A4-0034/98

Resolution om respekten för de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen (1996)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna,

- med beaktande av den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter av den 19 december 1966 samt tillhörande protokoll,

- med beaktande av Förenta nationernas konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering,

- med beaktande av Förenta nationernas konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor,

- med beaktande av Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter,

- med beaktande av Genèvekonventionen om flyktingstatus från 1951 och dess protokoll samt UNHCR:s rekommendationer,

- med beaktande av konventionen om migrerande arbetstagare (Genève, 1975),

- med beaktande av de grundläggande mänskliga rättigheterna, sådana de garanterats av medlemsstaternas författningsbestämmelser och Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna med tillhörande protokoll,

- med beaktande av Europarådets konvention till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling från 1987,

- med beaktande av yttrandet 2/94 från Europeiska gemenskapernas domstol av den 28 mars 1996 om Europeiska gemenskapens anslutning till Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna,

- med beaktande av gemenskapens stadga om de grundläggande sociala rättigheterna,

- med beaktande av principerna i internationell och europeisk rätt avseende de mänskliga rättigheterna,

- med beaktande av den rättspraxis som Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna har utvecklat,

- med beaktande av Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen,

- med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av sin resolution av den 12 april 1989 om förklaringen om de grundläggande rättigheterna och friheterna ((EGT C 120, 16.5.1989, s. 51.)),

- med beaktande av sin resolution av den 9 juli 1991 om mänskliga rättigheter ((EGT C 240, 16.9.1991, s. 45.)),

- med beaktande av sin resolution av den 12 mars 1992 om dödsstraff ((EGT C 94, 13.4.1992, s. 277.)),

- med beaktande av sin resolution av den 18 juli 1992 omden europeiska stadgan om barnets rättigheter ((EGT C 241, 21.9.1992, s. 67.)),

- med beaktande av sin resolution av den 11 mars 1993 om de mänskliga rättigheterna i Europeiska gemenskapen ((EGT C 115, 26.4.1993, s. 178.)),

- med beaktande av sin resolution av den 19 januari 1994 om vapenvägran av samvetsskäl i gemenskapens medlemsstater ((EGT C 44, 14.2.1994, s. 103.)),

- med beaktande av sin resolution av den 8 februari 1994 om lika rättigheter för homosexuella av båda könen i Europeiska gemenskapen ((EGT C 61, 28.2.1994, s. 40.)),

- med beaktande av sin resolution av den 27 april 1995 om rasism, främlingsfientlighet och antisemitism ((EGT C 126, 22.5.1995, s. 75.)),

- med beaktande av sin resolution av den 18 januari 1996 om människohandel ((EGT C 32, 5.2.1996, s. 88.)),

- med beaktande av sin resolution av den 18 januari 1996 om dåliga förhållanden i fängelser inom Europeiska unionen ((EGT C 32, 5.2.1996, s. 102.)),

- med beaktande av sin resolution av den 29 februari 1996 om sekterna i Europa ((EGT C 78, 18.3.1996, s. 31.)),

- med beaktande av sin resolution av den 9 maj 1996 om kommissionens meddelande om rasism, främlingsfientlighet och antisemitism ((EGT C 152, 27.5.1996, s. 57.)),

- med beaktande av sitt yttrande av den 9 maj 1996 om förslag till rådets beslut om att utse 1997 till Europaåret mot rasism ((EGT C 152, 27.5.1996, s. 62.)),

- med beaktande av sin resolution av den 17 september 1996 om de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen 1994 ((EGT C 320, 28.10.1996, s. 36.)),

- med beaktande av sin resolution av den 12 december 1996 om åtgärder till skydd för minderåriga inom Europeiska unionen ((EGT C 20, 20.1.1997, s. 170.)),

- med beaktande av sin resolution av den 8 april 1997 om respekten för de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen 1995 ((EGT C 132, 28.04.1997, s. 31.)),

- med beaktande av sin resolution av den 16 september 1997 om behovet av en europeisk kampanj för nolltolerans av våld mot kvinnor ((EGT C 304, 6.10.1997, s. 55.)),

- med beaktande av sin resolution av den 6 november 1997 om kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt och förstärkning av kampen mot sexuellt missbruk och utnyttjande av barn ((Protokoll av den 6.11.1997, del II. 7.)),

- med beaktande av följande framställningar:

a) nr 10/96, från Loretta Grego-Burkhardt, tysk medborgare, för Garruba (italiensk medborgare), om hot om utvisning ur Förbundsrepubliken Tyskland,

b) nr 11/96, från Karl-Werner Siebler, tysk medborgare, om problem som uppstått under förfarandet för att få uppehållstillstånd i Frankrike,

c) nr 179/96, från Herber Perdigon, fransk medborgare, om könsdiskriminering,

d) nr 233/96, från Beyler Yilmaz, turkisk medborgare, om den fientliga inställningen till turkar hos många européer,

e) nr 264/96, från Yassine Khlifi, tunisisk medborgare, om hans begäran att betraktas som politisk flykting,

f) nr 328/96, från Rhoda Bull, brittisk medborgare, om principen om lika lön för lika arbete,

g) nr 342/96, från Mario Presa, italiensk medborgare, om frigivande av grekiska vapenvägrare,

h) nr 393/96, från Rosemarie Kositzki, tysk medborgare, för Christlich-Demokratischer Arbeitskreis (kristdemokratisk arbetsgrupp), om en zigensk familj som hotas av utvisning i Tyskland,

- med beaktande av resolutionsförslaget från Cushnahan om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Storbritannien och Irland (B4-0267/97),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor och yttrandena från utskottet för sysselsättning och socialfrågor samt utskottet för kvinnors rättigheter (A4-0034/98), och med beaktande av följande:

A. Respekten för de mänskliga rättigheterna utgör en grundläggande princip som det inte får göras avsteg ifråni medlemsstaterna och den bör garanteras genom demokratiska och pluralistiska politiska system som verkligen har oberoende parlamentariska institutioner och rättssystem.

