RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN - Del I - XXXII:a rapporten om konkurrenspolitiken 2002

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning

Faktaruta 1: En meningsfullare roll för konsumenterna

I - Antitrust - Artiklarna 81 och 82. Statliga monopol och monopolrättigheter - Artiklarna 31 och 86

A - Moderniseringen av reglerna för lagstiftning och uttolkning

1. EKSG-fördraget löper ut

2. Modernisering av reglerna för tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget

3. Översyn av kommissionens policy för gynnsam behandling av företag som lämnar information om karteller

4. Översyn av kommissionens gruppundantagsförordning om motorfordonssektorn

B - Tillämpning av artiklarna 81, 82 och 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

1.1.1. Översikt över verksamheten med kartellbekämpning och hur 2002 års meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden tillämpas

1.1.2. Enskilda ärenden under 2002

1.2. Vertikala avtal

2. Artiklarna 82 och 86

2.1. Artikel 82

2.2. Artikel 86

C - Konkurrensutvecklingen i olika sektorer

1. Energi: Liberalisering av el- och gassektorn

2. Posten

2.1. Det nya postdirektivet

3. Telekommunikation

3.1. Ett nytt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster

3.2. Avslutande av branschundersökningen av förhyrda linjer

4. Transport

4.1. Lufttransport

4.1.1. Förlängning av gruppundantagsförordning 1617/93

4.1.2. Konkurrenspolitiken inom den internationella luftfarten

4.1.3. Transatlantiska allianser

4.1.4. Inomeuropeiska allianser och koncentrationer

4.2. Sjötransporter

4.2.1. Rättspraxis

4.2.2. Översyn av förordning 4056/86

4.2.3. Enskilda ärenden

4.3. Järnvägstransporter

5. Media

5.1. Tillgång till premiumprogram

5.2. Tillgång till tv-rättigheter för de nya medierna

5.3. Kollektiv organisation av upphovsrättigheter och licensavtal

5.4. Tryckta medier

6. Distribution av motorfordon

6.1. Antagandet av en ny gruppundantagsförordning inom motorfordonsbranschen

6.1.1. Bakgrund

6.1.2. Viktiga steg som ledde fram till antagandet av förordningen

6.1.3. De viktigaste inslagen i förordning (EG) 1400/2002

6.1.3.1. Allmänna synpunkter

6.1.3.2. Försäljning av nya motorfordon

6.1.3.3. Efterservice och försäljning av reservdelar

6.1.3.4. Slutsats

6.1.4. Den förklarande broschyren

6.2. Allmän bedömning av tillämpningen av undantagsförordning (EG) 1475/95 när det gäller priset på nya bilar

7. Finansiella tjänster

8. Informationssamhället

9. Fria yrken

9.1. Tillämpningen av EG:s konkurrenslagstiftning på fria yrken

9.1.1. Konsekvenser av EG-domstolens domar

9.1.2. Studium av de ekonomiska effekterna av reglering

9.1.3. Med nationella konkurrensmyndigheter samordnade insatser

D - Statistik

II - Koncentrationskontroll

A - Allmän politik och ny utveckling

1. Inledning

2. Domstolsprövning av beslut i koncentrationsärenden under 2002

2.1. Airtours mot kommissionen

2.2. Schneider mot kommissionen

2.3. Tetra Laval mot kommissionen

3. Korrigerande åtgärder

4. Hänskjutande till medlemsstaterna enligt artikel 9 och artikel 22 - ny utveckling

4.1. Inledning

4.2 Hänskjutande till medlemsstaterna enligt artikel 9 i koncentrationsförordningen

5. Reform av koncentrationskontrollen

5.1. Målen med reformen

5.2. Den föreslagna reformen

5.2.1. Materiella frågeställningar

5.3. Reform av systemet för kontroll av företagskoncentrationer

5.3.1. Rättsliga åtgärder

5.3.2. Åtgärder utan lagstiftningskaraktär

6. Internationell samverkan

6.1. Det internationella konkurrensnätverket (ICN)

6.2. EU:s och USA:s gemensamma arbetsgrupp för företagskoncentrationer

B - Statistik

III - Statligt stöd

A - Allmän policy

1. Moderniserad kontroll av statligt stöd

1.1. Allmän inställning

1.2. Insyn

1.3. Utveckling av statistikverktyg

1.4. Resultattavlan för statligt stöd

1.5. Översyn av befintliga rambestämmelser och riktlinjer

1.5.1. Sektorsövergripande rambestämmelser

1.5.2. Forskning och utveckling

1.5.3. Sysselsättningsstöd

1.5.4. Kol och stål (EKSG-fördraget)

1.5.5. Små och medelstora företag

1.5.6. Statligt stöd och skattepolitik

1.5.7. Missgynnade storstadsområden

2. Utvidgningen

B - Stödbegreppet

1. Stödets ursprung

2. Fördelar för ett eller flera företag

2.1. Icke-återvinningsbara kostnader

3. Selektivitet

4. Snedvridning av konkurrensen

5. Påverkan på handeln

C - Bedömning av stödens förenlighet med den gemensamma marknaden

1. Branschövergripande stöd

1.1. Undsättningsstöd

1.2. Omstruktureringsstöd

1.3. Miljöstöd

1.4. Forsknings- och utvecklingsstöd

2. Regionalstöd

2.1. Ärenden som omfattar flera sektorer

Faktaruta 2: Nya sektorsöverskridande rambestämmelser för regionalt investeringsstöd, inklusive nya regler för bil- och syntetfibersektorerna

2.2. Stöd till utveckling av företags internationella verksamheter

2.3. Sociala stöd

2.4. Sektoriellt stöd

2.4.1. Linbanor

2.4.2. Varvsindustrin

2.4.3. Bilsektorn

2.4.4. Kol

2.4.5. Stål

3. Transporter

3.1. Järnväg

3.2. Kombinerad transport

3.3 Vägtransporter

Faktaruta 3: Vägtransportföretag

3.4. Passagerare

3.5. Vattenvägar

3.5.1. Transport på inre vattenvägar

3.5.2. Sjötransport

3.6. Lufttrafik

4. Jordbruk

4.1. Förändringar av policyn samt lagstiftningsinitiativ under 2002

4.1.1. Nya riktlinjer för statligt stöd till bortskaffande av slaktavfall och självdöda djur samt till kostnader för tester av transmissibel spongiform encefalopati (TSE)

4.2 Översikt över ärendena

4.2.1. Naturkatastrofer

4.2.2. Säljfrämjande verksamhet och reklam

4.2.3. Kostnadsökningar för motorbränsle

4.2.4. Inledning av formella undersökningar

5. Fiske

D - Förfaranden

1. Befintligt stöd

2. Stöd om omfattas av undantag

3. Återkrav av stöd

4. Underlåtenhet att verkställa beslut

5. EG-domstolens domar

E - Statistik

IV - Tjänster i allmänhetens intresse

1. Allmänna principer

2. Den senaste utvecklingen

2.1. Planerad grönbok om ramdirektiv för tjänster i allmänhetens intresse

2.2. Statsstödsärenden som kommissionen behandlat

Faktaruta 4 Deutsche Post

3. konkurrensbegränsande avtal och missbruk av dominerande ställning (inbegripet avreglering)

4. Avreglering genom lagstiftningsåtgärder

V - Internationell verksamhet

A - Utvidgningen

1. Förberedelser och förhandlingar inför anslutningen

2. Framsteg vad gäller anpassningen av konkurrensreglerna

3. Instrument enligt associeringsavtalen

4. Tekniskt bistånd till kandidatländerna

B. - Bilateralt samarbete

1. Förenta staterna

2. Kanada

3. Japan

4. Andra OECD-länder

C. - Multilateralt samarbete

1. Det internationella konkurrensnätverket

2. Världshandelsorganisationens arbetsgrupp om handel och konkurrens

3. OECD:s konkurrenskommitté

4. UNCTADs mellanstatliga grupp av konkurrensexperter

VI - Utsikter för 2003

1. Antitrust och avreglering

2. Koncentrationer

3. Statligt stöd

4. Internationell verksamhet

Bilaga - ärenden som undersöks i rapporten

Inledning

1. Fördelarna med en verkningsfull konkurrens på marknaden i form av effektiv resursfördelning och främjande av innovation och teknisk utveckling är allmänt erkända i hela världen. Att garantera eller skapa villkor som ger marknaderna möjlighet att fungera konkurrensmässigt är dock en ständig utmaning, både vad gäller marknadsaktörernas agerande och med tanke på de hinder som statliga åtgärder ger upphov till. Här har konkurrenspolitiken ett dubbelt syfte: å ena sidan skall den rätta till marknadsmisslyckanden som vissa marknadsstrukturer och ett konkurrensbegränsande beteende hos marknadsaktörer ger upphov till, å andra sidan skall den bidra till en branschövergripande ram för den ekonomiska politiken som främjar en effektiv konkurrens. I en värld av fortlöpande globalisering måste konkurrensarbetet inom ett integrerat ekonomiskt område som Europeiska unionen finna sin yttre dimension för att lika konkurrensvillkor skall råda på den internationella arenan.

2. EU:s konkurrenspolitik vilar på tre pelare med nära anknytning till varandra som alla tjänar syftet att låta fördelarna med en effektiv konkurrens komma konsumenterna till godo och samtidigt främja den europeiska industrins konkurrenskraft. De tre pelarna innebär för det första en effektiv tillämpning av de antitrustregler som förbjuder företag att delta i omotiverat konkurrensbegränsande avtal eller förfaranden och att missbruka en dominerande ställning på marknaden. Denna verksamhet inriktas allt mer på att förhindra att de allvarligaste formerna av konkurrensbegränsande beteende som marknadsaktörer gör sig skyldiga till, till exempel priskarteller eller karteller för marknadsuppdelning, stör en effektiv konkurrens. Samtidigt är koncentrationskontrollen nödvändig för att undvika att en dominerande ställning på en marknad skapas eller förstärks genom företagskoncentrationer och förvärv. För det andra strävar man efter att öppna upp sektorer av ekonomin där en effektiv konkurrens ännu inte är fast rotad genom en politik med successiv avreglering som åtföljer lagstiftningsåtgärder för att ytterligare integrera den inre marknaden. För det tredje täcker EU:s konkurrenspolitik kontrollen av statligt stöd på en övernationell nivå för att garantera att statliga ingripanden inte snedvrider konkurrensen på marknaden genom bidrag och skattebefrielser.

3. De viktigaste utmaningarna för EU:s konkurrenspolitik som har format kommissionens prioriteringar i fråga om lagstiftning och tillämpning under de senaste åren är välkända: den nära förestående utvidgningen av Europeiska unionen till 25 medlemmar innebär att såväl unionen som de tio kandidatländerna måste göra betydande ansträngningar för att skapa förutsättningar för att fördragets konkurrensregler skall kunna tillämpas effektivt när de nya medlemsstaterna har anslutit sig. Globaliseringen av marknaderna kräver ökat samarbete mellan de beslutsfattare världen runt som drar upp riktlinjerna för konkurrenspolitiken. Slutligen kan man inte bortse från förändringar i de ekonomiska förutsättningarna, till exempel de försämrade utsikter för ekonomisk tillväxt eller de svårigheter som vissa sektorer står inför som vi har bevittnat under 2002, även om det inte finns någon anledning att göra avkall på grundtanken med en effektiv konkurrenspolitik.

4. Förutom att kommissionen fortsatt kampen mot särskilt allvarliga horisontella karteller, som är en av de allvarligaste överträdelserna av konkurrenslagstiftningen, har den framgångsrikt fortsatt att genomdriva ett antal reformprojekt på alla delområden inom konkurrenspolitiken för att möta dessa utmaningar. Det mest betydande projektet 2002, en ambitiös och grundläggande omarbetning av antitrustreglerna gällande tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget, utmynnade i att rådet antog en ny grundförordning. Förordningen inleder en ny era när det gäller tillämpningen av antitrustreglerna i Europeiska unionen genom att de nationella konkurrensmyndigheterna och de nationella domstolarna blir mer direkt involverade i tillämpningen av fördragets konkurrensregler inom ramen för ett europeiskt nätverk för konkurrensmyndigheter. Den nya gruppundantagsförordningen för motorfordonssektorn innebär en omfattande omarbetning av konkurrensreglerna inom den sektorn. Översynen av koncentrationsförordningen avancerade också när kommissionen antog ett förslag till en ny förordning på grundval av ett omfattande samråd med berörda parter och med stöd i erfarenheterna av den första koncentrationsförordningen. Sist men inte minst har den erkänt stora betydelsen av en smidigt fungerande kontroll av statligt stöd utkristalliserats i ett antal viktiga reformprojekt för att förenkla stödförfarandena för att ytterligare framhäva den avgörande roll detta instrument har i EU:s konkurrenspolitik.

5. Under 2002 uppgick det totala antalet nya ärenden till 1019, vari ingick 321 antitrustärenden (enligt artiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget), 277 koncentrationsärenden och 421 ärenden om statligt stöd. De jämförbara siffrorna för 2001 var sammanlagt 1 036 nya ärenden, varav 284 antitrustärenden, 335 koncentrationsärenden och 417 ärenden om statligt stöd (utom klagomål). Utvecklingen i stort när det gäller nya ärenden uppvisar därför ingen enhetlig tendens inom konkurrenspolitikens olika delområden. En betydande ökning kan rapporteras på antitrustområdet, medan antalet koncentrationsärenden minskade klart och antalet nya ärenden om statligt stöd förblev stabilt.

6. På antitrustområdet förblev antalet nya anmälningar förhållandevis litet medan betydligt fler nya ärenden på eget initiativ inleddes 2002 (91) än 2001 (74). Denna tendens bereder väg för det successiva avskaffande av anmälningssystemet som moderniseringen av antitrustreglerna kommer att medföra. Antalet klagomål fortsatte öka under året (129 under 2002, efter att ha varit 116 under 2001 och 112 under år 2000).

7. Det totala antalet ärenden som avslutades 2002 var 1 283, vilket omfattade 363 antitrustärenden, 268 koncentrationsärenden och 652 ärenden om statligt stöd (utom klagomål). Motsvarande siffror för 2001 var 1 204 avslutade ärenden, vilket omfattade 378 antitrustärenden, 346 koncentrationsärenden och 480 ärenden om statligt stöd. Minskningen av antalet avslutade antitrustärenden hänger samman med den fortsatta prioriteringen av resurskrävande kartellärenden, medan eftersläpningen i fråga om oavslutade ärenden minskade ytterligare eftersom de avslutade ärendena var fler än de nya ärendena.

8. Under 2002 skedde en betydande minskning av antalet koncentrationer och allianser som kom till kommissionens granskning efter det att ökningen hade börjat stagnera under 2001, men förblev dock fortfarande på en hög nivå (277 nya ärenden). Resultatet av kommissionens granskningsverksamhet blev att 275 formella beslut fattades under året (jämfört med 340 under 2001). Antalet ärenden som kräver fördjupade undersökningar minskade betydligt, ner till en nivå som inte skådats sedan mitten av nittiotalet (sju etapp II-förfaranden inleddes 2002 jämfört med cirka 20 årligen 1999-2001). Extra resurser måste dock anslås för uppföljningen av tidigare beslut i domstolsförfaranden.

9. På området för statligt stöd ökade antalet anmälningar och antalet nya ärenden gällande icke anmält stöd jämfört med 2001, medan antalet fall där man begärde granskning av stödordningar har minskat till den nivå som rådde under tidigare år efter en kraftig ökning 2001. Antalet inledda förfaranden förblev stabilt (62 under 2002 jämfört med 66 under 2001), medan antalet negativa slutliga beslut uppvisade en svagt uppåtgående trend (37 under 2002 jämfört med 31 under 2001). Sammanfattningsvis har det skett en klar minskning av eftersläpningen i fråga om antalet oavslutade ärenden på området för statligt stöd (från 621 under 2001 till 582 under 2002, varav 255 klagomål).

Faktaruta 1: En meningsfullare roll för konsumenterna

Ett av huvudsyftena med EG:s konkurrenspolitik är att främja konsumenternas intresse, det vill säga garantera att det välstånd som den europeiska ekonomin skapar kommer konsumenterna till godo. Detta syfte, som kommissionsledamot Mario Monti har betonat vid flera olika tillfällen och som han fortsätter att se som en av sina viktigaste prioriteringar, är av horisontell karaktär: kommissionen tar således hänsyn till konsumenternas intresse inom alla aspekter av konkurrenspolitiken, nämligen genom att motarbeta konkurrensbegränsande avtal, framför allt särskilt konkurrensbegränsande karteller och missbruk av dominerande ställning, men också genom kontroll av företagskoncentrationer och statligt stöd som beviljas av medlemsstaterna.

Kommissionen är medveten om att det i regel är svårt för enskilda konsumenter att bedöma hur konkurrenspolitiken påverkar deras dagliga liv. Orsaken är att många enskilda konkurrensärenden är komplexa och att kommissionens åtgärder på detta område ofta påverkar deras intressen indirekt. Om t.ex. en kartell som gäller konsumentvaror upphör eller en dominerande telekommunikationsoperatör förbjuds att ta ut alltför höga priser kan det leda till lägre priser som är ett tillskott i kassan för varje hushåll, men ett effektivt system för koncentrationskontroll behöver inte uppfattas som fördelaktigt av de konsumenterna som drar nytta av det. Det beror på att koncentrationskontrollen i EU har till syfte att förebygga negativa konsekvenser för konsumenterna som annars skulle kunna uppstå i samband med koncentrationer.

De positiva resultaten av koncentrationskontroll blir därför uppenbara först på sikt. Kontrollen av statligt stöd har också till syfte att fördela resurserna effektivt inom EU-ekonomin och därmed bidra till sunda ekonomiska villkor såväl för företag som konsumenter. I sina beslut på området för statligt stöd tar kommissionen hänsyn till faktorer som är relaterade till hur väl tjänster i allmänhetens intresse fungerar [1].

[1] Se kapitel IV.

Kommissionen går till väga på olika sätt för att få synpunkter från konsumenterna och öka deras medvetenhet om det arbete den utför på konkurrensområdet. Två gånger om året ordnas en europeisk konkurrensdag i det land som innehar EU-ordförandeskapet [2]. Kommissionen och Europaparlamentet deltar aktivt i dessa evenemang, som har till syfte att göra konkurrensfrågor tillgängligare för konsumenterna och deras företrädare. Kommissionen samarbetar också intensivt med konsumentorganisationer, bland annat den europeiska konsumentorganisationen BEUC [3], och uppmanar nationella konsumentorganisationer att mer aktivt peka ut områden som är särskilt angelägna för konsumenterna. Denna rapport är en annan kanal för kommunikation med konsumenterna.

[2] De europeiska konkurrensdagarna 2002: 26.2.2002 (Madrid) och 17.9.2002 (Köpenhamn).

[3] IP/02/415, 14.3.2002.

Den pågående reformen på antitrustområdet och avseende koncentrationskontroll kommer att bidra till att föra beslutsfattandet närmare konsumenterna. Närmare bestämt kommer en decentraliserad tillämpning av antitrustreglerna att ge konsumenterna möjlighet att rikta sina klagomål till de nationella konkurrensmyndigheterna, som kommer att vara fullt engagerade i tillämpningen av EU-reglerna på antitrustområdet. Dessa regler är direkt tillämpliga i samtliga medlemsstater, och reformen stärker också de nationella domstolarnas roll när det gäller att bestraffa överträdelser av dessa regler [4]. Som ett led i den föreslagna omarbetningen av koncentrationsförordningen planerar man att inrätta en konsumentkontaktfunktion inom kommissionen [5] för att öka möjligheterna för konsumenterna och deras företrädare att i god tid lägga fram sina synpunkter på enskilda koncentrationer.

[4] Se punkt I.A.2., särskilt punkt 17.

[5] Se punkterna 312 och 313.

Sist men inte minst kommer 2002 års omarbetning av gruppundantagsförordningen för motorfordonssektorn att ändra både sättet att sälja bilar och den kundservice som tillhandahålls inom EU [6]. Att köpa (ny) bil är ett av de största investeringsbesluten för de flesta konsumenter, och därför är det klart att de grundläggande ändringarna av systemet för bildistribution och kundservice är mycket viktiga för konsumenterna, även om det ännu är för tidigt att bedöma reformens inverkan på bilpriserna i EU samt på kundtjänsternas kvalitet och tillgänglighet.

[6] Se kapitel I.C.6.

Vad gäller 2002 års ärenden hänvisas konsumenterna särskilt till beslutet i det ärende som gällde en kartell på området för gipsskivor [7], som är en produkt som alla som någonsin byggt eller renoverat ett hem känner till. Nintendo-ärendet [8], där man fick konkurrensbegränsande avtal mellan Nintendo och dess återförsäljare gällande spelkonsoler och spelkassetter att upphöra, förtjänar också särskild uppmärksamhet i detta avseende.

[7] Se punkt 50 ff.

[8] Se punkt 61 ff.

Sammanfattningsvis görs konsumenterna uppmärksamma på del C "Konkurrensutvecklingen i olika sektorer" i avsnitt I i denna rapport. Den innehåller information om energi, telekommunikationer, posttjänster och transport, som är mycket viktiga sektorer för konsumenterna. Av särskilt intresse för konsumenterna är också detaljinformation om antitrustärenden inom sektorerna media, finansiella tjänster, fria yrken och informationssamhället.

I - Antitrust - Artiklarna 81 och 82. Statliga monopol och monopolrättigheter - Artiklarna 31 och 86

A - Moderniseringen av reglerna för lagstiftning och uttolkning

1. EKSG-fördraget löper ut

10. Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) löpte ut den 23 juli. Detta innebär i princip att de industrier som tidigare omfattades av EKSG-fördraget och de tillämpningsföreskrifter och annan sekundärlagstiftning som byggde på EKSG-fördraget från och med den 24 juli 2002 omfattas av EG-fördragets regler, samt av de tillämpningsföreskrifter och annan sekundärlagstiftning som bygger på EG-fördraget.

11. För att behandla frågor som gäller övergången från fördraget på områdena antitrust, koncentrationer och statligt stöd har berörda enheter inom kommissionen (GD Konkurrens, GD Energi och transport) utarbetat ett meddelande om vissa förändringar i handläggningen av konkurrensärenden till följd av att EKSG-fördraget löper ut [9] som antogs den 21 juni. Avsikten med meddelandet är dels att ge riktlinjer för företag som omfattas av antitrust- och koncentrationsregler samt till medlemsstater som omfattas av reglerna för statligt stöd, dels att tillhandahålla information samt skapa tillförsikt och planeringssäkerhet i samband med EKSG-fördragets upphörande. Utan att föregripa förstainstansrättens och Europeiska domstolens tolkning av EKSG- och EG-reglerna omfattar meddelandet en sammanfattning av de viktigaste förändringarna med avseende på tillämplig materiell rätt och processrätt och en förklaring om hur kommissionen avser att hantera de frågor som uppstår genom övergången till EG-systemet.

[9] EGT C 152, 26.6.2002.

12. Meddelandets generella budskap är att det är osannolikt att ändringarna i den materiella rätten och processrätten till följd av att EKSG-fördraget löper ut ger upphov till några större problem, eftersom ansträngningar har gjorts under många år för att sammanjämka praxis i EKSG- och EG-fördragen.

13. Här följer de viktigaste skillnaderna mellan de gamla och nya regelverken:

a) Antitrust

- Enligt EG-reglerna kommer kommissionen inte längre att ha den exklusiva behörighet som den hade inom EKSG-systemet.

- Till skillnad från EKSG-systemet är i fortsättningen ett krav att handeln mellan medlemsstaterna skall påverkas för att antitrustreglerna skall tillämpas.

b) Kontroll av företagskoncentrationer

- Oberoende av tröskelvärden har kommissionen ingen exklusiv behörighet, vilket var fallet enligt EKSG-reglerna.

14. I meddelandet behandlas också specifika frågor som rör övergången, i synnerhet ärenden som faktiskt eller juridiskt inleddes innan EKSG-fördraget löpte ut men som avslutas efter dess upphörande. Den grundläggande principen i fråga om processrätten är att tillämpliga regler skall gälla när det berörda rättsliga förfarandet inleds.

Antitrust, koncentrationer och statligt stöd:

Kommissionen kommer från och med den 24 juli att tillämpa EG:s procedurregler i alla oavslutade och nya ärenden. Förfaranden som inletts i enlighet med EKSG-reglerna före EKSG-fördragets utgång kommer, om inte annat anges i meddelandet, anses ha uppfyllt kraven i motsvarande förfarande enligt EG-reglerna.

Dessutom tas olika frågor upp på följande områden:

a) Antitrust

- Undantagsbestämmelserna i artikel 65.2 i EKSG-fördraget och artikel 81.3 i EG-fördraget är i stort sett lika och kommissionens åtgärder på antitrustområdet bör - mot bakgrund av den kommande moderniseringen av konkurrensrätten - koncentreras till förbudsförfaranden. Därför

- skall kommissionen underrätta företagen när den har för avsikt att inte inleda förfaranden i enlighet med artikel 81 i EG-fördraget mot framtida genomföranden av avtal som formellt beviljats undantag enligt EKSG-fördraget, en avsikt som dock kan påverkas av nya fakta eller lagar vilka kan bli aktuella efteråt och som kan leda till ett ifrågasättande av möjligheten till undantag enligt artikel 81.3.

b) Kontroll av företagskoncentrationer

- Handläggningen av ärenden som rör gemensamma företag blir annorlunda på så sätt att fler gemensamma företag kommer att uppfylla kriterierna för koncentrationer enligt artikel 66 i EKSG-fördraget än vad som är fallet enligt EG:s koncentrationsförordning som endast omfattar självständigt fungerande gemensamma företag. Om anmälningar av gemensamma företag som inlämnats i enlighet med reglerna i EKSG-fördraget fortfarande är oavslutade när fördraget löper ut, kan följden bli att en del av dem inte kan anmälas som koncentrationer i enlighet med EG:s koncentrationsförordning.

- Av meddelandet framgår att sådana anmälningar kan omvandlas till anmälningar av samarbetsavtal enligt förordning nr 17/62 om villkoren i artikel 5 i genomförandeförordningen uppfylls, särskilt om de anmälande parterna kräver en sådan omvandling.

c) Statligt stöd

- Frågan om vilka kriterier som skall tillämpas aktualiseras i de fall där kommissionen, efter det att EKSG-fördraget löpt ut, måste fatta ett beslut för att bedöma om stöd som beviljats utan föregående godkännande från kommissionen är förenligt med bestämmelserna.

- Kommissionen kommer att tillämpa sitt eget tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt. [10] Enligt detta tillkännagivande skall kommissionen alltid bedöma huruvida olagligt statligt stöd är förenligt med den gemensamma marknaden enligt de materiella kriterier som fastställs i något av de instrument som gällde när stödet beviljades.

[10] EGT C 119, 22.5.2002, s. 22.

2. Modernisering av reglerna för tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget

15. Den 16 december förra året antog rådet förordning nr 1/2003. [11] Denna nya förordning, som kommissionen lämnade ett förslag till i september år 2000, innehåller den mest omfattande reform av konkurrensreglerna som genomförts sedan 1962. Genom förordning nr 1/2003 ersätts de 40 år gamla förfarandereglerna i förordning nr 17, vilka styr hur fördragets regler om konkurrensbegränsande avtal mellan företag (artikel 81 i EG-fördraget) och missbruk av dominerande ställning (artikel 82 i EG-fördraget) efterlevs. De nya reglerna kommer att gälla från den 1 maj 2004, eller dagen för utvidgningen av Europeiska unionen med tio nya medlemsstater.

[11] Rådets förordning (EG) nr 1/2003 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, EGT L 1, 4.1.2003.

16. Reformerna kommer att innebära en grundläggande förenkling av hur tillämpningen av fördragets konkurrensregler sköts inom Europeiska unionen utan att det grundläggande innehållet i artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget därför ändras. Genom den nya förordningen möjliggörs en striktare tillämpning av konkurrenslagstiftningen, eftersom ansvaret för tillämpningen av lagarna fördelas mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna. Samtidigt minskas företagens eget ansvar för att bevisa att de själva iakttar gällande regler genom att ordningen om anmälan av avtal mellan företag slopas. Därigenom kommer både kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna att koncentrera sina resurser på att bekämpa de fall av begränsningar och missbruk som skadar konkurrensen och konsumenterna mest.

17. Reformens centrala drag:

1. Övergång från en ordning med godkännande som innebär att alla avtal måste anmälas till kommissionen för godkännande enligt rådande konkurrenslagstiftning till en ordning som bygger på rättsligt grundade undantag

Att bibehålla anmälningssystemet efter årtionden av rättspraxis i EG-domstolen och kommissionens praktiska tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget, skulle innebära en omotiverad förlängning av onödig byråkrati och processkostnader för företagen. Ordningen med anmälningar kan heller inte längre tillämpas när utvidgningen ägt rum. Genom reformen överförs alltså mer ansvar till företagen som hädanefter själva måste bedöma om deras avtal innebär konkurrensbegränsningar och om dessa begränsningar i så fall omfattas av undantagen i artikel 81.3 i EG-fördraget. I de fall där ärenden ger upphov till verklig osäkerhet på grund av att man kan ifrågasätta möjligheten att tillämpa EG:s konkurrensregler där, kan företagen få informell vägledning från kommissionen. Denna kan då välja att avge ett skriftligt yttrande.

2. Direkt tillämpning av artikel 81.3 i EG-fördraget

I och med att kommissionens exklusiva behörighet att bevilja undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget upphör kan kommissionen, de nationella konkurrensmyndigheterna och nationella domstolar tillämpa de regler som gäller konkurrensbegränsande metoder. Alla berörda konkurrensmyndigheter kommer att delta i ett nära samarbete för att tillämpa antitrustreglerna. Eftersom hanteringen av ett stort antal enskilda ärenden har bidragit till att etablera domstolens rättspraxis och kommissionens praxis avseende kriterierna för undantag i artikel 81.3 i EG-fördraget, kan nationella konkurrensmyndigheter och nationella domstolar åberopa denna rättspraxis för att avgöra villkoren för att undantaget skall kunna tillämpas. För att stödja de nationella konkurrensmyndigheterna och de nationella domstolarna i detta avseende avser kommissionen också att utfärda ett meddelande om tillämpningen av artikel 81.3 i EG-fördraget, som kommer att beröra huvudpunkterna i den berörda gemenskapslagstiftningen.

De nationella domstolarnas tillämpning av EG:s konkurrensregler kommer dessutom att underlättas genom att domstolarna får utökade möjligheter att begära upplysningar från kommissionen eller uppmana den att inkomma med sina synpunkter i frågor som rör tillämpningen av dessa regler. Både kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna kommer också ha möjlighet att i det allmännas intresse lämna amicus curiae-yttrande till de nationella domstolarna när dessa tillämpar artikel 81 eller 82 i EG-fördraget.

3. Europeiska konkurrensnätverket

Kommissionen och konkurrensmyndigheterna i medlemsstaterna kommer att inrätta ett nätverk för konkurrensmyndigheterna, kallat Europeiska konkurrensnätverket, som kommer att vara en grundpelare i det nya tillämpningssystemet. Det kommer att vara tillgängligt för rådgivning, samarbete och informationsutbyte mellan de europeiska konkurrensmyndigheterna i samband med tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Dessa förfaranden kan tillämpas i varje steg av beslutsfattandet, från det att ärendet överlämnas till en konkurrensmyndighet till dess att det slutliga beslutet fattas. I egenskap av fördragets väktare har kommissionen det slutliga ansvaret inom nätverket för att garantera en sammanhållen tillämpning av EG:s konkurrensregler. Villkoren för samarbetet mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna återfinns i rådets och kommissionens gemensamma ståndpunkt om hur nätverket för konkurrensmyndigheterna skall fungera, vilken bifogats den nya förordningen.

4. Förhållandet mellan artiklarna 81 och 82 EG-fördraget och de nationella konkurrenslagarna

Även om de nationella konkurrensmyndigheterna och de nationella domstolarna kan fortsätta att tillämpa de nationella konkurrensbestämmelserna på avtal, beslut av företagssammanslutningar eller samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstaterna skall det ske i enlighet med artikel 81 eller 82 i EG-fördraget och tillämpningen av den nationella lagstiftningen får inte leda till någon avvikelse från det resultat som följer på tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget. Konvergensen av de regler för transaktioner som faller under artikel 81 i EG-fördraget, som alltså skall ge likvärdiga konkurrensvillkor, kommer att göra det lättare att göra affärer inom EU och en sådan utveckling är avgörande för att uppnå en fullt fungerande inre marknad och en enhetlig tillämpning av EG:s konkurrenslagstiftning när kommissionen har givit upp sitt monopol på att bevilja undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget.

5. Kommissionens utökade undersökningsbefogenheter

För att se till att kommissionens centrala roll som övervakande organ för genomförandet av EG:s konkurrensregler förblir så effektiv som möjligt, har dess undersökningsbefogenheter utökats. En del av dessa utökade befogenheter består i en möjlighet för kommissionen att inom ramen för en särskild undersökning intervjua personer som kan sitta inne med användbara upplysningar och möjligheten att anbringa förseglingar under den tid som behövs för en inspektion. Kommissionen kommer också ha tillträde till alla lokaler där affärshandlingar kan tänkas bevaras, inklusive privatbostäder. För att kommissionen skall ha rätt att ta sig in i en privatbostad måste skälig misstanke föreligga om att komprometterande uppgifter skulle kunna finnas där. Dessutom kräver det ett förordnande om husrannsakan från nationell åklagare. Förordnandet om husrannsakan kommer bland annat att vara avhängigt av att husrannsakan står i proportion till den misstänkta överträdelsens betydelse och vikten av det eftersökta bevismaterialet.

3. Översyn av kommissionens policy för gynnsam behandling av företag som lämnar information om karteller

18. Den 13 februari antog kommissionen en ny policy som innebär att företagen i högre grad uppmuntras att slå larm om de grövsta brotten mot konkurrensreglerna. De nya reglerna ger inte bara företagen större klarhet om rättsläget, utan bidrar också till öka insynen och förutsägbarheten i fråga om kommissionens arbete på området. På så sätt är "Kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden" [12] från 2002 en annan viktig åtgärd för att avslöja och bekämpa prispakter och andra särskilt konkurrensbegränsande karteller. De nya reglerna är en uppdatering av meddelandet från 1996 och gäller s.k. klassiska horisontella karteller. [13]

[12] EGT C 45, 19.2.2002; se även http://europa.eu.int/comm/competition/ antitrust/leniency

[13] I motsats till fall där illegalt fastslagna priser tillämpas vertikalt mellan företag, alltså mellan aktörer på olika nivåer i produktions- eller distributionskedjan, exempelvis en producent och dennes distributörer.

19. Enligt 2002 års meddelande kommer kommissionen att bevilja immunitet mot böter till det företag som först överlämnar bevis om en kartellbildning som är okänd för kommissionen eller som den inte lyckats bevisa. Mer exakt beviljas fullständig immunitet mot böter i följande fall:

- om företaget är det första att inkomma med bevismaterial som enligt kommissionen gör att den kan fatta beslut om att inleda en undersökning enligt artikel 14.3 i förordning nr 17 (eller motsvarande procedurregler för vissa sektorer) i samband med en misstänkt kartell som påverkar gemenskapen, eller

- om företaget är det första att inkomma med bevismaterial som enligt kommissionen gör att den kan upptäcka en överträdelse av artikel 81 i EG-fördraget i samband med en misstänkt kartell som påverkar gemenskapen när kommissionen redan har tillräckligt med information för att inleda en undersökning men inte kan fastställa en överträdelse. Denna typ av immunitet mot böter beviljas endast när ingen annan kartellmedlem har beviljats "villkorad immunitet" (se punkt 21 nedan) enligt villkoren i föregående stycke.

20. För att beviljas fullständig immunitet måste företaget vidare

- Ställa sig till förfogande för löpande och fullständigt samarbete med kommissionen och överlämna allt bevismaterial som det besitter eller har tillgång till,

- omedelbart upphöra med överträdelsen och

- inte ha försökt tvinga andra företag att delta i kartellen.

21. Ett företag som uppfyller de villkor som sammanfattas i punkt 19 ovan kommer omedelbart att erhålla en skrivelse från kommissionen som bekräftar att fullständig immunitet kommer att beviljas om villkoren i meddelandet uppfylls.

22. Enligt 2002 års meddelande tillåts också nedsättning av bötesbeloppet för företag som inte kvalificerar sig för fullständig befrielse, men som lämnar bevis som har ett "betydande mervärde" jämfört med dem som kommissionen redan har samlat in, samt upphör med sin inblandning i kartellen. Det företag som uppfyller dessa villkor först beviljas en nedsättning med 30-50 % av de böter det annars skulle ha ålagts, det andra företaget med 20-30 % och övriga företag beviljas en nedsättning med upp till 20 %. Inom dessa ramar kommer den slutliga nedsättningen till sist att bero på tidpunkten för inlämnandet av bevismaterialet och vilket mervärde det har.

23. Företag som beviljas nedsättning av böter kommer också att skriftligen få veta den tillämpliga nedsättningsgrad de i princip kommer att beviljas. Detta skall ske senast dagen för delgivandet av meddelandet.

24. Detta meddelande trädde i kraft den 14 februari 2002 och gäller företag som ansöker om nedsättning av böter i kartellärenden, förutsatt att inte något annat företag på grundval av 1996 års meddelande redan samarbetar med kommissionen i en undersökning av samma kartell.

4. Översyn av kommissionens gruppundantagsförordning om motorfordonssektorn

25. I juli antog kommissionen förordning nr 1400/2002 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom motorfordonssektorn. Denna förordning gäller visserligen sektorspecifika problem men den grundar sig ändå på kommissionens allmänna policy för bedömning av vertikala avtal i förordning nr 2790/1999 och kommissionens tillämpliga riktlinjer. Närmare uppgifter om de nya regler som gäller vertikal distribution inom motorfordonssektorn återfinns i avsnitt C 6.

B - Tillämpning av artiklarna 81, 82 och 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

1.1.1. Översikt över verksamheten med kartellbekämpning och hur 2002 års meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden tillämpas

26. Särskilt konkurrensbegränsande karteller är en av de allvarligaste överträdelserna av konkurrensreglerna. Det som skiljer dem från annan konkurrenshämmande verksamhet är att de bygger på hemliga avtal eller samordnade förfaranden mellan konkurrenter. På grund av detta betraktas de som "kardinalssynder". Kartellerna är särskilt skadliga för den europeiska industrin och konsumenterna. De skadar den sociala välfärden, skapar ineffektivitet och leder till att välstånd överförs från konsumenterna till kartellmedlemmarna genom att produktion eller priser manipuleras i förhållande till marknadsnivåerna. Karteller är skadliga också på lång sikt. Deltagande i karteller för att undgå marknadens konkurrensvillkor kan leda till konstlade, oekonomiska och instabila industristrukturer, lägre produktivitetsvinster eller ringare tekniska förbättringar och ihållande högre priser. Dessutom leder den försvagade konkurrensen till förlorad konkurrenskraft och hotar de långsiktiga sysselsättningsmöjligheterna.

27. Av alla dessa skäl är upptäckten, beivrandet och bestraffningen av hemliga särskilt konkurrensbegränsande kartellöverenskommelser ett av de centrala inslagen i kommissionens konkurrenspolitik. En stor uppsättning instrument har inrättats för att kommissionen skall kunna klara sin uppgift.

28. Sedan 1998 har kommissionen avsatt medel till att bekämpa karteller genom att inrätta en särskild kartellenhet inom GD konkurrens. Beslutet om att inrätta en sådan enhet är följden av att kartellmedlemmar använder sig av alltmer sofistikerade medel för att dölja sin verksamhet och spåren av den.

29. År 2002 kulminerade denna gradvisa ökning av medlen i och med att en andra kartellenhet bildades. Införandet av en mer flexibel och effektiv förvaltningsmetod har varit till stor nytta för de två nya enheterna. De har börjat använda avancerad informationsteknologi som utvecklats inom kommissionen i samband med inspektioner och hantering av enskilda handlingar. Tjänstemännen har särskild utbildning i undersökningsmetoder och är också specialiserade på de komplexa processrättsliga aspekterna av stora tvistemål.

30. Prioriteringen av kampen mot karteller och hanteringen av kartellärenden var omfattande under 2001 och intensifierades till och med under 2002. Antalet ärenden som tagits upp ökade mer än proportionellt i förhållande till de extra medel som frigjorts under denna period.

31. Efter 2001 blev även 2002 ett rekordår i fråga om kartellbeslut. Kommissionen fattade nio beslut om att utkräva böter på totalt en miljard euro i följande fall: "Österrikiska banker", "Metionin", "Industriella och medicinska gaser", "Konstauktionsfirmor", "Gipsskivor", "Metylglukamin", "Armeringsjärn", "Specialgrafit" och "Smakförstärkare i livsmedel".

32. Antalet oanmälda inspektioner har också ökat avsevärt, däribland fanns en av de största inspektioner som kommissionen någonsin genomfört. Denna kampanj var ett resultat av att kommissionen i hög grad prioriterat målet att stoppa illegal kartellverksamhet - och det snabbt. I detta sammanhang bör det noteras att när kommissionen fått vetskap om en kartell är tiden för att reagera mycket knapp: mellan fyra och sex veckor. Erfarenheten visar att karteller i allmänhet faller samman efter en inspektion och därmed upphör med sin illegala verksamhet.

33. Det politiskt viktigaste beslutet under året var antagandet av kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden i februari 2002. [14] Sedan 1996 utgör kommissionens policy för gynnsam behandling av företag som lämnar information om karteller en av hörnstenarna i kommissionens kartellpolitik. Genom det nya meddelandet om immunitet förbättras det från 1996 i flera avseenden. Där finns ett antal ändringar som är avsedda att göra det mer attraktivt för företag att träda fram och därigenom bidra till att kommissionens kamp mot karteller effektiviseras. Nyckelinslagen i det nya meddelandet är följande: för det första ges fullständig immunitet från böter till det företag som först träder fram; för det andra skall det lämnade bevismaterialet vara tillräckligt för att inleda en inspektion; för det tredje tillåter kommissionen hypotetiska ansökningar, där faktiska bevis måste lämnas först i en andra fas; för det fjärde innebär beslutet om villkorad immunitet inom ett antal veckor att det anmälande företaget beviljas fullständig förutsebarhet i det rättsliga förfarandet; för det femte är befrielse från böter fortfarande möjligt på vissa villkor även efter det att kommissionen har genomfört en inspektion; om kommissionen för det sjätte redan har tillräckliga bevis för att påvisa en överträdelse, kan den, ifall befrielse redan beviljats, sänka böterna med högst 50 procent för företag som bidrar med tillräckligt mervärde till kommissionens undersökning; sist men inte minst fattar kommissionen i syfte att öka säkerheten i fråga om bötessänkningar för det anmälande företaget ett preliminärt beslut om omfattningen av den sänkning som skall genomföras snarast efter ikraftträdandet.

[14] EGT C 45, 19.2.2002, s. 3-5.

34. Det faktum att det nya meddelandet om immunitet under de första tio månader det tillämpats lett till att ett tiotal karteller avslöjats inom EU är en tydlig indikation på dess effektivitet. Detta har också vidare implikationer. Rädslan för att en kartellmedlem skulle kunna vända sig till myndigheterna och få immunitet förefaller allmänt ha en destabiliserande inverkan på kartellverksamheten. Tillämpningen av 2002 års meddelande om immunitet kommer troligen inte blott att garantera att ett stort antal karteller upptäcks och beivras i framtiden, utan också bidra till att stabiliteten i redan befintliga karteller avsevärt undermineras.

35. Under år 2002 hade kommissionen möjlighet att belysa ytterligare en aspekt som avskräcker företag från att befatta sig med kartellverksamhet, nämligen ökningen av böterna för upprepade överträdelser mot konkurrensreglerna. Beslutet i fråga om "Gipsskivorna" är ett exempel på denna strategi. I detta ärende ålades två företag som tidigare hade avslöjats med att begå liknande överträdelser, vilka de bötesbelagts för, högre böter på grund av de upprepade överträdelserna. I detta sammanhang och i direkt anknytning till programmet för gynnsam behandling av företag som lämnar upplysningar om karteller bör det emellertid betonas att även företag som uppvisar återfallsbeteende kan få en gynnsam behandling om de väljer att samarbeta med kommissionen.

36. Avskräckning är också det underliggande syftet i ärenden där kommissionen utkräver högre böter eller straff för att hindra företagens obstruktion och vägran att samarbeta i samband med inspektionerna. Som svar på viss obstruktion och bristande samarbete huvudsakligen under 2002, kommer kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att garantera efterlevnaden av konkurrensreglerna, särskilt i fråga om inspektion.

37. Enligt riktlinjerna för beräkning av bötesbeloppet kommer kommissionen däremot inte i kommande ärenden att betrakta det som en försvårande omständighet vid fastställandet av det bötesbelopp som skall åläggas ett företag att företagets interna jurister har varskott företagsledningen om att det beteende som är föremål för kommissionens beslut är olagligt. Ett sådant varskoende kan dock användas som bevis på att en överträdelse föreligger.

38. Slutligen upprätthölls det omfattande internationella samarbetet också under 2002. I synnerhet uppvisade samordningen av undersökningarna och utbytet av allmän information med konkurrensmyndigheterna i USA och Kanada stora framgångar. Dessutom inskred kommissionen i tre amerikanska civilrättsliga tvister som väckte frågan om hur amerikanska förfaranden för infordran av bevisning påverkar kommissionens politik för gynnsam behandling av företag som lämnar information om karteller.

1.1.2. Enskilda ärenden under 2002

Österrikiska banker [15]

[15] Ärende COMP/D-1/36.571, IP/02/844, 11.6.2002.

39. Den 11 juni ålade kommissionen åtta österrikiska banker böter om totalt 124,26 miljoner euro för deras deltagande i en omfattande priskartell. Se kapitlet om finansiella tjänster nedan för närmare upplysningar. [16]

[16] Se punkt 190 ff.

Metionin [17]

[17] Ärende COMP/37.519; IP/02/976, 2.7.2002.

40. Den 2 juli ålade kommissionen Degussa AG och Nippon Soda Company Ltd om böter på 118 respektive 9 miljoner euro för att ha deltagit i en priskartell avseende metionin (tillsammans med Aventis Animal Nutrition SA). Metionin är en av de viktigaste aminosyrorna vid sammansättningen av djurfoder och halvfabrikat till alla djurarter. Enligt en undersökning som inleddes 1999 fann kommissionen att dessa företag deltog i en världsomspännande kartell mellan februari 1986 och februari 1999.

41. Med stöd i kommissionens meddelande om immunitet mot böter och nedsättning av böter i kartellärenden beviljades Aventis SA (före detta Rhône-Poulenc) fullständig befrielse från böter, eftersom företaget avslöjat kartellen för kommissionen och tillhandahållit avgörande bevis för dess verksamhet.

Industriella och medicinska gaser [18]

[18] Ärende COMP/36.700; EGT L 84, 1.4.2003.

42. Den 24 juli 2002 ålade kommissionen AGA AB, Air Liquide BV, Air Products Nederland BV, BOC Group plc, Messer Nederland BV, NV Hoek Loos och Westfalen Gassen Nederland NV böter om totalt 25,72 miljoner euro för deras deltagande i en hemlig kartell inom sektorn för industriella och medicinska gaser i Nederländerna.

Carlsberg och Heineken [19]

[19] Ärende COMP/F-3/37.851

43. Den 4 november lade kommissionen ned sin undersökning om ett påstått avtal om uppdelning av marknaden mellan danska Carlsberg och det nederländska bryggeriet Heineken, eftersom den inte funnit några bevis för att den misstänkta överträdelsen fortsatt efter maj 1995. En eventuell överträdelse skulle därför vara preskriberad.

44. Den 1 mars 2002 överlämnade kommissionen ett meddelande om invändningar till Carlsberg och Heineken, som gjorde gällande att de båda bryggerierna hade ingått ett informellt avtal för att begränsa sin verksamhet, särskilt sina förvärv, på varandras "hemmamarknader" under perioden 1993-1996 [20]. Kommissionens ärende grundade sig på handlingar som påträffats i samband med oanmälda inspektioner vid de båda företagen under våren 2000.

[20] IP/02/350, 1.3.2002.

45. Båda parter lämnade skriftliga svar på meddelandet om invändningar, där de tillbakavisade kommissionens påståenden och betonade svårigheterna med att ta sig in på varandras hemmamarknader. Carlsberg lade också fram sitt ärende vid en muntlig utfrågning. Mot bakgrund av parternas argument beslutade kommissionen att fullfölja sin faktasökning med att genomföra ytterligare inspektioner på de båda bryggeriernas kontor i augusti 2002. Dessa inspektioner gav emellertid inga nya bevis avseende överträdelser under den femårsperiod som inte omfattades av preskription och där böter fortfarande kunde åläggas. [21] Därför beslutade kommissionen att avskriva ärendet. [22]

[21] Rådets förordning (EEG) nr 2988/74 av den 26 november 1974 om preskriptionstider i fråga om förfaranden och verkställande av påföljder enligt Europeiska ekonomiska gemenskapens transport- och konkurrensregler (EGT L 319, 29.11.1974, s. 1). I detta fall löpte begränsningsperioden från maj 1995, fem år före dagen för kommissionens första inspektion i Carlsbergs lokaler.

[22] IP/02/1603, 4.11.2002.

Konstauktionsfirmor [23]

[23] Ärende COMP/37.784

46. I ett beslut av den 30 oktober fann kommissionen att Christie's och Sotheby's, världens två ledande konstauktionsfirmor, bröt mot EU:s konkurrensregler genom att tillämpa fasta kommissionsavgifter och andra handelsvillkor mellan 1993 och början av år 2000. Syftet med kartellen var att minska den konkurrens mellan de två ledande auktionsfirmorna som växt fram under 1980-talet och tidiga 1990-talet. Den viktigaste aspekten av avtalet var en höjning av den kommission som säljarna betalade vid auktion (s.k. säljarkommission). Men avtalet gällde också andra handelsvillkor, såsom förskottsutbetalningar till säljare, garanterade säljresultat och betalningsvillkor.

47. Med stöd i meddelandet från 1996 om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden ansåg kommissionen att Christie's borde beviljas fullständig befrielse från böter, eftersom företaget överlämnade avgörande bevis om kartellen vid en tidpunkt då kommissionen ännu inte inlett någon undersökning och då det var det första företag som inkom med sådan bevisning. Böterna för Sotheby's fastlades till 20,4 miljoner euro, dvs. 6 % av företagets världsomsättning. Beloppet hade då sänkts med 40 % till följd av företagets samarbete i undersökningen.

