YTTRANDE nr 7/2018

(i enlighet med artikel 322.1 a i EUF-fördraget)

över kommissionens förslag till förordningar om den gemensamma jordbrukspolitiken för perioden efter 2020

(COM(2018) 392, 393 och 394 final)

(2019/C 41/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Punkt Sida ALLMÄNNA SLUTSATSER 1–12 3 INLEDNING 13–25 5 Bakgrund till förslaget 15 5 Rättslig grund, subsidiaritet och proportionalitet 16–18 6 Resultat av efterhandsutvärderingar, samråd med berörda parter och konsekvensbedömningar 19–23 7 Budgetkonsekvenser 24 8 Övriga inslag 25 8 BEDÖMNING AV FÖRSLAGET 26–96 9 Bedömning av behov inom den gemensamma jordbrukspolitiken 27–32 9 Bedömning av mål för den gemensamma jordbrukspolitiken 33–41 11 Bedömning av input inom den gemensamma jordbrukspolitiken 42–49 14 Bedömning av GJP-processer 50–67 16 Sammankoppling av den gemensamma jordbrukspolitikens input, output, resultat och effekter 68–80 20 Bedömning av ansvarsutkrävande inom den gemensamma jordbrukspolitiken 81–96 24 BILAGA I – SÄRSKILDA KOMMENTARER OM DE FÖRESLAGNA INDIKATORERNA 32 BILAGA II – ATT KOPPLA SAMMAN MÅL, INTERVENTIONER OCH INDIKATORER 48

EUROPEISKA REVISIONSRÄTTEN HAR ANTAGIT DETTA YTTRANDE

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 38–44, 287.4 andra stycket, 317, 318 och 322,

med beaktande av kommissionens meddelande Framtiden för livsmedel och jordbruk (1),

med beaktande av kommissionens förslag till förordning om stöd för de strategiska planer som medlemsstaterna ska upprätta inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (2) (nedan kallad förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken),

med beaktande av kommissionens förslag till förordning om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken (3) (nedan kallad den övergripande förordningen),

med beaktande av kommissionens förslag till förordning om ändring av förordningarna (EU) nr 1308/2013, (EU) nr 1151/2012, (EU) nr 251/2014, (EU) nr 228/2013 och (EU) nr 229/2013 (4) (nedan kallad ändringsförordningen),

med beaktande av kommissionens förslag till förordning om gemensamma bestämmelser (5) (nedan kallad förordningen om gemensamma bestämmelser),

med beaktande av revisionsrättens årsrapporter och särskilda rapporter och revisionsrättens informationsdokument om framtiden för EU:s finanser (6), om kommissionens förslag till flerårig budgetram 2021–2027 (7) och om framtidens gemensamma jordbrukspolitik (8),

med beaktande av kommissionens begäran av den 1 juni 2018 och Europaparlamentets begäran av den 11 juni 2018 om revisionsrättens yttrande över ovannämnda förslag.

ALLMÄNNA SLUTSATSER

1. När kommissionen offentliggjorde sitt förslag om den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) efter 2020 betonade den att ”[e]n moderniserad gemensam jordbrukspolitik måste höja det europeiska mervärdet genom att uppvisa en högre ambitionsnivå när det gäller miljön och klimatet och uppfylla medborgarnas förväntningar på hälsa, miljö och klimat”. Kommissionens konsekvensbedömning som åtföljer förslagen omfattar planering fram till 2030. Kommissionens långsiktigare vision för EU:s jordbruk (med hänsyn till långsiktiga tendenser när det gäller tekniska, klimatmässiga, samhälleliga och demografiska förändringar etc.) är dock inte tydlig. De största förändringarna av den gemensamma jordbrukspolitiken som läggs fram i förslaget anges i ruta 1 . Ruta 1 – De största förändringarna i förslaget Det finns många likheter mellan de föreslagna politiska alternativen och den nuvarande gemensamma jordbrukspolitiken, men följande största förändringar är värda att nämna: — En strategisk plan inom den gemensamma jordbrukspolitiken (nedan kallade strategiska planer) per medlemsstat för samtliga utgifter inom den gemensamma jordbrukspolitiken (direktstöd, landsbygdsutveckling och marknadsåtgärder). — Ett försök att gå över till ett prestationsbaserat system. — Ett försök att omdefiniera stödberättigande för utgifter (rapporterad output och ny syn på laglighet och korrekthet). — Förändringar av kontrollsystemen (ändrad roll för de attesterande organen).

2. På vissa centrala områden har kommissionen inte fastställt behov på grundval av ordentliga underlag. Det finns starka skäl för EU-åtgärder med anknytning till miljö och klimatförändringar, men de uppgifter och argument som används till stöd för behovsbedömningen i fråga om jordbrukarnas inkomster är otillräckliga. Kommissionen uteslöt alternativet att avsluta den gemensamma jordbrukspolitiken i konsekvensbedömningen, eftersom det inte skulle vara förenligt med skyldigheter enligt fördraget. Kommissionen tillhandahöll dock inte solida ekonomiska belägg för det slutliga valet att behålla traditionella åtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken: direktstöd, marknadsåtgärder och landsbygdsutveckling. Med tanke på att den största delen av GJP-budgeten fortsatt ska finansiera direktstöd till jordbrukare är det anmärkningsvärt att det inte finns något krav på att medlemsstaterna sammanställer tillförlitlig och jämförbar statistik om disponibla jordbruksinkomster.

3. Trots kommissionens ambitioner och krav när det gäller en grönare gemensam jordbrukspolitik uppvisar förslaget inte en tydligt högre ambitionsnivå för miljön och klimatet. Vi konstaterar att förslaget innehåller verktyg som är avsedda för miljö- och klimatrelaterade mål. Det är dock medlemsstaterna som får ansvaret för att prioritera de interventionstyper som ska finansieras i deras strategiska planer. Det är oklart hur kommissionen ska kontrollera dessa planer för att säkerställa miljö- och klimatambitionen. Kommissionens uppskattning av den gemensamma jordbrukspolitikens bidrag till relaterade EU-mål framstår som orealistisk.

4. Enligt förslaget tilldelas EU-medel inte på grundval av en EU-omfattande behovsbedömning, och förväntade resultat och föreslagna medfinansieringsnivåer avspeglar inte de olika nivåerna av förväntat EU-mervärde. Varje medlemsstat ska anslå en andel av den i förväg fastställda finansieringsramen till specifika interventioner utifrån de egna behovsbedömningarna (sådana anslag omfattas fortsatt av flera betydande begränsningar). Framför allt ålägger förslaget fortsatt medlemsstaterna att använda direktstöd baserat på det antal hektar mark som ägs eller används. Detta instrument är vare sig lämpat att åtgärda många miljö- och klimatrelaterade problem eller det effektivaste sättet att stödja livskraftiga jordbruksinkomster.

5. I förslaget behålls vissa centrala inslag, exempelvis det integrerade administrations- och kontrollsystemet. Den rättsliga ramen minskar från fem till tre förordningar. Den gemensamma programplaneringen av åtgärder, som för närvarande delas mellan Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), i en nationell strategisk plan kan bidra till att säkerställa samstämmighet mellan olika åtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är dock oklart om den gemensamma jordbrukspolitiken blir enklare generellt sett, eftersom komplexiteten i andra avseenden ökar (till exempel införs ett miljösystem med mål som liknar målen för två andra miljöinstrument).

6. Kommissionens bedömning av stödberättigande baseras på outputåtgärder och styrningssystemens funktion, och utesluter regler för enskilda stödmottagare som finns i de strategiska planerna. ”Output” har inte definierats på ett tydligt sätt i förslaget. Vi anser att det finns interventioner där outputen är beroende av stödmottagarnas fullgörande av åtaganden som anges i de strategiska planerna.

7. De utbetalande organen blir tvungna att säkerställa att de verksamheter som finansieras av den gemensamma jordbrukspolitiken är lagliga och korrekta. De attesterande organen ska kontrollera funktionen hos styrningssystemen, vilka består av styrande organ och ”unionens grundläggande krav”. Det sistnämnda definieras som de regler som fastställs i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken och den övergripande förordningen. Det är oklart om de attesterande organens kontroller omfattar definitioner och särskilda stödvillkor som anges i de strategiska planerna.

8. Kommissionen har som mål att gå över från en genomförandemodell som baseras på efterlevnad till en prestationsbaserad genomförandemodell för den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi välkomnar kommissionens ambition att övergå till en prestationsbaserad genomförandemodell. Vi anser dock att förslaget inte innehåller de nödvändiga grundförutsättningarna för ett ändamålsenligt resultatsystem. Avsaknaden av tydliga, specifika och kvantifierade EU-mål skapar osäkerhet kring hur kommissionen ska bedöma medlemsstaternas strategiska planer. Det innebär även att uppnåendet av EU:s mål inte kan mätas. Den föreslagna ramen ger relativt svaga incitament för prestation. Resultaten kan hamna långt under målen utan att detta har någon större inverkan på EU:s finansiering. God prestation leder i bästa fall till en marginell ”prestationsbaserad” bonus.

9. I synnerhet skulle följande behöva införas: — Tydliga, specifika och kvantifierade EU-mål, för vilka framsteg kan mätas. — Åtgärder som är tydligt kopplade till målen. — En uppsättning fullt utvecklade output-, resultat- och effektindikatorer. — Krav på att medlemsstaterna sammanställer tillförlitlig och jämförbar statistik om disponibel jordbruksinkomst. — Transparenta kriterier för att bedöma innehåll i och kvalitet på de strategiska planerna. — Prestationsbaserade utbetalningar till medlemsstaterna.

10. Vi välkomnar kommissionens försök att övergå till en prestationsbaserad bedömning. Denna övergång skulle dock inte innebära att det inte är nödvändigt att kontrollera laglighet och korrekthet. I kommissionens förslag har vissa krav behållits, till exempel regeln om ”riktiga jordbrukare” och användningen av direktstöd som grundas på antal hektar mark som ägs eller används, vilket övervakas genom det integrerade administrations- och kontrollsystemet, inbegripet systemet för identifiering av jordbruksskiften. Detta innebär att en utbetalning till en stödmottagare enbart är korrekt om dessa krav uppfylls (även om dessa – på grundval av EU:s krav – specifikt definieras i medlemsstaternas regler). Medlemsstaternas tillsynsfunktion ändras inte i förslaget, men det är inte längre obligatoriskt för de attesterande organen att kontrollera laglighet och korrekthet. Den rapportering och den säkerhet kommissionen uppnår förändras markant. Enligt förslaget skulle kommissionen varken få kontrollstatistik från de utbetalande organen eller uppnå säkerhet om stödet till enskilda lantbrukare med de attesterande organens hjälp.

11. Kommissionen är fortsatt ytterst ansvarig för genomförandet av budgeten ( 9 ) , inbegripet de utbetalningar som görs inom medlemsstater, enligt de regler som fastställs i EU:s lagstiftning, och de delar av de strategiska planerna som krävs enligt EU:s lagstiftning. Vi anser att förslaget försvagar kommissionens ansvarsskyldighet på detta område.

12. Kommissionens förslag ger ingen grund för en ”bestyrkande”-metod när det gäller revisionsförklaringen, vilket vi för närvarande överväger. Enligt förslaget har kommissionen inte längre någon möjlighet att bedöma i vilken utsträckning utbetalningarna strider mot regler. Förslaget gör det också svårare att använda ett tillvägagångssätt med samordnad granskning, särskilt med anledning av de attesterande organens minskade roll.

INLEDNING

13. Den 1 juni 2018 offentliggjorde kommissionen sitt lagstiftningsförslag för den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2020. Förslaget omfattar tre förordningar som åtföljs av en konsekvensbedömning ( 10 ) och en motivering som omfattar de tre förordningarna. Denna inledning har samma struktur och rubriker som motiveringen.

14. Vi bedömer förslaget i det kapitel som följer på inledningen. I bilagorna I och II lämnar vi synpunkter på den prestationsram som kommissionen har föreslagit.

