Yttrande från Regionkommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet"

(2001/C 357/05)

BAKGRUND

Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (KOM(2000) 716 slutlig - 2000/0286 COD).

Rådets beslut av den 22 december 2000 om att i enlighet med artikel 265 första stycket och artikel 152 i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i denna fråga.

Beslutet den 13 juni 2000 av Regionkommitténs presidium att att ge utskott 5 - socialpolitik, folkhälsa, konsumentskydd, forskning, turism - i uppdrag att utarbeta ett yttrande.

Det utkast till yttrande (CdR 64/2001 rév.) som antogs av utskott 5 den 19 april 2001 (föredragande: Pauliina Haijanen, FIN-PPE).

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 39:e plenarsession den 13-14 juni 2001 (sammanträdet den 14 juni) enhälligt följande yttrande.

Regionkommitténs synpunkter och rekommendationer

1. Under det senaste åren har misstron mot livsmedelssäkerheten ökat i hög grad i Europa. Kriserna, t.ex. dioxinkrisen och BSE-skandalen, kan till och med ha lett till att hela gemenskapens verksamhet anses mindre trovärdig. Kommissionens förslag utgör en god grund för förbättringar gällande livsmedelssäkerheten. Det är viktigt att skydd av människans hälsa skall vara utgångspunkten för bestämmelser om livsmedel och foder.

2. Bestämmelserna om foder och livsmedel blir klarare om det finns allmänna och gemensamma principer. De nuvarande bestämmelserna har utvecklats under 40 år och delvis utgått från motstridiga principer. Därför har gemenskapens och medlemsstaternas bestämmelser ofta varit svåra att tillämpa såväl för företagare inom livsmedelssektorn som för de myndigheter som har ansvar för tillsynen.

3. Förslaget till direktiv betonar vikten av hela livsmedelskedjan från vatten och jord till bord. Livsmedelslagstiftningen berör grundläggande principer och krav i samband med att livsmedel släpps ut på marknaden, samtidigt som den skall skapa garantier för att konsumenterna får säkra livsmedel. Därför är det viktigt att tillsynen utvidgas till att gälla hela kedjan från och med basproduktionen, inklusive foder.

4. Inrättandet av en Europeisk livsmedelsmyndighet skall stödjas eftersom gemenskapen måste försäkra sig om att livsmedelsbestämmelserna baserar sig på vetenskaplig sakkunskap. Myndigheten skall vara oberoende och öppen för insyn.

5. Det typiska för livsmedelsproduktionen är att den består av små enheter och aktörer. I Europa är gårdarna, minuthandeln och restaurangerna vanligen småskaliga. Även förädlingen av livsmedel sker fortfarande huvudsakligen i små och medelstora företag. Livsmedelslagstiftningen måste ta hänsyn till de traditionella produkternas särart och betydande roll i vissa kommuner och regioner. De nya bestämmelserna får inte missgynna dessa produkter, som bidrar till att bibehålla den kulturella mångfalden i EU. Därför spelar insatser på lokal och regional nivå en nyckelroll när det gäller säkra livsmedel.

6. Enligt förslaget skall producenterna vara ansvariga för livsmedlens och fodrets säkerhet. Detta är motiverat eftersom producenten själv bäst känner till de faser som livsmedlen på hans/hennes ansvarsområde genomgår. Att införliva denna princip i bestämmelserna bidrar till att påminna företagarna om detta ansvar.

7. Även om de europeiska livsmedelsbestämmelserna kan och bör omfattas av allmänna principer, borde man reservera tillräckligt med handlingsutrymme för regionala och lokala aktörer. Livsmedelsproduktion är en bransch med rikhaltiga lokala traditioner i Europa. Livsmedel som produceras regionalt har en stor betydelse för sysselsättning och ekonomi. Då livsmedel produceras och konsumeras inom ett begränsat område sparar man både energi och transportkostnader. Även produkternas kvalitet är högre eftersom de varken behöver lagras eller transporteras under någon längre tid.