B. De mänskliga rättigheterna är odelbara ochberoende av varandra. Den rättspraxis som Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna har utvecklat erkänner de ekonomiska och sociala rättigheterna som grundläggande rättigheter i enlighet med Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

C. Man bör ta hänsyn till Europarådets relevanta resolutioner och förslagen från frivilligorganisationerna på området skydd och respekt för de mänskliga rättigheterna.

D. Det är oroande att det under 1996 i vissa medlemsstater fortfarande förekom vissa situationer som i olika grad kan anses stå i strid med principen om respekt för de mänskliga rättigheterna.

E. Medlemsstaterna är förpliktade att respektera och skydda dessa rättigheter för alla som är bosatta på Europeiska unionens territorium, oavsett personens «ras», kön, nationalitet, religion, sexuella läggning, ålder eller handikapp.

1. Parlamentet betonar behovet att säkerställa fullständig respekt för de mänskliga rättigheterna i alla medlemsstater, vilket är något som även kommer att stärka Europeiska unionens trovärdighet när den i sina samarbetsavtal med tredje land kräver att de mänskliga rättigheterna skall garanteras,

2. påpekar att de mänskliga rättigheterna utgör den enskilda människans självklara rättigheter, och därmed inte får förbindas med några som helst skyldigheter eller villkor,

3. anser att det tillkommer parlamentet att i sin egenskap av demokratiskt vald gemenskapsinstitution sörja för försvaret och främjandet av de grundläggande fri- och rättigheterna inom Europeiska unionen,

4. upprepar sin önskan att Europeiska unionen skall ansluta sig till Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna,

5. uppmanar de medlemsstater som ännu inte helt och hållet avskaffat dödsstraffet i lagstiftningen att göra det, även för mycket allvarliga brott; anmodar medlemsstaterna att underteckna och ratificera de internationella överenskommelserna om avskaffande av dödsstraffet, i synnerhet tilläggsprotokoll nr. 6 till Europarådets konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och det andra frivilliga protokollet till den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter,

6. föreslår att punkten «mänskliga rättigheter i EU» alltid skall tas upp vid plenarsammanträdetsdebatt om aktuella och brådskande frågor av större vikt enligt samma förfarande som gäller för mänskliga rättigheter utanför EU; anser att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor skall ansvara för att välja ämnen,

7. uppmanar medlemsstaternas regeringar att i varje land inrätta en rådgivande kommitté för mänskliga rättigheter, i vilken humanitära organisationer skulle delta, som skulle få i uppdrag att utarbeta en årlig rapport om utvecklingen av läget för de mänskliga rättigheterna,

8. bekräftar än en gång att tanke-, samvets- och religionsfriheten liksom föreningsfriheten utgör grundläggande rättigheter för unionsmedborgarna,

Invandring och asylrätt

9. beklagar den uteslutande repressiva naturen hos många rekommendationer, förklaringar och resolutioner som antagits eller som håller på att utarbetas på gemenskapsplanet, i synnerhet när det gäller invandring, asylrätt, familjers återförening och flyktingbegreppet,

10. beklagar att ingen medlemsstat ännu har ratificerat den internationella konventionen om skydd för migrerande arbetares och deras familjers rättigheter, vilken antogs av Förenta nationernas generalförsamling den 18 december 1990; uppmanar med kraft medlemsstaterna att inleda underskrifts- och ratificeringsförfarandena,

11. noterar den process att legalisera situationen för illegala invandrare «utan dokument» som inletts i vissa medlemsstater; anmodar alla medlemsstater att följa detta exempel och börja legalisera de illegala invandrarnas situation med hänsyn till de mänskliga rättigheterna och de internationella konventionerna,

12. anmodar medlemsstaterna att säkerställa att ett överklagande innebär att verkställande skjuts upp vid alla ansökningar om att få sin ställning legaliserad från invandrare som fått avslag i första instans,

13. kräver att de invandrare som inte har sitt ursprung i gemenskapen, i enlighet med Europarådets konvention, och att de som sedan mer än fem år tillbaka bor i en medlemsstat skall åtnjuta samma behandling vad gäller ekonomiska och sociala rättigheter, erkännande av medborgerliga, kulturella och politiska rättigheter - i synnerhet rösträtt vid lokalval; påpekar att individens värdighet är okränkbar och att okränkbara och oförytterliga mänskliga rättigheter utgör en grund för all mänsklig gemenskap, fred och rättvisa i världen och därför måste gälla fullt ut för alla människor inom Europeiska unionens territorium,

14. kräver att rätten att leva med sin familj till fullo erkänns, vilket innebär att alla som bor eller arbetar i en medlemsstat kan utnyttja rätten till familjeåterförening,

15. uppmanar åter medlemsstaterna att införa ett särskilt åldersanpassat förfarande för prövning av orsaken till att minderåriga asylsökande flytt från sina länder, att garantera dem en säker uppehållsstatus och omvårdnad samt att göra det möjligt för dem att återförenas med sina familjer oavsett om de är berättigade till asyl eller inte,

16. erkänner att bestämmelserna om medborgarskap är en fråga som det kommer an på medlemsstaterna själva att fatta beslut i och att dessa bestämmelser i princip kan basera sig både på «jus sanguinis» (alltså regeln om att blodsbanden är avgörande för medborgarskapet) och «jus soli» (alltså regeln om att man automatiskt förvärvar medborgarskap i det land man föds i); upprepar att utövandet av medborgerliga rättigheter skall vara anknutet till förvärv av medborgarskap; uppmanar medlemsstaterna att göra det möjligt för tredjelandsmedborgare som förvärvat rätten till långvarigt uppehåll och avser att bo kvar inom EU att förvärva medborgarskap,

17. anser att de utvisningar som genomförs av vissa medlemsstater av i gemenskapen bosatta personer från länder utanför gemenskapen som dömts i brottmål och som avtjänat sitt straff innebär att personerna i fråga straffas två gånger för samma brott; uppmanar medlemsstaterna att undanröja all risk för «dubbel bestraffning»,

