Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser

(framlagt av Komissionen)

MOTIVERING

1. Inledning

Artikel 62.2 i EG-fördraget ger gemenskapen allmän behörighet vad gäller "åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser". Den här typen av åtgärder skall enligt artikel 61.a i EG-fördraget antas inom fem år efter Amsterdamfördragets ikraftträdande.

Emellertid skall åtgärder som avser yttre gränskontroller också respektera bestämmelserna i Schengenregelverket som är införlivat i Europeiska unionen.

I artikel 3.1 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet (Schengenkonventionen) fastställs att även om de yttre gränserna i princip endast får passeras vid gränsövergångar och under fastställda öppethållandetider, skall närmare bestämmelser, undantag och särskilda bestämmelser fastställas av den verkställande kommittén (ersatt med Europeiska unionens råd sedan Amsterdamfördragets ikraftträdande) om bland annat lokal gränstrafik.

Eftersom sådana åtgärder inte har antagits har man i kommissionens meddelande "En framtida integrerad förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser" (KOM(2002)233, 7.5.2002), angett att utformningen av regelverket för lokal gränstrafik och behovet av gemensamma miniminormer är frågor som måste lösas för att komplettera och förtydliga gemenskapens rättsliga ram om yttre gränser. I den plan för integrerad förvaltning av de yttre gränserna som godkändes av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 13 juni 2002 och av Europeiska rådet i Sevilla den 21-22 juni 2002 angavs att åtgärder som avser lokal gränstrafik skulle vidtas på kort sikt.

Behovet av att klargöra bestämmelserna om lokal gränstrafik finns också med bland rekommendationerna för ytterligare utveckling av Schengenregelverket som har utfärdats av arbetsgruppen för Schengenutvärdering, och som godkändes av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 28 februari 2002.

Dessutom får den här frågan särskild vikt inför den kommande utvidgningen eftersom rörelser över gränserna mellan de framtida medlemsstaterna, och också mellan de framtida medlemsstaterna och deras grannar, är många. Som angavs i kommissionens meddelande "Ett utvidgat Europeiskt grannskap: en ny ram för förbindelserna med våra grannländer i öster och söder" (KOM(2003)104 slutlig, 11.3.2003) har grannländer ett gemensamt intresse av att se till att den nya yttre gränsen inte utgör ett hinder för handel, socialt och kulturellt utbyte eller regionalt samarbete.

Effektiva bestämmelser för lokal gränstrafik kommer på så sätt att främja utvecklandet av gränsområdena och underlätta gränspassage för gränsboende med ärliga avsikter, samtidigt som de uppfyller behovet att förhindra olaglig invandring och också eventuella säkerhetshot från kriminell verksamhet.

Följaktligen beslutade kommissionen att inleda en diskussion om införandet av gemenskapsbestämmelser för lokal gränstrafik genom att lägga fram ett arbetsdokument i frågan (Developing the acquis on local border traffic, SEK(2002)947, 9.9.2002).

Efter reaktioner och bidrag både från nuvarande och framtida medlemsstaterna om arbetsdokumentet beslutade kommissionen att lägga fram två förslag om fatställande av kriterier och villkor för att inrätta en ordning för lokal gränstrafik, och om inrättandet av en särskild visering för detta ändamål.

2. Varför två förslag?

En av orsakerna till att utforma bestämmelser om lokal gränstrafik är, som vi förklarade ovan, bristen på en tydlig och sammanhållen rättslig ram för frågan. För närvarande finns det inte ens en definition av begreppet "lokal gränstrafik". Det enda "regelverk" som finns består av bilaterala överenskommelser om lokal gränstrafik som vissa medlemsstater har slutit med angränsande tredje länder. [1] Dessa överenskommelser skiljer sig åt på många sätt, till exempel vad gäller geografiskt täckningsområde, kategorier av personer som omfattas, och också vad gäller olika typer av handlingar som krävs för att passera gränsen.

[1] Vissa av dessa är nu anslutande stater (t.ex. Polen, Slovenien och Tjeckien).

Det finns dock ytterligare en sak att hänsyn till - och reglera - nämligen de nya situationer som uppstår i och med att EU får nya medlemmar.

För det första bör det betonas att, till skillnad från dagens situation, är de flesta av de tredje länder som gränsar till de nya medlemsstaterna länder vars medborgare måste ha en visering för att resa in i EU. [2] Detta måste beaktas när vi planerar en ordning för lokal gränstrafik vid sådana gränser och som gäller denna kategori av personer.

[2] Se rådets förordning (EG) nr 539/2001 ändrad genom förordning (EG) nr 2414/2001 och förordning (EG) nr 453/2003.

För det andra, som en följd av genomförandet i två steg av Schengenregelverket (se punkt 6) kommer de nya medlemsstaterna vid anslutningen att vara tvungna att tillämpa den fullständiga Schengenordningen för yttre gränskontroller vid alla sina gränser. Detta innebär att gränskontrollerna också kommer att finnas kvar en viss tid efter anslutningen mellan de nya medlemsstaterna och de nuvarande Schengenstaterna och också mellan de nya medlemsstaterna sinsemellan (s.k. tillfälliga yttre gränser). Därför anser kommissionen det vara lämpligt - tills Schengenregelverket fullt ut har genomförts av de nya medlemsstaterna och de inre gränskontrollerna har avskaffats - att tillämpa den förenklade ordningen för gränspassage för gränsboende också vid sådana tillfälliga yttre gränser.

Därför föreslår vi härmed två instrument:

- En förordning med allmänna bestämmelser om kriterier och villkor för att inrätta lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser, och om inrättandet av en särskild visering för detta ändamål (punkt 2.1).

- En andra förordning om tillämpningen av bestämmelserna i ovanstående instrument vid de "tillfälliga yttre landgränserna" mellan medlemsstaterna (punkt 2.2).

2.1. En förordning om allmänna principer för lokal gränstrafik med angränsande tredje länder

Syftet med den föreslagna första förordningen är att fastställa bestämmelser om kriterier och villkor för att inrätta en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser.

Först ges en definition av "lokal gränstrafik", det vill säga att personer som lagligen är bosatta i gränsområdet i ett angränsande tredje land regelbundet passerar en medlemsstats landgräns, för att vistas i gränsområdet i medlemsstaten under en begränsad period (högst sju dagar i följd och, under alla omständigheter, inte längre än tre månader under en halvårsperiod).

När det gäller gränsboende som är undantagna från viseringstvång gäller den planerade förenklingen främst resehandlingar för att passera gränsen (ett identitetskort eller ett särskilt tillstånd för gränspassage räcker).

Viseringstvånget upphävs inte för viseringspliktiga gränsboende. Dock införs en särskild visering "L" (som syftar på "lokal"). En sådan visering skulle då utfärdas till gränsboende med ärliga avsikter som uppfyller de nödvändiga villkoren i förordningen, vid lokal gränstrafik.

