Tolfte årsrapporten om övervakning av gemenskapsrättens tillämpning - 1994 -



Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 254 , 29/09/1995 s. 0001



TOLFTE ÅRSRAPPORTEN om övervakning av gemenskapsrättens tillämpning - 1994 - (95/C 254/01) KOM(95) 500 slutlig INNEHÅLL Sida FÖRORD ETT OMRÅDE UTAN INRE GRÄNSER 1. Inledning .......... 10 2. Situationen på olika områden .......... 11 2.1. Avskaffande av fysiska hinder .......... 11 2.1.1. Tullunionen .......... 11 2.1.1.1. Genomförandet av tulldirektiv .......... 11 2.1.2. Fri rörlighet för jordbruksprodukter .......... 11 2.1.2.1. Importkontroll .......... 11 2.1.2.2. Importförbud .......... 12 2.2. Avskaffande av tekniska hinder .......... 12 2.2.1. Fri rörlighet för varor .......... 12 2.2.1.1. Artikel 30 och följande i Romfördraget .......... 12 2.2.1.2. De förebyggande bestämmelserna i direktiv 83/189/EEG .......... 15 2.2.2. Genomförandet av direktiv om fri rörlighet för varor .......... 16 2.2.2.1. Livsmedel .......... 16 2.2.2.2. Genomförandet av livsmedelsdirektiv .......... 16 2.2.2.3. Läkemedel .......... 16 2.2.2.4. Genomförandet av läkemedelsdirektiv .......... 17 2.2.2.5. Kemiska produkter .......... 17 2.2.2.6. Genomförandet av direktiv angående kemiska produkter .......... 17 2.2.2.7. Motorfordon, traktorer och motorcyklar .......... 17 2.2.2.8. Genomförandet av direktiv om motorfordon, trakorer och motorcyklar .......... 18 2.2.2.9. Byggprodukter .......... 18 2.2.2.10. Utrustning (mekanisk verkstadsindustri, personlig skyddsutrustning, konsumentförpackning, mätutrustning, elektronisk och medicinsk utrustning) .......... 18 2.2.2.11. Genomförandet av direktiv inom jordbruksområdet (mekanisk verkstadsindustri, personlig skyddsutrustning, konsumentförpackning, mätutrustning, elektronisk och medicinsk utrustning) .......... 19 2.2.3. Tjänster .......... 19 2.2.3.1. Audiovisuella medier .......... 19 2.2.3.2. Immateriell och industriell äganderätt .......... 19 2.2.3.3. Genomförandet av direktiv på området för immaterialrätt och industriell äganderätt .......... 20 2.2.3.4. Telekommunikationer .......... 20 2.2.3.5. Genomförandet av direktiv på telekommunikationsområdet .......... 21 2.2.3.6. Fri rörlighet för finansiella tjänster .......... 22 2.2.3.7. Genomförandet av direktiv på området för finansiella tjänster .......... 22 2.2.3.8. Direkt beskattning .......... 22 2.2.3.9. Genomförandet av direktiv på området för direkt beskattning .......... 23 2.2.3.10. Bolagsrätt .......... 23 2.2.3.11. Genomförandet av direktiv på bolagsrättsområdet .......... 23 2.2.4. Fri rörlighet för kapital .......... 23 2.2.5. Offentlig upphandling .......... 24 2.2.5.1. Genomförandet av direktiv på området för offentlig upphandling .......... 27 2.3. Slopande av skattehinder .......... 27 2.3.1. Genomförandet av de direktiv på området för indirekt beskattning .......... 28 2.4. Fri rörlighet för personer och etableringsrätt .......... 28 2.4.1. Diskrimineringsförbud .......... 28 2.4.2. Inresa och bosättning .......... 29 2.4.2.1. Genomförandet av direktiv tillämpliga på rätten till bosättning .......... 29 2.4.3. Fackföreningsrättigheter .......... 29 2.4.4. Möjlighet att arbeta inom den offentliga sektorn .......... 29 2.4.5. Social trygghet för migrerande arbetstagare .......... 30 2.4.6. Erkännande av kvalifikationer .......... 30 2.4.6.1. Genomförandet av direktiv om erkännande av kvalifikationer .......... 32 2.4.7. Självständiga handelsagenter .......... 32 2.5. Konsumentpolitik och produktsäkerhet .......... 33 2.5.1. Genomförandet av direktiv om konsumentpolitik och produktsäkerhet .......... 33 KONKURRENS 1. Inledning .......... 34 2. Situationen på olika områden .......... 34 2.1. Offentliga företag .......... 34 2.2. Monopol .......... 35 2.3. Genomförandet av direktiv på området för konkurrenspolitik .......... 35 SYSSELSÄTTNING OCH SOCIALPOLITIK 1. Inledning .......... 35 2. Situationen på olika områden .......... 36 2.1. Jämställdhet mellan män och kvinnor .......... 36 2.2. Arbetsvillkor .......... 36 2.3. Arbetsmiljö .......... 37 2.4. Folkhälsa .......... 37 2.5. Genomförandet av direktiv på det sociala området och arbetsmarknadsområdet .......... 37 JORDBRUK 1. Inledning .......... 37 2. Situationen på olika områden .......... 38 2.1. Marknader .......... 38 2.2. Harmonisering .......... 39 2.3. Genomförandet av direktiv på jordbruksområdet .......... 41 FISKERI 1. Inledning .......... 42 2. Situationen på olika områden .......... 42 2.1. Marknader .......... 42 2.2. Resurser .......... 42 2.3. Överensstämmelse mellan gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen vad gäller rätten att föra ett visst lands flagg .......... 42 MILJÖ 1. Inledning .......... 43 1.1. Allmän situation .......... 43 1.2. Anmälan av nationella genomförandebestämmelser .......... 43 1.3. Nationella genomförandebestämmelsers överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen .......... 43 1.4. Tillämpning av direktiven .......... 44 1.5. Strukturfonder och andra gemensamma finansieringskällor .......... 44 1.6. Rätt att ta del av information .......... 45 1.7. Bedömning av inverkan på miljön .......... 45 1.8. Nödvändiga åtgärder .......... 46 2. Situationen på olika områden .......... 47 2.1. Luft .......... 47 2.2. Kemikalier .......... 47 2.3. Vatten .......... 48 2.4. Buller .......... 49 2.5. Avfall .......... 49 2.6. Natur .......... 49 2.7. Strålskydd .......... 50 2.8. Genomförandet av direktiv på miljöområdet .......... 51 TRANSPORT 1. Inledning .......... 51 2. Situationen på olika områden .......... 52 2.1. Vägtransport .......... 52 2.2. Kombinerad transport .......... 52 2.3. Transport på inre vattenvägar .......... 52 2.4. Järnvägstransport .......... 52 2.5. Sjötransport .......... 53 2.6. Flygtransport .......... 53 2.7. Genomförandet av direktiv på transportområdet .......... 53 ENERGI 1. Inledning .......... 53 2. Situationen på olika områden .......... 53 2.1. Öppenhet beträffande prissättning .......... 53 2.2. Inre marknaden för elektricitet och naturgas .......... 54 2.3. Energieffektivitet .......... 54 2.4. Kol .......... 54 2.5. Genomförandet av direktiv på energiområdet .......... 54 BUDGETFRÅGOR .......... 54 GEMENSKAPENS PERSONAL .......... 55 STATISTIK .......... 55 ANNEXES Annex I: Suspected infringements 1990 to 1994 .......... 56 Annex II: Established infringements 1990 to 1994 .......... 63 Annex III: Infringements of Treaties, regulations and decisions .......... 70 Annex IV: Report on the application of directives .......... 84 Annex V: Judgments of the Court of Justice not yet implemented at 31 December 1994 .......... 160 Annex VI: Application of Community law by the national courts .......... 164 MEDDELANDE TILL LÄSARNA Vi gör läsarna uppmärksamma på att denna tolfte rapport avser en period före Sveriges medlemskap. Endast själva rapporten har översatts till svenska. Bilagorna bifogas på engelska. FÖRORD Kommissionen utarbetar varje år en rapport om tillsynen av tillämpningen av gemenskapsrätten efter anmodan från Europaparlamentet (resolution av den 9 februari 1983) och medlemsstaterna (förklaring nr 19.2 som bifogats det fördrag som undertecknades i Maastricht den 7 februari 1992). Denna rapport är även ett svar på begäran från Europeiska rådet och rådet vad gäller särskilda områden. Denna tolfte rapport gäller år 1994. Kommissionen har strävat efter att utöver de oundvikligen rutinmässiga inslag som uppgiften medför också belysa nya aspekter, både med avseende på hur tillsynen bedrivs och hur uppnådda resultat utvärderas. Tillsynsförfarandena Kommissionens främsta källa vid tillsynen av tillämpningen av gemenskapsrätten är fortfarande de anmälningar som den mottar. Antalet misstänkta överträdelser som avslöjades till följd av anmälningar förblev ungefär oförändrat 1994, och stannade inom de värden som noterats för de fem senaste åren (tabell 1.1, bilaga 1). Ökningen på 10 % jämfört med föregående år är inte av någon större betydelse, eftersom en mindre nedgång konstaterades för 1993. En viss minskning av antalet misstänkta fall som undersöks till följd av petitioner eller parlamentsfrågor framgår av samma tabell i bilaga 1. Den skall dock inte tolkas som en minskning av betydelsen hos dessa källor. De angivna siffrorna avspeglar verkligheten såtillvida att petitioner och parlamentsfrågor ofta bekräftar fall av misstänkta överträdelser som redan konstaterats. Antalet upptäckta fall stannar på det hela taget på ungefär samma nivå; endast en mindre ökning noteras i jämförelse med 1993. Kommissionens ingripanden under 1994 i enlighet med artikel 169 i fördraget kan i siffror sammanfattas enligt följande: 974 överträdelseförfaranden inleddes (1 209 under 1993), 546 motiverade yttranden avgavs (352 under 1993) och 89 ärenden anhängiggjordes vid domstolen (44 under 1993). Vad döljer sig bakom dessa siffror? Hur skall man förklara minskningen i antalet inledda förfaranden under 1994? Svaret återfinns i tabell 2.2 (bilaga 2), som visar att minskningen nästan uteslutande berör de förfaranden som inletts på grund av att medlemsstaterna inte meddelat vilka nationella åtgärder som vidtagits för att verkställa direktiven. Eftersom kommissionen inte har släppt efter och det antal nya direktiv vars tidsfrist går ut 1994 har förblivit stabilt, måste förklaringen vara att medlemsstaterna har bättrat sig vad gäller att vidta åtgärder för införlivande. Analysen nedan av läget för införlivande av direktiv bekräftar detta. Och den mycket betydande ökningen av antalet motiverade yttranden? Denna ökning hör också ihop med bristen på meddelanden om nationella åtgärder för verkställande av direktiv, där antalet motiverade yttranden har fördubblats. Detta är uppenbarligen ett uttryck för kommissionens strävan att avsluta ett stort antal förfaranden som inletts tidigare och som hittills inte har givit något positiv resultat, trots att det är fråga om direktiv vars brist på införlivande verkar menligt på gemenskapslivet. Detta resonemang gäller i ännu högre grad den märkbara ökningen av anhängiggöranden vid domstolen. Det bryter visserligen den tidigare tendens till nedgång som pågått under minst fem år. Det måste dock ses mot bakgrunden av att fastän domstolen utgör kommissionens yttersta instans, motsvarar antalet anhängiggöranden ändå inte mer än 20 % av antalet motiverade yttranden. Det bör i detta sammanhang påminnas om att kommissionen med oro ser hur verkställandet av domstolens domar släpar efter. I juli 1994 upplyste kommissionen samtliga medlemsstater om sin avsikt att fullt ut tillämpa bestämmelserna i artikel 171 i Romfördraget i dess lydelse enligt Fördraget om Europeiska unionen. Denna ger domstolen behörighet att pålägga medlemsstater bötesbelopp i fall då de inte följer fattade beslut. Kommissionen har därefter, vad gäller alla betalningspåminnelser och motiverade yttranden som skickats till medlemsstater som inte vidtagit nödvändiga åtgärder, systematiskt påmint om möjligheten att tillämpa böter, för vilka beloppen kommer att meddelas av kommissionen hos domstolen. Vid sidan om de formella förfaranden som fastställs i fördraget fortsätter kommissionen sina åtgärder för att sprida kunskap och uppmuntrar till regelbundna kontakter med medlemsstaternas förvaltningar. I denna anda anordnar kommissionen vid behov så kallade "paketmöten" på bilateral och regelbunden basis där fall av överträdelser diskuteras. Dessa möten, som är särskilt vanligt förekommande vad gäller lagstiftningen om den inre marknaden, möjliggör i många fall smidiga lösningar av de fall som diskuteras. Man organiserar även möten om sådana fall då direktiv inte införlivats i nationell lagstiftning. Därigenom ökar medvetenheten hos de nationella myndigheterna, ett ömsesidigt informationsutbyte utvecklas och införlivandet av direktiv underlättas. Dessa möten och kontakter är enligt kommissionen lika värdefulla som det rent formella förfarandet. Ansvaret för övervakning av de förpliktelser som gemenskapsrätten för med sig bärs inte endast av gemenskapens institutioner. Kommissionen kan inte nog betona de nationella lagstiftande myndigheternas betydelse i detta sammanhang. Utdraget i bilaga VI ger en bild av deras insatser under det gångna året. Resultat: På väg mot en större respekt för gemenskapsrätten Regler som är direkt tillämpliga Kommissionen kunde under 1994 konstatera en fortsatt förbättring inom vissa områden som är av avgörande betydelse för gemenskapens verksamhet. Vad