Metylglukamin [24]

[24] Ärende COMP/37.978; IP/02/1746, 27.11.2002.

48. Den 27 november ålade kommissionen Aventis Pharma SA och Rhône-Poulenc Biochemie SA (gemensamt skyldiga till allvarliga överträdelser) böter om 2,85 miljoner euro för deras deltagande i en kartell för fastställande av priser och en uppdelning av marknaden för metylglukamin tillsammans med Merck KgaA. Metylglukamin är en kemisk produkt som används för framställning av röntgenkontrastmedel, läkemedel och färgningsmedel. Kommissionen fann att dessa företag deltog i en världsomspännande kartell mellan november 1990 och december 1999.

49. Merck KgaA beviljades fullständig befrielse från böter enligt kommissionens meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden, eftersom företaget avslöjade kartellen för kommissionen och tillhandahöll avgörande bevis för att den var verksam.

Gipsplattor [25]

[25] Ärende COMP/37.152

50. Den 27 november fattade kommissionen ett beslut om att ålägga Société Lafarge SA, BPB PLC, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG och Gyproc Benelux SA/NV böter om totalt 478 miljoner euro. Kommissionen beskrev företagens handlande som en mycket allvarlig överträdelse av gemenskapens konkurrenslagstiftning. Genom den undersökning som kommissionen inledde på eget initiativ kunde man konstatera att de största europeiska tillverkarna av gipsplattor hade deltagit i en hemlig kartell som omfattade de fyra största marknaderna inom EU (Tyskland, Storbritannien, Frankrike och Benelux) och som gjorde att de i samförstånd kunde minska konkurrensen på dessa marknader, utbyta information om försäljningsvolymer och skaffa upplysningar om prishöjningar på de brittiska och tyska marknaderna. Det samlade värdet på dessa marknader är ett av de högsta på tio år inom området för kartellbekämpning. BPB, Knauf och Lafarge ingick i kartellen mellan 1992 och 1998 och 1996 anslöt sig Gyproc.

51. Det höga bötesbeloppet motiveras av överträdelsens varaktighet, för Lafarge (249,60 miljoner euro) och BPB (138,60 miljoner euro), och av det faktum att företagen upprepat överträdelsen av bestämmelserna i artikel 81, vilket är en i högsta grad försvårande omständighet. Endast BPB och Gyproc samarbetade med kommissionen och fick sänkta böter tack vare det.

52. Detta beslut utgör ett nytt prov på kommissionens beslutsamhet att upptäcka och beivra överträdelser av konkurrenslagstiftningen, såväl på grundval av undersökningar genomförda på kommissionens eget initiativ som på begäran om att tillämpa policyn om gynnsam behandling av företag som lämnar upplysningar. I kampen mot karteller prioriterar kommissionen viktiga delar av ekonomin inom EU, särskilt inom de sektorer där kommissionens åtgärder direkt kan förbättra konsumenternas välstånd. Dessutom är detta beslut en bekräftelse på kommissionens beslutsamhet att på lämpligt sätt straffa de företag som vid upprepade tillfällen bryter mot konkurrensreglerna, vilket i detta fall ledde till att bötesbeloppet höjdes.

Smakförstärkare i livsmedel [26]

[26] Ärende COMP/37.671 ; IP/02/1907, 17.12.2002.

53. Den 17 december 2002 ålade kommissionen Ajinomoto Co. Inc. (Japan), Cheil Jedang Corporation (Sydkorea), Daesang Corporation (Sydkorea) böter om vardera 15,54 miljoner euro, 2,74 miljoner euro och 2,28 miljoner euro för att de deltagit i en kartell för fastställande av priser och exklusiv tilldelning av kunder när det gäller nukleotider tillsammans med Takeda Chemical Industries Ltd (Japan). Nukleotid- eller nukleinsyra tillverkas av glukos och används inom livsmedelsindustrin för att tillsätta smaker i livsmedel. Enligt en undersökning som inleddes 1999 fann kommissionen att dessa företag deltog i en världsomfattande kartell mellan 1988 och 1998.

54. Mot bakgrund av policyn om gynnsam behandling av företag som lämnar upplysningar är det viktigt att notera att Takeda Chemical Industries Ltd (Japan) helt befriades från böter, eftersom företaget lämnat in avgörande bevis på att kartellen var verksam under en period då kommissionen inte kände till den.

Specialgrafit [27]

[27] Ärende COMP/37.667 ; IP/02/1906, 17.12.2002.

55. Den 17 december ålade kommissionen SGL Carbon AG, Le Carbone-Lorraine S.A., Ibiden Co., Ltd., Tokai Carbon Co., Ltd, Toyo Tanso Co., Ltd., NSCC Techno Carbon Co., Ltd., Nippon Steel Chemical Co., Ltd., Intech EDM B.V. och Intech EDM AG böter om totalt 51,8 miljoner euro för att ha deltagit i en priskartell på marknaden för isostatisk specialgrafit. [28] Dessutom ålades SGL Carbon AG böter om 8,81 miljoner euro för sitt deltagande i en annan priskartell som påverkar marknaden för pressad specialgrafit. GrafTech International, Ltd. (f.d. UCAR), som också befanns skyldigt till båda överträdelserna, befriades helt från böter eftersom företaget avslöjade förekomsten av kartellen för kommissionen och lade fram avgörande bevis för dess verksamhet.

[28] "Specialgrafit" är den allmänna term som generellt används inom industrin för att beskriva en grupp grafitprodukter som kan användas på olika sätt.

Armeringsjärn [29]

[29] Ärende COMP/37.956

56. Den 17 december antog kommissionen ett beslut om att ålägga nio företag motsvarande elva bolag (Alfa Acciai SpA, Feralpi Siderurgica SpA, Ferriere Nord SpA, IRO Industrie Riunite Odolesi SpA, Leali SpA och Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA som befinner sig i konkurs, Lucchini SpA och Siderpotenza SpA, Riva Acciaio SpA, Valsabbia Investimenti SpA och Ferriera Valsabbia SpA) och en företagssammanslutning (Federacciai) böter om sammanlagt 85 miljoner euro för att de deltagit i en kartell på den italienska marknaden för armeringsjärn. Detta utgör ett mycket allvarligt brott mot artikel 65.1 i EKSG-fördraget.

57. Detta unika, komplexa och fortlöpande avtal består av flera delar: fasta priser på "extra stora" produkter (pristillägg och armeringsjärnens diameter som läggs till grundpriset), fastställande av baspriser, fastställande av betalningsfrister samt begränsning eller kontroll av produktionen eller försäljningen.

58. Dessa företag lades böter om mellan 2,69 miljoner euro och 3,57 miljoner euro. Kommissionen tog hänsyn till att Riva och Lucchini är stora företagsgrupper som har mycket högre omsättning än övriga deltagare i kartellen.

59. I enlighet med rättspraxis i målet Eurofer [30] var Federacciai föremål för kommissionens beslut men ålades inga böter. Ferriere Nord begick överträdelser vid upprepade tillfällen, vilket utgör en försvårande omständighet, men samtidigt var företaget det enda som samarbetade med kommissionen, och kvalificerade sig därmed för en nedsättning av böterna enligt meddelandet om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden.

[30] Domstolens dom av den 11 mars 1999 i målet T-136/94.

60. I enlighet med sitt meddelande av den 26 juni 2002 om vissa förändringar i handläggningen av konkurrensärenden till följd av att EKSG-fördraget löper ut, [31] där kommissionen framhåller sin avsikt att följa allmänna rättsprinciper när fördraget ersätts, tillämpade kommissionen bestämmelserna i EKSG-fördraget i detta ärende efter det att det löpt ut. Enligt meddelandet gäller följande: "Om kommissionen vid tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler på avtal identifierar en överträdelse på ett område som omfattas av EKSG-fördraget, kommer den materiella rätt som tillämpas att vara den rätt som gällde vid den tidpunkt då de sakförhållanden som överträdelsen består i inträffade, oberoende av när tillämpningen äger rum. När det gäller förfarandena kommer det under alla omständigheter att vara EG-lagstiftningen som gäller efter det att EKSG-fördraget löper ut."

[31] EGT C 152, 26.6.2002, s. 5.

1.2. Vertikala avtal

Nintendo [32]

[32] Ärendena COMP/C-3/35.587, COMP/C-3/35.707 och COMP/C-3/36.321.

61. Den 30 oktober beslutade kommissionen att ålägga Nintendo Corporation Ltd och Nintendo of Europe GmbH (Nintendogruppens moderbolag och dess största dotterbolag i Europa) samt till John Menzies plc, Soc. Rep. Concentra L.DA, Linea GIG S.p.A, Nortec S.A., Bergsala A.B., Itochu Corporation och CD-Contact Data GmbH böter om sammanlagt 167,9 miljoner euro.

62. I sitt beslut kom kommissionen fram till att företagen begått överträdelser mot artikel 81.1 i EG-fördraget och artikel 53.1 i EES-avtalet genom att begränsa parallellhandel med Nintendos konsoler och spel inom EES-området. Förutom att ingå formella distributionsavtal om att begränsa parallellimport hade företagen ett nära samarbetade för att spåra ursprunget till parallellhandeln och identifiera parallellhandlare.

63. Överträdelsen organiserades av Nintendo, men övriga företag, alltså Nintendos oberoende återförsäljare i olika EES-länder, samarbetade aktivt och i de flesta fall av egen vilja med Nintendo i samband med överträdelsen och drog nytta av den. För att kunna avgöra vilka böter som ålagts indelades företagen, utifrån de stora skillnaderna mellan dem, i grupper som motsvarar hur enskilda företagens olagliga uppträdande faktiskt inverkar på konkurrensen. Dessutom tillämpades en multiplikator på det ursprungliga bötesbelopp som förelagts Nintendo, John Menzies plc och Itochu Corporation för att säkerställa en tillräckligt avskräckande effekt i förhållande till deras storlek och totala tillgångar.

64. Flera försvårande omständigheter ledde till höjda bötesbelopp. Bl.a. förekom en ledare och anstiftare av överträdelsen (Nintendo), fortsatta överträdelser efter det att kommissionen påbörjat sina undersökningar (Nintendo, John Menzies plc) och ett försök att vilseleda kommissionen i fråga om överträdelsens omfattning genom tillhandahållande av felaktiga uppgifter efter en formell begäran om upplysningar (John Menzies plc). Kommissionen har också konstaterat förmildrande omständigheter i detta fall: en rent passiv roll (Soc. Rep. Concentra L.DA) och det faktiska samarbetet med kommissionen i det administrativa förfarandet (Nintendo, John Menzies plc).

65. Genom att bevilja Nintendo och John Menzies plc en betydande nedsättning av böterna efter det att de börjat samarbeta, underströk kommissionen den vikt som den fäster vid sådant samarbete även i fråga om vertikala överträdelser som inte omfattas av kommissionens policy om gynnsam behandling av företag som lämnar information om karteller. Slutligen beaktades det faktum att Nintendo lämnade avsevärd ekonomisk kompensation till tredje part som lidit ekonomisk skada till följd av överträdelsen.

66. Som framgår av detta beslut utgör en begränsning av parallellhandeln ett mycket allvarligt brott mot artikel 81 i EG-fördraget som kommer att följas upp och beivras av kommissionen på ett sätt som liknar de åtgärder som vidtas i samband med klassiska horisontella karteller.

2. Artiklarna 82 och 86

2.1. Artikel 82

67. Även om inga formella beslut om missbruk av en dominerande ställning har fattats under årets lopp, fortsätter kommissionen att ägna stor uppmärksamhet åt de snedvridande effekter på konkurrensen och marknaderna som kan bli resultatet av att stora företag missbrukar en dominerande ställning. Undersökningar som inletts efter klagomål eller på eget initiativ pågår för närvarande och gäller olika sektorer såsom telekommunikation, transport och media [33].

[33] För detaljuppgifter, se avsnitten om särskilda sektorer i denna rapport: avsnitt I.C.4.3. om järnvägstransporter, punkt 133; avsnitt I.C.8. om en politik för informationssamhället, punkt 196.

IMS Health [34]

[34] Ärende COMP/38.044 IMS Health/NDC.

68. Ett antal turer utmärkte under år 2002 detta ärende, där kommissionen hade beslutat att vidta interimsåtgärder [35] i fråga om IMS Health den 3 juli 2001. Detta beslut upphävdes senare av domstolen som gav uppskov med verkställigheten till dess att ett slutligt beslut har meddelats i förfarandena. [36] Uppskov har lämnats i dessa förfaranden i väntan på resultatet av en preliminär dom [37] i Landgericht Frankfurt om frågor som rör kommissionens beslut.

[35] Beslut av den 3 juli 2001, EGT L 59, 28.2.2002, där IMS uppmanas att ge licens för användning av 1860-blockstrukturen som bygger på en uppdelning av Tyskland i 1860 geografiska försäljningsområden.

[36] Beslut av den 26 oktober 2001 i mål T-184/01 R och den 11 april 2002 i mål C-481/01 P(R).

[37] Mål C-418/01.

69. Medan kommissionen fortsatte sin bedömning av IMS uppförande i huvudförfarandet under 2002, fattade de tyska domstolarna ett antal beslut avseende IMS immaterialrättsliga ställning med avseende på 1860-blockstrukturen. [38] Kommissionens beslut grundade sig på antagandet att strukturen och avledningar av den var upphovsrättsskyddade. [39] I det senaste beslutet som fattades av Oberlandesgericht Frankfurt den 17 september i målet IMS mot Pharma Intranet (PI) [40], framkom det att IMS inte kunde väcka talan för att hävda upphovsrättsliga krav, vare sig med stöd i upphovsrätten eller en rätt av sitt eget slag, men att företaget kan kräva ett föreläggande om att PI skall upphöra med sina överträdelser av tysk konkurrenslagstiftning. Domstolen ansåg emellertid att denna rättighet inte innebär att IMS kan monopolisera alla strukturer som liknar eller är en avledning av 1860-strukturen. Kommissionen kommer fortsättningsvis att följa pågående mål i tyska domstolar för att kunna besluta vilka åtgärder som skall vidtas i huvudförfarandet i detta ärende.

[38] Segmentering av det nationella territoriet i 1860 geografiska områden, eller block, för att sammanställa försäljningsuppgifter åt läkemedelsindustrin i Tyskland.

[39] Beslutet, punkt 36.

[40] Pharma Intranet AG köptes av NDC den 16 oktober 2000.

2.2. Artikel 86

70. I sin dom av den 30 januari 2002 i mål T-54/99, max.mobil, hade förstainstansrätten att pröva en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 230 i EG-fördraget som Österrikes näst största mobiltelefonoperatör, max.mobil, begärt. Talan avsåg en skrivelse där kommissionen hade informerat max.mobil om att den inte tänkte beakta det klagomål där företaget begärt att kommissionen skulle ingripa mot Österrike med stöd av artikel 86.3 EG-fördraget, eftersom Österrike påstods ha begått överträdelser mot artikel 86.1 tillsammans med artikel 82 i EG-fördraget i samband med fasta koncessionsavgifter.

71. Enligt artikel 86.3 i EG-fördraget kan kommissionen tillämpa artiklarna 86.1 och 86.2 och i tillämpliga fall rikta lämpliga direktiv eller beslut till medlemsstaterna. Gemenskapsdomstolarna har under lång tid bekräftat kommissionens uppfattning att den har rätt att avgöra om och hur den skall utnyttja sina befogenheter enligt artikel 86.3 utan att begränsas av klagomål som lämnats in av tredje man. Detta innebar att när kommissionen inte vidtog några åtgärder avseende det klagomål som en enskild person riktat mot en medlemsstat på grund av åsidosättande av artikel 86.1, eller i fall där kommissionen avstod från att vidta åtgärder, kunde denna person inte väcka talan om underlåtenhet eller ogiltigförklaring. I sin dom av den 20 februari 1997 [41] fastslog EG-domstolen på nytt att talan om ogiltigförklaring som en klagande väckt i fråga om kommissionens underlåtenhet att vidta åtgärder med stöd av artikel 86.3 i EG-fördraget inte kan godtas, men att det inte kan uteslutas att den enskilde i undantagsfall kan resa sådana anspråk. [42]

[41] EGT 20.2.1997, mål C-107/95 P Bilanzbuchhalter.

[42] I sin dom i mål TF 1 (3.6.1999, mål T-17/96) ansåg förstainstansrätten med stöd av EG-domstolens beslut i mål Bilanzbuchhalter att en talan mot kommissionen för dess underlåtenhet att vidta åtgärder för första gången uppfyllde villkoren för att tas upp till prövning. Förstainstansrätten ansåg att den klagande befann sig i en exceptionell situation. Eftersom kommissionen emellertid hade fattat beslut före den dag då domen avkunnades, fanns det inget behov av att pröva den talan som väckts med anledning av kommissionens underlåtenhet att vidta åtgärder. Med anledning av ett överklagande bekräftade EG-domstolen (12.7.2001, förenade målen C-302/99 och C-308/99 P) att eftersom kommissionen hade fastställt sin ståndpunkt och därmed gjort talan avseende underlåtenhet att vidta åtgärder grundlös, var det inte nödvändigt för förstainstansrätten att pröva talan.

72. I sin dom i målet max.mobil ovan avvek förstainstansrätten avsevärt från tidigare rättspraxis. Den ansåg att enskilda klagande enligt artikel 86.3 hade rätt att få sina klagomål behandlade av kommissionen på ett grundligt och opartiskt sätt. Enligt förstainstansrätten kunde denna skyldighet bli föremål för rättslig prövning, vilket innebar att den klagande har rätt att väcka talan enligt artikel 230 i EG-fördraget om upphävande av en rättsakt med stöd av vilken kommissionen underlåtit att utnyttja sina befogenheter enligt artikel 86.3. Enligt domen var domstolens roll begränsad till att kontrollera kommissionens agerande med avseende på tre punkter: 1) att ärendet innehöll en vid första anblicken konsekvent motivering som visade att tillräcklig hänsyn tagits till de relevanta delarna i ärendet, 2) att fakta i ärendet var materiellt riktiga och 3) att bedömningen av dessa fakta inte var behäftad med uppenbara felaktigheter.

73. Förstainstansrätten avslog max.mobils talan som ogrundad, efter att ha gjort en bedömning av den berörda skrivelsen från kommissionen. Eftersom detta mål gav upphov till viktiga principfrågor har kommissionen ändå inkommit med ett överklagande till EG-domstolen där den yrkar att förstainstansrättens dom skall ogiltigförklaras och att max.mobils talan skall avvisas. [43]

[43] Se EGT C 169, 13.7.2002, s. 15.

C - Konkurrensutvecklingen i olika sektorer

1. Energi: Liberalisering av el- och gassektorn

74. År 2002 var ett mycket viktigt år för liberaliseringen av gas- och elmarknaderna i Europa. Betydande framsteg gjordes för att anta ny lagstiftning (ett direktiv om fullbordandet av de inre gas- och elmarknaderna - nedan "fullbordandedirektivet", en förordning om gränsöverskridande elhandel samt ett direktiv om tryggad gasförsörjning). Samtidigt avslutade kommissionen ett antal mycket viktiga konkurrensärenden med koppling till energisektorn.

75. Årets viktigaste händelse var energirådets möte den 25 november 2002. Under mötet nådde EU:s medlemsstater en politisk uppgörelse om fullbordande av de inre gas- och elmarknaderna [44] (ändringar av direktiv 96/92/EG om elektricitet och direktiv 98/30/EG om gas) och om en förordning om gränsöverskridande elhandel. Denna politiska överenskommelse är ett stort steg i liberaliseringen av energimarknaderna och när den formellt antagits (enligt planerna sommaren 2003) kommer den att ge marknadens aktörer den nödvändiga rättsliga förutsägbarhet för att de skall kunna verka inom energisektorn under kommande år.

[44] Rådets dokument 14867/02 av den 27 november 2002 för gas och rådets dokument 14869/02 av den 27 november 2002 for elektricitet.

76. Vad gäller fullbordandedirektivet, kan de viktigaste inslagen i kompromissen mellan EU:s medlemsstater i november 2002 sammanfattas enligt följande: 1) att öppna marknaden för alla icke inhemska gas- och elkunder senast den 1 juli 2004 och för övriga kunder - dvs. också privata hushåll - senast den 1 juli 2007, 2) att skärpa skyldigheterna att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster inom elsektorn (garanti om energiförsörjning till rimliga priser), 3) rättslig och funktionell uppdelning av systemoperatörer som svarar för elöverföring och eldistribution senast den 1 juli 2004 (funktionell uppdelning för systemoperatörer som svarar för distribution senast den 1 juli 2004, rättslig uppdelning den 1 juli 2007 ), 4) att införa en reglerad ordning förtredje mans tillgång till överförings- och distributionsnätverk och system för flytande naturgas (LNG) [45]. Vad gäller lagring har EU:s medlemsstater ett val mellan regelstyrda eller framförhandlade regelverk för tredje man, 5) man måste inrätta myndigheter med ansvar för reglernas utformning vilka åtminstone har behörighet att fastställa eller godkänna vilka metoder som skall ligga till grund för beräkningen av avgifterna för anslutning till distributionsnätet, innan de träder i kraft, och 6) vad gäller ny gasinfrastruktur kan kommissionen komma att godkänna avvikelser från fastställda avgifter.

[45] LNG står för Liquified Natural Gas.

77. Regleringen av gränsöverskridande handel inom elsektorn syftar till att upprätta rättvisa regler för gränsöverskridande utväxling av el, vilket leder till ökad konkurrens på den inre elmarknaden. De viktigaste inslagen i kompromissen mellan EU:s medlemsstater i november 2002 kan sammanfattas enligt följande: 1) inrättandet av en mekanism som skall kompensera operatörer av överföringssystem för kostnader i samband med överföringen av gränsöverskridande elektricitetsflöden, en kompensation som skall betalas av de operatörer från vilkas överföringssystem det gränsöverskridande flödet härstammar och de överföringssystem där flödet slutar, 2) att upprätta harmoniserade principer för uttaget av gränsöverskridande överföringsavgifter, i synnerhet tillämpningen av icke-diskriminerande och öppna avgifter - som inte är avståndsrelaterade - för användningen av nätet, även om signaler för att återspegla balansen mellan produktion och konsumtion [46] är tillåtna, 3) att införa regler för att maximera tillgången på överföringskapacitet, 4) att införa principer för att hantera överbelastning, 5) att införa regler för hur intäkterna från förvaltningen av överbelastningen skall användas 6) att införa principer för avgifter och tilldelning av kapacitet, och 7) att medlemsstaterna skall införa påföljder för medlemsstaterna för överträdelser av bestämmelserna och skyldigheter för medlemsstaterna att avlägga rapport till kommissionen som övervakar genomförandet av förordningen.

[46] "Platsindikerande signaler".

78. Den politiska överenskommelse som uppnåtts mellan EU:s medlemsstater är i stort förenlig med kommissionens ändrade förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel som antogs i juni 2002 [47]. I förslaget behandlas resultaten från Europeiska rådets möte i Barcelona och diskussionerna i rådets arbetsgrupper och där beaktas också en rad ändringar som antagits av Europaparlamentet under den första bearbetningen av lagstiftningsförslaget. Kommissionen hade emellertid föreslagit att marknaden helt skulle öppnas vid ett tidigare datum.

[47] KOM(2002) 304, slutlig, 7.6.2002.

79. Utöver paketet om den inre marknaden antog kommissionen ett förslag till direktiv om åtgärder för att garantera en trygg naturgasförsörjning. [48] Detta förslag syftar till att klargöra och fastställa de olika marknadsaktörernas ansvarsområden när det gäller att uppfylla normerna för försörjningstrygghet på en liberaliserad europeisk gasmarknad. I detta avseende innebär förslaget i första hand att medlemsstaterna skall införa vissa miniminormer för leverans till avbrottskänsliga kunder, t.ex. kapacitet och volym som måste vara tillgänglig under svåra väderförhållanden eller vid stora leveransstörningar. Dessa regler gäller emellertid inte företag med små marknadsandelar.

[48] KOM(2002) 488, slutlig, 11.9.2002.

80. I förslaget till direktiv understryks också vikten av långsiktiga gasförsörjningskontrakt för försörjningstryggheten inom den europeiska gassektorn. Även om förslaget till direktivet fasthåller att den nuvarande omfattningen av långsiktiga gasförsörjningskontrakt gott och väl är tillfredsställande på gemenskapsnivån, införs en mekanism som möjliggör övervakning av dessa kontrakt och att lämpliga åtgärder vidtas om de långsiktiga kontraktens omfattning inte längre skulle anses tillfredsställande. I detta sammanhang är det också viktigt att understryka att de långsiktiga kontrakten inte i sig är oförenliga med EG:s konkurrenslagstiftning, men kommissionen kommer att övervaka om en sådan oförenlighet skulle uppstå i enskilda fall. I den mån som begränsningar i gasförsörjningskontrakt är nödvändiga för att stödja betydande investeringar, exempelvis i ett gasfält, kommer kommissionen att ta hänsyn till detta.

81. Antagandet av lagstiftning som syftar till liberalisering av de europeiska energimarknaderna måste åtföljas av en strikt tillämpning av EU:s konkurrenslagstiftning. Konkurrenslagstiftningens bidrag till liberaliseringsprocessen torde bli allt större under kommande år då medlemsstaterna kommer att inrätta tillämpliga juridiska ramar för att införa effektiv konkurrens på energimarknaderna. EU:s och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter kommer i detta avseende att ansvara för att statliga åtgärder som motverkar inrättandet av en gemensam energimarknad inte ersätts med åtgärder som vidtas av marknadsaktörer.

82. Vad gäller det moderniseringsarbete som leder till en decentralisering av tillämpningen av EU:s konkurrenslagstiftning, kommer ett nära samarbete mellan kommissionen och de nationella myndigheterna att krävas. För att kunna göra rätt prioriteringar bör detta samarbete inte begränsas till de nationella konkurrensmyndigheterna, utan kommer att så långt som det är möjligt också att sträcka sig till nationella regleringsinstanser som spelar en avgörande roll i fråga om att genomföra liberaliseringspolitiken i praktiken.

83. Kommissionen anser att de enskilda energimarknaderna fortfarande ofta domineras av nationella förespråkare av en strikt tillämpning av konkurrensreglerna och att liberaliseringsprocessen med största sannolikhet kommer att leda till ytterligare företagsförvärv och fusioner som kräver strikt tillämpning av lagstiftningen om kontroll av företagskoncentrationer samt att vissa energibolag kan komma att försöka dra nytta av statligt stöd för att förbättra sin konkurrenssituation på liberaliserade energimarknader som kräver strikt tillämpning av reglerna för statligt stöd.

84. På konkurrensområdet fortsätter kommissionen att inrikta sig på olika aspekter av konkurrens på leveransområdet och nätverksfrågor. Kommissionen anser att överenskommelser mellan leverantörer kan leda till en konstlad minskning av utbudet för konsumenterna och deras möjlighet att byta leverantörer. Vad gäller tillgången till nätverk, anser kommissionen att utan att införa en effektiv, öppen och icke-diskriminerande ordning för tredje man om tillgång till nätverken, kommer alternativa leverantörer att hindras från att nå kunder med konkurrerande erbjudanden.

85. Vad gäller konkurrensen på leveransområdet var den största framgången under 2002 avslutandet av det s.k. GFU-ärendet. [49] Detta ärende gällde gemensam försäljning av norsk naturgas genom en gasförhandlingskommitté. Det var kommittén, och inte de enskilda företagen, som beslöt vem som kunde köpa norsk gas och till vilket pris. GFU-systemet innebar att europeiska konsumenter inte kunde välja mellan norska gasproducenter, som täckte totalt 10 % av efterfrågan på gas inom EU, utan kunde bara handla med GFU. Ärendet kunde avslutas av kommissionen efter det att företagen åtagit sig att i framtiden marknadsföra sin gas individuellt och efter det att de två största marknadsaktörerna, Statoil och Norsk Hydro, vidtagit vissa kompletterande åtgärder till förmån för nya kunder.

[49] Ärende COMP/E-4/36.072, IP 02/1084, 17.7.2002.

86. Ett annat ärende som gäller förbättringen av leveransstrukturen är det s.k. Synergen-ärendet. [50] Det gällde upprättandet av ett kraftverk i Dublin på Irland som genomfördes av den inhemska elproducenten ESB och det norska gas- och oljebolaget Statoil. I syfte att åtgärda de aktuella konkurrensproblemen (som bl.a. berodde på Statoils åtagande att överlåta försäljningen av den av Synergen producerade elektricitet till ESB) åtog sig ESB att ge kunderna tillgång till el genom auktioner eller direktförsäljning. Dessa volymer kan utnyttjas av nya företag på marknaden för att bygga upp en kundbas när de bygger nya kraftverk.

[50] Ärende COMP/E-4/37.732, IP 02/792, 31.5.2002.

87. Vad gäller förbättringen av ordningen för tillträde till nätverk har kommissionen genomfört ett antal viktiga undersökningar, majoriteten av dessa undersökningar är ännu inte avslutade. År 2002 ägnade sig kommissionen särskilt åt gaslänken Storbritannien-Belgien. [51] Kommissionen kunde avsluta undersökningen när det stod klart att de berörda företagen hade vidtagit eller inom en snar framtid skulle vidta vissa åtgärder som underlättade tredje mans anslutning till denna viktiga rörledning mellan Storbritannien och Belgien.

[51] Ärende COMP/E-4/38.075, IP 02/401, 13.3.2002.

88. Företagskoncentrationerna inom energisektorn fortsatte under 2002, såväl nationellt som inom gemenskapen. Inom gemenskapen föreföll antalet transaktioner minska något jämfört med tidigare år. Emellertid föreligger indikationer på att den pågående liberaliseringen av gassektorn kan komma att leda till fler företagskoncentrationer på detta område. Det område som främst omfattades av koncentrationer gällde produktion och leverans av el samt på området för elhandel. Kommissionen företog ingen fullständig fördjupad undersökning av företagskoncentrationer på elmarknaden under 2002.

89. Inom gassektorn var det en företagskoncentration som var särskilt viktig under 2002. Europeiska kommissionen godkände på vissa villkor det gemensamma förvärv av den regionala gasåterförsäljaren Gas Versorgung Süddeutschland (GVS) i Baden-Württemberg som genomfördes av det tyska elbolaget Energie Baden-Württemberg AG (EnBW) och det italienska gas- och oljebolaget ENI S.p.A. [52] Transaktionen, som den ursprungligen anmälts till kommissionen, skulle ha lett till en förstärkning av GVS dominerande ställning på marknaden för regional gasåterförsäljning genom att garantera tillgången till en avsevärd del av GVS kunder, vilka f.n. kontrolleras av EnBW. Parterna har för att lösa detta konkurrensproblem åtagit sig att ge alla lokala gasdistributörer möjlighet att i förtid kunna avsluta långsiktiga leveransavtal som slutits med GVS eller med något av de dotterbolag som EnBW kontrollerar.

[52] Ärende COMP/M.2822, IP 02/1905, 17.12.2002.

90. År 2002 var också ett mycket viktigt år för kontroll av statligt stöd inom energisektorn. Undersökningarna gällde främst icke-återvinningsbara kostnader ("stranded costs"). [53] I detta sammanhang lade kommissionen fram en första inventering av statligt stöd som beviljats olika energikällor. [54] I inventeringen anges olika åtgärder som vidtagits inom energisektorn på nationell nivå och EU-nivå, när relevant information finns tillgänglig. Inventeringen går utöver det strikt juridiska begreppet statligt stöd och är utformad som ett instrument för övervakning av hur framtida stöd påverkar de olika marknaderna.

[53] Se avsnittet om statligt stöd , punkterna 386 ff.

[54] http://europa.eu.int/comm/dgs/ energy_transport/home/aids/energy_en.htm

2. Posten

2.1. Det nya postdirektivet

91. Den 10 juni antog rådet och Europaparlamentet det nya postdirektivet 2002/39/EG. [55] I enlighet med kommissionens förslag hade rådet den 15 oktober 2001 kommit fram till en gemensam ståndpunkt om en text som syftade till att ändra det befintliga postdirektivet. Följande större ändringar infördes då av rådet:

[55] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/39/EG av den 10 juni 2002 om ändring av direktiv 97/67/EG för att ytterligare öka konkurrensen inom postsektorn i gemenskapen.

- Ytterligare en öppning av marknaden med en progressiv minskning av monopolområdet från och med den 1 januari 2003 och den 1 januari 2006 [56].

[56] Från och med 2003 skall det monopolfria området omfatta brev som väger mer än 100 g. Denna viktgräns skall inte tillämpas om priset är lika högt som eller mer än tre gånger så högt som den allmänna avgiften för en brevförsändelse av första viktklassen inom den snabbaste normalkategorin. Från och med 2006 skall det monopolfria området omfatta brev som väger mer än 50 g. Denna viktgräns skall inte tillämpas om priset är lika högt som eller mer än tre gånger så högt som den allmänna avgiften för en brevförsändelse av första viktklassen inom den snabbaste normalkategorin.

- En möjlighet att genomföra den inre marknaden för posttjänster 2009, [57] genom ett förslag från kommissionen som skall godkännas av Europaparlamentet och rådet.

[57] Under 2006 skall kommissionen slutföra en utvärderingsstudie som för varje medlemsstat skall bedöma konsekvenserna för de samhällsomfattande tjänsterna av att den inre marknaden för postsektorn genomförs fullt ut år 2009. På grundval av slutsatserna i denna studie skall kommissionen överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet tillsammans med ett förslag som, om lämpligt, bekräftar att den inre marknaden för postsektorn skall genomföras fullt ut år 2009 eller bestämmer andra åtgärder mot bakgrund av slutsatserna i studien.

- En liberalisering av utgående gränsöverskridande post förutom i de medlemsstater där den måste vara en del av monopoltjänsten för att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna kan utföras.

- Ett förbud mot korssubventionering av samhällsomfattande tjänster utanför den sektor som omfattas av monopol och som sker med inkomster från tjänster innanför den sektor som omfattas av monopol där det inte kan visas att den är absolut nödvändig för att fullgöra särskilda skyldigheter i fråga om samhällsomfattande tjänster som införts på det konkurrensutsatta området.

- En tillämpning av principerna om öppenhet och icke-diskriminering när de som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster använder sig av specialavgifter.

92. Senare reviderades och godkändes texten av Europaparlamentet med ytterligare tre ändringar som inte påverkar de nya inslag som förtecknas ovan.

3. Telekommunikation

3.1. Ett nytt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster

93. Den 14 februari antog rådet ett nytt regelverk för förhandsregleringen av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster som trädde i kraft den 24 april. Detta lagstiftningspaket som omfattar totalt fem direktiv [58], innebär en omfattande översyn av regelverket för telekommunikation som syftar till att skapa mer konkurrens inom denna mycket viktiga sektor av den europeiska ekonomin. Fyra av direktiven (ramdirektiv 2002/21/EG, tillträdesdirektivet 2002/19/EG, auktorisationsdirektivet 2002/20/EG och direktiv om samhällsomfattande tjänster 2002/22/EG) skall vara omsatta i nationell lagstiftning senast den 25 juli 2003 och tillämpas från den dagen, medan direktivet om integritet och elektronisk kommunikation 2002/58/EG skall genomföras den 31 oktober 2003.

[58] EGT L 108, 24.4.2002 och EGT L 202, 31.7.2002, s. 37.

94. Det nya regelpaketet syftar till att vara teknologineutralt, vilket innebär att alla överföringsnätverk behandlas lika. Därigenom säkerställs att marknadens aktörer endast omfattas av regleringar när det är nödvändigt och då på samma sätt inom hela EU, bl.a. genom att ge kommissionen befogenheter att uppmana nationella regleringsmyndigheter att dra tillbaka förslag till beslut på nyckelområden som är kopplade till den inre marknadens funktion.

95. Ett av de viktigaste inslagen i det nya regelverket är den nya definitionen av begreppet "betydande marknadsinflytande" som för närvarande grundar sig i definitionen av dominerande ställning i artikel 82 i EG-fördraget (se artikel 14 i ramdirektivet). Som ett resultat av denna förändrade definition kan ett krav på förhandsreglering som en allmän regel ställas på företag i enskild eller kollektiv dominerande ställning i den mening som avses i artikel 82. Under det tidigare regelverket var ett företag föremål för förhandsreglering under förutsättning att det hade 25 % av marknaden. Den nya definitionen av betydande marknadsinflytande kommer därför att leda till att regleringströskeln höjs samtidigt som man skapar överensstämmelse mellan förhandsreglering och genomförandet av konkurrensreglerna i efterhand mot företag i dominerade ställning.

96. En annan viktig aspekt av det nya regelverket är de nationella regleringsmyndigheternas skyldighet att utföra en ordentlig marknadsanalys innan någon form av regleringsskyldigheter kan åläggas företag med betydande marknadsinflytande. I synnerhet kommer de nationella regleringsmyndigheterna att tvingas definiera den relevanta produktmarknaden och geografiska marknaden för att bedöma huruvida ett företag har ett betydande marknadsinflytande. I detta syfte har kommissionen antagit riktlinjer [59] för marknadsanalyser och bedömning av betydande marknadsinflytande [60] som beskriver vilka metoder och konkurrenslagstiftningsprinciper som de nationella regleringsmyndigheterna har att följa när de genomför sin marknadsanalys. I praktiken förväntas de nationella regleringsmyndigheterna inrikta sin marknadsanalys på marknader med egenskaper som berättigar till förhandsreglering mot bakgrund av vissa specifika kriterier. Dessa marknader finns upptagna i en rekommendation som kommissionen antog den 11 februari 2003 [61] enligt artikel 15 i regelverksdirektivet. Om en nationell regleringsmyndighet beslutar att reglera en marknad som inte är upptagen i rekommendationen, måste den begära ett förhandsgodkännande från kommissionen och följa det förfarande som beskrivs i artikel 7 i direktivet.

[59] I enlighet med artikel 15 i regelverksdirektivet.

[60] EGT C 165, 11.7.2002.

[61] C(2003)497.

97. Enligt det nya regelverket förväntas nationella regleringsmyndigheter samarbeta med nationella konkurrensmyndigheter när de utför sin marknadsanalys. De nationella regleringsmyndigheternas roll kommer därför att stärkas, eftersom de måste kunna säkerställa att marknadsdefinitioner eller frågor som är kopplade till en dominerande ställning kommer att behandlas lika i ett förhands- och efterhandsperspektiv. Inom ramen för detta samarbete skall de nationella regleringsmyndigheterna och de nationella konkurrensmyndigheterna ha rätt att utbyta konfidentiell information under förutsättning att den mottagande myndigheten säkerställer samma sekretessnivå som den myndighet som tillhandahåller informationen (artikel 3.5 i ramdirektivet).

98. I sitt meddelande "Mot ett nytt regelverk för infrastruktur för elektronisk kommunikation och tillhörande tjänster 1999 års kommunikationsöversyn" [62] avsåg kommissionen att parallellt med antagandet av ett nytt regelverk för kommunikationsnät och kommunikationstjänster kodifiera och förenkla direktiv 90/388 om konkurrens på marknaderna för teletjänster. [63]

[62] KOM(1999)539.

[63] Ändrat genom direktiven 94/46, 95/51, 96/2, 96/19 och 1999/64.

99. Efter det att ett första utkast till det direktiv som antogs den 12 juli 2000 blivit föremål för ett offentligt samråd [64] fortsatte kommissionen sin revidering för att säkerställa enhetligheten och upprätta en koppling till direktiven i det nya regelverket. Det nya direktivet 2002/77/EEG som antogs den 16 september [65] har samma grundläggande mål som direktiv 90/388/EEG, det vill säga a) att avskaffa existerande exklusiva och särskilda rättigheter och att förbjuda beviljandet av nya exklusiva och särskilda rättigheter inom sektorn för elektronisk kommunikation i vid bemärkelse, och b) att erkänna företagens rätt att utöva sin grundläggande etableringsfrihet och att erbjuda sina tjänster i ett sammanhang utan snedvriden konkurrens.

[64] EGT C 96, 27.3.2001, s. 2

[65] EGT L 249, 17.9.2002, s. 21.

100. Närmare bestämt har endast de bestämmelser bibehållits som är nödvändiga för att uppnå de mål i det ursprungliga direktivet som grundar sig på artikel 86 i EG-fördraget. Flera bestämmelser som blivit föråldrade har upphävts, vilket också gäller de bestämmelserna i det gamla konkurrensdirektivet som tagits med i det nya regelverket och som rör harmoniseringen av villkoren för tillgången till nätverken och tjänsterna.

3.2. Avslutande av branschundersökningen av förhyrda linjer

101. I november beslöt kommissionen att avsluta sin undersökning av branschen för förhyrda linjer som inleddes 1999, eftersom farhågorna i fråga om höga priser och möjliga diskrimineringsfall nu hanteras på lämpligt sätt, både genom de nationella regleringsmyndigheternas genomförande av den sektorspecifika EU-förordningen på nationell nivå och genom Europeiska kommissionens ex-officio-förfaranden mot specifika medlemsstater inom EU. [66]

[66] IP/02/1852 of 11.12.2002.

102. I slutsatserna från den första undersökningsfasen betonades de höga priserna och divergerande prispolitik inom EU som inte motiverades av kostnadsskillnader. [67] I november 2000 hade GD Konkurrens inlett fem ex-officioundersökningar av eventuella överpriser och/eller diskriminerande beteende vid upplåtandet av förhyrda linjer i Belgien, Italien, Grekland, Portugal och Spanien. Två år senare konstaterade kommissionen en avsevärd sänkning av priserna på förhyrda linjer inom EU. Sedan undersökningen inleddes i juli 1999 har exempelvis priserna på internationella förhyrda linjer på 2Mbps sjunkit med i genomsnitt 30 % till 40 %. [68] Ett andra viktigt resultat är en föregripande hållning hos de nationella regleringsmyndigheterna både i fråga om prissättning och upplåtande av förhyrda linjerna.

[67] För mer detaljerade uppgifter om resultatet av branschundersökningen, se arbetsdokument från september 2000 på: http://europa.eu.int/comm/competition/ antitrust/others/sector_inquiries/leased_lines/

[68] För mer detaljerade uppgifter om resultatet av branschundersökningen och de enskilda ex-officio-ärendena, se motiveringen från november 2002 på: http://europa.eu.int/comm/competition/ antitrust/others/sector_inquiries/leased_lines/

103. Med utgångspunkt i bevisen på betydande förbättringar av konkurrenssituationen i Belgien och Italien beslöt kommission därför att avsluta sina ex-officioundersökningar i dessa medlemsstater. På ett liknande sätt kan kanske det spanska fallet avslutas eftersom man har kunnat se en ytterligare sänkning av priserna på internationella förhyrda linjer mellan grannländer inom EU eller närliggande EU-medlemsstater eller en ytterligare justering av prisnivån. GD Konkurrens kommer att fortsätta med en nära uppföljning av situationen i Portugal och Grekland.

4. Transport

4.1. Lufttransport

4.1.1. Förlängning av gruppundantagsförordning 1617/93

104. Den 25 juni antog kommissionen förordning nr 1105/2002 [69] som förlänger förordning (EEG) nr 1617/93 om samråd om passagerartaxor i samband med interlining t.o.m. den 30 juni 2005. Förlängningen innebär en skyldighet för de flygbolag som deltar i samråd att samla in uppgifter om den relativa vikten av samråd om interlining. Interlining föreligger när en passagerare reser med flera flygbolag eller allianser på samma biljett.

[69] EGT C L 167, 26.6.2002, s. 6.

105. Gruppundantaget gäller endast en enda organisation, nämligen International Air Transport Association (IATA). De flesta flygbolag inom EES (inklusive alla nationella flygbolag) är medlemmar av IATA och deltar i samråd två gånger årligen där de kommer överens om avgifterna för resor med flera bolag. Efter att ha övervägt argumenten från olika tillfrågade avseende ett samrådsdokument som GD Konkurrens utarbetade 2001, har kommissionen slutit sig till att gruppundantaget bör förlängas med ytterligare tre år. Tack vare samråden om passagerartaxor säkerställs en förmån i form av helt flexibel interlining och det är osannolikt att denna förmån för tillfället kommer att ersättas med mindre restriktiva regler. Även om ett förbud mot konferenserna om passagerartaxor inte skulle innebära slutet för interlining helt och hållet, skulle det åtminstone på kort sikt kunna göra det svårare för små flygbolag att konkurrera.

106. Allteftersom allianser bildas kan man hävda att behovet av samråden om passagerartaxor blir mindre självklart, särskilt på hårdtrafikerade rutter. För att kommissionen skall kunna undersöka behovet av gruppundantag i framtiden, har den infört ytterligare ett villkor för de flygbolag som deltar i konferenserna för att kunna samla in konkreta uppgifter om i vilken utsträckning biljetter som utställts inom EES är biljetter som sålts enligt IATA:s biljettaxor och biljetternas relativa betydelse för interlining.

107. Genom den nya förordningen förlängs också gruppundantaget för fördelning av avgångs- och ankomsttider samt för planeringen av trafiken till den 30 juni 2005. Detta gruppundantag är nära förknippat med rådets förordning EEG nr 95/93 av den 18 januari 1993 om gemensamma regler för fördelning av ankomst- och avgångstider vid gemenskapens flygplatser. Lästa tillsammans så täcker gruppundantaget och rådets förordning villkoren för flygbolagens deltagande i samråd för fördelning av ankomst- och avgångstider vid de gemenskapsflygplatser som är övertrafikerade. Kommissionen har föreslagit vissa ändringar av rådets förordning EEG nr 95/93 och möjligheter till ytterligare ändringar som går utöver rent tekniska ändringar undersöks för närvarande. Förlängningen av gruppundantaget för planeringen av trafiken kommer också att säkerställa att de två återstående undantagen i förordning EEG nr 1617/93 samordnas och ge kommissionen möjlighet att se över förordningen i dess helhet före den 30 juni 2005.

4.1.2. Konkurrenspolitiken inom den internationella luftfarten

108. För att kunna säkerställa att konkurrensen bevaras och främjas inom den internationella luftfarten är det en central förutsättning att kommissionen har reella och effektiva genomförandeinstrument. Tidigare har kommissionen lämnat flera förslag, senast 1997, till rådet för att på sätt öka räckvidden för förordning nr 3975/87 och nr 3976/87 om transport mellan gemenskapen och tredje land. Rådet har ännu inte fattat några beslut om dessa förslag. [70] Domstolens domar i de s.k. "open skies"-målen, som bekräftar behovet av en samordnad internationell luftfartspolitik, visar också behovet av att förslagen skall ses över och läggas fram på nytt. [71] En faktisk konkurrenspolitik för den internationella luftfarten kan utformas först när man funnit bättre alternativ till kommissionens undersöknings- och genomförandebestämmelser. Kommissionen förbereder för närvarande ett nytt förslag som den avser att överlämna till rådet under 2003.

[70] KOM (97) 218 slutlig.

[71] Målen C-466/98, C-467/98, C-468/98, C-469/98, C-471/98, C-472/98, C-475/98 och C-476/98 mot Förenade kungariket, Danmark, Sverige, Finland, Belgien, Luxemburg, Österrike, Tyskland.

4.1.3. Transatlantiska allianser

109. Den 21 februari bekräftade British Airways och American Airlines att deras alliansavtal som kommissionen hade undersökt i nära samarbete med brittiska konkurrensverket ("Office of Fair Trading") hade hävts. Därför beslöt kommissionen att avsluta det förfarande som den inlett i detta ärende.

110. Den 28 oktober beslöt kommissionen [72] att avsluta de förfaranden som den inledde 1996 för att i enlighet med EG:s konkurrensregler undersöka alliansen mellan KLM och dess amerikanska samarbetspartner NorthWest samt alliansen mellan Lufthansa, SAS och det amerikanska flygbolaget United Airlines. I fallet LH/SAS/UA fattade kommissionen sitt beslut utifrån ett paket med åtaganden som föreslagits av parterna för att lösa konkurrensproblemen gällande ett antal rutter från Frankfurts flygplats till Förenta staterna, samt utifrån ett tillkännagivande som gjorts av den tyska regeringen, som innebär att potentiella förordningshinder avlägsnas för nya konkurrenter på dessa rutter. I fallet KLM/NorthWest ansågs inte några åtaganden nödvändiga.

[72] EGT C 264, 30.10.2002.

111. I november avslutade kommissionen också sina undersökningar i ärendet bmi british midland/United Airlines. I detta ärende hade kommissionen inte inlett några formella förfaranden men samarbetat aktivt med det brittiska konkurrensverket [73] som fattade ett formellt beslut den 1 november som garanterar alliansen ett enskilt undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget. Båda myndigheterna har kommit till slutsatsen att alliansavtalet mellan bmi och United Airlines uppfyller de nödvändiga villkoren för att ett sådant undantag skall kunna tillåtas.

[73] Av procedurskäl tog brittiska konkurrensverket initiativet i detta ärende enligt EG:s förordningar om genomförande av konkurrenslagstiftning 2001. Det skall påminnas om att rådets förordning 3975/87 som innehåller detaljerade regler för tillämpningen av artiklarna 81 och 82 endast gäller luftfart mellan flygplatser inom gemenskapen. Enligt dessa förordningar har brittiska konkurrensverket emellertid befogenhet att fatta beslut om artiklarna 81 och 82 i fråga om (bl.a.) lufttfart mellan medlemsstater och tredje länder. I avsaknad av sådana befogenheter skulle kommissionen ha varit tvungen att undersöka alliansen i enlighet med sina befogenheter i artikel 85, enligt vilken den bara hade kunnat föreslå lämpliga åtgärder för att få överträdelsen att upphöra.

112. Kommissionen fortsätter att undersöka samarbetet inom Skyteam Alliance mellan Air France, Alitalia, Delta, CSA, Korean Air och AerMexico, som officiellt inleddes i juli år 2000. Av det skälet offentliggjordes ett meddelande i Europeiska unionens officiella tidning i mars 2002, där tredje parter uppmanades att inkomma med synpunkter. [74] Kommissionen undersöker f.n. de synpunkter som inkommit från tredje parter och andra uppgifter som mottagits sedan meddelandet offentliggjordes.

[74] EGT C 76, 27.3.2002, s. 12.

4.1.4. Inomeuropeiska allianser och koncentrationer

113. Den 1 juli översände kommissionen en skrivelse med allvarliga tvivel till Air France och Alitalia avseende deras samarbete i fråga om vissa rutter mellan Frankrike och Italien. Kommissionen anser att deras samarbetsavtal