Denna särskilda visering kommer ha att följande kännetecken:

- Dess territoriella giltighet är begränsad till gränsområdet i den utfärdande medlemsstaten. Den maximala vistelsetiden i området är sju dagar i följd och, under alla omständigheter, inte längre än tre månader under en halvårsperiod.

- Viseringen ger innehavaren rätt att passera den utfärdande medlemsstatens gräns flera gånger. Viseringen är giltig i minst ett och högst fem år.

- Viseringens säkerhetsdetaljer är desamma som för vanlig visering för kortare vistelse. [3]

[3] Se förordning (EG) nr 1683/95 ändrad genom förordning (EG) nr 334/2002.

- Det är tillåtet att ta ut en lägre viseringsavgift eller ingen avgift alls.

De förfaranden och kriterier som skall följas vid utfärdandet för sådana viseringar skall överensstämma med bestämmelserna i de gemensamma konsulära anvisningarna, [4] med beaktande av införlivandet i två steg av Schengenregelverket. Detta innebär att fram till dess att Schengenregelverket har införlivats fullt ut (och därigenom också de gemensamma konsulära anvisningarna), skall de nya medlemsstaterna tillämpa sin nationella lagstiftning som naturligtvis måste följa de principer som fastställs i den här förordningen.

[4] EGT C 313, 16.12.2002, s. 1.

I båda fallen kommer gränsboende inte att behöva bevisa att de har tillräckliga medel för sitt uppehälle, men de kan bli ombedda att bevisa att de verkligen är bosatta inom gränsområdet samt att uppge varför de passerar gränsen ofta i lokal gränstrafik.

Slutligen gäller de allmänna villkoren för båda kategorierna av gränsboende möjligheten att tillåta att de passerar gränsen vid särskilda gränsövergångar eller i en särskild fil och/eller utanför de tillåtna övergångarna och öppethållandetiderna.

Möjligheten att förutse en ordning för lokal gränstrafik med angränsande tredje länder medför ett behov av att säkerställa att dessa tredje länder beviljar - åtminstone - en likvärdig behandling av EU-medborgare och tredjelandsmedborgare som lagligen är bosatta i en medlemsstats gränsområde, och som önskar passera gränsen till ett angränsande tredje land och vistas i dess gränsområde vid lokal gränstrafik.

Även om denna förordning fastställer en gemenskapsordning för lokal gränstrafik och därigenom ger gemenskapen extern behörighet i denna fråga, har det - på grund av den särskilda karaktären hos en ordning för lokal gränstrafik, vars inrättande i stor utsträckning beror på lokala geografiska, sociala, ekonomiska och andra orsaker - ansetts lämpligt att delegera det faktiska genomförandet av ordningen till medlemsstaterna genom bilaterala överenskommelser.

Genom den här förordningen bemyndigas alltså medlemsstaterna, om så är lämpligt, att förhandla bilateralt med sina grannar om särskilda arrangemang som är tillämpliga på lokal gränstrafik vid deras gemensamma landgräns, under förutsättning att sådana arrangemang är förenliga med och inte påverkar de bestämmelser som införs genom denna förordning (se artikel 17).

2.2. Tillämpningen av ordningen för lokal gränstrafik vid "tillfälliga yttre landgränser" mellan medlemsstater

Som anges ovan (punkt 2) innebär genomförandet av Schengenregelverket att de "tillfälliga yttre gränserna" kommer att finnas kvar en viss tid efter anslutningen mellan de nya medlemsstaterna och de nuvarande Schengenstaterna, och också mellan de nya medlemsstaterna sinsemellan. I enlighet med artikel 3 i anslutningsakten kommer den fullständiga Schengenordningen för yttre gränser att tillämpas.

Därför tycktes det lämpligt att lägga fram en förordning som utsträcker tillämpligheten för de föreslagna bestämmelserna om kriterier och villkor för att inrätta en ordning för lokal gränstrafik till att även omfatta de "tillfälliga yttre landgränserna".

Tillämpningen av sådana bestämmelser har av princip utsträckts endast till att omfatta tredjelandsmedborgare (både sådana som omfattas av viseringstvång och sådana som inte gör det) som är lagligen är bosatta i en medlemsstats gränsområde. Detta beror på att unionsmedborgare redan enligt gemenskapslagstiftningen har särskilda rättigheter gällande fri rörlighet som allmänt sett går utöver vad som föreskrivs i de här förslagen (till exempel rörande vistelsens längd eller villkor för inresa). Det bör alltså noteras att gemenskapsbestämmelserna om lokal gränstrafik inte påverkar sådana rättigheter och inte heller rättigheterna för tredjelandsmedborgare som har rätt till fri rörlighet som motsvarar den som unionsmedborgare har.

Om en förenkling som beviljats enligt en ordning om lokal gränstrafik till tredjelandsmedborgare som bor i gränsområden, går utöver de rättigheter som gäller för unionsmedborgare, skall denna förenkling automatiskt utsträckas till att omfatta dem. Detta gäller främst i samband med möjligheten att passera gränsen vid särskilda gränsövergångar eller utanför de tillåtna gränsövergångarna och öppethållandetiderna.

3. Val av rättslig grund

Den rättsliga grunden för förordningen om fastställande av kriterier och villkor för att inrätta lokal gränstrafik är artikel 62.2 i EG-fördraget, eftersom det här instrumentet gäller "åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser" som innefattar både "normer och förfaranden som medlemsstaterna skall följa när de utför personkontroller vid sådana gränser" (artikel 62.2 a) och "regler om visering för vistelser som inte är avsedda att vara längre än tre månader" (artikel 62.2 b).

Artikel 62.2 är också den lämpliga rättsliga grunden för förordningen om utsträckning av tillämpningen av bestämmelser om lokal gränstrafik vid de "tillfälliga yttre landgränserna" mellan medlemsstater eftersom den fullständiga Schengenordningen för de yttre gränserna kommer att gälla vid sådana gränser vid de nya medlemsstaternas anslutning (se punkt 2 och 6.2).

Eftersom båda förslagen bygger på avdelning IV i EG-fördraget, "Visering, asyl, invandring och annan politik som rör fri rörlighet för personer", skall de läggas fram och anpassas i enlighet med de protokoll som är fogade till Amsterdamfördraget vad gäller Förenade kungarikets, Irlands och Danmarks ställning. Konsekvenserna i samband med dessa protokoll granskas nedan, punkt 5.

4. Subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna

Genom artikel 62.2 i EG-fördraget får gemenskapen behörighet vad gäller åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser. Sådana åtgärder skall antas inom fem år efter Amsterdamfördragets ikraftträdande. Gemenskapens bestämmelser om yttre gränser skall betraktas som en av de "stödåtgärder" som skall antas i samband med "åtgärder som syftar till att säkerställa den fria rörligheten för personer" för att bidra till det allmänna målet att gradvis upprätta "ett område med frihet, säkerhet och rättvisa" (artikel 61).