gäller exempelvis den fria rörligheten för varor har utvecklingen mot ett större antal nedlagda ärenden och och ett mindre antal motiverade yttranden och anhängiggöranden av domstolen fortsatt för fall av kvantitativa importrestriktioner (art 30 och följande). Denna utveckling visar ett klart resultat av kommissionens strävanden att finna icke-rättsliga lösningar ("paketmöten") vid anmälningar. Vad gäller offentlig upphandling har kommissionens informationsåtgärder, liksom det faktum att ett antal direktiv på området trätt i kraft, lett till en betydande ökning av antalet anmälningar av underlåtelse att följa gemenskapsrätten inom offentlig upphandling och till en fördubbling av antalet överträdelseförfaranden. I momsfrågor vidhålls i vissa fall underlåtenheten att följa gemenskapsbestämmelserna. I alla dessa fall strävar kommissionen, ibland framgångsrikt, efter att finna lösningar i enlighet med gemenskapsrätten. Mer fullständiga upplysningar om de olika fallen återfinns i analyserna av olika områden och i sammanställningen i bilaga 3 (sammanställning av överträdelser av fördrag, förordningar och beslut). Införlivande av direktiv Nedanstående tabell ger en allmän överblick över genomförandet av samtliga de direktiv som var i kraft den 31 december 1994 (1). Det bör påpekas att antalet direktiv under 1994, liksom för föregående år, ökat med ett sextiotal. >Plats för tabell> Den 31 december hade medlemsstaterna, som framgår, i genomsnitt meddelat 91,89 % av de nationella bestämmelser som är nödvändiga för att verkställa samtliga til lämpliga direktiv. Detta innebär en avsevärd förbättring jämfört med motsvarande situation den 31 december 1993. Bakom detta resultat som naturligtvis är tillfredsställande döljer sig dock ett stort antal skillnader, både vad gäller ämnen och medlemsstater. En genomgång av de olika områdena och sammanställningen i bilaga 4 ger en mer detaljerad bild. För de tre stora områden där införlivande skall ske, området utan inre gränser, jordbruket och miljön, kan allmänt konstateras att genomsnittsvärdet för införlivande har ökat betydligt för de två första områdena, medan en avmattning har skett på miljöområdet. För området utan inre gränser har de största ökningarna av införlivandegraden noterats för sektorerna finansiella tjänster, direkt beskattning och bolagsrätt liksom för direktiven om industriell och immateriell äganderätt. Graden av införlivande når en fortsatt hög nivå inom områdena tull och indirekt beskattning, där så gott som samtliga texter införlivats. Inom andra områden har nivån sjunkit. Det gäller bland annat konsumentpolitik och produktsäkerhet (en minskning med 10,2 % jämfört med 1993). Vad gäller jordbruket är höjningen på 5 % säkerligen en följd av att när nya åtgärder, främst av praktisk natur, väl införts (inrättande av nya kontroller på veterinär- och växtskyddsområdet) kunde medlemsstaterna därefter ägna större ansträngningar åt att säkerställa det formella införlivandet av direktiven. De arbeten på lagstiftningsområdet som påbörjats före 1994 kunde dessutom slutföras. På miljöområdet visar den mycket svaga minskningen av införlivandegraden (1,1 %) att medlemsstaterna fortsätter sina ansträngningar trots problem av till exempel administrativ art. Förutom den kvantitativa kontrollen av nationellt införlivande vill kommissionen understryka vikten av de nationella genomförandeåtgärdernas kvalitet för att gemenskapsrätten skall kunna genomföras effektivt. Kommissionen strävar efter att förstärka sina kontrolluppgifter i detta avseende. Visserligen har situationen vad gäller tillämpningen av gemenskapsrätten förbättrats avsevärt. Den är dock allt mindre tillfredsställande. Varför? Tiderna har förändrats. I ett område utan inre gränser får följderna av överträdelser mot gemenskapsreglerna eller förseningar av införlivandet av direktiven mycket mer långtgående effekter än tidigare. Medborgarna kräver dessutom ökad insyn. De har ingen förståelse för sådana delar av gemenskapspolitiken som bara finns på papper. Våra insatser får konkreta effekter för medborgarna först när de genomförs på ett tillfredsställande sätt. En strikt tillämpning är ett villkor för en fortsatt trovärdighet hos våra institutioner i de europeiska medborgarnas ögon. Därför fäster kommissionen så stor vikt vid sin roll som upprätthållare av gemenskapsrätten, såsom den anger i sitt program för 1995. Därför är den också fast besluten att göra allt för att gemenskapsrätten lättare skall kunna tillämpas och göras tillgänglig och begriplig. Kommissionens strävan efter förenkling, omarbetning och kodifiering, som beskrivs i dess rapport om fördragets verkan i Europeiska unionen (2), vittnar om detta. Kommissionen är övertygad om att mottagarna av denna rapport, Europaparlamentet och medlemsstaterna, kommer att delta i samarbetet för att förverkliga dessa mål. Uppställning av den tolfte rapporten >Start Grafik> Denna rapport omfattar: - en analys för varje område; - statistiska tabeller fram till den 31 december 1994 över fall av misstänkta överträdelser (bilaga 1) och konstaterade överträdelser (bilaga 2); - en sammanställning av konstaterade fall av överträdelser mot fördrag, förordningar och beslut 1994 (bilaga 3); - medlemsstaternas tillämpning av de direktiv som var i kraft den 31 december 1994, med angivande av tillhörande fall av överträdelser (bilaga 4); - en sammanställning av domar från EG-domstolen som ej verkställts (bilaga 5); - en översikt av nationella domstolars tillämpning av gemenskapsrätten (bilaga 6).>Slut Grafik> ETT OMRÅDE UTAN INRE GRÄNSER 1. INLEDNING 1994 trädde den inre marknaden in i sitt andra år. Den målsättning som uttrycks i artikel 7 a i fördraget, dvs. upprättandet av ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs, har i stor utsträckning uppnåtts. Nästan all lagstiftning som omnämndes i 1985 års vitbok har antagits. Men även om det rättsliga ramverket är på plats är det nödvändigt att fortsätta ansträngningarna för att säkerställa att det gemensamma rättsliga ramverket tillämpas, är begripligt, verkställs och, i förekommande fall, utvecklas på ett konsekvent sätt för att möta nya behov. Av denna anledning lade kommissionen i slutet av 1993 fram ett strategiskt program "Bästa möjliga fördelar av den inre marknaden" som fastställer de områden som under de kommande åren skall prioriteras. Detta program pekar ut de lagstiftningsförslag från den ursprungliga vitboken som ännu inte antagits av rådet, t.ex. förslag inom områdena för bolagsrätt och direkt beskattning samt kommer med nya förslag om fri rörlighet för personer och om behovet av att införa konkurrens i vissa reglerade sektorer som energi, telekommunikationer och posttjänster. Det strategiska programmet behandlar också den nya uppgift som består i att förvalta unionsområdet, dvs. säkerställa att gemenskapslagstiftningen verkställs på ett korrekt och konsekvent sätt och regelbundet utvärderas så att enskilda och företag kan dra fördel av den inre marknaden. I detta syfte förberedde kommissionen en rapport till rådets möte om den inre marknaden den 8 december 1994 för att ge en uppfattning om hur långt medlemsstaterna kommit beträffande införlivandet av bestämmelserna i vitboken och i annan lagstiftning som spelar en avgörande roll för hur den inre marknaden fungerar. Denna rapport omfattar 276 bestämmelser som är i kraft. 219 av dessa kräver nationella genomförandebestämmelser. På grund av inre marknadens utveckling har vissa av vitbokens bestämmelser blivit överflödiga och lämnats därhän eller ersatts av andra, mer relevanta bestämmelser. Av denna anledning ändrade kommissionen den statistiska beräkningsgrunden beträffande genomförandet av bestämmelserna i vitboken. Rapporten med ändrade statistiska uppgifter, som framlades för rådet i december 1994, blev utgångspunkten för en process som avsåg att garantera kvaliteten av medlemsstaternas införlivande av gemenskapslagstiftning. Hittills har medlemsstaterna totalt antagit 89 % av de nationella bestämmelser som krävs för att genomföra lagstiftningen om den inre marknaden. Respektive medlemsstats prestation sträcker sig från avsevärt högre än genomsnittet (Frankrike 93,6 %, Danmark 95,9 %) till anmärkningsvärt under detta (Tyskland 84,5 %, Grekland 79 %). Ett stort antal överträdelseförfaranden har sin grund i att medlemsstaterna inte har kunnat införliva gemenskapsdirektiven i nationell lagstiftning inom givna tidsfrister. Dessa förseningar kan ofta förklaras med förfarandeproblem knutna till nationella beslutsprocesser eller med att texterna är tekniskt komplicerade. För att råda bot på denna situation följer kommissionen systematiskt upp til lämpningen av de direktiv som trätt i kraft. Kommissionen kommer att fortsätta att utvärdera den nationella lagstiftning som har anmälts, i den utsträckning resurserna tillåter, och energiskt beivra överträdelser dels genom samråd med den berörda medlemsstaten dels, vid behov, genom officiella överträdelseförfaranden. Sutherland-rapporten och det strategiska programmet pekade på det administrativa samarbetet som en nyckelfaktor för att den inre marknaden skall fungera. Avskaffandet av hinder mellan medlemsstaterna ger upphov till en ny situation i vilken gemenskapsrätten och det sätt som den tillämpas på i medlemsstaterna blir av allt större betydelse för unionens medborgare och företag. Dessa måste kunna lita på att bestämmelserna administreras på ett tillförlitligt och effektivt sätt i likhet med nationella föreskrifter. Således är det av största vikt att de myndigheter som verkställer den inre marknaden i största möjliga utsträckning samarbetar och förser varandra med information. Administrativt samarbete fungerar väl på många områden (t.ex. veterinär- och växtskyddskontroll, läkemedel, tull och indirekt beskattning) men fullbordandet av den inre marknaden kräver en grundlig undersökning av hur det fungerar på alla områden. I denna anda inledde kommissionen 1993 ett program för att främja administrativt samarbete. I februari 1994 sände kommissionen ett meddelande till rådet och parlamentet som upprättade ramarna för detta. Som svar antog rådet, i juni 1994, en resolution i vilken kommissionen uppmanades att fortsätta sitt program i samarbete med medlemsstaternas representanter för att fastställa behoven på vissa områden och inom vissa sektorer. Reso lutionen uppmanade även medlemsstaterna att före slutet av 1994 anmäla kontaktpunkter till kommissionen som kan användas för att kontrollera genomförandet. Denna fråga har regelbundet diskuterats i Rådgivande kommittén för samordning på området för inre marknaden. De befintliga utbytesprogrammen för tjänstemän mellan medlemsstaterna, t.ex. Karolusprogrammet och Matthaeusprogrammet för tulltjänstemän, är ett sätt för de nationella tjänstemännen att bekanta sig med andra medlemsstaters förfaranden och mentalitet. Dessa program utgör en del av de stödåtgärder som kommissionen har vidtagit för administrativt samarbete. De kommer fortsättningsvis att tillämpas för att skapa förtroende mellan medlemsstaternas förvaltningar. 2. SITUATIONEN PÅ OLIKA OMRÅDEN 2.1. Avskaffande av fysiska hinder 2.1.1. Tullunionen På tullområdet sändes inga motiverade yttranden till medlemsstaterna under 1994. Däremot inledde kommissionen ett förfarande mot Tyskland angående underlåtenhet att iaktta de minimipriser som fastställdes i den internationella ordningen för mjölkprodukter (GATT) som ett led i förfarandet för aktiv förädling. I dom av den 9 februari 1994 i mål C-119/92 Kommissionen/Italien, angående italienska tullspeditörers monopol beträffande ombudskap och de tullsatser de tillämpar, gav domstolen kommissionen rätt på den första punkten och fann att den italienska lagstiftningen inte erbjöd importörer och exportörer reell valmöjlighet mellan direkt ombudskap, som är förbehållen de godkända tullspeditörerna, och indirekt ombudskap som är helt oreglerat. Domstolen fann också att anställda som representerar den firma de är anställda av inte skall vara underkastade samma kvalifikationskrav som självständiga näringsidkare. Däremot ansåg domstolen inte att tullspeditörernas tvingande tullsatser utgjorde avgifter med motsvarande verkan som tullar. I dom av den 9 augusti 1994 i mål om begäran av förhandsavgöranden, sammanlagda mål C-363 och C-407-411/93 Lancry and others, fann domstolen däremot att den hamnavgift som tillämpades på import till de franska utomeuropeiska departementen utgjorde en avgift med motsvarande verkan som tullar och strider således mot artikel 9 i fördraget även om den enbart til lämpades på varor från Frankrikes fastland. 