18. kritiserar det faktum att orsakerna till att hålla asylsökande i fängsligt förvar ofta strider mot de internationella bestämmelserna; kritiserar de undermåliga förhållandena för asylsökande på flyktingmottagningar och i avvisningsförvar i avvaktan på beslut; uppdrar åt sitt utskott för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor att utarbeta ett betänkande i denna fråga och att besöka nämnda anläggningar; kräver att medlemsstaterna omedelbart förbättrar de hygieniska förhållandena, mathållningen och respekten för den mänskliga värdigheten,

19. kräver att asylsökande och migrerande kvinnor skall åtnjuta egna rättigheter oberoende av civilstånd; fördömer den diskriminering som ogifta kvinnor och män utsätts för när det gäller erkännande av deras rättigheter,

20. kräver att det inte skall vidtas några utvisnings- eller avvisningsåtgärder gentemot den utländske medborgare som av läkare bedöms vara allvarligt sjuk, eller gentemot hans föräldrar eller vårdnadshavare om han är minderårig eller befinner sig i någon annan form av beroendeställning,

21. kritiserar rådets oavbrutna kränkning av artikel 7 a i EG-fördraget som föreskrev att fri rörlighet för personer skulle införas och de inre gränserna avskaffas den 31 december 1992,

22. uppmanar medlemsstaterna att inte införa några nya restriktioner för utländska medborgares inresa och vistelse samt att ställa upp garantier som respekterar de mänskliga rättigheterna för att asylansökningar behandlas med opartiskhet,

23. kräver att medlemsstaterna till fullo respekterar sina åtaganden enligt Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 om flyktingstatus och tillhörande New Yorkprotokoll av den 21 januari 1967; kräver att medlemsstaterna till punkt och pricka rättar sig efter de principer som utarbetats av flyktingkommissariatets verkställande kommitté,

24. beklagar att begreppet «säkra tredje länder» inte alltid säkerställer ett verkligt skydd för den asylsökande, vilken kan sändas tillbaka till ett land där hans mänskliga rättigheter kränkts eller där han är hotad; anmodar staterna att säkerställa att ett överklagande innebär att verkställandet skjuts upp,

25. anmodar rådet och medlemsstaterna att ge offer för förföljelse i situationer med utbrett internt våld rätt att få tillgång till asylförfarandet,

26. anser att de straffrättsliga åtgärder som riktas mot transportföretag och visumtvånget för asylsökande utgör oacceptabla hinder för att få tillgång till asylförfarandet,

27. fördömer kollektiva avvisningar som också är förbjudna enligt Europarådets konvention om mänskliga rättigheter,

28. anser att hemliga massåtersändningar och massutvisningar av personer som dessförinnan försatts i drogat tillstånd måste avbrytas, oavsett om en del av de deporterade återsänds till sitt ursprungsland om detta befinner sig i krigstillstånd, eller till något annat land, utan att detta motiverats utifrån rådande konflikt,

29. oroas av tendensen att ersätta ett erkännande av verklig flyktingstatus i enlighet med Genèvekonventionen med ett osäkert och tillfälligt skydd under former som varierar mycket beroende på medlemsstat; beklagar att den harmoniserade användningen av den flyktingdefinition som antagits av rådet utesluter personer som utsatts för sexuella övergrepp och personer som förföljs i sitt hemland, även om det inte är statsmakterna som ligger bakom förföljelsen; bekräftar att sådana personer bör kunna få ett skydd i Europeiska unionen som överensstämmer med medlemsstaternas internationella åtaganden,

30. anser det nödvändigt att förbättra bekämpningen av illegal invandring, dess nätverk och människosmugglare, och att bekämpa illegalt arbete; anser att de straff som utdöms för dessa brott bör vara tillräckligt stränga för att fungera i avskräckande syfte,

31. uppmärksammar de medlemsstater som skrivit under Schengenavtalet på den rättspraxis som Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna utvecklat vad gäller artikel 3 i Europarådets konvention om de mänskliga rättigheterna, och uppmanar dessa länder att inte skicka tillbaka illegala invandrare och flyktingar till länder där de skulle kunna utsättas för tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling, eller om det finns anledning att tro att de utvisade riskerar sådan behandling, samt att med sådana stater inte sluta avtal om flyktingars återsändande,

32. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att genomföra rekommendationerna från det sociala toppmötet i Köpenhamn och att förstärka samarbetspolitiken med utvecklingsländerna för att påverka de strukturella och konjunkturella orsakerna till folkomflyttningarna,

Kampen mot rasism och främlingsfientlighet

33. upprepar sitt fördömande av alla former av rasism, främlingsfientlighet och antisemitism, rasistiska våldshandlingar och rasistisk diskriminering vad gäller sysselsättning, vidareutbildning, bostäder, skolgång, hälsovård och tillgång till sociala förmåner,

34. oroas av förekomsten av rasistiska och främlingsfientliga yttringar inom politiken,i den allmänna opinionen, i samhället och inom näringslivet,

35. välkomnar införandet av bestämmelser om icke-diskriminering i gemenskapsinstrumenten och beslutet den 23 juli 1996 att utropa 1997 till Europaåret mot rasism, men anser att det återstår mycket att göra på nationell nivå och på gemenskapsnivå för att förebygga och bekämpa rasism,

36. uppmanar medlemsstaterna att anta en lagstiftning mot rasism eller att förstärka den befintliga lagstiftningen och att då utgå ifrån principen «rasism är ett brott» oavsett om det rör sig om handlingar, förklaringar eller spridning av budskap; anser att lagarna samtidigt bör ha ett straff-, civil- och förvaltningsrättsligt innehåll i likhet med de lagar som redan införts i Spanien, Österrike, Belgien, Frankrike, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket,

37. rekommenderar staterna att inrätta ett oberoende organ för bekämpning av rasism, i synnerhet när det handlar om att genomföra lagstiftningen, med utgångspunkt det exempel i Belgien, Nederländerna, Förenade kungariket och Sverige utgör, eftersom den verkliga situationen alltför ofta är mindre tillfredsställande även i de fall då lagstiftningen är bra,

38. uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder för att bekämpa rasistiska uttalanden och beteenden inom alla myndigheter och att införa utbildningsprogram för personalen inom polis- och rättsväsendet, särskilt för dem som kommer i kontakt med invandrare vid gränserna (kunskap om och förståelse för främmande kulturer, förebyggande av rasistiska beteenden och utbildning för att öka toleransen),

39. framhåller att informations- och utbildningskampanjer ständigt bör föras, i synnerhet inom utbildningsväsendet och media, för att bekämpa rasism, främja tolerans och informera om utlänningarnas positiva bidrag till den europeiska ekonomin och kulturen,

40. anser att myndigheterna bör prioritera kampen mot rasism och dess orsaker genom att stödja initiativ från samhällsorganisationer, inberäknat sådana som själva utsätts för diskriminering, för att utifrån olika infallsvinklar och inom olika ansvarsområden utforma åtgärder till förmån för ett bättre försvar mot rasism och främlingsfientlighet och en minskning av dessa företeelser,

41. föreslår att den 21 mars skall bli Europadagen för bekämpning av rasism med konkreta initiativ i alla medlemsstater och på gemenskapsnivå i samarbete med organisationer som arbetar mot rasism,

42. uppmanar kommissionen att inrätta ett mediapris mot rasism som delas ut den 21 mars varje år,

43. fördömer de politiska ledare som underblåser rasism och främlingsfientlighet och kräver att de politiska partierna lyfter ut all rasistisk propaganda ur sina valprogram,

44. uppmanar sitt utskott för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet att föreslå en ändring till arbetsordningen för att göra det möjligt för ordföranden att tillrättavisa ledamöter av Europaparlamentet som gör rasistiska uttalanden vid parlamentets officiella sammanträden,

Ekonomiska och sociala rättigheter

45. uppmanar medlemsstaterna att undvika kränkningar av Europarådets konvention om de mänskliga rättigheterna även inom det sociala området och, om Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna fastställer kränkningar, att åtgärda dessa genom anpassning av de relevanta nationella bestämmelserna; upprepar att den rättspraxis som Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna har utvecklat erkänner sociala och ekonomiska rättigheter som grundläggande rättigheter,

46. anser det nödvändigt att respektera de ekonomiska, sociala, fackliga och kulturella rättigheterna, i synnerhet rätten till arbete, bostad, utbildning, socialt skydd och kultur, och att erkänna dem som grundläggande rättigheter,

47. uppmanar rådet, kommissionen och Europeiska gemenskapernas domstol att i sina beslut lägga särskild vikt vid ovannämnda förklaring om grundläggande fri- och rättigheter som Europaparlamentet antog den 12 april 1989, i synnerhet vad gäller skyddet av individens sociala och ekonomiska rättigheter samt den rättsliga karaktären hos de skyldigheter som genom de sociala och ekonomiska rättigheterna åläggs medlemsstaterna - i sista hand i deras respektive nationella lagstiftning - och med beaktande av bestämmelserna i de internationella konventionerna om de mänskliga rättigheterna,

48. beklagar den utbredda fattigdomen i Europa, den ökade arbetslösheten, osäkerheten och de större ojämlikheterna trots de åtgärder som vidtas på nationell nivå och gemenskapsnivå för att bekämpa fattigdomen; anser att man bör undvika åtgärder som skulle kunna vara till skada för de privata företagens verksamhet för att dessa kan skapa arbetstillfällen och resurser som gör det möjligt för dem attutvecklas,

49. anser att den allt mer utbredda fattigdomen och den osäkra situation som allt fler unga berörs av har strukturella orsaker som är direkt förknippade med ekonomins funktionssätt, avsaknaden av en skälig beskattning, som främjar en omfördelning av de tillgängliga medlen, och bristen på socialt skydd,

50. anser att fattigdom och utslagning är ovärdigt ett demokratiskt och rikt samhälle, och att det är oacceptabelt att det finns mer än 52 miljoner fattiga i Europeiska unionen; uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att göra kampen mot social utslagning och fattigdom till en politisk prioritering och att tillsammans med de berörda icke-statliga organisationerna utveckla en samstämmig, holistisk politik i syfte att bekämpa detta problem; uppmanar rådet att anta programmet Fattigdom IV utan dröjsmål; anser att en större del av EU:s budget bör användas för att bekämpa social utslagning och främja integration, i synnerhet genom stöd till pilotprojekt beträffande sysselsättning inom den ideella och kooperativa sektorn,

51. anser att den ekonomiska och sociala politik som genomförs på det nationella planet och på gemenskapsplanet för att svara mot medborgarnas grundläggande behov främst bör inrikta sig på att öka företagens konkurrenskraft och arbetsmarknadens flexibilitet, som gör det möjligt att möta de behov som följer av marknadens globalisering och den oroväckande ökningen av arbetslösheten i Europa,

52. uppmanar med kraft medlemsstaterna att handla på ett effektivt sätt på följande områden: rätten till arbete, social trygghet, skydd mot fattigdom och social utslagning, bostad och andra sociala rättigheter,

53. erinrar om att det för att bekämpa utbredningen av massfattigdom och utslagning är nödvändigt att gynna allas rätt till företagsamhet och sysselsättningsskapande,

54. rekommenderar att man på gemenskapsnivå tar fram instrument som fastställer minimigarantier avseende inkomst, socialt skydd samt rätten till hälsovård och bostad såsom ett betydande villkor för att säkerställa en livskvalitet som är människan värdig,

55. uppmanar medlemsstaterna att omedelbart följa rekommendationerna från Europarådets ministerkommitté, i synnerhet vad gäller följande områden som omfattas av den europeiska sociala stadgan: förbud mot tvångsarbete, föreningsfrihet och strejkrätt,