Bakgrund till förslaget

15. figur 1 ). I kommissionens motivering framhålls att ”[e]n moderniserad gemensam jordbrukspolitik måste höja det europeiska mervärdet genom att uppvisa en högre ambitionsnivå när det gäller miljön och klimatet och uppfylla medborgarnas förväntningar på hälsa, miljö och klimat” ( 11 ) . Kommissionen har tolkat de mål för den gemensamma jordbrukspolitiken som anges i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) för att de ska passa in i det aktuella sammanhanget. I förslaget fastställs nio ”specifika mål” (se). Figur 1 Målen för den gemensamma jordbrukspolitiken Källa: Revisionsrätten på grundval av artikel 39 i EUF-fördraget och artiklarna 5 och 6 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

Rättslig grund, subsidiaritet och proportionalitet

16. Förslaget minskar den rättsliga ramen från fem till tre förordningar. Förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken omfattar målen för den gemensamma jordbrukspolitiken, interventionstyper ( 12 ) som finansieras inom ramen för politiken och allmänna krav för upprättandet av strategiska planer. Den övergripande förordningen innehåller finansiella regler samt övervaknings- och utvärderingsramen, och ändringsförordningen överför främst en stor del av reglerna från förordningen om en samlad marknadsordning ( 13 ) till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

17. Kommissionen föreslår en ny genomförandemodell, och menar att den kommer att leda till utökad subsidiaritet och lägger större ansvar på medlemsstaterna. Genom att enbart fastställa vissa parametrar i EU:s lagstiftning och ge medlemsstaterna fler politiska instrument att välja bland, och delvis genom att sammankoppla utbetalningar med uppnådd output, försöker kommissionen flytta den gemensamma jordbrukspolitikens fokus från efterlevnad till prestation. Se figur 2 för en översikt över den nya genomförandemodellen. Figur 2 Den nya genomförandemodellen Källa: Revisionsrätten på grundval av kommissionens förslag om den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2020 och åtföljande konsekvensbedömning.

18. Jordbrukssektorn skiljer sig kraftigt åt mellan medlemsstaterna, och nuvarande EU-regler ger medlemsstaterna visst utrymme att fastställa hur den gemensamma jordbrukspolitiken ska tillämpas. I vår rapport om ordningen för grundstöd ( 14 ) påpekade vi att det finns mycket betydande skillnader i hur ordningar för närvarande hanteras i olika medlemsstater. Exempelvis konvergerade Tyskland snabbt stödnivåerna för jordbrukarna, medan det i Spanien fortsatt fanns stora skillnader i fråga om de belopp som betalades ut till jordbrukarna. Kommissionens uppgifter ( 15 ) visar även att de flesta medlemsstaterna använde kopplat stöd, men att den finansiering som lagts på detta (och den typ av produktion som fick stöd) varierade kraftigt. Den nya modellen med färre EU-regler innebär att utformningen av politiken och specifika interventioner i högre utsträckning beror på de val som medlemsstaterna gör i de strategiska planerna och kommissionens godkännande av dessa. Kommissionen har som mål att bryta kopplingen mellan EU och de slutliga stödmottagarna. Detta innebär att det är medlemsstaterna som får definiera de detaljerade regler för stödberättigande som gäller för de slutliga stödmottagarna. Förslaget för dock med sig betydande begränsningar av medlemsstaternas valmöjligheter – exempelvis blir vissa subventioner obligatoriska. Kommissionen anser att detta är nödvändigt för att se till att den gemensamma jordbrukspolitiken förblir en gemensam politik ( 16 )

Resultat av efterhandsutvärderingar, samråd med berörda parter och konsekvensbedömningar

19. Vi har tidigare kritiserat ( 17 ) det faktum att efterhandsutvärderingar inte tillgängliggörs i tillräckligt god tid för att de ska kunna ha verklig inverkan på ny politik och rekommenderat kommissionen att följa ”utvärdera först”-principen när befintlig lagstiftning revideras ( 18 ) . Trots detta kommer kommissionens första rapport, inbegripet de första resultaten av effekterna av den nuvarande gemensamma jordbrukspolitiken, att finnas tillgänglig först i slutet av 2018 ( 19 ) . I kommissionens utgiftsöversyn saknas en bedömning av – eller slutsatser om – specifika programs EU-mervärde, vilket vi rapporterade i vårt informationsdokument ( 20 ) . Den ger alltså få insikter som kan vägleda EU-lagstiftarens framtida finansieringsbeslut.

20. Kommissionen höll samråd med berörda parter under utarbetandet av förslaget ( 21 ) . Samrådet visade att det fanns ett stort intresse av att behålla en gemensam jordbrukspolitik – i synnerhet från stödmottagarnas sida – men samtidigt var enigheten inte särskilt stor när det gäller flexibilitet. Vissa efterlyste mer utrymme för anpassning till lokala behov. Andra begärde kraftfullare EU-åtgärder för att garantera lika villkor. Samrådet visade att områdena anpassning till klimatförändringar och miljöskydd bäst hanteras med EU-åtgärder.

21. Kommissionen bedömde olika sammansättningar av politiska instrument i konsekvensbedömningen, som inledningsvis innehöll en utgångspunkt och fyra alternativ. Kommissionen uteslöt dock alternativet att avsluta den gemensamma jordbrukspolitiken ( 22 ) i konsekvensbedömningen, med anledning av nämnden för lagstiftningskontrolls rekommendation och eftersom den drog slutsatsen att en utfasning av den gemensamma jordbrukspolitiken inte skulle vara förenligt med de skyldigheter som följer av fördraget. Kommissionen beaktade jämställdhetsfrågor vid integreringen av målen för hållbar utveckling i konsekvensbedömningen, men detta tycks inte ha haft någon större inverkan på förslaget.

22. Resultaten av konsekvensbedömningen belyste svåra avvägningar, men det drogs ingen slutsats om bästa kombination av politiska instrument. Kommissionens slutliga förslag överensstämmer inte med något av de alternativ som bedömdes i konsekvensbedömningen. Liksom vi tidigare har rapporterat ( 23 ) är det inte lätt att uppfatta de viktigaste resultaten och huvudbudskapen i konsekvensbedömningen. Det är i synnerhet svårt att se hur de föreslagna åtgärderna skulle uppnå de mål som kommissionen har angett.

23. Själva konsekvensbedömningen var inte föremål för något offentligt samråd. Slutversionen offentliggjordes tillsammans med förslaget. Vi har tidigare rekommenderat att kommissionen ( 24 ) bör offentliggöra, för information och kommentar, deldokument (till exempel färdplaner och förslag till konsekvensbedömningar).

Budgetkonsekvenser

24. figur 3 ). Skillnaderna beror i stor utsträckning på den referensnivå som väljs för jämförelsen Det föreslagna ekonomiska anslaget till den gemensamma jordbrukspolitiken är mindre än anslaget för den nuvarande perioden ( 25 ) . Denna minsknings omfattning beror på hur den beräknas. I vårt informationsdokument om förslaget till flerårig budgetram angav vi att den uppgick till 15 %, men kommissionen hänvisar vanligen till en minskning på 5 % ( 26 ) (se). Skillnaderna beror i stor utsträckning på den referensnivå som väljs för jämförelsen ( 27 ) och på om löpande eller fasta priser används ( 28 ) Figur 3 Olika sätt att beräkna den föreslagna ändringen av den gemensamma jordbrukspolitikens budget Källa: Revisionsrätten på grundval av uppgifter från kommissionen.

Övriga inslag

25. ruta 2 . Kommissionen föreslår att den befintliga kontoplanen för de två finansieringsinstrumenten för jordbruket (EGFJ och Ejflu) behålls, även om de inte längre skulle omfattas av separata programplaneringsprocesser i medlemsstaterna. Kommissionen föreslår att ”landsbygdsutvecklingsprogram” ( 29 ) ska ersättas av de strategiska planerna, som omfattar alla GJP-åtgärder (direktstöd, marknadsåtgärder och landsbygdsutvecklingsåtgärder) ( 30 ) . Medlemsstaternas valmöjligheter när det gäller GJP-utgifter minskar dock i och med de begränsningar som anges i Ruta 2 – Utrymme för strategisk planering av direktstödet Medlemsstaterna måste tillämpa strategisk planering på direktstödet, men förslaget begränsar kraftigt medlemsstaternas flexibilitet. Medlemsstaterna kan använda omkring 7 % (31) för sektorsvisa interventioner och upp till 12 % (32) för kopplat stöd, men resten av EGFJ reserveras för frikopplat inkomststöd (33) och miljösystem (34) för jordbrukare. Medlemsstaterna är tvungna att erbjuda miljösystem, men det finns inget minsta budgetkrav och systemen är frivilliga. Det är därför troligt att den största delen av EGFJ fortsatt anslås till frikopplat inkomststöd till jordbrukare, som betalas ut per hektar mark. Medlemsstaterna blir tvungna att anpassa stödnivåerna inom en region eller minska variationen i enhetsvärdet mellan jordbrukare (så kallad intern konvergens) (35). Förslaget inför obligatoriska tak för utbetalningar till enskilda jordbrukare (36) och gör omfördelningsstöd obligatoriskt (37).

BEDÖMNING AV FÖRSLAGET

26. Med anledning av kommissionens meddelande om framtiden för livsmedel och jordbruk i november 2017 offentliggjorde vi ett informationsdokument om framtidens gemensamma jordbrukspolitik. I informationsdokumentet angav vi kriterierna för vår granskning av lagstiftningsförslaget om den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2020. Vi har använt dessa kriterier som vägledning i den här delen av yttrandet. De grundas på vår programlogikmodell (som förklaras i punkt 19 och figur 4 i informationsdokumentet) och anger hur interventionsåtgärder kan leda till sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet. Således är yttrandet en bedömning av sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet, och våra slutsatser syftar till att förorda lösningar som kommer att förbättra alla tre.

Bedömning av behov inom den gemensamma jordbrukspolitiken

Kriterier: 1.1 Behov fastställs på grundval av tillförlitliga bevis. 1.2 Mervärdet av att dessa behov tillgodoses på EU-nivå visas. 1.3 Långsiktiga trender beaktas i förslag inom den gemensamma jordbrukspolitiken. 1.4 Förslag inom den gemensamma jordbrukspolitiken är tydliga i fråga om deras fördelningseffekter.

27. I meddelandet om framtiden för livsmedel och jordbruk angav kommissionen de viktigaste behov inom EU:s jordbrukssektor som den hade identifierat. Kommissionen utvecklade detta i bakgrundsdokumenten om ekonomiska, socioekonomiska, miljömässiga och klimatrelaterade utmaningar. Som ett argument för direktstöd hänvisar kommissionen till faktumet att inkomster från jordbruksverksamhet ligger under de genomsnittliga lönerna i ekonomin som helhet ( 38 ) . I kommissionens uppgifter tas dock ingen hänsyn till inkomstkällor utanför jordbrukssektorn, vilket vi påpekade i informationsdokumentet.

28. I informationsdokumentet om framtidens gemensamma jordbrukspolitik påpekade vi att de uppgifter om jordbrukares inkomster som offentliggjorts inte var tillräckliga för att ”[styrka] påståendet att jordbrukshushållen sammantaget behöver betydande stöd för att uppnå en skälig levnadsstandard”. Kommissionens analys av jordbrukares inkomster är densamma i konsekvensbedömningen, och det finns inget krav på att medlemsstaterna sammanställer tillförlitlig och jämförbar statistik om disponibel jordbruksinkomst ( 39 ) . Andra viktiga uppgifter och tendenser som är relevanta för jordbrukssektorn och som framhölls i informationsdokumentet är följande: — Färre men större jordbruk: 2013 fanns det 10,8 miljoner jordbruk (en minskning med 22 % jämfört med 2007), samtidigt som den genomsnittliga storleken ökade från 12,6 ha till 16,1 ha. — En minskning på 25 % av antalet sysselsatta inom jordbruket (från 12,8 miljoner heltidsekvivalenter 2005 till 9,5 miljoner 2017). — EU är sedan 2010 en nettoexportör av livsmedel, med ett handelsöverskott på 20,5 miljarder euro 2017, främst till följd av bearbetade livsmedel och drycker – EU är en nettoimportör av obearbetade jordbruksprodukter (40). — Ett genomsnittligt jordbruk har arbete för mindre än en heltidsanställd. — Samtidigt som resultaten för olika sektorer varierar kraftigt har det skett en avsevärd ökning av inkomster från jordbruket per heltidsanställd. — En åldrande jordbrukarbefolkning och ett minskande antal unga jordbrukare: år 2010 fanns det 14 driftsledare under 35 år per 100 driftsledare över 55 år. År 2013 hade denna siffra sjunkit till 11 driftsledare under 35 år.

29. Kommissionen verkar ha tagit planering på medellång sikt i beaktande, med tanke på att konsekvensbedömningen omfattar planering fram till 2030. Kommissionens långsiktigare vision för EU:s jordbruk (med hänsyn till tekniska, klimatmässiga, samhälleliga och demografiska förändringar etc.) är dock inte tydlig.

30. ruta 3 ). Enligt förslaget bär medlemsstaterna ansvaret för att genomföra sådana bedömningar Medlemsstaterna bedömer sina lokala behov i de strategiska planerna och grundar valet av interventioner på dessa. Den föreslagna modellen överför mer ansvar från EU till medlemsstaterna, inte enbart när det gäller Ejflu utan även för EGFJ. Ett exempel på detta knyter an till av våra senaste rekommendationer ( 41 ) om att kommissionen bör bedöma inkomstställningen för alla grupper av jordbrukare och analysera deras behov av inkomststöd innan den lägger fram ett förslag om den framtida utformningen av den gemensamma jordbrukspolitiken (se). Enligt förslaget bär medlemsstaterna ansvaret för att genomföra sådana bedömningar ( 42 ) . Som vi har konstaterat fastställs dock det viktigaste inkomstinstrumentet huvudsakligen i den föreslagna EU-lagstiftningen (se punkt 25). En medlemsstat som exempelvis är bekymrad över subventionernas genuskonsekvenser (kommissionens siffror visar att män får omkring tre femtedelar av sådana subventioner, kvinnor en åttondel och företag resten) kommer således att ha få möjligheter att förändra fördelningen. Ruta 3 – Rekommendation 3 i särskild rapport nr 10/2018 (43) Innan kommissionen lägger fram ett förslag om den framtida utformningen av GJP bör den bedöma inkomstställningen för alla grupper av jordbrukare och analysera deras behov av inkomststöd, med beaktande av den nuvarande fördelningen av EU-stöd och nationellt stöd, markens jordbrukspotential, skillnader mellan arealer som huvudsakligen är avsedda för jordbruksproduktion eller bibehållande, jordbruks kostnader och hållbarhet, inkomst från livsmedelsproduktion och annan jordbruksproduktion samt från andra källor än jordbruket, faktorer som påverkar jordbruks effektivitet och konkurrenskraft och värdet av de kollektiva nyttigheter som jordbrukare tillhandahåller. Kommissionen bör från början koppla de föreslagna åtgärderna till lämpliga operativa mål och referensvärden mot vilka stödets resultat skulle kunna mätas.

31. Kommissionen har för avsikt att ta itu med stödets fokus på större företag genom att föreslå obligatoriska tak och omfördelning av direktstöd ( 44 ) , i linje med rekommendationer vi lämnade 2011 ( 45 ) . Möjligheten att göra avdrag för lönekostnader – inbegripet kostnader för oavlönat arbete – från det direktstödbelopp som det övervägs att införa tak för skulle dock minska åtgärdens inverkan.

32. Generellt sett har kommissionen inte tillhandahållit tillförlitliga bevis för att det finns behov av EU-interventioner på alla de föreslagna områdena. Det finns starka skäl för EU-åtgärder med anknytning till miljö och klimatförändringar, men de uppgifter som används till stöd för behovsbedömningen i fråga om jordbrukarnas inkomster är otillräckliga. I kommissionens konsekvensbedömning finns det en analys av de övervägda alternativens fördelningseffekter, men en sådan saknas för det slutliga förslaget.

Bedömning av mål för den gemensamma jordbrukspolitiken

Kriterier: 2.1 EU:s mål för den gemensamma jordbrukspolitiken är tydligt fastställda och återspeglar de behov som identifierats samt den långsiktiga visionen för den gemensamma jordbrukspolitiken. 2.2 EU:s mål för den gemensamma jordbrukspolitiken översätts till kvantifierade mål avseende effekter och resultat. 2.3 EU:s mål för den gemensamma jordbrukspolitiken är förenliga med andra allmänna och sektorsspecifika EU-politiska mål och internationella åtaganden ( 46 )

33. I kommissionens förslag formuleras politiska mål (se punkt 15), men ansvaret för att besluta om specifika interventioner och mål överförs till medlemsstaterna (via de strategiska planerna). Större delen av budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken går fortsatt till direktstöd till jordbrukare ( 47 ) . Med tanke på att det saknas korrekt information om inkomster för jordbrukshushåll (se punkterna 27 och 28) är det svårt att se hur specifika mål skulle kunna formuleras och följas upp.

34. De ”särskilda målen” i artikel 6 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken har inte definierats på ett tydligt sätt – de är varken specifika eller översatta till kvantifierade mål. Såsom vi tidigare har rapporterat ( 48 ) leder otillräckligt fokuserade övergripande mål inte till operativa framgångar. Brist på tydliga och kvantifierade mål är något som återkommer ofta i våra särskilda rapporter ( 49 ) . På många områden förfogar kommissionen över tillräckligt med information för att fastställa ett referensvärde som den skulle kunna använda för att bedöma medlemsstaternas mål i de strategiska planerna.

35. syfta” till att säkerställa att direktstöd enbart beviljas om de utgör ett verkningsfullt bidrag ruta 4 ). Ett exempel på den svaga kopplingen mellan de förslagna interventionstyperna och målen är att det i förslaget, något vagt, anges att medlemsstaterna bör ”till att säkerställa att direktstöd enbart beviljas om de utgör ett verkningsfullt bidrag ( 50 ) till målen för den gemensamma jordbrukspolitiken (se punkt 15). Det är dock oklart vilka specifika mål som avses, eller hur ett sådant bidrag skulle kunna mätas. Ett av de föreslagna centrala målen för direktstöd rör livsmedelstrygghet ( 51 ) . Såsom det för närvarande är formulerat är målets relevans för den europeiska kontexten tvivelaktig. Om den framtida livsmedelstryggheten ska säkras är det troligt att det är mer relevant att hantera klimatförändringarna än att stödja jordbrukarnas inkomster (se). Ruta 4 – Livsmedelstrygghet Begreppet livsmedelstrygghet rör livsmedelsförsörjning och människors tillgång till livsmedel. I slutrapporten från Världslivsmedelstoppmötet 1996 anges det att livsmedelstrygghet råder när alla människor alltid har fysisk och ekonomisk tillgång till hälsosam, säker och nyttig mat i tillräcklig mängd för att tillgodose sina behov och önskemål i fråga om mat för att kunna leva ett aktivt och hälsosamt liv (52). Denna definition vägleder EU:s policyram för livsmedelsförsörjning som antogs 2010 (53). En aktuell bedömning (54) visar att det är ovanligt med näringsbrist och osäker livsmedelsförsörjning i EU. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation konstaterar dock att klimatförändringarnas effekter för med sig väsentliga utmaningar för jordbruket. Det är centralt för vår framtida livsmedelstrygghet att ta itu med klimatförändrings- och miljöutmaningar (däribland hållbara produktionsmetoder), minska livsmedelsförlusterna och matsvinnet samt skydda naturresurserna.

36. I flera av målen blandas olika begrepp, vilket gör det svårt att följa upp och bedöma uppfyllandet av dem. Om lagstiftaren har för avsikt att behålla dessa politiska mål kan det vara en god idé att tydliggöra deras omfattning, till exempel: — Artikel 6.1 a rör flera mål för vilka ett orsakssamband inte har visats. En uppdelning av målsättningarna skulle göra det enklare att fastställa mål och mäta i vilken mån de uppnås. — Den nuvarande formuleringen av artikel 6.1 b innebär att tillämpningsområdet är större än bara jordbrukssektorn. De resultat- och effektindikatorer som föreslås för detta mål i bilaga I till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken är dock begränsade till jordbruk och handel med jordbruksprodukter. — Målet i artikel 6.1 g omfattar två mycket olika begrepp, unga jordbrukare och affärsutveckling i landsbygdsområden. Att flytta det senare till det mål som anges i artikel 6.1 h skulle göra de båda målen mer enhetliga.

37. EU har gjort kvantifierade internationella åtaganden om att förebygga klimatförändringarna. Ett centralt EU-mål är att senast 2030 minska de sammanlagda växthusgasutsläppen i EU med 40 % jämfört med 1990 ( 55 ) . Enligt förslaget förväntar sig kommissionen att 40 % av de totala anslagen inom den gemensamma jordbrukspolitiken ( 56 ) används för att uppnå detta mål. Hur dessa medel skulle bidra till att förhindra klimatförändringar är dock okänt, eftersom det skulle bero på de åtgärder som väljs ut av medlemsstaterna i de strategiska planerna.

38. Viktningen på 40 % för grundläggande inkomststöd ( 57 ) är det största bidraget till utgiftsmålet. Denna beräkning grundas på det förväntade bidraget från ”villkor” ( 58 ) , efterföljaren till tvärvillkor och miljöanpassning. Vi har redan ifrågasatt motiveringen till motsvarande siffra för nuvarande period – 19,46 % ( 59 ) – och rapporterat att det inte är en försiktig uppskattning ( 60 ) . Således anser vi att det beräknade bidraget till klimatförändringsmål från den gemensamma jordbrukspolitiken är orealistiskt. En överskattning av den gemensamma jordbrukspolitikens bidrag kan leda till lägre ekonomiska bidrag till andra politikområden, och därigenom minska EU-utgifternas sammanlagda bidrag till begränsning av och anpassning till klimatförändringar. I stället för att använda viktningen på 40 % för allt direktstöd skulle ett mer tillförlitligt sätt att beräkna bidraget vara att enbart använda denna viktning för direktstöd för områden där jordbrukarna faktiskt tillämpar metoder för att begränsa klimatförändringarna (till exempel skydd av våt- och torvmark ( 61 ) ).

39. I kommissionens förslag framhålls det att miljö- och klimatmål har hög prioritet och att den gemensamma jordbrukspolitiken bör vara mer ambitiös när det gäller dessa mål ( 62 ) . Ambitionsnivån ska – beroende av de begränsningar som diskuteras ovan – fastställas i de strategiska planerna. Medlemsstaterna ska fastställa kvantifierade mål för resultatindikatorer i sina strategiska planer. Medlemsstaterna måste motivera dessa mål ( 63 ) , men i förslaget anges det inte att de måste tillhandahålla uppgifter om utgångsläget för att göra det möjligt för kommissionen att bedöma målens ambitionsnivå. Kommissionen ska bedöma målen och motiveringen när den godkänner de strategiska planerna. Det är oklart hur kommissionen ska genomföra bedömningen eller säkerställa en tillräcklig ambitionsnivå, med tanke på att det inte finns några kvantifierade EU-mål. Lagstiftaren skulle exempelvis kunna inbegripa fastställda EU-mål och åtaganden enligt målen om hållbar utveckling, bland annat att minska växthusgasutsläppen, i beskrivningen av hur kommissionen ska bedöma de strategiska planerna ( 64 )

40. I förslaget förklaras inte hur kommissionen ska genomföra bedömningen av de strategiska planerna. Hänvisningen i artikel 92 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken till ”[h]ögre ambition vad gäller miljö- och klimatmål” ska vägleda kommissionens bedömning. Innebörden av formuleringar som till exempel ”syfta till att […] i högre grad bidra” och ”i sina strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken förklara […] hur de avser att uppnå det större övergripande bidrag[et]” förklaras inte. Det är fortfarande oklart hur kommissionen ska kunna bedöma eller mäta sådana ambitioner.

41. En förordning kan inte förutse alla framtida stora utmaningar för en så mångfaldig och stor utgiftspolitik som den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta innebär att kommissionen behöver viss flexibilitet när det gäller förvaltningen av politiken. Hänsyn till detta förklarar dock inte varför de föreslagna GJP-målen varken är tydligt definierade eller översatta till kvantifierade mål. Utan tydliga målsättningar och kvantifierade mål kan kommissionen inte bedöma politikens resultat i förhållande till de önskade utfallen. Tydliga och specifika mål bör vara utgångspunkten i ett effektivt prestationsbaserat system.

Bedömning av input inom den gemensamma jordbrukspolitiken

Kriterier: 3.1 Medel tilldelas på grundval av en behovsbedömning och förväntade resultat. 3.2 Medel används där de kan ge ett betydande europeiskt mervärde.

42. I konsekvensbedömningen analyserar kommissionen tilldelningen av medel till olika ordningar. Kommissionen gjorde detta genom att simulera effekten av olika kombinationer av politiska alternativ och tilldelningar av medel på GJP-målen. I konsekvensbedömningen drogs inga slutsatser om vilket alternativ som var bäst – den allmänna slutsatsen var snarare att det finns svåra avvägningar att göra mellan de politiska alternativen. Exempelvis är alternativ som inbegriper mer ambitiösa miljöprogram förknippade med en förväntad minskning av jordbrukarnas inkomster.

43. EGFJ ska täcka direktstöd till jordbrukare, som till 100 % finansieras av EU:s budget. Ejflu ska täcka miljö- och klimatåtaganden, jordbruksinvesteringar och vissa andra landsbygdsprojekt, med medfinansiering från medlemsstaterna. Trots kommissionens ursprungliga avsikt att föreslå finansieringsgrader som beror på det europeiska mervärdet ( 65 ) återspeglas detta inte av de föreslagna nivåerna av medfinansiering. Till exempel får miljösystem 100 % finansiering av EU ( 66 ) , trots att de kan vara mindre ambitiösa än miljöåtaganden som kräver medfinansiering på 20 % från medlemsstaterna ( 67 ) . Det finns ingen anledning att bibehålla denna åtskillnad eller terminologin som rör separata ”fonder”. Om de kombinerades skulle det exempelvis bli enklare att koppla EU-medfinansieringsgraden till europeiskt mervärde.

44. Bilagorna till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken innehåller föreslagna ekonomiska anslag för varje medlemsstat. Dessa anslag fastställs inte på grundval av medlemsstaternas behov eller åtaganden om att uppnå specifika resultat. Medlemsstaterna ska anslå medel till enskilda åtgärder utifrån behovsbedömningen i de strategiska planerna. I figur 4 visas den föreslagna flexibiliteten och de föreslagna begränsningarna i GJP-budgeten. Figur 4 Flexibilitet och begränsningar i GJP-budgeten Källa: Revisionsrätten på grundval av artiklarna 82, 83 och 86 och bilagorna IV–IX i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken samt kommissionens arbetsdokument.

45. I förordningen förslås det att minst 30 % av Ejflus bidrag ( 68 ) ska gå till åtgärder med anknytning till miljö och klimatförändringar och att ett belopp som minst motsvarar 2 % av Ejflu-anslagen ( 69 ) ska gå till generationsskiftet. Öronmärkningen av pengar, i kombination med ett antal andra inslag ( 70 ) i förslaget, återspeglar prioriteringen att locka unga jordbrukare och att ta itu med brister som identifierades i vår senaste särskilda rapport på området ( 71 ) . Demografin på landsbygden varierar kraftigt i de olika medlemsstaterna, men en medlemsstat har inte möjlighet att dra slutsatsen att ytterligare insatser för att främja generationsskiftet inte behövs. Faktumet att EU-medel alltid automatiskt kommer att finnas tillgängliga för sådana ändamål försvagar medlemsstaternas incitament att använda andra politiska instrument för att få till stånd ett generationsskifte.

46. I vår särskilda rapport om EU:s stöd till unga jordbrukare rekommenderade vi att stödet riktas bättre, bland annat genom att tydligare specificera stödets mål och förväntade inverkan på generationsskiftestakten och livskraften hos de jordbruksföretag som fick stöd. Enligt förslaget får medlemsstaterna besluta att använda den större delen av det belopp som öronmärkts för unga jordbrukare för att ge dem kompletterande inkomststöd (direktstöd) i stället för startstöd. Vår revision visade att det senare ger fler möjligheter att rikta bidrag till unga jordbrukare på ett bättre sätt för att stödja dem, till exempel genom att förbättra deras företags livskraft, införa vatten- eller energibesparingsinitiativ och börja bedriva ekologiskt jordbruk eller etablering i mindre gynnade områden.

47. Den föreslagna öronmärkningen av Ejflu-anslagen på 30 % för miljö och klimat (vilket nu utesluter utbetalningar för områden med naturliga begränsningar) kan fungera som ett incitament för att öka utgifterna med koppling till dessa mål. Medlemsstaternas möjlighet att överföra medel från EGFJ till Ejflu för att stödja 100 % EU-finansierade miljö- och klimatåtaganden kan också bidra i detta avseende. Medlemsstaterna måste inte öronmärka pengar för de miljösystem som införs inom ramen för EGFJ. Dessa system ska omfattas av ett obligatoriskt införande av tak för utbetalningar till enskilda jordbrukare ( 72 ) . Detta innebär att jordbrukare som får grundläggande inkomststöd som ligger nära eller över taket inte har några incitament att införa sådana miljösystem.

48. Förslaget om den gemensamma jordbrukspolitiken verkar inte helt och hållet tillgodose behovet av att åtgärda bristen på investeringar inom jordbrukssektorn och utnyttja EU:s budget ( 73 ) . Det ger inga särskilda incitament för att i större grad använda finansieringsinstrument.

49. Sammanfattningsvis kommer EU-medel enligt förslaget inte att anslås på grundval av en EU-omfattande behovsbedömning och förväntade resultat. Varje medlemsstat ska anslå sin i förväg fastställda finansieringsram till specifika interventioner utifrån landets specifika behovsbedömning, men sådana anslag omfattas fortsatt av flera betydande begränsningar. I förslaget ingår ingen mekanism för en högre EU-medfinansieringsgrad när det gäller åtgärder med större europeiskt mervärde.

Bedömning av GJP-processer

Kriterier: 4.1 Politik genomförs med hjälp av kostnadseffektiva instrument som bygger på tillförlitliga bevis. 4.2 Det råder överensstämmelse mellan den gemensamma jordbrukspolitiken och andra EU-politikområden samt mellan olika instrument inom den gemensamma jordbrukspolitiken. 4.3 Genomförandereglerna är enkla och äventyrar inte kostnadseffektiviteten. 4.4 Lämpliga system föreslås för en övergång till den nya genomförandemodellen.

Kostnadseffektivitet

50. Det finns ingen kostnadseffektivitetsanalys av de politiska alternativ som övervägts i konsekvensbedömningen, men däremot bedöms olika instruments ändamålsenlighet i fråga om att uppnå målen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

51. Kommissionen förslår att de typer av utbetalningar som medlemsstaterna kan göra till de slutliga stödmottagarna ska regleras ( 74 ) . I förslaget anges att medlemsstaterna får utforma resultatbaserade stödordningar för att uppmuntra jordbrukare att få till stånd en väsentlig höjning av miljöns kvalitet, i större skala och på ett mätbart sätt ( 75 ) . Förslaget tillåter inte användning av resultatbaserade utbetalningar till stödmottagare för andra ändamål i linje med förordningen om gemensamma bestämmelser, som gäller strukturfonderna ( 76 ) . Vi kan inte se varför denna möjlighet inte skulle kunna utvidgas till alla förvaltningsåtaganden som införs i samma artikel.

52. Utökad subsidiaritet kan hjälpa medlemsstaterna att fastställa interventioner som är mer inriktade på deras specifika behov. Men liksom kommissionen själv fastställde i konsekvensbedömningen ( 77 ) skulle olika kriterier för stödberättigande även kunna leda till att lika villkor inte kan garanteras, något som framhölls som mycket viktigt under det offentliga samrådet ( 78 ) . I förslaget finns till exempel ingen definition av varaktighet ( 79 ) i verksamheterna ( 80 ) , vilket innebär att medlemsstaterna skulle kunna definiera det på olika sätt (såvida inte kommissionen hanterar detta vid bedömningen av de strategiska planerna, se punkt 58).

53. ruta 5 ) anar vi att det kan bli en utmaning för medlemsstaterna att utarbeta en kostnadseffektiv definition. Enligt förslaget måste medlemsstaterna definiera begreppet ”riktig jordbrukare” ( 81 ) . Enligt de nuvarande reglerna kan medlemsstaterna välja att inte betala ut stöd till personer vilkas jordbruksverksamhet endast utgör en obetydlig del av deras samlade ekonomiska verksamhet eller vilkas huvudsakliga verksamhet inte utgörs av jordbruk. Enligt det nya förslaget blir detta alternativ den allmänna regeln. Det blir upp till medlemsstaterna att utforma objektiva, icke-diskriminerande kriterier som är ändamålsenliga för att rikta stödet ( 82 ) mot ”riktiga jordbrukare” utan att generera oproportionerliga administrativa kostnader. Mot bakgrund av vårt senaste arbete (se) anar vi att det kan bli en utmaning för medlemsstaterna att utarbeta en kostnadseffektiv definition. Ruta 5 – Begreppet ”aktiv jordbrukare” under nuvarande period I ett försök att bättre rikta EU:s direktstöd mot aktiva jordbrukare innehöll 2013 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken en negativ förteckning som syftade till att utesluta stödmottagare vilkas huvudsakliga verksamhet inte bestod i jordbruk (83). Vi konstaterade (84) att denna förteckning generellt sett enbart delvis hade varit ändamålsenlig och att den hade utgjort en väsentlig administrativ börda för utbetalande organ. Med beaktande av dessa svårigheter kom rådet och parlamentet överens om att medlemsstaterna – från och med 2018 – får besluta huruvida de ska minska de kriterier genom vilka sökande kan styrka sin ställning som ”aktiv jordbrukare” eller sluta använda den ”negativa förteckningen”. Förändringen motiverades av farhågor om att svårigheterna med och de administrativa kostnaderna för att tillämpa klausulen om aktiva jordbrukare vägde tyngre än fördelarna med att utesluta ett mycket begränsat antal icke-aktiva stödmottagare från systemen för direktstöd.

Samstämmighet

54. En av de största förändringarna i förslaget om den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2020 är den gemensamma programplaneringen för både EGFJ och Ejflu i en övergripande strategisk plan inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta kan bidra till att säkerställa samstämmighet mellan olika GJP-instrument.

55. Vi har dock kritiserat den komplexitet som följer av att det finns flera parallella miljö- och klimatinstrument under nuvarande period ( 85 ) . I förslaget avskaffas miljöanpassning, men införandet av miljösystem innebär att det fortfarande finns tre olika miljöinstrument ( 86 ) — ”Villkor” för direktstöd (artikel 11). — Miljösystem som finansieras av EGFJ (artikel 28). — Miljöåtaganden och klimatåtaganden som finansieras av Ejflu (artikel 65).

56. ”Villkor” är efterföljaren till tvärvillkor och miljöanpassning. Tillämpningsområdet är bredare än för föregångarna, i och med att de omfattar alla stödmottagare (inga undantag för små jordbruk), och inbegriper nya krav, exempelvis obligatoriskt växelbruk som syftar till att förbättra markskydd och markkvalitet. Trots att begreppet ”villkor” används är direktstödet inte underställt uppfyllandet av denna uppsättning grundläggande miljö- och klimatkrav. I stället ska stödmottagare som inte uppfyller dessa krav åläggas administrativa sanktioner av medlemsstaterna ( 87 )

57. Att inbegripa miljöanpassningskrav i villkoren skulle i själva verket kunna göra dem mindre avskräckande. I särskild rapport nr 5/2011 rekommenderade vi att reduktionen av betalningarna borde göras mer avskräckande om tvärvillkoren inte följs. I stället föreslår kommissionen ett sanktionssystem som grundas på det nuvarande som gäller för tvärvillkoren. Se ruta 6 för ett exempel. Ruta 6 – Exempel på konsekvenser inom ramen för villkor jämfört med miljöanpassning Förslaget innehåller både en lägre kontrollnivå (från generellt sett 5 % till 1 %) (88) och sanktioner. Enligt den nuvarande miljöanpassningsramen kan en jordbrukare som inte iakttar krav på diversifiering av grödor drabbas av en minskning på upp till 50 % (om ingen diversifiering alls har ägt rum) av miljöanpassningsstödet för åkermark, med en extra administrativ sanktion på upp till 25 % av miljöanpassningsstödet. Enligt kommissionens förslag ersätter växelbruk (89), som integreras i villkorsramen, diversifiering av grödor. Till följd av detta uppgår sanktionen för underlåtelse att iaktta kravet på växelbruk på grund av försummelse, enligt artikel 86.2 i den övergripande förordningen, generellt till 3 % av totalsumman av stödet (90).

58. Medlemsstaterna ska fastställa sina nationella normer för villkorlighet i de strategiska planerna. Till skillnad från den nuvarande perioden ska kommissionen godkänna dessa normer ( 91 ) . När kommissionen gör detta är det viktigt att den använder tydliga och objektiva kriterier.

59. Den föreslagna stödordningen för miljöåtaganden och klimatåtaganden ( 92 ) liknar den nuvarande stödordningen för miljöåtgärder i jordbruket, men miljösystemen ( 93 ) är en ny miljöintervention. Dessa båda ordningar har samma mål, och i förslaget anges det till och med att medlemsstaterna måste säkerställa att de inte överlappar varandra. Såsom vi tidigare har konstaterat ( 94 ) medför sådana överlappningar komplexitet, eftersom det kräver att medlemsstaterna tar fram komplexa arrangemang för att säkerställa att ordningarna går utöver villkoren ( 95 ) men samtidigt undviker risken för dubbelfinansiering.

60. Miljö- och klimatåtagandena omfattar vanligtvis 5–7 år ( 96 ) i syfte att uppnå större miljö- och klimatvinster, men när det gäller miljösystem finns det inga krav på att åtgärderna ska omfatta mer än ett år ( 97 ) . Vissa vinster kan uppnås med årliga program, men åtaganden som täcker flera år är nödvändiga för att förverkliga vissa miljö- och klimatvinster (till exempel mer organiskt material i marken och ökande koldioxidbindning).

Förenkling

61. Med förslaget konsolideras de nuvarande fem förordningarna i tre stycken (se punkt 16). Tre förordningar med flera korshänvisningar gör lagtexten svårläst (se ruta 7 ). Ruta 7 – Exempel på korshänvisningar i förslaget I artikel 101 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken anges den information som medlemsstaterna ska tillhandahålla i sina strategiska planer när det gäller ”styrnings- och samordningssystem”. Kriterierna för dessa system anges dock i den övergripande förordningen. Rubriken för avdelning VII i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken är ”Övervakning, rapportering och utvärdering”, medan den övergripande förordningen omfattar ”finansiering, förvaltning och övervakning”. I artikel 121.7 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken föreskrivs det att kommissionen ska göra det årliga prestationsavslut som avses i artikel 52 i den övergripande förordningen. Artikel 121.9 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken omfattar årliga prestationsrapporter och hänvisar till handlingsplaner i enlighet med artikel 39.1 i den övergripande förordningen. Artikel 39.1 i den övergripande förordningen om ”Innehållande av utbetalningar i samband med den fleråriga prestationsövervakningen” hänvisar i sin tur till artiklarna 115 och 116 – och artikel 39.2 till artikel 121 – i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Utöver de många korshänvisningarna, som gör texten svårläst, är det förvirrande att blanda begreppen årlig och flerårig. Lika förvirrande är målen i prestationsramen, som ibland hänvisar till bedömningen av ”den gemensamma jordbrukspolitiken” (artikel 116 a) och ibland ”de strategiska planerna inom den gemensamma jordbrukspolitiken” (artikel 116 c och d). Artiklarna 84 och 85 i den övergripande förordningen behandlar kontrollsystemet och sanktioner som rör ”villkor”, men villkoren för detta anges i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Artikel 86 i den övergripande förordningen rör beräkning av de administrativa sanktioner som föreskrivs i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

62. Förslaget innehåller förenklingar, exempelvis en plan per medlemsstat ( 98 ) och en övervakningskommitté ( 99 ) . Att bevara den nuvarande strukturen med utbetalande organ, samordningsorgan, behöriga myndigheter och attesterande organ ( 100 ) skulle bidra till att garantera konsekvens och stabilitet. Kommissionen föreslår även att system såsom det integrerade administrations- och kontrollsystemet och systemet för identifiering av jordbruksskiften ska behållas.

63. EU införde från början direktstöd på grundval av stödrätter som beräknats utifrån tidigare produktionsnivåer för att kompensera jordbrukarna för förväntade minskningar av livsmedelspriser under tidigare reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken. Stödrätter är inte obligatoriska enligt förslaget, som inför alternativet med schablonbelopp per hektar för alla medlemsstater utan något krav på att använda stödrätter ( 101 ) . Detta är en betydande förenkling i medlemsstater som för närvarande tillämpar ordningen för grundstöd, med tanke på de komplexa regler och beräkningar som vanligtvis är förknippade med stödrätter.

64. I förslaget avskaffas vissa EU-krav, vilket kan vara av godo för förenkling men inte när det gäller sund ekonomisk förvaltning. Några exempel: — Förslaget gör det möjligt (102) för medlemsstaterna att finansiera mervärdesskatt, vilket för närvarande inte är stödberättigande. Finansiering av mervärdesskatt skulle inte utgöra ändamålsenlig användning av EU-medel, eftersom det bara bidrar till medlemsstatens egen budget och inte till EU:s mål (103). — I motsats till nuvarande period tillåter förslaget finansiering av projekt som har inletts före datumet för ansökan (104). Detta ökar risken för dödviktseffekter.

65. Vissa av bestämmelserna i förslaget ökar komplexiteten. I artikel 15 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken anges exempelvis hur direktstödsbeloppen ska minskas. Vi föreslår ett klargörande av denna bestämmelse, eftersom det inte är tydligt hur mycket medlemsstaterna bör minska beloppet när det gäller avlönat arbete. Å ena sidan anger punkt 2 a i artikeln att medlemsstaterna ska dra av löner, skatter och sociala avgifter som redovisats av jordbrukaren. Å andra sidan hänvisar sista stycket i artikel 15.2 till en beräkning som grundas på genomsnittliga standardlöner. Denna bestämmelse skulle vara komplicerad att tillämpa, även om den förtydligas.

66. Sammanfattningsvis återspeglar de valda instrumenten inte alltid de mest kostnadseffektiva alternativen. Exempelvis skulle en kombination av miljöprogram och differentiering av medfinansiering för interventioner utifrån deras europeiska mervärde (se punkt 43) kunna minska de administrativa bördorna utan att äventyra en ändamålsenlig användning av EU-medel. Förslaget förenklar dock flera aspekter av den gemensamma jordbrukspolitiken, och införandet av strategiska planer kan bidra till att skapa synergieffekter mellan olika GJP-instrument. Kommissionen har ännu inte angett förvaltningsarrangemangen för övergången till den nya genomförandemodellen. Det är alltså för tidigt att bedöma dessa.

67. Säkerställandet av lika villkor och en tillräcklig ambitionsnivå är bland de största utmaningarna för kommissionen vid godkännandet av de strategiska planerna. Förslaget innehåller inga närmare uppgifter om hur kommissionen ska bedöma dessa planer ( 105 ) . Vi vill framhålla vikten av att kommissionen är transparent i fråga om sina förväntningar när det gäller de strategiska planernas innehåll och kvalitet, och möjligtvis att den offentliggör en mall för de strategiska planerna och kriterier för bedömningen i en genomförandeakt.

Sammankoppling av den gemensamma jordbrukspolitikens input, output, resultat och effekter

Kriterier: 5.1 Ett ändamålsenligt resultatsystem förenar politiska mål med dess output, resultat och effekter. 5.2 Det finns en tydlig koppling mellan de pengar som betalas ut från EU:s budget och uppnåendet av överenskomna resultatmål. 5.3 Politikens resultat och relevanta yttre faktorer övervakas och politiken anpassas vid behov.

Resultatsystemets utformning

68. I förslaget är kopplingen mellan input och output, och mellan resultat och effekter, däribland på nivån för slutliga stödmottagare, ofta otydlig eller så visas den inte (direktstöd till exempel, se punkt 33). Trots försöket att gå över till en prestationsinriktad genomförandemodell är kopplingen mellan mål, enskilda åtgärder och indikatorer vag i förslaget.

69. figur 5 ). Interventionstyper kopplas inte till mål i förslaget. Medlemsstaterna ska kartlägga behoven för varje ”särskilt mål” inom den gemensamma jordbrukspolitiken ( 106 ) i de strategiska planerna. Utifrån behovsbedömningen ska medlemsstaterna fastställa relevanta interventioner och motsvarande utfalls- och resultatindikatorer ( 107 ) (se). Figur 5 Kopplingen mellan EU:s mål och indikatorer Källa: Revisionsrätten på grundval av förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

70. I bilaga I till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken föreslår kommissionen gemensamma resultatindikatorer. Dessa indikatorer är en central del av prestationssystemet men har ännu inte färdigställts. Kommissionen är medveten om att ”[y]tterligare investeringar behövs […] för att ta fram lämpliga indikatorer” ( 108 ) . Den ska också utarbeta genomförandeakter för resultatramen ( 109 ) , med bland annat närmare definitioner av indikatorerna.

71. Vi har granskat indikatorerna med hänsyn till de definitioner som anges i figur 6 . Relevansen och kvaliteten hos de föreslagna indikatorerna varierar, vilket vi diskuterar närmare i bilaga I . Endast de outputindikatorer som tydligt bidrar till att uppnå de fastställda målen är relevanta. Merparten av resultatindikatorerna återspeglar i själva verket snarare output, och flera av effektindikatorerna tar inte upp faktiska effekter. Figur 6 Definition av input, output, resultat och effekter Källa: Revisionsrätten, Handbok för effektivitetsrevision.

Kopplingen mellan utbetalda belopp och uppnådda prestationer

72. Att mäta prestationer (output och resultat) på medlemsstatsnivå, med möjliga budgetkonsekvenser, kan göra medlemsstaterna mer benägna att försöka uppnå sina mål. I ett sådant system måste dock indikatorerna hålla en hög kvalitet och övervakningsuppgifterna måste vara tillförlitliga. Såväl vi ( 110 ) som kommissionens tjänst för internrevision ( 111 ) har kritiserat den nuvarande gemensamma övervaknings- och utvärderingsramen.

73. Det framgår inte tydligt av förslaget om medlemsstaterna får ta fram egna indikatorer för att mäta prestationer, utöver de gemensamma indikatorerna (se punkt 70). Artikel 97.1 a i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken antyder att så är fallet i och med formuleringen ”för den strategiska planen inom den gemensamma jordbrukspolitiken specifika resultatindikatorer”. Några sådana indikatorer finns emellertid inte med i den prestationsram som beskrivs i artikel 115.2 a i samma förordning, och artikel 91 anger att medlemsstaterna ska definiera sina mål utifrån de gemensamma indikatorerna.

74. Finansiering från mer än ett program för integrerade territoriella investeringar ( 112 ) skulle kunna bidra till att synergieffekter uppnås mellan olika politikområden. De förvaltande myndigheterna måste dock säkerställa att det går att fastställa vilka insatser och resultat och vilken output som kan kopplas till sådana investeringar. Om outputen och resultaten inte uppnås kan det få budgetkonsekvenser för GJP-stöden, och det är därför avgörande att outputen och resultaten kopplas till rätt fond. Det är fortfarande oklart hur medlemsstaterna ska rapportera output och resultat för de investeringar som finansieras genom mer än en fond. Förslaget om den gemensamma jordbrukspolitiken anger att det attesterande organet ska yttra sig om korrektheten hos prestationsrapporteringen ( 113 ) , men förordningen om gemensamma bestämmelser innehåller inga liknande bestämmelser för korrektheten hos indikatorerna för övriga politikområden. Detta riskerar att leda till dubbelrapporteringar om uppnådd output och uppnådda resultat, vilket de attesterande organen måste ta hänsyn till i sina bedömningar.

75. Medlemsstaterna ska varje år rapportera in uppnådd output och uppnådda resultat. Kommissionen ska jämföra outputen med de deklarerade utgifterna ( 114 ) och resultaten med de mål som anges i de strategiska planerna ( 115 ) . Om den rapporterade outputen avsevärt understiger det belopp som motsvarar de deklarerade utgifterna (och om skillnaden är större än 50 %) ( 116 ) kan kommissionen minska eller hålla inne ( 117 ) utbetalningar till medlemsstaterna. Om medlemsstaterna inte uppnår resultatmålen kan kommissionen uppmana dem att utarbeta en handlingsplan. Den kan också hålla inne utbetalningar eller, som en sista utväg, minska dem.

76. Relevansen och kvaliteten hos indikatorerna är ojämn (se punkt 71). För merparten av utgifterna ska kommissionen betala medlemsstaterna på grundval av antalet stödberättigade mottagare och hektar. Under sådana omständigheter förefaller det osannolikt att det skulle uppstå en skillnad på mer än 50 % mellan output och utgifter. Vi anser att merparten av utbetalningarna enligt förslaget inte är prestationsbaserade, eftersom medlemsstaterna inte får betalt när de uppnår prestationsmålen.

77. Kommissionen föreslår att den resultatreserv som infördes för den nuvarande perioden nästa period byts ut mot en prestationsbonus för uppnåendet av miljö- och klimatmässiga mål. Med tanke på hur små ekonomiska effekter prestationsbonusen har (se figur 7 ) är det osannolikt att den gör medlemsstaterna mer benägna att försöka uppnå dessa mål. Figur 7 Aggregerat värde av prestationsbonusen i miljoner euro jämfört med det öronmärkta beloppet för stöd för miljöåtgärder och den sammanlagda föreslagna Ejflu-budgeten Källa: Revisionsrätten på grundval av artiklarna 86, 123 och 124 samt bilaga IX till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

Övervakning av politikens prestation och relevanta yttre faktorer

78. Kommissionen ska, utöver sin årliga prestationsöversyn och sitt årliga prestationsavslut för medlemsstaternas inrapporterade output och resultat, mäta prestationen för varje strategisk plan såväl som för hela den gemensamma jordbrukspolitiken. Medlemsstaterna ska slutföra omfattande utvärderingar av sina strategiska planer ( 118 ) , och kommissionen ska genomföra halvtidsöversyner och efterhandsutvärderingar ( 119 ) som är mer omfattande än den årliga prestationsöversynen. Dessa har inga konsekvenser för utbetalningarna till medlemsstaterna.

79. Kommissionens översyner och utvärderingar ska bland annat bedöma effektindikatorerna ( 120 ) med hjälp av yttre uppgiftskällor i stället för medlemsstaternas rapporteringar. Yttre faktorer gör det svårt att mäta de direkta effekterna av politiken, vilket innebär att översynerna och utvärderingarna av effektindikatorerna inte kan påvisa någon direkt koppling mellan effekterna av politiken och de interventioner som finansierats genom de strategiska planerna.

80. Sammanfattningsvis anser vi inte att den föreslagna modellen är ett ändamålsenligt prestationshanteringssystem. Målen för politiken kan inte tydligt kopplas till vare sig interventionerna eller deras output, resultat och effekter. Stora skillnader i måluppfyllande skulle bara få små konsekvenser för stödet från EU. Det skulle inte heller framgå tydligt vilka resultaten och effekterna är av politik som får stöd från EU:s budget. Det vore lättare att bedöma de föreslagna delarnas omfattning och enhetlighet (se bilaga II ) om de presenterades i ett sammanhängande ramverk.

Bedömning av ansvarsutkrävande inom den gemensamma jordbrukspolitiken

Kriterium: 6.1 Det finns en solid kedja för ansvarsutkrävande och revision.

81. Ett tydligt kliv mot prestationer och ett starkt prestationshanteringssystem skulle kunna stärka ansvarsutkrävandet, men det skulle inte medföra att det inte längre behövs några kontroller av att stödmottagarna uppfyller villkoren för att få stöd (en grundläggande laglighets- och korrekthetsaspekt). Vi anser att det krävs ett robust system med externa granskningar för att säkerställa att gällande regler och villkor efterlevs. Med tanke på hur den föreslagna genomförandemodellen ser ut och på begränsningarna i den föreslagna prestationsmodellen (se till exempel punkt 76) kommer förslagen troligen att försvaga ramen för ansvarsutkrävande.

Stödberättigande

82. En av de största förändringarna i förslaget är att definitionen av stödberättigande på EU-nivå för stöden inom jordbrukspolitiken görs om. Kommissionen uppger att stödberättigandet för betalningarna inte längre kommer att avgöras av lagligheten och korrektheten i utbetalningarna till enskilda stödmottagare ( 121 ) . Enligt förslaget ger medlemsstaternas utgifter rätt till stöd från EU om det finns motsvarande output och om de har betalats i enlighet med tillämpliga styrningssystem. Detta får stora konsekvenser för revisionskedjan.

83. Figur 8 visar de föreslagna stödvillkoren för EU-finansiering från den gemensamma jordbrukspolitiken och i hur stor utsträckning de täcker utgifterna för denna politik. Figur 8 Föreslagna stödvillkor på EU-nivå för GJP-utgifterna Källa: Revisionsrätten, på grundval av artikel 35 i den övergripande förordningen.

84. Enligt förslaget är det endast en mycket liten del av GJP-utgifterna som måste ha ”betalats på ett sätt som är förenligt med unionens regler” (artikel 35 b i den övergripande förordningen). Artikel 35 c omfattar merparten av GJP-utgifterna. Lagstiftaren bör begrunda huruvida unionens regler är relevanta för all EU-finansiering och, om så är fallet, ändra artikel 35 b till att omfatta alla GJP-utgifter ( 122 ) . I förslaget har laglighet och korrekthet två dimensioner: efterlevnad av unionens regler (artikel 35 b) och uppnåendet av resultat i enlighet med tillämpliga styrningssystem (artikel 35 c). Vi befarar att en lagbestämmelse som säger att endast en liten andel av utgifterna behöver betalas ut i enlighet med EU:s regler skulle kunna göra dessa regler betydelselösa och eventuellt underminera tillämpningen av EU-lagstiftningen.

85. figur 8 ) vara att EU kan finansiera utbetalningar till enskilda stödmottagare även då de inte uppfyller de stödvillkor som anges i den strategiska planen Definitionen av ”motsvarande output” i artikel 35 c i i den övergripande förordningen är otydlig. När det gäller till exempel åtaganden för miljöförvaltning ska output mätas i antal hektar som omfattas av åtagandet ( 123 ) . Vi anser att man inte bör se denna output som uppnådd ( 124 ) bara för att ett åtagande har gjorts för ett visst antal hektar, utan först när åtagandet faktiskt har uppfyllts under en viss period. Själva åtagandet ska emellertid fastställas i den strategiska planen (eller möjligen i ett avtal mellan medlemsstaten och den slutliga stödmottagaren), och det framgår därför inte tydligt ( 125 ) i vilken utsträckning det omfattas av EU:s regler för stödberättigande. Om dessa regler inte omfattar åtagandets uppfyllande kan en följd av de föreslagna stödvillkoren (se) vara att EU kan finansiera utbetalningar till enskilda stödmottagare även då de inte uppfyller de stödvillkor som anges i den strategiska planen ( 126 )

86. Det är inte heller tydligt vad som menas med ”på ett sätt som är förenligt med tillämpliga styrningssystem” ( 127 ) . Enligt artikel 2 i den övergripande förordningen omfattar styrningssystemen de styrande organ och EU-regler som omnämns i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken och i den övergripande förordningen. Dessa förordningar innehåller flera olika tillämpliga regler för enskilda stödmottagare, bland annat de definitioner ( 128 ) som medlemsstaterna ska fastställa i sina strategiska planer. Det framgår inte tydligt om dessa regler, som ska fastställas i de strategiska planerna men är obligatoriska enligt EU-förordningarna, är en del av styrningssystemen.

Förvaltning, kontroll och säkerhet

87. De styrande organen kommer att vara desamma som under nuvarande period, men deras roller ska förändras enligt förslaget. I figur 9 tas några av de grundläggande delarna i den gemensamma jordbrukspolitikens förvaltnings- och kontrollsystem upp och en jämförelse görs mellan den nuvarande perioden och förslaget. Figur 9 Grundläggande delar i förvaltnings- och kontrollsystemet Källa: Revisionsrätten, på grundval av nuvarande GJP-lagstiftningen och kommissionens förslag.

88. figur 9 . De utbetalande organens roll kommer inte att förändras särskilt mycket. De ska göra ingående kontroller, som omfattar reglerna i de strategiska planerna, av att insatserna är lagliga och korrekta ( 129 ) . De utbetalande organen ska även fortsättningsvis ta fram årsräkenskaper och tillhandahålla förvaltningsförklaringar i enlighet med vad som anges i

89. De attesterande organens roll kommer att förändras avsevärt. I vår särskilda rapport om attesterande organ ( 130 ) välkomnade vi beslutet att de ska tillhandahålla ett yttrande om lagligheten och korrektheten. Förslaget ålägger inte direkt de attesterande organen att rapportera om lagligheten och korrektheten ( 131 ) . Deras yttranden ska i stället omfatta de delar som anges i artikel 35 i den övergripande förordningen, vilket i praktiken innebär lagligheten och korrektheten i den nya modellen (se punkterna 82 och 83). De attesterande organens roll, i enlighet med vad som fastställs i artikel 11.1 b–c i den övergripande förordningen med krav på rapportering om tillförlitligheten hos uppgifterna om prestation, är förenlig med artikel 63.7 i den nya budgetförordningen ( 132 ) . Detaljerade regler om de attesterande organens roll ska fastställas i genomförandeakter ( 133 ) , även vad gäller vilka revisionsprinciper och revisionsmetoder de ska använda för sina yttranden.

90. De attesterande organen ska tillhandahålla yttranden om bland annat hur de styrningssystem som medlemsstaterna inrättat fungerar ( 134 ) . De styrningssystem som avses i den föreslagna definitionen för stödberättigande definieras ( 135 ) som de styrande organen – utbetalande organ och samordningsorgan, den behöriga myndigheten och attesterande organ – och ”grundläggande unionskrav”.

91. figur 10 ). Som vi förstår det kommer de strategiska planerna därför att innehålla såväl regler som härrör från förordningarna som andra nationella stödvillkor. ”[G]rundläggande unionskrav” definieras som de regler som fastställs i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken och den övergripande förordningen ( 136 ) . Enligt dessa förordningar ska medlemsstaterna införa definitioner och särskilda stödvillkor i sina strategiska planer, vilket innebär att några av stödvillkoren i dessa planer kommer att härröra från de grundläggande unionskraven (se). Som vi förstår det kommer de strategiska planerna därför att innehålla såväl regler som härrör från förordningarna som andra nationella stödvillkor. Figur 10 Överlappning mellan grundläggande unionskrav och reglerna i de strategiska planerna Källa: Revisionsrätten.

92. De attesterande organens arbete som ligger till grund för deras yttrande ( 137 ) om huruvida styrningssystemen fungerar tillfredsställande ska omfatta granskningar av de kontroller som de utbetalande organen utfört. De utbetalande organen ska kontrollera att såväl grundläggande unionskrav som reglerna för stödberättigande i de strategiska planerna efterlevs, men förslaget anger inte huruvida de attesterande organens kontroller ska omfatta de sistnämnda reglerna. Om lagstiftaren förväntar sig att de attesterande organen ska kontrollera att medlemsstaternas styrningssystem i de strategiska planerna täcker de grundläggande unionskraven bör detta förtydligas i förordningen.

93. Om de attesterande organens arbete inte ska omfatta laglighet och korrekthet, såsom kontroller av att unionsreglerna och de villkor som fastställs i de strategiska planerna efterlevs, är det bara de utbetalande organen som ska kontrollera detta. Vi anser att ett sådant säkerhetssystem inte är tillräckligt robust för att säkerställa att dessa regler och villkor efterlevs.

94. figur 11 ). Kommissionens prestationsavslut är en ny del (se punkt 76), och kontrollen av överensstämmelse ( 138 ) för detta avslut begränsas till att omfatta stödvillkoren på EU-nivå. Detta innebär att det inte går att göra finansiella korrigeringar om det finns brister i de utbetalande organens kontroll av huruvida stödvillkoren i de strategiska planerna efterlevs. Mindre detaljerade regler leder till en lägre sannolikhet att fel begås, och kommissionen planerar därför att genomföra färre riskbaserade kontroller av överensstämmelse. Detta innebär att färre finansiella korrigeringar kommer att göras. Enligt förslaget förväntar kommissionen sig att den nya genomförandemodellen kommer att leda till en betydande minskning av de beräknade inkomsterna efter kontroll av överensstämmelse och oriktigheter ( 139 ) (se). Figur 11 Beräknade inkomster (EGFJ) efter kontroll av överensstämmelse och oriktigheter (i tusental euro och som procentandel av EGFJ-anslagen) Källa: Revisionsrätten, på grundval av EU:s allmänna budgetar under 2016–2019 och finansieringsöversikten för rättsakt i förslaget till förordning om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

Revisionsrättens bestyrkandeuppdrag

96. De problem och osäkerheter vi har upptäckt med den föreslagna definitionen av stödberättigande utgifter (se punkterna 83–86) och säkerhetsramen gör att vi inte har en grund för en revisionsförklaring i form av ett bestyrkandeuppdrag ( 144 ) , vilket vi för närvarande överväger. Det är framför allt de attesterande organens otydliga roll (se punkterna 89–93) som kan medföra att det inte går att sätta större tillit till den information om laglighet och korrekthet som revisionsobjekten tillhandahåller. Utifrån den föreslagna definitionen av stödberättigande på EU-nivå ska GJP-betalningarna till medlemsstaterna bygga på uppnådd output. För ett framtida bestyrkandeuppdrag skulle man kunna ta hänsyn till det nya regelverket genom att till exempel bestyrka den uppnådda outputen. Detta skulle emellertid kräva att kommissionen försäkrar att outputen faktiskt har uppnåtts och att vi granskar denna försäkran och kommer fram till att den är tillförlitlig. Men det är osannolikt att en sådan försäkran är tillräcklig för ett bestyrkandeuppdrag om de utbetalande organen är de enda organ som kontrollerar att reglerna i de strategiska planerna efterlevs, eftersom uppnåendet av åtminstone en del av outputen grundas på dessa planer (se punkt 85).

Detta yttrande antogs av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 25 oktober 2018. För revisionsrätten Klaus-Heiner LEHNE Ordförande

(1) COM(2017) 713 final: Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén Framtiden för livsmedel och jordbruk.

(2) COM(2018) 392: Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av regler om stöd för de strategiska planer som medlemsstaterna ska upprätta inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och som finansieras av Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) samt om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013.

(3) COM(2018) 393: Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av förordning (EU) nr 1306/2013.

(4) COM(2018) 394: Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordningarna (EU) nr 1308/2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter, (EU) nr 1151/2012 om kvalitetsordningar för jordbruksprodukter och livsmedel, (EU) nr 251/2014 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, aromatiserade vinprodukter, (EU) nr 228/2013 om särskilda åtgärder inom jordbruket till förmån för unionens yttersta randområden och (EU) nr 229/2013 om särskilda åtgärder inom jordbruket till förmån för de mindre Egeiska öarna.

(5) COM(2018) 375: Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden+, Sammanhållningsfonden samt Europeiska havs- och fiskerifonden, och om finansiella regler för dessa fonder och för Asyl- och migrationsfonden, Fonden för inre säkerhet samt instrumentet för gränsförvaltning och visering.

(6) Europeiska revisionsrättens informationsdokument (2018), Future of EU finances: reforming how the EU budget operates (framtiden för EU:s finanser: reform av hur EU-budgeten fungerar), februari 2018.

(7) Europeiska revisionsrättens informationsdokument The Commission’s proposal for the 2021–2027 Multiannual Financial Framework (kommissionens förslag till flerårig budgetram för 2021–2027), juli 2018.

(8) Europeiska revisionsrättens informationsdokument Framtidens gemensamma jordbrukspolitik, mars 2018.

(9) Artiklarna 317–319 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).

(10) Finns på https://ec.europa.eu/commission/publications/natural-resources-and-environment_sv

(11) Sidan 1 i kommissionens motivering.

(12) I artikel 3 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken definieras ”intervention” som ett stödinstrument som har ett antal villkor för stödberättigande som fastställs av medlemsstaterna i de strategiska planerna.

(13) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av den 17 december 2013 om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter (EUT L 347, 20.12.2013, s. 671).

(14) Särskild rapport nr 10/2018: Ordningen för grundstöd för jordbrukare är operativt sett på rätt väg men har endast i begränsad utsträckning lett till förenkling, mer riktat stöd och konvergens av stödnivåer.

(15) https://ec.europa.eu/agriculture/sites/agriculture/files/direct-support/direct-payments/docs/direct-payments-schemes_en.pdf, figur 6.

(16) Avsnitt 1.4.2 i den finansieringsöversikt för rättsakt som åtföljer förslaget.

(17) Till exempel särskild rapport nr 16/2017: Programplanering inom landsbygdsutveckling: mindre komplexitet och mer fokus på resultat behövs.

(18) Rekommendation 4 i särskild rapport nr 16/2018: Efterhandsöversyn av EU:s lagstiftning: ett väletablerat men ofullständigt system.

(19) Artikel 110.5 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013: ”Kommissionen ska lägga fram en första rapport om genomförandet av denna artikel, inbegripet de första resultaten av effekterna av den gemensamma jordbrukspolitiken, för Europaparlamentet och rådet senast den 31 december 2018. En andra rapport som innehåller en bedömning av resultatet av den gemensamma jordbrukspolitiken ska läggas fram senast den 31 december 2021” (EUT L 347, 20.12.2013, s. 549).

(20) Europeiska revisionsrättens informationsdokument The Commission’s proposal for the 2021–2027 Multiannual Financial Framework (kommissionens förslag till flerårig budgetram för 2021–2027), juli 2018.

(21) Inbegripet ett offentligt samråd på internet där 58 520 svar lämnades in, av vilka 36,5 % kom från jordbrukare, möten med ”grupper för civil dialog” och specialiserade seminarier.

(22) Gemensamma forskningscentrumet (JRC): Scenar 2030 – Pathways for the European agriculture and food sector beyond 2020 (scenario 2030 – vägar framåt för den europeiska jordbruks- och livsmedelssektorn efter 2020).

(23) Särskild rapport nr 3/2010: Konsekvensbedömningar vid EU:s institutioner: är de ett stöd i beslutsfattandet?

(24) Särskild rapport nr 3/2010: Konsekvensbedömningar vid EU:s institutioner: är de ett stöd i beslutsfattandet?

(25) Även utan Förenade kungarikets andel av den gemensamma jordbrukspolitikens budget, vilken 2014–2020 var 27,7 miljarder euro.

(26) Motivering till förslaget till förordning COM(2018) 392 och vårt informationsdokument:The Commission’s proposal for the 2021–2027 Multiannual Financial Framework (kommissionens förslag till flerårig budgetram för 2021–2027).

(27) På grundval av kommissionens arbetsdokument – Comparison Table between the Multiannual Financial Framework 2021–2027 Proposal and the Multiannual Financial Framework 2014–2020 (jämförelsetabell för förslaget till flerårig budgetram 2021–2027 och den fleråriga budgetramen 2014–2020) – 6 juni 2018. I de båda beräkningarna utesluts Förenade kungarikets andel av budgeten. I en av dem används dock det sista året i den nuvarande fleråriga budgetramen som utgångspunkt för jämförelsen (multiplicerat med sju, i syfte att utesluta effekterna av konvergens av direktstöd och medlemsstaternas beslut att föra över medel mellan EGFJ och Ejflu), och i den andra används de sammanlagda anslagen för perioden 2014–2020 som referensnivå.

(28) Kommissionen använder begreppet ”löpande priser” när den hänvisar till belopp i absoluta tal som ska betalas ut eller anslås ett visst år. För att ta hänsyn till inflation använder kommissionen även ”fasta priser” (2011 års priser för nuvarande period och 2018 års priser för nästa period), som beräknas med hjälp av en ”årlig deflator” på 2 %. Detta motsvarar Europeiska centralbankens inflationsmål. Denna justering är en budgetkonvention i EU och återspeglar inte nödvändigtvis den faktiska inflationstakten i unionen.

(29) Nuvarande programdokument för Ejflu regleras i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1305/2013 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 487).

(30) Strategisk planering görs redan för Ejflu som en del av programmen för landsbygdsutveckling.

(31) Omkring 21 miljarder euro, beräknat som skillnaden mellan den totala, föreslagna budgeten för EGFJ och de anslag som avsatts till direktstöd på grundval av artikel 81.1 i och bilaga IV till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(32) Artikel 86.5 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(33) Det är obligatoriskt att tillhandahålla grundläggande inkomststöd till jordbrukare enligt artikel 17 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(34) Artikel 28 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(35) Enligt artikel 20 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken måste medlemsstaterna, senast för ansökningsåret 2026, säkerställa att alla stödrätter har ett värde på minst 75 % av det genomsnittliga planerade enhetsbeloppet för det grundläggande inkomststödet för ansökningsåret 2026 enligt den strategiska planen. De får besluta om en högsta minskning som inte får vara lägre än 30 %.

(36) Artikel 15 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(37) Enligt de nuvarande reglerna är omfördelningsstöd frivilligt (artiklarna 1 och 41 i Europaparlamentets och rådets förordning(EU) nr 1307/2013 om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken [EUT L 347, 20.12.2013, s. 608]).

(38) Konsekvensbedömningen, del I, s. 7.

(39) Sådan statistik finns i vissa medlemsstater. Se punkt 29 och ruta 1 i särskild rapport nr 1/2016: Är kommissionens resultatmätningssystem för jordbrukarnas inkomster väl utformat och baserat på tillförlitliga uppgifter?

(40) Se figur 3 i vårt informationsdokument om framtidens gemensamma jordbrukspolitik.

(41) Särskild rapport nr 10/2018: Ordningen för grundstöd för jordbrukare är operativt sett på rätt väg men har endast i begränsad utsträckning lett till förenkling, mer riktat stöd och konvergens av stödnivåer.

(42) Enligt artiklarna 95.1 och 96 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken ska medlemsstaterna fastställa behoven för varje särskilt mål som anges i artikel 6 i samma förordning.

(43) Särskild rapport nr 10/2018: Ordningen för grundstöd för jordbrukare är operativt sett på rätt väg men har endast i begränsad utsträckning lett till förenkling, mer riktat stöd och konvergens av stödnivåer.

(44) Artiklarna 15, 18.2, 26 och 27 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(45) Särskild rapport nr 5/2011: Systemet med samlat gårdsstöd – vad måste göras för att den ekonomiska förvaltningen ska bli bättre?

(46) Till exempel åtaganden som följer av FN:s klimatkonferens 2015 (COP 21), målen för hållbar utveckling och Världshandelsorganisationen.

(47) Se figur 4.

(48) Se kapitel 3 i årsrapporten för 2014.

(49) Till exempel särskild rapport nr 25/2015: EU:s stöd till infrastruktur på landsbygden har potential att ge mycket mer valuta för pengarna, särskild rapport nr 1/2016: Är kommissionens resultatmätningssystem för jordbrukarnas inkomster väl utformat och baserat på tillförlitliga uppgifter?, särskild rapport nr 21/2017: Miljöanpassningsstödet: ett mer komplext inkomststödsystem som ännu inte är ändamålsenligt i miljöhänseende, särskild rapport nr 16/2017: Programplanering inom landsbygdsutveckling: mindre komplexitet och mer fokus på resultat behövs, särskild rapport nr 10/2017: EU:s stöd till unga jordbrukare bör riktas så att det främjar generationsskifte på ett ändamålsenligare sätt, särskild rapport nr 10/2018: Ordningen för grundstöd för jordbrukare är operativt sett på rätt väg men har endast i begränsad utsträckning lett till förenkling, mer riktat stöd och konvergens av stödnivåer.

(50) Artikel 16.2 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(51) Artikel 6.1 a i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken: Stödja jordbruksinkomster som det går att leva på och jordbrukets motståndskraft i unionen för att förbättra livsmedelstryggheten.