2.1.1.1. >Plats för tabell> 2.1.2. Fri rörlighet för jordbruksprodukter En av de grundläggande principerna för den gemensamma jordbrukspolitiken och de gemensamma marknadsordningarna är att säkerställa fri rörlighet för jordbruksprodukter på den inre marknaden. Domstolen har gång på gång slagit fast att artiklarna 30 och 34 i Romfördraget utgör en integrerad del av de gemensamma marknadsordningarna även om ett uttryckligt omnämnande av dessa är överflödigt sedan den 1 januari 1970. Under 1994 har kommissionen fortsatt att bevaka situationen i syfte att avlägsna handelshindren för jordbruksvaror i gemenskapen. Uppmärksamheten har i synnerhet koncentrerats på avlägsnandet av gränskontroller vid gemenskapens inre gränser. 2.1.2.1. Importkontroll Före avlägsnandet av de inre gränserna var importkontroller de vanligaste och de mest varierade av alla handelshinder. Till följd av ikraftträdandet av harmoniseringsåtgärder på veterinär- och växtskyddsområdet för genomförandet av den inre marknaden har det kunnat konstateras en positiv utveckling i ett antal överträdelseärenden. Dessa ärenden kan delas upp i följande kategorier: a) Dubbelkontroll och systematisk kontroll Vad beträffar införlivandet av direktiv 91/493/EEG om fastställande av hygienkrav för produktion och marknadsföring av fiskeprodukter, anser Italien att de har följt domstolens dom i mål C-228/91, där domstolen fällde medlemsstaten som utförde systematiska kontroller på fiskparti som importerades från andra medlemsstater och Norge. Kommissionen önskar emellertid själv undersöka vilka konkreta åtgärder som har vidtagits på området. Kommissionen har avgett ett motiverat yttrande gentemot Tyskland som ställer vissa krav på importen av vissa sorter av färskt fläskkött från Danmark som inte fastställs i gemenskapslagstiftningen och utför systematiska kontroller som strider mot direktiv 89/662/EEG och 91/497/EEG. b) Krav på importlicenser och tillstånd innan varorna importeras Detta förfarande tillämpas på Irland på sädesvätska från nötkreatur och svin som skall användas för insemination och i Italien på växter som är mottagliga för eldsot. I sin dom av den 17 november 1992 i mål C-235/91 Commission/Ireland, fann domstolen att Irland, genom att göra import av sädesvätska från nötkreatur och svin föremål för en licens och ett antal inskränkande villkor, hade underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt artikel 30 i Romfördraget, förordningarna (EEG) nr 805/68 och (EEG) nr 827/68 (om den gemensamma organisationen av marknaden för vissa produkter som förtecknas i bilaga II till fördraget), direktiv 77/504/EEG (om renrasiga avelsdjur) och beslut 88/124/EEG (om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött). De irländska myndigheterna har därefter anmält Statutory Instrument nr 297 av den 20 september 1994 till kommissionen, genom vilket Irland följer domen. För att införliva och genomföra direktiv 77/93/EEG som fastställer nya gemensamma regler i växtskyddssektorn antog de italienska myndigheterna ett ministeriellt dekret genom vilket de upphävde kravet på föregående importlicens för växter som är mottagliga för eldsot under den period då inte importförbud råder. Kommissionen ville emellertid att ett principiellt avgörande skulle träffas i saken och återkallade därför inte målet i domstolen. Domstolen meddelade dom den 30 september 1994 (mål C-249/92), i vilken den bekräftade att Italien, genom att kräva ett tillstånd på förhand för all import av växter som är mottagliga för eldsot, hade underlåtit att uppfylla en skyldighet enligt artikel 11 i direktiv 77/93/EEG om den gemensamma organisationen mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till medlemsstaterna och enligt artikel 30 i fördraget läst i förening med artikel 10 i förordning (EEG) nr 234/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för levande träd och andra levande växter, lökar, rötter o.d., snittblommor och snittgrönt. 2.1.2.2. Importförbud Detta år upphävdes vissa importförbud genom att medlemsstaterna gradvis genomförde harmoniseringsdirektiv. Kommissionen har sedan december 1993, på grundval av direktiv 90/425/EEG strävat efter att Portugal skall upphäva sitt förbud mot import av levande svin och fläskkött. Till följd av kommissionens ansträngningar har de portugisiska myndigheterna upphävt beslutet med det nämnda förbudet (se den 11:e årsrapporten om kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten, KOM(94) 500 slutlig, EGT nr C 154 av den 6.6.1994, s. 11). 2.2. Avskaffande av tekniska hinder 2.2.1. Fri rörlighet för varor 2.2.1.1. Artikel 30 och följande i Romfördraget Artikel 30 och följande i Romfördraget förbjuder kvantitativa import- och exportrestriktioner eller åtgärder med motsvarande verkan (3). Kommissionen har till uppgift att säkerställa att regelverket om den inre marknaden tillämpas korrekt och måste därför kontrollera att medlemsstaterna uppfyller förpliktelserna i dessa fördragsartiklar. Kommissionen strävar efter att avlägsna tekniska handelshinder och att utveckla instrument som förhindrar att nya hinder skapas. Medlemsstaternas avlägsnande av varukontroller vid unionens inre gränser är ett stort steg i riktning mot genomförandet av den inre marknaden. Kommissionen stödjer sig i detta avseende i stor utsträckning på domstolens rättspraxis. Flera av domstolens domar under 1994 befäste de principer som kommissionen lägger till grund för sitt handlande. Kommissionens åtgärder Av de ungefär 800 ärenden som kommissionen behandlade under 1994 avskrevs 216. I endast två mål beslöt man väcka talan inför domstolen. Dessa uppgifter illustrerar kommissionens vilja att lösa tvister snabbt och i godo. En regelbunden dialog upprätthålls med de nationella myndigheterna genom "paketmöten" som hålls i medlemsstaterna. Under 1994 anordnades sådana möten, som för övrigt nu har blivit tradition, med Tyskland, Spanien, Italien, Grekland och Portugal och, för första gången, med Nederländerna. Detta visar att båda parter uppskattar de fördelar som detta samarbete leder till. Samarbetet har också pedagogiska förtjänster eftersom det vänjer de nationella myndigheterna vid att ta hänsyn till gemenskapsrättens grundläggande principer, t.ex. principen om fri rörlighet för varor, i lagstiftningsarbetet. För att illustrera framgången med "paketmötena" har dessa tre exempel valts från sektorerna för livsmedel, läkemedel samt från bilindustrin, eftersom det är på dessa områden som nationell lagstiftning och praxis oftast strider mot fördragets bestämmelser: - Enligt en medlemsstats bestämmelser var importen av läkemedel underordnad, förutom det tillstånd som krävs för produkter som tillverkas i medlemsstaten, en särskild importlicens. De nationella myndigheterna kunde inte berättiga detta krav med hänsyn till allmän hälsa och erkände att lagen stred mot fördragsbestämmelser varför lagen ändrades. - En medlemsstat tillät inte vissa livsmedelstillsatser varför livsmedel med dessa tillsatser underkastades ett långvarigt tillståndsförfarande innan de kunde släppas ut på marknaden. Med hänvisning till domstolens rättspraxis gjorde kommissionen gällande att ett sådant förfarande inte var lagligt om det inte utfördes inom en rimlig tidsfrist. Den nationella lagstiftningen ändrades så att den nu uppfyller de krav som fastställs av domstolen för denna typ av förfaranden. - Efter ett "paketmöte" som hölls i en medlemsstat ändrade de nationella myndigheterna vissa bestämmelser i vägtrafiklagen som var oförenliga med artikel 30 i fördraget. Bestämmelserna i fråga krävde att utländska fordonsfabrikanter skulle framlägga ett ursprungsintyg och fastställde en bestämd storlek för husvagnar. Det första kravet skapade hinder för marknadsföringen av bilar från andra medlemsstater och det andra hindrade marknadsföringen av husvagnar av annan storlek som lagligen tillverkats och marknadsförts i andra medlemsstater. I de flesta mål ändrar medlemsstaten den omtvistade lagstiftningen och ärendet avslutas. Men eftersom en officiell ändring i vissa mål kan ta tid antar medlemsstaterna ofta interimistiska åtgärder, till exempel i form av cirkulär som offentliggörs i den berörda medlemsstatens officiella tidning eller allmänna meddelanden i de berörda myndigheternas informationsblad, för att underrätta de ekonomiska aktörerna om att de omtvistade nationella bestämmelserna skall tolkas så att de överensstämmer med principen om fri rörlighet för varor och att de offentliga myndigheterna tillämpar bestämmelserna i enlighet härmed. En medlemsstat offentliggjorde ett meddelande i dess officiella tidning i vilket den uppgav att tilläggsundersökningen av jaktammunition inte längre var nödvändig eftersom den redan hade utförts i tillverkningslandet i enlighet med europeiska säkerhetsnormer. Medlemsstaterna offentliggör också i sina respektive officiella tidningar meddelanden för att utvidga eller förtydliga nationell lagstiftning så att den överensstämmer med gemenskapslagstiftningen. En medlemsstat offentliggjorde ett meddelande som hänvisade till ett ministeriellt dekret om tillverkning, import och distribution av cement, och som i enlighet med principen om ömsesidigt erkännande förklarade det förenklade godkännandeförfarande som de ekonomiska aktörerna skall följa. Kommissionens ansträngningar för att etablera ett samarbete med medlemstaterna är ett medel för att garantera att uppgifterna utförs på ett konsekvent sätt. Som en del härav genomför kommissionen, med medlemsstaternas hjälp, övergripande undersökningar av nationella regler beträffande vissa ekonomiska sektorer. Två sådana genomfördes under 1994, en beträffande marknadsföringen av parabolantenner för TV och den andra beträffande marknadsföringen av modersmjölksersättning. Det bör även understrykas att kommissionen strävar efter att förhindra att nya hinder skapas för varornas fria rörlighet. Kommissionen uppmuntrar därför medlemsstaterna att införa bestämmelser om ömsesidigt erkännade i de nationella reglerna. Genom att avge detaljerade yttranden kräver kommissionen att de offentliga myndigheterna inför bestämmelser om ömsesidigt erkännande i utkasten till tekniska föreskrifter enligt det informationsförfarande som upprättades genom direktiv 83/189/EEG. Dessa bestämmelser kan vara av tre typer: - Bestämmelser som handlar om ömsesidigt erkännande av nationella normer, regler och tekniska specifikationer. Beträffande ett utkast till bestämmelser om produktionsegenskaper för cement har kommissionen bett en medlemsstat att anta en bestämmelse om erkännande av normer som ger motsvarande säkerhetsnivå. - Bestämmelser som handlar om ömsesidigt erkännande av undersökningar som utförs och licenser som utfärdas av registrerade laboratorier. Kommissionen bad om att en bestämmelse om ömsesidigt erkännande skulle införas i ett utkast till bestämmelser om apparater som mäter alkoholnivåer så att undersökningar som redan genomförts på denna utrustning i ursprungsmedlemsstaten erkänns. - Bestämmelser som handlar om ömsesidigt erkännande av laboratorier och andra organismer. Ett utkast till föreskrifter som begränsade utfärdandet av intyg om överensstämmelse till sådana organismer som nationella institutet för kvalitetskontroll hade godkänt, ändrades av medlemsstaten i enlighet med kommissionens uppfattning att intyg som utfärdas av andra oberoende och kompetenta organismer också bör erkännas. Avskaffande av gränskontroller för varor Sedan 1985 har det varit kommissionens uppfattning att fullbordandet av den inre marknaden förutsätter att alla inre gränskontroller avskaffas och den 1 januari 1993 fastställdes som tidsfrist. Arbetet med att avskaffa varukontrollen inleddes 1992, fortsatte under 1993 och har nu slutförts. Kommissionen konstaterar att alla medlemsstater bekräftat att de inre gränskontrollerna för varor har avskaffats. Medlemsstaterna kan hänföras till en av dessa tre grupper beroende på det synsätt de antagit: - Medlemsstater som har antagit ett enda lagstiftningsinstrument för att avskaffa kontrollerna (Grekland och Italien). - Medlemsstater som har anpassat sin lagstiftning där det var nödvändigt (Belgien, Danmark, Tyskland, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Portugal och Förenade kungariket). - Medlemsstater som har gjort de anpassningar i lagstiftningen som varit nödvändiga för att avskaffa kontroller och gränser medan de inom landet har behållit vissa kontroller på "känsliga" produkter som vapen, ammunition, narkotika, varor med dubbla användningsområden, konstverk (Frankrike och Spanien). Artikel 7a i Romfördraget fastställer ett direkt mål utan att lämna någon marginal för godtycke. Men det faktum att medlemsstaterna måste avskaffa kontrollerna vid unionens inre gränser hindrar dem inte från att utföra kontroller på andra ställen inom sitt nationella territorium under förutsättning att dessa är berättigade (artikel 36 i fördraget) och icke-diskriminerande. Sådana kontroller skall ske i form av punktkontroller och bör inte, beträffande förfarandet, skilja sig från de kontroller som normalt utförs i landet. Kommissionen kommer, i sin egenskap av fördragets väktare, även i fortsättningen att vara vaksam på att denna utveckling inte bromsas. Näringslivet spelar en stor roll på detta område. Det framgångsrika avskaffandet av gränskontroller som genomförts i nära samarbete med medlemsstaterna är ett ytterligare steg i skapandet av en union där banden mellan människor och länder blir allt starkare. Domstolens rättspraxis Under 1994 meddelade domstolen ett antal avgöranden om fri rörlighet för varor i vilka domstolen fastställde och bekräftade principerna för kommissionens övervakande arbete. Följande domar är särskilt anmärkningsvärda: - Försäljningsbenämning av en kosmetisk produkt (4) Domstolen fann att en nationell bestämmelse som förbjöd import och marknadsföring av en produkt som klassificerades och presenterades som en kosmetisk produkt och där förbudet grundade sig på att benämningen "Clinique" var oförenlig med artiklarna 30 och 36 i fördraget och artikel 6.2 i direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter. Produkterna ifråga presenterades som kosmetiska, inte medicinska, produkter. Domstolen ansåg att ett förbud inte behövdes för att tillmötesgå kraven på konsumentskydd och personers hälsa. Vidare marknadsfördes produkterna i andra medlemsstater under namnet "Clinique" utan att konsumenterna vilseleddes. - Krav på godkännandeförfarande i samband med marknadsföringen av radiosändare/mottagare (5) I enlighet med tidigare avgöranden fann domstolen att ett godkännandeförfarande som tillämpas utan urskiljning på alla radiomottagare, förutom på utrustning som enbart skall användas för att motta ljud- eller TV-sändningar, är oförenligt med artikel 30 i fördraget och kan varken berättigas enligt artikel 36 eller på grund av tvingande behov. - Förbud mot att utöva viss kommersiell aktivitet på söndagarna (6) Domstolen ansåg att denna typ av förbud inte hindrar produkter från andra medlemsstater från att vinna tillträde till marknaden eller gör tillgången till denna svårare än för inhemska produkter. Artikel 30 är därför inte tillämplig. Domstolen tillämpade här de villkor som fastställdes i punkterna 16 och 17 i Keck och Mithouard-domen. - Fri rörlighet för varor i ädelmetall - obligatorisk stämpling (7) I enlighet med Robertson-domen (8) fann domstolen att en medlemsstat kan förbjuda försäljning av importerade varor i ädelmetall som inte har den obligatoriska stämpling som föreskrivs i medlemsstatens lagstiftning om inte varan stämplats i den exporterande medlemsstaten med uppgifter som motsvarar de förstnämnda och som är begripliga för konsumenterna i denna medlemsstat. 2.2.1.2. De förebyggande bestämmelserna i direktiv 83/189/EEG Informationsförfarandet i direktiv 83/189/EEG, ändrat genom direktiv 88/182/EEG, är ett nödvändigt verktyg för att förebygga nya handelshinder och för att utbyta ömsesidig information. Direktivet förpliktar medlemsstaterna att, som ett led i informationsförfarandet, framlägga utkast till nya tekniska föreskrifter för en förhandsgranskning innan rättsakten slutligt antas. Förfarandet omfattar inte tekniska föreskrifter som utfärdas för att införliva gemenskapsdirektiv. Av de 389 utkast till tekniska föreskrifter som mottogs för granskning under 1994 (385 utkast under 1993) krävde 79 ett detaljerat yttrande (9) enligt vilket den förutsedda åtgärden måste ändras så att den överensstämmer med gemenskapens sekundärrätt eller så att skapandet av nya handelshinder förhindras. Medlemsstaterna har å sin sida avgett 69 yttranden (10). I ett mål (11) meddelade kommissionen att man hade för avsikt att föreslå harmoniserande gemenskapsbestämmelser och bad i samband härmed de aktuella medlemsstaterna om att uppskjuta antagandet av de nationella åtgärderna i ett år. Den 23 mars 1994 antog rådet och parlamentet direktiv 94/10/EG om ändring för andra gången av direktiv 83/189/EEG. Det nya direktivet som träder i kraft den 1 juli 1995 förtydligar och utvidgar huvuddirektivets til lämpningsområde och lämnar ytterligare uppgifter om de förfarandebestämmelser som gäller för medlemsstaterna och kommissionen. Under 1994 granskades ungefär 2 200 nationella lagar. Av dessa var ca. 30 % tekniska föreskrifter som inte hade anmälts enligt direktivet eller som föll utanför dess tillämpningsområde. Efter en noggrann undersökning för att fastställa om föreskrifterna borde ha anmälts enligt direktivet inleddes 31 överträdelseförfaranden i industrisektorn och 5 i jordbrukssektorn. 1994 hänsköts 4 ärenden till domstolen. 2.2.2. Genomförandet av direktiv om fri rörlighet för varor 2.2.2.1. Livsmedel Under 1994 undersökte kommissionen 97 överträdelseärenden. I 85 mål gällde det underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser och 16 andra mål gällde det bristande överensstämmelse med direktiv som redan införlivats. Många av de ärenden som gällde underlåtenhet att anmäla avslutades eftersom genomförandebestämmelser anmäldes i 62 av målen under året. 1994 sändes 32 formella underrättelser och 8 motiverade yttranden till medlemsstaterna för att de inte hade införlivat direktiv inom angiven tidsfrist. För övrigt har medlemsstaterna redan i ett flertal av överträdelseärendena meddelat kommissionen förslag till genomförandebestämmelser. De 16 ärendena som gällde bristande överensstämmelse undersöktes i detalj och ett motiverat yttrande, 2 formella underrättelser och ett tiotal undersökningsbrev sändes iväg. Hälften av dessa mål gällde direktiv 79/112/EEG (märkning av livsmedel) som bland annat innehåller en uttömmande lista på uppgifter som måste finnas på etiketterna. Vissa medlemsstater försöker påtvinga andra uppgifter för att, som de påstår, förbättra konsumentupplysningen, t.ex. genom att påpeka vissa ingredienser och ge hälsovarningar. Direktivet kräver att sådana tilläggskrav anmäls till kommissionen och till de andra medlemsstaterna eftersom de kan ge upphov till handelshinder mellan staterna. Beslut kan tas om att antingen tillåta eller förbjuda de nationella bestämmelserna sannolikt i avvaktan på aktuella gemenskapsåtgärder på området. I praktiken har vissa medlemsstater underlåtit att efterfölja detta förfarande och föredragit att vidta ensidiga åtgärder som gör avsteg från direktivet. Många överträdelseärenden angående bristande överensstämmelse (5 ärenden 1994) har lösts relativt snabbt vid informella möten mellan kommissionen och medlemsstaterna. 2.2.2.2. >Plats för tabell> 2.2.2.3. Läkemedel 1994 undersöktes 133 överträdelseärenden. 131 av dessa gällde underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser. Formella underrättelser skickades i alla dessa mål. Därutöver sändes 48 motiverade yttranden till medlemsstaterna. Huvuddelen av dessa ärenden har avslutats under året efter det att medlemsstaternas genomförandebestämmelser har anmälts. De ärenden som fortfarande är aktuella berör i huvudsak direktiv om veterinärmedicin och homeopatiska läkemedel. De flesta av de berörda medlemsstaterna har anmält utkast till åtgärder till kommissionen samt tillhandahållit information om framsteg vad beträffar genomförandet. Med hänsyn till den information som erhållits bör situationen förbättras avsevärt inom en snar framtid. 2.2.2.4. >Plats för tabell> 2.2.2.5. Kemiska produkter Av de 72 överträdelseärenden som inleddes under året på grund av underlåtelse att anmäla nationella genomförandebestämmelser har i 21 ärenden införlivande skett på nationell nivå. Motiverade yttranden avgavs i 13 av de resterande 51 målen och 18 formella underrättelser enligt artikel 169 gjordes. Medlemsstaterna anför problem med ansvarsfördelningen mellan ministerierna och långa parlamentariska förfaranden som grund för förseningarna i införlivandet. 2.2.2.6. >Plats för tabell> 2.2.2.7. Motorfordon, traktorer och motorcyklar I allmänhet är införlivandet av direktiven i denna sektor mycket tillfredsställande. Nästan alla direktiv på detta område har genomförts. Eftersom innehållet i dessa direktiv är mycket detaljerat och tekniskt hänvisar många medlemsstater direkt i den nationella officiella tidningen till rättsakten offentliggjord i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta förfarande underlättar och skyndar på införlivandeförfarandet samt underlättar överensstämmelsen med gemenskapsrätten. Förseningar är vanligare i medlemsstater som kräver att särskild nationell lagstiftning skall antas. Förseningarna överskrider emellertid aldrig mer än några månader. Under 1994 undersökte kommissionen 22 ärenden rörande anmälningsunderlåtelse. 16 av dessa avslutades under året efter det att nationella genomförandebestämmelser anmälts. Beträffande kvaliteten på införlivandeåtgärderna inleddes 4 överträdelseförfaranden för felaktigt införlivande av direktiven varav 2 av dessa inleddes på grund av inlämnade klagomål under året. De två första förfarandena rörde felaktig tillämpning av direktiven om förorenade utsläpp från dieselmotorer och de två andra mer speciella tekniska problem. Även på detta område anses situationen relativt positiv. 2.2.2.8. >Plats för tabell> 2.2.2.9. Byggprodukter För närvarande har elva medlemsstater införlivat direktiv 89/106/EEG om byggprodukter. Efter det att Grekland har anpassat sina förhållanden är det bara i Belgien som direktivet inte genomförts på grund av att övergången från ett administrativt förfarande till ett annat går mycket långsamt. 2.2.2.10. Utrustning (mekanisk verkstadsindustri, personlig skyddsutrustning, konsumentförpackning, mätutrustning, elektronisk och medicinsk utrustning) Detta område omfattas av 90 direktiv som alla skulle ha genomförts till den 31 december 1994. Det rör sig särskilt om direktiv efter en ny metod som uteslutande fastställer de viktigaste säkerhetskraven och inför mekanismer för marknadsföring och fri rörlighet för säker apparatur i gemenskapen. Eftersom medlemsstaterna redan har detaljerade säkerhetsföreskrifter är införlivande av principerna enligt den nya metoden ofta komplicerad. Den granskning som kommissionen gjort angående kvaliteten av genomförandeåtgärderna har lett till att ett antal förfaranden inletts angående förmodade överträdelser för brist på överensstämmelse. Dessa befinner sig i de flesta fall på undersökningsstadiet. Granskningen har varit mycket noggrann och generellt kan man inte tala om "avsiktlig" brist på överensstämmelse utan snarast på felaktiga tolkningar av direktivens bestämmelser eller tvetydiga införlivandebestämmelser vilket har betydelse för de förvärvsdrivandes rättssäkerhet. I vissa fall gäller det emellertid mer omfattande problem. För närvarande har antalet överträdelser och klagomål angående felaktig tillämpning varit begränsat. Detta beror i huvudsak på att direktiven gradvis träder i kraft efter övergångsperioder. Vidare har den preventiva roll som kommissionen spelar, genom pågående kontakter med nationella myndigheter, ofta möjliggjort att kontroversiella element avlägsnats som kunde ha lett till felaktig tillämpning av direktiven. 