Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Samarbete med frivilligorganisationer på det sociala området"

(98/C 73/23)

Den 20 mars 1997 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén, i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Samarbete med frivilligorganisationer på det sociala området".

Sektionen för sociala frågor och familje-, utbildnings- och kulturfrågor, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 17 oktober 1997. Föredragande var Soscha zu Eulenburg.

Vid sin 350:e plenarsessionen den 10-11 december 1997 (sammanträdet den 10 december 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 75 röster för, 6 emot och 7 nedlagda röster.

SAMARBETE MED FRIVILLIGORGANISATIONER PÅ DET SOCIALA OMRÅDET

Förord

De frivilliga organisationerna på det sociala området har bidragit till att skapa den europeiska välfärdsstaten. Deras mångfald av tjänster och inrättningar har historiska rötter. Parallellt med ekonomiska framsteg har en utveckling kunnat iakttas mot social ojämlikhet och ökad fattigdom. Industrialiseringen under 1800-talet medförde att människornas vardag förändrades på ett omvälvande sätt. Kyrkorna och deras församlingar, välbärgade medborgare och adeln, föreningar och intresseorganisationer av de mest skilda slag, t.ex. fackföreningarna, var verksamma på det sociala området. De byggde upp sociala tjänster och inrättningar. I många europeiska länder intog staten en tillbakadragen position och ingrep först på ett sent stadium, beroende på den olikartade utvecklingen av välfärdssystemen i de enskilda staterna.

De frivilliga organisationerna tillhandahåller inte endast tjänster och inrättningar utan motiverar dessutom människor att göra en frivillig insats för det allmänna bästa och de uppfattar sig som förkämpar för människor som behöver hjälp. De arbetar därmed för idén om social rättvisa.

De frivilliga organisationerna på det sociala området är en del av "den tredje sektorn", som är mycket viktig för de europeiska ekonomierna och som utgör ett mycket mångfacetterat fenomen som inte kan avgränsas på ett entydigt och slutgiltigt sätt. Olika nationella värderingar, även skillnader när det gäller på vilken nivå åtgärder vidtas, men framför allt intressegrupper av helt olika karaktär (t.ex. välgörenhetsinsatser från enskilda, välgörenhetsaktiviteter från kyrkornas sida, arbetarrörelsens system för självhjälp) har bidragit till att göra "den tredje sektorn" så mångskiftande. Just att den är så mångfacetterad gör den emellertid till en typiskt europeisk företeelse. Det är förekomsten av denna "tredje sektor" som ger den europeiska välfärdsstaten dess speciella särdrag.

"Den tredje sektorn" är även den del av ekonomin där medborgaren är direkt delaktig, dvs. vid sidan av förvärvslivet och statliga ingripanden. I alla länder i gemenskapen förekommer allmänt sammanslutningar som karakteriseras av att det är fritt och frivilligt att bli medlem, att det inte krävs någon kapitalinsats och att verksamheten inte är vinstgivande. När det gäller dessa föreningar skiljer man mellan tre typer: kooperativ förening, ömsesidiga försäkringsföreningar och vanliga föreningar. Vad gäller de förstnämnda två ger inträdet rätt till vissa tjänster och förmåner. Detta gäller inte generellt i fråga om de sistnämnda som kan arbeta även för personer som inte är medlemmar.

De socialt verksamma frivilligorganisationernas arbete riktar sig i princip mot allmänheten. De som mottar tjänsterna är följaktligen människor som drabbats av sociala problem eller medborgare som tillfälligt eller mer långsiktigt behöver socialt stöd. Tjänsterna tillhandahålls oegennyttigt ("non profit"), dvs. det sker inte något urval efter marknadsekonomiska kriterier. De frivilliga organisationerna måste i dag anpassa sig till den systematiska kommersialiseringen när det gäller att tillfredsställa sociala behov. Om frivilligorganisationerna helt utsattes för oreglerad konkurrens från producenter med vinstintresse skulle dessa producenter p.g.a. lönsamhetsmålet uteslutande vara verksamma inom den sociala sektorns lönsamma områden. De frivilliga organisationerna skulle då få stora svårigheter att sköta en allmän socialpolitisk tjänsteförsörjning p.g.a. de betydande kostnader som detta innebär.

Dessa frivilliga organisationer är emellertid inte endast tillhandahållare av sociala tjänster; just i och med det karakteristiska samarbetet med frivilliga framstår de som en del i "medborgardialogen". Ett frivilligt socialt engagemang från så många medborgare som möjligt är absolut nödvändigt för upp- och utbyggnaden av samhällsgemenskapen i socialt hänseende. Subsidiaritetstanken levandegörs på olika sätt - självhjälpsgrupper, grannskapsstöd, lekmannastöd, ideellt stöd, medborgarengagemang, verksamhet i kyrkoförsamlingar och andra föreningar. De frivilliga organisationerna på det sociala området är fokus för detta engagemang.