56. betonar att resultaten från de vises kommitté under ledning av Maria de Lourdes Pintasilgo är viktiga, både vad gäller den djupgående analysen och förslagen om de grundläggande rättigheternas räckvidd,

57. uppmanar medlemsstaterna att i nära samarbete med humanitära organisationer anta och genomföra lagstiftning för förebyggande och bekämpning av utslagning som i synnerhet skulle beröra sysselsättning, tillgång till hälsovård, sociala förmåner, bostad, utbildning och rättsväsendet,

58. beklagar att programmet för bekämpning av fattigdom inte antagits och upprepar sin anmodan till rådet om att det skall antas utan dröjsmål,

59. fördömer de kommuner som förbjuder tiggeri på sitt område,

60. upprörs över de slaveriliknande villkor som vissa arbetsgivare tvingar på sina i hemmet anställda som ofta är av utländsk härkomst, och över de arbetsgivare som drar nytta av de anställdas ekonomiska beroendeställning och sociala sårbarhet för att förvägra dem deras rättigheter, spärra in dem och utöva våld gentemot dem,

61. uppmanar medlemsstaterna att införa en europeisk rättslig ram i syfte att säkerställa funktionshindrade personers tillgång till sysselsättning,

62. uppmanar medlemsstaterna att respektera alla ILO:s rekommendationer och konventioner och särskilt dess konvention nr 111 om diskriminering (anställning och yrkesutövning),konvention nr 138 om minimiålder (barnarbete) och konvention nr 87 om föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten, samt att tillämpa alla bestämmelser i Europarådets reviderade sociala stadga,

63. beklagar de många kränkningarna av den fackliga friheten och de fackliga företrädarna i många medlemsstater och kräver att detta får ett slut genom att den fackliga friheten erkänns som en grundläggande rättighet i alla medlemsstater,

64. noterar den lösning som kommit till stånd till förmån för hamnarbetarna i Liverpool som avskedats och beundrar deras beslutsamhet; uppmanar mer allmänt den brittiska regeringen att ta initiativ för att ta bort inskränkningarna i strejkrätten,

Lika rättigheter och icke-diskriminering

65. välkomnar att bestämmelserna om icke-diskriminering införts i de gemenskapsinstrument som föreskriver förbud mot alla former av diskriminering,

66. anser att dess ovannämnda resolution av den 8 februari 1994 om homosexuella har bidragit till att förbättra situationen i många medlemsstater och på gemenskapsplanet,

67. uppmanar alla medlemsstater att erkänna både de manliga och de kvinnliga homosexuellas lika rättigheter, i synnerhet genom att införa möjligheten att ingå partnerskap där den inte redan finns, i syfte att undanröja alla former av diskriminering som manliga och kvinnliga homosexuella fortfarande utsätts för, bland annat vad gäller skatter, arvsrättoch sociala rättigheter, och att genom information och utbildning bidra till att bekämpa fördomarna mot homosexuella i samhället,

68. kräver att tjänsteföreskrifterna för tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna utan dröjsmål skall ändras så att en ogift partner garanteras samma rättigheter som en tjänstemans maka eller make,

69. anmodar än en gång den österrikiska regeringen att upphäva sin lagstiftning mothomosexualitet, i synnerhet den diskriminerande bestämmelsen om legal minimiålder för sexuellt umgänge,

70. kritiserar det faktum att endast någon enstaka medlemsstat har ratificerat Europarådets dokument om etniska folkgrupper och minoriteter (ramkonventionen och stadgan om minoritetsspråk) och att Europaparlamentets uppmaning, uttrycket i dess resolution av den 13 mars 1996 om (i) Europaparlamentets yttrande om sammankallande till regeringskonferensen och (ii) utvärdering av reflektionsgruppens arbete och preciseringen av Europaparlamentets politiska prioriteringar inför regeringskonferensen ((EGT C 96, 1.4.1996, s. 77.)) om aktivt stöd till minoritetsspråkgrupper inom Europeiska unionen ännu inte tagits upp vare sig i rådet, vid regeringskonferensen eller av medlemsstaterna, vilket innebär att etniska och språkliga minoritetsgrupper i många av medlemsstaterna inte har några skyddade rättigheter eller att dessa rättigheter endast är skyddade på regional eller nationell nivå,

71. betonar att det faktum att en person tillhör en etnisk eller språklig minoritetsgrupp inte får innebära någon nackdel för denna och att det särskilda stödet för minoriteters strävan att stå emot majoritetsgruppers assimileringstryck inte strider mot jämlikhetsprincipen, utan tvärtom bidrar till att principen tillämpas,

72. uppmanar medlemsstaterna att erkänna de resande minoriteternas särskilda situation (sinter och romer), respektera deras kultur, säkerställa deras skydd, avstå ifrån alla former av diskriminering och bekämpa fördomar gentemot dem; kräver att alla kommuner efterlever sin rättsliga förpliktelse att tillhandahålla anläggningar som är särskilt anpassade till de resande folkgruppernas behov, och anmodar medlemsstaterna att se till att dessa förpliktelser respekteras eller föreskrivs i lagstiftningen,

73. konstaterar att funktionshindrade fortfarande utsätts för diskriminering i samhället och i arbetslivet; uppmanar medlemsstaterna att anta lagstiftning för att underlätta för funktionshindrade i vardagslivet och att prioritera deras sysselsättning och integrering i yrkeslivet,

74. erinrar om att FN:s konferens för mänskliga rättigheter i Wien 1993 fastslog att kvinnors rättigheter är en oförytterlig, integrerande och odelbar beståndsdel av de allmänna mänskliga rättigheterna,

75. uppmanar medlemsstaterna att till fullo uppfylla de förpliktelser som följer av konventionen om avskaffande av alla former av diskriminering av kvinnor (CEDAW) samt att dra tillbaka alla de kvarvarande reservationer som är oförenliga med konventionens syften; uppmanar medlemsstaterna att samtycka till och ratificera det frivilliga protokoll till denna konvention som skulle ge individer och grupper rätt att anföra besvär över brott mot konventionen,

76. uppmanar EU att ansluta sig till Europarådets konvention om mänskliga rättigheter och stödja resolutionen från Europarådets parlamentariska församling om att till denna konvention anta ett tilläggsprotokoll som särskilt rör kvinnors rättigheter,

77. beklagar att medlemsstaterna i sina rapporter om genomförandet av Pekingplattformen och

i sina periodiska rapporter till CEDAW-kommittén i första hand ser mänskliga rättigheter som en utvecklings- och samarbetspolitisk angelägenhet och sålunda ger låg prioritet åt kränkningar av kvinnors rättigheter inom EU,

78. konstaterar att kvinnor fortfarande, trots vissa förbättringar, utsätts för diskriminering och inte alltid åtnjuter verklig likabehandling, i synnerhet när det gäller löner,

79. uppmanar medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder för att främja kvinnors lika behandling och möjligheter och för att säkerställa deras effektiva och jämlika deltagande i det offentliga livet och i beslutsprocessen inom alla områden,

80. uppmanar medlemsstaterna att främja principen om jämlik demokrati eftersom respekten för individens rättigheter lättare kan garanteras om både kvinnor och män har tillgång till den beslutande makten,

81. betonar att parlamentet är övertygat om att positiva åtgärder är av största vikt för att sätta stopp för diskrimineringen och att sådana kommer att göra det möjligt för kvinnor att fullständigt utöva sina ekonomiska och sociala rättigheter,

82. uppmanar med kraft medlemsstaterna att inkludera förföljelse grundad på könstillhörighet bland de kriterier som gäller för att asylsökande från vissa länder skall släppas in i EU; uppmanar vidare medlemsstaterna att bevilja tillfälligt uppehållstillstånd för kvinnor som fallit offer för kvinnohandel i tredje land innan man beslutar om huruvida de bör få stanna i medlemsstaten i fråga,

83. beklagar att den irländska lagstiftningen förbjuder information om eller positivt ställningstagande till abort och oroas av den militanta verksamhet som förs av abortmotståndarnas kommandon i Frankrike; kräver att tillgång till information om abort skall säkerställas i alla medlemsstater och att föreningarnas roll erkänns,

84. anmodar medlemsstaterna att se till att alla kvinnor som befinner sig i nödläge verkligen erbjuds materiellt, psykologiskt och moraliskt stöd som gör det möjligt för dem att själva fatta beslut om sina liv,

85. uppmanar medlemsstaterna att bekämpa sexism i medier, reklam och skolböcker genom att upphöra med olika behandling av män och kvinnor, och genom att ge kvinnorna positiva förebilder som de kan identifiera sig med,

86. oroas av kvinnohandelns utveckling i Europeiska unionen, särskilt ifrån länderna i Öst- och Centraleuropa, och önskar att de avtal som ingåtts på europeisk nivå skall förstärkas för att bekämpningen av denna handel skall bli effektivare,

87. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att stödja förslaget att göra 1999 till Europaåret mot kvinnovåld i syfte att uppmärksamma denna den mest grundläggande kränkningen av kvinnors rättigheter som förekommer inom alla socialgrupper och innebär omätbara kostnader inte bara för de kvinnor som drabbas utan för hela samhället,

88. fördömer kategoriskt könsstympning av kvinnor och uppmanar medlemsstaterna att då detta är möjligt i samarbete med de berörda länderna stödja särskilda informationskampanjer för att öka medvetenheten i dessa etniska grupper i syfte att bryta ner bestående traditioner och göra allt både för att kunna straffa de ansvariga och för att skydda de berörda flickorna och kvinnorna, vare sig de tvingas genomgå operationen i en medlemsstat eller i tredje land,

89. uppmanar med eftertryck medlemsstaterna att omarbeta de befintliga bestämmelser som tillåter tvångssterilisering; kräver att det införs ett tillfälligt stopp för tvångssteriliseringar till det att denna översyn slutförts,

90. uppmanar medlemsstaterna och rådet att planera åtgärder för att värna om prostituerade av båda kön och att skydda dem från utnyttjande och våld, och för att underlätta deras återanpassning till samhället och yrkeslivet,

91. hävdar att barnets rättigheter räknas in bland de mänskliga rättigheterna och uppmanar Europeiska unionens institutioner och medlemsstaterna att eftersträva de mål som anges i FN:s konvention om barnets rättigheter och att göra dem kända för den breda allmänheten,

92. beklagar att barnarbete fortfarande förekommer i vissa medlemsstater trots att ett särskilt direktiv antagits i denna angelägenhet; kräver att förbudet mot barnarbete utan dröjsmål skall efterlevas i hela Europeiska unionen,

93. kräver att rörelsefriheten för icke-europeiska elever på skolresa i en annan medlemsstat till fullo skall garanteras i alla medlemsstater,

94. välkomnar de åtgärder som vidtas eller planeras på det nationella planet och på gemenskapsplanet för att bekämpa barnpornografi, barnprostitution och handel med barn,

95. uppmanar alla medlemsstater att lagstifta om extraterritorialitet för att de skall kunna vidta rättsliga åtgärder på sina territorier gentemot personer som begått sexuella övergrepp mot barn i tredje land,

96. föreslår att en Europadag för barnets rättigheter anordnas den 20 november varje år för att öka medvetandet hos den allmänna opinionen och för att tillåta barn att uttrycka sig och uttala sig om det sätt på vilket deras rättigheter respekteras,

97. konstaterar återigen att barnets rätt till en trygg uppväxt riskerar att skadas om rätten till skilsmässa inte existerar eller är omgärdad av regler, till exempel rörande skuldfrågan, som kan störa barnets relation till den ena föräldern,

98. anmodar återigen medlemsstaterna att stärka de incitament som förebygger och undanröjer grov försummelse av barn,

99. anmodar samtliga medlemsstater att kriminalisera allt kroppsligt våld mot barn och att tillse att denna lagstiftning, i förekommande fall, efterlevs,