De nuvarande gemenskapsbestämmelserna om passage av medlemsstaternas yttre gränser är en del av Schengenregelverket som är införlivat i Europeiska unionen. Detta regelverk måste dock utvecklas och kompletteras. I kommissionens meddelande "En framtida integrerad förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser", [5] anges att bestämmelser om lokal gränstrafik är bland de åtgärder som skall antas på kort sikt. Detta har fått rådets stöd och integrerats i planen för integrerad förvaltning av Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser av den 13 juni 2002.

[5] KOM(2002)233 slutlig, 7.5.2002.

Det är därför tydligt att utvecklingen av det befintliga regelverket om yttre gränser endast kan ske genom att gemenskapsåtgärder som bygger på det antas. Emellertid kan en ordning om lokal gränstrafik genom sin blotta natur bara genomföras på berörda medlemsstaters initiativ, och det är därför de bemyndigas att ingå bilaterala överenskommelser med angränsande tredje länder, om de anser det lämpligt, för att inrätta en ordning för lokal gränstrafik, varvid de naturligtvis måste respektera och följa de villkor och kriterier som anges i gemenskapsrätten.

I artikel 5 i EG-fördraget föreskrivs att gemenskapen inte skall "vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i detta fördrag".

Gemenskapsåtgärden bör ges en form som tillåter att målet med åtgärden uppnås och att åtgärden genomförs så effektivt som möjligt.

För att uppnå detta är de rättsliga instrument som valts för att införa allmänna bestämmelser om lokal gränstrafik två förordningar som riktas till medlemsstaterna. Dessa förordningar anger vilka principer medlemsstaterna skall följa när de inrättar en ordning för lokal gränstrafik med angränsande länder. Eftersom förslaget innebär en utveckling av Schengenregelverket har vi valt en förordning, så att en enhetlig tillämpning kan säkras i alla medlemsstater som omfattas av Schengenregelverket.

5. Inverkan på de olika protokoll som fogats till fördraget

Avdelning IV i fördraget är den rättsliga grunden för förslag som rör åtgärder om passage av medlemsstaternas yttre gränser och därför gäller den föränderliga situation som följer av protokollen om Förenade kungarikets och Irlands respektive Danmarks ställning. Förordningsförslagen bygger på Schengenregelverket. Därför måste nedanstående följder i samband med protokollen beaktas.

Förenade kungariket och Irland

Enligt artiklarna 4 och 5 i protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar gäller följande: "Irland och Förenade Konungariket Storbritannien och Nordirland, som inte är bundna av Schengenregelverket, får när som helst begära att vissa eller samtliga bestämmelser i detta regelverk skall tillämpas på dem."

Förslagen innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilket Förenade kungariket och Irland inte deltar enligt rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket och rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. Förenade kungariket och Irland deltar därför inte i antagandet av förordningarna och förordningarna är inte bindande för eller tillämpliga i dessa båda länder.

Danmark

Enligt det protokoll om Danmarks ställning som fogats till fördragen deltar Danmark inte i rådets beslut om åtgärder enligt avdelning IV i EG-fördraget, med undantag för "åtgärder för att bestämma de tredje länder vars medborgare är skyldiga att ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser eller på åtgärder som avser en enhetlig utformning av viseringar" (tidigare artikel 100c).

Eftersom de här förslagen innebär en utveckling av Schengenregelverket skall Danmark enligt artikel 5 i protokollet "inom en tid av sex månader efter det att rådet har beslutat om ett förslag eller initiativ om utbyggnad av Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, besluta huruvida det skall genomföra detta beslut i sin nationella lagstiftning".

Norge och Island

I enlighet med vad som föreskrivs i artikel 6 första strecksatsen i Schengenprotokollet undertecknades ett avtal den 18 maj 1999 mellan rådet, Norge och Island om dessa båda staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. [6]

[6] EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

I artikel 1 i avtalet anges att Norge och Island skall associeras med Europeiska gemenskapens och Europeiska unionens verksamhet på de områden som omfattas av de bestämmelser som avses i avtalets bilaga A (om Schengenregelverket) och bilaga B (om Europeiska gemenskapernas rättsakter som ersätter tidigare bestämmelser eller Schengenkonventionen) och den vidare utvecklingen av dessa bestämmelser.

I artikel 2 i avtalet anges att de rättsakter och åtgärder som Europeiska unionen vidtagit för att ändra eller bygga vidare på Schengenregelverket (bilagorna A och B) också skall godtas, genomföras och tillämpas av Island och Norge.

De här förslagen bygger vidare på Schengenregelverket så som det definieras i bilaga A till avtalet.

Enligt avtalets artikel 4 måste frågorna därför behandlas i den gemensamma kommittén, för att Norge och Island skall ha möjlighet "att förklara de problem de möter i samband med" åtgärden och "att uttala sig i alla frågor som rör utvecklingen eller genomförandet av bestämmelser som berör dem".

6. Inverkan på genomförandet i två steg av rättsakter som bygger vidare på Schengenregelverket

6.1

I artikel 3 i anslutningsakten anges att Schengenregelverket, de rättsakter som bygger vidare på det eller på annat sätt har samband med det, förtecknade i bilagan till den artikeln, skall vara bindande för och tillämpliga i de nya medlemsstaterna från och med anslutningen. Bestämmelser och rättsakter som det inte hänvisas till i den bilagan skall visserligen vara bindande för de nya medlemsstaterna från och med anslutningen, men de kommer att bli tillämpliga i de nya medlemsstaterna först efter det att ett särskilt rådsbeslut om detta har antagits i enlighet med den artikeln.

Detta är det s.k. tvåstegsgenomförandet av Schengenregelverket som innebär att vissa av Schengenbestämmelserna skall vara bindande för och tillämpliga i de nya medlemsstaterna från och med anslutningen, medan andra - de som är direkt kopplade till avskaffandet av inre gränskontroller - skall vara bindande från och med anslutningen, men tillämpliga i de nya medlemsstaterna först efter att det rådsbeslut som det hänvisas till ovan har fattats.

När det gäller Schengenbestämmelserna om yttre gränser (artiklarna 3-8 i Schengenkonventionen och därtill knutna genomförandebeslut, även den gemensamma handboken) förtecknas de i den bilagan och är alltså bindande och tillämpliga i de nya medlemsstaterna vid anslutningen. [7] Som anges ovan skall sådana bestämmelser också tillämpas vid "tillfälliga yttre gränser", dvs. de gemensamma gränserna mellan de nya medlemsstaterna och de nuvarande Schengenstaterna, samt mellan de nya medlemsstaterna sinsemellan.

[7] Med undantag för artikel 5.1 d, som gäller användning av Schengens informationssystem.

