Yttrande från Regionkommittén om "Meddelande från kommissionen om utvecklingen av hälsopolitiken i Europeiska unionen"

(1999/C 51/09)

BAKGRUND

- Kommissionens meddelande om "Utvecklingen av folkhälsopolitiken i Europeiska unionen" (KOM(98) 230 slutlig).

- Kommissionens beslut av den 17 april 1998 att rådfråga Regionkommittén i detta ärende, i enlighet med artiklarna 129 och 198c första stycket i EG-fördraget.

- Presidiets beslut av den 13 maj att ge utskott 5 "Socialpolitik, folkhälsa, konsumentskydd, forskning, turism" i uppdrag att förbereda yttrandet.

- Regionkommitténs yttrande om "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av en handlingsplan 1995-1999 för att bekämpa cancer inom ramen för verksamheten på folkhälsoområdet" (CdR 183/94) (); yttrandet om "Meddelande från kommissionen och förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen för främjande av och upplysning, undervisning och utbildning om hälsa inom ramen för verksamheten på folkhälsoområdet" (CdR 246/96 fin) (); yttrandet om "Gemenskapens åtgärdsprogram för förebyggande av aids och andra överförbara sjukdomar inom ramen för verksamheten på folkhälsoområdet" (CdR 144/95) (); yttrandet om "Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen för att bekämpa narkotikamissbruk inom ramen för åtgärder på folkhälsans område" (CdR 147/95) (); yttrandet om "Meddelande från kommissionen om ett handlingsprogram för gemenskapen för hälsokontroll inom ramen för verksamhet på folkhälsoområdet" och "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om godkännande av ett program för gemenskapsåtgärder för hälsokontroll inom ramen för verksamhet på folkhälsoområdet" (CdR 25/96 fin) (); yttrandet om "Meddelande från kommissionen om nätverk för övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar" och "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar i Europeiska gemenskapen" (CdR 157/96 fin) (); yttrandet om "Meddelande från kommissionen och förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om godkännande av ett program för gemenskapsåtgärder 1999-2003 för ovanliga sjukdomar inom ramen för insatser på folkhälsoområdet" (CdR 287/97 fin) ().

- Utkastet till yttrande (CdR 156/98 rév. 2) som antogs av utskott 5 den 29 september 1998 (föredragande: Ian Hudghton).

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 26:e plenarsession den 18-19 november 1998 (sammanträdet den 19 november).

1. Inledning

1.1. Regionkommittén välkomnar meddelandet och översynen av folkhälsopolitiken mot bakgrund av erfarenheterna efter utökningen av EU:s behörighet på folkhälsoområdet i artikel 129 i Fördraget om Europeiska unionen. ReK anser också att det behövs en granskning av EU:s folkhälsopolitik i ljuset av ytterligare behörighetsutökningar i utkastet till Amsterdamfördraget.

1.2. Åtta folkhälsoprogram har sin grund i artikel 129 och många av dessa program kommer att avslutas kring år 2000. ReK anser därför att det är nödvändigt att se över de nuvarande programmen. ReK ställer sig dock frågande till varför tre program ännu inte har fastställts.

1.3. Kommissionen föreslår tre åtgärdsområden. Dessa är:

- Förbättrad information för förbättring av folkhälsan.

- Snabba åtgärder vid hälsorisker.

- Arbete med avgörande faktorer för folkhälsan genom hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande åtgärder.

Frågor i samband med utvidgningen och integreringen av hälsokrav i gemenskapens övriga politik kommer att behandlas inom samtliga tre åtgärdsområden. Detta är ett viktigt inslag i meddelandet.

1.4. ReK stöder generellt dessa åtgärder men anser att EU bör respektera subsidiaritetsprincipen och agera endast då det finns klara fördelar med åtgärder på EU-nivå. Mervärdet av pilotprojekt, nätverk och utbyte av väl fungerande metoder bör betonas. ReK anser att EU:s insatser på varje åtgärdsområde bör övervägas noga så att de kompletterar och inte dubblerar nationella åtgärder. Åtgärdsområdena hänger samman, och det bör man hålla i minnet vid utökningen av EU:s behörighet på folkhälsoområdet.

