•it iir 
•Ct -d EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 18 09.1996 
KOM(96) 448 slutlig 
Kommissionens Meddelande angående utvecklingen av 
den Sociala Dialogen på Gemenskapsnivå 

KOMMISSIONENS MEDDELANDE ANGÅENDE UTVECKLINGEN 
AV DEN SOCIALA DIALOGEN PÅ GEMENSKAPSNIVÅ 
Innehåll: sida: 
VAD ÄR SYFTET MED DETTA MEDDELANDE? 
EN BEDÖMNING AV OCH MÖJLIGHETER TILL 
UTVECKLING AV DEN SOCIALA DIALOGEN 
A Den yrkesövergripande sociala dialogen 2 
A.I Den sociala dialogen Val Duchesse 2 
A.II Yrkesövergripande rådgivande kommittéer 4 
B Social dialog inom de enskilda sektorerna 6 
C Den ständiga kommittén för sysselsättning 9 
D Den sociala dialogen i enlighet med avtalet om socialpolitik 11 
D.I Samråd med arbetsmarknadens parter 12 
D.II Förhandlingar i enlighet med avtalet om socialpolitik 14 
E Allmänna frågor i samband med utvecklingen 
av den sociala dialogen 15 
SLUTSATSER 18 
BILAGOR 
Bilaga I En beskrivning av hur den sociala dialogen fungerar 21 
Bilaga II Den sociala dialogens institutionella ram (strukturer) 27 
Bilaga III Förteckning över europeiska arbetsmarknadsorganisationer som 
för närvarande rådfrågas enligt artikel 3 i avtalet om socialpolitik 30 
M 
1. VAD ÄR SYFTET MED DETTA MEDDELANDE? 
1. Mot bakgrund av de stora politiska förändringar som den europeiska unionen står inför, 
anser kommissionen att det är dags att reflektera över hela ramen för den sociala dialogen på 
gemenskapsnivå. Kommissionen har enligt fördraget (artikel 118b) den formella förpliktelsen 
att utveckla den sociala dialogen mellan arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå, och 
enligt det avtal som bifogats protokollet om socialpolitik i Fördraget om Europeiska unionen 
(avtalet om socialpolitik) är det kommissionens uppgift att främja rådfrågningen mellan 
arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå och att vidta alla relevanta åtgärder som 
underlättar den sociala dialogen. Målet med detta meddelande är därför att hitta vägar att 
stärka den sociala dialogen, att göra den smidigare och att knyta arbetsmarknadsparternas 
arbete närmare utvecklingen och genomförandet av EU-politiken, särskilt sysselsättning och 
ekonomisk tillväxt. 
2. I det medelfristiga socialpolitiska åtgärdsprogrammet1 lägger kommissionen fram en rad 
olika dokument på den sociala dialogens område där den ständiga kommittén för 
sysselsättning, den sociala dialogen inom de olika sektorerna och utvecklingen av den sociala 
dialogen i allmänhet granskas. Kommissionen har beslutat att flytta om alla tre ämnen i detta 
meddelande, som till sin form är rådfrågande, för att de problem som skall behandlas och de 
olika möjliga lösningarna skall kunna identifieras på ett sammanhängande sätt. Meddelandet 
uppfyller också ett åtagande i 1993 års meddelande om tillämpningen av avtalet om 
socialpolitiken2, för ett jämnt mönster av bedömningar och återkontroller av hur den sociala 
dialogen fungerar. 
3. Den sociala dialogen på Europanivå omfattar såväl diskussioner mellan arbetsmarknadens 
parter i Europa, gemensamma åtgärder och en möjlig förhandling mellan dem som 
diskussioner mellan arbetsmarknadens parter och Europeiska unionens institutioner. Den har 
spelat en viktig roll i den politiska utvecklingen och det politiska genomförandet alltsedan 
upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen. Den har gjort det möjligt för 
arbetsmarknadens parter att framföra sina åsikter till EU-institutionerna och att ömsesidigt 
informera sina medlemmar om initiativ som är av direkt intresse för dem. Detta har förbättrat 
kvaliteten på de politiska besluten och underlättat genomförandet av politiken på det 
ekonomiska och sociala området. 
4. Den viktigaste frågan som EU står inför är sysselsättningen, där stora framsteg gjorts under 
de senaste åren, särskilt kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrens och sysselsättning3, och 
de åtgärder som är resultatet av Europeiska rådets möte i Essen. Dessa har medfört en närmare 
samordning av arbetsmarknadspolitiken och har gjort det möjligt för arbetsmarknadens parter 
att spela en mycket större roll i fråga om att ge stöd, komplettera och om möjligt justera 
gemenskapsåtgärder inom detta område. Det betydelsefulla i denna roll återspeglas i 
kommissionens förslag till en överenskommelse byggd på förtroende för sysselsättningen i 
Europa och leder oundvikligen till att den sociala dialogen, även dialogen inom olika sektorer, 
inriktas på sysselsättning. Att anpassa den sociala dialogens strukturer, av vilka alla inte 
utvecklats för att klara denna uppgift, är ett av de viktigaste syftena med detta meddelande. 
KOM (95) 134, 12 april 1995 
KOM (93) 600 slutlig, 14 december 1993; särskilt punkterna 21 och 49 
KOM (93) 700 slutlig, den 5 december 1993 
It» 
5. Kommissionens inställning bygger på den uppfattning, som förklarats i synpunkterna på den 
mellanstatliga regeringskonferensen, att avtalet om socialpolitiken måste inbegripas i fördraget. 
Denna uppfattning stöds av alla utom en av medlemsstaterna, Europaparlamentet, Ekonomiska 
och sociala kommittén och Regionkommittén. Ett sådant steg skulle ge EU större auktoritet 
att anta de sociala utmaningar som den ställts inför och skulle garantera en central roll för den 
sociala dialogen i arbetet med att förbereda EU:s svar på dessa utmaningar. 
6. När kommissionen fastställer sina analyser är den medveten om vikten av ett mer 
omfattande partnerskap och att engagera andra intressegrupper i en mer omfattande 
medborgerlig dialog, särskilt i samband med de sysselsättningsfrågor och sociala sammanhang, 
som framgick av deras deltagande i det socialpolitiska forum som kommissionen organiserade 
i mars 1996. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att rådgöra med icke-statliga 
organisationer (NGO) i ett stort antal sociala frågor. Detta meddelande koncentrerar sig 
emellertid på dialogen mellan arbetsmarknadens parter om sysselsättningen, industriella 
relationer och arbetsförhållanden, för vilka kommissionen enligt fördraget har ett uttalat ansvar 
och vilka vilar på en roll och tradition av social dialog på nationell nivå. 
7. Detta meddelande innehåller en analys av såväl den sociala dialogens potential som en 
objektiv uppskattning av effektiviteten och effekten av de nuvarande strukturerna. 
Kommissionen har ställt en rad frågor angående möjliga åtgärder för att utveckla den sociala 
dialogen och, i lämpliga fall, framfört sina synpunkter på ett antal frågor där ändringar krävs. 
På grundval av detta vill kommissionen stimulera en debatt med organisationerna för 
arbetsmarknadens parter och med EU:s institutioner, och därefter införliva de mest passande 
lösningarna för utvecklingen av den sociala dialogen i ett andra meddelande år 1997. För att 
uppnå detta mål vill kommissionen få alla synpunkter från alla berörda parter angående denna 
fråga före den 31 december 1996. 
2. EN BEDÖMNING AV OCH MÖJLIGHETER TELL UTVECKLING AV DEN SOCIALA 
. DIALOGEN 
8. Den sociala dialogen är utformad på ett antal olika sätt oqh det är olika organisationer som 
deltar i den. Kommissionen har avsiktligen hållit beskrivningen av dessa särdrag till ett 
minimum och föredragit att koncentrera sig på att identifiera styrkan och svagheten och att 
föreslå möjligheter till förändringar och utveckling. Organen för den den sociala dialogen 
analyseras ett efler ett, liksom ett litet antal bredare frågor. Kommissionens förslag till 
åtgärder eller frågor som skall tas upp för debatt identifieras samtidigt. En mer detaljerad 
beskrivning av resultaten av den sociala dialogen tas upp i bilaga I, medan bilaga II innehåller 
en lista på de olika strukturerna och kommittéerna. 
A DEN YRKESÖVERGRIPANDE SOCIALA DIALOGEN 
A.I Den sociala dialogen Val Duchesse 
Läge 
9. Den sociala dialogen Val Duchesse, som fått sitt namn efter orten där det första mötet hölls 
1985, förenar de tre europeiska organisationerna som representerar de största nationella 
yrkesövergripande arbetsgivarna och fackföreningarna. Medan möten ägt rum under olika 
namn, inklusive "Toppmöte för den sociala dialogen" och, sedan 1992, "Kommittén för den 
sociala dialogen", är den sociala dialogen Val Duchesse informell och frivillig. 
10. Enligt det informella Val Duchesse-systemet har arbetsmarknadens parter förhandlat fram 
en rad gemensamma ståndpunkter i viktiga politiska frågor som lagts fram för kommissionen 
och rådet. Lika viktiga är de gemensamma förklaringarna om makro-ekonomi, arbetsmarknad 
och utbildningsfrågor och diskussionen på hög nivå vid ett antal möten under perioden 1985 -
1995. Sammanlagt har 21 gemensamma ståndpunkter och förklaringar antagits, två viktiga 
avtal ingåtts, och sju toppmöten hållits med bl.a. kommissionens ordförande och representanter 
för nationella och europeiska organisationer för arbetsmarknadens parter. 
11. Denna yrkesövergripande sociala dialog har således i över tio år haft en positiv inverkan 
på arbetsmarknadens parter och deras möjlighet att ge sina synpunkter på utvecklingen av den 
europeiska socialpolitiken och att ta egna initiativ inom detta område. Genom de åtgärder som 
de har vidtagit har arbetsmarknadens parter hjälpt till att stimulera och ange riktningen för 
gemenskapens utveckling ifråga om sysselsättningen, den makroekonomiska politiken, 
utbildningsåtgärder eller vid 1991 års regeringskonferens om ändringen av ordalydelsen i 
artikel 118b i fördraget. 
12. Under de senaste månaderna har det skett stora politiska förändrimgar som visar hur viktig 
den sociala dialogen är. Den gemensamma förklaringen som är ett resultat av mötet i Essen 
om arbetsmarknadens utveckling och som överlämnades till Europeiska rådets möte i Madrid, 
utgjorde ett viktigt bidrag till att underbygga EU:s huvudsakliga politiska mål. För det andra 
var det första europeiska avtalet (avtalet om föräldraledighet) en viktig utveckling som visar 
att arbetsmarknadens parter är villiga att ta det ansvar som de fått i och med Fördraget om 
Europeiska unionen och därmed spela en direkt roll vid sidan av EU:s institutioner i 
utformningen av EU:s politik. Avslutningsvis illustrerar skapandet av det europeiska centrumet 
för industriella relationer och stödåtgärden för nyskapande initiativ för företagsutbildning, som 
de europeiska arbetsmarknadsparterna gemensamt utarbetat, tydligt att effektiva gemensamma 
åtgärder är möjliga på gemenskapsnivå. 
Lärdomar 
13. Starten av den sociala dialogen Val Duchesse 1985 var en viktig utveckling i försöken att 
återuppliva EEG och förverkliga den fria rörligheten av människor, varor och tjänster. Med 
tanke på att situationen till en början var föga lovande när Val Duchesse-experimentet 
påbörjades under 1985, måste det faktum att det överhuvudtaget etablerats en direkt dialog 
mellan arbetsmarknadens parter i sig ses som en bedrift. 
14. Under de senaste åren har det säkerligen lett till en bättre ömsesidig förståelse mellan 
arbetsmarknadens parter på nationell och europeisk nivå. Men den sociala dialogen var inget 
självändamål - den gav större legitimitet åt den sociala och ekonomiska politiken som 
utövades på europeisk nivå. Detta är betydelsefullt med tanke på att villkoren och de 
nationella organisationernas karaktär varierar avsevärt från land till land. 