De fängslades och häktades situation

100. kräver att alla former av omänsklig eller förnedrande behandling eller tortyr skall förbjudas och bestraffas och oroas av att fängelsestraff fortfarande enbart anses vara en strafform och inte ett sätt att återanpassa och rehabilitera de fängslade för att de senare åter skall kunna integreras i samhället, såsom de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter och praktiskt taget alla medlemsstaters författningar föreskriver,

101. förvånas över att åtal mot säkerhetsmän som utfört misshandeln, vilken ofta har rasistiska förtecken, läggs ner eller att de ansvariga får så lindriga straff; uppmanar medlemsstaterna att så rigoröst som möjligt använda straff- och processrättsliga medel för att säkerställa att de som gjort sig skyldiga till tortyr eller förnedrande och omänsklig behandling får sitt rättmätiga straff,

102. uppmanar medlemsstaterna att betrakta straffrihet som liktydigt med skydd av gärningsman och misshandel som ett allvarligt brott för vilket förövarna bör straffas hårt och att vidta lämpliga åtgärder för att effektivt förebygga användande av våld i häkten och fängelser,

103. är kritiskt till att häktesperioden rent allmänt varar för länge och fördömer den diskriminering som drabbar medborgare i icke-medlemsstater, vilka hålls häktade under ännu längre perioder,

104. oroas av de allt sämre levnadsvillkoren i fängelserna som särskilt beror på överbeläggning; uppmanar medlemsstaterna att se till att den mänskliga värdigheten respekteras i fängelserna vad gäller materiella villkor, medicinsk vård, permissioner, tillgång till arbete och kultur- eller idrottsaktiviteter samt att Europarådets regler på området strikt efterlevs; anser att det skall ingå som en målsättning för straffrätten att de fängslade skall rehabiliteras för återanpassning till samhället; uppmanar av denna anledning medlemsstaterna att ägna största möjliga uppmärksamhet åt levnadsvillkoren inom kriminalvården samt åt respekten för de fängslades människovärde och deras grundläggande rättigheter,

105. uppmanar medlemsstaterna att i fängelserna inrätta enheter för familjebesök utan övervakning för att familjerna skall kunna upprätthålla banden till de fängslade under anständiga förhållanden; anmodar medlemsstaterna att förbättra tillgången till vård och undervisning i fängelserna och att utveckla infrastrukturen för idrottsaktiviteter; kräver att mer flexibla regler används beträffande fängslade mödrar; kräver att allt görs för att de barn som växer upp i fängelse med en förälder i så liten utsträckning som möjligt blir lidande av fängelseförhållandena,

106. kräver att medlemsstaterna i möjligaste mån - men med hänsyn till behovet att skydda samhället mot farliga brottslingar - använder sig av alternativ till fängelsestraff genom att utveckla bland annat administrativa straff och/eller bötesstraff för mindre allvarliga förseelser, befordra alternativa former av straffsom samhällstjänst, utveckla system med öppna och halv-öppna anstalter och att använda sig av villkorlig frigivning,

107. önskar att särskild uppmärksamhet ägnas vissa speciellt utsatta grupper bland de fängslade, som kvinnor, invandrare, etniska minoriteter och homosexuella; uppmanar med kraft medlemsstaterna att de vid tillämpningen av principen om rehabilitering av fängslade skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de får en individanpassad behandling som utgår ifrån den fängslades personliga situation,

108. uppmanar medlemsstaterna att prioritera minderåriga gärningsmäns återanpassning till samhället och utbildning istället för att döma dem till fängelse, att anpassa denna återanpassning och utbildning till de minderårigas behov samt att i princip aldrig döma barn under 16 år till vanliga fängelsestraff,

109. kräver att sexualförbrytare skall interneras i säkerhetsanstalt om det inte fullständigt kan uteslutas att de kommer att upprepa sitt brott, och om alla medicinska och psykologiska prognoser är negativa,

110. protesterar mot handlingar som innebär att fängslade binds fast eller förses med handfängsel vid gynekologiska undersökningar eller efter en förlossning, såsom skett i ett engelskt fängelse,

111. uppmanar medlemsstaterna att införa en lämplig utbildning av personal inom polisväsendet och kriminalvården, i synnerhet utbildning i behandling av narkotikamissbruk och aids,

Informations-, yttrande- och skapandefrihet

112. bekräftar att alla har rätt till yttrandefrihet och att pressfrihet och rätt till information är en integrerande del av denna,

113. anmodar kommissionen att systematiskt ta med gemenskapspolitikens effekter på det kulturella området i sina beräkningar,

114. uppmanar medlemsstaterna att erkänna och främja regionala språk och kulturer, i synnerhet på undervisnings- och medieområdet, i enlighet med Europarådets konvention,

115. fördömer alla former av kulturell censur och ingrepp i yttrande- och skapandefriheten; påpekar emellertid att denna frihet inte i något fall får användas som en förevändning för att hetsa till någon form av hat,

116. uppmanar alla medlemsstater som ännu inte har ratificerat den europeiska stadgan om regionala språk och minoritetsspråk att göra det,

117. fördömer försöken från vissa styrande på lokal nivå som, på grund av ideologi eller politisk tillhörighet, sätter stopp för kulturella evenemang med artister som inte har samma politiska visioner som de själva har, eller som från de allmänna biblioteken drar in vissa tidningar, tidskrifter eller verk som de inte anser överensstämmer med deras egen politiska övertygelse,

118. anmodar medlemsstaterna och rådet att betrakta som brott hets till olika former av främlingsfientligt hat och rasistiska eller revisionistiska uttryck som sprids genom de traditionella medierna, förlagsverksamhet eller Internet,

119. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att förbättra journalisternas och allmänhetens tillgång till den information som finns inom de nationella förvaltningarna och gemenskapsförvaltningarna för att säkerställa yttrandefriheten och rätten till information,

120. anmodar kommissionen, rådet och Europaparlamentet att anta gemensamma bestämmelser, som garanterar allmänheten och journalister rätten att få tillgång till gemenskapsdokument,

121. anmodar kommissionen att mycket snart förelägga Europaparlamentet ett direktiv mot koncentration på medieområdet för att säkerställa pluralistisk information i enlighet med önskemålen från den expertgrupp på hög nivå som inrättats inom ramen för informationssamhället,

Politiska rättigheter

122. beklagar att Belgien och Frankrike ännu inte har genomfört direktiv 94/80/EG ((EGT L 368, 31.12.1994, s. 38.)) som fastställer bestämmelserna för utövandet av rösträtt och valbarhet vid kommunalval för de unionsmedborgare som bor i en medlemsstat som de inte är medborgare i, och uppmanar därför dessa länder att ändra sin lagstiftning så att den överensstämmer med detta direktiv,

Libertés individuelles

123. erinrar staterna om deras förpliktelser vad gäller rätten till försvar vid rättegång och gripna eller fängslade personers rättigheter i enlighet med Europarådets konvention om mänskliga rättigheter,

124. påpekar att Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter ett flertal gånger har dömt medlemsstaterna att råda bot på de nationella rättssystemens kränkningar av de medborgerliga rättigheterna, i synnerhet på grund av alltför långsamma rättegångar och kränkning av rätten till rättsligt försvar; uppmanar därför medlemsstaterna att vidta åtgärder för att undvika att rättssystemet inte fungerar som det skall,

125. noterar de åtgärder som vidtagits i Grekland för att frige personer som suttit fängslade för att de vapenvägrar av samvetsskäl och anta en lagstiftning som erkänner rätten att vapenvägra av samvetsskäl; uppmuntrar landet att gå vidare i denna riktning,

126. uppmanar därför Grekland

a) att omedelbart frige fängslade vapenvägrare och behandla dem i enlighet med den nya lag som innehåller bestämmelser om civiltjänstgöring som alternativ till militärtjänstgöring,

b) att i varje enskilt fall överväga att frikalla eller delvis frikalla personer från civiltjänst, vilka vapenvägrat före denna lags ikraftträdande eftersom dessa personer redan varit frihetsberövade under en period,

c) att alla personer som hittills vapenvägrat skall beviljas full amnesti,

d) att alla vapenvägrare skall garanteras fullständiga medborgerliga rättigheter, i synnerhet genom att de får rätt till ett pass och likt alla andra unionsmedborgare får röra sig fritt inom EU, och att införa acceptabla bestämmelser för grekiska vapenvägrare som inte bor i Grekland,

127. uppmanar därför alla medlemsstater att efterleva Europarådets rekommendation och resolution 1993/84 från Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter genom att till fullo erkänna värnpliktsvägran av samvetsskäl och möjligheten att istället göra en civiltjänst; anser att alla som för närvarande missgynnas av det rättsliga läget bör få amnesti och återfå alla sina medborgerliga rättigheter,

128. fördömer de många former av dålig behandling som de värnpliktiga i många arméer i Europa fortfarande utsätts för; föreslår att de berörda nationella parlamenten inleder undersökningar för att undersöka hur vanliga och hur allvarliga sådana övergrepp är i arméerna i Europa,

129. förnyar sitt fördömande av omnämnande av religionstillhörighet på identitetskort eftersom det kränker privatlivets helgd och kan medföra diskriminering,

130. oroas av samkörningar av dataregister som inte alltid följer bestämmelserna till skydd för privatlivets helgd och personuppgifter,

131. oroas av möjligheten till missbruk av SIS-registret som tenderar till att ge upphov till trakasserier mot utlänningar; yrkar på att databaser som SIS skall vara underordnade respekten för privatlivets helgd och att de inte skall få innehålla några uppgifter som kan strida emot principerna om lika behandling och icke-diskriminering,

132. uppmanar alla medlemsstater att skapa nationella centra för skydd av personuppgifter,

133. fördömer användandet av illegal telefonavlyssning och uppmanar medlemsstaterna att ta fram lagstiftningar som respekterar de internationella konventionerna och som säkerställer att en avvägning görs mellan behovet av att bekämpa brott och behovet av att skydda de grundläggande fri- och rättigheterna,

134. uppmanar medlemsstaterna att med hänsyn till respekten för rättsstatens principer vidta åtgärder för att bekämpa de kränkningar av individens rättigheter som utförs av vissa sekter som inte borde få behålla sin status av religiös organisation eller kult, något som garanterar dem skattemässiga fördelar och ett visst rättsligt skydd,

135. konstaterar vidden av och allvaret i de kränkningar av rättsstatens principer, demokratin och de mänskliga rättigheterna som görs genom den organiserade brottsligheten (och särskilt genom terrorismen), framför allt på grund av dess band till politiken, den ekonomiska världen och den offentliga förvaltningen, men också med anledning av det utbredda skattebedrägeriet och den omfattande skatteflykten,

136. fördömer bestämt och utan inskränkningar samtliga terroristiska våldshandlingar och hot om sådana, och kräver att de ansvariga skall bestraffas hårt inom hela Europeiska unionen med alla medel som är förenliga med en rättsstat,

137. fördömer de mord, stympningar, våldsdåd, kidnappningar och fall av utpressning som förövas av terroristgrupperna och yrkar på att medlemsstaterna fortsätter att samarbeta i stor utsträckning vad gäller kampen mot terrorismen, och att de i detta hänseende fördjupar det europeiska rättsliga och polisiära samarbetet,

138. uppmanar till att man i samband med brottsbekämpning parallellt med den sociala rehabiliteringen av brottslingen lägger större tyngdvikt vid gottgörelse för den utförda brottshandlingen och vid att skydda medborgarna från att brottet upprepas,

139. uppmanar medlemsstaterna att se över sina traditionella brottspåföljder vad gäller exempelvis frihetsstraff, böter och indragning av körkort och undersöka om de kan utökas till att omfatta moderna åtgärder som har en särskild eller generell förebyggande effekt,

140. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen samt medlemsstaternas regeringar och parlament.