2.2.2.11. >Plats för tabell> 2.2.3. Tjänster 2.2.3.1. Audiovisuella medier Direktiv 89/552/EEG (television utan gränser) har till syfte att säkerställa den fria rörligheten för TV-program och uppmuntra europeisk produktion och distribution för att bidra till förverkligandet av den inre marknaden på det audiovisuella området. Trots att direktivet införlivats av alla medlemsstater, kvarstår ett antal problem särskilt vad gäller kriterierna om jurisdiktion för den ursprungliga medlemsstaten, tidsföljden mellan olika medier samt reklam. Kommissionen har följaktligen beslutat att fortsätta med de överträdelseförfaranden som inletts tidigare. Motiverade yttranden har sänts till Grekland, Irland, Nederländerna och Portugal för bristande överensstämmelse mellan direktivet och de nationella lagstiftningarna. Kommissionen inledde ett rättsligt förfarande vid domstolen mot Förenade kungariket (mål C-222/94) för brist på respekt av det kriterium om tillhörighet som avgör en medlemsstats jurisdiktion över ett programföretag liksom för att ha infört en dubbel ordning som tillämpas för olika programföretag beroende på vilken publik de riktar sig till. Ett rättsligt förfarande har också inletts mot Belgien (mål C-11/95) för att spridningen per kabel av program från andra länder i denna medlemsstat är underställd föregående tillstånd, och mot Italien för att ytterligare avbrott för reklam i spelfilmer är tillåtna där. Förfarandet mot Italien är dock tills vidare upphävt till följd av att landet har ändrat sina regler. Kommissionen har också sänt ett motiverat yttrande till Förenade kungariket för att landet utfärdar tillstånd till programföretag på ett sätt som inte överensstämmer med bestämmelserna för att främja europeisk produktion. 2.2.3.2. Immateriell och industriell äganderätt Förordning (EG) nr 40/94 om ett gemenskapsvarumärke, som trädde i kraft den 15 mars, skapar nya regler för industriell äganderätt i gemenskapen. Varumärket är giltigt i tio år, kan förnyas, och skall utfärdas av Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) som upprättas genom denna förordning och som har sitt säte i Alicante i Spanien. Genom beslut av rådet den 16 och 27 juni utsågs byråns ordförande och vice-ordförande. Under 1995 kommer arbetet med att få till stånd genomförandebestämmelser för förordningen att fortsätta, så att byrån fullt ut kan bedriva sin verksamhet. De första ansökningarna om gemenskapsvarumärke kan väntas inkomma från och med den 1 januari 1996. Gemenskapsordningen kommer att göra det möjligt att genom ett enda förfarande uppnå ett skydd som gäller inom hela gemenskapen. Skyddet stärks av att ett organ med närmast rättslig karaktär har inrättats, nämligen byråns överklagandeinstans, vars beslut kan hänskjutas vidare till domstolen. Förfalskningar kommer dessutom att kunna motarbetas effektivare genom att medlemsstaterna skall utse ett begränsat antal första- och andrainstansdomstolar som kommer att ha ensam behörighet att uttala sig i mål som rör förfalskning av gemenskapsvarumärket. Europaparlamentet håller på att, samtidigt med förslaget till förordning om gemenskapsmönster och modeller (KOM(93) 342 slutl.), granska förslaget till direktiv om rättsligt skydd av mönster och modeller på nationell nivå (KOM(93) 344 slutl.). Detta förslag har sin grund i att nationella varumärken, mönster och modeller kommer att finnas samtidigt med sina motsvarigheter på gemenskapsnivå. De olika nationella bestämmelserna måste således harmoniseras så att, å ena sidan, en verklig inre marknad på området inrättas och å andra sidan de nationella bestämmelserna är förenliga med det framtida gemenskapsskyddet. Mönster och modeller är av allt större betydelse för många typer av varor. För gemenskapens företag är en industriell design av hög kvalitet en viktig fördel i konkurrensen med industrier från tredje land med lägre produktionskostnader. Endast hälften av medlemsstaterna har meddelat kommissionen sina genomförandebestämmelser för direktiv 89/104/EEG om gemenskapsvarumärket (Danmark, Grekland, Frankrike, Italien, Spanien och Förenade kungariket). Copyright och angränsande rättigheter Direktiv 91/250/EEG om rättsligt skydd för datorprogram skulle ha införlivats före den 1 januari 1993. Endast Danmark, Italien och Förenade kungariket anmälde genomförandebestämmelser inom fristen. 1993 införde fyra medlemsstater sådana bestämmelser, och 1994 vidtog Belgien, Frankrike, Nederländerna och Portugal sådana åtgärder. Luxemburg är nu den enda medlemsstaten som inte har meddelat några bestämmelser. Kommissionen har beslutat att hänskjuta frågan till domstolen. Enligt direktiv 92/100/EEG om uthyrnings- och utlåningsrättigheter och vissa rättigheter avseende upphovsrättsligt skydd vad gäller immateriell äganderätt är medlemsstaterna skyldiga att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa direktivet i fråga senast den 1 juli 1994. Belgien har antagit nationella genomförandebestämmelser, och de franska myndigheterna har anmält till kommissionen att den nationella lagstiftningen liksom genomförandebestämmelserna är i överensstämmelse med gemenskapens bestämmelser i frågan. Kommissionen avser att vidta nödvändiga åtgärder gentemot de medlemsstater som inte fullgör sina skyldigheter enligt direktivet. Slutligen skall noteras att kommissionen fortsätter sitt överträdelseförfarande mot Grekland för felaktigt införlivande av direktiv 87/54/EEG för rättsligt skydd av kretsmönster i halvledarprodukter. 2.2.3.3. >Plats för tabell> 2.2.3.4. Telekommunikationer Vad gäller de tre direktiven om frekvenser, 87/372/EEG (GSM), 90/544/EEG (Ermes), och 91/287/EEG (DECT) har alla medlemsstater anmält genomförandebestämmelser utom Irland, som ännu inte anmält några bestämmelser för direktiv 90/544/EEG. De irländska myndigheterna har dock inkommit med ett slutligt utkast till genomförandebestämmelser, och kommissionen har godkänt detta. Resultatet av kommissionens analys av de be stämmelser som anmälts är att de flesta av dem kan anses överensstämma med gemenskapens lagstiftning. Ramdirektivet 90/387/EEG om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät har införlivats av alla medlemsstater. Kommissionen har fortsatt sin granskning av nationella genomförandebestämmelser för det första särdirektivet inom ramen för ONP, direktiv 92/44/EEG om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser. Att detta direktiv genomförs på ett korrekt sätt är särskilt viktigt med tanke på införandet av informationssamhället enligt Bangemann-rapporten. Tio medlemsstater har meddelat sina genomförandebestämmelser (Belgien, Danmark, Frankrike, Irland, Italien, Nederländerna, Portugal, Spanien, Förenade kungariket och Tyskland). Den franska anmälan är den enda som befunnits överensstämma med bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen. De andra lagtexter som inlämnats är för närvarande under utredning. Kommissionen har beslutat att inleda rättsliga förfaranden mot de medlemsstater som inte införlivat direktivet i sina nationella rättsordningar. Genomförandet av beslut 91/396/EEG om införandet av "112" som ett gemensamt europeiskt larmnummer möter fortfarande svårigheter i vissa medlemsstater. För att införa nummer "112" som gemensamt larmnummer måste medlemsstaterna ändra sina nationella nummersystem vilket innebär kostsamma och komplicerade tekniska ändringar. Förutom de fem medlemsstater (Belgien, Danmark, Luxemburg, Förenade kungariket och Tyskland) som har vidtagit åtgärder för genomförande av dessa bestämmelser, har fyra andra (Frankrike, Irland, Italien och Nederländerna) inkommit till kommissionen med begäran om undantag i enlighet med artikel 3.2 i beslutet. Grekland, Portugal och Spanien har ännu inte meddelat kommissionen några genomförandebestämmelser. Genom beslut 92/264/EEG införs "00" som gemensamt prefix för internationella telefonsamtal. Beslutet har införlivats av sju medlemsstater (Belgien, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Portugal, Tyskland). I enlighet med artikel 3.2 i beslutet beviljas en tilläggsfrist för införlivandet till tre andra medlemsstater (Danmark, Frankrike, Förenade kungariket) som har anfört tekniska och ekonomiska svårigheter som skäl för det försenade införandet av "00" som internationellt prefix. Åtta medlemsstater har anmält genomförandebestämmelser till kommissionen för direktiv 91/263/EEG om terminalutrustning för telekommunikationer. En granskning av texterna har visat att fem av medlemsstaterna (Danmark, Frankrike, Italien, Portugal och Förenade kungariket) har vidtagit åtgärder som täcker direktivet i dess helhet medan de anmälda bestämmelserna från Nederländerna, Spanien och Tyskland är ofullständiga. Vad gäller de fyra stater som inte meddelat några genomförandebestämmelser har kommissionen beslutat att fortsätta med de överträdelseförfaranden som inleddes 1993 och hänskjuta frågan till domstolen. För att samordna symboler och regler för gemenskapsmärkning av produkter antog rådet genom direktiv 93/68/EEG bestämmelser som ändrar en rad direktiv enligt den nya metoden, bland dem direktiv 91/263/EEG. Dessa bestämmelser är tillämpliga från och med den 1 januari 1995. Detta datum hade Frankrike, Italien, Nederländerna och Portugal anmält genomförandebestämmelser. Räckvidden för direktiv 91/263/EEG utökades av direktiv 93/97/EEG om jordstationsutrustning för satellitkommunikation. Medlemsstaterna skulle vidta sina åtgärder före den första maj 1995, och genomförandebestämmelserna väntas inkomma inom kort. 2.2.3.5. >Plats för tabell> 2.2.3.6. Fri rörlighet för finansiella tjänster 1994 mottog kommissionen sex klagomål om överträdelser av fördraget eller av direktiven, vilket är ungefär samma antal som tidigare år. Tre av dessa gällde värdepapper, två banksektorn och ett försäkringsområdet. Kommissionen har också inlett dialog av icke-rättslig natur med de flesta medlemsstaterna om vissa brister som upptäcktes när de nationella lagstiftningarnas överensstämmelse med gemenskapsrätten granskades. Dessa informella förfaranden berör nu ungefär femton mål inom de tre sektorerna. Dialogen om tillämpningen av gemenskapsdirektiven fortsatte även i de tekniska tolkningsgrupperna. Den tekniska tolkningsgruppen för bankdirektiv (GTIAD) sammanträdde fyra gånger och gruppen för försäkringsfrågor tre gånger. Någon sådan grupp i strikt mening finns inte för värdepappersfrågor. Tre mål av intresse för finanssektorn är för närvarande under behandling hos domstolen: - En passivitetstalan (artikel 169) mot Italien (mål C-101/94) rörande lagen 1/91 (kallad SIM-lagen) om finansiella mellanliggande institut (se den tionde respektive elfte rapporten). Den skriftliga fasen i förfarandet vid domstolen är så gott som avslutad, men någon dom kan knappast förväntas före slutet av nästa år. - Ett förhandsavgörande (artikel 177) i en tvist mellan ett nederländskt företag och nederländska staten (mål C-398/93). Företaget i fråga vänder sig mot att nederländska staten förbjuder att företaget tar kontakter (cold calling) i syftet att bygga upp en kundkrets för mäklartjänster rörande biprodukter i samband med handel med råvaror. Detta mål är av särskilt intresse eftersom det rör sig om en relativt ovanlig situation där begränsningen betraktas som icke-diskriminerande vid export av tjänster från ursprungslandet för den person som tillhandahåller tjänsten i fråga. Dom i målet kommer troligen att meddelas under det andra halvåret 1995. - Ytterligare ett förhandsavgörande gäller en tvist mellan enskilda personer i Luxemburg (C-484/93). Frå gan är huruvida det är förenligt med gemenskapsrätten att räntesubventioner för bygglån enligt Luxemburgs lagstiftning endast kan beviljas om lånet har givits av ett kreditinstitut som är godkänt av Luxemburg. 2.2.3.7. >Plats för tabell> 2.2.3.8. Direkt beskattning Kommissionens överträdelseförfaranden rörande brist på avdragsmöjligheter för försäkringspremier som erläggs till utländska försäkringsbolag har kunnat avslutas. I Tysklands fall har avdragsrätten utvidgats till att gälla godkända försäkringsbolag i EG- och EES-områdena, medan diskrimineringen i Irland undanröjdes genom att avdragsrätten helt avskaffades. Ett stort antal klagomål har inkommit till kommissionen angående den nya italienska lagstiftning som inför en kommunal fastighetsbeskattning. Eftersom skatten i fråga inte är diskriminerande och inte heller strider mot andra gemenskapsregler har klagomålen avskrivits. I oktober 1994 deponerades det sista ratifikationsdokumentet för "konventionen om avskaffande av dubbelbeskattning av associerade företags vinster" (EGT nr L 225 av den 20.8.1990, s. 10) av den 23 juli 1990. Konventionen trädde därmed i kraft för de tolv tidigare medlemsstaterna den 1 januari 1995. Den kommer att utsträckas till att omfatta även de nya medlemsstaterna genom en tilläggskonvention som kommer att kunna undertecknas i början av 1995, men inte träda i kraft förrän den har ratificerats av samtliga medlemsstater. 2.2.3.9. >Plats för tabell> 2.2.3.10. Bolagsrätt Kommissionen har beslutat att inleda ett rättsligt förfarande vid domstolen mot Tyskland för oriktig tillämpning av direktiv 68/151/EEG (det första bolagsrättsdirektivet). I strid mot bestämmelserna i direktivet och mot tysk lag som har införlivat detta vägrar ungefär 90 % av alla företag med begränsat ansvar att offentliggöra sina räkenskaper genom inlämnande till bolagsregister. Detta beror troligen på att inga tillräckligt starka sanktioner föreskrivs i tysk lag. Kommissionen beslutade 1993 att hänskjuta frågan till domstolen, men uppsköt detta efter kontakter med de tyska myndigheterna för att ge dem tid att komma tillrätta med situationen. Eftersom det verkar som om den tyska regeringen inte är i stånd att få överträdelserna att upphöra, har kommissionen beslutat gå vidare med sitt förfarande vid domstolen. 2.2.3.11. >Plats för tabell> 2.2.4. Fri rörlighet för kapital Direktiv 88/361/EEG genomfördes av samtliga medlemsstater inom den tidsfrist som utsatts i direktivet och i enlighet med de undantag som godkänts av direktivet. Grekland som tillhört de medlemsstater som beviljats undantag upphävde från och med den 16 maj 1994 alla de återstående restriktioner om rörlighet för kapital som landet fått tillstånd att upprätthålla fram till den 30 juni 1994 genom rådets direktiv 92/122/EEG av den 21 december 1992. I och med avlägsnandet av de återstående restriktionerna i Grekland har en ordning med fri rörlighet för kapital genomförts i hela unionen. Genom Fördraget om Europeiska unionen infördes en ny ordning för rörlighet av kapital och betalningar. Efter den 1 januari 1994 har kapitel 4, artiklarna 73 b-73 g (kapital och betalningar) i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen ersatt artiklarna 67-73 i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen. Frihet för kapital och betalningar är nu en rättighet som äger direkt tillämplighet. Den sekundära lagstiftningen är inte längre nödvändig. Med den nya ordningen utsträcktes kravet på liberalisering till att, med vissa begränsade undantag, gälla även icke-medlemsstater. Indirekta restriktioner och andra hinder för rörelse av kapital kvarstår emellertid på vissa områden. Sådana hinder kan bestå av restriktioner som inte grundar sig på välbetänkta hänsynstaganden och som riktas mot institutionella investerare i samband med investeringar utomlands, av skattediskriminering som inte är förenlig med gemenskapslagstiftningen, regler om ställande av säkerheter, överföring av betalningsmedel och andra restriktioner. Kommissionen har vidtagit åtgärder för att dessa hinder skall undanröjas. 2.2.5. Offentlig upphandling Åtgärder från kommissionens sida Kommissionen har varit inriktad på att kontrollera genomförandet av direktiv varvid man har vinnlagt sig om att hålla uppsikt över de medlemsstater som inte beaktat de allmänna kraven i yttrandena och genom att granska de nationella bestämmelser som antagits för genomförande av direktiv som trätt i kraft under året (kodifierade direktiv 93/36/EEG (leveranser) och 93/38/EEG (särskilda sektorer) samt äldre direktiv. Merparten av medlemsstaterna respekterade inte tidsfristerna 14 juni och 1 juli 1994 för genomförandet av direktiven 93/36/EEG och 93/38/EEG (Grekland, Portugal och Spanien beviljades i det senare fallet längre perioder i likhet med vad som var fallet med direktiv 90/531/EEG). Allvarliga förseningar när det gäller genomförandet av vissa av de äldre direktiven har också ägt rum, särskilt av 92/50/EEG (tjänster) och 92/13/EEG (upphandlingsförfaranden i undantagna sektorer). I de fall där nationella åtgärder har meddelats har många problem upptäckts av vilka en del har inbegripit principfrågor som skulle kunna undergräva liberaliseringen av de offenliga kontrakt som har tilldelats i de berörda medlemsstaterna. Situationen vad gäller direktiv 92/50/EEG har visat sig vara synnerligen alarmerande. Merparten medlemsstater har underlåtit att lämna besked om de nationella genomförandebestämmelserna och en del av dem har antagit bestämmelser som i hög grad kan ifrågasättas. Kommissionen har därför inlett överträdelseförfaranden mot flera medlemsstater för underlåtelse att rätta sig efter bestämmelserna. Kommissionen har givetvis fortsatt granskningen av de bestämmelser som rör tidigare direktiv (ändringsdirektiven 71/305/EEG (arbeten) och 88/295/EEG (leveranser)) och har vid domstolen anhängiggjort ett mål mot Tyskland på grund av felaktigt genomförande. Kommissionens åtgärder beträffande hur upphandlingsmyndigheterna i medlemsstaterna sköter den praktiska tillämpningen inriktade sig i år på kontrakt för farmaceutiska produkter. Kommissionen har också fortsatt sitt arbete med att behandla klagomål och mål som upptäckts i samband med egna undersökningar om misstänkta överträdelser av direktiv och fördragsartiklar om offentlig upphandling. Dessa har sedan föregående år fördubblats, sannolikt på grund av att tillämpningen av direktiven gradvis utsträcks och på att de allra senaste direktiven nyss har trätt i kraft. Kommissionen lyckades lösa flera mål utan att överträdelseförfarandena behövde slutföras. Förfaranden har upprättats för dialog och samråd (särskilt i form av paketmöten) under vilka medlemsstaterna erbjuds det eventuella juridiska och tekniska stöd som de kan behöva och där man kan söka uppnå en överenskommelse om olösta konflikter som är förenlig med gemenskapslagstiftningen. Följande mål förtjänar särskild uppmärksamhet: - Ett flertal oegentligheter upptäcktes i samband med tilldelningen av ett kontrakt om ett större bevattningsprojekt i en medlemsstat: kontraktets omfattning hade avsevärt minskats, det innehöll en tvingande klausul om att köpa nationellt och en kompenserande förmånsklausul. Myndigheterna hade dessutom givit tillstånd till ett anbud som inte motsvarade uppgifterna om de förbättringar som skulle göras. Efter kommissionens ingripande stoppade de nationella myndigheterna så småningom förfarandet och hävde kontraktstilldelningen. - I ett annat mål som rörde ett brobygge begärde myndigheterna i en viss medlemsstat att säkerhet skulle ställas i form av deposition av kontanta medel, av obligationer utfärdade av medlemsstaten, av värdepapper noterade på landets fondbörs eller av andra bankgarantier utfärdade av institutioner med säte i det landet. De nationella myndigheterna avlägsnade denna klausul från kontraktet innan överträdelseförfarandena hade inletts. - I samband med ett anbudsförfarande för leverans av dataprodukter hade den berörda statliga myndigheten undanröjt de båda bäst placerade anbuden redan innan anbuden hade kunnat jämföras på grundval av kriterier som inte angavs i specifikationerna eller i meddelandet om upphandling. Kommissionen upptäckte också överträdelser av artiklarna 30 och 59 i fördraget. De nationella myndigheterna upphävde senare kontraktet och inledde ett nytt anbudsförfarande. - En medlemsstat tillämpade ett regionalt preferenssystem på en del av sitt territorium, varvid 30 % av kontrakten om offentlig varuupphandling och offentliga tjänster som tilldelades av de statliga myndigheterna var förbehållna lokala företag. Redan i sitt beslut av den 20 mars 1990, Du Pont de Nemours Italiana [1990] Rec. I-889 hade domstolen fastställt att detta system var oförenligt med artikel 30 i fördraget. Efter det att kommissionen hade ingripit inledde de nationella myndigheterna en översyn av sin lagstiftning. De omdiskuterade bestämmelserna upphävdes och därmed upphörde överträdelsen av gemenskapslagstiftningen. - Lagstiftningen i en medlemsstat innehöll bestämmelser som syftade till att förenkla tilldelningen av vissa offentliga kontrakt om leverans av fordon varvid inhemsk framställning av fordon var befriad från kontroll av vissa nationella myndigheter. Då denna praxis stred mot artikel 30 anmodade kommissionen de nationella myndigheterna att ändra lagstiftningen, vilket de också gjorde, framför allt genom att tillämpningen av de så kallade "förkortade" förfarandena utökades till att omfatta alla offentliga kontrakt om leverans av fordon, under en viss tröskel, som slutits med en gemenskapsfirma. - En lokal myndighet i en medlemsstat hade offentliggjort ett meddelande om upphandling för leverans av betongslipers varvid hänvisning uteslutande hade gjorts till de normer som användes inom det nationella järnvägsbolaget och varvid man specificerade att den enda tekniska erfarenhet som skulle godtagas var den som förvärvats genom leveranser av liknande produkter och som kunde styrkas av det nationella järnvägsbolaget. Efter diskussioner mellan kommissionen och de nationella myndigheterna avbröt upphandlingsmyndigheten förfarandet och gick med på att inleda ett nytt förfarande varvid kommissionens ståndpunkt skulle tas i beaktande. Fyra viktiga mål som avgjorts av domstolen förtjänar att omnämnas; andra har anhängiggjorts och kommer inom kort att avgöras. Mål C-328/92 kommissionen mot Spanien (farmaceutiska produkter) [1994] Rec. I-1569 Domstolen fann att den grundläggande socialförsäkringslagstiftningen som gör det möjligt för de administrativa myndigheterna att tilldela offentliga kontrakt för leverans av farmaceutiska produkter till socialförsäkringsföretag genom direktupphandling och att tilldela nästan alla dessa leveranskontrakt utan offentliggörande av ett meddelande om upphandling utgjorde ett brott mot direktiv 77/62/EEG. Domstolen hänvisade till sitt utslag i mål C-71/92 kommissionen mot Spanien [1993] Rec. I-5923, i vilket de hade framhållit att de enda undantag från tillämpningen av direktiv 77/62/EEG som skulle tillåtas var de som uttryckligen och utförligen omnämndes där och att en strikt tolkning måste göras av de undantag från regler som syftar till att garantera en effektiv tillämpning av de rättigheter som medges enligt fördraget när det gäller offentliga varuupphandlingskontrakt. Domstolen erinrade också om att det åligger den som avser att använda sig av dessa rättigheter att bevisa att de särskilda omständigheter föreligger som berättigar till undantaget. Domstolen erinrade slutligen om att, i enlighet med rättspraxis, måste alla de villkor som fastställts vara uppfyllda kumulativt, om det undantag som avses i denna bestämmelse skall kunna medges. Utslag av domstolens ordförande i mål C-87/94 kommissionen mot Belgien (bussar i Vallonien) [1994] Rec. I-1395 Domstolens ordförande avvisade en ansökan om upphävande av ett kontrakt om leverans av bussar. Han ifrågasatte dock inte kommissionens invändningar i sak utan medgav att kommissionen, som har till uppgift att bevaka fördragen, får inleda ett förfarande som syftar till antagandet av interimistiska åtgärder för att förhindra att gemenskapslagstiftningen om offentlig upphandling åsamkas de allvarliga och irreparabla skador som kan bli följden av genomförandet av ett omstritt kontrakt. Ordföranden stödde de belgiska myndigheternas ståndpunkt om bussarnas vanvårdade tillstånd. Ordföranden ansåg att han inte hade rätt att utsätta bussbolagets personal, passagerarna och andra vägtrafikanter för den ökade risk som ett fördröjt utbyte av fordonen skulle innebära. Domstolen ifrågasatte inte principen om förebyggande bevakning eller sådana suspensiva arrangemang som föreslagits i detta särskilda fall. Tvärtom innebär beslutet att kommissionen inte skall godta fullbordat faktum utan att den bör behålla möjligheten att åberopa artikel 186 i fördraget och att anmoda domstolen att upphäva til lämpningen av kontrakt som tilldelats i strid med gemenskapens lagstiftning om offentlig upphandling också i de fall där sådana redan har slutits eller håller på att genomföras. Domstolens beslut skulle kunna bli en kraftig varning för de avtalsslutande myndigheter som överträder gemenskapslagstiftningen om offentlig upphandling i tron att förfarandet enligt artikel 169 i allmänhet inte har någon praktisk betydelse när en överträdelse redan har begåtts. De företag som utestängts från offentliga kontrakt till följd av överträdelser av dessa regler kommer att erfara att gemenskapen är i stånd att skydda de grundläggande rättigheterna om lika behandling. Mål C-389/92 Ballast Nedam Groep mot Belgien (om förhandsbesked) [1994] Rec. I-1289 I detta mål hade den berörda medlemsstaten vägrat att på listan över godkända entreprenörer inkludera företag som inte själva förfogar över relevant utrustning och personal men som är knutna till företag som har sådana resurser. Domstolen stödde kommissionens yttrande och generaladvokatens slutsatser att ett holdingbolag, i enlighet med arbetsdirektivet, kan få rätt att deltaga i ett förfarande för offentlig upphandling utan att nödvändigtvis vara entreprenör eller leverantör av varorna i fråga. Ett holdingbolag som inte själv utför arbeten kan inte hindras från att deltaga i offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten av den anledningen att dess filialkontor som utför arbeten är enskilda juridiska personer. Om en anbudsgivare däremot inte själv har resurser att genomföra kontraktet har upphandlingsmyndigheten rätt att kontrollera att anbudsgivaren verkligen har tillgång till dessa andra bolags resurser genom sin särskilda anknytning till dem. Mål C-272/91 kommissionen mot Italien (Lottomatica) [1994] Rec. I-1409 Domstolen yttrade sig i ett offentligt anbudsförfarande för datorisering av det lotteri som organiseras av det italienska finansministeriet. Det nio år långa kontraktet avsåg leverans, installation, underhåll och drift av ett datoriserat system för lotteriet. Inget meddelande om upphandling offentliggjordes i EGT och anbudsförfarandet förbehölls företag och företagsgrupper där kapitalmajoriteten var i offentlig ägo. Kontraktet tilldelades konsortiet Lottomatica. Genom beslut av den 31 januari och den 12 juni 1992 hade domstolens ordförande ålagt Italien att häva de juridiska konsekvenserna av upphandlingsdekretet och genomförandet av kontraktet med Lottomatica. Italien beaktade inte dessa beslut förrän den 27 maj 1993. Domstolen dömde därför till kommissionens fördel med stöd av artiklarna 52 och 59 och av direktivet om offentliga varuupphandlingskontrakt. Domstolen ansåg att utformningen och förvaltningen av ett datoriserat system är tekniska tjänster som omfattas av artiklarna 52 och 59 och avvisade den italienska regeringens påståenden att det var en verksamhet som var förenad med utövandet av offentlig makt i enlighet med artikel 55 i fördraget. Kommissionen fullföljde även sitt arbete med att granska projekt och program finansierade av strukturfonderna och andra finansiella gemenskapsinstrument. Slutligen stödde kommissionen också ett flertal utbildnings- och informationsåtgärder, däribland ett seminarium den 14 och 15 januari 1994 om liberalisering av offentliga kontrakt på den enhetliga marknaden till vilket den inbjöd erfarna yrkesutövare, advokater, offentliga upphandlare, affärsmän och representanter för branschorganisationer. Till de viktigaste frågorna under detta seminarium hörde de svårigheter som små och medelstora företag möter när det gäller att erhålla offentliga kontrakt. Det betonades att om små företag skall kunna dra fördel av liberaliseringen av offentlig upphandling måste de som lämnar anbud om kontrakt ha lokala partners, få omfattande stöd, ha snabb tillgång till riktig och tillförlitlig information och ha personal med rätt utbildning. Kommissionen organiserade också ett samordnat programseminarium mellan Europeiska unionen och SIGMA för länderna i Central- och Östeuropa om offentlig upphandling som en faktor i den europeiska integrationen. 2.2.5.1. >Plats för tabell> 2.3. Slopande av skattehinder Moms Kommissionen avgav 1994 följande nio motiverade yttranden: - Till Portugal, som upprätthöll en förhöjd moms trots direktivet om momssatsen, då man vägrat bevilja befrielse för tjänster föreslagna av reserarrangörer och helt eller delvis utförda i icke-medlemsländer och då man krävt att utländska skattebetalare som ansökte om återbetalning av momsen skulle använda en deklarationsblankett enligt en särskild förlaga som skilde sig från den som avses i det åttonde direktivet; - Till Spanien, som begränsat tillämpningen av den befrielse som beviljas idrottsorganisationer alltefter storleken på de medlemsavgifter som de tar in och som underlåtit att tillämpa sexmånadsgränsen för den återbetalning som fastställs i det åttonde direktivet; - Till Frankrike för olovligt beviljande av befrielse från moms i samband med uthyrning av möblerade lokaler som skulle användas som bostäder i händelse av inkvartering i fritidsbostäder utgörande fasta installationer, som snarare utgjorde rörlig än fast egendom, för att den befrielse som tillämpas på prov begränsades till FF 200 och slutligen för att man nekat bevilja momsavdrag för transportmedel (körskolefordon, helikoptrar) använda av skattebetalare i utövandet av deras yrke; - Till Italien för att man vägrat bevilja momsbefrielse vid återförsäljning av alla varor som har anknytning till en momsbefriad typ av verksamhet. Tre förfaranden kunde avskrivas efter det att de berörda medlemsstaterna hade antagit bestämmelser som uppfyllde kraven i det sjätte direktivet: - Frankrike anpassade sitt system för bestämning av enhetstaxor till jordbrukare varvid man avskaffade den ökade ränta som tillämpats på de produkter som saluförs av kooperationer; - Spanien beaktade domstolens utslag i mål nr C-73/92 [1993] Rec. I-5997 om moms på publikationer vilket innebär att s.k. "främjande åtgärder" inte längre är undantagna; - Danmark avskaffade arbetsgivaravgiften känd under namnet "Ambi" redan innan domstolen lämnade sitt utslag i mål nr C-200/90 och C-234/91 att den är oförenlig med artikel 33 i det sjätte direktivet, som förbjuder alla andra omsättningsskatter än momsen; - Kommissionen har hänskjutit ett mål till domstolen som rörde Grekland som momsbefriat vissa transporter som är beskattningsbara enligt det sjätte direktivet och för att man momsbelagt tjänster som tillhandahållits av charterresearrangörer utanför EG. Ett annat mål som är värt att nämna är domstolens förhandsbesked i mål C-16/93 Tolsma [1994] Rec. I-743 i vilket den tolkade det sjätte momsdirektivet som att en medlemsstat (i detta mål Nederländerna) ej har rätt att momsbelägga en person som spelar musik på allmän gata och som ber förbipasserande människor om ersättning för detta. Denna typ av verksamhet skall inte omfattas av moms då den inte utgör ett tillhandahållande av tjänst som ger upphov till en kvantitativt bestämbar ersättning. Punktskatter - artiklarna 95 och 96 i Romfördraget - skattebefrielse Inget förfarande inleddes när det gäller punktskatter eller överträdelser av den nationella lagstiftningen i enlighet med artiklarna 95 och 96 i fördraget. I tre mål avskrevs emellertid förfarandena sedan de nationella genomförandebestämmelserna av direktiven om skattebefrielse hade bringats i överensstämmelse. Det rörde sig om följande åtgärder: - Spanien - direktivet om temporär införsel av transportmedel som delvis återkallades den 1 januari 1993 men som i praktiken tillämpas i Spanien; - Grekland - direktivet om permanent införsel av personlig egendom och direktivet om temporär införsel av transportmedel till följd av den dom som avkunnades av domstolen i mål nr C-9/92 [1993] Rec. I-4467. 2.3.1. >Plats för tabell> 2.4. Fri rörlighet för personer och etableringsrätt 2.4.1. Diskrimineringsförbud Efter det att kommissionen hade anhängiggjort ett mål lämnade domstolen den 15 mars 1994 ett utslag enligt vilket alla gemenskapsmedborgare har rätt till lika behandling när det gäller rätten till tillträde till den spanska statens muséer (mål C-45/93 [1994] Rec. I-911). Domstolen fann, att Spanien genom upprätthållande av ett diskriminerande inträdessystem hade underlåtit att uppfylla sina förpliktelser i enlighet med artiklarna 7 och 59 i Romfördraget. Till följd av detta beslut ändrade den spanska regeringen den lagstiftning som är tillämplig på vissa muséer som lyder under Kulturministeriet. Av de klagomål som lämnats på senare tid har emellertid framgått att de nya bestämmelserna inte är en garanti för att regeln om icke-diskriminering respekteras när det gäller andra offentliga spanska muséer. Ett flertal överträdelseförfaranden pågår mot flera medlemsstater med avseende på tillämpningen av förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet. Av de fem förfaranden som hade inletts vid slutet av 1992 om samma möjligheter till anställning ombord på fartyg (mot Belgien, Frankrike, Grekland, Italien och Spanien) har de mot Grekland, Italien och Spanien kunnat avskrivas till följd av ändringar i den nationella lagstiftningen. Domstolen stödde, i det ärende som rörde Belgien, kommissionens yttrande. Kommissionen har hos domstolen anhängiggjort talan mot Grekland om de villkor som gäller för medborgare i andra medlemsstater och som önskar undervisa på ett annat språk. Avsikten är att garantera alla gemenskapens medborgare samma möjligheter att utöva detta yrke. Överträdelseförfaranden pågår alltjämt mot Belgien då den belgiska lagstiftningen diskriminerar unga arbetssökande som har studerat i andra länder genom att dessa nekas den rätt till integrationsstöd som är ett villkor för tillträde till vissa arbeten i Belgien. Domstolen meddelade, i ett annat mål som rörde den belgiska lagstiftningen, en dom mot Belgien den 4 maj 1994 för vägran att ge finansiellt stöd åt studenter från andra medlemsstater som befinner sig i Belgien endast för att studera där om inte studenterna betalade de kompletterande inträdesavgifterna (mål C-47/93 [1994] Rec. I-1593). Kommissionen har tillställt Belgien ett motiverat yttrande i ett annat ärende som rör beviljandet av studiestipendier inom ramen för ett statligen understött utbytesprogram mellan Belgien, Luxemburg och Förenta Staterna. Kommissionen har anhängiggjort ett fall hos domstolen i ett skatteärende mot Luxemburg om icke bosatta arbetares slutliga betalning av inkomstskatt. Kommissionen anser att den luxemburgska lagstiftningen indirekt diskriminerar medborgare från andra medlemsstater vilket strider mot bestämmelsen om lika villkor vid ersättning, i enlighet med domstolens tolkning i sin dom i mål C-175/89 [1990] Rec. I-1779. Överträdelseförfarandet mot Tyskland om skattediskriminering av gemenskapsarbetare vars familjer inte är bosatta på tyskt territorium (underlåtenhet att tillämpa förfarandet med "delad bosättning") befinner sig på stadiet "motiverat yttrande". 2.4.2. Inresa och bosättning Kommissionen har bordlagt de klagomål som den mottog 1993 om kontroller av personer vid de inre gränserna efter den 31 december 1992 (se den elfte rapporten), eftersom den målsättning som avses i artikel 7a endast kan anses vara uppnådd om de nödvändiga stödjande åtgärderna införs. Kommissionen har redan framlagt flera förslag på detta område - ett förslag till rådets beslut om upprättandet av en konvention om kontroller av personer som passerar medlemsstaternas yttre gränser, ett förslag till ett rådsbeslut om fastställande av de icke-medlemsstater vars medborgare måste ha ett visum när de passerar medlemsstaternas yttre gränser (EGT nr C 11 av den 15.1.1994) och ett förslag till rådets beslut om fastställande av ett enhetligt visumformat (EGT nr C 238 av den 26.8.1994). Dessa förslag diskuteras fortfarande i rådet. Kommissionen har beslutat att inleda överträdelseförfaranden i enlighet med artikel 169 mot nio medlemsstater för felaktigt genomförande av ett eller flera av direktiven om rätt till bosättning - 90/365/EEG (tjänstemän och egna företagare som har upphört med sin yrkesverksamhet), 93/36/EEG (studenter) och 90/364/EEG (personer som inte är i aktiv tjänst). 2.4.2.1. >Plats för tabell> 2.4.3. Fackföreningsrättigheter Den 4 juli 1991 meddelade domstolen utslaget i mål C-213/90 [1991] Rec. I-3507 att den lagstiftning i Luxemburg som inte ger gemenskapsanställda rösträtt i yrkesorganisation stod i strid med förordning (EEG) nr 1612/68. Luxemburg har ändrat denna lagstiftning i enlighet därmed. Kommissionen hade väckt en annan talan mot Luxemburg om gemenskapsanställdas rätt att ställa upp i val, eftersom den punkten inte omfattades av domen från 1991. Den 18 maj 1994 bekräftade domstolen att Luxemburg måste erkänna denna rättighet (mål C-118/92 [1994] Rec. I-1891). 