A4-0265/97

Resolution om konventionen upprättad på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater (C4- 0640/96)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av rådets akt av den 27 september 1996 om upprättande av konventionen om utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater (C4- 0640/96) ((EGT nr C 313, 23.10.1996, s. 11.)) (nedan kallad «konventionen»),

- med beaktande av den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna av den 4 november 1950, och särskilt artiklarna 3, 5 och 6 i denna,

- med beaktande av den europeiska utlämningskonventionen av den 13 december 1957 och den europeiska konventionen om bekämpande av terrorism av den 27 januari 1977,

- med beaktande av artiklarna K 1.7, K 3.2 och K 6 andra stycket i Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av rådets akt av den 10 mars 1995 om upprättande av konventionen om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater ((EGT nr C 78, 30.3.1995, s. 1.)),

- med beaktande av sin resolution av den 20 januari 1994 om Europaparlamentets deltagande i internationella konventioner slutna av medlemsstaterna och unionen om samarbete i rättsliga och inrikes frågor ((EGT nr C 44, 14.2.1994, s. 180.)),

- med beaktande av sin resolution av den 30 januari 1997 om kampen mot terrorism i Europeiska unionen ((EGT nr C 55, 24.2.1997, s. 27.)),

- med beaktande av handlingsplanen från högnivågruppen för kamp mot den organiserade brottsligheten ((EGT nr C 251, 15.8.1997, s. 1.)),

- med beaktande av den enighet som regeringskonferensen uppnådde vid Europeiska rådets sammanträde i Amsterdam den 16 och 17 juni 1997 om utkastet till fördrag i Amsterdam (nedan: Amsterdamfördraget), särskilt avsnitt I i detta,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor och yttrandet från utskottet för institutionella frågor (A4-0265/97), och med beaktande av följande:

A. Med «utlämning» förstås i denna text utlämning av en person på begäran av de rättsliga myndigheterna i en av Europeiska unionens medlemsstater till myndigheterna i någon av medlemsstaterna i syfte att vidta straffrättsliga åtgärder eller verkställa straff.

B. Det straffrättsliga samarbetet mellan Europeiska unionens medlemsstater måste kraftigt förbättras och effektiviseras för att kunna bekämpa brottsligheten vare sig den är organiserad eller ej (framför allt terrorism, människohandel, brott mot barn, olaglig narkotika- och vapenhandel, mutor och korruption, bedrägeri och andra straffbara brott) och så att ingen medlemsstat i praktiken kan bli en tillflyktsort där brottslingar kan gå säkra för åtal och bestraffning i andra medlemsstater.

C. Utlämningsförfarandet förefaller ha allt mindre existensberättigande i en union av rättsstater som respekterar de mänskliga rättigheterna i lika hög grad (se artikel F som ändrats i EU-fördraget genom Amsterdamfördraget) och inom vilken de inre gränserna alltmer förlorar betydelse. På lång sikt bör detta förfarande ersättas av ett automatiskt utlämningsförfarande där man helt enkelt lämnar ut de eftersökta personerna samtidigt som de grundläggande rättigheterna respekteras och förfarandets rättsliga karaktär bibehålls.

D. Förbättring av det straffrättsliga samarbetet beträffande utlämning kan och bör främst åstadkommas genom att rättsliga och faktiska hinder för ett mer effektivt förfarande avvecklas.

E. Ett förbättrat utlämningsförfarande kommer att effektivisera rättegångarna och straffverkställigheten inom Europeiska unionen, men det får inte inkräkta på rätten till försvar, som fastställs i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och som tolkas av Europadomstolen i Strasbourg.

F. Frihetsberövande när det gäller en person som skall utlämnas kan innebära en kränkning av hans eller hennes grundläggande rättigheter, och därför måste besluten om utlämning fattas så snabbt som möjligt.

G. Utlämning är ett viktigt instrument för straffrättsligt samarbete sådant detta avsetts i artikel K 1 i EU-fördraget, och att inlägga reservationer mot denna konvention strider mot strävan efter att uppnå detta mål.

H. Ett syfte med att förbättra utlämningsförfarandet är att omgående minska möjligheterna för brottslingar i hela Europeiska unionen att undgå rättegång och straff genom att endast passera de inre gränserna mellan medlemsstaterna.

I. Ett förbättrat och enhetligt utlämningsförfarande skulle medföra en utjämning av de olikheter som råder i fråga om verkligheten på det rättsliga planet inom Europeiska unionen, vilket vore att betrakta som ett viktigt bidrag till förverkligandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.

J. Medlemsstaterna enades den 27 september 1996 om en konvention som i grunden kommer att bidra till att utlämningsförfarandet mellan medlemsstaterna i Europeiska unionen förbättras, men hur stor denna förbättring kommer att bli är i högsta grad beroende av att medlemsstaterna inte, eller bara i mycket begränsad omfattning, utnyttjar de talrika möjligheterna till undantag från enskilda förpliktelser i konventionen.

K. En enhetlig tillämpning av konventionens förpliktelser kan bara säkerställas genom EG-domstolens rättspraxis, och därför är avsaknaden i konventionen av bestämmelser för EG-domstolens roll, i synnerhet vad beträffar den inledande tolkningen av konventionens bestämmelser, en särskilt allvarlig brist hos konventionen, framför allt i förhållande till risken för att de olika staternas rättsväsen skall göra olika tolkningar och införa olika typer av praxis.

L. Efter att genom Amsterdamfördraget en ny artikel K 7 lagts till EU-fördraget kommer Europeiska gemenskapernas domstol i fortsättningen - under vissa förutsättningar - att vara behörig att meddela förhandsavgöranden om tolkning av konventioner och om giltigheten i och tolkningen av de genomförandeåtgärder som sammanhänger med dessa, liksom också att avgöra alla tvister mellan medlemsstaterna och kommissionen angående tolkning eller tillämpning av sagda konventioner.

M. I och med den nya artikeln K 3 b) som genom Amsterdamfördraget lagts till EU- fördraget har underlättandet av utlämning uttryckligen fastställts såsom ett självständigt mål för samarbetet i straffrättsliga frågor.

N. Denna konventionen hör, på grund av sin betydelse för förbättring av det straffrättsliga samarbetet, till «de viktigaste aspekterna när det gäller verksamheten» inom unionen enligt artikel K 6 andra stycket i EU-fördraget, och därför borde presidiet ha hört Europaparlamentet och sett till att vederbörlig hänsyn tagits till dess synpunkter.

O. Att inte höra Europaparlamentet om konventionen (liksom tidigare konventionen av den 10 mars 1995 om ett förenklat förfarande för utlämning mellan Europeiska unionens medlemsstater) står i strid med bestämmelserna i artikel K 6 andra stycket i EU-fördraget.

P. Det kan förväntas att rådets praxis att inte höra Europaparlamentet, något som står i strid med artikel K 6 andra stycket i EU-fördraget, inte längre kommer att kunna fortgå efter det att en ny och otvetydig bestämmelse, nämligen artikel K 11.1, lagts till fördraget som ett resultat av Amsterdamfördraget.

Q. Som Europaparlamentet upprepade gånger krävt måste ett interinstitutionellt avtal slutas med rådet om parlamentets deltagande i utarbetandet av rättsliga instrument enligt avdelning VI i EU-fördraget för att säkerställa att bestämmelserna i fördragets artiklar K 6 och den nya artikeln K 11 kommer att tillämpas på ett riktigt sätt.

1. Parlamentet beklagar att konventionen ingåtts utan att presidiet underrättat och hört Europaparlamentet i enlighet med bestämmelserna i artikel K 6 andra stycket i EU-fördraget,

2. välkomnar konventionens grundläggande syfte och den förbättring som skett i förhållande till den europeiska utlämningskonventionen, som undertecknades i Europarådet den 13 december 1957,

3. beklagar misstrogenheten bland medlemsstaterna med därav följande brist på klarhet i avfattandet av konventionstexten, vilket kan komma att leda till att samröre med eller deltagande i en väpnad grupp inte kommer att omfattas av bestämmelserna om utlämning, med den oönskade konsekvensen att terroristorganisationer eller organiserad brottslighet utan fruktan för påföljder kan etablera sig i sådana länder där så är fallet,

4. yrkar dessutom på en överenskommelse om rättsstatliga miniminormer för medborgerliga rättigheter i samband med utlämningsförfaranden, såsom regelbundna omprövningar av häktningsbeslut, anspråk på försvar, maximala häktningstider samt tidsgränser inom vilka besluten skall vara fattade,

5. är besviket över att det varit nödvändigt att i konventionen, trots att denna inledningsvis givit uttryck åt ett ömsesidigt förtroende för rättssystemens struktur och funktion liksom åt medlemsstaternas förmåga att garantera ett opartiskt förfarande, ge medlemsstaterna möjlighet att utesluta eller ändra de rättsliga effekterna genom att lägga in reservationer vid nästan varje förändring, till exempel vid

- upphävandet av kraven på straffbarhet i båda medlemsstaterna (principen om dubbel straffbarhet) när det gäller konspiration och samarbete med sammanslutning av brottslingar i vissa typer av organiserad brottslighet,

- förbudet mot att betrakta brott som politiska brott,

- införandet av skattebrott i förteckningen över utlämningsbara brott,

- skyldigheten att utlämna egna medborgare,

- upphävandet av förbudet mot vidareutlämning till en annan medlemsstat,

6. uppmanar medlemsstaterna såsom demokratiska rättsstater att inom ramen för konventionen, till förmån för skyddet för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, inte tillämpa artikel 15 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna samt kräver att detta betonas i konventionens ingress,

7. hälsar med tillfredsställelse det förfarande som införts i den nya artikeln i protokollet om asylrätt för medborgare i Europeiska unionens medlemsländer (protokoll till utkastet till Amsterdamfördraget) vilket garanterar att asylrätten inte kan åberopas av medborgarna i en medlemsstat för andra ändamål än för dem för vilka den är avsedd,

8. uppmanar rådet att ingå de avtal och vidta de åtgärder som är nödvändiga för att en medborgare i en medlemsstat som anklagas för brott i samband med terrorism eller samarbete med väpnade grupper inte skall kunna komma i åtnjutande av politisk asyl eller flyktingstatus i någon annan medlemsstat,

9. uppmanar medlemsstaterna i överensstämmelse med rekommendation nr 14 i högnivågruppens handlingsplan för kamp mot den organiserade brottsligheten - att ratificera denna konventionen så snart som möjligt, dock senast i slutet av 1998, och att i samband med underrättelsen enligt artikel 18.4 i konventionen förklara att konventionen redan före sitt ikraftträdande är tillämplig i deras förbindelser med de medlemsstater som har gjort samma förklaring,

10. uppmanar dessutom medlemsstaterna att inte alls, eller bara i ytterst begränsad omfattning, använda sig av de talrika möjligheterna att lägga fram reservationer i samband med underrättelsen, för att förhindra att det inom Europeiska unionen även framöver förekommer olika rättsliga ramvillkor för utlämning,

11. anser att bästa sättet att undanröja nationella förbehåll är en harmonisering av den relevanta lagstiftningen på europeisk nivå,

12. beklagar att konventionen inte innebär något steg mot en tillnärmning av de straffrättsliga bestämmelserna på detta område med tanke på ett europeiskt rättsområde och en europeisk jurisdiktion, och att det varken utsatts någon tidsgräns eller stadgats om några sanktioner som skulle kunna leda till att denna harmonisering kan genomföras,

13. uppmanar de medlemsstater som avser att lägga fram reservationer att redan nu inleda de rättspolitiska och lagstiftande förberedelser som gör det möjligt för dem att så snart som möjligt, dock senast inom fem år efter konventionens ikraftträdande, dra tillbaka sina reservationer, och/eller avstå från att förlänga dem vad gäller utlämning av egna medborgare,

14. anmodar Grekland och Portugal, vad gäller de förbehåll de gjort av författningsrättsliga skäl, att undersöka möjligheten att tillrättalägga eller vid behov revidera sina författningar på ett sådant sätt att de drar tillbaka sin vägran att utlämna utlänningar på grund av deras «verksamhet för friheten» eller personer som hotas av livstidsstraff, och att på detta sätt uttrycka sitt förtroende för hur rättssystemen i unionens medlemsstater är uppbyggda och fungerar,

15. uppmanar rådet att redan nu diskutera frågan om Europeiska gemenskapernas domstols behörighet och inte vänta till ett år efter konventionens ikraftträdande; därvid bör, mot bakgrund av den kompromiss som nyligen uppnåddes i Europeiska rådet i Amsterdam om EG-domstolens roll i konventionerna enligt avdelning VI, lämpliga åtgärder vidtas så att domstolen i fråga om denna konvention kommer att vara behörig åtminstone i den utsträckning som domstolen i framtiden, enligt den via Amsterdamfördraget tillagda nya artikel K 7 i EU-fördraget kommer att vara behörig vad gäller tolkningen av konventioner,

16. uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder, framför allt av praktisk natur, för att undanröja de många orsakerna - delvis på det byråkratiska och administrativa området - till försening av utlämningar, och på så sätt avsevärt påskynda utlämningsförfarandet,

17. uppmanar rådet att senare på nytt se över denna konventionen i syfte att fastställa om möjligheterna att lägga fram reservationer kan strykas eller åtminstone minskas,

18. uppmanar rådet att längre fram göra en ny översyn av denna konvention i syfte att utreda om det inte vore skäl att fastställa en bindande maximal tidsperiod inom vilken utlämningsförfarandet skall genomföras; detta vore påkallat inte bara av effektivitetsskäl utan framför allt med hänsyn till personers mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, vilket hör till de allmänna principerna för Europeiska unionen och särskilt skyddas av artiklarna F och F1 som tillagts genom Amsterdamfördraget; uppmanar slutligen rådet att tillse att utlämningsförfarandet och tidsfristerna för detta skall vara klara och överskådliga för den som berörs därav,

19. begär att man vid skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i syfte att uppnå ett europeiskt rättsligt och juridiskt område konsekvent skall fortsätta arbetet för att det skall bli möjligt att stegvis överbrygga klyftan mellan å ena sidan den långtgående integration av de ekonomiska systemen, vilken redan skett, och å andra sidan de skillnader som råder mellan rättssystemen,

20. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstaternas regeringar och parlament.