Schengenbestämmelserna om visering (artiklarna 9-18 i Schengenkonventionen och därtill knutna genomförandebeslut, även de gemensamma konsulära anvisningarna) förtecknas inte i den bilagan och är alltså bindande vid anslutningen, men tillämpliga i de nya medlemsstaterna först efter det att det rådsbeslut som det hänvisas till ovan har fattats. Dock förtecknas förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav - ändrad genom förordningarna (EG) nr 2414/2001 och nr 453/2003 - och förordning (EG) nr 1683/95 om en enhetlig utformning av visumhandlingar - ändrad genom förordningen (EG) nr 334/2002 - i bilagan och är alltså bindande och tillämplig i de nya medlemsstaterna vid anslutningen.

De här förslagen om införande av bestämmelser om lokal gränstrafik och av en ny typ av visering för detta ändamål, skall vara bindande för och tillämpliga i de nya medlemsstaterna från och med anslutningen. Det står dock klart att de nya medlemsstaterna kommer att vara bundna att fullt ut tillämpa bestämmelserna i de här förordningarna vad gäller Schengenbestämmelserna om förfaranden och villkor för utfärdande av visering (och de gemensamma konsulära anvisningarna) endast efter det att rådets beslut om att tillåta dem att tillämpa Schengenregelverket fullt ut har trätt i kraft.

6.2

En annan konsekvens av det s.k. tvåstegsgenomförandet av Schengenregelverket är att gränskontroller mellan nuvarande och nya medlemsstater liksom gränskontroller vid de gemensamma gränserna mellan de nya medlemsstaterna sinsemellan ("tillfälliga yttre gränser") kommer att bibehållas tills ovannämnda rådsbeslut om avskaffandet av sådana gränskontroller har trätt i kraft.

Därför föreslås en andra förordning som utsträcker tillämpningen av de föreslagna bestämmelserna om kriterier och villkor för att inrätta en ordning för lokal gränstrafik till att omfatta de "tillfälliga yttre landgränserna" mellan medlemsstater (se även punkt 2.1).

7. Kommentarer till de enskilda artiklarna

7.1. Rådets förordning (EG) nr ... om inrättande av en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser

Artikel 1

I denna artikel anges förordningens syfte, som är att inrätta en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser och att bemyndiga medlemsstaterna att ingå eller behålla bilaterala överenskommelser med angränsande tredje länder i det syftet.

Genom förordningen införs en särskild visering (artikel 9) som kan utfärdas till gränsboende med ärliga avsikter som behöver en visering för lokal gränstrafik.

Artikel 2

I punkt 1 i denna artikel anges att den föreslagna förordningen inte påverkar rätten till fri rörlighet för följande kategorier av personer som redan har rätt till inresa och vistelse på grundval av andra bestämmelser i gemenskapslagstiftningen:

- EU-medborgare, enligt definitionen i artikel 17.1 i EG-fördraget.

- Tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till unionsmedborgare som har utövat sin rätt till fri rörlighet inom EU. Familjebanden definieras i artikel 10 i förordning nr 1612/68.

- Tredjelandsmedborgare som omfattas av överenskommelser som gemenskapen och dess medlemsstater har ingått med tredje länder (till exempel EES-avtalet).

I punkt 2 anges att förordningens syfte inte är att reglera; den påverkar därmed inte bestämmelser om längre vistelser och frågor i samband med tullar och beskattning. Dessa frågor regleras alltså även i fortsättningen av gällande gemenskapsrätt eller nationell rätt.

Artikel 3

I denna artikel ges definitioner av begreppen i förslaget.

(a) I definitionen förtydligas att förordningens tillämpningsområde endast omfattar landgränser mellan en medlemsstat och ett tredje land.

(b) Denna definition bygger på gemenskapsrättsakter om gränsområden i samband med tullar, även om gränsområdets maximala utsträckning här har fastställts i beaktande av befintlig bilateral praxis. Syftet är inte att fastställa en särskild utsträckning av gränsområdet som är giltig för alla landgränser, utan att åtminstone fastställa den maximala utsträckningen i fråga om lokal gränstrafik.

(c) Det finns hittills ingen definition av "lokal gränstrafik". Denna definition bygger därför på gällande praxis (till exempel bilaterala överenskommelser). Två aspekter framstår som grundläggande vid definitionen av "lokal gränstrafik": bosättningen i gränsområdet och regelbunden passage av gränsen för att under en begränsad period vistas i gränsområdet i det angränsande landet.

(d) Begreppet tredjelandsmedborgare definieras negativt, genom att utesluta unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 17.1 i EG-fördraget.

e) Definitionen bygger på artikel 2 i förordning (EG) nr 539/2001. Viseringsbegreppet har emellertid begränsats till viseringar för kortare vistelse (och alltså inte även transitviseringar) som endast berättigar till inresa och vistelse på den utfärdande medlemsstatens territorium.

(f)(g) Det ställs två villkor för att en person skall kunna betraktas som "gränsboende": att personen faktiskt bor i gränsområdet (enligt definitionen i punkt b) och att han eller hon bor i detta område sedan minst ett år tillbaka. En uppdelning görs mellan gränsboende som omfattas av viseringstvång och de som inte är skyldiga att inneha visering, eftersom villkoren för dessa två kategorier skiljer sig åt. Erkända flyktingar och statslösa personer omfattas också och ingår i en av de två kategorier som specificeras ovan i enlighet med artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 539/2001.

(h) Denna definition har hämtats från artikel 2 g i kommissionens förslag till rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare (KOM(2001)386).

Artikel 4

Denna standardbestämmelse gäller efterlevnaden av förbudet mot diskriminering vid tillämpningen av denna förordning. Den överensstämmer med artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

Artikel 5

Denna artikels villkor för inresa för gränsboende som inte omfattas av viseringstvång överensstämmer i stort med villkoren i artikel 5.1 i Schengenkonventionen. Skillnaderna gäller följande:

- Giltiga handlingar för gränspassage (se kommentaren till artikel 6).

- Behovet av att personen i förekommande fall bevisar att han eller hon faktiskt bor i gränsområdet och anger skälen till den återkommande passagen av gränsen i lokal gränstrafik (däremot krävs inga bevis för villkoren för den planerade vistelsen eller för att personen har tillräckliga medel för sitt uppehälle).

I den mån som artikel 5 c - som motsvarar artikel 5.1 d i Schengenkonventionen - hänvisar till användning av Schengens informationssystem skall de nya medlemsstaterna endast tillämpa den när de har börjat att tillämpa Schengenregelverket fullt ut efter det att rådet har bemyndigat dem att göra så.

Artikel 6

Handlingar som berättigar tredjelandsmedborgare att passera en medlemsstats yttre landgräns är i allmänhet pass eller motsvarande internationell resehandling (till exempel en resehandling som utfärdats till erkända flyktingar).

I fråga om lokal gränstrafik föreslås att det skall bli lättare för gränsboende med ärliga avsikter som inte omfattas av viseringstvång att passera yttre landgränser med hjälp av följande:

- Ett identitetskort, under förutsättning att det anges att personen är bosatt i gränsområdet eller att bosättningen kan bevisas på annat sätt.

- Ett särskilt tillstånd för gränspassage som utfärdats av den stat där personen är bosatt.

