MOTIVERING

1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

Motiv och syfte

Detta förslag gäller efterlevnaden av domarna från Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolen) av den 2 februari 2012 i mål C-249/10 P Brosmann m.fl. och av den 15 november 2012 i mål C-247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd.

Befintliga bestämmelser inom förslagets tillämpningsområde

Rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen[1] (nedan kallad grundförordningen).

Rådets förordning (EG) nr 1472/2006 av den 5 oktober 2006 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och Socialistiska republiken Vietnam och om slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på sådan import.[2]

Rådets förordning (EG) nr 388/2008 av den 29 april 2008 om utvidgning av de slutgiltiga antidumpningsåtgärder som infördes genom förordning (EG) nr 1472/2006 beträffande import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina till att omfatta import av samma produkt som avsänds från den särskilda administrativa regionen Macao, oavsett om produktens deklarerade ursprung är den särskilda administrativa regionen Macao eller inte.[3]

Rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009 av den 22 december 2009 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Vietnam och Folkrepubliken Kina, utvidgad till att omfatta import av vissa skodon med överdelar av läder som avsänds från den särskilda administrativa regionen Macao, oavsett om produktens deklarerade ursprung är den särskilda administrativa regionen Macao eller inte, efter en översyn vid giltighetstidens utgång enligt artikel 11.2 i förordning (EG) nr 384/96.[4]

Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden

Ej tillämpligt.

2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

Samråd med berörda parter

De parter som berörs av förfarandet har i enlighet med bestämmelserna i grundförordningen getts möjlighet att tillvarata sina intressen under undersökningen.

Extern experthjälp

Någon extern experthjälp har inte behövts.

Konsekvensbedömning

Förslaget är en följd av tillämpningen av grundförordningen.

Grundförordningen innehåller inga bestämmelser om en allmän konsekvensbedömning, men den innehåller en uttömmande förteckning över villkor som måste bedömas.

3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER

Sammanfattning av den föreslagna åtgärden

I domarna av den 2 februari 2012 i mål C-249/10 P Brosmann m.fl. och av den 15 november 2012 i mål C-247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd ogiltigförklarade Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolen) rådets förordning (EG) nr 1472/2006 av den 5 oktober 2006 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och Socialistiska republiken Vietnam och om slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på sådan import (nedan kallad förordningen). Förordningen ogiltigförklarades i den mån den berör Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd och Risen Footwear (HK) Co Ltd samt Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (nedan kallade de berörda exporterande tillverkarna).

I de respektive domarna uppgav domstolen att unionens institutioner borde ha undersökt och fattat beslut om begäran om status som företag som verkar i en marknadsekonomi (nedan kallad marknadsekonomisk status) som inlämnats av de berörda exporterande tillverkarna.

Enligt artikel 266 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska institutionerna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domstolens domar.

För att uppfylla det kravet beslutade kommissionen att undersöka den punkt som påverkades av rättsstridigheten och kontrollera om det rådde marknadsekonomiska förutsättningar för de berörda exporterande tillverkarna för perioden från den 1 april 2004 till den 31 mars 2005.

Det bifogade kommissionsförslaget till rådets genomförandeförordning om införande av en slutgiltig antidumpningstull på de berörda exporterande tillverkarna för den period som omfattas av rådets förordning (EG) nr 1472/2006 (den 7 april 2006 till den 7 oktober 2009) har tillkommit efter det att de berörda parterna har givits tillräckligt med tid för att inkomma med kommentarer på det slutliga meddelandet av uppgifter av den 22 november 2013.

Rådet uppmanas att anta det bifogade förslaget till förordning, som så snart som möjligt bör offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.

Rättslig grund

Rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen och artikel 266 i EUF‑fördraget.

Subsidiaritetsprincipen

Förslaget avser ett område där unionen är ensam behörig. Subsidiaritetsprincipen gäller därför inte.

Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen eftersom åtgärdsformen beskrivs i grundförordningen och inte ger något utrymme för nationella beslut.

Det är inte tillämpligt att ange på vilket sätt den ekonomiska och administrativa bördan för unionen, nationella regeringar, regionala och lokala myndigheter, ekonomiska aktörer och medborgare begränsas till ett minimum och står i proportion till förslagets mål.

Val av regleringsform

Föreslagen regleringsform: rådets genomförandeförordning.

Andra regleringsformer lämpar sig inte eftersom det inte föreskrivs några alternativ i grundförordningen.

4. BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget påverkar inte unionens budget.

2014/0044 (NLE)

Förslag till

RÅDETS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING

om återinförande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och som tillverkas av Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd och Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd och om slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på sådan import

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget),

med beaktande av artikel 266 i EUF-fördraget,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen[5] (nedan kallad grundförordningen), särskilt artiklarna 9 och 14.3,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag (nedan kallad kommissionen), som lagts fram efter samråd med den rådgivande kommittén, och

av följande skäl:

A. FÖRFARANDE

(1) Den 23 mars 2006 antog kommissionen förordning (EG) nr 553/2006 (nedan kallad den preliminära förordningen)[6] om införande av en preliminär antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder (nedan kallade skodon), med ursprung i Folkrepubliken Kina (nedan kallad Kina) och Socialistiska republiken Vietnam.

(2) Genom rådets förordning (EG) nr 1472/2006[7] införde rådet slutgiltiga antidumpningstullar från 9,7 % till 16,5 % på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Vietnam och Kina under två år (nedan kallad rådets förordning (EG) nr 1472/2006 eller den omtvistade förordningen).

(3) Genom förordning (EG) nr 388/2008[8] utvidgade rådet de slutgiltiga antidumpningsåtgärderna beträffande import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Kina till att omfatta import som avsänds från den särskilda administrativa regionen Macao (nedan kallad Macao), oavsett om produktens deklarerade ursprung är Macao eller inte.

(4) Med anledning av en översyn vid giltighetstidens utgång som inleddes den 3 oktober 2008[9] förlängde rådet antidumpningsåtgärderna med ytterligare 15 månader genom rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009[10], dvs. till den 31 mars 2011, när åtgärderna löpte ut (nedan kallad rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009).

(5) Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd och Risen Footwear (HK) Co Ltd samt Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (nedan kallade de berörda exporterande tillverkarna) bestred den omtvistade förordningen i förstainstansrätten (kallas nu tribunalen). Genom domarna av den 4 mars 2010 i mål T-401/06 Brosmann Footwear (HK) m.fl. mot rådet, REU 2010, s. II-671 och av den 4 mars 2010 i de förenade målen T-407/06 och T-408/06 Zhejiang Aokang Shoes och Wenzhou Taima Shoes mot rådet, REU 2010, s. II-747 (nedan kallade tribunalens domar) underkände tribunalen dessa bestridanden.

(6) De berörda exporterande tillverkarna överklagade dessa domar. I sin dom av den 2 februari 2012 i mål C-249/10 P Brosmann m.fl. och av den 15 november 2012 i mål C-247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (nedan kallade domarna) upphävde Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolen) tribunalens domar. Domstolen slog fast att tribunalen gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att fastslå att kommissionen inte var skyldiga att granska ansökningar om marknadsekonomisk status enligt artikel 2.7 b och c i grundförordningen från företag som inte ingick i urvalet (punkt 36 i domen i mål C-249/10 P och punkterna 29 och 32 i domen i mål C-247/10 P).

(7) Domstolen meddelade sedan själv en dom i frågan. Domstolen fastslog att ”kommissionen borde ha prövat de dokumenterade ansökningar som klagandena, med stöd av artikel 2.7 b och c i grundförordningen, tillställde den för att beviljas marknadsekonomisk status inom ramen för det antidumpningsförfarande som den omtvistade förordningen avser. Domstolen konstaterar vidare att det inte kan uteslutas att en sådan prövning hade kunnat leda till att klagandena påfördes en annan slutgiltig antidumpningstull än den på 16,5 procent som är tillämplig på dem enligt artikel 1.3 i den omtvistade förordningen. Det följer nämligen av samma bestämmelse att en slutgiltig antidumpningstull på 9,7 procent påfördes den enda kinesiska aktören i urvalet som beviljats marknadsekonomisk status. Om kommissionen hade kommit fram till att marknadsekonomiska förhållanden även rådde för klagandena, borde dessa, om det inte var möjligt att beräkna en individuell dumpningsmarginal, såsom framgår av punkt 38 i denna dom, emellertid också ha kommit i åtnjutande av sistnämnda antidumpningstull” (punkt 42 i domen i mål C-249/10 P och punkt 36 i domen i mål C-247/10 P).

(8) Som en konsekvens av detta ogiltigförklarades den omtvistade förordningen i den mån den avser de berörda exporterande tillverkarna.