2. EU:s nuvarande folkhälsopolitik

2.1. Artikel 129 i EG-fördraget omfattar behörighet på folkhälsoområdet. De viktigaste bestämmelserna är följande:

- Gemenskapen skall bidra till att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå för människor genom att främja samarbete mellan medlemsstaterna och vid behov stödja deras insatser.

- Gemenskapens insatser för hälsoskydd skall inriktas på att förebygga sjukdomar.

- Gemenskapens insatser på folkhälsoområdet skall inriktas på att särskilt förebygga de stora folkhälsosjukdomarna, inklusive narkotikamissbruket.

2.2. Det finns för närvarande åtta åtgärdsprogram på folkhälsoområdet. Dessa är:

- aids och andra överförbara sjukdomar,

- cancer,

- narkotikamissbruk, som är kopplat till andra åtgärder, däribland inrättandet av Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk. EU och medlemsstaterna har också enats om en handlingsplan för narkotikabekämpning,

- hälsofrämjande åtgärder,

- hälsokontroll,

- sjukdomar relaterande till miljöföroreningar,

- förebyggande av skador,

- ovanliga sjukdomar.

2.3. Programmen för miljöföroreningsrelaterade sjukdomar, förebyggande av skador och ovanliga sjukdomar har rådet och Europaparlamentet ännu inte kommit överens om. ReK anser att det är viktigt att de båda institutionerna enas om programmen så snabbt som möjligt.

2.4. EU har agerat på ett flertal andra områden, däribland:

- Riktlinjer och praktiska rekommendationer för cancerscreening, osteoporos (benskörhet), hälsodiet och alkoholproblem hos ungdomar.

- Bekämpning av tobakskonsumtion och minskad tobaksreklam.

- En strategi för blodsäkerhet och självförsörjning med blod.

- En omfattande översyn av icke-joniserande strålning.

2.5. ReK ser också positivt på det betydande folkhälsoinslaget i gemenskapens femte ramprogram för forskning och teknisk utveckling (1998-2002), som innefattar forskning om sambandet mellan hälsa, miljö och livsmedel, bevakning av virussjukdomar och forskning om problem i samband med en åldrande befolkning.

3. Utökad behörighet på folkhälsoområdet i det nya fördraget och problem i samband med den nuvarande strategin

3.1. Regionkommittén instämmer i kommissionens beskrivning av problemen i samband med administrationen av de nuvarande åtta programmen. Varje program har till exempel en liten budget, en egen oberoende strategi och arbetsplan samt en egen kommittéstruktur med invecklade regler. Detta skapar en stor administrativ börda och gör det svårare för EU att utveckla en samlad folkhälsostrategi.

3.2. ReK instämmer i att den nuvarande strategin kräver en rationellare struktur med färre program och ökad samordning mellan programmen.

3.3. I meddelandet hävdas att "en större effekt kunde eventuellt ha uppnåtts om färre, storskaligare och hållbara insatser hade främjats" och att "beroendet av att organisationer lämnar in projektförslag som speglar vad de önskar skapar svårigheter att säkerställa att man uppnår programmens politiska mål och de nationella strategiska målen". Även om det administrativt förefaller lämpligt att övergå till större projekt menar ReK att innovativa projekt och pilotprojekt utgör en väsentlig del av dessa program och att dessa typer av projekt är ytterst effektiva på regional och lokal nivå. På samma sätt kan erfarenhetsutbytesprojekt effektivt utvecklas med ett litet antal transnationella samarbetspartner med kunskap om innovativa metoder.

3.4. I meddelandet påpekas att förutsättningarna för folkhälsopolitiken och hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande åtgärder har förändrats sedan gemenskapsstrategin fastställdes 1993. Kommissionen redogör för flera av dessa förändringar, däribland åldrande befolkning och andra demografiska faktorer, ny teknik och ökade allmänna förväntningar. Andra viktiga faktorer är ändrade sysselsättningsmönster och förändringar i hälso- och sjukvårdssystemen.

3.5. I meddelandet betraktas livsmedelssäkerhet som ett särskilt problem. Vissa sjukdomar som BSE och E.coli har skapat stor oro på folkhälsoområdet. I meddelandet påpekas att EU:s folkhälsopolitik också måste ta hänsyn till modern livsmedelsberedning och moderna jordbruksmetoder. ReK instämmer i detta och vill betona att det behövs kopplingar mellan EU:s folkhälsopolitik och EU: s politik på andra områden, som till exempel den gemensamma jordbrukspolitiken och politiken för livsmedelssäkerhet. ReK vill också betona att BSE och E.coli har varit en viktig fråga på olika politiska nivåer och att samtliga dessa nivåer måste delta i kampen mot dessa sjukdomar i ett samordnat försök att utrota dem. Det är vidare angeläget att en koppling även görs till frågor om djurhållning, djuruppfödning och antibiotika i foder.

3.6. Dessa förändringar har starkt påverkat folkhälsopolitiken och kommer även i fortsättningen att vara en gemenskapsangelägenhet. Följaktligen fick Europeiska unionen genom Amsterdamfördraget ökade befogenheter på folkhälsoområdet.

3.7. I Amsterdamfördraget behandlas folkhälsoområdet i artikel 152 och några viktiga ändringar har gjorts:

- I bestämmelserna om den övriga politikens effekt på folkhälsan understryks att en hög hälsoskyddsnivå för människor skall vara en viktig faktor för all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder.

- Gemenskapens insatser har utökats från insatser i avsikt att "förebygga ohälsa och sjukdomar" och "undanröja faror för människors hälsa" till att innefatta insatser för att "förbättra folkhälsan".

- Insatser på narkotikaområdet skall inriktas på att "minska narkotikarelaterade hälsoskador".

- Gemenskapen kan besluta om "åtgärder för att fastställa höga kvalitets- och säkerhetsstandarder i fråga om organ och ämnen av mänskligt ursprung, blod och blodderivat" men dessa åtgärder "får inte påverka nationella bestämmelser om donation eller medicinsk användning av organ och blod".

3.8. Konsekvenserna av utvidgningen och internationellt samarbete med organisationer som Världshälsoorganisationen (WHO) måste vägas in vid utformningen av en folkhälsopolitik. ReK instämmer i att internationella organisationers arbete måste beaktas i samband med utvecklingen av EU:s folkhälsopolitik och att det är viktigt att EU:s åtgärder kompletterar och inte dubblerar WHO:s insatser. Beträffande utvidgningen har kandidatländerna lägre utgifter för hälso- och sjukvård per capita, lägre förväntad livslängd och sämre hälsostatus. Fri rörlighet för varor (särskilt läkemedel, blodprodukter och medicinsk utrustning) ger upphov till frågor om säkerhet och kvalitetskontroll. Under rubriken "den internationella dimensionen" behandlas globala hot mot folkhälsan, särskilt överförbara sjukdomar.

4. En framtida gemenskapspolitik för folkhälsa

4.1. Mot bakgrund av dessa förändringar föreslår kommissionen en folkhälsopolitik som skall innefatta tre åtgärdsområden:

- Förbättrad information för förbättring av folkhälsan.

- Snabba åtgärder vid hälsorisker.

- Arbete med avgörande faktorer för folkhälsa genom hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande åtgärder.

Åtgärdsområde ett: Förbättrad information för förbättring av folkhälsan.

4.2. I meddelandet betonas betydelsen av ett fullgott hälsoinformationssystem som underlag för politisk analys och något som därmed kan ge gemenskapen bättre möjligheter att genomföra effektiva åtgärder på folkhälsoområdet. ReK håller med om att informationssystem är centrala för att förbättra folkhälsopolitiken men vill påpeka att kommissionen räknar upp informationsområden som utgör medlemsstaternas och inte EU:s behörighet. I till exempel punkt 47 nämns "trender för kostnader för och finansiering av hälso- och sjukvårdssystem, inklusive rollen för statliga och privata försäkringssystem" och "prioriteringar inom hälso- och sjukvård, inklusive prioriteringsmekanismer liksom allmänhetens inställning och intressen i fråga om hälsa och effektiviteten i hälso- och sjukvårdssystemen". Därmed skulle kommissionen kunna komma att inkräkta på områden som inte anges i artikel 152 i utkastet till Amsterdamfördraget.

4.3. Även om upplysningar och jämförbara data på dessa åtgärdsområden kan vara värdefulla för medlemsstaterna bör kommissionens åtgärder inte innehålla rekommendationer eller bindande beslut. Vid informationsinsamlingen bör kommissionen lägga tonvikten på sina egna behörighetsområden. Detta är särskilt viktigt med tanke på de begränsade budgetmedel som EU förfogar över för folkhälsopolitiken. EU:s informationsinsamling bör komplettera den datainsamling som görs av medlemsstaterna och internationella organisationer som WHO och OECD.

4.4. Det är mycket viktigt att sprida den information som erhålls från forskning och datainsamling i EG-regi. Tillvägagångssättet för att sprida informationen måste vara väl genomtänkt så att Europeiska gemenskapen arbetar i partnerskap med medlemsstaterna och med lokala och regionala myndigheter. Det behövs en diskussion mellan dessa olika nivåer om EG:s program för forskning och information på folkhälsoområdet.

4.5. Forskningen och datainsamlingen inom många områden som har med folkhälsa att göra bör stimulera diskussionen. Att fatta beslut utifrån denna forskning kommer emellertid att förbli medlemsstaternas ansvar, om inte gemenskapen uttryckligen tilldelas detta ansvar i fördragen.

Åtgärdsområde två: Snabba åtgärder vid hälsorisker

4.6. På detta åtgärdsområde betonar kommissionen behovet av att snabbt reagera på överförbara och ovanliga sjukdomar och nämner bland annat pest, hemmoragiska febrar och fågelinfluensa. Kommissionen vill utvidga området ytterligare till "hälsokrav för livsmedel, veterinär- och växtskyddsfrågor, zoonoser, blod- och organsäkerhet, miljörisker, hälsorisker från kemiska ämnen och förgiftning samt negativa hälsoeffekter av medicinska produkter och medicinsk utrustning". ReK välkomnar dessa förslag eftersom samarbete mellan medlemsstaterna är viktigt för att bekämpa överförbara sjukdomars hot mot folkhälsan. Hotet från dessa sjukdomar ökar på grund av den ökade rörlighet i EU som följer av affärsresor och turism, och EU kan i detta sammanhang på ett väsentligt sätt bidra till utbyte av information och bästa metoder. För områdena livsmedels- och produktsäkerhet finns det redan ett väl fungerande varnings- och informationssystem som omfattar alla medlemsstaterna och kommissionen. Nya informationssystem för likartade områden inom hälso- och sjukvården bör i möjligaste mån vara kompatibla med detta.

4.7. Åtgärderna innefattar samordningsmekanismer på gemenskapsnivå, däribland övervakning, snabba analyser, besök på plats och undersökningar rörande specifika problem. ReK stöder i princip åtgärder av detta slag eftersom det är viktigt att EU stöder samarbete mellan medlemsstaterna.

Åtgärdsområde tre: Arbete med avgörande faktorer för folkhälsa genom hälsofrämjande och sjukdomsförebyggande åtgärder

4.8. På detta område ingår åtgärder för att öka enskilda personers kunskaper om och möjligheter att främja sin hälsa och förebygga sjukdomar. Ett mål är också att ändra sociala, ekonomiska och miljömässiga förhållanden så att de främjar den enskildes hälsa och folkhälsan. Sex av de åtta folkhälsoprogrammen ingår i denna strategi eftersom dessa program syftar till att förebygga sjukdomar och skador. ReK stöder resten av förslaget.

4.9. De förebyggande åtgärderna innefattar bland annat vaccinering, säkerhetsföreskrifter, screening och undersökningar av målgrupper. ReK anser dock att dessa åtgärder bör överlåtas till medlemsstaterna och att EU:s finansiering koncentreras till skapandet av nätverk och utbyte av bäst fungerande metoder, att formulera kvalitetsnormer samt att man främjar projekt som förbättrar de sociala, ekonomiska och miljömässiga förhållandena och gör sjukvården mer human.

4.10. Kommissionen ber om råd beträffande prioriteringarna på detta område och frågar till exempel om man i högre grad bör beakta ålderssjukdomar som Alzheimers; förstärka arbetet gällande näring och kraftig övervikt; lägga större tonvikt vid hjärt- och kärlsjukdomar; minska narkotikarelaterade hälsoskador; inrikta sig på hälsotillstånd hos speciella befolkningsgrupper, såsom socialt utslagna, ungdomar, barn eller kvinnor; garantera tillgång till hälsoinformation och hälsorådgivning för gemenskapens medborgare när de flyttar till en annan medlemsstat för att arbeta, studera eller semestra, och om strategierna bör anpassas för att ta hänsyn till problem i kandidatländerna.

4.11. ReK anser att kommissionen har sammanställt en lång lista på åtgärder och att den på grund av den begränsade budgeten måste prioritera omsorgsfullt mellan åtgärderna, med utgångspunkt i befolkningens verkliga hälsobehov. Det är då angeläget att lägga mer vikt på hälsofrämjande åtgärder och att särskilt rikta satsningarna till de mest utsatta grupperna.

4.12. ReK anser att kommissionen bör välja ut de områden där EU-insatser verkligen kan tillföra något och där skapandet av nätverk och erfarenhetsutbyte är effektivt.

4.13. I punkt 4.1 redogörs för de problem som utvidgningen kan innebära på folkhälsoområdet. Kommissionen hävdar att kandidatländerna eventuellt har "allvarligare problem i fråga om överförbara sjukdomar" och att "fri rörlighet för varor, bland annat vissa läkemedel och blodprodukter och medicinska anordningar [ger] upphov till frågor som gäller säkerhet och kvalitetskontroll liksom prissättning". Narkotikamissbruket i vissa kandidatländer och det ökande narkotikamissbruket i vissa EU-länder innebär att åtgärder för att minska narkotikarelaterade hälsoskador måste ges hög prioritet. Dessa problem kräver att EG ser över sina strategier i ljuset av en utvidgad union, och det måste göras snarast.

4.14. Att det finns hälsoinformation och hälsorådgivning för EU-medborgare som arbetar och lever i en annan medlemsstat är en annan viktig fråga för gemenskapen.

4.15. Även om programmen kommer att kombineras på detta åtgärdsområde tycks de inte få några större finansiella resurser. Med detta i åtanke anser ReK att aktiviteterna måste inriktas på särskilda målgrupper och dem som arbetar inom hälso- och sjukvård snarare än på allmänheten. Följaktligen bör projekten utvecklas genom öppen inbjudan att lämna förslag på projekt, och tyngdpunkten bör ligga på innovativa projekt med regional eller lokal förankring.

4.16. ReK instämmer i att det finns mycket litet att vinna på att programmen för hälsofrämjande respektive förebyggande åtgärder splittras upp och att det krävs en rationellare strategi. Med en enda rättslig ram för detta åtgärdsområde skulle resurserna kunna utnyttjas bättre.

5. Vägen mot framtiden

5.1. Kommissionen har lagt fram ett antal inledande förslag om hur folkhälsopolitiken skulle kunna utformas i framtiden. Kommissionen anser att det behövs en debatt om både innehållet i den framtida politiken och hur den skall genomföras. En central fråga är vilken typ av rättslig mekanism som skall användas för att säkerställa att politiken effektivt kan kombinera de främjande och lagstiftande åtgärderna i det nya fördraget. Det föreslagna nätverket för övervakning och kontroll av överförbara sjukdomar kommer att ha sin egen rättsliga grund.

5.2. Det finns två möjligheter att formalisera den nya politiken. En skulle vara att införa ett enda "raminstrument" som ligger till grund för senare införande av skilda instrument för varje åtgärdsområde. Fördelen är att en enda finansieringsram skapas för att fördela anslag mellan åtgärdsområdena, medan nackdelen är att det krävs två beslutsnivåer och två administrativa strukturnivåer. Den andra möjligheten skulle vara att införa ett separat rättsligt instrument för varje åtgärdsområde utan ett övergripande instrument. Detta skulle förutsätta att det finns en uttrycklig samsyn om vilka anslag varje område skall tilldelas. ReK anser att de tre åtgärdsområdena hänger samman och att det finns starka skäl för ett samlat ramverk om förhandlingarna mellan EU-institutionerna om ramverket kan genomföras snabbt och effektivt.

5.3. Ett hälsofrämjande program vore värdefullt, men med tydliga prioriteringar inom olika områden, t.ex. tobak. Programmet bör ha sin utgångspunkt i målet att minska skillnaderna i hälsa, vilket talar för en inriktning mot särskilda grupper i samhället och hälsopolitik.

5.4. En eventuell utvidgning av EU:s uppgifter till "evidence based medicine", kvalitetssäkring, implementering, "health technology assessment" och spridning av resultat är en naturlig och relevant utveckling för program inom folkhälsoområdet, där det finns behov att främja samarbete och fungerande metoder bland medlemsstaterna.

5.5. Forskning och informationsinsamlande är till nytta inom många folkhälsoområden där medlemsstaterna har ansvaret, men man måste komma ihåg att forskning och information då utnyttjas för att få till en upplyst diskussion. Att utveckla hälso- och sjukvårdssystem inklusive kostnadskontroll och finansieringssystem kommer att förbli nationella angelägenheter.

5.6. Att se folkhälsofrågorna som en produktiv faktor i samhället, i likhet med vad Världsbanken gjort i satsningen "Investera i hälsa" är positivt. Prioriteringar inom folkhälsoområdet är angeläget, särskilt mot bakgrund av det övergripande målet att utjämna skillnaderna i hälsa mellan olika grupper, regioner och länder.

6. Kommitténs huvudsakliga slutsatser

6.1. Regionkommittén välkomnar meddelandet eftersom det ger en uttömmande analys av frågeställningar i samband med utformningen av EU:s folkhälsopolitik. Med tanke på EG:s ökade behörighet på folkhälsoområdet i Maastricht- och Amsterdamfördragen välkomnas en utvärdering av folkhälsoprogrammen.

6.2. ReK stöder generellt de tre åtgärdsområdena i meddelandet men anser att EU bör respektera subsidiaritetsprincipen och tydligt påvisa när det finns klara fördelar med att agera på EU-nivå.

6.3. Det nuvarande genomförandet av åtta folkhälsoprogram med relativt begränsad budget innebär att det finns en hel del onödig administration, och ReK välkomnar därför kommissionens strävan att rationalisera dessa program.

6.4. Regionkommittén vill betona sambandet mellan folkhälsopolitik och andra av EG:s politikområden, som t.ex. den gemensamma jordbrukspolitiken och politiken för livsmedelssäkerhet.

6.5. Trots denna rationalisering tillåter inte budgetanslagen storskaliga aktiviteter och ReK anser därför att programmen på många områden bör koncentreras till innovativa projekt och erfarenhetsutbyte på lokal och regional nivå.

6.6. Det är också viktigt att rådet och Europaparlamentet kommer överens om de tre folkhälsoprogram som återstår att fastställa så snart som möjligt.

6.7. På åtgärdsområde ett instämmer ReK i att kommissionen bör samla in information för att utveckla EU:s folkhälsopolitik, men konstaterar att kommissionen avser att samla in information på politikområden som sorterar under medlemsstaternas behörighet. EU måste också ta hänsyn till information som samlas in av andra internationella organisationer som WHO och OECD. ReK anser att det krävs stor försiktighet på detta område och att kommissionen inte bör utfärda några rekommendationer eller fatta bindande beslut.

6.8. ReK ser positivt på insatserna inom åtgärdsområde två, som är en viktig del av kommissionens arbete, och betonar att EU har en viktig samordnande uppgift på detta område för att uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna.

6.9. ReK ser också positivt på att sex av de åtta nuvarande folkhälsoprogrammen hänförs till detta åtgärdsområde i en strävan att utforma en mer rationell och effektiv strategi. Med den begränsade budgeten krävs dock noggrann eftertanke vid utformningen av nya eller förstärkta åtgärder på detta område. ReK vill framhålla att utvidgningen och ökningen av narkotikarelaterade sjukdomar i EU kräver en förändrad strategi.

6.10. Med den begränsade budgeten vill ReK påminna kommissionen om hur viktiga och effektiva lokalt och regionalt förankrade innovativa projekt är. Skapandet av nätverk och erfarenhetsutbyte ger också ett mervärde på EU-nivå.

6.11. ReK stöder ett samlat rättsligt ramverk eftersom de tre åtgärdsområdena är nära sammankopplade.

Bryssel den 19 november 1998.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() EGT C 210, 14.8.1995, s. 55.

() EGT C 210, 14.8.1995, s. 81.

() EGT C 100, 2.4.1996, s. 28.

() EGT C 100, 2.4.1996, s. 38.

() EGT C 129, 2.5.1996, s. 50.

() EGT C 337, 11.11.1996, s. 67.

() EGT C 64, 27.2.1998, s. 91.