2.4.4. Möjlighet att arbeta inom den offentliga sektorn Under ett antal år har kommissionen bedrivit en systematisk kampanj för att öppna fyra prioriterade områden inom den offentliga sektorn för arbetstagare från andra länder inom unionen (statlig utbildning, civil forskning, folkhälsovård och offentliga organ med ansvar för kommersiella tjänster) (12). I detta syfte inledde kommissionen förfaranden enligt artikel 169 mot alla medlemsstater som bröt mot gemenskapslagstiftningen inom dessa områden. Mellan 1991 och 1993 ändrade vissa medlemsstater sin lagstiftning eller sina bestämmelser efter att ha mottagit motiverade yttranden, så att det för många anställningar inom den offentliga sektorn i dessa länder inte längre är nödvändigt att vara medborgare i det aktuella landet. Följaktligen har ett antal mål lagts ner - två mot Belgien, fem mot Danmark, åtta mot Frankrike, sju mot Portugal, ett mot Spanien och ett mot Förenade kungariket. Vissa medlemsstater fortsatte med de nödvändiga reformerna 1994. Sex överträdelseförfaranden mot Tyskland avslutades i juni efter antagandet (i december 1993) av den tionde lagen (ändring) om den offentliga sektorn, genom vilken nationalitetskravet för tjänstemän (Beamte) avskaffades. Det har även gjorts framsteg på lagstiftningsområdet i Italien, där tre lagar har antagits, och i Spanien, som utfärdade en lag i december 1993 genom vilken de fyra prioriterade områdena öppnades för medborgare i andra medlemsstater. För att den spanska lagen skall var helt genomförd måste dock regeringen och de autonoma regionerna anta genomförandebestämmelser. Ett överträdelseförfarande pågår om anställning av assistenter i främmande språk vid italienska universitet, efter det att domstolen i mål C-33/88 [1989] Rec. 1591 och i målen C-259/91, C-331/91 och C-332/91 [1993] Rec. I-4309 beslutade att den tillämpliga italienska lagstiftningen diskriminerade dessa arbetstagare. I Belgien antogs två kungliga förordningar i september 1994 om ändring av bestämmelserna om statsanställda och bestämmelserna om vetenskaplig personal vid statliga vetenskapliga inrättningar. Slutligen har kommissionen väckt talan vid domstolen mot Luxemburg i sex fall, mot Belgien i ett fall (distribution av vatten, gas och elektricitet) och mot Grekland i åtta fall. Inom andra områden av den offentliga sektorn tillämpar kommissionen en metod där man ser till det enskilda fallet. Dess systematiska tillvägagångssätt inom de prioriterade områdena har dock gett resultat här också - Frankrike och Tyskland har till exempel antagit lagar (i juli 1991 respektive december 1993) vars omfattning inte är begränsad till de prioriterade områdena utan, i teorin, omfattar hela den offentliga sektorn. 2.4.5. Social trygghet för migrerande arbetstagare Ännu har inget motiverat yttrande om underlåtenhet att tillämpa förordning (EEG) nr 1408/71 avgivits. Kommissionen överväger dock flera klagomål som inkommit under 1994. 2.4.6. Erkännande av kvalifikationer Under 1994 mottog kommissionen runt fyrtio klagomål om begränsningar som stod i strid med artiklarna 52 och 59 i fördraget och med direktiven om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. I vissa fall inleddes överträdelseförfaranden, medan andra fall avslogs. Mål avgjorda av domstolen Domstolen avkunnade ett antal domar om etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, i form av förhandsavgöranden om tolkningen av artiklarna 52 och 59 i fördraget och de direktiv som utfärdats enligt artiklarna 49, 57 och 66. Följande mål är värda att nämna: - Domen i mål C-154/93 Tawil-Albertini [1994] Rec. I-451 om erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som inte har tilldelats för tandläkarutbildning i en av gemenskapens medlemsstater. Domstolen beslutade att artikel 7 i direktiv 78/686/EEG om ömsesidigt erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis för tandläkare inklusive åtgärder för att underlätta det faktiska utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster inte kräver att medlemsstaterna skall erkänna utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som tilldelats i ett icke-medlemsland och redan erkänts i en annan medlemsstat. - Domen i mål C-319/92 Haim [1994] Rec. I-425 om tolkning av artikel 20 i direktiv 78/686/EEG och ar tikel 52 i fördraget. Domstolen beslöt att det enligt artikel 52 i fördraget inte är tillåtet för de behöriga myndigheterna i en medlemsstat att vägra att utse till tandläkare i en ordning för social trygghet en medborgare i en annan medlemsstat som inte har någon av de kvalifikationer som nämns i artikel 3 i direktiv 78/686/EEG, men har haft tillstånd att utöva, och har utövat, sitt yrke både i den första och i en annan medlemsstat, på grund av att han inte har fullgjort den förberedande praktikperiod som krävs i lagstiftningen i den första staten, utan att undersöka om och i vilken utsträckning den berörda personens erfarenhet motsvarar kraven i lagstiftningen. - Till följd av åtal i åtal som kommissionen inlett mot Italien (mål C-180/89), Grekland (mål C-198/89) och Frankrike (mål C-154/89) meddelade domstolen den 22 mars 1994 en dom mot Spanien (mål C-375/92 [1994] Rec. I-923) i fråga om den lagstiftning enligt vilken turistguider måste ha sådana yrkeskvalifikationer som förvärvats och erkänts i Spanien, även om de guidar slutna turistsällskap från en annan medlemsstat under en hel resa. Spanien har ännu inte rättat sig efter denna dom. - Domstolen dömde också mot Spanien för brott mot direktiv 75/362/EEG och 75/363/EEG eftersom Spanien inte tillhandahållit ersättning till läkare som genomgår specialistutbildning. Följande mål är värda att nämna bland målen enligt artikel 171 för underlåtenhet att följa tidigare domar av domstolen: - Domarna mot Frankrike, Grekland och Italien i turistguidemålen den 26 februari 1991, vilka Frankrike och Italien ännu inte rättat sig efter. Grekland har anmält vilka åtgärder som vidtas, men några mindre problem återstår att lösa. - Domen av den 16 juni 1992 i målet om dubbla praktiker (mål C-351/90, kommissionen mot Luxemburg) är särskilt intressant eftersom den följer efter två tidigare mål, Klopp (mål C-107/83) och kommissionen mot Frankrike (mål C-96/85). Domstolen beslöt att Luxemburg bröt mot artiklarna 48 och 52 genom att införa en bestämmelse om att läkare, tandläkare och veterinärer endast får ha en praktik, utan att se till att sådana yrkesutövare som var etablerade eller anställda i en annan medlemsstat kunde etablera en praktik eller ta anställning i Luxemburg och samtidigt behålla sin praktik eller anställning i den andra medlemsstaten. Bestämmelsen var oförenlig med fördraget eftersom den införde begränsningar som skulle kunna diskriminera läkare, tandläkare eller veterinärer etablerade i andra medlemsstater, eller inträdeshinder som inte var motiverade av hänsyn till allmänna skyldigheter för ett riktigt utövande av dessa yrken. Luxemburg har fortfarande inte anpassat sin lagstiftning till gemenskapslagstiftningen. - Förfarandena fortsatte mot Belgien för underlåtenhet att följa domen av den 16 maj 1991 om felaktigt genomförande av samma direktiv. - I målet om språkskolor i Grekland (frontistiria), har de grekiska myndigheterna nu ändrat sin lagstiftning efter att domstolen avkunnat två domar mot dem (mål C-147/86 och C-328/90). Domstolen dömde Grekland för att ha brutit mot artiklarna 48, 52 och 59 i fördraget genom att ha förbjudit medborgare i andra medlemsstater att starta frontistiria och privata musik- och dansskolor. Kommissionen undersöker nu den nya lagstiftningen för att kontrollera att Grekland verkligen har följt domstolens domar. Nationella genomförandebestämmelser Den 26 juli antog kommissionen direktiv 94/38/EG om ändring av bilagorna C och D till direktiv 92/51/EEG om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG. Även om fristen för genomförandet var den 1 oktober har inga nationella åtgärder anmälts. Vad gäller de andra direktiven, har vissa medlemsstater reagerat på överträdelseförfaranden genom att vidta de åtgärder som krävs. Nederländerna genomförde till sist direktiv 89/48/EEG om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, efter att kommissionen hade hänskjutit fallet till domstolen. Efter att ha väckt talan mot Grekland för underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser för direktiv 89/48/EEG (mål C-365/93), väckte kommissionen en liknande talan mot Belgien (mål C-316/94). 1994 antog Belgien en ramlag för genomförande av direktivet som kommissionen finner otillräcklig. Endast Italien, Luxemburg och Nederländerna har genomfört direktiv 92/51/EEG fullständigt. Kommissionen har inlett, eller kommer snart att inleda, förfaranden enligt artikel 169 mot de länder som inte har genomfört det eller inte har anmält de nationella genomförandebestämmelserna. Felaktigt genomförande och felaktig tillämpning av direktiv Kommissionen har inlett förfaranden mot vissa medlemsstater för felaktigt genomförande eller felaktig tillämpning. Särskilt värda att nämna är målen om genomförandet av direktiv 89/48/EEG i fråga om lärare i Frankrike och Tyskland och det ofullständiga genomförandet i Spanien av direktiven 68/366/EEG (övergångsbestämmelser - huvudgrupperna 20 och 21 ISIC) och 82/489/EEG (hårfrisörer). Den 29 juni väckte kommissionen talan mot Italien för ofullständigt genomförande av direktiv 85/432/EEG (apotekare) (mål C-307/94). Förfaranden pågår också vad gäller möjligheterna att utöva tandläkaryrket i Tyskland. (Det ställs krav som inte är tillåtna enligt tandläkardirektiven för att de tandläkare som inte har tysk tandläkarlegitimation, men en legitimation som uppfyller direktivens krav, skall få upptas i socialförsäkringssystemets register.) Samtidigt håller Spanien på att anpassa sin lagstiftning till följd av förfaranden mot att tandläkare med kvalifikationer från Latinamerika, vilka är mycket sämre än de som krävs i direktivet, tas upp. Kommissionen har inlett ett annat förfarande mot en spansk lag som genomför arkitektdirektivet. Ett utkast till bestämmelser om ändring av lagen har nu anmälts, genom vilket den bestämmelse försvinner som begränsar verksamhetsområdet för arkitekter med kvalifikationer erkända i Spanien till deras ursprungsland. Det finns dock fortfarande begränsningar för hur länge tjänster får tillhandahållas i Spanien. I vissa andra fall har medlemsstaterna vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att anpassa sin lagstiftning till gemenskapslagstiftningen. Tyskland har till exempel reagerat på överträdelseförfaranden genom att vidta de nödvändiga åtgärderna för att följa direktiven 84/432/EEG och 85/433/EEG (apotek) och artikel 52 i fördraget i fråga om möjligheten att öppna en andra praktik. 2.4.6.1. >Plats för tabell> 2.4.7. Självständiga handelsagenter Förfaranden för underlåtenhet att anmäla nationella genomförandebestämmelser pågår fortfarande mot Belgien, den enda medlemsstat som inte har genomfört direktiv 86/653/EEG om självständiga handelsagenter. Irland och Förenade kungariket, för vilka ett undantag gällde t.o.m. den 1 januari 1994, genomförde direktivet i stort sett i tid. 2.5. Konsumentpolitik och produktsäkerhet Genomförandet och tillämpningen av konsumentlagstiftningen har halkat efter sedan förra året. Detta beror delvis på att flera direktiv har inbegripits som inte behöver genomföras ännu, nämligen direktiv 93/35/EEG om ändring för sjätte gången av direktiv 76/768/EEG (kosmetiska produkter), direktiv 94/32/EG om anpassning av samma direktiv till teknisk utveckling för sjuttonde gången och direktiv 94/47/EG (konsumentskydd vid timesharingavtal). Ingen medlemsstat genomförde dessa direktiv 1994. Men även med hänsyn tagen till dessa har andelen genomförda direktiv sjunkit sedan förra året. Införlivandet i nationell lagstiftning av kosmetikadirektiven är i allmänhet otillfredsställande. Överträdelseförfaranden pågår fortfarande om grunddirektivet 76/768/EEG. Frankrike har inte ändrat sin genomförandelag, trots att domstolen avkunnade en dom mot den den 5 maj 1993 (mål C-246/91). Andra överträdelseförfaranden mot Portugal, om direktiven 80/1335/EEG, 82/434/EEG, 85/514/EEG och 85/490/EEG, avslutades 1994. Endast åtta medlemsstater har anmält genomförandebestämmelser för direktiv 93/47/EEG (Danmark, Frankrike, Tyskland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Spanien och Förenade kungariket), och slutligen har endast två (Danmark och Förenade kungariket) anmält genomförandebestämmelser för direktiv 93/73/EEG 1994. Situationen är relativt tillfredsställande inom textilsektorn, där endast ett överträdelseförfarande pågår. Situationen är dock helt annorlunda vad gäller skyddet av konsumenternas ekonomiska intressen. Endast Belgien och Nederländerna har anmält nationella genomförandebestämmelser för direktivet om oskäliga villkor till kommissionen. Med tanke på hur viktigt detta direktiv är för konsumenterna är underlåtenheten att införliva det i nationell lagstiftning inom den fastställda fristen särskilt oroande. Tre överträdelseförfaranden pågår för felaktigt genomförande av direktivet om avtal som ingås utanför fasta affärslokaler, inbegripet mål mot Frankrike och Belgien som har pågått sedan 1991 och 1992. Även direktiven om konsumentkrediter orsakar problem. Överträdelseförfaranden för underlåtenhet att anmäla pågår mot Irland och Spanien i fråga om direktiv 87/102/EEG, medan tre liknande förfaranden samtidigt pågår i fråga om direktiv 90/88/EEG. Svårigheterna vid genomförandet av direktivet om paketarrange