15. Resultaten av den sociala dialogen förtjänar mycket mer uppmärksamhet. De klargörs inte 
tillräckligt för medlemmarna i organisationerna för arbetsmarknadens parter på gräsrotsnivå. 
Därför finns det ett större behov av att garantera en större öppenheten av och medvetenhet om 
de olika åtgärderna i samband med den sociala dialogen bland alla berörda parter. Den sociala 
dialogens framgång på europeisk nivå är beroende av att arbetsmarknadens parter från den 
lokala, regionala och nationella nivån deltar. 
Den fortsatta utvecklingen 
Fortsättning av Val Duchesse-modellen 
16. Val Duchesse-dialogen har uppnått betydelsefulla resultat och den uppvisar goda 
möjligheter för utveckling av en gemensam hållning gentemot socialpolitiken, som kan spela 
en viktig roll i att främja den europeiska integrationen. Kommissionen kommer därför att 
fortsätta stödja den sociala dialogen Val Duchesse, enligt artikel 118B i fördraget. 
Deltasande 
17. Deltagandet i den sociala dialogen Val Duchesse bygger på parternas ömsesidiga 
erkännande och inte på ett kommissionsbeslut. Organisationer som inte varit initiativtagare har 
emellertid ett antal gånger bett kommissonen att få delta i den yrkesövergripande sociala 
dialogen. 
18. Frågan om deltagande behandlas mer detaljerat i den delen av detta meddelande som 
behandlar samråds- och förhandlingsförfaranden enligt avtalet om socialpolitiken. 
Kommissionen är medveten om de praktiska problem som mångfalden av eventuella aktörer 
innebär och är övertygad om att endast arbetsmarknadens parter och deras organisationer 
själva kan utveckla sin egen dialog och sina egna förhandlingsstrukturer. Ändå kvarstår en del 
problem beträffande vissa organisationers deltagande och representation i denna process. 
Kommissionen kan inte utse deltagarna i kommittén för den sociala dialogen och uppmanar 
arbetsmarknadens parter att underbygga den sociala dialogen genom att säkerställa 
tillfredsställande representation av alla lämpliga intressen. 
A.II Yrkesövergripande rådgivande kommittéer 
Läge 
19. Det är de yrkesövergripande rådgivande kommittéernas uppgift att ge råd åt kommissionen 
när kommissionen skall utarbeta en särskild politik och hjälpa till att genomföra denna. De 
skall även spela en viktig roll i att meddela ståndpunkterna från dem som direkt berörs av 
gemenskapens politik. Det finns också flera andra rådgivande organ i vilka arbetsmarknadens 
parter ingår (t.ex. Leonardo-kommittén eller det årliga samrådet som rör strukturfonderna). 
20. I EKSG-fördraget (artikel 18) erkändes arbetsmarknadsparternas roll genom upprättandet 
av en rådgivande kommitté som utgjordes av representanter från regeringarna och 
arbetsmarknadens parter. Bortsett från denna kommitté finns sex rådgivande kommittéer inom 
området för socialpolitik4 med representanter för regeringarna, fackföreningarna och 
arbetsgivarorganisationerna. Dessa utses av kommissionen på grundval av medlemsstaternas 
nomineringar. Kommissionen rådgör regelbundet med dessa i tekniska och strategiska frågor 
(t.ex. genomförandet av bestämmelserna för socialfonden och utarbetandet av tekniska hälso-
och säkerhetsbestämmelser inom ramen för arbetarskyddsdirektivet, yrkesutbildning osv.). 
Kommittén för Europeiska socialfonden, och de rådgivande kommittéerna för social trygghet för 
migrerande arbetstagare, för arbetskraftens fria rörlighet, för yrkesutbildning, för 
arbetarskyddsfrågor, och för lika möjligheter för kvinnor och män. 
Lärdomar 
21. Systematiska och lämpliga samråd inom de rådgivande kommittéerna om förslag som 
utarbetas av kommissionen äger emellertid inte alltid rum. De rådgivande kommittéerna deltar 
inte aktivt i genomförandet av politiken. Ett exempel på detta är att kommittén för Europeiska 
socialfonden för närvarande fungerar dåligt, trots dess framträdande ställning i förhållande till 
ett av EU:s vikliga strukturella instrument. 
22. Arbetsmarknadens parter finner ofta att de måste förlita sig på andra vägar än genom att 
agera via de rådgivande kommittéerna för att effektivt kunna påverka poliken. I juni 1993 
antog de yrkesövergripande arbetsmarknadsparterna en rekommendation till de rådgivande 
kommittéerna, i vilken principen med sådana kommittéer stöds, men där kritik riktas mot 
deras sätt att arbeta och mot några av deras strukturer, som till exempel förekomsten av 
separata kommittéer för den sociala tryggheten för migrerande arbetstagare och för 
arbetskraftens fria rörlighet. Arbetsmarknadens parter har också svårigheter att på ett aktivt 
sätt delta i strukturfondsarbetet genom att utnyttja de befintliga strukturer som skall 
möjliggöra deras deltagande. 
23. Som ett resultat av utvecklingen på senare tid är organisationerna för arbetsmarknadens 
parter i Europa fullvärdiga ledamöter i Rådgivande kommittén för lika möjligheter för kvinnor 
och män5. I de andra kommittéerna är emellertid arbetsmarknadens parter i Europa antingen 
inte representerade eller så är de endast observatörer. Förutom att de nationella 
representanterna för arbetsmarknadens parter i kommittéerna utnämns enligt mycket olika 
förfaranden och kriterier, beroende på vilken medlemsstat det rör sig om, innebär denna 
situation att ställningen för arbetsmarknadens parter sällan är samordnad med de ståndpunkter 
som uttrycks i andra sammanhang. 
24. Detta har lyfts fram sedan de nya samrådsförfarandena inleddes enligt artikel 3 i avtalet 
om socialpolitik, vilket innebär att de yrkesövergripande rådgivande kommittéernas existens 
leder till att två förfaranden ibland pågår parallellt, dvs. samråd med arbetsmarknadens parter 
i Europa genom skriftligt förfarande och samråd med enskilda representanter för 
arbetsmarknadens parter i de rådgivande kommittéerna. 
Den fortsatta utvecklingen 
Översikt över organ och uppgifter 
25. Eftersom de rådgivande kommittéernas funktioner och arbetsmetoder fortfarande är 
problematiska, kommer man att undersöka om de i fortsättningen skall ha sin nuvarande 
form. Det finns även ett behov av att tydligt definiera de olika uppgifterna och målen för de 
rådgivande kommittéerna för socialpolitik och yrkesutbildning och för de samrådskommittéer 
som verkar i samband med den sektorsinriktade politiken. 
26. I de fall där det är möjligt skall den rådgivande kommitténs uppgifter effektiviseras. Till 
exempel har kommittén för arbetarskyddsfrågor nyligen gått med på att revidera sina 
arbetsmetoder genom att minska antalet plenarmöten och utse en programkommitté. Ett annat 
förslag är att den rådgivande kommittén för social trygghet för migrerande arbetstagare 
Kfter antagandet av ett kommissionsbeslut av den 19 juli 1995 är 10 representanter för 
arbetsmarknadsorganisationerna i Europa ledamöter av den rådgivande kommittén för lika 
möjligheter för kvinnor och män. 
och den rådgivande kommittén för arbetskraftens fria rörlighet kan slås samman och 
omfatta alla problem i samband med arbetskraftens fria rörlighet och frågor avseende 
immigration från tredje land, vilket föreslogs av arbetsmarknadens parter i deras gemensamma 
yttrande från juni 1993. Detta skulle givetvis kräva en noggrann undersökning av de närmare 
bestämmelser som gäller. 
Finns det andra reformer som kan komma i fråga för att få kommittéerna att fungera bättre? 
Anpassning av medlemskap 
27. Kommissionen anser det vara nödvändigt att se över vilken ställning arbetsmarknadens 
parter i Europa har i de rådgivande kommittéerna i syfte att säkerställa självständighet 
för arbetsmarknadens parter och samtidigt garantera att allt bilateralt samråd som kan ske 
enligt avtalet om socialpolitik fortsätter. 
B SOCIAL DIALOG INOM DE ENSKILDA SEKTORERNA 
Läge 
28. Några av de tidigaste sociala dialogerna ägde rum inom sektorerna, oftast inom sektorer 
av stor betydelse för sysselsättningen. De organiseras antingen som gemensamma kommittéer 
utnämnda av kommissionen, vanligen i sektorer som omfattas av en gemensam politik, eller 
informella arbetsgrupper organiserade som svar på ett gemensamt önskemål från 
arbetsmarknadens parter. I båda fallen fastställer kommissionen vilka organisationer som på 
europeisk nivå skall representera de nationella förbunden inom de berörda sektorerna och 
ledamöterna i de gemensamma kommittéerna eller informella arbetsgrupperna utnämns direkt 
av arbetsmarknadens parter. 
29. Det finns tio gemensamma kommittéer och tio informella arbetsgrupper inom sexton 
viktiga sektorer. Sedan de upprättats har både de gemensamma kommittéerna och de 
informella arbetsgrupperna lagt fram närmare hundra yttranden och rekommendationer som 
framför allt inriktar sig på gemenskapens förslag till lagar eller bestämmelser som är av social 
betydelse för just deras industri. 
Lärdomar 
30. Tack vare dessa yttranden och rekommendationer har kommissionen varit välinformerad 
om den ståndpunkt arbetsmarknadens parter har intagit i fråga om kommissionens mål och 
förslag. Utvecklingen har i de flesta fall visat att arbetsmarknadens parter kan ge relevanta 
svar och inom rimlig tid komma med sina synpunkter på den möjliga räckvidden av en 
gemenskapsåtgärd eller det tänkta förslaget och att samarbete i hög grad existerar.6 
31. Trots att samråd har varit till nytta måste det påpekas att kommissionen inte vanligtvis är 
förpliktigad att samråda under det skede då en text formellt skall antas (undantaget är 
socialpolitiken där det finns formella förfaranden enligt artikel 3 i avtalet om socialpolitiken). 
De gemensamma kommittéernas och de informella arbetsgruppernas potential som 
samrådsorgan har därför inte fullt utnyttjats med avseende på tänkta förslag som är av social 
betydelse. De gemensamma kommittéernas och de informella arbetsgruppernas yttranden 
avseende tilltänkta förslag har hittills endast varit efterfrågade vid ett fåtal tillfallen och de 
Bilaga 1 innehåller en beskrivning av hur samråd och dialog har fungerat i sektorerna. 
6 
sektorsinriktade organen har ofta inte kunnat yttra sig förrän kommissionen har antagit texten 
i fråga. 
32. Dessutom är behörighetsreglerna för de gemensamma kommittéerna (och i tillämpliga 
delar även för de informella arbetsgrupperna) begränsade till de sociala aspekterna av 
gemenskapspolitiken. Kategoriseringen mellan sociala och ekonomiska aspekter är konstgjord, 
vanligen till nackdel för socialpolitiken som ofta försummats. Dessutom har kommissionen 
genom åren bildat olika tekniska kommittéer och samrådskommittéer utöver de gemensamma 
kommittéerna och de informella arbetsgrupperna i vilka arbetsmarknadens parter inte 
representeras på gemensam grundval. 
33. Trots att den sociala dialogen genom åren har uppvisat en stark kontinuitet, har det varit 
en brist att några av de gemensamma kommittéerna och de informella arbetsgrupperna har haft 
en benägenhet att bli allt för institutionaliserade eller att bevara strukturer som inte längre är 
användbara. Med över 130 möten per år (under 1994) och många deltagare vid varje möte 
(mellan 24 och 50), utgör dessa organ en tung belastning för budget och administration. De 
gemensamma kommittéernas särskilda arbetsbörda bör i detta sammanhang uppmärksammas. 
De har vanligtvis ett eller två plenarmöten per år, upp till fyra avdelningsmöten per år, samt 
möten för deras olika arbetsgrupper. På grund av den status de ger har arbetsmarknadens 
parter tidigare föredragit ytterligare gemensamma kommittéer (t.ex. för posttjänster), trots att 
detta innebär en tung arbetsbörda för kommissionen och trots att det finns tillvägagångssätt 
som är effektivare. 
34. De gemensamma kommittéerna och arbetsgrupperna koncentrerar sig på speciella politiska 
områden som ofta har ett samband med branschorganisationers (fackföreningars) eller 
industriella sammanslutningars (arbetsgivares) intressen. Detta innebär att uppgifter om 
resultaten och verksamheten inom ramen för den sociala dialogen inom de olika sektorerna 
har haft en benägenhet att inte vara spridda långt utanför de grupper som direkt berörs, och 
det har skett mycket litet samarbete mellan sektorer eller med den yrkesövergripande dialogen. 
Denna brist på utbyte och information måste behandlas på ett sådant sätt att sektorerna kan 
lära av erfarenhet på andra områden och ta hänsyn till den övergripande politik som utvecklas 
i den yrkesövergripande dialogen, medan man inom den senare måste vara medveten om 
sektorernas frågor och angelägenheter. 
35.1 betraktande av hur den sociala dialogen för närvarande bedöms har kommissionen skjutit 
upp förnyandet av mandaten för några av de gemensamma kommittéerna och måste ändra 
stadgarna för dessa för att kunna utnämna representanter för de tre nya medlemsstaterna. 
Representanterna från Sverige, Finland och Österrike kommer emellertid att formellt utnämnas 
så snart som möjligt. 
Den fortsatta utvecklingen 
Översikt av strukturerna 
36. Det faktum att strukturerna för den sociala dialogen utvecklades för ett särskilt ändamål 
och i stort återspeglar den historiska betydelsen av en sektorsinriktad politik, snarare än någon 
allmän strategi lör en sektorsinriktad dialog, har skapat en snedvridning av denna dialog. Den 
sociala dialogen på sektorsnivå skulle kunna ges ett tydligare innehåll om man 
koncentrerade sig på strategiska frågor och sektorer, särskilt i sektorer där 
arbetsmarknadens parter är påtagligt aktiva. De prioriterade frågorna bör omfatta sociala 
konsekvenser av den aktuella socialpolitiken samt frågor av allmänt intresse för 
arbetsmarknadsparterna i de enskilda sektorerna, från sysselsättning, organisation av arbetet 
och förbättring av arbetsförhållanden till yrkesutbildning och förvärvande av kompetens. 
Kommissionen vill att alla berörda parter ger sina synpunkter på hur en mer effektiv och 
ändamålsenlig social dialog skall kunna utvecklas inom de enskilda sektorerna. 
Organiseringen av samrådet 
37. Kommissionen avser att stärka samarbetet och samordningen av samrådsförfaranden 
inom kommissionens organisation, i vilka de åtaganden som gäller kommissionens 
tjänstegrenar ställs upp innan formella förslag förbereds för kommissionen. Dessa binder 
också generaldirektoraten till sektorsinriktade samråd under förberedelserna av kommissionens 
initiativ. Detta kommer alltså att begränsa antalet möten och antalet deltagare vid sådana 
samråd och möjliggöra att alla sektorsinriktade kommittéer behandlas lika. 
38. Vidare föreslås det att kommissionen flyttar över vissa av de uppgifter som rör de 
gemensamma kommittéerna och de informella arbetsgrupperna från general di rektorat V till 
de lämpliga sektorsinriktade generaldirektoraten. I tron att de sektorsinriktade gemensamma 
kommittéerna och informella arbetsgrupperna är det sammanhang där arbetsmarknadens parter 
kan uttrycka sina synpunkter på alla åtgärder som vidtas inom ramen för deras sektorer, skulle 
en sådan överflyttning kunna minska uppdelningen mellan socialpolitik och de sociala 
följderna av den sektorsinriktade politiken. Enligt detta system, som syftar till att rationalisera 
de rådgivande organen, skulle ansvaret och den administrativa strukturen, i alla fall för de 
gemensamma kommittéer som täcker EU:s gemensamma politik, beröra de relevanta 
generaldirektoraten mer direkt och general di rektorat V behålla ansvaret för samordningen, den 
socialpolitiska dialogen och kontrollen av den sociala dialogens effektivitet och dess påverkan 
på arbetsmarknadspolitiken. 
Vad tycker ni om ansvarsfördelningen inom dialogen i sektorerna? Vad anser ni om det 
alternativa förslaget till organisering av samråden? 
En undersökning av hur organisationerna för arbetsmarknadens parter representeras 
39. Kommissionen har ingen klar uppfattning om medlemskap i arbetsmarknadsparternas 
sektorsinriktade organisationer och deras verksamhet, särskilt eftersom EU:s växlande sociala 
och ekonomiska prioriteringar påverkar betydelsen av olika sektorer och förhållandet mellan 
parterna inom dessa sektorer. Under 1996 kommer en undersökning, av hur 
arbetsmarknadsorganisationerna representeras i sektorerna att presenteras. I denna 
undersökning kommer det att ingå uppgifter som insamlades i en liknande studie år 1992 och 
som visar hur de yrkesövergripande organisationerna representeras. 
Anpassning av medlemskapet 
40. De sektorsinriktade gemensamma kommittéerna kan inte fortsätta att öka antalet 
representanter med varje utvidgning, varför kommissionen, utan förfång för den övergripande 
kontrollen av strukturer som beskrivits ovan, anser att antalet ledamöter i de gemensamma 
kommittéerna bör minskas för att säkerställa effektiviteten. Genom att ändra de beslut 
som ligger till grund för bildandet av de gemensamma kommittéerna, kommer kommissionen 
att, med hjälp av ovannämnda undersökning, ta hänsyn till speciella omständigheter kring 
arbetsmarknadsparternas representation, inbegripet de problem som vissa sektorsinriktade 
organisationer har på grund av att de inte har ledamöter i någon speciell gemensam kommitté. 
Reformering av verksamheten 
41. Kommissionen kommer att fortsätta med reformering av verksamheten inom den 
sektorsinriktade dialogen, varvid det är särskilt nödvändigt att ta itu med problemet med de 
ständigt ökande behoven av möten och de därmed förbundna problemen med tolk- och 
översättningsresurser. De sektorsinriktade gemensamma kommittéerna och informella 
arbetsgrupperna bör kunna utöva sin verksamhet mer flexibelt och under begränsad språklig 
ledning för att i fortsättningen underlätta samråd. Användandet av ny teknik kan anses 
förbättra de europeiska arbetsmarknadsparternas förmåga att kommunicera med sina nationella 
medlemmar. Genom att t.ex. utrusta dem med kommunikationsteknik kan förutsättningarna 
för en snabb och flexibel spridning av information skapas som även skulle möjliggöra 
snabbare svar på konsultationer. 
Hur kan den sociala dialogen inom de enskilda sektorerna bli effektivare och på ett 
effektivare sätt utnyttja resurserna? 
Förbättring av informationen och samordningen 
42. I varje fall har en stärkning av samordningen mellan sektorerna föreslagits, vilket skall 
ske genom ett sammanförande av representanter från de olika sektorerna för information från 
kommissionen kring de initiativ som troligen intresserar dem och ett utbyte av information 
mellan de olika sektorernas arbetsmarknadsparter kring hur deras arbete utvecklas. Detta 
skulle vara ett mycket effektivare sätt att informera arbetsmarknadens parter och ett sätt att 
undvika upprepningar och säkerställa spridningen av viktig information till alla sektorer. 
Vad anser ni om samordningen av den sociala dialogen inom sektorerna och spridningen av 
dess resultat? 
C DEN STÄNDIGA KOMMITTÉN FOR SYSSELSÄTTNING 
Läge 
43. Den ständiga kommittén för sysselsättning inrättades genom ett rådsbeslut i december 
1970 och dess sammansättning ändrades i januari 19757. Det är ett rådgivande trepartsorgan 
som sammanför rådet, kommissionen och representanter för arbetsmarknadens parter. 
44. Uppgifterna för den ständiga kommittén för sysselsättning har fastställts i artikel 2 i rådets 
beslut för kommitténs grundande. 
"Kommitténs uppgift skall vara att i enlighet med fördragen och med respekt för 
gemenskapernas organs och institutioners befogenheter, säkerställa att det förekommer en 
kontinuerlig dialog, gemensam handling och samråd mellan rådet — eller om så är lämpligt 
före trådarna för medlemsstaternas regeringar — kommissionen och arbetsmarknadens parter 
för att förenkla samordning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik i överensstämmelse 
med gemenskapens målsättningar. Kommittén skall uppfylla sin funktion innan några åtgärder 
vidtas av de berörda institutionerna. " 
45. Mellan 1971 och 1996 höll kommittén 49 möten. Inga möten hölls mellan oktober 1972 
och februari 1975, inte heller under andra halvåret 1992. Diskussionerna mellan 
arbetsmarknadens parter, rådet och kommissionen har alltså skett i andra sammanhang. Till 
Rådets beslut av den 14 december 1970 (EGT L 273,17.12.70). ändrat genom rådets beslut av den 
20 januari 1975 (EGT L 21, 28.01.75). 
exempel har man under senare år inbjudit representanter för arbetsmarknadens parter att delta 
i ett utbyte av synpunkter med ministrar om sysselsättningsfrågor och socialpolitik omedelbart 
före informella rådsmöten med socialministrarna. Dessutom har den franska ordföranden 
beslutat att anordna ett informellt möte med kommittén den 30 mars 1995 i form av en "social 
konferens". 
46. Efter Europeiska rådets informella möte i Turin nyligen framfördes idén om en 
trepartskonferens om sysselsättning och tillväxt, med deltagande som grundas på 
medlemskapet i den ständiga kommittén för sysselsättning, vilket hölls i Rom den 14 till 15 
juni 1996. Konferensen framhävde användbarheten och lämpligheten i en princip med 
tredelning (även om detta inte helt stämmer överens med medlemsstaternas 
tredelningsmodell), särskilt i fråga om åtgärder för sysselsättningen som gäller 
medlemsstaterna, EU.s institutioner och arbetsmarknadens parter. 
Lärdomar 
47. Under årens lopp har man under den ständiga kommitténs möten diskuterat ett mycket 
stort antal frågor inom sysselsättningsområdet, såsom verksamheten på arbetsmarknaden, 
omorganisering av arbete, sysselsättning för ungdomar, tekniska förändringar, 
långtidsarbetslöshet, kvinnors sysselsättning, immigration och fortsatt yrkesutbildning. Trots 
flertalet ämnen resulterade dessa möten endast sällan i reella samråd. 
48. De ambitioner för gemensamma åtgärder, som låg till grund för inrättandet av den 
ständiga kommittén för sysselsättning, har endast förverkligats i begränsad utsträckning. 
Debatter inom kommittén begränsas för det mesta till en rad inlägg, där de enskilda 
ledamöterna redogör för sin ståndpunkt; detta har ingenting gemensamt med en verklig debatt, 
för att inte tala om en gemensam insats. Så länge kommittén framstår som en ritual utan krav 
på sig att uppnå resultat, drar den inte längre till sig de ledande aktörernas uppmärksamhet. 
Det stora antalet deltagare leder ofta till många överflödiga upprepningar. 
49. Även om man på förhand känner till parternas ståndpunkter, är det endast 
ordförandeskapet som kan formulera slutsatserna från den ständiga kommitténs möten. Dessa 
slutsatser varierar till innehållet och används sällan. Det sätt på vilket den ständiga kommittén 
fungerar i dag, påskyndar därför inte de inblandade parternas arbete för en gemensam insats 
på sysselsättningsområdet. 
Den fortsatta utvecklingen 
Bibehållandet av målen 
50. De uppgifter till vilka det hänvisas i avtalet från 1970 om inrättandet av kommittén har 
fortsatt giltighet. Kommitténs roll och mål gäller fortfarande, särskilt med hänsyn till 
genomförandet av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Essen. Vid Europeiska rådets 
möte i Madrid beslöts det att fast organ för sysselsättningspolitiken och att en kommitté för 
sysselsättningsfrågor bestående av ledande representanter för medlemsstaterna skall inrättas, 
och att en snävare samordning av sysselsättningspolitiken och den ekonomiska politiken skall 
säkerställas. Det är kommissionens uppfattning att reformeringen av den ständiga 
kommittén för sysselsättning bör knytas samman med verkställandet av Europeiska 
rådets beslut om ett fast organ på sysselsättningsområdet, eftersom detta innebär ett nytt 
förfarande för förberedelsen av sysselsättningspolitiska initiativ och kommer att inverka på 
den ständiga kommitténs roll. Resultaten från regeringskonferensen på detta område måste 
naturligtvis också beaktas. 
Ändring av arbetsmetoderna 
51. Som anförts i beslutet från 1970 bör kontinuiteten i kommitténs arbete ges en hög 
prioritet. Detta är avgörande för ett positivt resultat och ger kommittén möjlighet att fortsätta 
att utföra analyser och utnyttja de erfarenheter som hittills gjorts på området. En sådan 
kontinuitet bör eftersträvas i de organisatoriska förfarandena och i valet av ämnen och 
uppföljningen av dessa. Ständiga kommittén for sysselsättning bör formulera ett 
arbetsprogram, i vilket dess verksamhet på längre sikt fastställs. Kommissionen bör även 
upprätta ett sekretariat som kan förbereda arbetet i Ständiga kommittén för sysselsättning. 
Effektiva bidrag från den ständiga kommittén för sysselsättning 
52. En effektiv kommitté som tillför debatten någonting verkligen värdefullt för gemenskapen 
är en förutsättning för en framgångsrik gemensam insats. Kommittémötena skall ge rådet en 
möjlighet att få bättre kännedom om arbetsmarknadens parters angelägenheter. I enlighet med 
detta skulle kommitténs slutsatser bli tydligare och effektivare, om de verkligen vore 
gemensamma slutsatser. De bör offentliggöras genom officiella kanaler och systematiskt 
framföras till Europeiska rådet. Om det är nödvändigt skall det anges på vilka punkter 
uppfattningarna skiljer sig åt mellan arbetsmarknadens parter inbördes eller mellan 
arbetsmarknadens parter och rådet och eventuellt också mellan medlemsstaterna. 
Stöder ni tanken på att det måste läggas större vikt vid slutsatserna från kommitténs möten? 
Ändring av kommitténs sammansättning 
53. Kommitténs nuvarande sammansättning bör ändras och rationaliseras. Det gällande 
rådsbeslutet från år 1975 har inte reviderats för att ta hänsyn till gemenskapens successiva 
utvidgning och andra omständigheter som har haft inverkan på de representativa 
organisationerna. Eftersom kommittén har till uppgift att diskutera frågor som berör 
utvecklingen inom sysselsättningen, samt utkast till social- och arbetsmarknadsministrarnas 
rådsmöten, är kommittén det forum där frågor av allmänt intresse och solidaritet inom 
industrin behandlas. Detta bör avspeglas i kommitténs sammansättning och koncentreras kring 
yrkesövergripande organisationer på europeisk nivå, särskilt eftersom det redan finns 
sektorsinriktade samrådsorgan. 
Kontaktkommitté 
54. Kommissionen föreslår att man, för att få klarhet i debatten och undgå allt för många 
anföranden och inlägg, uppmanar de olika arbetsmarknadsorganisationerna.till att ge 
uttryck for sina synpunkter genom en kontaktkommitté. 
D DEN SOCIALA DIALOGEN I ENLIGHET MED AVTALET OM 
SOCIALPOLITIK 
55. Den mest markanta förändringen i den europeiska sociala dialogen under de senaste åren 
har varit införandet av det nya samråds- och förhandlingsförfarandet i enlighet med 
protokollet om socialpolitiken, som är en bilaga till Fördraget om Europeiska unionen. 
Användandet av dessa förfaranden, särskilt den framgångsrika avslutningen på förhandlingarna 
som ledde till det första europeiska avtalet mellan arbetsmarknadens parter och rådets 
efterföljande godkännande av detta, var en helt ny utmaning för såväl arbetsmarknadens parter 
som för EU-institutionerna. 
D.I Samråd med arbetsmarknadens parter 
Läge 
56. Kommissionen har samrått med arbetsmarknadens parter på ett informellt plan i många 
år, men avtalet om socialpolitiken innebär en formell förpliktelse att på förhand samråda om 
socialpolitiska initiativ. Det nya samrådsförfarandet förklaras i bilaga I. 
57. I avtalet anges inte vilka arbetsmarknadsorganisationer som skall delta i den sociala 
dialogen på gemenskapsnivå. Kommissionen har i sitt meddelande om tillämpningen av avtalet 
om socialpolitik ställt upp en rad kriterier för att avgöra den centrala frågan om, vilka 
organisationer som kan betraktas som arbetsmarknadens parter med avseende på samråd på 
gemenskapsnivå. 
58. En förteckning över de arbetsmarknadsorganisationer som uppfyller dessa kriterier 
sammanställdes på grundval av en undersökning av hur representativa de olika 
organisationerna var. Denna undersökning genomfördes i samarbete med medlemsstaterna. 
Förutom de största yrkesövergripande paraplyorganisationerna, UNICE, CEEP och EFS, 
omfattade den ursprungliga förteckningen på 28 organisationer en rad europeiska 
organisationer som representerar särskilda kategorier av arbetstagare eller företag, såsom 
UEAPME8 och CEC9, samt en rad arbetsgivarorganisationer inom de enskilda sektorerna 
(t.ex. inom distribution och handel, bankväsen, försäkring och transport).10 
59. Dessutom fortsätter kommissionen att gehomföra sin politik med omfattande samråd som 
täcker alla europeiska organisationer och i tillämpliga fall också de nationella organisationer 
som kan påverkas av gemenskapens socialpolitik. Detta bredare samråd omfattar därför de 
organisationer som har ett europeiskt kall, men som endast representeras i fåtalet 
medlemsstater och som ströks från den förteckning som bifogats kommissionens meddelande 
från 1993. 
Lärdomar 
60. Samråden har hittills fungerat utmärkt och kommissionen är i stort också nöjd med de 
förfaranden som fastställdes i kommissionens meddelande från 1993. Samrådet med 
arbetsmarknadens parter innebär emellertid inte i sig självt tillgång till förhandlingar och 
kommissionen eftersträvar ett bredare samråd med alla europeiska 
arbetsmarknadsorganisationer. Alla bidrag som kommer in beaktas i sin. helhet av 
kommissionen. 
61. Kommissionen går ständigt igenom förteckningen över de organisationer som uppfyller 
kriterierna, men olika problem som har visat sig sedan 1993 tyder på att kommissionen bör 
omvärdera dessa kriteriers lämplighet och säkerställa att de organisationer som deltar i 
samråden också har mandat att göra det och att de synpunkter som framförs under de samråd, 
som organiserats av kommissionen, också är representativa. 
den europeiska sammanslutningen för hantverksföretag och små och mellanstora företag. 
Confederation Européen des Cadres (den europeiska sammanslutningen för företagsledare). 
Hela förteckningen finns i bilaga III. 
12 
Den fortsatta utvecklingen 
Granskning av kriterierna för att fastställa vilka organisationer som skall rådfrågas 
62. Europaparlamentet har föreslagit en anpassning av de kriterier i kommissionens 
meddelande som avgör vilka organisationer som man i enlighet med avtalet om socialpolitik 
skall samråda med, genom att ytterligare två krav läggs till listan: 
- Samrådsberättigade organisationer skall vara organisationer som representerar 
arbetsgivare eller arbetstagare och vars medlemskap är frivilligt på både 
nationell som europeisk nivå. 
- De skall ha ett mandat från sina medlemmar för att representera dem i 
samband med gemenskapens sociala dialog och de skall kunna påvisa att de är 
representativa. 
Håller ni med om att det behövs en förändring av de kriterier som avgör vilka organisationer 
som är tillräckligt representativa för att kunna delta i samråden? 
Granskning av förteckningen över samrådsberättigade organisationer 
63. Kommissionen kommer att, på grundval av gällande kriterier och för att säkerställa att de 
synpunkter som kommissionen mottar är representativa, löpande omvärdera förteckningen 
över europeiska organisationer som skall delta i samråden på yrkesövergripande nivå 
och sektorsnivå. Det ligger i linje med löftet i kommissionens meddelande från 1993 att 
granska den förteckning som bifogats meddelandet mot bakgrund av gjorda erfarenheter. 
64. Samtidigt kommer kommissionen, vilket den också föreslog år 1993, att arbeta för att få 
till stånd kontaktstrukturer för att säkerställa kontakten mellan alla arbetsmarknadens parter. 
Särskilt kommer man i detta sammanhang att rikta uppmärksamheten på att små och 
medelstora företag vederbörligen representeras. Kommissionen kommer därför att 
organisera regelbundna möten mellan alla berörda arbetsmarknadsorganisationer för 
information och utbyte av synpunkter om utvecklingen i förhållande till samråd och 
socialpolitik i allmänhet. 
Vilka åtgärder anser arbetsmarknadens parter är nödvändiga för att man skall lyckas med att 
utveckla kontaktstrukturer? 
Ändring av samrådsförfarandena 
65. Mot bakgrund av tidigare erfarenheter med samråd enligt artikel 3 i avtalet om 
socialpolitik anser kommissionen att de förhandlingsförfaranden som fastställdes år 1993 bör 
ändras. Den tid som får tas i anspråk för samrådens första skede bör omprövas. 
Kommissionen föreslår att det allmänna tidsfristen på sex veckor bör behållas men att fristen 
för samrådena bör vara flexibel och fastställas av kommissionen från fall till fall beroende på 
ämnets art och komplexitet. 
Finns det andra ändringar av förfarandena som bör övervägas? 
13 
D.I1 Förhandlingar i enlighet med avtalet om socialpolitik 
Läge 
66. Förhandlingsförfarandena är fortfarande förhållandevis oprövade, men de första formella 
förhandlingarna ledde till det europeiska avtalet mellan arbetsmarknadens parter om 
föräldraledighet, som undertecknades den 14 december 1995 och som antogs av rådet som ett 
direktiv den 3 juni 1996. Förhandlingsförfarandena beskrivs närmare i bilaga I. 
67. Förhandlingsmöjligheterna växer i takt med att kommissionen i stigande grad använder 
sig av samrådsförfarandena. Vissa frågor är helt klart inte lämpade för förhandling, så som 
exempelvis var fallet med samråden om ett eventuellt initiativ till omvänd bevisbörda vid 
påstådd könsdiskriminering. Arbetsmarknadens parter har emellertid nyligen kommit överens 
om att inleda officiella förhandlingar om den viktiga frågan om mer flexibel arbetstid 
(tidsbegränsad anställning, deltidsarbete och tillfälligt arbete) och arbetstagarnas trygghet. 
Lärdomar 
68. Erfarenheterna av förhandlingarna och avtalet om föräldraledighet ställde förfarandena i 
avtalets artikel 3 och 4 i fokus och bekräftade kommissionens analys i meddelandet om 
protokollet [KOM (93) 600 av den 14 december 1993]. Bilaga I innehåller en närmare 
beskrivning av de händelser som ledde till att arbetsmarknadens parter undertecknade avtalet 
och att avtalet senare antogs som ett direktiv. Följande kan sägas angående erfarenheterna av 
formella förhandlingar: 
- Det gick endast kort tid mellan ramavtalets undertecknande och direktivets antagande. 
- Denna erfarenhet visar klart att när de undertecknande parterna kräver att avtalet skall 
genomföras genom ett rådsbeslut beror valet av rättsligt instrument på avtalets 
innehåll. 
- Europaparlamentet reagerade kritiskt på att parlamentet inte har någon roll i detta 
beslutsförfarande (vilket parlamentets yttrande av den 15 mars 1996 visar). 
Rådet godtog att det inte kunde ändra avtalet, men uttryckte emellertid en viss skepsis 
inför vissa element i innehållet, som av några medlemsstater betraktades som de 
nationella myndigheternas ansvarsområde eller berörde förfarandemässiga och 
institutionella frågor. 
- Vissa arbetsmarknadsorganisationer har kritiserat att de inte fått delta i 
förhandlingarna, och har ifrågasatt avtalet om föräldraledighet och ifrågasatt om det 
även gäller för dem. UEAPME har tillkännagivit att man vill hänskjuta frågan till 
domstolen. Innan kommissionen lade fram avtalet för antagande i rådet, undersökte 
kommissionen denna fråga omsorgsfullt och ansåg att de tre berörda organisationerna 
uppfyllde de kriterier för representativitet som var nödvändiga för att avtalet skulle 
gillas. Kommissionen anordnade även ett möte med alla de organisationer som man 
haft samråd med om initiativet men som inte deltagit i förhandlingarna, för att ge dem 
utförligare information om avtalet. 
14 
Den fortsatta utvecklingen 
( iranskning av förfaranden 
69. Med hänsyn till förhandlingarna tar kommissionen mycket gärna emot alla berörda parters 
åsikter om vilka erfarenheter man kan göra av den första förhandlingen (om föräldraledighet), 
särskilt när det gäller förfarandet. Detta skulle klargöra hur man skall förhålla sig vid framtida 
förhandlingar för att undvika så många problem som möjligt. 
Vad anser ni om den första erfarenheten av avtalsförhandlingar? 
Avtalsparternas representativa status 
70. Frågan om deltagande i förhandlingar i enlighet med avtalet om socialpolitik har tydligt 
visat sig vara ett särskilt känsligt ämne och kontroversiellt ämne. Kommissionen vidhåller sin 
uppfattning om att endast arbetsmarknadens parter själva kan utveckla sina egna dialog- och 
förhandlingsstrukturer, och att kommissionen inte kan bestämma vem som skall delta i en 
förhandling som inletts helt frivilligt. 
71. I de fall där artikel 3.2 i avtalet om socialpolitiken tillämpas, är det emellertid 
kommissionens ansvar att värdera giltigheten av ett avtal på grundval av dess innehåll, vilket 
innebär en värdering av huruvida de som berörs av avtalet har varit representerade. 
Kommissionen anser att frågan om förhandlingsparternas representativa status bör undersökas 
från fall till fall, eftersom förhållandena varierar beroende på förhandlingsämnet. 
Kommissionen måste därför undersöka om de som är inblandade i förhandlingen har ett 
verkligt intresse i frågan och om de kan visa att de i väsentlig grad representerar de berörda 
kretsarna. 
72. Kommissionen vill uppmana de europeiska arbetsmarknadsorganisationerna att driva ett 
närmare samarbete för att hitta en lösning i frågan. Vidare ber kommissionen parterna att vara 
öppna och flexibla i denna fråga för att säkerställa att deltagandet i förhandlingar sker korrekt. 
Kommissionen är beredd att hjälpa och stödja alla positiva steg från arbetsmarknadsparternas 
sida i denna riktning. 
Vad kan arbetsmarknadens parter göra för att säkerställa, att ett avtal som förhandlats fram 
kan godtas av alla berörda parter, inbegripet även de arbetsmarknadsorganisationer som inte 
själva har deltagit i förhandlingarna, samt rådet, kommissionen och Europaparlamentet? 
E ALLMÄNNA FRÅGOR I SAMBAND MED UTVECKLINGEN AV DEN 
SOCIALA DIALOGEN 
E.I Sysselsättningen och förändringar i den politiska bakgrunden 
73. Att öka sysselsättningen är den viktigaste ekonomiska, sociala och politiska målsättningen 
inom EU. Genom vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning och vid Europeiska 
rådets möten i Essen, Cannes och Madrid tillkännagavs tydligt vilken roll man vill att 
arbetsmarknadens parter skall spela vid genomförandet av sysselsättningsåtgärderna. Vid 
Europeiska rådets möte i Madrid uttrycktes tillfredsställelse över att arbetsmarknadens parter 
på europeisk nivå enats om en gemensam norm för sysselsättningsfrämjande åtgärder (den 
gemensamma deklarationen) och över att denna överenskommelse i stor utsträckning 
överensstämmer med den gemensamma rapport om sysselsättning som presenterades för 
toppmötet. Kommissionen träffade sedan de europeiska arbetsmarknadspnrtcrna vid 
15 
rundabordssamtal om sysselsättning för att diskutera kommissionens förslag om en europeisk 
förtroendepakt om sysselsättning. I juni utfärdade kommissionen ett officiellt meddelande om 
pakten som har tre målsättningar, nämligen att engagera alla aktörer i en omfattande 
sysselsättningsstrategi, att bättre utnyttja den europeiska multiplikatoreffekten och att inbegripa 
kampen mot arbetslösheten i den mer långsiktiga synen på samhället. 
74. Det är nu naturligt att koncentrera den sociala dialogen på sysselsättningsfrågan både 
på yrkesövergripande nivå och inom de olika sektorerna, samtidigt som parterna fortsätter 
att arbeta med de sociala konsekvenserna av näringslivs- och sektorspolitiken och att engagera 
sig i politiken som rör den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Arbetsmarknadens 
parter har en nyckelroll när det gäller att utveckla och komplettera sysselsättningsåtgärderna 
på gemenskapsnivå, särskilt mot bakgrund av deras ansvar att fastställa arbetsvillkor och 
arbetsmarknadsregler om flexibilitet, arbetstid, tillgång till utbildning, möjlighet att förvärva 
kompetens och integration av ungdomar. Kommittén för den sociala dialogen och 
kommittéerna för de enskilda sektorerna förväntas därför bli drivkrafter för att utveckla en 
social dialog om en samordnad sysselsättningspolitik. 
E.II Den sociala dialogen och utvidgningen av EU 
75. Det är av yttersta vikt att de central- och östeuropeiska länderna som ett led i sin sociala 
och ekonomiska utveckling får hjälp att utarbeta ett ändamålsenligt system för en social 
dialog. I samband med den framtida utvidgningen av EU till vissa central- och östeuropeiska 
länder är det nödvändigt att en dialog utvecklas med och mellan arbetsmarknadsparterna i de 
länder som ansöker om medlemskap. I dessa länder är förhållandet mellan arbetsmarknadens 
parter och samtalen mellan dem av tradition helt annorlunda och därför måste en dialog 
utvecklas så att parterna kan spela den roll som ankommer på dem, både vid förberedelserna 
för anslutningen och när länderna väl gått med i EU. 
76. När de central- och östeuropeiska arbetsmarknadsorganisationerna ber arbetsmarknadens 
parter inom EU om hjälp för att kunna utveckla strukturer och verksamhet inom den sociala 
dialogen är kommissionen villig att stödja EU:s arbetsmarknadsparter att etablera 
kontakter och utveckla det praktiska samarbetet. 
77. I de länder som har ansökt om medlemskap i EU kan kommissionen, som en 
komplettering av de projekt som finansieras genom Phare-programmet (t.ex. 10 miljoner ecu 
för fackföreningsverksamhet), främja verksamhet som står i samband med reformeringen för 
att arbetsmarknadsparterna i dessa länder skall kunna fylla sina funktioner både före och efter 
anslutningen. Den begränsade tillgång till medel under budgetposterna för den sociala dialogen 
som Europaparlamentet har gett de central- och östeuropeiska länderna kan också utnyttjas för 
att utveckla en dialog i dessa länder och här har de europeiska arbetsmarknadsparterna en 
viktig uppgift. 
E.III Information och kommunikation 
78. Det föreslås att regelbundna möten hålls för utbyte av information mellan 
företrädare för den yrkesövergripande sociala dialogen och för dialogen inom de olika 
sektorerna. Dessa möten skall inte ersätta de befintliga strukturerna för dialog och i mötena 
skall även europeiska organisationer som för närvarande inte ingår i den sociala dialogen 
delta. 
16 
79. Arbetstagarna och arbetsgivarna i medlemsstaterna känner inte i tillräcklig utsträckning 
till den sociala dialogens arbete ovh resultat, trots att deras intressen direkt berörs. Detta visar 
sig genom att den europeiska sociala dialogen inte givit upphov till någon verksamhet på 
nationell och regional nivå. Kommissionen vill därför säkerställa spridningen av 
information om den europeiska sociala dialogen och uppmuntra 
arbetsmarknadsparternas organisationer att informera medlemmarna om den sociala 
dialogens verksamhet och resultat och socialpolitiska frågor i allmänhet. Detta bör i sin tur 
främja nationell och regional uppföljning och säkerställa ett omfattande deltagande och 
gensvar i denna representativa process. 
Vilka åtgärder och former av praktiskt stöd är nödvändiga för att skapa och effektivisera 
sättet att informera om den sociala dialogen? 
80. Eftersom mycket av arbetet inom den sociala dialogens struktur handlar om utvecklingen 
av åtgärder för vilken institutionerna spelar en formell roll, kommer kommissionen 
regelbundet att informera EU-institutionerna om utvecklingen av den sociala dialogen. 
Genom överenskommelsen om föräldraledighet belystes behovet av att rådet och 
Europaparlamentet fortlöpande informeras om vad som pågår, särskilt om institutionella och 
förfarandemässiga prerogativ inte skall hindra utvecklingen av den sociala dialogen. 
Kommissionen kommer också, i enlighet med förpliktelserna i avtalet om socialpolitik, att 
publicera årliga rapporter om det väl avvägda stödet till de parter som deltar i den sociala 
dialogen. 
E.IV Stödåtgärder för gemensamma initiativ 
81. Kommissionen anser att EU kan göra mer för att stödja arbetsmarknadsparternas 
samarbetsverksamhet, både inom ramen för gemenskapens åtgärdsprogram och i form av 
självständiga initiativ. De organ som inrättats av erkända arbetsmarknadsparter i Europa i syfte 
att främja den europeiska sociala dialogens mål, som t.ex. utbildnings- och forskningsinstitut, 
behöver få ekonomiskt stöd från EU eftersom de spelar en viktig roll i utvecklingen av en 
europeisk medvetenhet och kunskap inom viktiga gräsrotsorganisationer och hos den breda 
allmänheten. 
82. Det föreslås att operationella gemensamma initiativ inom ramen för d.en sociala 
dialogen förstärks och stöds, att man snabbt möter önskemål om finansiering av sådana 
initiativ och att de befintliga organen utnyttjas på ett bättre sätt - antingen genom de 
trepartsorgan som skapats genom rådsbeslut (Dublin-stiftelsen, CEDEFOP) eller dem som 
skapats genom arbetsmarknadsparternas gemensamma initiativ (som t.ex. CERI). 
E.V Social dialog på nya nivåer 
83. De viktigaste samtalen i gemenskapens sociala dialog är de som förs på yrkesövergripande 
nivå och inom de enskilda sektorerna och som organiseras centralt, men det finns ett allt större 
behov av att stödja utvecklingen av dialoger på nya nivåer mot bakgrund av de 
utmaningar som EU står inför. Dessa nivåer är följande: 
- Den sociala dialogen inom de växande mellannationella industrierna. Direktivet om ett 
europeiskt företagsråd har redan spelat en viktig roll för att stimulera en mer 
17 
omfattande dialog, men har visat att det nationellt baserade systemet för relationerna 
mellan arbetsmarknadens parter inte längre är tillräckligt. 
Den sociala dialogen på regional nivå, särskilt i gränsregioner där den inre marknaden 
och annan gemenskapspolitik har en betydande effekt. Mot bakgrund av 
decentraliseringen av kollektivförhandlingarna kommer de pilotprojekt som för 
närvarande drivs på detta område att utvisa på vilket sätt EU kan bidra. 
3. SLUTSATSER 
84. För att stärka den sociala dialogen har kommissionen slagit fast vissa åtgärder som 
betraktas som nödvändiga för reformeringsprocessen och som omedelbart kommer att 
genomföras. I meddelandet behandlas också ett antal frågor som rör viktiga och ibland 
känsliga frågor som behöver debatteras för att man skall kunna hitta de bästa lösningarna. 
Arbetmarknadens parter, medlemsstaterna och de europeiska institutionerna uppmanas att 
tänka över dessa frågor och lägga fram sina synpunkter inför kommissionen. De yttranden som 
kommit in i detta sammanhang kommer att beaktas vid utarbetandet av det andra 
kommissionsmeddelandet som planeras för nästa år. 
85. Kommissionen önskar höra de berörda parternas åsikter om följande förslag och frågor: 
DEN SOCIALA DIALOGEN VAL DUCHESSE 
Kommissionen kommer att fortsätta att ge sitt fulla stöd till den sociala dialogen Val 
Duchesse. 
Kommissionen uppmanar arbetsmarknadsparterna att själva stärka den sociala dialogen 
genom att i tillräcklig utsträckning tillse att alla intressen företräds. 
YRKESÖVERGRIPANDE RÅDGIVANDE KOMMITTÉER 
Det skall undersökas om kommittéerna skall finnas kvar i nuvarande form. 
De rådgivande kommittéerna för social trygghet för migrerande arbetstagare och de 
rådgivande kommittéerna för fri rörlighet för arbetstagare kan slås samman. 
Finns det andra reformer som kan komma i fråga för att få kommittéerna att fungera bättre? 
De europeiska arbetsmarknadsparternas ställning i kommittéerna kommer att ses över. 
DEN SOCIALA DIALOGEN INOM DE ENSKILDA SEKTORERNA 
Mer tyngd kan läggas på den sociala dialogen på sektorsnivå genom att den 
koncentreras på strategiska ämnen och sektorer. 
Kommissionen vill att alla berörda parter ger sina synpunkter på hur en mer effektiv och 
ändamålsenlig social dialog skall kunna utvecklas inom de enskilda sektorerna. 
Kommissionen kommer att stärka samarbetet och samordningen inom sina egna 
tjänstegrenar när det gäller samrådsförfarandet. 
Vad tycker ni om ansvarsfördelningen inom dialogen i sektorerna? Vad anser ni om del 
alternativa förslaget till organisering av samråden? 
Man kommer att genomfora en undersökning av hur representativa 
arbetsmarknadsorganisationerna i de olika sektorerna är. 
Kommissionen anser att antalet ledamöter i de gemensamma kommittéerna bör minskas 
i syfte att öka effektiviteten. 
Hur kan den sociala dialogen inom de enskilda sektorerna bli effektivare och på ett effektivare 
sätt utnyttja resurserna? 
Vad anser ni om samordningen av den sociala dialogen inom sektorerna och spridningen av 
dess resultat? 
DEN STÄNDIGA KOMMITTÉN FÖR SYSSELSÄTTNING 
Reformen av den ständiga kommittén för sysselsättning bör knytas till genomförandet 
av Europeiska rådets beslut om ett fast organ för sysselsättning. 
Den ständiga kommittén för sysselsättning bör utarbeta ett arbetsprogram. 
Stöder ni tanken på att det måste läggas större vikt vid slutsatserna från kommitténs möten? 
Kommitténs nuvarande sammansättning bör ändras och rationaliseras. 
De olika arbetsmarknadsorganisationerna bör uppmanas att lägga fram sina synpunkter 
genom en kontaktkommitté. 
SAMRÅD ENLIGT AVTALET OM SOCIALPOLITIK 
Håller ni med om att det behövs en förändring av de kriterier som avgör vilka organisationer 
som är tillräckligt representativa för att kunna delta i samråden? 
Kommissionen kommer fortlöpande att se över förteckningen över de europeiska 
organisationer som kommer att rådfrågas i enlighet med åtagandet i kommissionens 
meddelande från 1993. 
Kommissionen kommer regelbundet att anordna informations- och diskussionsmöten för 
alla berörda arbetsmarknadsorganisationer. 
Om detta skall lyckas, vilka åtgärder anser arbetsmarknadsparterna då vara nödvändiga för 
att man skall kunna utveckla kontaktstrukturer? 
19 
Den tid som får tas i anspråk för samrådens första skede bör omprövas. 
Finns det andra förfarandemässiga förändringar som bör övervägas? 
FÖRHANDLINGAR ENLIGT AVTALET OM SOCIALPOLITIK 
Vad anser ni om den första erfarenheten av avtalsförhandlingar? 
Vad kan arbetsmarknadens parter göra för att säkerställa att ett avtal som förhandlats fram 
skall kunna godtas av alla berörda parter? 
ALLMÄNNA FRÅGOR I SAMBAND MED UTVECKLINGEN AV DEN SOCIALA 
DIALOGEN 
Den sociala dialogen skall inriktas på sysselsättningsfrågan. 
Arbetsmarknadspartcrna skall stödjas i arbetet med att utveckla 
arbetsmarknadsorganisationer i de central- och östeuropeiska länderna. 
Regelbundna möten skall anordnas för utbyte av information mellan företrädare för den 
yrkesövergripande sociala dialogen och för dialogen inom de enskilda sektorerna. 
Information om den europeiska sociala dialogen skall spridas och de europeiska 
arbetsmarknadsorganisationerna skall uppmuntras att informera sina medlemmar om 
den sociala dialogens verksamhet och resultat. 
EU:s institutioner skall fortlöpande informeras om utvecklingen av den sociala dialogen. 
Operationella gemensamma initiativ inom den sociala dialogen skall stärkas och stödjas. 
Utvecklingen av samtal på nya nivåer skall stödjas mot bakgrund av de utmaningar som 
EU står inför. 
Vilka åtgärder och former av praktiskt stöd är nödvändiga för att skapa och effektivisera 
sättet att informera om den sociala dialogen? 
20 
BILAGA I 
HUR FUNGERAR DEN SOCIALA DIALOGEN? 
Val Duchesse: Yrkesövergripande dialog 
Under det första skedet av den sociala dialogen Val Duchesse (1985-1988) försökte man få 
med arbetsmarknadens parter i planerna på att fullborda den inre marknaden, vilket innebar 
att samarbetet mellan de europeiska institutionerna och arbetsmarknadens parter blev viktigare 
än någonsin tidigare. Den sociala dialogen startades därför åter på kommissionens initiativ och 
samlade genom "Val Duchesse"-mötena' de organisationer som var beredda att inleda samtal 
på EU-nivå. Ett forum för debatt om de sociala aspekterna av den inre marknaden inrättades, 
samtidigt som två arbetsgrupper skapades: en för makroekonomiska frågor och en för 
mikroekonomiska frågor. 
Från början hade Val Duchesse-mötena mellan den europeiska sammanslutningen för industri-
och arbetsgivarorganisationer (UNICE), det europeiska centrumet för offentliga affärsverk och 
företag (CEEP) och den europeiska fackliga samorganisationen (EFS) informell status och 
grundade sig på ett ömsesidigt erkännande av de berörda parterna. 
Genom att artikel 118b fördes in i Romfördraget genom den europeiska enhetsakten 1986 blev 
det en av kommissionens officiella uppgifter att främja den sociala dialogen på 
gemenskapsnivå: "Kommissionen skall sträva efter att utveckla dialogen på europeisk nivå 
mellan arbetsgivare och arbetstagare så att denna dialog, om parterna önskar det, kan leda till 
avtalsbundna relationer." Detta åliggande skärptes då den sociala dimensionen av EU:s politik 
erkändes politiskt genom den sociala stadgan om arbetstagares grundläggande sociala 
rättigheter som antogs 1989 och i vilken det krävdes att arbetsmarknadens parter i större 
utsträckning skulle engageras och att dialogen mellan arbetsgivare och arbetstagare skulle 
främjas. 
Samtidigt stärktes dialogen genom att det inrättades en grupp för styrning av politiken 
beståend inrättadese av framstående företrädare för de tre europeiska paraplyorganisationerna 
och deras nationella medlemsorganisationer. Antagandet av kommissionens sociala 
åtgärdsprogram innebar också ny stimulans genom att det föreskrev samråd med 
arbetsgivarnas och arbetstagarnas paraplyorganisationer om förslag från kommissionen på 
områden där det inte finns några rådgivande kommittéer (t.ex. arbetsrätt). 
1991 års förhandlingar vid regeringskonferensen som ledde till Fördraget om Europeiska 
unionen kännetecknades av att de flesta medlemsstater var villiga att införa beslutsfattande 
med kvalificerad majoritet i rådet på socialpolitikens område för att på så sätt övervinna 
hindren vid genomförandet av det sociala åtgärdsprogrammet. Efter att ha diskuterat frågan 
om hur båda parternas inflytande skulle kunna ökas på detta område antog UNICE, CEEP och 
EFS en gemensam överenskommelse den 31 oktober 1991 som riktades till 
regeringskonferensen. I denna föreskrevs obligatoriska samråd med arbetsmarknadens parter 
om kommissionens socialpolitiska förslag och även möjligheten till förhandlingar mellan 
arbetsmarknadens parter, vilka eventuellt skulle kunna leda till ramavtal. 
1 Namnet kommer av den plats i Bryssel där det första mötet hölls den 31 januari 1985. 
21 
Denna gemensamma överenskommelse överfördes nästan ordagrant till avtalet om socialpolitik 
mellan elva medlemsstater (avtalet om socialpolitik) och blev således en väsentlig del av 
Fördraget om Europeiska unionen. Genom detta finns möjligheten till överenskommelser 
mellan arbetsmarknadens parter som, i enlighet med artikel 4, kan genomföras av parterna på 
nationell nivå eller genom rådsbeslut på förslag av kommissionen. 
I oktober 1992, efter det att Fördraget om Europeiska unionen undertecknats, bildades av 
UNICE, CEEP och EFS en ny kommitté för den sociala dialogen som enligt de nya villkoren 
fungerar som ett forum för att styra dialogens inriktning.2 Denna kommitté har fastställt 
mandaten för de övriga arbetsgrupperna: den för utbildning, som funnits sedan 1989, och den 
för makroekonomiska frågor, som på nytt har börjat verka och som har inriktats på en 
samarbetsstrategi för tillväxt och på uppföljningen av vitboken om tillväxt, konkurrenskraft 
och sysselsättning. Kommittén för den sociala dialogen rådfrågas även om allmän 
socialpolitik, makroekonomiska frågor och sysselsättningspolitik, såväl som om 
yrkesutbildningspolitik och annan utveckling som rör arbetsmarknadens parter. 
Yrkesövergripande rådgivande kommittéer 
Det finns sex rådgivande kommittéer på olika områden för gemenskapens socialpolitik. Det 
är kommittén för Europeiska socialfonden och de rådgivande kommittéerna för social trygghet 
för migrerande arbetstagare, för arbetskraftens fria rörlighet, yrkesutbildning, 
arbetarskyddsfrågor och lika möjligheter för kvinnor och män. 
Även om de leds av kommissionen, består de rådgivande kommittéerna av nationella 
delegationer med representanter för tre parter (arbetsgivare, fackföreningar och nationella 
regeringsföreträdare), vilka utses av medlemsstaterna och tillsätts av rådet. Kommittéerna har 
till uppgift att råda och bistå kommissionen vid genomförandet av socialpolitiken på bestämda 
områden och är allmänt sett inte ett forum för dialog med arbetsmarknadens parter. De utgör 
dock en formell del av den rättsliga ramen för bestämda socialpolitiska frågor och därför är 
det viktigt att arbetsmarknadsparterna företräds i dem. 
Dialog inom de enskilda sektorerna 
Inom de enskilda sektorerna har dialogen mellan arbetsmarknadens parter pågått under några 
år och de gemensamma kommittéerna och de informella arbetsgrupperna har där fungerat som 
organ för samråd och dialog och ibland till och med som förhandlingsorgan. De ger sina 
synpunkter på utformningen och genomförandet av gemenskapens sektorspolitik som syftar 
till att förbättra och harmonisera levnads- och arbetsvillkoren och ibland även till att förbättra 
ekonomin och konkurrenskraften i den aktuella sektorn. Dialogen tenderar att ske i form av 
diskussioner om sådan politik som sedan kan bli föremål för gemensamma yttranden. 
Dialogens form och resultat varierar på ett betydande sätt mellan de olika sektorerna. Ibland 
blir resultatet endast att näringslivets båda parter får en bättre förståelse för den europeiska 
utvecklingen. Erfarenheten har dock visat att mer praktiska resultat kan uppnås. Vid sidan av 
tillfällen för möten, för utbyte av idéer och information inom denna dialog, har det tagits ett 
antal initiativ. Som exempel kan nämnas att arbetsmarknadens parter gemensamt har deltagit 
Denna kommitté består för närvarande av 45 ledamöter totalt, vid sidan av två observatörer från 
EFTA-länderna. På arbetsgivarsidan: UNICE:s sekretariat (3), UNICE:s nationella 
medlemsorganisationer (15 från Europeiska unionen och 1 från EES = 16), CEEP (4) och en 
EFTA-observatör. På fackföreningssidan: EFS:s sekretariat (3), EFS:s nationella 
medlemsorganisationer (15 från Europeiska unionen och 1 från EES = 16), europeiska 
industrikommittcer (3) och en EFTA-observatör. 
22 
i gemenskapens yrkesutbildningsprogram som genomförts efter att ett gemensamt 
ställningstagande antagits, att databaser har skapats och all undersökningar om 
sysselsättningsskapande åtgärder har genomförts. 
Redan 1978 antog t.ex. arbetsmarknadsparterna i den gemensamma kommittén för 
lantarbetarnas sociala problem en första rekommendation där man fastställde arbetsveckan för 
fast anställda som arbetar på åkermark. År 1981 utvidgades denna rekommendation till att 
omfatta alla arbetstagare inom jordbrukssektorn. 
Inom ramen för den inre marknaden antog arbetsmarknadsparterna inom de informella 
arbetsgrupperna för detaljhandeln 1988 ett memorandum där bristen på yrkesutbildningsystem 
inom detaljhandeln uppmärksammades och där kommissionen rekommenderades att på 
gemenskapsnivå fastställa minimistandarder för utbildning. Efter detta memorandum har andra 
initiativ följt: ett europeiskt forum för detaljhandelns sociala aspekter och ett första 
gränsöverskridande projekt inom området yrkesutbildning (ASSIST), vilket är ett steg på 
vägen mot praktisk tillämpning av de allmänna principer som fastställs i 1988 års 
memorandum. 
År 1995 antog arbetsmarknadsparterna i den informella arbetsgruppen för städsektorn 
gemensamma riktlinjer för tillämpning av direktivet om organisering av arbetstiden i denna 
sektor. 
Vad gäller gemenskapens socialpolitik har arbetsmarknadsorganisationerna inom de enskilda 
sektorerna rådfrågats särskilt mot bakgrund av de initiativ som kommissionen föreslagit enligt 
1989 års åtgärdsprogram för genomförande av gemenskapsstadgan om arbetstagares 
grundläggande sociala rättigheter. Sedan 1993 har de arbetsmarknadsorganisationer som 
företräds i de gemensamma kommittéerna och de informella arbetsgrupperna formellt 
rådfrågats om alla initiativ på området socialpolitik, i enlighet med artikel 3 i avtalet om 
socialpolitik. De har ibland också rådfrågats om initiativ på det industriella området med 
sociala följder inom sektorn (till exempel samrådde under 1996 generaldirektorat III med den 
informella arbetsgruppen för textilier och konfektion om utkastet till meddelande om 
underleverantörsverksamhet). 
Den ständiga kommittén för sysselsättning 
Den ständiga kommittén för sysselsättning (SCE) skapades 1970 genom ett rådsbeslut och 
utgör ett formellt organ för gemensamma åtgärder som även kommer till uttryck på de 
särskilda trepartskonferenserna, som hålls under överinseende av rådets ordförandeskap, och 
i mindre utsträckning i de yrkesövergripande rådgivande kommittéerna. Den ständiga 
kommittén för sysselsättning som för samman arbetsmarknadens parter och kommissionen med 
rådet har till uppgift "att (...) säkerställa att det förekommer en kontinuerlig dialog, gemensam 
handling och samråd mellan rådet (...), kommissionen och arbetsmarknadens parter för att 
förenkla samordning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik i överensstämmelse med 
gemenskapens målsättningar".3 
Artikel 2 i rådets beslut i EGT nr L 273/25 1970. I samband med att den ständiga kommittén för 
sysselsättning skapades som ett organ för gemensam handling, vidtogs ursprungligen åtgärder för 
dialog på gemenskapsnivå med arbetsgivarnas och arbetstagarnas viktigaste paraplyorganisationer 
i form av konferenser med de tre parterna. Av olika skäl hejdades detta första försök till social 
dialog med och mellan arbetsmarknadens parter under 1978. 
23 
' Sedan den ständiga kommittén för sysselsättning inrättades år 1974 har i genomsnitt ett möte 
sammankallats under varje ordförandeskap. Förberedelserna för varje möte börjar med att 
kommissionen sammankallar en "styrgrupp" som består av företrädare för ordförandeskapet, 
kommissionen och arbetsmarknadens parter och som har till uppgift att fastställa 
diskussionsämnet. Kommissionen utarbetar sedan ett arbetsdokument på grundval av vilket 
ordförandeskapet förbereder utkast till slutsatser i samråd med arbetsmarknadsparterna. En 
"mini-debatt" dagen före mötet gör det möjligt att fastställa dessa utkast till slutsatser men har 
i allmänhet inneburit att det inte getts så stort utrymme för verklig debatt och verkligt utbyte 
av åsikter under själva mötet. Själva mötet börjar med ett ministermöte som följs av ett 
plenarmöte med tal av arbetsmarknadens parter och ledamöter av rådet. Ordförandeskapet är 
ensamt ansvarigt för mötets slutsatser. 
Samråd inom ramen för avtalet om socialpolitik 
Under regeringskonferensen 1991 togs ett betydelsefullt steg för att stärka 
arbetsmarknadsparternas roll i den europeiska beslutsprocessen. Genom artiklarna 3 och 4 i 
avtalet om socialpolitik utvidgades artikel 118b i EG-fördraget väsentligt. I artikel 3.1 fastslås 
det att "Kommissionen skall ha till uppgift att främja samråd mellan arbetsmarknadens parter 
på gemenskapsnivå och skall vidta alla åtgärder som behövs för att underlätta dialogen mellan 
dem; kommissionen skall därvid sörja för ett väl avvägt stöd till båda parter." Genom artikel 
3.2 och 3.3 åläggs kommissionen att samråda med arbetsmarknadens parter innan 
socialpolitiska förslag läggs fram. Dessutom har nya möjligheter öppnats inom dialogen 
mellan arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå, bl.a. möjligheten till avtal som, i enlighet 
med artikel 4 i avtalet, kan genomföras antingen genom rådsbeslut på förslag av 
kommissionen eller enligt de förfaranden och den praxis som arbetsmarknadens parter och 
medlemsstaterna tillämpar. 
De samrådsförfaranden som fastställs i avtalet om socialpolitik innebär att samråd sker i två 
steg innan kommissionen avger ett förslag till lagstiftning. I det första steget informerar 
kommissionen arbetsmarknadens parter om att den överväger åtgärder på ett bestämt område 
och ber om deras åsikter om "den möjliga inriktningen av en gemenskapsåtgärd" (artikel 3.2). 
Parterna kan enskilt eller kollektivt avge svar till kommissionen. Detta innebär att 
kommissionen får en klar bild av frågorna innan man beslutar sig för om man skall gå vidare 
eller inte. 
Vad gäller inledandet av förfarandets andra steg sägs att "Om kommissionen, efter sådant 
samråd finner att en gemenskapsåtgärd bör vidtas, skall den samråda med arbetsmarknadens 
parter om det planerade förslagets innehåll. Arbetsmarknadens parter skall avge ett yttrande 
eller, när så är lämpligt, en rekommendation till kommissionen" (artikel 3.3). Ett direkt bidrag 
ges således i förväg till de åtgärder som kommer att föreslås. Det nya samrådsförfarandet är 
endast obligatoriskt inom ramen för avtalet om socialpolitik. För att standardisera detta 
tillvägagångssätt har dock kommissionen åtagit sig att tillämpa förfarandena enligt artikel 3 
i avtalet om socialpolitik vid alla socialpolitiska initiativ, oavsett vilken som är den rättsliga 
grunden (EG-fördraget eller protokollet). Dessutom har kommissionen informerat om 
möjligheten till formella samråd om planerade förslag till lagstiftning som griper över flera 
eller enskilda sektorer med följder på det sociala området. Kommissionen förbehåller sig dock 
här rätten att besluta om huruvida och på vilket sätt ett sådant samråd skall ske. 
Förhandlingar inom ramen för avtalet om socialpolitik 
Under samrådets andra steg kan arbetsmarknadens parter, på grundval av artikel 3 i avtalet 
om socialpolitik, besluta att förhandla om ett avtal i den fråga som behandlas. 1 så fall 
inställer kommissionen sina förberedelser och arbetsmarknadens parter har upp till nio 
24 
månader på sig att förhandla fram ett avtal, eller längre tid än så om båda parter och 
kommissionen enas om det. Om ett avtal sluts kan arbetsmarknadens parter genomföra detta 
i överensstämmelse med nationella förfaranden och nationell praxis. Alternativt kan parterna 
begära att kommissionen vidarebefordrar avtalet till rådet så att det kan antas som ett beslut, 
vilket medför att det får status som gemenskapslagstiftning. Även om inget avtal nås i sådana 
förhandlingar, är uttalandet av de båda parternas ståndpunkter och belysningen av problem 
under förhandlingarna myckel viktigt för kommissionen när den skall utarbeta sin egna 
förslag. 
Så snart Maastricht-fördraget trädde i kraft 1993 beslutade kommissionen att samråda med 
arbetsmarknadens parter om den möjliga inriktningen av en gemenskapsåtgärd för 
informations- och samrådsförfaranden i gemenskapsföretag, i överensstämmelse med 
förfarandet enligt artikel 3 i avtalet som bilagts protokollet om socialpolitik. Efter att man i 
februari 1994 genomfört ett andra samråd om innehållet i det planerade förslaget och trots att 
en rad informella möten hållits i syfte att undersöka möjligheterna till förhandlingar, beslutade 
parterna att inte inleda förhandlingar. Det första försöket med nya förfaranden ledde således 
till ett rådsdirektiv om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i 
gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag som antogs i september 1994 
(94/45/EG). 
Att kunna förena arbets- och familjeliv är ett viktigt inslag i politiken för lika möjligheter och 
1983 lade kommissionen fram ett förslag till ett rådsdirektiv om föräldraledighet och ledighet 
av familjeskäl.4 Då inga framsteg hade gjorts inom rådet efter elva år beslutade kommissionen 
att utnyttja del nya förfarandet enligt avtalet om socialpolitik och att inleda förfarandet i 
enlighet med artikel 3. Den 22 februari 1995 samtyckte kommissionen därför till samråd med 
arbetsmarknadens parter i enlighet med artikel 3.2 i avtalet på grundval av en text där 
utvecklingen av kommissionens politik på området återgavs och granskades ur olika 
synvinklar. Vid slutet av en samrådsperiod på sex veckor fick kommissionen 17 svar. 
Svaren från arbetsmarknadens parter visade att det rådde samförstånd om behovet av någon 
sorts åtgärder för att förena arbets- och familjeliv i överensstämmelse med riktlinjerna i 
kommissionens första dokument. Arbetsmarknadens parter uttryckte mycket tydligt stöd för 
främjandet av lika möjligheter för kvinnor och män. Vad beträffar den lämpliga formen och 
nivån för åtgärder på detta område rådde i stort enighet om att gemenskapsåtgärder verkade 
behövas. Genom en gemenskapstext skulle åtminstone olika åtgärder och standarder kunna 
rekommenderas. Dessutom föreslogs också en tvingande ramlagstiftning på gemenskapsnivå 
för att fastställa riktlinjer som skulle kunna genomföras på nationell eller lokal nivå eller på 
företagsnivå. I många av svaren föreslogs också att arbetsmarknadens parter skulle spela en 
aktiv roll för att utarbeta principer och för att konkretisera dessa genom 
kollektivförhandlingar. 
