ta hänsyn till dessa 
marknadseffekter. Dessutom har medlemsstaternas beroende av varandra ökat när det 
gäller att ta hänsyn till att den gemensamma lagstiftningens mål uppfylls. På en marknad 
utan inre gränser kan man inte dela upp skydd av säkerhet, trygghet och hälsa; ett 
effektivt upprätthållande av lagen har blivit en gemensam snarare än en rent nationell 
angelägenhet. 
Den inre marknaden befinner sig fortfarande i centrum politiskt sett som ett viktigt 
instrument med hjälp av vilket unionens nuvarande prioriteringar kan genomföras. 
39 
O För det första, sysselsättningen. Som kommissionen påpekade i 
Förtroendepakten är det första steget mot att skapa sysselsättning i unionen 
att till fullo umyttja den inre marknaden. Den ökade konkurrens som öppna 
marknader ger, är nyckeln till internationell konkurrenskraft, som kommer 
att trygga medborgarnas försörjning på lång sikt. Det finns redan tecken på 
att den inre marknaden på ett positivt sätt börjar bidra till den allmänna 
sysselsättningsnivån i unionen, även under hård lågkonjunktur. Ett 
gynnsammare ekonomiskt klimat borde ge ännu bättre resultat i framtiden. 
O För det andra står gemenskapen inför trenden mot en globalisering av 
världsekonomin. Övergången till den inre marknaden utgör det mest 
omfattande och framgångsrika exemplet på undanröjande av hinder mellan 
nationella marknader. Om dagens situation håller i sig både på nivån för 
marknadens ramar och för företagens anpassning till situationen, har 
gemenskapen ett bra utgångsläge för att påverka och utnyttja de 
möjligheter som globaliseringen ger. Denna trend kommer att utvecklas 
snabbare dels genom den fortsatta utvidgningen av den inre marknaden till 
att omfatta tjänster av allmänt intresse, dels genom effekterna av redan 
införd lagstiftning som trätt i kraft. 
O För det tredje kommer förverkligandet av EMU att bidra till att den inre 
marknaden fungerar effektivt genom att man tar bort kostnader för 
transaktioner och växlingsrisker vid betalning över nationsgränser och 
genom att man utesluter den suboptimala resursfördelning som 
fluktuationer i växelkurser kan ge upphov till. Men den inre marknaden 
kommer att bidra till EMU:s förutsättningar att lyckas genom att gynna 
konvergens och en ekonomiskt sett mer homogen miljö. 
O För det fjärde har unionen föresatt sig att utveckla sina relationer med de 
central- och östeuropeiska länderna genom Europaavtalen och genom 
utvidgningsförhandlingar, och detta innebär att de central- och 
östeuropeiska ländernas övertagande av gemenskapens lagar och 
bestämmelser om den inre marknaden har en viktig plats på dagordningen. 
De central- och östeuropeiska ländernas förberedelser har redan börjat 
inom ramen för strategin före anslutningen. Hur utvidgningen av den inre 
marknaden till dessa länder lyckas kommer att påverkas mycket av i vilken 
utsträckning de uppfattar den som allomfattande och fullt funktionsduglig, 
grundad på inte bara ett fullständigt och sammanhållet system av lagar utan 
också på institutioner, strukturer och praxis som den stöder sig på. 
Vi kan fortfarande gå miste om denna stora tillgång om vi inte engagerar oss helt i att få 
till stånd en inre marknad som fungerar. Den största insatsen för att införa gemensamma 
rättsliga ramar för den inre marknaden har vi bakom oss, men nu behöver vi försäkra oss 
om att det i varje medlemsstat finns förutsättningar för att företag och medborgare skall 
kunna utnyttja fördelarna med dessa ramar. Detta kräver engagemang på alla nivåer: på 
gemenskapsnivån men också på den nationella, den regionala och den lokala nivån. För 
40 
att den inre marknaden skall lyckas krävs ett förnyat engagemang av den inre marknadens 
ekonomiska aktörer liksom av de som är ansvariga för att bestämmelserna upprättas och 
tillämpas. 
41 
Bilaga 1: Informationskällor för denna översyn 
a) Omfattningen av inre marknadsprogrammet 
Enligt denna rapport omfattar inre marknadsprogrammat följande: 
O De 282 åtgärder som beskrivs i kommissionens vitbok från 1985 och som syftade 
till att avlägsna kvarvarande skattemässiga, tekniska och fysiska hinder för den fria 
rörligheten för varor, tjänster, kapital och personer. 
O De lagstiftande åtgärder som fanns sedan tidigare och som utgjorde en viktig 
grund för fullbordandet av den inre marknaden. Genom vitboken från 1985 
slutfördes till stor del en redan omfattande konstruktion. De åtgärder som 
bestämdes år 1985 var dock särskilt viktiga eftersom de inriktades på kvarvarande 
hinder, som gjorde det svårare att ta till vara många av fördelarna från tidigare 
insatser. 