Artikel 7

Vistelsen i gränsområdet i en medlemsstat vid lokal gränstrafik får högst uppgå till sju dagar i följd. Siffran bygger på gällande praxis (bilaterala överenskommelser). Vistelsen i gränsområdet kan självfallet inte överstiga den allmänna tidsfristen för en kortare vistelse, det vill säga tre månader under en halvårsperiod.

Ovanstående tidsgränser kan endast förlängas i undantagsfall, till exempel på grund av humanitära skäl, sjukdom eller olyckor.

Artikel 8

De villkor för inresa som måste uppfyllas av tredjelandsmedborgare som omfattas av viseringstvång och villkoren för tredjelandsmedborgare som är undantagna från detta tvång skiljer sig åt på vissa punkter. Det gäller bland annat följande:

- Passage av en medlemsstats yttre landgräns kan inte tillåtas på grundval av ett identitetskort eller ett tillstånd för gränspassage. Endast handlingar där en visering kan fästas är giltiga (pass och andra motsvarande internationella resehandlingar).

- Visering krävs, om än med de kännetecken som definieras i artiklarna 9-13 i förordningen.

Artikel 9

En särskild visering för lokal gränstrafik som skall utfärdas till gränsboende med ärliga avsikter inrättas (punkt 1).

I punkt 2 anges att den territoriella giltigheten för viseringen skall begränsas till gränsområdet i den medlemsstat som utfärdar viseringen.

I punkt 3 anges att den särskilda viseringen för lokal gränstrafik skall ge innehavaren rätt att flera gånger passera den utfärdande medlemsstatens gräns. Vistelsen på grundval av en sådan visering kan högst uppgå till sju dagar i följd och får under inga omständigheter överstiga tre månader under en halvårsperiod.

Artikel 10

Utformningen av viseringen för lokal gränstrafik är densamma som för andra typer av viseringar för kortare vistelse i enlighet med bestämmelserna och specifikationerna i rådets förordning (EG) nr 1683/95 av den 29 maj 1995 om en enhetlig utformning av visumhandlingar (senast ändrad genom förordning (EG) nr 334/2002 av den 18 februari 2002).

Viseringen för lokal gränstrafik kommer att ha ett tydligt "L" (för "lokal") i rutan "slag av visum" för att undvika sammanblandning med andra typer av viseringar för kortare och längre vistelse.

Artikel 11

I punkt 1 anges att "L"-viseringen kan utfärdas till gränsboende som uppfyller villkoren i artikel 8 a, c, d och e i förslaget.

I punkt 2 anges att denna visering på grund av sin beskaffenhet och sina särskilda kännetecken inte får utfärdas vid gränsen, inte ens i undantagsfall.

Artikel 12

Eftersom "L"-viseringen är en visering för flera inresor som utfärdas till personer med ärliga avsikter som ofta passerar gränsen föreföll det lämpligt att föreslå en giltighetstid på minst ett år och högst fem år.

Artikel 13

De avgifter som motsvarar de administrativa kostnaderna för att handlägga en ansökan om "L"-visering skall i princip vara desamma som avgifterna för andra typer av viseringar för flera inresor med samma giltighetstid.

Med avvikelse från ovanstående punkt står det emellertid medlemsstaterna fritt att sänka avgifterna eller inte ta ut avgift för handläggningen av "L"-viseringen.

Artikel 14

I punkt 1 i denna artikel bekräftas att bestämmelserna i de gemensamma konsulära anvisningarna skall gälla för villkoren och förfarandena för att utfärda "L"-viseringen om det inte finns några särskilda bestämmelser om detta i förordningen.

I punkt 2 anges dock att de medlemsstater som till följd av genomförandet av Schengenregelverket i två steg inte tillämpar de gemensamma konsulära anvisningarna skall tillämpa sina nationella bestämmelser om villkor och förfaranden för att utfärda viseringar fram till dess att rådet bemyndigar dem att tillämpa Schengenregelverket fullt ut. Dessa nationella bestämmelser skall naturligtvis överensstämma med bestämmelserna i denna förordning.

Artikel 15

I artikeln klargörs att gränsarbetare, på grund av sin verksamhet, inte omfattas av tidsfristerna för vistelse i gränsområdet vid lokal gränstrafik, det vill säga "tre månader under en halvårsperiod". Deras vistelse begränsas emellertid av de tidsfrister som ingår i själva definitionen av "gränsarbetare" (se kommentaren till artikel 3 h).

Artikel 16

I denna artikel införs ett undantag från skyldigheten att fästa en inrese- och utresestämpel i resehandlingarna för de gränsboende som passerar en medlemsstats yttre landgräns i lokal gränstrafik. Att stämpla resehandlingarna skulle inte vara praktiskt möjligt eftersom lokal gränstrafik innebär att gränsen passeras mycket ofta. Dessutom är de identitetshandlingar och gränstillstånd som innehas av gränsboende som är undantagna från viseringstvång inte lämpade för stämpling.

Undantaget från bestämmelsen om stämpling utesluter inte att medlemsstaterna på andra sätt kan kontrollera (till exempel via dataregister) att tidsfristerna respekteras.

De ändringar som behöver göras i den gemensamma handboken till följd av detta undantag kommer att tas upp i samband med omarbetningen av handboken.

Artikel 17

I punkt 1 i denna artikel tillåts medlemsstaterna att behålla eller ingå överenskommelser med angränsande tredje länder om lokal gränstrafik, såvida dessa överenskommelser är förenliga med bestämmelserna i denna förordning. Medlemsstaterna skall samtidigt se till att de befintliga överenskommelserna är förenliga med förordningen.

I punkt 2 införs skyldigheten för medlemsstaterna att rådfråga kommissionen innan de ingår eller ändrar överenskommelser om lokal gränstrafik. Om överenskommelsen inte anses vara förenlig med denna förordning måste medlemsstaterna ändra den så att den följer bestämmelserna i förordningen.

I punkt 3 krävs slutligen att medlemsstaterna skall överlämna en kopia av överenskommelserna till kommissionen samt varje ändring eller uppsägning av överenskommelserna.

Artikel 18

Artikeln föreskriver en möjlighet att förenkla för gränsboende att passera gränsen i lokal gränstrafik. Den återspeglar i stor utsträckning befintlig praxis. Tre förenklingar föreslås:

(a) Att upprätta särskilda gränsövergångar (till exempel om en by ligger på gränsen eller mycket nära den).

(b) Att upprätta särskilda filer för gränsboende.

(c) Att ge de gränsboende tillstånd att passera gränsen på andra platser än de tillåtna och på andra tider än de fastställda. Denna möjlighet anges såväl i artikel 3.1. i Schengenkonventionen som i punkt 1.3 del I i den gemensamma handboken.

Artikel 19

Inrättandet av en ordning för lokal gränstrafik med ett angränsande tredje land syftar till att underlätta passagen av en medlemsstats yttre landgräns för tredjelandsmedborgare med ärliga avsikter som bor i gränsområdet i detta angränsande land. Enligt denna artikel skall medlemsstaterna se till att unionsmedborgare såväl som tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatt i gränsområdet i en medlemsstat och som önskar passera gränsen och vistas i gränsområdet i ett angränsande tredje land får en likvärdig behandling.

Artikel 20

Genom denna artikel ändras de gemensamma konsulära anvisningarna i syfte att införa en nya typ av visering ("L") och specificera dess kännetecken.

De tekniska ändringar av de gemensamma konsulära anvisningarna som kommer att behövas för att kunna utfärda "L"-viseringen kommer att behandlas i ett separat instrument senare.

Artikel 21

Artikel 136.3 i Schengenkonventionen upphävs, eftersom den har ersatts av artikel 17 i denna förordning.

Artikel 22

Standardbestämmelse.

7.2. Rådets förordning (EG) nr... om inrättande av en ordning för lokal gränstrafik vid tillfälliga yttre landgränser mellan medlemsstater

Artikel 1

I artikeln anges att syftet med förordningen är att tillämpa ordningen för lokal gränstrafik, som inrättades genom förordning (EG) nr ......, vid "tillfälliga yttre landgränser" mellan medlemsstater enligt definitionen i artikel 2.

En sådan utvidgning föreskrivs mot bakgrund av att den ordning för gränskontroll som tillämpas vid sådana "tillfälliga yttre landgränser" är densamma som vid den yttre landgränsen mellan en medlemsstat och ett tredje land.

Artikel 2

I artikeln definieras begreppet "tillfällig yttre landgräns" som en landgräns mellan två medlemsstater som ännu inte har avskaffat gränskontroller vid sin gemensamma gräns. Situationen är en följd av genomförandet av Schengenregelverket i två steg, som innebär att de nya medlemsstaterna endast kommer att tillämpa vissa delar av Schengenregelverket vid anslutningen (se punkterna 2 och 6 ovan). Efter anslutningen av de nya medlemsstaterna kommer den "tillfälliga yttre landgränsen" därför att vara gränsen mellan

- en medlemsstat som tillämpar Schengenregelverket fullt ut och en angränsande medlemsstat som ännu inte tillämpar det till fullo (till exempel gränsen mellan Tyskland och Polen),

- två angränsande medlemsstater som inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut (till exempel gränsen mellan Slovakien och Ungern).

Så fort som rådet har bemyndigat de medlemsstater som inte tillämpar hela Schengenregelverket att tillämpa det fullt ut och deras "tillfälliga yttre gränser" därmed förvandlas till inre gränser kommer denna förordning självfallet inte att gälla dessa gränser.

Artikel 3

I punkt 1 i denna artikel utvidgas tillämpningen av samtliga bestämmelser om villkor och förfaranden för inrättande av en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgräns, som fastställts genom kapitel II i förordning (EG) nr..., till den passage av en medlemsstats tillfälliga yttre landgräns som utförs av tredjelandsmedborgare som är bosatta i gränsområdet i en angränsande medlemsstat.

I punkt 2 anges att denna förordning inte påverkar rätten till fri rörlighet för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar samt för tredjelandsmedborgare och deras familjemedlemmar som enligt överenskommelser mellan gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och deras ursprungsländer å den andra åtnjuter samma rättigheter till fri rörlighet som unionsmedborgare.

Artikel 4

Denna standardbestämmelse gäller efterlevnaden av förbudet mot diskriminering vid tillämpningen av denna förordning. Den överensstämmer med artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

Artikel 5

I punkt 1 i denna artikel tillåts medlemsstaterna att behålla eller ingå inbördes överenskommelser om lokal gränstrafik, såvida dessa överenskommelser är förenliga med denna förordning. När gränskontrollerna har avskaffats vid de "tillfälliga yttre gränserna" kommer dessa överenskommelser inte längre att ha något syfte.

I punkt 2 anges att dessa överenskommelser får innehålla bestämmelser om att förenkla gränspassage, till exempel upprättandet av särskilda gränsövergångar och särskilda filer för gränsboende eller tillstånd att passera gränsen på andra platser än vid de tillåtna gränsövergångarna och på andra tider än de fastställda. Om en medlemsstat beslutar att bevilja dessa typer av förenklingar skall de gälla både för unionsmedborgare och tredjelandsmedborgare.

I punkt 3 krävs slutligen att medlemsstaterna skall överlämna en kopia av överenskommelserna till kommissionen samt varje ändring eller uppsägning av överenskommelserna.

Artikel 6

Standardbestämmelse.

2003/0193 (CNS)

Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 62.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag, [8]

[8] EUT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europaparlamentets yttrande, [9]

[9] EUT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, [10]

[10] EUT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Regionkommitténs yttrande, [11] och

[11] EUT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) Behovet av att utforma bestämmelser om lokal gränstrafik för att konsolidera gemenskapens rättsliga ramar för yttre gränser framhölls i kommissionens meddelande "En framtida integrerad förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser" [12] och bekräftades den 13 juni 2002 då rådet antog den plan för förvaltning av de yttre gränserna som därefter godkändes vid Europeiska rådets möte den 21-22 juni 2002.

[12] KOM(2002) 233 slutlig, 7.5.2002.

(2) Det ligger i den utvidgade Europeiska unionens intresse att gränserna mot grannländerna inte utgör hinder för handel, socialt och kulturellt utbyte eller regionalt samarbete. Ett effektivt system för lokal gränstrafik bör således utarbetas.

(3) Gemenskapen bör införa bestämmelser om kriterier och villkor som skall uppfyllas i samband med att man underlättar för gränsboende att passera medlemsstaternas yttre landgränser (lokal gränstrafik). Sådana bestämmelser bör leda till en balans mellan att man å ena sidan underlättar gränspassagen för gränsboende med ärliga avsikter som har legitima skäl att ofta passera medlemsstaternas yttre gränser, och å andra sidan tillmötesgår behovet av att förebygga olaglig invandring och potentiella hot mot säkerheten orsakade av olaglig verksamhet.

(4) För att komma till rätta med situationen för de gränsboende som omfattas av viseringstvång i enlighet med rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav [13] bör man införa en särskild visering för kortare vistelse för lokal gränstrafik.

[13] EGT L 81, 21.3.2001, s. 1. Förordningen ändrades senast genom förordning (EG) nr 453/2003 (EUT L 69, 13.3.2003, s.10).

(5) För att tillämpa ordningen för lokal gränstrafik bör medlemsstaterna i förekommande fall kunna behålla eller ingå bilaterala överenskommelser med angränsande tredje länder, såvida de följer bestämmelserna i denna förordning.