Utan att bortse ifrån likheterna med andra sammanslutningar kommer vi i detta yttrande att begränsa oss till "de frivilliga organisationerna" som organisationer med social solidaritet som mål enligt definitionen nedan. Man bör här ta hänsyn till att socialt arbete kan utföras under rättsliga former av mångskiftande slag.

1. Inledning

1.1. Det finns frivilliga organisationer i Europeiska unionens samtliga medlemsstater. De uppfattar sig i regel som viktiga aktörer i fråga om det sociala skyddsnätet, närmare bestämt när det gäller:

- att försvara sociala rättigheter,

- att agera förkämpe för eftersatta och utslagna,

- att stärka det frivilliga sociala engagemanget,

- att fungera som fora för den socialpolitiska utvecklingen,

- att förmedla innovationer i fråga om utvecklingen av sociala stödmodeller,

- att fungera som representativa, demokratiskt uppbyggda sammanslutningar av medlemmar i föreningar och organisationer med liknande rättslig status,

- att oegennyttigt och utan vinstintresse tillhandahålla sociala inrättningar och tjänster.

1.2. De behov som dessa organisationer tillgodoser (stöd vid sociala svårigheter eller hälsoproblem, vid isolering, utslagning, funktionshinder osv.) växer ständigt och blir allt mer komplexa. Med sina åtgärder påverkar de kvaliteten på socialhjälpen från det offentliga och bidrar när det gäller urvalet av mottagare i den lönsamhetsorienterade sektorn till en bredare samhällelig representativitet i klientelet. Också på så vis står de för solidaritet och ansvar i samhället.

1.3. Insatserna av frivilliga är den grundläggande beståndsdelen i de frivilliga organisationernas sociala arbete. Deras arbete är alltid ett komplement, aldrig ett alternativ, till det betalda arbetet som säkerställer kontinuitet och fackkunskaper. Frivillig, ideell verksamhet är inget substitut, utan medborgerlig delaktighet i utformningen av samhället. De frivilliga krafterna lägger upp sitt arbete utifrån egna visioner, och detta arbete är ett av de instrument som kan användas för att gestalta sambandet mellan frihet och ansvar i demokratiska samhällen.

1.4. De sociala frivilligorganisationernas samhällsekonomiska betydelse underskattas ofta. De intar en mellanställning mellan stat och marknad. Som icke-statliga organisationer är de inte rättsligt förpliktade att driva sin verksamhet, utan utför den frivilligt. Från marknadsperspektiv är de inte lönsamhetsorienterade i samma utsträckning som företag i den privata sektorn. Nyligen tog även EG-domstolen hänsyn till denna sektors särställning; gemenskapsrättsligt står det varje medlemsstat fritt att gynna verksamheter i denna sektor framför sådana i vinstdrivande företag (rättsfall C 70/95 Sodemare/Regione Lombardia). Som framgår i bilaga 1 har de sociala frivilligorganisationernas verksamhet fått betydande omfattning.

1.4.1. Dessutom kan de frivilliga organisationerna även när arbetsmarknaden stagnerar eller växer långsamt göra en viss insats för att bidra till att skapa ytterligare arbetstillfällen. De resurser som de frivilliga organisationerna sätter in gör stor nytta eftersom:

- resurserna starkt inriktas på områden där de sociala problemen är som störst,

- de används för att stödja ett stort antal frivilliga hjälparbetares verksamhet,

- de kompletteras genom bidrag från allmänheten.

1.5. De frivilliga organisationerna på det sociala området är erkända som socialpolitiska aktörer inom EU (se bilaga 2). Till Maastrichtfördraget har följande förklaring nr 23 fogats: "Konferensen understryker vikten av samarbete mellan gemenskapen och frivilliga organisationer och stiftelser, såsom institutioner med ansvar för sociala inrättningar och tjänster, vid fullföljandet av de mål som anges i artikel 177 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen." Förklaringen fick ett erkännande i Amsterdamfördraget genom att man införde en hänvisning till den principiella socialpolitiska bestämmelsen i EG-fördragets artikel 117, vilken genom införlivandet av det sociala protokollet har fått en ny mer bestående betydelse.

