EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 16.10.1996 
KOM(96) 499 slutlig 
96/0249 (CNS) 
96/0250 (CNS) 
Meddelande till Europaparlamentet, rådet och 
Europeiska monetära institutet 
Sekundärlagstiftning 
för införande av euron och 
vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron 
Förslag till 
RÅDETS FÖRORDNING (EG) 
om vissa bestämmelser som har samband med 
införandet av euron 
Förslag till 
RÅDETS FÖRORDNING (EG) 
om införande av euron 
(framlagda av kommissionen) 

Sekundärlagstiftning 
för införande av euron och 
vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron 
(Meddelande till Europaparlamentet, rådet och 
Europeiska monetära institutet) 
Europeiska rådet i Madrid i december 1995 antog ett program för införande av en 
gemensam valuta och begärde att det tekniska förberedelsearbetet för en rådsförordning 
med den rättsliga ramen för användningen av euron skulle vara färdigt senast i slutet av 
1996. Mot denna bakgrund överlämnar härmed kommissionen utkast till två förslag till 
rådsförordningar. De bifogade utkasten till förordningar har utarbetats i enlighet med de 
principer för den rättsliga ramen som anges i punkt 9 i ovan nämnda program. 
Den rättsliga ramen har utformats efter ingående samråd med företrädare för den privata 
sektorn och Europeiska monetära institutet har bidragit med värdefulla synpunkter. 
Av de samråd som kommissionens tjänstegrenar genomfört har tydligt framgått att de 
konkreta förberedelserna för övergången till den gemensamma valutan, såväl i den privata 
som i den offentliga sektorn, gör det nödvändigt att den rättsliga ramen för euron klargörs i 
god tid före början av etapp tre av den ekonomiska och monetära unionen. För vissa 
bestämmelser, särskilt beträffande kontinuitet i avtalsförhållanden och avrundning, kan den 
rättssäkerhet som är nödvändig för att vidta förberedelser i god tid endast uppnås om 
bestämmelserna antas och träder i kraft långt före början av etapp tre. 
Artikel 109/.4 tredje meningen, genom vilken antagandet av "de övriga åtgärder som 
behövs för att snabbt införa ... som dessa medlemsstaters gemensamma valuta" möjliggörs, 
kommer att vara tillgänglig som rättslig grund först i början av 1998, när det på grundval 
av artikel 109J.4 har fattats beslut om vilka medlemsstater som uppfyller de nödvändiga 
villkoren för införandet av den gemensamma valutan. Kommissionen föreslår därför, enligt 
den överenskommelse som nåddes vid Ekofin-rådets informella möte i Dublin i september 
1996, att de bestämmelser som det med tanke på rättssäkerheten finns ett brådskande behov 
av, grundas på artikel 235 i fördraget och att den rättsliga ramens övriga bestämmelser 
antas på grundval av artikel 109/.4 i fördraget. 
Kommissionen föreslår att politiskt godkännande av de två utkasten till förordningar 
eftersträvas på Europeiska rådets möte i Dublin i december 1996. 
Följande utkast till förslag bifogas detta meddelande: 
• Rådets förordning om införande av euron (artikel 109/.4 i fördraget). Syftet är att 
fastställa monetära lagbestämmelser för medlemsstater utan undantag. Förordningen är 
avsedd att träda i kraft den 1 januari 1999. Genom förordningen ersätts de nationella 
valutorna av euron. Under en övergångsperiod som skall vara avslutad senast den 31 
december 2001 är de nationella valutorna för de deltagande medlemsstaterna olika 
denomineringar av euron. Under denna period är enheten euro och de nationella 
valutaenheterna juridiskt likvärdiga. Utkastet till förordning innehåller regler för 
användningen av den nationella valutaenheten och för euron som en egen enhet. I 
förordningen fastställs även regler för sedlar och mynt i euro, vilka kommer att sättas 
i omlopp senast den 31 december 2001. 
Europeiska centralbanken skall höras enligt artikel 109/. 4 i fördraget, men dess 
rådgivande funktion kan enligt artikel 109f.8 i fördraget ersättas av Europeiska 
monetära institutet. Rådfrågning av Europaparlamentet krävs inte formellt, men är i 
högsta grad önskvärd. 
Rådets förordning om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron 
(artikel 235 i fördraget). Syftet med denna förordning är att fastställa de bestämmelser 
som har samband med införandet av euron och som det finns ett brådskande behov av 
för att skapa rättssäkerhet. I utkastet till förordning bekräftas att införandet av euron 
inte kommer att påverka kontinuiteten för avtal eller andra rättsliga instrument. 
Dessutom är det bekräftat att från och med den 1 januari 1999 kommer en ecu i sin 
egenskap av valutakorg att vara lika med en euro. Slutligen fastställs genom utkastet 
till förordning med vilken grad av exakthet omräkningskurserna kommer att låsas den 
1 januari 1999 samt avrundningsregler för omräkningar mellan euron och de 
nationella valutaenheterna. 
Europaparlamentet skall höras enligt artikel 235 i fördraget. Europeiska monetära 
institutet skall höras enligt artikel 109f.6 i fördraget. 
MOTIVERING 
1. INLEDNING - ALLMÄNNA ÖVERVÄGANDEN 
Huvudsakliga syften med förslagen 
När nu förberedelserna för EMU har övergått till de praktiska frågorna har de olika 
aktörerna i ökande utsträckning begärt att fullständig rättssäkerhet beträffande 
användningen av euron skall åstadkommas i god tid före början av etapp tre av EMU. 
Europeiska rådet i Madrid i december 1995 erkände detta behov av rättssäkerhet och 
fastställde ett program för införande av den gemensamma valutan varvid det särskilt 
angavs att en rådsförordning, vars tekniska förberedelsearbete skall vara avslutat 
senast i slutet av 1996, skall träda i kraft den 1 januari 1999. Genom denna fastställs 
den rättsliga ramen för användningen av euron. Europeiska rådet bekräftade även 
principen om kontinuitet för avtal och att hänvisningar till ecukorgen skall omräknas 
till euro till kursen ett till ett. 
Kommissionen bemöter behovet av rättssäkerhet genom att i denna text föreslå 
rättsliga bestämmelser som bör utgöra den rättsliga ramen för användningen av euron. 
Bestämmelserna ingår i utkast till två olika förordningar av följande skäl: 
I artikel 109/.4 tredje meningen föreskrivs att "de övriga åtgärder som behövs för att 
snabbt införa ... som dessa medlemsstaters gemensamma valuta" skall vidtas. Den 
artikeln kommer dock att vara tillgänglig som rättslig grund först i början av 1998 när 
det på grundval av artikel 109J.4 har fattats beslut om vilka medlemsstater som 
uppfyller de nödvändiga villkoren för införandet av den gemensamma valutan. De 
bestämmelser som det för att åstadkomma rättssäkerhet finns ett brådskande behov av 
att anta inom den nära framtiden grundas därför på artikel 235 i fördraget. Övriga 
bestämmelser genom vilka den monetära lagstiftningen för de deltagande 
medlemsstaterna fastställs grundas på artikel 109/.4 i fördraget. Genom att föreslå 
dem redan nu gör kommissionen det möjligt att nå en politisk överenskommelse om 
dem, vilket gör att det formella antagandet 1998 blir en ren formalitet. 