8. Det finns stora skillnader inom Europa vad gäller livsmedelsrisker. Dessa skillnader beror bland annat på klimat, produktionsmetoder och -seder samt historisk bakgrund för produktionen. I vissa områden har man i åratal arbetat på att avvärja risker i anslutning till livsmedel. Det är absolut nödvändigt att resultaten av detta arbete inte äventyras, t.ex. då djur och livsmedel förflyttas från ett område till ett annat.

9. Den lokala aspekten i livsmedelsproduktionen och -distributionen måste beaktas utan att äventyra de allmänna principerna för livsmedelssäkerhet, såsom kraven på säkra livsmedel. Det är även till producentens fördel att livsmedelsproduktionen är av hög kvalitet och säker. Livsmedel som är av hög kvalitet kan saluföras även utanför den egna regionen. Därför är det inte önskvärt att införa artificiella marknadshinder för småskalig livsmedelsproduktion. Om livsmedlet och produktionen av detta uppfyller de allmänna kraven i bestämmelserna borde produkten kunna marknadsföras inom hela gemenskapen.

10. Lokal förankring och småskalighet i anslutning till livsmedelssäkerhet utgör en stor utmaning även för tillsynen över produktionen. Oberoende av om det är staten, kommunen eller ett privat certifierat system som utövar tillsyn, kan denna fungera endast på villkor att den genomförs på lokal nivå. En regelbunden tillsyn är en förutsättning för att lagstiftningen skall kunna genomföras på ett trovärdigt sätt. I detta sammanhang är den lokala tillsynsfunktionen i nyckelställning. Kommissionen har meddelat att ett förslag till förordning om livsmedelstillsyn skall avges under 2001. Medlemsstaterna borde se över tillsynsresurserna på lokal nivå och vid behov öka dessa resurser. Samtidigt måste medlemsstaterna och gemenskapen införa samordningsåtgärder som syftar till att göra tillsynen mer enhetlig.

11. Det är avgörande att alla livsmedel som importeras från tredje land uppfyller kraven i den europeiska livsmedelslagstiftningen och kontrolleras enligt samma metoder och förfaranden, oavsett om livsmedlen är avsedda för människor eller djur. På så vis kan man undvika att dessa produkter gynnas på ett otillbörligt sätt och på gemenskapsproducenternas bekostnad.

12. De principer som framförs i förslaget till förordning gäller även lokala tillsynsmyndigheter. Goda principer får dock inte försvåra det praktiska arbetet. I förslaget framkastas tanken på vetenskaplig riskanalys som bas för beslutsfattande och avvärjning av risker, men detta är svårt att genomföra genom de lokala myndigheternas försorg. Härvid måste man kunna lita på att sakkunskapen i tillsynen även omfattar sunt förnuft. Den vetenskapliga riskanalysen bör därför huvudsakligen genomföras av den nya Europeiska livsmedelsmyndighet som skall inrättas.

13. I förslaget till förordning införs även allmänna bestämmelser om särskilda livsmedelsrelaterade situationer, t.ex. matförgiftning. Sådana situationer uppstår vanligen lokalt. Även epidemier som är vitt spridda, t.o.m. utanför landets gränser, får ofta sin början i ett begränsat område. Därför har de lokala insatserna och ett effektivt samarbete mellan myndigheter och företagare i livsmedelsbranschen en nyckelposition när det gäller att förebygga och åtgärda krissituationer.

14. Regionkommittén föreslår att de rättsliga begrepp som rör olika överträdelser på livsmedelsområdet ses över och görs mer enhetliga i samförstånd med medlemsstaterna, i syfte att underlätta kontroller och garantera konkurrens på lika villkor på den inre marknaden.

15. Livsmedelssäkerheten är alltså i allra högsta grad en lokal och regional fråga. I förslaget till förordning nämns dock inte Regionkommitténs roll överhuvudtaget. Regionkommittén bör vara företrädd i den Europeiska livsmedelsmyndighetens direktion, och bör vid behov kunna begära vetenskapliga utlåtanden från denna.

16. Vidare menar Regionkommittén att Europeiska livsmedelsmyndighetens verksamhet skall kännetecknas av största möjliga öppenhet och insyn. Direktionens beslut och dokument skall finnas tillgängliga för samtliga medborgare.

Bryssel den 14 juni 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert