Enligt artikel 10.2 i direktiv (EU) 2016/2284 ska medlemsstaterna rapportera prognoser för utsläpp av luftföroreningar för åren 2020, 2025 och 2030, så att det kan bedömas huruvida medlemsstaterna är på väg att uppfylla sina åtaganden om utsläppsminskningar för perioderna 2020–2029 respektive 2030 och framåt. Prognoserna används också för att bedöma om utsläppen under perioden 2020–2030 följer en linjär bana (om så inte är fallet måste detta motiveras). Prognoserna ska innehålla ett scenario ”med åtgärder” (endast befintliga åtgärder) och, om det är relevant, ett scenario ”med ytterligare åtgärder” (befintliga åtgärder samt ytterligare åtgärder som planeras). Om en medlemsstat enligt prognoserna uppfyller alla sina åtaganden om utsläppsminskningar med befintliga åtgärder behövs bara scenariot ”med åtgärder”.

När det gäller scenariot ”med åtgärder” visar analysen att tio medlemsstater enligt prognoserna kommer att uppfylla alla sina åtaganden om utsläppsminskningar, medan antalet minskar till fyra i fråga om åtagandena för 2030 (se bilaga 1 till denna rapport). Alla medlemsstater som inte uppfyller sina åtaganden med befintliga åtgärder behöver vidta ytterligare åtgärder. Nio medlemsstater som enligt prognoserna inte uppfyller ett eller flera av åtagandena i scenariot ”med åtgärder” har emellertid inte rapporterat något scenario ”med ytterligare åtgärder”. Av de 17 medlemsstater som rapporterade ett scenario ”med ytterligare åtgärder” är det samtidigt bara sju som enligt prognoserna kommer att uppfylla alla åtaganden (för samtliga år och föroreningar). De övriga medlemsstaterna kommer att behöva vidta ytterligare åtgärder för att uppfylla sina åtaganden.

I både scenariot ”med åtgärder” och scenariot ”med ytterligare åtgärder” är bristande efterlevnad vanligast i prognoserna för åtaganden om utsläppsminskningar av NH3 (för både 2020–2029 och 2030 och framåt), följt av NMVOC, NOx och PM2.5. Förutom i ett fåtal fall tycks uppfyllandet av åtagandena om minskade utsläpp av SO2 för närvarande inte vara ett problem i någon del av EU.

3.Analys av de nationella luftvårdsprogrammen

3.1.Uppfyllande av rättsliga krav

Enligt artikel 6.1 i direktiv (EU) 2016/2284 ska medlemsstaterna anta nationella luftvårdsprogram som visar att de avser att begränsa sina årliga antropogena utsläpp i syfte att uppfylla sina åtaganden om utsläppsminskningar. Det nationella luftvårdsprogrammet är ett centralt styrinstrument som gör det möjligt för medlemsstaterna att samordna och enas om strategier och åtgärder för att säkerställa att de nationella åtagandena om utsläppsminskningar uppfylls. För utarbetandet krävs samråd med och deltagande av behöriga myndigheter på olika nivåer och inom många olika områden, såsom miljö-, jordbruks-, energi-, klimat-, transport-, industri- och finanssektorn. Särskild vikt läggs vid samstämmigheten med andra planer och program inom alla relevanta politikområden. Det nationella luftvårdsprogrammet är också ett verktyg för medlemsstaterna för att kommunicera sina strategier för bekämpning av föroreningar och för att göra allmänheten delaktig i de politiska besluten.

I enlighet med artikel 6.10 i direktivet har kommissionen fastställt formatet för de nationella luftvårdsprogrammen genom kommissionens genomförandebeslut (EU) 2018/1522, där det anges vilket innehåll som är obligatoriskt respektive frivilligt baserat på artikel 6 och del 1 i bilaga III till direktivet. De ytterligare strategier och åtgärder som medlemsstaterna väljer att anta för att minska utsläppen ytterligare utgör en viktig del av det obligatoriska innehållet. Dessa strategier och åtgärder ska rapporteras med hjälp av det webbverktyg för strategier och åtgärder som tagits fram av Europeiska miljöbyrån. Kommissionen har även tagit fram en vägledning om utarbetandet av nationella luftvårdsprogram, i enlighet med artikel 6.9 i direktivet. Vägledningen hjälper medlemsstaterna i arbetet med att utarbeta nationella luftvårdsprogram och att uppfylla direktivets krav. De första nationella luftvårdsprogrammen skulle lämnas in senast den 1 april 2019, och programmen ska uppdateras minst vart fjärde år eller tidigare om det framkommer nya uppgifter som gör att det krävs.