(9) Enligt artikel 266 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska institutionerna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa domstolens domar. I händelse av ogiltigförklarande av en rättsakt som antagits av institutionerna inom ramen för ett administrativt förfarande, såsom antidumpning, består efterlevnad av domstolens domar av att ersätta den ogiltigförklarade rättsakten med en ny rättsakt, där den rättsstridighet som domstolen identifierat undanröjs.[11]

(10) Enligt domstolens rättspraxis kan förfarandet för ersättning av den ogiltigförklarade rättsakten återupptas vid den punkt där rättsstridigheten skedde.[12] Detta innebär i synnerhet att i en situation där en rättsakt som avslutar ett administrativt förfarande ogiltigförklaras påverkar ogiltigförklarandet inte nödvändigtvis de förberedande rättsakterna, såsom inledandet av antidumpningsförfarandet. I en situation där en förordning om införande av slutgiltiga antidumpningsåtgärder ogiltigförklaras är antidumpningsförfarandet fortfarande öppet efter ogiltigförklarandet, eftersom den rättsakt som avslutar antidumpningsförfarandet har försvunnit från unionens rättsordning[13], med undantag för om rättsstridigheten skedde i den inledande fasen.

(11) I det aktuella fallet skedde rättsstridigheten efter inledandet. Därför beslutade kommissionen att återuppta det aktuella antidumpningsförfarandet som fortfarande var öppet vid den punkt där rättsstridigheten skedde och undersöka om det rådde marknadsekonomiska förhållanden för de berörda exporterande tillverkarna för perioden mellan den 1 april 2004 och den 31 mars 2005.

(12) Institutionerna har därför undersökt dessa ansökningar om marknadsekonomisk status, som avser undersökningsperioden mellan den 1 april 2004 och den 31 mars 2005 (nedan kallad undersökningsperioden).

(13) De berörda exporterande tillverkarna uppmanades att samarbeta. De gavs möjlighet att inom den tidsfrist som angavs i respektive skrivelse skriftligen lämna sina synpunkter och begära att bli hörda.

(14) Eftersom de antidumpningsförfaranden som ledde till antagandet av den omtvistade förordningen genomfördes 2005–2006, var kommissionen inte säker på om den hade korrekta kontaktuppgifter till de potentiella berörda parterna. Därför uppmanade kommissionen alla potentiella berörda parter att uppge om de önskade ta del av uppgifter enligt artikel 20 i grundförordningen genom ett meddelande som publicerades i Europeiska unionens officiella tidning[14].

B. ERSÄTTNING AV DEN OMTVISTADE FÖRORDNINGEN MED EN NY RÄTTSAKT I SYFTE ATT FÖLJA DOMARNA

(15) Gemenskapens institutioner har möjligheten att åtgärda de aspekter i den omtvistade förordningen som ledde till att den ogiltigförklarades, och samtidigt lämna oförändrade de delar av bedömningen som inte påverkas av domen[15].

(16) Syftet med den här förordningen är att korrigera de aspekter i den omtvistade förordningen som inte överensstämmer med grundförordningen, och som således ledde till att förordningen ogiltigförklarades för de exporterande tillverkarnas del.

(17) Alla övriga undersökningsresultat i den omtvistade förordningen som inte ogiltigförklarades av tribunalen förblir giltiga och införlivas härmed i den här förordningen.

(18) De skäl som följer nedan är därför begränsade till den nya bedömning som är nödvändig för efterlevnaden av domarna.

1. Granskning av ansökningarna om marknadsekonomisk status

(19) Anledningen till ogiltigförklarandet av den omtvistade förordningen rörande de berörda exporterande tillverkarna var att institutionerna borde ha granskat de dokumenterade ansökningar om marknadsekonomisk status som skickats in till dem av de berörda exporterande tillverkarna i enlighet med artikel 2.7 b och c i grundförordningen.

(20) Institutionerna har därför analyserat ansökningarna om marknadsekonomisk status. Utvärderingen visade att den information som lämnats inte var tillräcklig för att visa att de berörda exporterande tillverkarna var verksamma under marknadsmässiga förhållanden (en detaljerad förklaring återfinns i skäl 23 och framåt).

(21) Det bör påpekas att bevisbördan ligger på den tillverkare som vill erhålla marknadsekonomisk status enligt artikel 2.7 b i grundförordningen. I artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen anges nämligen att en sådan tillverkares ansökan måste innehålla tillräcklig bevisning, såsom denna specificeras i sistnämnda bestämmelse, för att tillverkaren är verksam under marknadsmässiga förhållanden. Följaktligen åligger det inte unionsinstitutionerna att bevisa att tillverkaren inte uppfyller de föreskrivna villkoren för att tillerkännas sådan status. Däremot åligger det nämnda institutioner att bedöma huruvida den bevisning som lämnats av den berörda tillverkaren är tillräckliga för att bevisa att villkoren i artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen för att beviljas marknadsekonomisk status är uppfyllda, och det åligger unionsdomstolen att pröva huruvida något uppenbart fel begåtts vid denna bedömning (punkt 32 i domen i mål C-249/10 P och punkt 24 i domen i mål C-247/10 P).

(22) Trots att bevisbördan ligger på de berörda tillverkarna gav kommissionen ändå de berörda exporterande tillverkarna möjlighet att lämna ytterligare uppgifter. Ingen av de berörda exportörerna lämnade den ytterligare information som begärts, inte ens efter det att de påmints och varnats för konsekvenserna av att inte lämna denna information.

(23) Undersökningen visade att en exporterande tillverkare, belägen i Hongkong (företag 1), var ett närstående företag till en annan berörd exporterande tillverkare (företag 2) under den ursprungliga undersökningsperioden. Deras ansökningar om marknadsekonomisk status bedömdes därför tillsammans. Företag 2 underlät att korrigera de brister som kommissionen identifierat; på grundval av den information som fanns till dess förfogande drog kommissionen slutsatsen att företag 1 och företag 2 underlåtit att visa att de var verksamma under marknadsmässiga förhållanden enligt artikel 2.7 c i grundförordningen, av följande skäl.

(24) Beträffande kriterium nr 1 (företagens beslut) avsåg det officiella dokumentet ”godkännandeintyg” från företaget en kvantitativ begränsning av tillverkningen av den berörda produkten och skyldigheten att endast sälja för export. I stadgarna uppgavs i flera kapitel skyldigheten att rapportera till lokala myndigheter, i synnerhet i fråga om fastställandet av försäljningspriset och valutatransaktioner. I formuläret för ansökan om marknadsekonomisk status uppgavs det att företaget hade långfristiga lån, utan säkerhet, utan ränta och utan fastställda återbetalningsvillkor. Kriterium nr 2 (räkenskaper) och nr 3 (tillgångar och överföringar) uppfylldes inte eftersom externa revisionsberättelser och kontrollrapporter beträffande kapital inte lämnades in.

(25) Det uppdagades att en annan berörd exporterande tillverkare som också är baserad i Hongkong (företag 3) är närstående till tillverkare av den berörda produkten i Kina. Företag 3 uppmanades därför att skicka in ansökan om marknadsekonomisk status för dess närstående tillverkare i Kina. Ingen information har lämnats. Det slogs fast att företag 3 underlät att lämna tillräckliga bevis på att dess närstående tillverkare var verksamma under marknadsekonomiska förhållanden enligt kraven i artikel 2.7 c i grundförordningen. Därför kunde företag 3 inte beviljas marknadsekonomisk status.

(26) Den ansökan om marknadsekonomisk status som lämnades in av företag 4 innehöll en mängd dokument och bilagor som enbart var skrivna på kinesiska, utan översättning till engelska. Dessutom underlät företaget att tillhandahålla information för bedömningen av dess efterlevnad av kriterium nr 1 (företagens beslut), nr 2 (räkenskaper) och nr 3 (tillgångar och överföringar) som avses i artikel 2.7 c i grundförordningen.

(27) Beträffande kriterium nr 1 (företagens beslut) underlät företaget att tillhandahålla sina stadgar och erfordrliga kopior på kontrakt. Beträffande kriterium 2 och 3 tillhandahölls inte någon översättning till engelska av de reviderade räkenskaperna. Företaget underlät även att förklara varför det inte hade någon försäljning på den inhemska marknaden under undersökningsperioden, trots att kommissionen begärt detta. Några rapporter beträffande kapital lämnades inte in. Vidare tillhandahölls inte några stödjande handlingar som visade de olika stegen inom företagets beslut och kostnader, såsom förhandlingar med stora leverantörer och exempel på arbetsavtal, trots att kommissionen hade begärt detta.

(28) I den ansökan om marknadsekonomisk status som lämnades in av företag 5 kunde det inte bevisas att företaget var verksamt under marknadsmässiga förhållanden, eftersom den inte innehöll den information som var nödvändig för bedömning av efterlevnaden av kriterium nr 1 (företagets beslut), nr 2 (räkenskaper) och nr 3 (tillgångar och överföringar).