1.6. Härtill kommer en förklaring från Amsterdam om frivilligtjänster, som emellertid inte är begränsad till området för socialt arbete. Den har följande lydelse:

"Konferensen erkänner frivilligorganisationernas viktiga bidrag till att utveckla samhällssolidariteten. Gemenskapen kommer att uppmuntra frivilligorganisationer på europeisk nivå med särskild tonvikt på utbyte av information och erfarenheter och på ungdomars och äldres deltagande i frivilligt arbete."

2. ESK-initiativets syfte

2.1. Detta ESK-initiativ syftar för det första till att stärka medvetenheten om frivilligorganisationernas roll och betydelse i ekonomin och socialt sett i Europa och som viktig aktör verksam inom vissa av socialpolitikens områden. För det andra presenteras konkreta förslag till åtgärder för att institutionellt förankra och systematisera samarbetet med de frivilliga organisationerna.

2.2. Initiativet utgår från förklaring 23 "om samarbete med frivilliga organisationer" i Maastrichtfördragets slutakt. Denna förklaring innefattar samarbetet med alla organisationer som är verksamma på det sociala området, vilket motsvarar den härvidlag enhälliga uppfattning som dessa organisationer uttryckte vid den utfrågning som studiegruppen anordnade. Därvid måste begreppet "sociala inrättningar och tjänster" som frivilliga organisationer ansvarar för i förklaring nr 23 ges en vid tolkning. Här avses alla organisationer som varaktigt och uthålligt genomför riktade åtgärder till personer som är beroende av socialt stöd i någon form (de frivilliga organisationerna är organiserade på olika sätt - se bilaga 2 angående deras speciella karakteristika).

2.3. Endast en sådan tolkning av förklaringen garanterar att man i den europeiska integrationsprocessen beaktar de frivilliga organisationernas olika ställning i de olika medlemsstaterna. De frivilliga organisationernas verksamhet spänner - allt efter det enskilda landets sociala kultur och socialpolitik - från att aktivera och göra människor kapabla att hjälpa sig själva och andra till att driva icke-vinstdrivande företag som producerar tjänster av social karaktär. Alla åtgärder har det gemensamma syftet att se till att människor i vissa livssituationer får det stöd de behöver. Endast på detta vis erhåller förklaring nr 23 den avsedda europeiska dimensionen på gemenskapsnivå.

2.4. Särskilt bör därvid beaktas att begreppet "frivilliga organisationer" på vart och ett av EU:s officiella språk uppfattas på ett särskilt sätt allt efter den språkkultur som råder. Begreppet kan emellertid inte utan vidare bringas i överensstämmelse med den inhemska uppfattning om frivilliga organisationer som råder i respektive lands kultur. Deras aktuella ställning beror helt och hållet på de allmänna politiska och juridiska förutsättningarna i landet. När det gäller giltigheten inom EU rör det sig i alla fall här om ett gemenskapsrättsligt begrepp av särskilt slag som ständigt kräver en europeisk tolkning i gemenskapen och i medlemsstaterna. Även detta utgör ett av de särskilda syftena med ESK:s yttrande på eget initiativ.

3. Motiv för att förstärka EU:s samarbete med frivilligorganisationerna på det sociala området

3.1. All socialpolitik måste i väsentlig grad baseras på principerna om solidaritet och subsidiaritet. När det gäller de frivilliga organisationerna som aktörer på det sociala skyddsnätets område med solidaritet och social sammanhållning som drivande kraft har dessa principer i deras förhållande till de offentliga producenterna av tjänster på socialpolitikens område inte alls vunnit gemenskapsrättsligt och politiskt erkännande fullt ut. Subsidiaritetsprincipen i EU-fördraget gäller exempelvis hittills endast för förhållandet mellan gemenskapen och medlemsstaterna. När det gäller om deras verksamhet skall anses ha samma ställning och vara likvärdig med den i statliga, kommunala eller privata, kommersiellt bedrivna, institutioner finns det i alla fall på gemenskapsnivå en mängd obesvarade frågor. De första ansatserna för att ta hänsyn till dessa principer har förvisso gjorts, t.ex. förklaring nr 23 "om samarbete med frivilliga organisationer" som redan nämnts och som inte skulle vara begriplig utan denna politiska diskussion i samband med de båda ovannämnda principerna i bakgrunden.

3.2. Såväl inom de enskilda medlemsstaternas sociala välfärdssystem som för den europeiska union som håller på att integreras är dessa frivilligorganisationer en viktig grupp i det ekonomiska och sociala livet. Från ESK:s synpunkt är detta skäl nog att välkomna medlemskap i frivilligorganisationer. Om denna grupp får rimlig representation inom ESK blir det ännu lättare att förverkliga den medborgardialog som eftersträvas.

3.3. Trots skillnaderna i välfärdssystem råder det i allt större utsträckning samförstånd i medlemsstaterna om att det har visat sig vara bra att från statens sida låta den hjälpverksamhet som frivilligorganisationerna erbjuder vara en del av stödet inom det allmänna sociala skyddsnätet, utan att därigenom inskränka dessa organisationers självständighet. Frivilligorganisationernas verksamhet och produktion har en kompletterande funktion i relation till den statliga socialpolitiken, men den kan inte ersätta denna. För det första utgår man ifrån att offentliga inrättningar ensamma inte kan tillhandahålla den hjälp som behövs och att de nödvändiga resurserna endast kan ställas till förfogande genom ett samspel mellan offentliga och frivilliga insatser för välfärden. För det andra har insikt emellertid vunnits om att frivilligorganisationerna ofta kan producera sociala tjänster till lägre kostnad och på ett sätt som bättre motsvarar behoven.

3.4. Frivilligorganisationerna konkurrerar med privata och kommersiella inrättningar. Konkurrens förespråkas särskilt där det kan bidra till ökad effektivitet och till en förbättring av instrumenten och metoderna för att ge stöd och i de fall konkurrens kan uppstå på grundval av gemensamma kvalitetskriterier för sociala tjänster som baseras på tydligt definierade behov. Man bör emellertid allmänt sett tillbakavisa införande av marknadsekonomiska komponenter om dessa skulle drabba de hjälpbehövande. Den renodlat marknadsekonomiska modellen med inriktning på vinstmaximering kan inte fungera som allmän princip för det sociala området.

3.5. Huvudmotivet till detta yttrande på eget initiativ - utfrågningen av de organisationer som inbjudits till det första studiegruppsmötet bekräftade detta - är den gemensamma politiska insikten att organisationer av frivillig karaktär som står för sociala inrättningar och tjänster i medlemsstaterna spelar en nyckelroll när det gäller att göra alla medborgare delaktiga i det sociala samförståndet och att tillhandahålla sociala tjänster till människor som verkligen har ett starkt behov av dem.

3.5.1. En fara med den tendens att marknadsutsätta alla företeelser i samhället som kan iakttas både i Europa och i världen som helhet är att man riskerar att utestänga allt fler människor från denna hjälp. Denna utestängning kränker den mänskliga värdigheten. För att denna skall respekteras krävs att åtminstone ett minimum av omsorg tillhandahålls. Men solidaritetsprincipen måste vara vägledande för hela samhällsutvecklingen.

4. Förslag

4.1. Det är en viktig uppgift för frivilligorganisationerna att i den offentliga debatten och i lagstiftningsprocessen föra fram de utslagnas behov, vilket annars inte sker i tillräcklig utsträckning. Därför måste följande gälla för dessa organisationer på gemenskapsnivå:

- De skall rådfrågas.

- Deras speciella betydelse i försvaret av sociala rättigheter och som producenter av sociala tjänster skall erkännas.

- Frivilligorganisationernas samarbete i Europa och med gemenskapen skall främjas.

Det innebär att formerna för samarbete med dessa organisationer inte får bestämmas av den inre organisationsstrukturen i kommissionens enskilda generaldirektorat. Det är också ett faktum att kommissionen ännu inte har genomfört några institutionella åtgärder med anledning av förklaring 23 och de områden inom socialpolitiken som berörs där. I denna situation utgör de följande förslagen endast idéer om hur förklaring 23 kan omsättas i praktiken.

4.2. Kommissionen skulle kunna etablera en tydligare ansvarsfördelning inom exempelvis generaldirektorat V "Sysselsättning, arbetsmarknad och socialpolitik", för att åstadkomma den nödvändiga samordningen av gemenskapens samarbete med de sociala frivilligorganisationerna och vidareutveckla det. Man bör också studera den mångskiftande roll som frivilligorganisationerna på det social området har i de enskilda medlemsstaterna, med avseende på deras skilda uppgifter inom det sociala arbetets enskilda fält. Bland annat gäller det att ställa fylligare statistiskt material till förfogande om de sociala frivilligorganisationerna som samhällsföreteelse i EU, särskilt på frivilliginsatsernas område. Kommissionen bör undersöka om den redan har resurser att lösa dessa uppgifter eller om styrmedel måste skapas.

4.3. Ungefär detsamma bör gälla för generaldirektorat XXIII (Företagspolitik, handel, turism och näringsdrivande föreningar) om man mot bakgrund av kommissionens meddelande om 'Allmännyttiga föreningar' genomför nya administrativa regleringar, där man även bör ta hänsyn till frivilligorganisationernas speciella roll som ansvariga för sociala inrättningar och tjänster. Allmänt sett måste man emellertid se till att det fria välfärdsarbetets övergripande socialpolitiska dimension inte enbart behandlas med avseende på näringslivs- och företagsaspekter.

4.4. När olika typer av stöd ges borde kommissionen ta hänsyn till de sociala frivilligorganisationernas speciella situation. Anbudsförfaranden skall vara utformade så att de inte hindrar eller försvårar för dessa organisationer att delta. Vid gemensam finansiering skall alla vanliga finansieringskällor för frivilligorganisationer erkännas, inklusive frivilligt och oavlönat arbete.

4.5. För det praktiska samarbetet skulle det betyda mycket om man, genom ett beslut i rådet, stabiliserade stödpolitiken i anslutning till de löpande pilotprojekten för samarbete med dessa organisationer och inrättade ett ekonomiskt relevant stödprogram: "Samarbete med frivilligorganisationer."

4.5.1. Ett viktigt syfte skulle vara ett utbyte av information och åsikter om de bästa formerna ("bästa praxis") för samarbete mellan dessa organisationer i fråga om att få fram de speciella resurser som är typiska för dem, särskilt i samarbetet med frivilliga.

4.5.2. Detta kunde också ske i samband med åtgärder som syftar till att främja frivilliga insatser i Europa, på det sätt som avses i den nya förklaringen i Amsterdamfördraget.

4.6. Efter tre år borde man i samband med ett nytt yttrande på eget initiativ utvärdera vilka av förslagen i detta yttrande som förverkligats och vilka nya förslag och initiativ som kan utvecklas ur detta.

Bryssel den 10 december 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

BILAGA I

Statistik över de sociala frivilligorganisationernas ekonomiska betydelse

Det finns mycket litet meningsfull statistik om frivilligorganisationer på det sociala området i Europa (vilket även gäller den tredje sektorn i stort). Det stora problemet beträffande statistik om tredje sektorn och om frivilligorganisationerna beror på de strukturella skillnaderna i de enskilda länderna. Dessa skillnader har sin grund i olika historisk och politisk, religiös och kulturell utveckling. Bristen på jämförbara data har inte minst bidragit till att dessa organisationers sociala och ekonomiska betydelse har underskattats.

De följande tre tabellerna bygger i huvudsak på: Salamon, Laster M.; Anheier, Helmut K.; Sokolowski, S. Wojciech et al.: The Emerging Sector: A Statistical Supplement. - The Johns Hopkins University Institute for Policy Studies, Baltimore 1996. Som jämförelse citeras kommissionens uppgifter i: European Communities - Commission (DG XXIII): The cooperative, mutual and non-profit sector in the European Union - Publikationsbyrån, Luxemburg 1997.

De uppgifter som nämns nedan härstammar inte från någon officiell statistik eller från någon statistisk undersökning som genomförts i samarbete mellan medlemsstaterna. För att de tre tabellernas relevans skall kunna bedömas, sammanfattas här den undersökning från vilken de flesta uppgifterna hämtas.

Förklaringar

För att få fram internationellt jämförbar statistik har Johns Hopkins Institute for Policy Studies i Baltimore startat ett forskningsprogram i olika länder, bland dem fem medlemsstater i EU. Undersökningen skall statistiskt beskriva den tredje sektorns sociala och ekonomiska betydelse. Undersökningen genomfördes så att uppgifterna från olika länder skulle vara jämförbara.

I Johns Hopkins-undersökningen studerades hela den tredje sektorn med samma metodik i fem medlemsstater: Frankrike, Tyskland, Italien, Sverige och England, samt i bl.a. Ungern, Japan och USA. Man undersökte allmännyttiga organisationer som

- inte är vinstinriktade,

- är formellt strukturerade,

- är organisatoriskt oberoende av staten,

- har en självständig förvaltning,

- och inte har obligatoriskt medlemskap.

Följande organisationer räknades inte in:

- Offentliga företag och institutioner.

- Organisationer med främst religiös inriktning (t.ex. kyrkor och trossamfund).

- Organisationer med främst politisk inriktning (t.ex. politiska partier).

- Kooperativ (t.ex. producent- eller konsumentkooperativ).

- Ömsesidiga bolag (t.ex. försäkringskassor).

Organisationerna klassificerades i tolv grupper enligt ICNPO (International Classification of Non Profit-Organizations):

1) Kultur, rekreation.

2) Utbildning, forskning.

3) Hälsovård (t.ex. sjukhus, vårdhem, psykiatriska kliniker).

4) Social service (socialtjänst, räddningstjänst, ekonomiskt stöd).

5) Miljö.

6) Utveckling, bostäder, sysselsättning (utveckling, samhällsarbete, bostäder, sysselsättning och yrkesutbildning).

7) Rättsväsen, medborgar- och konsumentintressen, politik.

8) Stiftelser, donationer, hedersuppdrag.

9) Internationell verksamhet.

10) Religion.

11) Näringslivsorganisationer, yrkesorganisationer, fackföreningar.

12) Övriga.

Klassificeringen gör det möjligt att utläsa välgörenhetsorganisationernas verksamhet ur siffermaterialet. Den visar att de främst verkar inom grupp 3 (Hälsovård) och grupp 4 (Social service). Överlappningar sker ibland, t.ex. med grupp 6 (Utveckling, bostäder, sysselsättning). I grupp 9 (Internationell verksamhet) hör även utvecklingsaktiviteter till välgörenhetsorganisationernas område. Annan överlappning sker med grupp 2 (Utbildning, forskning) och grupp 7 (Rättsväsen, medborgar- och konsumentintressen, politik) samt grupp 8 (Stiftelser). Grupper som är representativa för välgörenhetsorganisationernas verksamhet är främst "Hälsovård" (3) och "Social service" (4). Men hit hör också "Utveckling, bostäder, sysselsättning" (6) och "Internationell verksamhet" (9).

Materialet ger upphov till ett par reservationer: a) De stora strukturella skillnaderna mellan länderna har redan påtalats. b) Johns Hopkins-undersökningen studerade hela den tredje sektorn och inte i första hand frivilligorganisationerna. Det innebär att indelningen av dessa organisationer i ICNPO-grupperna måste ske indirekt, och därigenom med viss osäkerhet. c) Den tredje reservationen är mer principiell: I komplexa samhällen är det svårt att hänföra organisationerna till vissa grupper. Även detta leder till osäkerhet.

Johns Hopkins-undersökningen är den hittills enda undersökning som tillåter internationella jämförelser. Trots all kritik i detaljer är den vetenskapligt erkänd och citeras också av kommissionen på vissa ställen, t.ex. i "Meddelande från kommissionen om föreningar och stiftelser i Europa" (KOM(97) 241 slutlig).

Kommissionen publicerade 1997 en undersökning om kooperativ, ömsesidiga bolag och den icke-vinstdrivande sektorn i EU (citerad ovan). De statistiska uppgifterna hämtades genom frågeformulär från lokala och nationella paraplyorganisationer. Statistiken, särskilt om den icke-vinstdrivande sektorn, är mycket generaliserande, grovt indelad och inte fullständig. Johns Hopkins-undersökningen är fullständigare och tematiskt mycket finare indelad än kommissionens undersökning.

För Frankrike, Tyskland och England går det att göra jämförelser mellan de bägge undersökningarna. (Beträffande Italien citerar kommissionen Johns Hopkins-undersökningen.) För dessa tre länder kan uppgifterna om området "health and social work" jämföras med Johns Hopkins-undersökningens data om grupp 3 (Hälsovård) och grupp 4 (Social service). Om man räknar om uppgifterna inom området "Hälsa och social service" till procentandelar av bruttonationalprodukten, blir Johns Hopkins-undersökningens uppgifter för Frankrike 1,45 %, medan kommissionens blir 1,39 %. Motsvarande uppgifter för Tyskland blir 2,07 % och 1,92 %, och för England i bägge fallen 0,72 %. Trots metodskillnaderna mellan de två undersökningarna stämmer de statistiska uppgifterna bra överens. Bägge undersökningarna visar på frivilligorganisationernas ekonomiska betydelse.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

BILAGA II

Frivilligorganisationerna på det sociala området inom EU

EU EUROPAPARLAMENTET

Förklaring 23, budgetpost B3-4101

I ett första steg har Europaparlamentet tagit hänsyn till förklaring 23 genom att anslå budgetmedel till samarbete med frivilligorganisationer - senast på nivån 2 mecu för 1996. I budgetplanen för 1997 har man skapat en ny post B3-4101 för samarbete med icke-statliga organisationer och frivilligorganisationer för äldrevård, och anslagit 4 mecu till detta. Stephen Hughes, ordförande i Europaparlamentets socialutskott, föreslog den nya budgetposten "Medborgardialog" för budgetåret 1997, men parlamentet gav inte sitt godkännande. För 1998 har kommissionen än en gång föreslagit en speciell budgetpost - denna gång på nivån 4,5 mecu - som parlamentet väntas godkänna. De nämnda posterna har använts av kommissionen i en rad åtgärder i form av projekt på området som genomförts av olika organisationer. Samarbetet med frivilligorganisationerna på det sociala området har åtskilliga gånger blivit föremål för frågor från ledamöterna i Europaparlamentet (senast i frågan från John Iversen i EGT nr C 60/101 av den 26 februari 1997).

EUROPEISKA KOMMISSIONEN

Europeiskt forum för socialpolitik, frivilligorganisationernas roll

Förklaring 23 uppmärksammades på politisk nivå av kommissionen första gången i "Medelfristigt socialt handlingsprogram 1995-1997" (KOM(95) 134). Man hänvisar direkt till förklaringen och redovisar planer för ett "Europeiskt forum för arbetsmarknads- och socialpolitik"; "frivilligorganisationer och andra representativa organisationer" bör konsulteras inom ett brett urval av sociala frågor. Detta forum genomfördes i mars 1996 och fick skiftande genomslagskraft. Hänvisningen till dessa organisationer togs också upp i den rapport från "de vises kommitté" som utarbetades inför detta forum 1966: "Det framstår som nödvändigt att engagera allmännyttiga organ och stiftelser - och i allmänhet de kollektiva aktörer som verkar inom medborgarsfären - i den socialpolitiska beslutsprocessen. Särskilt utrymme bör beredas de frivilligorganisationer som kämpar mot utslagning och fattigdom och som kan fungera som språkrör för utslagna arbetslösa." (Rapportens del V.1, Bryssel 1995 - februari 1996).

I sitt senaste socialpolitiska meddelande "Modernisering och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen" (KOM(97) 102 slutlig) uppmanar kommissionen endast arbetsmarknadsparterna att yttra sig vid sidan av EU-institutionerna och medlemsstaterna. Frivilligorganisationerna tilldelas rollen som deltagare i Socialpolitiskt forum nr 2, som planeras till 1998. Organisationerna på välfärdsområdet nämns över huvud taget inte; de erkänns inte som självständiga aktörer på den sociala trygghetens område.

Den kooperativa sektorn; en europeisk föreningsstadga

I synnerhet när det gäller föreningarna har kommissionen undersökt ännu en aspekt genom att lägga fram förslag till lagstiftningsformer för kooperativ, ömsesidiga bolag och föreningar - utan begränsning till föreningar som är verksamma på det sociala området - så att dessa sammanslutningar inom "den sociala ekonomin" kan få en rättsligt reglerad ram för sin verksamhet.

Här bör man formulera gemensamma aspekter i fråga om mål och praktiska element i organisationernas olika stadgar. Dessa bör helst tillämpas som en funktion av medlemsstaternas lagstiftning. Kommissionen har föreslagit beträffande personsammanslutningar ("sociétés de personnes") i europeisk rätt att man skall skapa övergångsmöjligheter mellan de tre organisationstyperna (kooperativ, ömsesidiga bolag och ideella föreningar).

För närvarande är det emellertid inte aktuellt med något rådsbeslut, bland annat på grund av den kontroversiella medbestämmandedebatt som förts parallellt med att direktiv lagts fram om företagsråd. I detta sammanhang har kommissionen också presenterat ett flerårigt stödprogram för "den sociala ekonomin", men av olika skäl har rådet inte godkänt det. En orsak till att förslaget än så länge blockerats är att man inte tagit tillräcklig hänsyn till att det är så stora skillnader mellan föreningslivet i olika medlemsstater. På grundval av de resurser som redan anslagits i de olika budgetplanerna har kommissionen emellertid redan genomfört vissa åtgärder. På kommissionsnivå i Bryssel finns det för övrigt en "rådgivande kommitté" med företrädare för de nämnda organisationerna från samtliga medlemsstater. Den 6 juni 1997 lade kommissionen fram ett meddelande om "Föreningar och stiftelser i Europa" (KOM(97) 241 slutlig), som bland annat lyfter fram ovannämnda förklaring 23 men behandlar alla allmännyttiga organisationer (t.ex. på idrotts- och kulturområdet). Innehållsmässigt bygger meddelandet på en tidigare informell vitbok om föreningslivet.

DE SOCIALA FRIVILLIGORGANISATIONERNAS EUROPEISKA SAMARBETE

Med direkt hänvisning till förklaring 23 bildades en rundabordsorganisation för europeiska välgörenhetssammanslutningar (European Round Table of Charitable Social Welfare Associations ETWelfare); sedan 1996 har den juridisk form som europeisk ekonomisk intressegruppering (EEIG) utan vinstsyfte. Med stöd av kommissionen har ETWelfare bland annat genomfört två pilotprojekt som finansierats med de nämnda budgetposterna, bland annat för utbyte av informatörer mellan föreningar i alla EU-medlemsstater för att förbättra samarbetet med frivilligorganisationerna. Organisationerna på det sociala fältet bildade en "Platform of Social NGOs" i syfte att förbereda 1996 års socialpolitiska forum, och ESK-ledamoten Soscha zu Eulenburg framträdde som talare vid avslutningsarrangemanget.

Man kan göra en distinktion mellan sammanslutningar som är sektorsbundna och sådana som har verksamhet på flera områden. Ett tydligt exempel på sektorsbundet arbete är gemenskapens och medlemsstaternas aktionsföreningar mot fattigdom och utslagning (det europeiska fattigdomsnätverket EAPN) och den europeiska paraplyorganisationen för hjälp åt bostadslösa (FEANTSA), samt de intresseföreningar som samarbetar inom Europeiskt forum för funktionshindrade och Ungdomsforum och de organ som svarar för tjänster och inrättningar på området. Deras uppgift är att bevaka rättigheter och intressen för dem som drabbats av nöd- eller konfliktsituationer eller andra svåra omständigheter och som gått samman för att avhjälpa situationen.

Det har inte på något sätt uteslutit gemensamma aktioner med koppling till allmänna socialpolitiska krav. Detta gäller exempelvis den plattform för sociala frivilligorganisationer som bildades för att förbereda 1996 års socialpolitiska forum och det som planeras för 1998. Dessa båda forumdiskussioner avser särskilt dialogen med arbetsmarknadens parter, som kräver samverkan och samordning mellan de frivilligorganisationer som verkar på det sociala området.

En annan kategori utgörs av sammanslutningar - frivilligorganisationer och stiftelser - som representerar sociala tjänster och inrättningar som berör flera sektorer; de försvarar de drabbades sociala rättigheter (t.ex. ETWelfare, där för närvarande fjorton medlemsstaters paraplyorganisationer för sådana inrättningar och tjänster samarbetar).

BILAGA III till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag fick mer än 25 % av de avgivna rösterna, men avvisades under diskussionen.

Punkt 3.2

Texten bör utformas enligt följande:

"Frivilligorganisationerna utgör en viktig ekonomisk och social grupp inom 'den sociala solidaritetens ram' såväl i de enskilda medlemsstaterna som inom den alltmer integrerade Europeiska unionen. ESK uttrycker tillfredsställelse över att som ledamöter räkna företrädare för frivilligorganisationerna. Med denna relevanta sammansättning är ESK den största företrädaren för det medborgerliga samhället och kan i kraft härav förverkliga 'medborgardialogen' och tolka det som sägs inom ramen för denna. När så sker är kommittén, särskilt i kraft av sin aktuella sammansättning, redo att fullgöra de uppgifter som anförtrotts den."

Motivering

- Ramen för den "sociala solidariteten": se motiveringen för punkt 3.1.

- Även om texten i punkt 3.2 har mildrats i den rättade versionen, är substansen oförändrad.

Med hänsyn till att ESK på så vis undergräver sin egen auktoritet och att kommittén och dess ledamöter riskerar att inte bli betraktade som trovärdiga, är det mycket svårt och synnerligen farligt för ESK att erkänna det som står i punkt 3.2 nämligen:

- Kommitténs sammansättning är inte passande, eftersom frivilligorganisationerna skall ha "rimlig representation" (underförstått: idag är den inte det).

- På grund av denna inte helt passande sammansättning är det inte lätt för den, eller svårt för den (eftersom den rättade punkten 3.2 lyder "Om denna grupp får rimlig representation inom ESK blir det ännu lättare ...") att förverkliga den medborgardialog som eftersträvas.

I motsats till yttrandets förslag till skrivning för punkt 3.2 är närvaron i ESK för frivilligorganisationernas företrädare uttryckt på ett positivt sätt i ändringsförslaget. Det sägs således att kommittén tack vare denna närvaro har en passande sammansättning och kan företräda det medborgerliga samhället och föra dess talan.

Resultat av omröstningen

För: 36, mot: 47, nedlagda: 9.

Punkt 3.3

Stryk sista meningen: "För det andra har insikt emellertid vunnits om att frivilligorganisationerna ofta kan producera sociala tjänster till lägre kostnad och på ett sätt som bättre motsvarar behoven."

Motivering

Det är ett orimligt påstående eftersom det ju är omöjligt för frivilligorganisationerna att till exempel ta över ansvaret för hemhjälp eller matutkörning till äldre personer.

Resultat av omröstningen

För: 38, mot: 40, nedlagda: 13.