Åtta medlemsstater lämnade in sina slutliga nationella luftvårdsprogram till kommissionen i tid. Ytterligare 16 medlemsstater hade fram till maj 2020 lämnat in sina slutliga nationella luftvårdsprogram, medan två medlemsstater bara hade lämnat in utkast till nationella luftvårdsprogram vid denna tidpunkt. Två medlemsstater har ännu inte lämnat in varken något utkast till eller något slutligt nationellt luftvårdsprogram. I februari i år inledde kommissionen överträdelseförfaranden mot de tre medlemsstater som vid denna tidpunkt ännu inte hade lämnat in sina nationella luftvårdsprogram, varav en därefter lämnade in sitt nationella luftvårdsprogram i mars. Som skäl till den försenade rapporteringen har medlemsstaterna i många fall angett behovet att anpassa det nationella luftvårdsprogrammet till den nationella energi- och klimatplanen, som enligt förordning (EU) 2018/1999 om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder skulle lämnas in senast den 31 december 2019.

När det gäller de slutliga nationella luftvårdsprogram som lämnats in till kommissionen fram till maj 2020 hade det gemensamma formatet använts av 13 medlemsstater, till viss del använts av nio medlemsstater och inte använts alls av två medlemsstater.

Enligt artikel 6.5 i direktiv (EU) 2016/2284 var medlemsstaterna skyldiga att samråda med allmänheten om utkastet till nationellt luftvårdsprogram, i enlighet med direktiv 2003/35/EG. Nitton medlemsstater tillhandahöll en länk till det offentliga samrådet i sina slutliga nationella luftvårdsprogram, medan fem medlemsstater inte gjorde detta.

När det gäller det obligatoriska innehållet i de nationella luftvårdsprogrammen innehöll de flesta dokument som analyserats allt obligatoriskt innehåll eller hade bara mindre luckor, men det finns generellt en brist på detaljerad information om ytterligare strategier och åtgärder, vilket försvårar en fördjupad analys. Avsaknad av uppgifter och brist på detaljer var vanligare i de fall medlemsstaterna inte hade använt sig av det gemensamma formatet eller inte rapporterade via det verktyg för strategier och åtgärder som nämns ovan. De flesta medlemsstater lämnade endast lite uppgifter om det innehåll som var frivilligt (se avsnitt 4 för närmare detaljer).

3.2.Analys av de ytterligare strategier och åtgärder som rapporterats

Medlemsstater som enligt prognoserna inte uppfyller sina åtaganden om utsläppsminskningar med hjälp av befintliga strategier måste i sina nationella luftvårdsprogram rapportera de ytterligare strategier och åtgärder som de överväger att anta och de som faktiskt väljs ut för att uppfylla åtagandena. Rapporteringen måste göras via Europeiska miljöbyråns verktyg för strategier och åtgärder.

Omfattningen och detaljnivån i denna rapportering från medlemsstaterna varierar beroende på medlemsstat och strategi eller åtgärd. Följande övergripande tendenser kan dock urskiljas:

-De åtgärder och strategier som valts ut för antagande och som presenteras i de nationella luftvårdsprogrammen riktar in sig på de viktigaste föroreningarna i respektive sektor. Ett stort antal strategier och åtgärder har rapporterats för jordbrukssektorn (inriktade på NH3), för vägtransporter, näringslivssektorn, den institutionella sektorn och hushållssektorn (PM2.5 och NOx) och för energiproduktion och energidistribution (PM2.5, SO2 och NOx). De flesta strategier och åtgärder är inriktade på NOx och PM2.5. Det bör dock noteras att det inte nödvändigtvis finns något linjärt samband mellan strategiernas och åtgärdernas antal och hur effektiva de är i fråga om minskade utsläpp.

-Strategierna och åtgärderna varierar från mycket specifika (t.ex. begränsad drift vid en viss anläggning) till mycket allmänna (t.ex. främjande av energieffektivitet eller transportstrategier), där de senare självklart leder till osäkrare prognoser för utsläppsminskningarna.

-Kvantifierade utsläppsminskningar anges bara för en mindre andel av strategierna och åtgärderna (andelen skiljer sig åt mellan sektorerna men utgör överlag mindre än hälften av strategierna och åtgärderna), vilket leder till osäkerhet om åtgärdernas trovärdighet och i vilken grad de bidrar till att uppfylla de nationella åtagandena om utsläppsminskningar. De nationella luftvårdsprogrammen innehåller inte heller tillräckligt med information för att möjliggöra jämförelser mellan de olika medlemsstaternas förväntade minskningar (vilket skulle underlätta valideringen av uppskattningarna). I de fall kvantifieringar av utsläppsminskningar har lämnats tilltar minskningarna över tid, vilket troligtvis återspeglar att åtgärderna genomförs gradvis.