(29) Närmare bestämt, beträffande kriterium nr 1, underlät företag 5 att lämna in ansökningar om marknadsekonomisk status för fem andra närstående företag som hörde till koncernen och som verkar ha sålt den aktuella produkten. Beträffande kriterium nr 2 underlät företag 5 att tillhandahålla reviderade räkenskaper för år 2003 och revisionsberättelserna för 2002 och 2004 innehåller kommentarer som skapar tvivel kring tillförlitligheten hos räkenskaperna. Slutligen underlät företag 5 att tillhandahålla kontrollrapporten beträffande kapital och information om när och under vilka förutsättningar som produktionsutrustningen hade inskaffats.

(30) I artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen föreskrivs det att en tillverkares ansökan måste innehålla tillräcklig bevisning, såsom denna specificeras i sistnämnda bestämmelse, för att tillverkaren är verksam under marknadsmässiga förhållanden. Ansökningarna om marknadsekonomisk status innehöll inte några sådana bevis.

(31) Kommissionen skickade dessutom, utan att vara rättsligt skyldig till det, skrivelser om att svaren var ofullständiga till de berörda exporterande tillverkarna, men detta gav inte resultat.

(32) På denna grundval informerade kommissionen de berörda exporterande tillverkarna om sin avsikt att neka marknadsekonomisk status och gav dem möjlighet att kommentera detta.

(33) Vid den muntliga utfrågningen och i sina skriftliga synpunkter har de berörda exporterande tillverkarna inte ifrågasatt kommissionens bedömning av deras ansökningar om marknadsekonomisk status.

(34) Slutsatsen är att ingen av de berörda exporterande tillverkarna uppfyllde alla villkor som anges i artikel 2.7 c i grundförordningen och den marknadsekonomiska statusen nekas därför för dem alla.

(35) Det erinras om att domstolen konstaterade att om institutionerna fann att det rådde marknadsekonomiska förhållanden för de berörda exporterande tillverkarna borde de ha åtnjutit samma antidumpningstull som det företag i urvalet som beviljades marknadsekonomisk status.

(36) Eftersom marknadsekonomisk status emellertid nekas för alla berörda exporterande tillverkare som ett resultat av slutsatserna i den återupptagna undersökningen, bör ingen av de berörda exporterande tillverkarna åtnjuta samma individuella tullsats som det företag i urvalet som beviljades marknadsekonomisk status.

(37) Den övriga antidumpningstull som är tillämplig på Kina bör därför tillämpas på de berörda exporterande tillverkarna under giltighetstiden för rådets förordning (EG) nr 1472/2006. Giltighetstiden för den förordningen sträckte sig till en början mellan den 7 oktober 2006 och den 7 oktober 2008. Efter inledningen av en översyn vid giltighetstidens utgång förlängde man den 30 december 2009 giltigheten till den 31 mars 2011. Den rättsstridighet som identifierades i domarna består i att institutionerna underlät att fastställa huruvida de produkter som tillverkas av de berörda exporterande tillverkarna borde omfattas av den övriga tullsatsen eller tullsatsen för det företag i urvalet som beviljades marknadsekonomisk status.

(38) På grundval av den rättsstridighet som fastställts av domstolen finns det ingen rättslig grund för att fullständigt undanta de produkter som tillverkas av de berörda exporterande tillverkarna från betalningen av en antidumpningstull. En ny rättsakt som kommer till rätta med den rättsstridighet som fastställts av domstolen behöver endast omvärdera den tillämpliga tullsatsen för antidumpningstullen, och inte åtgärderna i sig.

(39) Om institutionerna avstår från att återinföra tullsatserna på lämplig nivå, skulle det ge upphov till otillåtet berikande, eftersom importen av den produkt som tillverkas av de berörda exporterande tillverkarna skedde under antagandet att lämplig tullsats skulle påföras. Skattesatsen togs därför med i beräkningen när man beslutade om försäljningspriset för de berörda produkterna.

(40) Eftersom det slagits fast att den övriga tullsatsen bör återinföras i fråga om de berörda exporterande tillverkarna med samma tullsats som ursprungligen tillämpades genom rådets förordning (EG) nr 1472/2006, krävs inga förändringar av rådets förordning (EG) nr 388/2008 och rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009. Dessa förordningar fortsätter att vara giltiga för de berörda exporterande tillverkarna.

1. Kommentarer från de berörda parterna

(41) De berörda exporterande tillverkarna gör, för det första, gällande att det var svårt, om inte omöjligt, att tillhandahålla den ytterligare information som begärdes av kommissionen, som täckte perioden mellan den 1 april 2004 och den 31 mars 2005.

(42) För det andra gjorde de gällande att domstolen inte bara ogiltigförklarade den omtvistade förordningen på grund av institutionernas underlåtelse att granska deras ansökningar om marknadsekonomisk status, utan även på grund av att institutionerna underlät att fatta beslut om marknadsekonomisk status för de företag som ingick i urvalet och inte ingick i urvalet inom tre månader efter det att undersökningen inleddes, enligt artikel 2.7 b i grundförordningen. Parterna hävdade att det felet inte längre kunde rättas till. De anser att, som ett resultat av överträdelsen av tidsfristen på tre månader, borde också alla företag som ingick i urvalet och som hade begärt marknadsekonomisk status i alla händelser behandlas som om de hade beviljats marknadsekonomisk status, och att institutionerna därför hade en skyldighet att räkna om den genomsnittliga dumpningsmarginalen för de företag som fått markoekonomisk status.

(43) För det tredje anser de att antidumpningsförfarandet hade avslutats vid utgången av antidumpningsåtgärderna den 31 mars 2011 och att det därför inte var möjligt för institutionerna att återuppta förfarandet från den punkt där rättsstridigheten skedde. De anser snarare att institutionerna är skyldiga att inleda en ny undersökning som inte enbart omfattar ansökningarna om marknadsekonomisk status, utan även förekomsten av dumpning, skada och unionens intresse.

(44) För det fjärde menar de att det föreslagna sättet att efterleva domarna skulle leda till ett retroaktivt införande av antidumpningstullarna. Detta skulle i sin tur strida mot rättssäkerhetsprincipen, rätten till effektiva rättsmedel och artikel 10.1 i grundförordningen.

(45) För det femte anser de att institutionerna inte kan begränsa sig till bedömningen av de ansökningar om marknadsekonomisk status som lagts fram av de berörda exporterande tillverkarna. De anser snarare att institutionerna måste utvärdera alla ansökningar om marknadsekonomisk status som lagts fram av företag som inte ingår i urvalet. Att inte göra det skulle strida mot principen om icke-diskriminering.

(46) Slutligen ifrågasätter parterna argumentet om att ett bristande återinförande skulle resultera i otillåtet berikande. De menade att eftersom de ogiltigförklarade antidumpningstullarna aldrig funnits för de berörda exportörerna skulle ett beslut om att inte införa dem inte leda till något otillåtet berikande för de berörda aktörerna.

2. Analys av kommentarerna

(47) Som svar på det första påståendet erinrar institutionerna om att enligt rättspraxis ligger bevisbördan på den tillverkare som vill ansöka om marknadsekonomisk status enligt artikel 2.7 b i grundförordningen. I artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen föreskrivs nämligen att en sådan tillverkares ansökan måste innehålla tillräcklig bevisning, såsom denna specificeras i sistnämnda bestämmelse, för att tillverkaren är verksam under marknadsmässiga förhållanden. Följaktligen finns det, enligt domstolens dom i målen (se skäl 21), ingen skyldighet för institutionerna att bevisa att tillverkaren inte uppfyller de villkor som fastställs för att tillerkännas sådan status. Tvärtom ska institutionerna bedöma om de bevis som tillhandahållits av den berörda tillverkaren är tillräckliga för att bevisa att de kriterier som fastställts i artikel 2.7 c första stycket i grundförordningen uppfylls för att kunna bevilja den berörda tillverkaren marknadsekonomisk status.

(48) Därmed skulle institutionerna helt enkelt ha kunnat avvisa ansökan om marknadsekonomisk status på grundval av att ansökningarna inte innehöll tillräckliga bevis på att tillverkaren är verksam under marknadsekonomiska förhållanden. Det faktum att institutionerna beslutade sig för att ge de berörda exporterande tillverkarna en möjlighet att komplettera sina ansökningar kan därför inte kritiseras för att ha kommit för sent.

(49) När det gäller det andra påståendet om att fastställandet av marknadsekonomisk status skulle ha slutförts inom tre månader efter inledandet, erinras det om att enligt rättspraxis innehåller artikel 2.7 c andra stycket i grundförordningen inte någon uppgift om konsekvenserna vid kommissionens underlåtelse att iaktta denna tremånadersperiod. Tribunalen anser därför att ett beslut om marknadsekonomisk status i ett senare skede inte påverkar giltigheten för den förordning som inför slutgiltiga åtgärder, så länge som sökandena inte har bevisat att rådet kunde ha antagit en annan förordning som var mer gynnsam för deras intressen än den omtvistade förordningen, om kommissionen inte hade överskridit tremånadersperioden.[16] Domstolen har vidare slagit fast att institutionerna kan ändra bedömningen av marknadsekonomisk status fram till dess att slutgiltiga åtgärder antas.[17]

(50) Den rättspraxisen har inte ändrats genom domarna. I domarna förlitar sig domstolen på kommissionens skyldighet att genomföra bedömningarna inom tre månader i syfte att visa att skyldigheten att utföra den bedömningen finns oberoende av om kommissionen tillämpar ett stickprovsförfarande eller inte. Domstolen uttalar sig inte i frågan om vilka rättsliga konsekvenser det får om kommissionen slutför bedömningen av marknadsekonomisk status i ett senare skede av undersökningen. Domstolen fastställer endast att institutionerna inte fullständigt kunde ignorera ansökningarna om marknadsekonomisk status, utan var tvungna att bedöma dem som senast när de slutgiltiga åtgärderna infördes.

(51) I det aktuella fallet har de berörda exporterande tillverkarna inte visat att rådet skulle ha kunnat anta en annan förordning som var mer gynnsam för deras intressen än den omtvistade förordningen om kommissionen hade genomfört bedömningen av marknadsekonomisk status inom tre månader efter det att antidumpningsförfarandet inleddes år 2005. Det andra påståendet avvisas därför.

(52) När det gäller det tredje påståendet, dvs. att åtgärderna i fråga löpte ut den 31 mars 2011, ser institutionerna inte varför utgången av åtgärderna skulle vara relevant för rådets möjlighet att anta en ny rättsakt för att ersätta den ogiltigförklarade rättsakten.

(53) Såsom förklarats i skäl 9–11 är antidumpningsförfarandena, som ett resultat av ogiltigförklarandet av den rättsakt som avslutar förfarandena, fortfarande öppna. Institutionerna har en skyldighet att avsluta dessa förfaranden eftersom grundförordningen föreskriver att en undersökning ska avslutas genom en rättsakt från institutionerna.

(54) I fråga om det fjärde argumentet föreskriver artikel 10.1 i grundförordningen, som återger texten i artikel 10.1 i WTO:s antidumpningsavtal, att provisoriska åtgärder och slutgiltiga antidumpningstullar endast ska vara tillämpliga på produkter som övergår till fri omsättning efter den tidpunkt när beslutet som fattats enligt artikel 7.1 eller 9.4 i grundförordningen, i förekommande fall, träder i kraft. I det aktuella fallet tillämpas antidumpningstullarna i fråga endast på produkter som övergick till fri omsättning efter det att den preliminära förordningen och den omtvistade (slutliga) förordningen som antagits i enlighet med 7.1 respektive 9.4 i grundförordningen hade trätt i kraft.

(55) Införandet av antidumpningstullarna anses dessutom inte leda till någon överträdelse av de allmänna principerna i unionsrätten, såsom skydd för rättssäkerheten, för berättigade förväntningar och rätten till effektiva rättsmedel av följande skäl.

(56) Beträffande skyddet för rättssäkerheten och berättigade förväntningar observeras det först och främst att näringsidkare enligt rättspraxis inte kan åberopa skydd för rättssäkerheten och berättigade förväntningar om de hade varnats för en nära förestående förändring av unionens handelspolitik.[18] I det aktuella fallet varnades näringsidkarna genom publiceringen av meddelandet om att ett förfarande hade inletts och av övergångsbestämmelserna i Europeiska unionens officiella tidning, som båda fortfarande ingår i unionens rättsordning, för risken att de produkter som tillverkas av de berörda exporterande tillverkarna kan komma att omfattas av en antidumpningstull. De berörda exporterande tillverkarna kunde därför inte förlita sig på unionsrättens allmänna principer för skydd för rättssäkerheten och berättigade förväntningar.

(57) För det andra är det viktigt att understryka att införandet av slutgiltiga åtgärder inte är retroaktivt. Domstolens rättspraxis skiljer i den frågan mellan tillämpningen av en ny roll på en situation som har blivit slutgiltig (kallas även för en befintlig eller slutgiltigt fastställd rättslig situation)[19] och en situation som inleddes innan ikraftträdandet av den nya regeln, men som ännu inte är slutgiltig (kallas även för en tillfällig situation)[20].

(58) I det aktuella fallet har situationen för importen av de berörda produkterna som inträffade under giltighetstiden för rådets förordning (EG) nr 1472/2006 ännu inte blivit slutgiltig, eftersom den tillämpliga antidumpningstullen, som ett resultat av ogiltigförklarandet av den omtvistade förordningen, ännu inte har fastställts slutgiltigt . Dessutom varnades näringsidkarna för att en sådan tull kunde införas genom publiceringen av meddelandet om att förfarandet inletts och av övergångsbestämmelserna. Det är etablerad rättspraxis för unionens domstolar att företag inte kan få berättigade förväntningar till dess att institutionerna har antagit en rättsakt som avslutar det administrativa förfarandet, som har blivit slutgiltigt.[21]

(59) Därför är införandet av antidumpningstullarna inte retroaktivt.

(60) Även om införandet av tullsatserna vore retroaktiva, vilket inte är fallet, kan dessutom de materiella bestämmelserna i unionsrätten vara tillämpliga på de situationer som rådde innan ikraftträdandet i den mån det tydligt följer av deras termer, syfte eller allmänna struktur att sådan effekt måste ges till dem.[22] I synnerhet fastställdes i mål T‑180/01 Euroagri mot kommissionen[23] följande: Rättssäkerhetsprincipen hindrar visserligen i allmänhet en gemenskapsrättsakt från att börja gälla vid en tidpunkt som ligger före aktens offentliggörande. Det kan dock undantagsvis förhålla sig på annat sätt, när det eftersträvade målet kräver detta och när de berörda personernas berättigade förväntningar vederbörligen respekteras.[24]

(61) I det aktuella fallet är syftet att leva upp till institutionernas skyldigheter enligt artikel 266 i EUF-fördraget. Eftersom domstolen endast fann en rättsstridighet i fråga om fastställandet av den tillämpliga tullsatsen, och inte i fråga om införandet av åtgärderna i sig (dvs. i fråga om förekomsten av dumpning, skada och unionens intresse), kunde de berörda exporterande tillverkarna inte ha rimligen ha förväntat sig att inga slutgiltiga antidumpningsåtgärder skulle införas. Därmed kan det införandet, även om det var retroaktivt, vilket inte är fallet, inte tolkas som en överträdelse av berättigade förväntningar.

(62) Rätten till effektiva rättsmedel kränks inte heller. De berörda exporterande tillverkarna kan ifrågasätta lagenligheten hos den aktuella förordningen vid unionens domstolar.

(63) När det gäller det femte argumentet bör det noteras att de berörda exporterande tillverkarna befinner sig i en annan rättslig position än de andra företag som inte ingick i urvalet och som har ansökt om marknadsekonomisk status, men som inte har bestridit den omtvistade förordningen i domstolen. I fråga om den senare har den omtvistade förordningen blivit slutgiltig.

(64) Slutligen, om institutionerna inte skulle föreslå några åtgärder skulle detta leda till obehöriga vinster av de anledningar som förklaras i skäl 39. Med argumentet att de ogiltigförklarade tullsatserna aldrig funnits eftersom domen stryker den omtvistade förordningen med retroaktiv verkan från unionens rättsordning, bortser man från det faktum att näringsidkarna varnades för risken för ett införande av tullar genom meddelandet om att förfarandet inletts och övergångsbestämmelserna, och att prissättningsbesluten för de produkter som tillverkas av de berörda exporterande tillverkarna fattades vid en tidpunkt när den slutgiltiga tullsatsen tillämpades. I domstolens rättspraxis anges att återbetalningen av avgifter som påförts felaktigt kan nekas när detta skulle medföra ett otillåtet berikande för mottagarna.[25] Parternas argument avvisas därför.

4. Synpunkter från de berörda parterna efter meddelandet av uppgifter

(65) Efter meddelandet av uppgifter upprepade vissa berörda parter att domstolen hade ogiltigförklarat förordningen i sin helhet i fråga om de berörda exporterande tillverkarna. De ansåg att institutionerna på grundval av artikel 266 i EUF-fördraget var skyldiga att återbetala de antidumpningstullar som tagits ut på grundval av den omtvistade förordningen, i den mån de gällde produkter som tillverkas av de berörda exporterande tillverkarna, och att institutionerna hade möjlighet, men inte skyldighet, att anta en ny rättsakt, under förutsättning att den nya rättsakten inte strider mot unionsrätten och inte påverkas av samma oegentligheter som dem som identifierades av domstolen i dess dom.

(66) Rörande återbetalningen av antidumpningstullarna instruerade kommissionens avdelningar de nationella tullmyndigheterna genom en skrivelse av den 31 maj 2012 att bevilja sådana begäranden om återbetalning, men att samtidigt informera importörerna om att det inte kan uteslutas att kommissionen kan komma att föreslå att rådet återinför tullsatserna på de berörda importerna. Det uttryckliga syftet med informationen var att undvika skapandet av berättigade förväntningar.

(67) När det gäller antagandet av den nya rättsakt som ersätter den ogiltigförklarade rättsakten, erinras det om att inom ramen för administrativa förfaranden såsom antidumpningsförfaranden har institutionerna en skyldighet att avsluta en öppen undersökning genom en slutgiltig rättsakt (se skäl 9, 10 och 53). Antagandet av en slutgiltig rättsakt som stänger det öppna förfarandet är därför inte en möjlighet utan en skyldighet för institutionerna. Naturligtvis måste alla nya rättsakter följa unionsrätten och avhjälpa den rättsstridighet som fastställts av domstolen. I fråga om överträdelser av unionsrätten hävdade de berörda parterna först att det inte finns någon rättslig grund för att återuppta undersökningen vid den punkt där rättsstridigheten skedde. De pekar på det faktum att antidumpningsåtgärderna för import av vissa skodon med överdelar av läder från de berörda exportörerna hade löpt ut i mars 2011. De ansåg att det strider mot både unionsrätten och WTO-bestämmelserna att ”återuppliva en död antidumpningstull”.

(68) De berörda parterna ignorerar det faktum att det antidumpningsförfarande som hade lett till antagandet av den omtvistade förordningen, som en konsekvens av ogiltigförklarandet fortfarande är öppet i fråga om de berörda exporterande tillverkarna (se skäl 9–11 och 52–53). Det faktum att de åtgärder som infördes genom rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009 hade löpt ut 2011, dvs. innan domstolen meddelade domarna, saknar betydelse i det avseendet. De åtgärder som institutionerna måste vidta för att följa domstolens domar skulle annars vara avhängiga förfarandenas giltighetstid vid unionens domstolar.

(69) För det andra anser de att de berörda exporterande tillverkarna i domstolen hade bestridit inte enbart avslaget av ansökningarna om marknadsekonomisk status, utan även slutsatserna om dumpning. Vidare tolkade de domarna som att den omtvistade förordningen ogiltigförklarades inte på grund av att institutionerna underlät att utvärdera ansökningarna om marknadsekonomisk status före antagandet av den omtvistade förordningen, utan på grund av att kommissionen underlät att gör detta inom tre månader. De menar att det därav också följer att institutionerna inte hade gjort någon giltig bedömning av ansökningarna om marknadsekonomisk status för de företag som ingick i urvalet och därför inte hade gjort någon giltig upptäckt av dumpning. En av de berörda parterna går ännu längre och föreslår att institutionerna, för att följa domen, borde ha bedömt även alla ansökningar om marknadsekonomisk status som gjorts av andra företag som inte ingick i urvalet.

(70) Den tolkningen av domen har avvisats i skäl 49–51. Hänvisningen till tidsfristen på tre månader i domarna är en lydelse som visar att alla ansökningar om marknadsekonomisk status måste bedömas, även vid stickprovstagning. Ingenstans i domarna ändrar domstolen den tidigare rättspraxisen om avsaknaden av sanktioner för överträdelsen av tidsfristen på tre månader. Det faktum att domstolen visade rättsekonomisk återhållsamhet genom att inte granska sex av de nio invändningarna mot tribunalens domar innebär att de berörda exporterande tillverkarna kan göra dessa invändningar igen om de beslutar sig för att inleda nya förfaranden. Kommissionen och rådet kan, för att följa domarna, förlita sig på tribunalens bedömningar som avvisar dessa argument, eftersom de inte har ogiltigförklarats av domstolen. Slutligen finns det inget behov av att granska ansökningarna om marknadsekonomisk status för andra företag som inte ingår i urvalet vid den här tidpunkten, eftersom den omtvistade förordningen har blivit slutgiltig gentemot de övriga företag som inte ingick i urvalet.

(71) För det tredje gjorde de berörda parterna gällande att institutionerna avvek från sitt normala förfarande för efterlevnad av domar som ogiltigförklarar slutgiltiga antidumpningsåtgärder, inklusive det som institutionerna hade gjort till följd av domstolens dom i målet Industrie des Poudres Spheriques (nedan kallat IPS).[26] De påpekar särskilt att kommissionen publicerade meddelanden om återupptagande av undersökningen i Europeiska unionens officiella tidning och föreslog nya åtgärder till rådet som skulle antas inför framtiden.

(72) Omständigheterna i det aktuella fallet skiljer sig dock från tidigare ogiltigförklaranden. Såsom förklarats i skäl 38 och 61 gäller den rättsstridighet som identifierats av domstolen inte förekomsten av dumpning, skada och unionens intresse, och därigenom principen för införandet av tullen, utan endast den exakta tullsatsen. De tidigare ogiltigförklarandena som de berörda parterna åberopat gällde däremot undersökningsresultaten rörande dumpning, skada och unionens intresse. Institutionerna ansåg det därför mer lämpligt att anta nya åtgärder inför framtiden.

(73) En berörd part åberopar även ogiltigförklarandena i mål T-221/05 Huvis mot rådet och i mål T-249/06 Interpipe Nikopolsky mot rådet. Dessa ogiltigförklaranden var partiella; delar av tullen lämnades kvar. Anledningen var att tribunalen kunde besluta själv om den lämpliga tullnivån, eftersom den ansåg att en justering behövde göras på ett visst sätt. I det aktuella fallet ansåg domstolen däremot att den inte kunde besluta i kommissionens och rådets ställe om huruvida de berörda exporterande tillverkarna skulle beviljas marknadsekonomisk ställning. Det beslutet kunde endast fattas på grundval av en bedömning av deras ansökningar, vilket faller inom kommissionens och rådets behörighet. Det faktum att domstolen inte själv dömde i frågan om huruvida de berörda exporterande tillverkarna skulle beviljas marknadsekonomisk status eller inte visar också att överträdelsen av tidsfristen på tre månader inte automatiskt leder till ett beviljande av marknadsekonomisk status, som vissa berörda parter hävdar.

(74) För det fjärde framförde berörda parter också att införandet av antidumpningstullar på import av skodon från de berörda exportörerna skulle vara retroaktiva och därför strida mot artikel 10 i grundförordningen och artikel 10 i antidumpningsavtalet. De hävdade att det påstådda retroaktiva införandet även skulle strida mot skyddet för berättigade förväntningar. Dessa berättigade förväntningarna skulle ha skapats genom domarna i och med att kommissionen avvek från sitt tidigare förfarande genom att publiceringen av ett meddelande om återupptagandet av förfarandet i Europeiska unionens officiella tidning inte skedde omedelbart efter ogiltigförklarandet, utan först mer än ett år efter det att den första domen hade avkunnats. Vidare framhöll de att den allmänna principen i unionsrätten om skydd för rättssäkerheten hindrar en unionsrättsakt från att träda i kraft innan den har publicerats.

(75) Det har förklarats i skäl 54–59 att införandet av antidumpningstullar i den aktuella förordningen inte är retroaktivt.

(76) Domarna kan inte ha skapat berättigade förväntningar, eftersom de förklarar att kommissionen och rådet behöver fastställa tullsatsen (se skäl 7).

(77) I fråga om meddelandet noterar institutionerna först och främst att det inte finns någon skyldighet att publicera ett sådant meddelande, eftersom institutionerna återupptog förfarandet från den punkt där rättsstridigheten skedde, och meddelandet om att förfarandet inletts ingår fortfarande i unionens rättsordning. För det andra skulle de påstådda berättigade förväntningarna baseras på en period med tystnad. Enligt rättspraxis kan avsaknaden av handling från institutionernas sida emellertid inte skapa berättigade förväntningar.[27] I alla händelser utgjorde den påstått sena publiceringen i Europeiska unionens officiella tidning inte något meddelande om återupptagande av förfarandet, utan ett meddelande som uppmanade de berörda parterna att ge sig till känna. Det publicerades av de anledningar som presenteras i skäl 14 och kan inte heller skapa berättigade förväntningar.

(78) I fråga om den allmänna principen i unionsrätten om skydd för rättssäkerheten har det fastställts i skäl 60 att en unionsåtgärd kan träda i kraft från en tidpunkt före dess offentliggörande om det eftersträvade målet kräver detta och när de berörda personernas berättigade förväntningar vederbörligen respekteras, vilket skett i det här fallet.

(79) För det femte har de berörda parterna också upprepat sitt argument om avsaknaden av ”otillåtet berikande för importörerna”, som har avvisats i skäl 64.

(80) För det sjätte menade de berörda parterna även att det föreslagna införandet skulle strida mot principen om unionens intresse som fastställs i artikel 21 i grundförordningen, eftersom införandet av tullar skulle vara en orimlig börda för importörerna i unionen utan att det gav unionsindustrin som helhet några fördelar. I det argumentet bortser man från att att den nuvarande förordningen gäller den import av den berörda produkten som har skett under giltighetsperioden för den omtvistade förordningen, och inte den framtida importen. I fråga om den import som skett under den omtvistade förordningens giltighetstid har institutionerna fastställt unionens intresse i skäl 241–286 i den omtvistade förordningen. Unionens domstolar har inte identifierat någon rättsstridighet vad gäller de skälen.

(81) För det sjunde hävdade de berörda parterna också att inte alla berörda parter hade kunna försvara sina rättigheter, utan enbart de som kunde bevisa att de hade varit registrerade som parter i den ursprungliga undersökningen. Enligt deras åsikt kommer de föreslagna tullarna även att påverka företag som inte var registrerade som berörda parter i den ursprungliga undersökningen. Vidare hävdade de att institutionerna inte hade publicerat något meddelande omedelbart efter domstolens dom och att de därför inte hade fått någon information om den avsedda tillämpningen i tid.

(82) Eftersom institutionerna har återupptagit förfarandet vid den tidpunkt där rättsstridigheten skedde, är det normalt att institutionerna har riktat meddelandet till de parter som är berörda parter i det förfarandet. Dessutom fanns det inget som hindrade andra berörda parter från att träda fram, och vissa har också gjort det och ansågs vara berörda parter från och med det att de trädde fram. Det faktum att meddelandet publicerades först mer än ett år efter det att den första av de två domarna meddelades påverkar inte lagenligheten hos den aktuella förordningen, eftersom alla berörda parter informerades i tid för att lägga fram sina åsikter.

(83) För det åttonde har de berörda exporterande tillverkarna hävdat att deras rätt till försvar kränktes på grund av det faktum att kommissionen bedömde deras ansökningar om marknadsekonomisk status först 2012/2013 och inte 2005/2006. De menar att om bedömningen hade gjorts 2005/2006 hade de kunnat tillhandahålla viss information som de inte längre kan tillhandahålla, eftersom dokument har förstörts och/eller eftersom personal har slutat.

(84) I detta hänseende erinras det om att kommissionen inte har någon skyldighet att be den exporterande tillverkaren att komplettera ansökan om marknadsekonomisk status. Kommissionen och rådet kan grunda sina bedömningar på den information som lämnats in av den exporterande tillverkaren (se skäl 21, 22 och 31). Vidare har de berörda exporterande tillverkarna inte ifrågasatt kommissionens bedömning av deras ansökningar om marknadsekonomisk status och de har inte identifierat vilka dokument eller vilka personer som de inte längre har kunnat hänvisa till. Anklagelsen är därför så abstrakt att institutionerna inte kan ta hänsyn till de svårigheterna när de bedömer ansökningarna om marknadsekonomisk status. Eftersom argumentet baseras på spekulation och inte stöds av exakta uppgifter om vilka dokument och vilka personer som inte längre finns tillgängliga och vilken relevans som dessa dokument och personer har för bedömningen av ansökningen om marknadsekonomisk status, måste det argumentet avvisas.

(85) De berörda parterna hävdade att den föreslagna tillämpningen skulle strida mot artikel II.1 b i GATT 1994, eftersom institutionerna föreslog ett retroaktivt införande av en antidumpningstull på importerade skodon från de berörda exportörerna för vilka antidumpningsåtgärderna redan hade löpt ut. Dessutom hävdade de berörda parterna att, eftersom det inte har inrättats några rättsligt tillämpliga antidumpningsåtgärder för de berörda importerna, strider det föreslagna införandet mot artikel 10 och artikel 5.1 och 5.6 i antidumpningsavtalet. Enligt dessa artiklar kan institutionerna återinföra slutgiltiga antidumpningstullar efter inledandet av en ny undersökning och ett nytt beslut i den mening som avses i artikel 9.1 i antidumpningsavtalet.

(86) Dessa argument baserar sig på uppfattningen att institutionerna var förhindrade att återuppta förfarandet vid den punkt där rättsstridigheten skedde och att införandet av tullar skulle vara retroaktivt. Av de anledningar som tas upp ovan är den uppfattningen felaktig. Det är därför inte nödvändigt att vidare bemöta de framlagda argumenten för en påstådd överträdelse av WTO-bestämmelserna.

5. Artikel 221 i gemenskapens tullkodex

(87) I artikel 221 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen[28] föreskrivs att underrättelse om tullbeloppet inte ska ske senare än tre år efter den dag då tullskulden uppkom. Tillämpningen kan göra det omöjligt att genomföra domarna i alla situationer där nationella tullmyndigheter och/eller domare har accepterat rättsstridigheten hos nationella tullmeddelanden som baserades på den omtvistade förordningen och de berörda produkter som tillverkas av de berörda exporterande tillverkarna. I sådana situationer måste nationella tullmyndigheter ha möjlighet att meddela tullbeloppet senare än tre år efter den dag då tullskulden uppkom.

(88) Tvärtemot vad de berörda parterna anser, är artikel 221 i gemenskapens tullkodex inte automatiskt tillämplig på uppbörd av antidumpningstullar. Varken gemenskapens tullkodex i sig eller grundförordningen innehåller någon bestämmelse som skulle göra gemenskapens tullkodex tillämplig på uppbörd av antidumpningstullar. Enligt artikel 14.1 i grundförordningen är det förordningen genom vilken tullen införs som måste föreskriva form, tullsats och andra kriterier för uppbörden av tullarna.

(89) Den här förordningen föreskriver därför inte att artikel 221 i gemenskapens tullkodex ska tillämpas, utan anger oberoende regler för preskriptionstiden. Dessa oberoende regler är berättigade enligt följande: Av de anledningar som fastställs i skäl 54–59 och 66 har det föreslagna återinförandet av tullar inte retroaktiv effekt, och i alla händelser, av de anledningar som fastställs i skäl 60–61 och 76–80, strider det inte mot unionsrättens allmänna principer om skydd för rättssäkerheten och berättigade förväntningar.

(90) Dessutom skickades ett ursprungligt meddelande om tullbeloppet inom treårsperioden. Efter domarna har det dock blivit nödvändigt att omvärdera huruvida tullskulden borde minskas som en konsekvens av bedömningen av ansökningarna om marknadsekonomisk status från de berörda exporterande tillverkarna. Eftersom det, i väntan på den bedömningen, inte fanns någon rättslig grund att se till att tullavgiften betalades instruerade kommissionen de nationella tullmyndigheterna att bevilja sådana ansökningar om återbetalning, men att samtidigt informera importörerna om att det inte kan uteslutas att kommissionen kan föreslå att rådet ska återinföra tullarna på den berörda importen (se skäl 66).

(91) Av dessa orsaker är det berättigat med oberoende regler för preskriptionstiden som skiljer sig från artikel 221 i gemenskapens tullkodex.

(92) För att garantera rättssäkerheten och avspegla de särskilda omständigheterna i det aktuella fallet anses det dock lämpligt att föreskriva att gäldenären ska underrättas om tullbeloppet ska ske senast två år efter ikraftträdandet av den här förordningen.

(93) Berörda parter hävdade att institutionerna inte kan avvika från artikel 221 i tullkodexen på basis av artikel 14.3 i grundförordningen. De anser att grundförordningen endast ger behörighet att införa antidumpningstullar, men inte att införa regler om uttag och återbetalning av antidumpningstullar. Dessa senare regler måste fastställas enbart av tullkodexen. De åberopar domstolens utslag i mål C-201/04 Molenbergnatie. Berörda parter hävdade också att en genomförandeakt såsom rådets förordning om införande av antidumpningsåtgärder inte kan avvika från lagstiftningsakter såsom tullkodexen. Slutligen hävdade parterna att en avvikelse från artikel 221 i tullkodexen skulle underminera rättssäkerheten eftersom det är fastställd rättspraxis att det tullbelopp som enligt lag skulle erläggas inte längre kan krävas när tidsfristen har löpt ut.

(94) Såsom anges i skäl 88 är gemenskapens tullkodex inte automatiskt tillämplig på uppbörd av antidumpningstullar, utan bara om och i den utsträckning som den förordning genom vilken tullarna införs föreskriver att den ska tillämpas. Invändningen måste därför avvisas som ogrundad av denna anledning. I artikel 14 i grundförordningen, som är en rättsakt som utgör en lex specialis för tullkodexen, ges rådet hur som helst omfattande behörighet att avvika från tullkodexen. Enligt artikel 14.1 i grundförordningen ska medlemsstater ta ut tullarna i den form, till den angivna tullsatsen och enligt de andra kriterier som fastställts i förordningen om införande av sådana tullsatser. I motsats till den uppfattning som uttryckts av berörda parter omfattar artikel 14 i grundförordningen även uttaget av skatter, och inte bara införandet. Artikel 14.3 i grundförordningen föreskriver att rådet kan anta ”särskilda bestämmelser”; det exempel som ges på en gemensam definition av begreppet ursprung visar att sådana särskilda bestämmelser kan avvika från, bland annat, tullkodexen. I Molenbergnatie-målet tillämpades artikel 221 i tullkodexen just på grund av att förordningen om införande av antidumpningstullar inte avvek från den. Vidare är det tydligt att alla upphävanden måste motiveras av institutionerna och måste bevara den andemening som ligger till grund för artikel 221 i tullkodexen, dvs. rättssäkerheten, vilket är fallet i den här förordningen. Argumenten avvisas därför.

(95) En berörd part gjorde gällande att tidsfristen på två år för att underrätta gäldenären om tullbeloppet (se skäl 92) bör tillämpas mot bakgrund av den andra meningen i artikel 221.3 i gemenskapens tullkodex, som innehåller en bestämmelse om förlängning av treårsperioden för tullmyndigheternas uttag av tull i händelse av brottsligt beteende. Vidare hävdade de berörda parterna att samma förlängning borde tillämpas på den tidsfrist på tre år som fastställts för importörerna för begäran om återbetalning av tull enligt artikel 236 i gemenskapens tullkodex. Institutionerna ser inga skäl till att bifalla de begärandena. Undantaget från treårsregeln som ges i andra meningen i artikel 221.3 i gemenskapens tullkodex är inte tillräckligt omfattande för att möjliggöra en effektiv efterlevnad av domarna. Det finns inga motiv till att förlänga tidsfristen för importörer som har importerat den berörda produkten från de berörda exporterande tillverkarna och underlåtit att klaga på sina tullskulder i tid.

6. Sammanfattning

(96) Med beaktande av de kommentarer som lämnats och analysen av dessa drogs slutsatsen att den övriga antidumpningstull som är tillämplig på Kina i fråga om de berörda exporterande tillverkarna för den omtvistade förordningens giltighetstid bör återinföras.

(97) Såsom förklarats i skäl 40 krävs det inga förändringar av rådets förordning (EG) nr 388/2008 och rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009, vilka förblir giltiga för de berörda exporterande tillverkarna.

C. MEDDELANDE AV UPPGIFTER

(98) De berörda exporterande tillverkarna och alla parter som trädde fram informerades om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för avsikten att rekommendera införandet av den slutgiltiga antidumpningstullen för de berörda exporterande tillverkarna. De beviljades en tidsfrist inom vilken de kan göra invändningar efter meddelandet av dessa uppgifter och ett antal berörda parter har utnyttjat denna möjlighet. I detta sammanhang har även en utfrågning hållits med förhörsombudet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. En slutgiltig antidumpningstull införs härmed på import av skodon med överdelar av läder eller konstläder, med undantag av sportskor, skodon som inbegriper särskild teknik, tofflor och andra inneskor samt skodon med tåhätteförstärkning med ursprung i Folkrepubliken Kina och som tillverkas av Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd och Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (Taric-tilläggsnummer B999) och som klassificeras enligt följande KN-nummer: 6403 20 00, ex 6403 30 00[29], ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 och ex 6405 10 00[30] under giltighetstiden för rådets förordning (EG) nr 1472/2006. Taric-numren förtecknas i bilagan till denna förordning.

2. I denna förordning avses med

– skodon för sport eller idrott: skodon i den mening som avses i anmärkning 1 till undernummer i kapitel 64 i bilaga I till kommissionens förordning (EG) nr 1719/2005[31],

– skodon som inbegriper särskild teknik: skodon med ett cif-pris per par på minst 7,5 euro, som är avsedda för sport- eller idrottsutövning, med en enkel eller flerskiktig formgjuten sula, utan insprutning, som är tillverkade av syntetmaterial som är speciellt framtagna för att absorbera effekten av vertikala eller horisontella rörelser och med tekniska inslag såsom hermetiskt tillslutna kuddar innehållande gas eller vätska, mekaniska komponenter som absorberar eller neutraliserar stötar eller material såsom polymerer med låg densitet, som klassificeras enligt följande KN-nummer: ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96 och ex 6403 99 98,

– skodon med tåhätteförstärkning: skodon försedda med tåhätteförstärkning med en slaghållfasthet på minst 100 joule (1) som klassificeras enligt följande KN-nummer: ex 6403 30 00[32], ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 och ex 6405 10 00,

– tofflor och andra inneskor: skodon som klassificeras enligt KN-nummer ex 6405 10 00.

3. Den slutgiltiga antidumpningstullsats som ska tillämpas på nettopriset fritt vid unionens gräns, före tull, för de produkter som anges i punkt 1 och som tillverkas av Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd och Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd ska vara 16,5 %.

4. Gällande bestämmelser om tullar ska tillämpas, med undantag av artikel 221 i rådets förordning (EEG) nr 2913/1992 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen[33]. Underrättelse till gäldenären om tullbeloppet får ske mer än tre år efter det att tullskulden uppkom, men inte senare än två år efter ikraftträdandet av den här förordningen.

Artikel 2

De belopp för vilka säkerhet ställts i form av preliminära antidumpningstullar enligt kommissionens förordning (EG) nr 553/2006 av den 27 mars 2006 ska tas ut slutgiltigt. De belopp för vilka säkerhet ställts utöver den slutgiltiga antidumpningstullsatsen ska frisläppas.

Artikel 3

Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

[1] EUT L 343, 22.12.2009, s. 51.

[2] EUT L 275, 6.10.2006, s. 1.

[3] EUT L 117, 1.5.2008, s. 1.

[4] EUT L 352, 30.12.2009, s. 1.

[5] EUT L 343, 22.12.2009, s. 51.

[6] EUT L 98, 6.4.2006, s. 3.

[7] Rådets förordning (EG) nr 1472/2006 av den 5 oktober 2006 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och Socialistiska republiken Vietnam och om slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på sådan import (EUT L 275, 6.10.2006, s. 1).

[8] Rådets förordning (EG) nr 388/2008 av den 29 april 2008 om utvidgning av de slutgiltiga antidumpningsåtgärder som infördes genom förordning (EG) nr 1472/2006 beträffande import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina till att omfatta import av samma produkt som avsänds från den särskilda administrativa regionen Macao, oavsett om produktens deklarerade ursprung är den särskilda administrativa regionen Macao eller inte (EUT L 117, 1.5.2008, s. 1).

[9] EUT C 251, 3.10.2008, s. 21.

[10] Rådets genomförandeförordning (EU) nr 1294/2009 av den 22 december 2009 om införande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Vietnam och Folkrepubliken Kina, utvidgad till att omfatta import av vissa skodon med överdelar av läder som avsänds från den särskilda administrativa regionen Macao, oavsett om produktens deklarerade ursprung är den särskilda administrativa regionen Macao eller inte, efter en översyn vid giltighetstidens utgång enligt artikel 11.2 i förordning (EG) nr 384/96 (EUT L 352, 30.12.2009, s. 1).

[11] De förenade målen 97, 193, 99 och 215/86 Asteris AE m.fl. och Grekland mot kommissionen, REG 1988, s. 2181, punkterna 27 och 28.

[12] Mål C-415/96 Spanien mot kommissionen, REG 1998, s. I-6993, punkt 31; mål C-458/98 P Industrie des Poudres Sphériques mot rådet, REG 2000, s. I-8147, punkterna 80 till 85; mål T-301/01 Alitalia mot kommissionen, REG 2008, s. II-1753, punkterna 99 och 142; de förenade målen T-267/08 och T-279/08 Région Nord-Pas de Calais mot kommissionen, REU 2011, s. II-0000, punkt 83.

[13] Mål C-415/96 Spanien mot kommissionen, REG 1998, s. I-6993, punkt 31; mål C-458/98 P Industrie des Poudres Sphériques mot rådet, REG 2000, s. I-8147, punkt 80–85.

[14] EUT C 295, 11.10.2013, s. 6

[15] Mål C-458/98 P Industrie des Poudres Sphériques mot rådet [2000] I-8147.

[16] Mål T-299/05 Shanghai Exceli M&E Enterprise och Shanghai Adeptech Precision mot rådet, REG 2009, s. II- 565 (”Shanghai Excel”), punkt 116 till 146.

[17] Mål C-141/08 P, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd mot rådet, REG 2009, s. I-9147, punkt 94 och framåt.

[18] Mål 245/81 Edeka mot Tyskland, REG 1982, s. 2746, punkt 27.

[19] Mål C-270/84 Licata mot EESK, REG 1986, s. 2305, punkt 31; mål C-60/98 Butterfly Music mot CEDEM, REG 1999, s. 1–3939, punkt 24; mål C-68/69 Bundesknappschaft mot Brock, REG 1970, s. 171, punkt 6; mål C-1/73 Westzucker GmbH mot Einfuhrund Vorratsstelle für Zucker, REG 1973, s. 723, punkt 5; mål C-143/73 SOPAD mot FORMA m.fl., REG 1973, s. 1433, punkt 8; mål C-96/77 Bauche, REG 1978, s. 383, punkt 48; mål C-125/77 Koninklijke Scholten-Honig NV m.fl. mot Floofdproduktschaap voor Akkerbouwprodukten, REG 1978, s. 1991, punkt 37; mål C-40/79 Ρ. mot kommissionen, REG 1981, s. 361, punkt 12; mål T-404/05 Grekland mot kommissionen, REG 2008, s. 11–272, punkt 77; mål C-334/07 Ρ kommissionen mot Freistaat Sachsen, REG 2008, s. 1–9465, punkt 53.

[20] Mål T-176/01 Ferrière Nord mot kommissionen, REG 2004, s. 11–3931, punkt 139; mål C-334/07 Ρ kommissionen mot Freistaat Sachsen, REG 2008, s. 1–9465, punkt 53.

[21] Mål C-169/95 Spanien mot kommissionen, REG 1997, s. I-135, punkt 51 till 54; de förenade målen T-116/01 och T-118/01, P&O European Ferries (Vizcaya) SA, REG 2003, s. II-2957, punkt 205.

[22] Mål C-34/92 GruSa Fleisch mot Hauptzollamt Hamburg-Jonas, REG 1993, s. 1–4147, punkt 22. Samma eller liknande ordalydelse finns till exempel i de förenade målen C-212 till 217/80 Meridionale Industria Salumi m.fl., REG 1981, s. 2735, punkt 9 och 10; mål C-21/81 Bout, REG 1982, s. 381, punkt 13; mål T-42/96 Eyckeler & Malt mot kommissionen, REG 1998, s. 11–401, punkterna 53 och 55 till 56;

[23] REG 2004, s. II-369, punkt 36 till 37.

[24] Se även mål C-337/88 Società agricola fattoria alimentare (SAFA), REG 1990, s. I-1, punkt 13.

[25] Mål 199/82 San Giorgio, REG 1983, s. 3595, punkt 13.

[26] Mål C-458/98 P, Industrie des Poudres Spheriques mot rådet, REG 2000, s. I-8147, punkt 81.

[27] De förenade målen C-183/02 P och C-187/02 P Demesa och Territorio Histórico de Álava mot kommissionen, REG 2004, s. I-10609, punkt 44; de förenade målen T-427/04 och T-17/05 Frankrike mot kommissionen, REG 2009, s- II-4315, punkt 261.

[28] EGT L 302, 19.10.1992, s. 1.

[29] Enligt kommissionens förordning (EG) nr 1549/2006 av den 17 oktober 2006 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan (EUT L 301, 31.10.2006, s.1) ersätts detta KN-nummer den 1 januari 2007 av KN-numren ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 och ex 6403 99 05.

[30] Enligt definitionen i kommissionens förordning (EG) nr 1719/2005 av den 27 oktober 2005 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan (EUT L 286, 28.10.2005, s. 1). Produktomfattningen bestäms genom att produktbeskrivningen i artikel 1.1 och varubeskrivningen för motsvarande KN-nummer kombineras och läses sammantagna.

[31] EUT L 286, 28.10.2005, s. 1.

[32] Enligt kommissionens förordning (EG) nr 1549/2006 av den 17 oktober 2006 om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan (EUT L 301, 31.10.2006, s.1) ersätts detta KN-nummer den 1 januari 2007 av KN-numren ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 och ex 6403 99 05.

[33] EGT L 302, 19.10.1992, s. 1.

BILAGA

till

förslag till rådets genomförandeförordning

om återinförande av en slutgiltig antidumpningstull på import av vissa skodon med överdelar av läder med ursprung i Folkrepubliken Kina och som tillverkas av Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd och Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd och om slutgiltigt uttag av den preliminära antidumpningstull som införts på sådan import

Taric-nummer för skodon med överdelar av läder eller konstläder enligt definitionen i artikel 1

a) Från den 7 oktober 2006:

6403 30 00 39, 6403 30 00 89, 6403 51 11 90, 6403 51 15 90, 6403 51 19 90, 6403 51 91 90, 6403 51 95 90, 6403 51 99 90, 6403 59 11 90, 6403 59 31 90, 6403 59 35 90, 6403 59 39 90, 6403 59 91 90, 6403 59 95 90, 6403 59 99 90, 6403 91 11 99, 6403 91 13 99, 6403 91 16 99, 6403 91 18 99, 6403 91 91 99, 6403 91 93 99, 6403 91 96 99, 6403 91 98 99, 6403 99 11 90, 6403 99 31 90, 6403 99 33 90, 6403 99 36 90, 6403 99 38 90, 6403 99 91 99, 6403 99 93 29, 6403 99 93 99, 6403 99 96 29, 6403 99 96 99, 6403 99 98 29, 6403 99 98 99 och 6405 10 00 80

b) Från den 1 januari 2007:

6403 51 05 19, 6403 51 05 99, 6403 51 11 90, 6403 51 15 90, 6403 51 19 90, 6403 51 91 90, 6403 51 95 90, 6403 51 99 90, 6403 59 05 19, 6403 59 05 99, 6403 59 11 90, 6403 59 31 90, 6403 59 35 90, 6403 59 39 90, 6403 59 91 90, 6403 59 95 90, 6403 59 99 90, 6403 91 05 19, 6403 91 05 99, 6403 91 11 99, 6403 91 13 99, 6403 91 16 99, 6403 91 18 99, 6403 91 91 99, 6403 91 93 99, 6403 91 96 99, 6403 91 98 99, 6403 99 05 19, 6403 99 05 99, 6403 99 11 90, 6403 99 31 90, 6403 99 33 90, 6403 99 36 90, 6403 99 38 90, 6403 99 91 99, 6403 99 93 29, 6403 99 93 99, 6403 99 96 29, 6403 99 96 99, 6403 99 98 29, 6403 99 98 99 och 6405 10 00 80

c) Från den 7 september 2007:

6403 20 00 20, 6403 20 00 80, 6403 51 05 15, 6403 51 05 18, 6403 51 05 95, 6403 51 05 98, 6403 51 11 91, 6403 51 11 99, 6403 51 15 91, 6403 51 15 99, 6403 51 19 91, 6403 51 19 99, 6403 51 91 91, 6403 51 91 99, 6403 51 95 91, 6403 51 95 99, 6403 51 99 91, 6403 51 99 99, 6403 59 05 15, 6403 59 05 18, 6403 59 05 95, 6403 59 05 98, 6403 59 11 91, 6403 59 11 99, 6403 59 31 91, 6403 59 31 99, 6403 59 35 91, 6403 59 35 99, 6403 59 39 91, 6403 59 39 99, 6403 59 91 91, 6403 59 91 99, 6403 59 95 91, 6403 59 95 99, 6403 59 99 91, 6403 59 99 99, 6403 91 05 15, 6403 91 05 18, 6403 91 05 95, 6403 91 05 98, 6403 91 11 95, 6403 91 11 98, 6403 91 13 95, 6403 91 13 98, 6403 91 16 95, 6403 91 16 98, 6403 91 18 95, 6403 91 18 98, 6403 91 91 95, 6403 91 91 98, 6403 91 93 95, 6403 91 93 98, 6403 91 96 95, 6403 91 96 98, 6403 91 98 95, 6403 91 98 98, 6403 99 05 15, 6403 99 05 18, 6403 99 05 95, 6403 99 05 98, 6403 99 11 91, 6403 99 11 99, 6403 99 31 91, 6403 99 31 99, 6403 99 33 91, 6403 99 33 99, 6403 99 36 91, 6403 99 36 99, 6403 99 38 91, 6403 99 38 99, 6403 99 91 95, 6403 99 91 98, 6403 99 93 25, 6403 99 93 28, 6403 99 93 95, 6403 99 93 98, 6403 99 96 25, 6403 99 96 28, 6403 99 96 95, 6403 99 96 98, 6403 99 98 25, 6403 99 98 28, 6403 99 98 95, 6403 99 98 98, 6405 10 00 81 och 6405 10 00 89