Syftet med utkastet till rådets förordning om vissa bestämmelser som har 
samband med införandet av euron är följande: 
- Att bekräfta att från och med den 1 januari 1999 ersätts hänvisningar till ecun i 
avtal och andra rättsliga instrument med hänvisningar till euron till en kurs av en 
euro för en ecu. 
- Att bekräfta kontinuiteten för avtal som är uttryckta i nationella valutor eller i ecu 
och som varar längre än den 1 januari 1999. 
- Att fastställa med vilken grad av exakthet omräkningskurserna oåterkalleligen 
kommer att låsas den 1 januari 1999. 
- Att fastställa avrundningsregler. 
Dessutom införs genom detta utkast till förslag namnet "euro" i EG:s lagstiftning. 
Hänvisningen till Europeiska rådets beslut i namnfrågan återfinns i ingressen. 
Några konsekvenser av utkastet till förordning som är värda att observera är följande: 
- Marknaderna får bekräftelse och garanti för att avtal inte kommer att påverkas av 
införandet av euron. 
- De rättigheter och skyldigheter som härrör från avtal som är uttryckta i ecukorgen 
bekräftas. 
- De tekniska förberedelserna för övergången till euron underlättas, särskilt på 
området för informationsteknologi. 
Utkastet till förordning om införande av euron har följande huvudsyften: 
- Att fastställa tidsramen för fullbordandet av övergången till euron. 
- Att ersätta de nationella valutorna med euron från och med den 1 januari 1999. 
- Att fastställa en juridiskt bindande likvärdighet mellan euron och de nationella 
valutaenheterna under den period då sedlar och mynt i euro ännu inte kommit i 
omlopp. 
- Att säkerställa att privata ekonomiska aktörer under denna övergångsperiod är fria 
att använda euron utan att för den skull vara skyldiga att göra det. 
- Att fastställa regler för omlopp av och skydd för sedlar och mynt. 
Genom utkastet till förordning blir det även klarare för de ekonomiska aktörerna vad 
som gäller beträffande 
- tidsramen för fullbordandet av övergången, 
- omfattningen av användningen av euron under övergångsperioden, både som egen 
valutaenhet och i form av de nationella valutaenheterna, 
- inväxlingen av sedlar och mynt i nationell valuta mot sedlar och mynt i euro vid 
slutet av övergångsprocessen. 
2. KOMMENTARER TILL ARTIKLARNA I RÅDETS FÖRORDNING AV DEN 
[...] OM VISSA BESTÄMMELSER SOM HAR SAMBAND MED 
INFÖRANDET AV EURON 
Artikel 1 
Denna artikel innehåller definitioner av olika beteckningar som används i detta förslag till 
förordning. 
Beteckningen "rättsliga instrument" avser att innefatta alla instrument som är av rättslig 
betydelse och som hänvisar till valutor, valutaenheter eller belopp i valutaenheter. Den 
omfattar även uttryckligen andra betalningsinstrument än sedlar och mynt, som t.ex. 
checkar. 
Beteckningen "nationella valutaenheter" definierar de valutaenheter i medlemsstaterna utan 
undantag som fortfarande används under övergångsperioden. 
Omräkningskurserna kan fastställas först den 1 januari 1999 i enlighet med artikel 109/.4 
första meningen i fördraget (se artikel 4). 
Artikel 2 
Denna artikel är av förklarande karaktär. Genom artikeln bekräftas att hänvisningarna till 
ecun som en valutakorg, enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning 
(EG) nr 3320/94, ersätts av hänvisningar till euron till kursen ett till ett. 
Denna definition tillämpas på ett otvetydigt sätt i EG-lagstiftningen. Vad gäller användandet 
av ecun inom privaträtten har det utvecklats en presumtion enligt vilken avtal som använder 
ecun utan att klart definiera den skall anses hänvisa till ecun i dess definition enligt EG-
lagstiftningen. Det kan lugnt antas att avtalsparterna i avtal som använder ecun i flertalet 
fall har avsett att hänvisa till den officiella ecun även om detta inte alltid kan utläsas ur varje 
enskilt avtals ordalydelse. Detta antagande följer synsättet i kommissionens 
rekommendation 94/284/EEG angående den rättsliga behandlingen av ecun och av avtal 
som uttrycks i ecu mot bakgrund av införandet av den gemensamma valutan. En sådan 
presumtion respekterar helt avtalsfriheten eftersom den tillåter avtalsparterna att avtala 
annorlunda och därmed "bryta" presumtionen. 
I denna artikel används namnet "euro" för den gemensamma valutan. Ingressen innehåller 
en hänvisning till det beslut om namnet som fattats av Europeiska rådet i Madrid. 
Genom punkt 2 upphävs rådets förordning (EG) nr 3320/94. Denna förordning skulle i vart 
fall ha blivit utan verkan vid början av etapp tre på grund av bestämmelserna i fördraget 
och särskilt artiklarna 109g och 109/.4 i detta. 
Artikel 3 
Denna artikel har som syfte att bekräfta kontinuiteten för rättsliga instrument, i synnerhet 
för avtal. Den har endast ett förklarande syfte. Eftersom EMU varken kan betecknas som 
en oförutsedd händelse eller som en allvarlig störning i förhållandena rättfärdigar införandet 
av euron inte åberopandet av principen om bristande förutsättningar eller "Wegfall der 
Geschäftsgrundlage", "théorie de 1"imprévision" eller principer med motsvarande verkan. 
Principen om kontinuitet underströks redan av Europeiska rådet i Madrid i dess program för 
övergången. 
"Villkoren i ett rättslig instrument" omfattar i synnerhet räntesatser i finansiella avtal men 
täcker också alla andra villkor. 
Bestämmelsen är tillämplig på avtal som uttrycks i deltagande medlemsstaters valutor eller i 
ecu, oavsett om de har upprättats enligt deltagande eller icke-deltagande medlemsstaters lag. 
Artikeln hänvisar till "införandet av euron", vilket är en beteckning som används i artikel 
109/.4 i fördraget och som är mer vidsträckt än "ersättande". Uttrycket innebär att de 
hänvisningar till ecun som avses i artikel 2 i denna förordning ersätts av hänvisningar till 
euron. 
Genom den sista meningen bekräftas att den allmänt erkända principen om avtalsfrihet 
bevaras. 
Artikel 4 
I denna artikel fastställs regler för omräkningskurserna. Enligt den första meningen i artikel 
109/.4 kan kurserna i sig fastställas först den 1 januari 1999. 
Genom första punkten ges visshet om vilka kategorier av kurser som skall fastställas och 
om antalet signifikanta siffror. Det senare uttrycket innebär att en kurs har sex siffror räknat 
från vänster till höger med början på den första siffran som inte är noll (vilket inte skall 
förväxlas med antalet decimaler). Rådet åtar sig att fastställa kurserna med denna grad av 
exakthet. Valet av sex signifikanta siffror följer normerna i EMS. 
För att undvika felaktigheter vid omräkningar omfattar det oåterkalleliga fastställandet bara 
omräkningskursen mellan euron och de nationella valutaenheterna. De bilaterala kurserna 
mellan de nationella valutaenheterna kommer att härledas ur dessa omräkningskurser. 
Genom punkt 2 föreskrivs att de ekonomiska aktörerna inte får avrunda 
omräkningskurserna när omräkning görs. 
Genom punkt 3 förbjuds användandet av inverterade kurser eftersom detta skulle medföra 
att kurserna avrundades, vilket kan resultera i betydande felaktigheter beroende på 
avrundningens multiplikatoreffekt, särskilt om det rör sig om stora valutabelopp. 
Genom punkt 4 fastställs en bindande algoritm för omräkning mellan nationella 
valutaenheter, eftersom dessa bilaterala kurser enligt definitionen "omräkningskurser" i 
artikel 1 inte definieras direkt. 
Artikel 5 
I denna artikel definieras ett antal avrundningsregler för omräkning av penningbelopp 
mellan euron och nationella valutaenheter samt mellan de nationella valutaenheterna. 
Penningbelopp som uttrycks i euro skall alltid avrundas till närmaste cent. Penningbelopp i 
nationella valutaenheter skall avrundas till närmaste underenhet eller till närmaste enhet i 
den nationella valutaenheten. Nationell praxis respekteras. Denna flexibilitet tillåter särskilt 
att vissa länders praxis att avrunda penningbelopp till andra enheter än de som anges i 
artikeln (t.ex. att avrunda belopp till en multipel av valutaenheten) kan fortsätta att 
tillämpas. 
Artikel 6 
I denna artikel fastställs ikraftträdandet. Förordningen träder i kraft dagen efter det att den 
har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas tidning. Artikel 2 kommer att få verkan 
först från och med den 1 januari 1999. 
3. KOMMENTARER TILL ARTIKLARNA I RÅDETS FÖRORDNING OM 
INFÖRANDE AV EURON 
Artikel 1 
I den första artikeln definieras beteckningarna "deltagande medlemsstater", "rättsliga 
instrument", "omräkningskurser", "enheten euro", "nationella valutaenheter", 
"övergångsperiod" och "organiserade marknader". 
Beteckningen "deltagande medlemsstater" används för att beskriva medlemsstater utan 
undantag. Även om man utgår från att i princip samtliga EU-medlemsstater kommer att 
delta i den tredje etappen av EMU, om än enligt olika regler, används beteckningen 
"deltagande medlemsstater" för att underlätta förståelsen av utkastet till förordning. 
Uppräkningen av de deltagande medlemsstaterna underlättar erkännandet av den monetära 
lagstiftningen i tredje land. 
Beteckningen "rättsliga instrument" är avsedd att omfatta alla instrument som är rättsligt 
relevanta och som hänvisar till valutor, valutaenheter eller belopp i valutaenheter. Den är 
särskilt avsedd att omfatta alla slags avtal, skriftliga eller muntliga, underförstådda avtal och 
avtal som framgår av parternas konkludenta uppträdande. 
Enligt artikel 109/.4 i fördraget kan omräkningskurserna först fastställas den 1 januari 1999. 
Regler för fastställandet av omräkningskurserna föreskrivs genom rådets förordning f...| 
om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron. För att undvika 
avrundningsproblem kommer endast omräkningskurser för en euro uttryckt i var och en av 
medlemsstaternas nationella valutor att fastställas. Bilaterala kurser kommer att behöva 
härledas från kurserna gentemot euron. En bindande algoritm för detta syfte fastställs 
genom nämnda rådsförordning. Inverterade kurser där nationella valutaenheter uttrycks i 
enheter av euron kommer inte att fastställas. 
Under övergångsperioden kommer det att existera flera olika former av euron som de 
deltagande medlemsstaternas valuta. "Enheten euro" och de "nationella valutaenheterna". 
Beteckningen "enheten euro" används för att skilja mellan decimala uttryck av euron 
uttryckt i enheter av euron själv från icke-decimala uttryck av euron uttryckt i de nationella 
valutaenheterna. De "nationella valutaenheterna" avser valutorna för de deltagande 
medlemsstaterna som var egna valutor innan de ersattes av euron. 
Utgången av övergångsperioden måste fastställas senare. 
I definitionen av "organiserade marknader" hänvisas till direktiv 93/22/EEG om 
investeringstjänster inom värdepappersområdet. Den inkluderar marknader för regelbunden 
handel med samt clearing och avveckling av överlåtbara värdepapper, andelar i företag för 
kollektiva investeringar, penningmarknadsinstrument, finansiella terminskontrakt, 
ränteterminskontrakt, svappar samt optioner på finansiella instrument och 
betalningsinstrument. 
Artikel 2 
Genom första meningen och i kombination med artikel 17 införs euron från och med den l 
januari 1999 som valuta för de deltagande medlemsstaterna. Hänvisningen till 
medlemsstaterna (och inte till den monetära unionen) tjänar till att klargöra att euron är 
varje medlemsstats valuta. Detta bör hjälpa till att undvika tvetydighet vad gäller kontinuitet 
för avtal, särskilt på internationell nivå. 
En distinktion görs mellan namnet på valutan (euro) och beräkningsenheten (en euro) i 
vilken alla valutabelopp skall beräknas. Enligt vad som överenskoms vid det informella 
Ekofin-mötet i Verona i april 1996 är euron indelad i etthundra "cent". Såsom förklaras i 
ingressen är fastställandet av namnet "cent" inte avsett att förhindra att varianter av detta 
namn används i dagligt bruk, dock utan att principen ifrågasätts om att namnet på den 
gemensamma valutan och dess underenheter endast kan fastställas på gemenskapsnivå. 
Artikel 3 
Genom att föreskriva att de tidigare nationella valutorna ersätts av euron till 
omräkningskurserna upprättas genom denna artikel "kopplingen" mellan var och en av de 
tidigare valutorna och den nya valutan. Därigenom säkerställs kontinuiteten för avtal och 
andra rättsliga instrument enligt principen om nominalism. Ersättandet av de tidigare 
nationella valutorna i de deltagande medlemsstaterna kommer att äga rum den 1 januari 
1999. Övergångsbestämmelserna om de nationella valutaenheternas status och användning 
påverkar inte ersättandet av valutorna i rättslig mening. 