O Tillägg till programmet för lagstiftande åtgärder för att fullborda den inre 
marknaden på områden som hade förbisetts i 1985 års vitbok (bland annat 
avregleringen av vissa nätbaserade tjänster, såsom telekommunikationer och 
energimarknaderna). 
O Åtgärder på sidoområden som är tänkta att optimera den inre marknadens 
funktion, t.ex. konkurrenspolitiken och åtgärder för att främja regional 
sammanhållning. 
b) Forskningsinsatsen 
För att kunna utföra rådets uppdrag om den här översynen på ett noggrant och insatt sätt 
satte kommissionen igång en omfattande insamling av data. Den har innefattat 38 studier 
och en stor opinionsundersökning inom näringslivet, vilket framgår av följande: 
O 19 studier av tillverknings- och tjänstesektorerna: Alla syftade till att fastställa om 
de åtgärder som undersöktes hade lett till att hinder mot den fria rörligheten hade 
undanröjts och om det fortfarande fanns hinder kvar mot transaktioner över 
nationsgränser. 
O 6 "hinderstudier", som alla hade till syfte att utvärdera avvecklingen av de 
viktigaste icke-tariffära hindren (tekniska hinder, offentlig upphandling, mil- och 
skatteformaliteter, skydd av industriell upphovsrätt, valutahantering och 
avreglering av kapitalmarknaden). 
O De ekonomiska effekterna av undanröjandet av hinder undersöktes i ytterligare 13 
studier, som bland annat behandlade handels- och mvestermgssttömmar, 
42 
priskonvergens, konkurrens och konkurrenskraft, sysselsättning och 
arbetsmarknader samt ekonomisk sammanhållning. 
O Europeiska gemenskapernas statistikkontor (Eurostat) har stått som samordnare för 
en omfattande undersökning av kunskaper, attityder och reaktioner i fråga om inre 
marknadsprogrammet. Undersökningen grundar sig på svar från 13 000 företag i 
tolv medlemsstater. Ett representativt urval av företag med fler än fem anställda i 
tjänstesektorn och med fler än tjugo anställda i tillverkningssektorn (totalt 24 000) 
ombads att bedöma den inre marknadens framgång och dess inverkan på deras 
strategier och transaktioner. 
Man har även beaktat andra källor som visar vilken effekt de lagstiftande åtgärderna för 
den inre marknaden har haft, däribland oberoende studier och undersökningar som 
genomförts i medlemsstaterna. 
c) Datafrågor: 
Under hela denna analys har ansträngningar gjorts för att få fram aktuella data för hela 
gemenskapen från en enda källa (Eurostat). Fördelarna med data från denna källa är att de 
grundar sig på enhetliga definitioner och bygger på tillförlitliga uppgifter som regelbundet 
samlats in av nationella statistiska organ. Vid detta tillvägagångssätt måste hänsyn tas till 
följande: 
O Många av de dataserier som har undersökts i denna översyn är relativt 
specialiserade och samlas inte in särskilt regelbundet (t.ex. prisnivådata där 
undersökningar endast görs med femårsintervaller). I sådana fall har det visat sig 
omöjligt att få uppgifter för perioden efter den senaste undersökningen (1993). 
O Många av begreppen innefattar tal eller relativa indikatorer som kräver en 
kombination av två uppsättningar data som använts i analysen (som marginaler för 
priskostnad eller koncentrationsindex). I många fall finns inte alla relevanta data 
tillgängliga från Eurostat och specialiserade databaser har använts (t.ex. Visa, 
PIMS, Amdata). Mer komplexa data av detta slag släpar ofta efter mer 
lättåtkomliga indikatorer såsom handelsflöden. 
O En stor del av analysen utgår från en klassificering av data i sektorsgrupper, som 
produktivitet och effektivitet till exempel, där jämförelser görs efter graden av 
känslighet för den inre marknaden. På denna analysnivå krävs data som är 
disaggregerade efter sektor, men sådana data finns tillgängliga först med viss 
försening. 
O Dataproblem är särskilt märkbara när det gäller tjänstesektorerna. Detta 
återspeglar att man tidigare inte uppmärksammat tjänstesektorerna, i den felaktiga 
tron att de inte påverkades av internationaliseringen. Dessutom har många av de 
43 
traditionella begrepp som gäller kostnader, produktivitet och handel ingen 
kvantifierbar motsvarighet inom tjänstesektorn. Avsaknaden av tillgängliga data 
för tjänster har visat sig ge särskilda svårigheter i denna analys. Kvantifierade 
resultat som anges för enskilda tjänstesektorer har ofta hämtats från smdier som 
specialbeställts för dessa sektorer och inbegriper beräkningar som gjorts speciellt 
för denna rapport. 
44 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 520 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 04 08 13 
Katalognummer : CB-CO-96-558-SV-C 
ISBN 92-78-10846-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
14