Efter att ha gått igenom reaktionerna på dokumentet beslutade kommissionen att inleda en 
andra samrådsrunda enligt artikel 3.3 i avtalet om socialpolitik. Den 5 juli meddelade tre 
organisationer (UNICE, CEEP och EFS) att de tänkte inleda förhandlingar på området, särskilt 
angående föräldraledighet. Efter det att dessa förhandlingar avslutats slöt de tre 
organisationerna den 14 december ett ramavtal. Samtidigt vidarebefordrade de avtalet till 
KOM (83) 686 slutl. 
25 
kommissionen och bad att det skulle genomföras genom ett beslut av rådet på förslag av 
kommissionen, i enlighet med artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. 
Kommissionen antog sitt förslag till direktiv5 den 31 januari 1996. I detta förslag togs det 
hänsyn ull hur pass representativa de undertecknande parterna var, hur väl bestämmelserna 
i ramavtalet stämde överens med lagstiftningen och till respekten för bestämmelserna om små 
och medelstora företag. Trots att Europaparlamentets deltagande i lagstiftningsprocessen inte 
föreskrivs i den rättsliga grunden, överlämnade kommissionen förslaget till parlamentet för 
kännedom. Detta gjorde det möjligt för Europaparlamentet att den 15 mars avge ett yttrande 
i frågan. Direktivet godkändes av rådet den 29 mars 1996 och antogs formellt den 3 juni. 
Den 5 juli 1995 inledde kommissionen den första etappen i ett samråd om bevisbördan vid 
könsdiskriminering. Arbetsmarknadens parter avgav sina yttranden, men tillkännagav att de 
inte planerade några förhandlingar i frågan. Kommissionen beslutade därefter att samråda med 
parterna om innehållet i det planerade förslaget på detta område. Den 27 september 1995 
inledde kommissionen ett första samråd kring frågan om flexibel arbetstid och arbetstagares 
säkerhet. På grund av frågornas komplexitet ansåg inte kommissionen att en tidsfrist på sex 
veckor var tillräcklig för att få in parternas synpunkter. 
Först i april 1996 beslutade kommissionen, efter att ha beaktat alla svaren som in kommit vid 
samrådet, att det var lämpligt att gå vidare och inledde samråd i en andra etapp med 
arbetsmarknadens parter om förslagets innehåll. Den 19 juni meddelade arbetsmarknadens 
parter kommissionen formellt att de önskade delta i förhandlingar i enlighet med artikel 3 i 
avtalet om socialpolitik. 
Den 14 november 1995 antog kommissionen ett meddelande (KOM (95) 547 slutl.) i syfte 
att samråda med arbetsmarknadens parter och EU:s organ för information till och samråd med 
arbetstagare om vilka konsekvenser direktivet om företagsråd skulle kunna fa för andra förslag 
som ligger hos rådet och som innehåller bestämmelser om information till och samråd med 
arbetstagare. 
KOM (96) 26 slutl. 
26 
Bilaga II: Institutionell ram for den sociala dialogen på gemenskapsnivå 
Vppfflt$»å*&$ 
SAMRÅD 
l. Rådgivande kommittéer för flera sektorer 
Social trygghet for migrerande arbetstagare 
(1959) 
Europeiska socialfonden (1960) 
Arbetskraftens fria rörlighet (1961) 
Yrkesutbildning (1963) 
Arbetarskyddsfrågor (1974) 
Lika möjligheter för kvinnor och män 
(1981) Rådets förordning nr 1408/71 - EGT nr L 49, 5.7.71 
Art. 124 i fördraget och rådets förordning nr 2082/93 -
EGT nr L 193,31.7.93 
Rådets förordning nr 15/61 - EGT nr L 57, 26.8.61 och nr 
1612/68 - EGT nr L 257, 15.10.68 
Rådets beslut av den 9.4.68 - EGT nr L 91, 12.4.68 
Rådets beslut av den 27.6.74 - EGT nr L 185, 9.7.74 
Kommissionens beslut nr 95/42 - EGT nr L 249, 17.10.95 6 per medlemsstat: (2 från 
fackföreningssidan, 2 från 
arbetsgivarsidan, 2 från regeringsidan) 
Ibid. 
Ibid. 
Ibid. 
Ibid. 
2 per medlemsstat (organ för 
kvinnofrågor) + 10 företrädare för 
europeiska arbetsmarknadsparter Undersöker allmänna 
frågor/bestämmelser 
Bistår kommissionen 
Följder av genomförandet av 
förordning nr. 1612/68 
Avger motiverade yttranden 
Bistår kommissionen 
Ger råd till kommission 
2. Enskilda sektorer 
Gemensamma kommittéer 
Jordbruk (1963) 
Vägtransporter (1965) 
Inre vattenvägar ( 1967) 
Järnvägstransporter (1972) 
Fiske (1974) 
Sjötransporter (1987) 
Civil luftfart (1990) 
Telekommunikationer (1990) 
Postväsendet (1994) Kommissionens beslut nr 442/74 - EGT nr L 243, 5.9.74 
och nr 87/445 - EGT nr L 240, 22.8.87 
Kommissionens beslut nr 516/85 - EGT nr L 317, 28.11.85 
och beslut nr 447/87 - EGT nr L 240, 22.8.87 
Kommissionens beslut nr 991/80 - EGT nr L 297, 6.11.80 
Kommissionens beslut nr 13/85 - EGT nr L 8, 10.1.85 och 
beslut nr 407/91,- EGT nr L 276, 14.8 91 
Kommissionens beslut nr 441/74 - EGT nr L 243, 5.9.74 
och beslut nr 446/87 - EGT nr L 240, 22.8.87 
Kommissionens beslut nr L 467/87 - EGT nr 253, 4.9.87 
Kommissionens beslut nr 449 90 - EGT nr L 230, 24.8.90 
Kommissionens beslut nr 45090 - EGT nr L 230, 24.8.90 
Kommissionens beslut nr 595 94 - EGT nr L 225, 31.8.94 COPA / EFA 
IRU / CSTCE 
ESO, UINF / CSTCE 
CCFE / CSTCE 
EUROPECHE-COGECA / CSTCE 
ECS A / CSTCE 
AEA, ACI. ACE / CSTCE 
Företag • PTTI 
Företag / PTTI Bistår kommissionen 
Avger motiverade yttranden 
27 
u^pi^li^ SammansSttnitiig IH^^^ 
Informella arbetsgrupper 
Hotell och restaurang (1984) 
Socker (1984) 
Försäkringar (1987) 
Distribution och detaljhandel (1990) 
Bankväsende (1990) 
Möbler (1991) 
Skor(1977) 
Byggnation (1991) 
Stådsektom (1992) 
Textilvaror och konfektion (1992) 
Träindustrin (1994) 
Privata försäkringar (1994) HOTREC / SETA, UITA 
CEFS / SETA, UITA 
UPEA-CEA-AACE-BIPAR/ EUROFIET 
EUROCOMMERCE ' EUROFIET 
FB, GBC, GCE / EUROFIET 
UEA / FETBB 
CEC / CSE, THC 
FIEC / FETBB 
EFCI / EUROFIET 
COMITEXTIL, ECLA CSE-THC 
CEI WOOD / FETBB 
COESS, IPSA / EUROFIET Ingen formell kompetens 
3. Tillämpning av avtalet om socialpolitik 
Obligatoriska 
Alla socialpolitiska förslag 
(grundade på avtalet om socialpolitik) 
Frivilliga 
Förslag som griper över flera eller 
enskilda sektorer med följder på det 
sociala området .Art. 3 i avtalet om socialpolitik 28 organisationer som tas upp i 
KOM(93)600 av den 14 december 1993 Enligt bestämmelserna i artikel 
3.1 i avtalet har 
arbetsmarknadspartema nu rätt 
till samråd med kommissionen 
i socialpolitiska frågor. 
28 
tlpprëttandeaki Sammansättning! 
DIALOG OCH FORHANDLING 
1. Sektorsövergnpande dialog (den sociala dialogen "Val Duchesse") 
Toppmöte 
Kommitté för den sociala dialogen 
Arbetsgrupper 
- \iakroekonomi 
- Utbildning 
- Arbetsmarknad Fördraget: Art 118b 
Art. 3 and 4 i avtalet om socialpolitik UNICE - CEEP - CES Frivillig dialog 
Alla frågor inom 
arbetsmarknadsparternas 
ansvarsområde 
2. Sektorsnivå 
Gemensamma kommittéer 
Informella arbetsgrupper Fördraget: Art 118b 
Art. 3 and 4 i avtalet om socialpolitik 
Ibid. Ibid. samråd 
Ibid. samråd Dialog mellan 
arbetsmarknadens parter, 
ibland förhandlingar. 
Anknytning till 
gemenskapspolitiken. 
Frivillig dialog. Alla frågor 
inom arbetsmarknadsparternas 
ansvarsområde. 
3. Tillämpning av avtalet om socialpolitik 
Förhandling om föräldraledighet Art. 4 i avtalet om socialpolitik Ömsesidigt erkännande av de berörda 
partema Självständiga förhandlingar 
CONCERTATION 
Ständiga kommittén for sysselsättning 
SCE (1970) Rådets beslut av den 14.12.1970 - EGT nr L 273, 
17.12.70, ändrat genom rådets beslut av den 
20.1.1975 - EGT nr L 21, 28.01.75 UNICE, COCEE, UACEE. CEA. COP .A 
CEEP 
CES. CGT, CGC, CFTC Kontinuerlig dialog, 
gemensamma åtgärder och 
samråd. 
Underlättar samordnandet av 
sysselsättningspolitiken. 
29 
BILAGA III 
Förteckning över europeiska arbetsmarknadsorganisationer som för 
närvarande rådfrågas enligt artikel 3 i avtalet om socialpolitik 
Allmänna sektorsövergripande organisationer: * 
Europeiska sammanslutningen för industri- och arbetsgivarorganisationer (UNICE) 
Europeiska centret för offentliga affärsverk och företag (CEEP) 
Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) 
2. Sektorsövergripande organisationer som företräder vissa grupper av arbetstagare eller företag. 
European Association of Craft, Small and Medium-Sized Enterprises (UEAPME - den 
gemensamnia kommittén för den sociala dialogen) 
Confédération européenne des cadres (CEC) 
Eurocadres 
3. Särskilda organisationer 
EUROCHAMBRES 
4. Sektorsorganisationer utan tvärsektoriell anslutning 
Eurocommerce 
Organisationen för jordbrukets näringslivsorganisationer i Europeiska gemenskapen -
(COPA)/EG:s kommitté för jordbrukssamarbete (COGECA) 
Sammanslutningen för de nationella fiskeriföretagen inom EG (EUROPECHE) 
Association of European Cooperative Insurers (AECI) 
International Association of Insurance and Reinsurance Intermediaries (BIPAR) 
Europeiska kommittén för försäkringsföretag (CEA) 
Banking Federation of European Community 
Savings Banks Group of European Community (GCECEE) 
Association of Cooperative Banks of the EC 
European Confederation of woodworking industries (CEI-bois) 
Confederation of the National Hotel and Restaurant Associations in the EC (HOTREC) 
European Construction Industry Federation 
European Regional Airlines Association (ERA) 
Airports Council International - European Region (ACI-Europe) 
Association des Transports aériens à la demande 
Association of European Community Airlines (AECI) 
Association of European Airlines (AEA) 
Organisation européenne des bateliers 
International Union for Inland Navigation 
European Community Shipowners Association (ECSA) 
Europeiska jämvägsorganisationcn (CER) 
Internationella vägtransportunionen (1RU) 
* Sektorsorganisationer inom UNICE och EFS kommittéer rådfrågas ocksä säsom krävs. 
30 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 448 slutlig 
DOKUMENT 
SV 05 
Katalognummer : CB-CO-96-475-SV-C 
ISBN 92-78-09108-1 
Byrån fur Buropeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
3M