Artikel 4 
Genom denna artikel fastställs beräkningsenheten för Europeiska centralbankssystemet 
(ECBS) vilken varken anges i fördraget eller ECBS-protokollet. 
Det bör observeras att genom denna bestämmelse definieras inte beräkningsenheten för 
perioden mellan inrättandet av ECB och början av etapp 3, eftersom bestämmelsen träder i 
kraft först den 1 januari 1999. Om beslut tas att använda ecukorgen, som är 
beräkningsenhet för Europeiska monetära institutet, skulle genom detta utkast till förordning 
säkerställas att beräkningsenheten från och med den 1 januari 1999 skulle vara euron. 
Denna artikel skulle då få en förklarande karaktär. 
Artikel 5 
Genom artikel 5 begränsas tillämpningen av artikel 6-9 till övergångsperioden. 
Artikel 6 
Genom artikel 6 införs begreppet nationell valutaenhet som definieras i artikel 1. Genom 
punkt 1 första meningen införs temporärt ytterligare uppdelningar av den gemensamma 
valutaenheten, euron, (utöver den i artikel 2, som är permanent). Genom denna mening 
använder gemenskapslagstiftaren sin befogenhet att införa valfritt antal uppdelningar av den 
gemensamma valutan, i valfri del av den gemensamma valutaenheten och under valfritt 
namn. Detta kan innebära omräkningsfaktorer som är mindre än 1. De nationella 
underuppdelningarna förblir i kraft. 
Genom artikeln ges möjlighet att använda den gemensamma valutan inte endast under sitt 
eget namn, utan även i valörerna och enheterna för de tidigare nationella valutorna,, vilka 
blir denomineringar av euron. 
Genom den tredje meningen säkerställs att de bestämmelser i den nationella monetära 
lagstiftningen som är förenliga med förordningen fortsätter att gälla under övergångs­
perioden. Detta gäller framför allt bestämmelser om sedlar och mynt. 
Genom punkt 2 klargörs att det inte påverkar den rättsliga giltigheten om det hänvisas till 
den nationella valutaenheten eller till själva enheten euro i ett rättsligt instrument. I kraft av 
denna bestämmelse är avtal uttryckta i antingen euron eller i de nationella valutaenheterna 
lika giltiga. 
Detsamma gäller för lagbestämmelser och andra rättsliga instrument. 
Artikel 7 
I denna artikel behandlas uteslutande rättsliga instrument som upprättats före den 
l januari 1999. Utan en sådan bestämmelse skulle det t.ex. vara osäkert om en fordran i en 
nationell valuta den 31 december 1998 skulle anses vara en fordran i euro uttryckt i enheten 
euro själv eller en fordran i euro uttryckt i den nationella valutaenheten den 1 januari 1999. 
Enligt denna artikel kommer den 1 januari 1999 ett avtal om skyldighet att betala 
exempelvis 100 FRF att bli en skyldighet att betala motsvarande belopp i euro (detta följer 
av artikel 3), men uttryckt i 100 FRF, vilket kommer att vara en denominering av euron. 
Det är endast efter övergångsperioden som hänvisningar till de nationella valutaenheterna i 
rättsliga instrument i kraft av artikel 14 skall betraktas som hänvisningar till enheten euro 
(och således som förpliktelser som skall fullgöras i enheten euro). 
Genom artikeln bibehålls status quo för denomineringar. Avtalsparter hindras inte från att 
avtala om att ändra den valutaenliet som ett avtal är uttryckt i och lagstiftaren hindras inte 
heller från att ändra valutaangivelse i en lag. Lagstiftningen i allmänhet bromsas inte heller. 
Artikel 8 
I denna artikel görs avvägningen mellan principen om "avsaknad av tvång" och "avsaknad 
av förbud" enligt det införandeprogram som beslutades av Europeiska rådet i Madrid. I 
punkt 1 föreskrivs att denomineringen av ett rättsligt instrument - i antingen enheten euro 
eller den nationella valutaenheten - skall respekteras. Det säkerställs att den valutaenhet som 
föreskrivs enligt det rättsliga instrumentet i fråga (t.ex. ett avtal eller en lag) skall vara den 
som används vid utförandet av alla handlingar (kontoutdrag, fakturor, betalningar, o.s.v.) 
enligt det rättsliga instrumentet. Genom punkt 1 säkerställs att utan hinder av 
bestämmelserna i de följande punkterna kommer de ekonomiska aktörerna endast att behöva 
använda den enhet - antingen euron eller den nationella valutan - de har avtalat om. 
På liknande vis säkerställs genom punkt 1 att de lagar genom vilka användningen av en 
enhet föreskrivs, t.ex. för offentliggörande av räkenskaper, skall tillämpas enligt den 
valutaangivelse som anges i dem. 
Genom punkt 1 hindras givetvis inte en gäldenär, i fall då kontantlös betalning inte 
uttryckligen avtalats, från att betala en skuld uttryckt i euro med sedlar eller mynt uttryckta 
i den nationella valutaenhet som är lagligt betalningsmedel på utförandeorten. 
10 
Genom punkt 2 överlämnas det åt parterna att avtala om användning av en annan 
valutaenhet än den som det rättsliga instrument som utgör grunden för deras 
avtalsförhållande är uttryckt i. 
Syftet med punkt 3 är att öka utbytbarheten mellan euron och de nationella valutaenheterna 
för betalningar som utförs genom kreditering av ett konto. Gäldenären kan därigenom välja 
mellan att betala sin skuld antingen i enheten euro eller i den nationella valutaenhet som är 
angiven i avtalet. Genom denna bestämmelse klargörs även att en bank som tar emot en 
betalning i den nationella valutaenheten till ett eurokonto är berättigad att, utan mottagarens 
samtycke, göra den omräkning som är nödvändig för att kreditera ett konto i den berörda 
nationella valutaenheten och vice versa. Bestämmelsen omfattar endast inrikes betalningar i 
euro eller den nationella valutaenheten i fråga. 
Genom punkt 4 ges medlemsstaterna möjlighet att vidta åtgärder för att öka användningen 
av enheten euro i två specifika fall, även om åtgärderna kan leda till en skyldighet för vissa 
ekonomiska agenter att använda enheten euro. Den första strecksatsen omfattar offentliga 
och privata skulder. Undantagna från tillämpningsområdet för denna bestämmelse är 
skulder i annan form än värdepapper såsom bankkonton, lån etc. Den andra strecksatsen 
omfattar de organiserade marknader som avses i artikel 1. 
Genom punkt 5 avslutas förteckningen över undantag från principen om avsaknad av tvång. 
Innehållet är hämtat från punkt 12 i det införandeprogram som antogs i Madrid, i vilket det 
sägs att "Tidsramen [för den allmänna användningen av euron för den offentliga sektorns 
transaktioner] kommer att fastställas i gemenskapens lagstiftning och kan medge viss frihet 
för de enskilda medlemsstaterna. " 
Genom punkt 6 bekräftas att för rättsliga bestämmelser om nettning etc. skall enheten euro 
och de nationella valutaenheterna betraktas som utbytbara. 
Artikel 9 
Genom denna artikel bekräftas att nationella sedlar och mynt förblir lagliga betalningsmedel 
under övergångsperioden. Deras lagliga status är begränsad till det territorium där de var 
lagliga betalningsmedel före början av den tredje etappen. Denna status upphör senast sex 
månader efter utgången av övergångsperioden (se artikel 15). 
Artikel 10 
1 denna artikel återges bestämmelserna i artikel 105a i fördraget. Formuleringen "sätta i 
omlopp" påverkar inte beslutet om vem som kommer att bli sedel utgivare (ECB eller de 
nationella centralbankerna). Sedlarna i euro är de enda sedlar sorrt är lagliga 
betalningsmedel i samtliga deltagande medlemsstater, i motsats till de nationella sedlarna. 
Artikel 11 
I denna artikel behandlas reglerna för mynt. Eftersom fördraget inte säger något om 
statusen för mynt som lagligt betalningsmedel, får de denna status genom denna artikel. 
Gränsen för myntens betalningsverkan är satt till 50 mynt oberoende av de enskilda 
myntens åsatta värde. I artikeln behandlas inte medlemsstaternas rättigheter att ge ut mynt 
för numismatiska syften eller jubileumssyften. 
ii 
Artikel 12 
l denna artikel behandlas skydd mot förfalskning för sedlar och mynt. Inga närmare normer 
fastställs, men medlemsstaterna åläggs att säkerställa adekvata påföljder. Detta utesluter inte 
att gemensamma åtgärder kan vidtas i framtiden, vare sig det blir enligt den första eller 
tredje unionspelaren. 
Artikel 13 
I denna artikel anges ett antal bestämmelser som gäller först från och med utgången av 
övergångsperioden, antingen för en begränsad tid eller för en obegränsad tid. 
Artikel 14 
Efter utgången av övergångsperioden upphör de nationella valutaenheterna att existera. 
Genom artikeln bekräftas att från och med denna dag skall hänvisningar till dessa 
valutaenheter i rättsliga instrument som förelåg vid utgången av övergångsperioden 
betraktas som hänvisningar till enheten euro. Detta följer av artiklarna 2 och 3. Genom 
artikeln klargörs att en fysisk "omdenominering" i den meningen att rättsliga instrument 
som fortfarande hänvisar till de tidigare nationella valutaenheterna skrivs om, inte är 
nödvändig för att instrumenten skall vara giltiga. Det kan dock finnas andra skäl till att en 
sådan fysisk omdenominering kan vara önskvärd eller i vissa fall rentav oundgänglig. 
Hänvisningar till de nationella valutaenheterna i lagar etc. kommer att behöva formellt 
anpassas av den nationella lagstiftaren inom en rimlig tidsperiod. 
Efter övergångsperioden är de nationella valutaenheterna inte längre giltiga vid upprättandet 
av avtal o. dyl. eftersom varje hänvisning till en tidigare nationell valutaenhet i ett nytt avtal 
skulle vara en hänvisning till en beteckning som inte längre erkänns i den monetära 
lagstiftningen. 
Artikel 15 
Syftet med denna artikel är att underlätta inväxlingen av gamla sedlar och mynt mot nya vid 
utgången av övergångsperioden. Nationella sedlar och mynt får fortsätta att vara i omlopp 
som lagliga betalningsmedel under högst sex månader efter utgången av övergångsperioden. 
I syfte att skapa utrymme för flexibilitet har medlemsstaterna möjlighet att förkorta denna 
period allt efter hur snabbt övergången kan genomföras inom deras respektive territorier. 
Artikel 16 
Genom denna artikel överlämnas det åt medlemsstaterna att avgöra under hur lång tid efter 
övergångsperioden de kommer att fortsätta att lösa in de sedlar och mynt i nationella 
valutaenheter som de tidigare givit ut. Beroende på nationella regler och praxis kan denna 
tid variera. Medlemsstaterna kan välja att fortsätta lösa in sedlar och mynt i de nationella 
valutaenheterna under en obegränsad tid. 
12 
Förslag till 
rådets förordning om vissa bestämmelser som har samband 
med införandet av euron 
(FRAMLAGT AV KOMMISSIONEN) 
13 
Förslag till 
rådets förordning [ ] 
om vissa bestämmelser som har samband med 
införandet av euron 96/0249 (CNS) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 
235 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, 
med beaktande av Europaparlamentets yttrande, 
med beaktande av Europeiska monetära institutets yttrande, och 
med beaktande av följande: 
1. Europeiska rådet bekräftade vid sitt möte i Madrid den 15-16 december 1995 att den 
tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen skall börja den 1 januari 1999, 
enligt artikel 109J.4 i fördraget. Enligt artikel 109k i fördraget betecknas de medlemsstater 
som inför euron som en gemensam valuta som medlemsstater utan undantag. 
2. Det beslutades också att namnet på den europeiska valutan skall vara "euro". Det 
specifika namnet "euro" kommer att ersätta den allmänna beteckningen "ecu", som används 
i fördraget för att hänvisa till den europeiska valutaenheten. Som valuta för 
medlemsstaterna utan undantag kommer euron att delas in i etthundra enheter med namnet 
"cent". 
3. En rådsförordning genom vilken den rättsliga ramen för användningen av euron 
definieras bör antas på grundval av artikel 109/.4 tredje meningen i fördraget så snart det är 
känt vilka medlemsstaterna utan undantag är. Den dag då den tredje etappen börjar skall 
rådet enligt artikel 109/.4 första meningen i fördraget fastställa de omräkningskurser till 
vilka valutorna oåterkalleligen skall låsas. 
4. För att den gemensamma marknaden och övergången till den gemensamma valutan 
skall fungera smidigt är det nödvändigt att åstadkomma rättssäkerhet för deltagarna på 
marknaden i alla medlemsstater genom att införa vissa bestämmelser som har samband med 
införandet av euron i god tid före början av etapp tre. 
5. Artikel 109/.4 tredje meningen, genom vilken rådet tillåts att genom enhälligt beslut 
av medlemsstaterna utan undantag vidta "övriga åtgärder som behövs för att snabbt 
införa...som dessa medlemsstaters gemensamma valuta" kommer att vara tillgänglig som 
rättslig grund först när det enligt artikel 109J.4 har beslutats vilka medlemsstater som 
uppfyller de nödvändiga villkoren för införandet av den gemensamma valutan. Det är 
därför nödvändigt att använda artikel 235 som rättslig grund för de bestämmelser som det 
finns ett brådskande behov av för att åstadkomma rättssäkerhet. 
14 
6. Ecun enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 
3320/941, kommer den 1 januari 1999 att upphöra att definieras som en valutakorg och 
euron kommer att bli en självständig valuta. Rådets beslut i fråga om fastställandet av 
omräkningskurserna kommer inte i sig att förändra ecuns värde utåt. Detta innebär att en 
ecu i sin egenskap av valutakorg kommer att bli en euro. Rådets förordning (EG) nr 
3320/94 blir därför överflödig och bör upphävas. Vad gäller hänvisningar till ecu i rättsliga 
instrument inom privaträtten kommer det att présumeras att parterna har samtyckt till att 
hänvisa till ecun enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 
3320/94. Bestämmelserna om kontinuitet kan endast nå sitt syfte att åstadkomma 
rättssäkerhet för marknaden om de träder i kraft så snart som möjligt. 
7. Det är en allmänt accepterad rättslig princip att kontinuiteten för rättsliga instrument 
inte skall påverkas av införandet av en ny valuta. Principen om avtalsfrihet måste 
respekteras. För att förstärka rättssäkerheten och klarheten är det lämpligt att uttryckligen 
bekräfta att principen om kontinuitet för rättsliga instrument och särskilt för avtal bör 
tillämpas mellan de tidigare nationella valutorna och euron samt mellan ecun enligt artikel 
109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94 och euron. Detta 
innebär särskilt att i fråga om rättsliga instrument med fasta räntesatser ändrar införandet av 
euron inte den nominella ränta som skall betalas av gäldenären. 
8. Den uttryckliga bekräftelsen av principen om kontinuitet kommer också att medverka 
till erkännandet av kontinuitet för avtal inom tredje lands jurisdiktion. 
9. Beteckningen "avtal" som används för att definiera rättsliga instrument är avsedd att 
omfatta bl.a. skriftliga och muntliga avtal, underförstådda avtal och avtal som framgår av 
parternas konkludenta handlande. 
10. Rådet kommer att fastställa omräkningskurserna för euron uttryckta i den nationella 
valutan för varje medlemsstat utan undantag i enlighet med artikel 109/. 4 första meningen i 
fördraget. Dessa omräkningskurser bör användas för varje omräkning mellan euron och de 
nationella valutaenheterna eller mellan nationella valutaenheter. Vid omräkning mellan 
nationella valutaenheter bör en fastställd algoritm användas. 
11. Införandet av euron kräver avrundning av penningbelopp. Ett tidigt tillkännagivande 
av avrundningsregler är väsentligt för att möjliggöra förberedelser i rätt tid och en smidig 
övergång till den ekonomiska och monetära unionen. 
12. För att uppnå en hög grad av exakthet i omräkningsförfarandet bör 
omräkningskurserna definieras med sex signifikanta siffror. En kurs med sex signifikanta 
siffror innebär en kurs som har sex siffror, räknat från vänster till höger och med början på 
den första siffra som inte är noll. 
13. Enligt artikel 109f.6 i fördraget skall EMI höras om varje förslag till gemenskaps­
rättsakt inom dess behörighetsområde. 
Rådets förordning (EG) nr 3320/94 av den 22 december 1994 om kodifiering av befintlig 
gemenskapslagstiftning om definition av ecu efter ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska 
unionen (EGT nr L 350, 31.12.1994, s. 27). 
15 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FOUANDE. 
I denna förordning avses med 
rättstiga instrument. 
omräkningskurser. 
nationella valutaenheter. 
enheten euro: Artikel 1 
lagbestämmelser, administrativa rättsakter, rättsliga 
beslut, avtal, ensidiga rättsakter, andra betalnings­
instrument än sedlar och mynt samt andra instrument 
med rättslig verkan, 
de omräkningskurser som oåterkalleligen fastställts av 
rådet enligt artikel 109/. 4 första meningen i fördraget, 
valutaenheterna i medlemsstaterna utan undantag såsom 
de definieras i respektive medlemsstats monetära 
lagstiftning dagen före början av den tredje etappen, 
den gemensamma valutaenhet som antagits av 
medlemsstaterna utan undantag den 1 januari 1999. 
Artikel 2 
1. Från och med den 1 januari 1999 skall varje hänvisning i ett rättsligt instrument till 
ecun enligt artikel 109g i fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94 
ersättas med en hänvisning till euron till en kurs av en euro för en ecu. Hänvisningar till 
ecun utan en sådan definition i rättsliga instrument skall présumeras hänvisa till ecun enligt 
artikel 109g i EG-fördraget och definitionen i rådets förordning (EG) nr 3320/94. 
2. Rådets förordning (EG) nr 3320/94 upphävs från och med den 1 januari 1999. 
Artikel 3 
Införandet av euron får inte medföra ändring av något villkor i ett rättsligt instrument eller 
leda till upphävande av eller befrielse från fullgörelse av villkoren i ett rättsligt instrument 
och får inte heller ge en part ensidig rätt att ändra ett rättsligt instrument eller bringa det att 
upphöra. Denna bestämmelse gäller förutsatt att parterna inte har avtalat något annat. 
Artikel 4 
1. Omräkningskurserna skall fastställas som en euro uttryckt i var och en av de nationella 
valutorna för medlemsstaterna utan undantag. De skall fastställas med sex signifikanta 
siffror. 
2. Omräkningskurserna får inte avrundas eller avkortas vid omräkning. 
16 
3. Omräkningskurserna skall användas för omräkningar ät bada hållen mellan enheten 
euro och de nationella valutaenheterna. Inverterade kurser som härleds från 
omräkningskurserna får inte användas. 
4. Penningbelopp som skall omräknas från en nationell valutaenhet till en annan skall 
först omräknas till ett belopp som uttrycks i enheten euro, avrundat till minst tre decimaler, 
och sedan omräknas till den andra nationella valutaenheten. 
Artikel 5 
Penningbelopp som skall betalas eller redovisas när en avrundning sker efter en omräkning 
till enheten euro enligt artikel 4 skall avrundas uppåt eller nedåt till närmaste cent. 
Penningbelopp som omräknas till en nationell valutaenhet skall avrundas uppåt eller nedåt 
till närmaste underenhet eller, i avsaknad av underenheter, till närmaste enhet eller enligt 
nationell praxis till en multipel eller del av den nationella valutaenhetens enhet eller 
underenhet. Om tillämpningen av omräkningskursen ger ett resultat som ligger exakt mitt 
emellan skall beloppet avrundas uppåt. 
Artikel 6 
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska 
gemenskapernas officiella tidning. 
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. 
17 
FORSLAG TILL 
RÅDETS FÖRORDNING OM 
INFÖRANDE AV EURON 
(FRAMLAGT AV KOMMISSIONEN) 
18 
Förslag till 
rådets förordning [ ] 
om införande av euron 96/0250 (CNS) 
EUROPEISKA UNIONENS RAD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 
109/.4 tredje meningen i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, 
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, 
med beaktande av Europaparlamentets yttrande, och 
med beaktande av följande: 
1. I denna förordning fastställs monetära lagbestämmelser för de medlemsstater som har 
infört euron. Bestämmelser om kontinuitet för avtal, ersättande av hänvisningar till ecun 
med hänvisningar till euron i rättsliga instrument samt avrundning har redan fastställts 
genom rådets förordning [...]. Åtgärder inom andra rättsområden kommer vid behov att 
behöva övervägas, till exempel beträffande parallella prisangivelser och 
omräkningsavgifter. 
2. Europeiska rådet beslutade vid sitt möte i Madrid den 15-16 december 1995 att 
namnet på den europeiska valutan skall vara "euro". Det specifika namnet "euro" kommer 
att ersätta den allmänna beteckningen "ecu" som används i fördraget för att hänvisa till den 
europeiska valutaenheten. Som valuta för medlemsstaterna utan undantag delas euron in i 
etthundra enheter med namnet "cent". Fastställandet av namnet "cent" hindrar inte att 
varianter av denna beteckning används i dagligt bruk i medlemsstaterna. 
3. Rådet skall när det handlar enligt artikel 109/.4 tredje meningen i fördraget vidta de 
åtgärder som behövs för att snabbt införa euron, utöver fastställandet av 
omräkningskurserna. 
4. Då enligt artikel 109k.2 i fördraget en medlemsstat blir en medlemsstat utan undantag 
skall rådet enligt artikel 109/.5 i fördraget vidta de övriga åtgärder som behövs för att 
snabbt införa euron som enda valuta i den medlemsstaten. 
5. Enligt artikel 109/.4 i fördraget skall rådet, då den tredje etappen börjar, fastställa de 
omräkningskurser till vilka de deltagande medlemsstaternas valutor oåterkalleligen skall 
låsas och den oåterkalleligen låsta kurs till vilken euron skall ersätta dessa valutor. 
6. Lagbestämmelser bör tolkas mot bakgrund av avsaknaden av växelkursrisk både 
mellan enheten euro och de nationella valutaenheterna och mellan dessa nationella 
valutaenheter. 
19 
7. Beteckningen "avtal" som används för att definiera rättsliga instrument är avsedd att 
inkludera bland annat skriftliga och muntliga avtal, underförstådda avtal och avtal som 
framgår av parternas konkludenta uppträdande. 
8. I syfte att förbereda en smidig övergång till euron är det nödvändigt med en 
övergångsperiod för tiden mellan ersättandet av de nationella valutorna med euron och 
införandet av sedlar och mynt i euro. Under denna tidsperiod kommer de nationella 
valutaenheterna att definieras som olika denomineringar av euron. Juridisk likvärdighet 
mellan enheten euro och de nationella valutaenheterna kommer att fastställas. 
9. Euron bör vara beräkningsenhet för Europeiska centralbanken (ECB) och för 
centralbankerna i de deltagande medlemsstaterna. Detta hindrar inte att de nationella 
centralbankerna kan föra räkenskaper i sina nationella valutaenheter under 
övergångsperioden, särskilt för sin personal och den offentliga förvaltningen. 
10. Under övergångsperioden är rättsliga instrument giltiga oavsett om de upprättas i 
enheten euro eller i den nationella valutaenheten. Om inte annat avtalas måste de 
ekonomiska aktörerna, för alla handlingar som utförs enligt ett rättsligt instrument, 
respektera den valutaenhet som instrumentet är uttryckt i. För att säkerställa att 
betalningssystemen fungerar smidigt är undantag från denna allmänna regel nödvändiga. I 
syfte att, om nödvändigt, tillåta att den valutaenhet som utestående skulder är uttryckta i 
ändras till enheten euro och att beräkningsenheten för de operativa förfarandena på 
organiserade marknader ändras, bör medlemsstaterna ha möjlighet att vidta lämpliga 
åtgärder. 
11. I transaktioner med den offentliga sektorn får medlemsstaterna tillåta användningen av 
enheten euro, men kan enbart föreskriva den på grundval av gemenskapslagstiftning. 
12. Enligt artikel 105a i fördraget får rådet vidta åtgärder för att harmonisera valörerna 
och de tekniska specifikationerna för alla mynt. 
13. Det behövs ett lämpligt skydd mot förfalskning för sedlar och mynt. 
14. Sedlar och mynt i nationell valuta förlorar sin ställning som lagliga betalningsmedel 
senast sex månader efter utgången av övergångsperioden. Av praktiska skäl kan det vara 
lämpligt att införa sedlar och mynt i euro redan en kort tid före utgången av 
övergångsperioden. 
15. Från och med utgången av övergångsperioden kommer hänvisningar till de nationella 
valutaenheterna i rättsliga instrument som föreligger vid utgången av övergångsperioden att 
behöva betraktas som hänvisningar till euron enligt respektive omräkningskurs. Det är 
därför inte nödvändigt att fysiskt ändra denomineringen av befintliga rättsliga instrument. 
De avrundningsregler som fastställs i rådets förordning [...] gäller även omräkningar som 
görs vid utgången av eller efter övergångsperioden. Av tydlighetsskäl kan det vara önskvärt 
att det fysiska bytet av valutaenhet sker så snart det är lämpligt. Från och med utgången av 
övergångsperioden är inte längre de tidigare nationella valutaenheterna giltiga vid 
upprättandet av nya rättsliga instrument. 
20 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE 
Dell 
DEFINITIONER 
I denna förordning avses med 
deltagande medlemsstater: 
rättsliga instrument: 
omräkningskurser. 
enheten euro: 
nationella valutaenheter: 
övergångsperiod: 
organiserade marknader: Artikel 1 
(länderna A, B, ...), 
lagbestämmelser, administrativa rättsakter, rättsliga 
beslut, avtal, ensidiga rättsakter, andra betalnings­
instrument än sedlar och mynt samt andra instrument 
med rättslig verkan, 
de omräkningskurser som oåterkalleligen fastställts av 
rådet enligt artikel 109/.4 första meningen i fördraget, 
den valutaenhet som definieras i artikel 2 andra 
meningen, 
de deltagande medlemsstaternas valutaenheter såsom de 
definieras i respektive medlemsstats monetära 
lagstiftning dagen före början av den tredje etappen, 
den period som börjar den 1 januari 1999 och slutar 
senast den 31 december 2001, 
marknader för regelbunden handel med samt clearing 
och avveckling av något av de instrument som är 
angivna i avsnitt B i bilagan till direktiv 93/22/EEG2 om 
investeringstjänster inom värdepappersområdet, 
inklusive system för regelbunden handel med samt 
clearing och avveckling av betalnings instrument. 
Rådets direktiv 93/22/EEG av den 10 maj 1993 om investeringstjänster inom 
värdepappersområdet (EGT nr L 141, 11.6.1993, s. 27). 
21 
Del II 
ERSÄTTANDE AV DE DELTAGANDE MEDLEMSSTATERNAS 
VALUTOR MED EURON 
Artikel 2 
Valutan för de deltagande medlemsstaterna skall vara euron. Valutaenheten skall vara en 
euro. En euro skall vara indelad i etthundra cent. 
Artikel 3 
De deltagande medlemsstaternas valutor skall ersättas av euron till omräkningskurserna. 
Artikel 4 
Euron skall vara beräkningsenhet för Europeiska centralbanken (ECB) och för 
centralbankerna i de deltagande medlemsstaterna. 
Delin 
ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER 
Artikel 5 
Artikel 6-9 skall gälla under övergångsperioden. 
Artikel 6 
1. Euron skall även vara indelad i de nationella valutaenheterna enligt 
omräkningskurserna. Varje underuppdelning av dessa skall bibehållas. Om inte annat följer 
av bestämmelserna i denna förordning skall den monetära lagstiftningen i de deltagande 
medlemsstaterna fortsätta att gälla. 
2. Om hänvisning görs till en nationell valutaenhet i ett rättsligt instrument skall denna 
vara lika giltig som en hänvisning till euron. 
Artikel 7 
Att valutorna i de deltagande medlemsstaterna ersätts med euron får inte i sig ändra 
denomineringen av de rättsliga instrument som föreligger den dag då valutan ersätts. 
22 
Artikel 8 
1. Handlingar som utförs enligt rättsliga instrument som föreskriver användning av en 
nationell valutaenhet skall utföras i den nationella valutaenheten. Handlingar som utförs 
enligt rättsliga instrument i vilka användning av enheten euro föreskrivs skall utföras i den 
enheten. 
2. Bestämmelserna i punkt 1 gäller förutsatt att parterna inte har avtalat något annat. 
3. Utan hinder av punkt 1 kan varje belopp som är uttryckt i antingen enheten euro eller 
i en given deltagande medlemsstats nationella valutaenhet, och som skall betalas inom den 
medlemsstaten genom kreditering av borgenärens konto, betalas av gäldenären antingen i 
enheten euro eller i den nationella valutaenheten. Beloppet fär krediteras borgenärens konto 
i den valuta som hans konto är noterat i, varvid eventuella omräkningar skall ske till 
omräkningskurserna. 
4. Utan hinder av punkt 1 får varje deltagande medlemsstat vidta de åtgärder som kan 
vara nödvändiga för att 
- ändra den valutaenhet som utestående skulder är uttryckta i från nationella 
valutaenheter till enheten euro; denna bestämmelse skall gälla obligationer och 
skulder i form av värdepapper, 
- tillåta organiserade marknader att ändra sin beräkningsenhet från en nationell 
valutaenhet till enheten euro. 
5. Andra bestämmelser än dem som anges i punkt 4 och som föreskriver användning av 
enheten euro får endast antas av de deltagande medlemsstaterna enligt den tidsram som 
fastställs genom gemenskapslagstiftningen. 
6. Nationella rättsliga bestämmelser som tillåter eller föreskriver nettning, kvittning eller 
tekniker med liknande verkan skall gälla monetära förpliktelser oberoende av vilken 
valutaenhet de är uttrycka i, om denna valutaenhet är euro eller en nationell valutaenliet, 
varvid varje omräkning skall ske till omräkningskurserna. 
Artikel 9 
Sedlar och mynt i nationell valuta skall behålla sin status som lagliga betalningsmedel inom 
de territoriella gränser som gäller den sista dagen före etapp tre. 
23 
Del IV 
SEDLAR OCH MYNT I EURO 
Artikel 10 
Senast den 1 januari 2002 skall ECB och centralbankerna i de deltagande medlemsstaterna 
sätta i omlopp sedlar i euro. Oberoende av artikel 15 skall dessa sedlar vara de enda sedlar 
som är lagliga betalningsmedel i alla dessa medlemsstater. 
Artikel 11 
Senast den 1 januari 2002 skall de deltagande medlemsstaterna ge ut mynt i euro eller i cent 
som följer de bestämmelser om valörer och tekniska specifikationer som rådet fastställer 
enligt artikel 105a.2 andra meningen i fördraget. Oberoende av artikel 15 skall dessa mynt 
vara de enda mynt som är lagliga betalningsmedel i alla dessa medlemsstater. Förutom den 
utgivande myndigheten och de personer som är särskilt utsedda genom den nationella 
lagstiftningen i den utgivande medlemsstaten skall inte någon part vara skyldig att ta emot 
mer än femtio mynt vid varje betalning. 
Artikel 12 
De deltagande medlemsstaterna skall säkerställa lämpliga påföljder för förfalskning av 
sedlar och mynt. ' 
Del V 
SLUTBESTÄMMELSER 
Artikel 13 
Artikel 14-16 gäller från och med utgången av övergångsperioden. 
Artikel 14 
Då hänvisning görs till de nationella valutaenheterna i rättsliga instrument som föreligger 
vid utgången av övergångsperioden skall dessa hänvisningar betraktas som hänvisningar till 
enheten euro enligt respektive omräkningskurs och beräknad enligt de avrundningsregler 
som fastställs i rådets förordning [...]. 
Artikel 15 
Sedlar och mynt i nationella valutaenheter enligt artikel 6.1 får fortsätta att vara lagliga 
betalningsmedel inom sina respektive territoriella gränser under högst sex månader efter 
utgången av övergångsperioden. Denna period kan förkortas genom nationell lag. 
24 
Artikel 16 
Enligt lag eller praxis i de deltagande medlemsstaterna skall respektive utgivare av sedlar 
och mynt fortsätta att ta emot, i utbyte mot euro till omräkningskursen, de sedlar och mynt 
som dessa tidigare givit ut. 
Del VI 
IKRAFTTRÄDANDE 
Artikel 17 
Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1999. 
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. 
25 
Bilaga om finansiering 
Föreliggande förslag påverkar inte Europeiska gemenskapens budget. 
26 
Bilaga om små och medelstora företag 
De två utkasten till förordningar kommer att direkt påverka alla medborgare och alla 
sektorer av ekonomin. Detta gäller särskilt för banksektorn och för handel och distribution 
där medborgarna kommer att se de omedelbara kommersiella effekterna av förändringarna. 
Betydelsen av att toretagen gör de nödvändiga anpassningarna till den nya situationen 
kominer att variera. Små och medelstora företag kan komma att erfara att 
anpassningskostnaderna blir proportionellt sett högre om övergången inte planeras 
tillräckligt långt i förväg. Kommissionen har ett nära samarbete med dessa sektorer för att 
mer precist kunna identifiera potentiella problem. 
27 
4 
,• ISSN 1024-4506 
KOM(96) 499 slutlig 
DOKUMENT 
$ 
SV 09 10 01 
Katalognummer : CB-CO-96-524-SV-C 
ISBN 92-78-10384-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
J?