(52) Världslivsmedelstoppmötet 1996: Romförklaringen om den globala livsmedelsförsörjningen. http://www.fao.org/docrep/003//w3613e/w3613e00.htm#Note1

(53) COM(2010) 127 final: EU:s policyram för att hjälpa utvecklingsländer att stärka livsmedelsförsörjningen.

(54) FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (2017): The state of food security and nutrition in Europe and Central Asia (tillståndet för livsmedelstrygghet och näring i Europa och Centralasien).

(55) https://ec.europa.eu/clima/citizens/eu_sv

(56) Spårning av klimatutgifter (skäl 52 och artikel 87 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken).

(57) Artikel 87 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(58) Artikel 11 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken och ”God jordbrukshävd och goda miljöförhållanden” i bilaga III till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(59) Se figur 7 i särskild rapport nr 31/2016: Att använda minst en femtedel av EU:s budget till klimatåtgärder: ambitiöst arbete pågår, men det finns en allvarlig risk för att målet inte uppnås.

(60) Försiktighet är en av de gemensamma principer för spårning av finansiering av åtgärder för begränsning av klimatförändring (Common Principles for Climate Mitigation Finance Tracking) som tagits fram av de multilaterala utvecklingsbankernas gemensamma grupp för klimatfinansiering och International Development Finance Club. Om uppgifter inte finns tillgängliga, är det enligt denna princip att föredra att klimatfinansiering underskattas snarare än överskattas för att komma till rätta med osäkerheten.

(61) ”God jordbrukshävd och goda miljöförhållanden” Nummer 2 i bilaga III till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(62) Till exempel i konsekvensbedömningen och skäl 16 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(63) Artiklarna 96–97 och 115–116 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken

(64) Artikel 106.2 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(65) Se sida 11 i kommissionens diskussionsunderlag om framtiden för EU:s finanser.

(66) System för klimatet och miljön som grundas på artiklarna 14.6 d och 28 i förordningen om strategiska planer inom jordbruket finansieras av EGFJ i enlighet med artikel 79.1 i samma förordning.

(67) Miljöåtaganden och klimatåtaganden som grundas på artikel 65 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken finansieras som mest till 80 % av EGFJ i enlighet med artiklarna 79.2 och 85.3 i samma förordning.

(68) Artikel 86.2 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(69) Artiklarna 27.2 och 86.4 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(70) Till exempel en mer ambitiös definition av unga jordbrukare (artikel 4.1 e), höjt högsta stödbelopp för etablering av unga jordbrukare (skäl 43 och artikel 69) och möjligheten att överföra ytterligare 2 % mellan EGFJ och Ejflu om det används till startstöd för unga jordbrukare (artikel 90.1).

(71) Särskild rapport nr 10/2017: EU:s stöd till unga jordbrukare bör riktas så att det främjar generationsskifte på ett ändamålsenligare sätt.

(72) Artiklarna 14, 15 och 29 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(73) Artikel 75 och skälen 16 och 42 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(74) Artikel 77 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(75) Artikel 65.7 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(76) Finansiering som inte är kopplad till kostnader (artikel 46 i förordningen om gemensamma bestämmelser)

(77) Konsekvensbedömningen, bilaga 4, s. 71.

(78) Europeiska kommissionens offentliga samråd: En modernare och enklare jordbrukspolitik. Sammanfattning.

(79) Vi definierade ”varaktighet” som ”ett projekts förmåga att bevara sina fördelar under en lång tid efter det att projektet har avslutats” i särskild rapport nr 8/2018: EU-stöd till produktiva investeringar i företag – större fokus på varaktiga resultat krävs.

(80) Förordningen om gemensamma bestämmelser (artikel 59 i förslaget till förordning om gemensamma bestämmelser COM(2018) 375 final) innehåller fortfarande ett krav om varaktighet på fem år.

(81) Enligt artikel 4.1 d i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken ska medlemsstaterna definiera ”riktiga jordbrukare […] så att det säkerställs att inget stöd beviljas dem vars jordbruksverksamhet endast utgör en obetydlig del av deras samlade ekonomiska verksamhet eller vars huvudsakliga affärsverksamhet inte gäller jordbruk, utan att jordbrukare med flera verksamheter förhindras stöd. Definitionen ska göra det möjligt att avgöra vilka jordbrukare som inte ska anses vara riktiga jordbrukare, på grundval av villkor som inkomstprövning, arbetskraftsinsats på gården, mål med företaget och/eller förekomst i register”.

(82) Definitionen ska användas för grundläggande inkomststöd enligt artiklarna 16.2 och 17.3, miljösystem enligt artikel 28, kopplat inkomststöd enligt artikel 29, utbetalningar för områden med naturliga eller andra områdesspecifika begränsningar enligt artikel 66 och riskhanteringsverktyg enligt artikel 70 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(83) Till exempel flygplatser, järnvägstjänster, vattenverk, fastighetstjänster eller personer som förvaltar permanenta idrotts- eller fritidsområden.

(84) Särskild rapport nr 10/2018: Ordningen för grundstöd för jordbrukare är operativt sett på rätt väg men har endast i begränsad utsträckning lett till förenkling, mer riktat stöd och konvergens av stödnivåer.

(85) Till exempel särskild rapport nr 21/2017: Miljöanpassningsstödet: ett mer komplext inkomststödsystem som ännu inte är ändamålsenligt i miljöhänseende.

(86) Föreslås i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(87) Artikel 11 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(88) Artikel 31 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 809/2014 (EUT L 227, 31.7.2014, s. 69) och artikel 84.3 d i den övergripande förordningen.

(89) ”God jordbrukshävd och goda miljöförhållanden” Nummer 8 i bilaga III till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(90) Vid avsiktlig bristande efterlevnad är procentsatsen högre och kan, enligt artikel 86.4 i den övergripande förordningen, uppgå till 100 %.

(91) Artikel 106.2 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(92) Artikel 65 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(93) Artikel 28 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(94) Särskild rapport nr 21/2017: Miljöanpassningsstödet: ett mer komplext inkomststödsystem som ännu inte är ändamålsenligt i miljöhänseende.

(95) Artiklarna 11 och 12 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(96) Artikel 65.8 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(97) Artikel 28 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(98) Jämfört med 118 program för landsbygdsutveckling 2014–2020.

(99) I artikel 111 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken anges det tydligt att medlemsstaten ska inrätta en kommitté som ska övervaka genomförandet av den strategiska planen. I skäl 70 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken nämns även en sammanslagning av kommittéerna för ”landsbygdsutveckling” respektive ”direktstöd”. Under nuvarande period ska medlemsstaterna enligt artikel 47 i förordning (EU) nr 1303/2013 inrätta en kommitté för att övervaka programgenomförandet.

(100) Organen är desamma, men i synnerhet rollen för de attesterande organen förändras (se figur 9 och punkt 89).

(101) Enligt de nuvarande reglerna använder de 18 medlemsstater som tillämpar ordningen för grundstöd stödrätter, medan övriga tio medlemsstater tillämpar en liknande ordning utan stödrätter (systemet för enhetlig arealersättning).

(102) Artikel 68.3 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken föreskriver att medlemsstaterna ska fastställa en förteckning med icke stödberättigande investeringar och kategorier av utgifter, och anger minimikrav för förteckningen. Mervärdesskatt nämns inte i denna artikel.

(103) Finansiering av återbetalningsbar mervärdesskatt skulle överensstämma med kommissionens förslag till förordning om gemensamma bestämmelser på andra politikområden, men det skulle strida mot de principer som är tillämpliga på direktförvaltning enligt artikel 186 i budgetförordningen.

(104) Artikel 73.5 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(105) I artikel 106.2 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken finns en övergripande beskrivning av godkännandeförfarandet.

(106) Artikel 96 b i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(107) Artikel 91 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(108) Sidan 9 i motiveringen.

(109) Artikel 120 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(110) Se till exempel kapitel 3 i vår årsrapport för 2015, kapitel 3 i vår årsrapport för 2016, särskild rapport nr 12/2013: Kan kommissionen och medlemsstaterna visa att den EU-budget som har anslagits till landsbygdsutvecklingspolitiken används väl?, särskild rapport nr 12/2015: EU:s prioritering att främja en kunskapsbaserad landsbygdsekonomi har påverkats av en bristfällig förvaltning av kunskapsöverförings- och rådgivningsåtgärder, särskild rapport nr 1/2016: Är kommissionens resultatmätningssystem för jordbrukarnas inkomster väl utformat och baserat på tillförlitliga uppgifter?, särskild rapport nr 31/2016: Att använda minst en femtedel av EU:s budget till klimatåtgärder: ambitiöst arbete pågår, men det finns en allvarlig risk för att målet inte uppnås, särskild rapport nr 1/2017: Mer behöver göras för att Natura 2000 ska genomföras till sin fulla potential, särskild rapport nr 2/2017: Kommissionens förhandlingar om partnerskapsöverenskommelser och program inom sammanhållningspolitiken 2014–2020: utgifterna riktas mer mot Europa 2020-prioriteringar, men arrangemangen för resultatmätning är allt mer komplexa, särskild rapport nr 10/2017: EU:s stöd till unga jordbrukare bör riktas så att det främjar generationsskifte på ett ändamålsenligare sätt, särskild rapport nr 16/2017: Programplanering inom landsbygdsutveckling: mindre komplexitet och mer fokus på resultat behövs och särskild rapport nr 5/2018: Förnybar energi för hållbar landsbygdsutveckling: stora potentiella synergier som oftast inte har förverkligats.

(111) COM(2017) 497 final – IAS årsrapport för 2016.

(112) Artikel 2.2 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken och artikel 24 i förslaget till förordning om gemensamma bestämmelser (COM(2018) 375 final).

(113) Artikel 11.1 c i den övergripande förordningen.

(114) Årligt prestationsavslut för outputindikatorerna: artiklarna 38 och 52.2 i den övergripande förordningen.

(115) Den fleråriga prestationsövervakningen av resultatindikatorerna: artikel 39 i den övergripande förordningen.

(116) Enligt artikel 38.2 i den övergripande förordningen om ”[…] skillnaden mellan den deklarerade utgiften och det belopp som motsvarar relevant rapporterad output är mer än 50 % och medlemsstaten inte kan anföra vederbörligen motiverade skäl […]”.

(117) Genom att anta en genomförandeakt i enlighet med artikel 52 i den övergripande förordningen.

(118) Artikel 126.7 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(119) Artikel 127 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(120) De gemensamma resultatindikatorerna föreslås i bilaga I till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(121) Skäl 25 och artikel 35 i den övergripande förordningen.

(122) Artikel 9 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken anger visserligen att interventionerna ska utformas i enlighet med de allmänna principerna i unionsrätten, men detta bör också tydligt framgå av stödvillkoren.

(123) Se till exempel O.13 i bilaga I till förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken.

(124) I artikel 35 i den övergripande förordningen står det rapporterad output, men vi skulle vilja se den uppnådda outputen som grund för betalning. Artikel 121.4 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken anger att de årliga resultatrapporterna ska innehålla information om genomförd output, genomförda utgifter, genomförda resultat och avståndet till respektive mål.

(125) I motsats till artikel 35 c ii utesluter artikel 35 c i i den övergripande förordningen inte uttryckligen de villkor för stödberättigande för enskilda stödmottagare som fastställs i de strategiska planerna.

(126) Bortsett från insatser som finansieras av finansieringsinstrument; de utgifter som deklarerats av medlemsstaterna för dessa insatser får inte överstiga de stödberättigande kostnaderna för insatsen (artikel 74.4 i förordningen om strategiska planer inom den gemensamma jordbrukspolitiken).

(127) Vi föreslår att man anpassar uttrycken ”förvaltnings- och kontrollsystem” och ”styrningssystem” och använder dem på ett enhetligt sätt. Artikel 1 b i den övergripande förordningen hänvisar till ”förvaltnings- och kontrollsystem”, medan det i skäl 36 i ingressen står ”system för förvaltning och kontroll”. Artikel 57.2 hänvisar till ”förvaltnings- och kontrollsystem” medan artiklarna 2 och 40 använder ”styrningssystem”, och i artikel 53 står det ”medlemsstaternas styrningssystem”.

(128) Artikel 4 i förordningen om strate