(6) Eftersom målet för den föreslagna åtgärden, det vill säga fastställandet av kriterier och villkor för att inrätta en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser, direkt påverkar gemenskapens regelverk om yttre gränser och viseringar och därmed inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

(7) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om Danmarks ställning som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning och är därför inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning. Eftersom denna förordning syftar till utbyggnad av Schengenregelverket med tillämpning av bestämmelserna i avdelning IV i tredje delen av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, skall Danmark, i enlighet med artikel 5 i ovannämnda protokoll, inom en tid av sex månader efter det att rådet har antagit denna förordning, besluta om huruvida det skall genomföra förordningen i sin nationella lagstiftning.

(8) När det gäller Island och Norge utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket [14], en utveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1.B i rådets beslut 1999/437/EG av den 17 maj 1999 om vissa tillämpningsföreskrifter för det avtalet. [15]

[14] EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

[15] EGT L 176, 10.7.1999, s. 31.

(9) Förordningen innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilken Förenade kungariket inte deltar enligt rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. [16] Förenade kungariket deltar därför inte i antagandet av förordningen och är inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.

[16] EGT L 131, 1.6.2000, s. 43.

(10) Förordningen innebär en utveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket, i vilken Irland inte deltar enligt rådets beslut 2002/192/EG av 28 februari 2002 om en begäran från Irland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. [17] Irland deltar därför inte i antagandet av förordningen och är inte bundet av den och omfattas inte av dess tillämpning.

[17] EGT L 64, 7.3.2002, s. 20.

(11) Denna förordning utgör en rättsakt som bygger vidare på Schengenregelverket eller som på annat sätt hänför sig till det regelverket i den mening som avses i artikel 3.1 i anslutningsakten.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Kapitel I Allmänna bestämmelser

Artikel 1 Föremål

Genom denna förordning inrättas en ordning för lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser; medlemsstaternas bemyndigas även att ingå eller behålla bilaterala överenskommelser med angränsande tredje länder i syfte att genomföra ordningen.

Artikel 2 Tillämpningsområde

1. Denna förordning påverkar inte följande rättigheter:

(a) Rätten till fri rörlighet för unionsmedborgare och unionsmedborgares familjemedlemmar som är tredjelandsmedborgare.

(b) Rättigheter som beviljats tredjelandsmedborgare och deras familjemedlemmar, oavsett nationalitet, som enligt överenskommelser mellan gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och deras ursprungsländer å den andra åtnjuter samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare.

2. Denna förordning påverkar inte bestämmelser i gemenskapsrätten eller i nationell rätt om tredjelandsmedborgare angående

(a) vistelser under längre tid,

(b) tillträde till och utövande av förvärvsverksamhet, och

(c) tullar och beskattning.

Artikel 3 Definitioner

I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

(a) Yttre landgräns: Den gemensamma landgränsen mellan en medlemsstat och ett angränsande tredje land.

(b) Gränsområde: Ett område som fågelvägen sträcker sig högst 50 kilometer från gränsen. Inom detta område kan de berörda staterna ytterligare specificera vilka lokala förvaltningsområden som skall utgöra en del av gränsområdet.

(c) Lokal gränstrafik: Regelbunden passage av en medlemsstats yttre landgräns av personer som är lagligen bosatta i gränsområdet i ett angränsande tredje land i syfte att vistas i denna medlemsstats gränsområde under en period som inte får överskrida tidsfristerna i denna förordning.

(d) Tredjelandsmedborgare: Personer som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 17.1 i EG-fördraget.

e) Visering: Ett tillstånd som har utfärdats av en medlemsstat eller ett beslut som har fattats av en medlemsstat och som krävs i samband med inresa för en vistelse i högst tre månader.

f) Gränsboende som är undantagna från viseringstvång:

(i) Medborgare i de tredje länder som finns upptagna i förteckningen i bilaga II till förordning (EG) nr 539/2001 och som sedan minst ett år tillbaka är lagligen bosatta i gränsområdet i ett tredje land som gränsar till en medlemsstat.

(ii) Erkända flyktingar och statslösa personer som är undantagna från viseringstvång i enlighet med artikel 3 andra strecksatsen i förordning (EG) nr 539/2001 och som sedan minst ett år tillbaka är lagligen bosatta i gränsområdet i ett tredje land som gränsar till en medlemsstat.

(g) Gränsboende som omfattas av viseringstvång:

(i) Medborgare i de tredje länder som finns upptagna i förteckningen i bilaga I till förordning (EG) nr 539/2001 och som sedan minst ett år tillbaka är lagligen bosatta i gränsområdet i ett tredje land som gränsar till en medlemsstat.

(ii) Erkända flyktingar och statslösa personer med resehandlingar utfärdade av ett av de tredje länder som finns upptagna i förteckningen i bilaga I till förordning (EG) nr 539/2001 och som är lagligen bosatta i gränsområdet i ett tredje land som gränsar till en medlemsstat.

(h) Gränsarbetare: Tredjelandsmedborgare som är bosatta i gränsområdet i ett tredje land som gränsar till en medlemsstat och som har en anställning i gränsområdet i den angränsande medlemsstaten och som återvänder till gränsområdet i det angränsande landet dagligen eller åtminstone en gång i veckan.

Artikel 4 Förbud mot diskriminering

Medlemsstaterna skall genomföra bestämmelserna i denna förordning utan diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

Kapitel II Ordning för lokal gränstrafik

Avsnitt 1 Gränsboende som är undantagna från viseringstvång

Artikel 5 Villkor för inresa

Gränsboende som är undantagna från viseringstvång får passera en angränsande medlemsstats yttre landgräns i lokal gränstrafik om de uppfyller följande villkor:

(a) De innehar en eller flera giltiga handlingar som ger dem rätt att passera gränsen enligt definitionen i artikel 6.

(b) De kan i förekommande fall uppvisa handlingar som bevisar att de är gränsboende och att de har legitima, till exempel familjemässiga, sociala, kulturella eller ekonomiska skäl att ofta passera gränsen i lokal gränstrafik.

(c) De finns inte registrerade på spärrlista.

(d) De anses inte utgöra ett hot mot någon av medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet eller internationella förbindelser.

Artikel 6 Handlingar

Handlingar som berättigar gränsboende som är undantagna från viseringstvång till passage av en angränsande medlemsstats yttre landgräns i lokal gränstrafik kan vara följande:

(a) Ett identitetskort där det anges att personen är bosatt i gränsområdet. Om detta villkor inte är uppfyllt kan de gränsboende uppmanas att medföra ett bosättningsbevis tillsammans med resehandlingen.

(b) Ett särskilt tillstånd för gränspassage som utfärdats av den stat där personen är bosatt.

Artikel 7 Vistelse i gränsområdet

Vid tillämpningen av denna förordning får gränsboende som är undantagna från viseringstvång vistas i gränsområdet i en angränsande medlemsstat i upp till sju dagar i följd. Den totala varaktigheten av flera på varandra följande vistelser i denna medlemsstat får inte överstiga tre månader under en halvårsperiod.

Ovanstående tidsgränser kan i undantagsfall förlängas.

Avsnitt 2 Gränsboende som omfattas av viseringstvång

Artikel 8 Villkor för inresa

Gränsboende som omfattas av viseringstvång får passera en angränsande medlemsstats yttre landgräns i lokal gränstrafik om de uppfyller följande villkor:

(a) De innehar en sådan giltig handling som ger dem rätt att passera de yttre gränserna som avses i artikel 17.3 a i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985, som undertecknades i Schengen den 19 juni 1990. [18]

[18] EGT L 239, 22.9.2000, s. 19.

(b) De innehar en giltig visering enligt definitionen i artikel 9.

(c) De kan i förekommande fall uppvisa handlingar som bevisar att de är gränsboende och att de har legitima, till exempel familjemässiga, sociala, kulturella eller ekonomiska skäl att ofta passera gränsen i lokal gränstrafik.

(d) De finns inte registrerade på spärrlista.

e) De anses inte utgöra ett hot mot någon av medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet eller internationella förbindelser.

Artikel 9 Viseringar för gränsboende

För tillämpningen av denna förordning inrättas en särskild visering som skall utfärdas till gränsboende.

Den territoriella giltigheten för viseringen skall begränsas till gränsområdet i den medlemsstat som utfärdar viseringen.

Viseringen skall ge innehavaren rätt att flera gånger passera den utfärdande medlemsstatens yttre landgräns och att vistas i gränsområdet i denna medlemsstat i upp till sju dagar i följd. Den totala varaktigheten av flera på varandra följande vistelser i denna medlemsstat får inte överstiga tre månader under en halvårsperiod.

Artikel 10 Viseringens utformning

Den visering som avses i artikel 9 skall utfärdas av medlemsstaterna och ges en enhetlig utformning (klistermärke) i enlighet med bestämmelserna och specifikationerna i rådets förordning nr 1683/95. [19] På modellen skall i ruta 11, "slag av visum", anges bokstaven "L".

[19] EGT L 164, 14.7.1995, s. 1.

Artikel 11 Villkor för utfärdande av viseringar

1. Den visering som avses i artikel 9 kan utfärdas till gränsboende som uppfyller villkoren i artikel 8 a, c, d och e.

2. Den visering som avses i artikel 9 får inte utfärdas vid gränsen.

Artikel 12 Giltighetstid

Den visering som avses i artikel 9 skall ha en giltighetstid på minst ett år och högst fem år.

Artikel 13 Administrativa kostnader

1. De avgifter som motsvarar de administrativa kostnaderna för att handlägga ansökan om den visering som avses i artikel 9 skall vara desamma som avgifterna för viseringar för kortare vistelse för flera inresor med motsvarande giltighetstid.

2. Med avvikelse från punkt 1 får medlemsstaterna besluta att sänka avgifterna eller inte ta ut de avgifter som motsvarar de administrativa kostnaderna för att handlägga ansökan om den visering som avses i artikel 9.

Artikel 14 Förhållande till de gemensamma konsulära anvisningarna

1. Villkoren och förfarandena för att utfärda den visering som avses i artikel 9 skall regleras av de gemensamma konsulära anvisningarna [20] om inte annat sägs i denna förordning och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 20.

[20] EGT C 313, 16.12.2002, s. 1.

2. De medlemsstater som inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut skall, fram till det datum då rådet tillåter dem att göra så, tillämpa relevanta nationella bestämmelser för utfärdande av viseringar om de är förenliga med denna förordning.

Avsnitt 3 Gemensamma bestämmelser

Artikel 15 Gränsarbetare

De tidsfrister som fastställs i artiklarna 7 och 9 skall inte gälla gränsarbetare.

Artikel 16 Inrese- och utresestämplar

Inrese- och utresestämplar skall inte fästas på resehandlingar som innehas av gränsboende som passerar en medlemsstats yttre landgräns i lokal gränstrafik.

Kapitel III Genomförande av ordningen

Artikel 17 Överenskommelser mellan medlemsstater och tredje länder

1. För att genomföra ordningen för lokal gränstrafik får medlemsstaterna ingå överenskommelser med tredje länder i enlighet med bestämmelserna i denna förordning.

Medlemsstaterna får även behålla befintliga överenskommelser med tredje länder om lokal gränstrafik. I den mån sådana överenskommelser inte är förenliga med denna förordning skall de berörda medlemsstaterna ändra överenskommelserna så att de blir förenliga med förordningen.

2. Medlemsstaterna som planerar att ingå eller ändra överenskommelser om lokal gränstrafik med angränsande tredje länder skall på förhand rådfråga kommissionen om överenskommelsen är förenlig med denna förordning.

Om kommissionen anser att överenskommelsen är oförenlig med denna förordning skall den underrätta den berörda medlemsstaten om detta och begära att den ändrar överenskommelsen så att den blir förenlig med förordningen.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna en kopia av de överenskommelser som avses i punkt 1 samt varje uppsägning eller ändring av dessa överenskommelser.

Artikel 18 Att förenkla gränspassage

Vid tillämpningen av denna förordning får medlemsstaterna

(a) upprätta särskilda gränsövergångar som endast är öppna för gränsboende,

(b) reservera särskilda filer för gränsboende vid de vanliga gränsövergångarna,

(c) ge de gränsboende tillstånd att passera gränsen på andra platser än vid de tillåtna gränsövergångarna och på andra tider än de fastställda.

Artikel 19 Ömsesidighet

I överenskommelserna med tredje länder skall medlemsstaterna se till att det tredje landet på ett jämförbart sätt behandlar unionsmedborgare och tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i gränsområdet i en medlemsstat och som önskar resa till gränsområdet i ett angränsande tredje land.

Kapitel IV Slutbestämmelser

Artikel 20 Ändring av de gemensamma konsulära anvisningarna

De gemensamma konsulära anvisningarna ändras på följande sätt:

(a) I del I punkt 2 skall en ny punkt med följande lydelse läggas till som punkt 2.3a:

"2.3a Viseringar för lokal gränstrafik

För tredjelandsmedborgare som ofta behöver passera gränsen till en angränsande medlemsstat i lokal gränstrafik enligt definitionen i [förordning (EG) nr .....denna förordning]* kan en visering vars territoriella giltighet är begränsad till gränsområdet i den utfärdande medlemsstaten utfärdas. Viseringen skall ge innehavaren rätt att flera gånger passera gränsen till den utfärdande medlemsstaten om den totala varaktigheten av flera på varandra följande vistelser i gränsområdet i denna medlemsstat inte överstiger tre månader under en halvårsperiod.

I enlighet med förordning (EG) nr..... skall en sådan visering vara giltig i minst ett år och kunna utfärdas utan avgift.

Viseringar för lokal gränstrafik får inte utfärdas vid gränsen.

* EUT L..."

(b) Texten till den här förordningen skall läggas till som bilaga 18.

Artikel 21 Ändring av konventionen om tillämpning av Schengenavtalet

Artikel 136.3 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet upphävs.

Artikel 22 Ikraftträdande

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Utfärdad i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande