Yttrande från EKSG:s rådgivande kommitté om Europeiska kommissionens grönbok "Mot en europeisk strategi för en säker energiförsörjning"

(enhälligt antaget vid det 356:e sammanträdet den 21 juni 2001)

(2001/C 220/02)

I. INLEDNING

EKSG:s rådgivande kommitté avger härmed sitt yttrande över grönboken "Mot en europeisk strategi för en säker energiförsörjning"(1) som godkändes av Europeiska kommissionen den 29 november 2000, med beaktande av

- dess resolution av den 27 juni 1996 om vitboken "En energipolitik för Europeiska unionen"(2),

- rådets resolution av den 8 juli 1996 om vitboken "En energipolitik för Europeiska unionen"(3),

- rådets beslut av den 14 december 1998 om antagande av ett flerårigt ramprogram för insatser inom energisektorn (1998-2002) med åtföljande åtgärder(4),

- rådets slutsatser av den 14-15 maj 2001 om grönboken "Mot en europeisk strategi för en säker energiförsörjning"(5),

- dess deklaration om kolets roll i Europa under 21:a århundradet(6) av den 29 juni 1999 och dess deklaration om kolets roll i Europa i början av det 21:a århundradet(7) av den 5 april 2001,

- dess resolution från 1997(8) samt dess ståndpunkt från 2001(9) om omstruktureringen av gemenskapens ramverk för beskattning av energiprodukter,

- dess senaste ståndpunkt om ECCP och handeln med utsläpp(10) och

- olika yttranden om grönboken "Mot en europeisk strategi för en säker energiförsörjning" som avgivits av kol- och stålbranschens sammanslutningar, företag etc. och som redan lämnats in till kommissionen eller som är under utarbetande.

Europeiska kommissionens grönbok om en säker energiförsörjning som publicerades den 29 november 2000 är resultatet av dess insikt att Europeiska unionens energipolitik var behäftad med strukturella svagheter, såväl vad gäller miljö- och klimatskydd som tillräcklig försörjningstrygghet. "Om inget görs", sägs det i grönboken "under de kommande 20 till 30 åren, kommer 70 % av unionens energibehov, i motsats till de nuvarande 50 %, att täckas av importerade produkter. Detta beroende kan iakttas inom alla sektorer av ekonomin"

EKSG:s rådgivande kommitté välkomnar att energidiskussionen tas upp på nytt, en diskussion som syftar till att skapa en säkrare försörjning inom ramen för en hållbar utveckling i Europa och med beaktande av subsidiaritetsprincipen som bekräftades i Nice-versionen av fördraget. Kommittén stöder uttryckligen Europeiska kommissionens ansträngningar att flytta fokus i de multidimensionella politiska diskussionerna till energikällornas mångfald och de långsiktiga riskerna för försörjningskedjan.

För att skapa god ekonomi i energiförbrukningen och tillfredsställa de europeiska medborgarnas behov måste huvudinriktningen i energipolitiken vara en säker, diversifierad och varaktig energiförsörjning på rättvisa konkurrensvillkor och till marknadsmässiga priser.

II. II KOL- OCH STÅLINDUSTRIN OCH TILLGÅNGEN PÅ ENERGI I EUROPA

Allmänna synpunkter

Unionens energipolitiska mål är en trygg försörjning, rimliga ekonomiska villkor och skydd av miljön. Detta motsvarar också hållbarhetens tre dimensioner - den ekonomiska, den sociala och den ekologiska. Ingen av dessa dimensioner har vi råd att bortse från på energiområdet. För en motsvarande multidimensionell strategi måste en varaktig balans upprättas mellan samtliga dessa tre mål, och den balansen måste sedan bibehållas.

Konsumenterna måste ha rätt att alltid köpa energi till lägsta pris inom ramen för de miljömässiga målen. På lång sikt kan detta bara garanteras genom tillgång till olika och inbördes konkurrerande energikällor inom och utom EU. Om man lät leverantörerna dominera den europeiska energimarknaden, skulle konsumenterna kunna bli utlämnade åt stigande priser i samband med minskad tillgång. Kommissionen borde tillse att konsumenterna är skyddade genom en energipolitik som bygger på trygghet, mångfald och hållbarhet.

Dessa utmaningar kan vi möta enbart om vi utvecklar och konsekvent tillämpar energisystem som är så flexibla som möjligt och som fungerar effektivt också i kriser. EKSG:s rådgivande kommitté stöder därför Europeiska kommissionens förslag att alla energiresurser och alternativ som är tillgängliga i EU skall utnyttjas för att lösa Europas långsiktiga försörjningsproblem.

EKSG:s rådgivande kommitté uppskattar Europeiska kommissionens ansträngningar att utarbeta generella program som kan leda till att de nuvarande energianvändnings- och transportmönstren bryts, samtidigt som man har de strikta klimatskyddsmålen och Europeiska unionens importberoende i åtanke. Politiska ingripanden och andra åtgärder bör i högre grad koncentreras till efterfrågesidan.

Energikonsumenternas möjligheter att spara

Tack vare enorma generella investeringar har de flesta industrikoncerner redan kunnat uppnå avsevärda ökningar vad gäller effektivt energiutnyttjande, även om det är just i de energiintensiva branscherna som det förekommer en omfattande kostnadspress som resultat av marknadskrafterna. Dessa besparingar från de stora bolagen betyder att enbart cirka en fjärdedel av den slutliga energiförbrukningen numera kan tillskrivas industrisektorn.

Europeiska kommissionens energistrategi, som bygger på hänsyn till miljömålen och kravet på en trygg försörjning, bör därför i framtiden koncentreras på att förbättra energieffektiviteten i samband med transporter samt i privata hushåll och servicesektorn, där den största potentialen finns för energibesparingar och minskningar av utsläppen, eftersom de privata hushållen och servicesektorn svarar för 75 % av den totala slutliga energiförbrukningen och släpar långt efter industrin när det gäller teknik för effektivt energiutnyttjande. Överenskommelsen mellan EU:s biltillverkare att förbättra fordonens energiförbrukning är ett utmärkt exempel på hur detta kan uppnås.

EKSG:s rådgivande kommitté stöder därför åtgärder för att öka den termiska effektiviteten i både nya och befintliga byggnader och att för främja större investeringar i transport och infrastruktur.

När det gäller energiskatter vill EKSG:s rådgivande kommitté åter understryka de åsikterna i kommitténs yttrande av den 5 april 2001 om förslaget till direktiv om en omstrukturering av gemenskapens riktlinjer för beskattning av energiprodukter.

Formad av marknaden

Marknaden måste vara referensram för den europeiska energipolitiken. Förekomsten av en inre marknad för energi innebär att energileverantörerna i allt de företar sig måste följa reglerna på en sådan marknad.

EKSG:s rådgivande kommitté

- förespråkar en konsekvent tillämpning av den inre marknadens regler och avvisar alla föreskrifter som kan snedvrida konkurrensen,

- kräver att liberaliseringsåtgärderna som avser företagen inom el- och gasleverantörsledet skyndas på,

- stöder lika möjligheter i samband med tillträdet till energimarknaderna,

- kräver ett allmänt ramverk för ekonomisk, politisk och social stabilitet som kommer att fungera som en uppmuntran till investeringar, inklusive stora, långsiktiga investeringar,

- förespråkar att man minskar riskerna i samband med vissa energikällor genom att intensifiera den internationella dialogen och upprätta fler handels- och samarbetsavtal med de stora leverantörsländerna.

Kommissionen, de nationella regeringarna och de offentliga institutionerna måste begränsa sina ingripanden till det minimum som behövs för att garantera att den interna energimarknaden blir en effektivt fungerande realitet och att den försörjningstrygghet och det miljöskydd som krävs kan skyddas. Europeiska kommissionen bör främja avtal med länder som inte är medlemmar som gör det möjligt för energibranschen att operera i ett marknadssystem som erbjuder tillräckligt skydd för investeringar.

Forskning för framtiden

Offentliga inrättningar, och detta gäller också Europeiska gemenskapen, spelar ofta en avgörande roll när företag som är engagerade i gemenskapens forskning ställs inför beslutet om de skall ta en stor ekonomisk risk eller inte för att utveckla nyskapande teknik och förbättra energisparande lösningar. Mot den bakgrunden är det viktigt att Europeiska kommissionen ger tillräckligt mycket utrymme i sina ramprogram för stöd åt miljövänlig förnyelse inom energisektorn under rubriken forskning och utveckling.

Kol- och stålindustrin måste få lika rättigheter att utnyttja dessa forskningsfonder, så att man kan lämna sitt bidrag till att klara av alla de energipolitiska utmaningar som Europeiska unionen står inför, och som beskrivs i grönboken.

KOLINDUSTRINS PROBLEM

Det allmänna påståendet - alltför svepande i sin nuvarande utformning - att produktionen av stenkol i Europa är oekonomisk och föga konkurrenskraftig och därför inte har någon möjlighet att överleva, är en fråga som djupt oroar EKSG:s rådgivande kommitté. Grönboken bortser från det faktum att användningen av inhemskt kol kan både minska försörjningsriskerna och ge ett betydande bidrag till skyddet av miljön och klimatet.

Kolets bidrag till miljön

För att kunna garantera att kolet bidrar till en säker och miljömässigt acceptabel energiförsörjning i Europa måste svaret på de ekologiska utmaningarna ligga i främjandet av en modern, ännu effektivare teknik för ren produktion och användning av kol. Gemenskapen bör stödja att sådan teknik införs och sprids vidare på alla nivåer.

Modern kolteknik i kombination med nya regler för luftkvalitet och nya gränsvärden för utsläpp för stora förbränningsanläggningar och nationella utsläppstak kommer under de kommande åren - efter de betydande och delvis enorma framgångar som redan gjorts - att leda till stora minskningar av SO2, NOx och andra förorenande ämnen i såväl befintliga som nya anläggningar.

I kombination med annan modern teknik för utnyttjande av kol kan förgasning vara en miljömässigt acceptabel metod för att garantera tryggheten för EU:s energiförsörjning. Den betydande flexibiliteten i samband med förgasning betyder att anläggningar för överföring av kol till gas kan bli ett alternativ till konventionella gastillgångar. Möjligheten att använda kolgas i rena kolkraftverk eller konventionella gaseldade kraftverk kommer att sätta ett tak för gaspriserna och därmed ge den europeiska ekonomin förutsebara kostnader.

Innovativ kolteknik innebär med andra ord ett enormt och ännu så länge tämligen outforskat fält för klimatskyddsforskning. Experterna antar till och med att det skall bli möjligt på medellång sikt för koleldade anläggningar att isolera CO2 så att man i framtiden slipper utsläpp. Bunden CO2 används redan i oljeproduktionen för att uppnå högsta möjliga produktivitet. CO2 som återvunnits från koleldade anläggningar skulle därmed även kunna användas i denna sektor för att öka oljereservernas livslängd (i Nordsjön, till exempel). I Förenta staterna och Japan pågår redan en intensiv forskning och utveckling på detta område. Europa måste se upp så man inte hamnar på efterkälken.

Samtidigt måste det understrykas att förbrukningen av kolväten och naturgas i EU har lett till en motsvarande ökning av utsläppen av CO2. Som en jämförelse har CO2 från kolanvändning minskat under flera år (minskningen när det gäller utsläpp av CO2 från kol har varit 26,2 % sedan 1990) vilket definitivt inte är fallet i världen i övrigt.

Möjligheter till nationella åtgärder

Enligt grönbokens prognoser kommer kol även i fortsättningen att vara en viktig energikälla i Europa och ge ett säkert och enastående billigt bidrag till energiförsörjningen.

Det måste framhållas att utbudssidan är på väg att globaliseras genom omfattande omstrukturering och koncentration. Det märks en ökande tendens till konsolidering bland kolproducenter som agerar globalt, och en global efterfrågeökning på kol (enligt Världsenergirådet kommer efterfrågan att stiga med 55 % till 2020). Samtidigt är Europeiska unionen världens största importör av energi och kol.

Såsom kommissionen påpekar är den goda tillgången på kol (reserver som räcker i över 200 år), dess geografiska och geopolitiska mångfald vad gäller källorna (mer än för övriga fossila bränslen) och en allmän prisstabilitet i kombination med säkra och okomplicerade transporter viktiga fördelar ur försörjningssynpunkt.

EKSG:s rådgivande kommitté stöder Europeiska kommissionens önskan att som ett led i det gemensamma målet att garantera EU:s energiförsörjning bibehålla en inhemsk minimiproduktion av inhemsk stenkol. Detta kommer att bli ett aktivt bidrag till mångfalden, och tillgången kan garanteras till de inhemska kolreserver som, med tanke på sin storlek, även i fortsättningen kommer att vara Europas största pålitliga energireserv.

Följaktligen kommer inhemska kolreserver även i fortsättningen att ha strategisk betydelse. Dessutom är kolindustrin som sådan viktig när det gäller att skapa arbetstillfällen och en garant för ekonomisk och social sammanhållning i de aktuella regionerna. Den spelar också en viktig roll som bas för teknik av olika slag som även andra sektorer kan dra nytta av, inte minst miljön.

För att bibehålla en effektiv kolindustri i Europeiska unionen - och bevara överensstämmelsen med den inre marknaden - krävs det tillräckligt utrymme för medlemsstaterna att redovisa sina respektive produktions- och konsumtionsnivåer. Därför måste man ta hänsyn till respektive lands resurssituation och de nationella prioriteringarna på energiområdet. Under alla omständigheter får denna åtgärd inte skapa ytterligare nackdelar för och snedvridning av marknadsförutsättningarna för kolanvändare på den inre energimarknaden.

En hållbar lägsta produktion av inhemskt kol och åtföljande sociala och regionala politiska åtgärder för omvandlingsprocessen i kolgruvedistrikten kommer att kräva ett politiskt ramverk, för vilket en ny särskild kod för kolstöd, baserad på EG-fördraget, måste tas fram inom en relativt snar framtid med tanke på att EKSG-avtalet löper ut 2002. Här, liksom i övriga EKSG-frågor, är tiden knapp, framför allt eftersom kol- och stålsektorerna är av särskild betydelse i förhandlingarna om utvidgningen.

Den idé som förs fram i Europeiska kommissionens grönbok om en nationell primär energimekanism för inhemska energikällor (framför allt stenkol och förnybara energikällor) skulle kunna vara ett steg i rätt riktning. En sådan mekanism skulle kunna bidra till att stärka gemenskapens försörjningstrygghet på lång sikt, på ett sätt som överensstämmer med medlemsstaternas maktbefogenheter och subsidiaritetsprincipen. Men för att detta skall ske måste åtgärden vara proportionell mot de faktiska behoven och den får inte medföra orimliga bördor för energiförbrukarna.

En annan faktor som måste vägas in i denna ekvation är den 15-procentiga prioriteringskvot för inhemska energikällor som redan införts som ett inslag i direktivet om den inre marknaden för elektricitet, vilket, där det bedöms som lämpligt, skulle kunna utsträckas till att även omfatta användningen av fasta bränslen på andra marknader.

STÅLINDUSTRINS SPECIELLA FÖRUTSÄTTNINGAR

För energiintensiva sektorer som stålindustrin är en långsiktig och säker energiförsörjning som bygger på en bred energimix, av avgörande betydelse. På samma sätt är det av avgörande betydelse för företagen att politiken inte alltför ensidigt inriktas på försörjningstrygghet och miljöskydd i sådan utsträckning att den ekonomiska aspekten helt försummas. En politik för energikonsumtion som är inriktad på hållbarhet måste även i samma utsträckning ta hänsyn till företagens effektivitet i den globala konkurrensen.

I detta sammanhang bör man också ha i åtanke att frågan om försörjningstrygghet får allt större betydelse i samband med hela spektrum av minerala resurser.

Kol som reducerande medel

Man glömmer ofta i den politiska debatten - och dessvärre även i Europeiska kommissionens grönbok - att kol är en energikälla som används i stålindustrin i första hand som reducerande medel och därför inte enbart som bränsle. Kol är, framför allt, ett råmaterial. Andra reducerande medel kan fylla samma funktion, men bara i begränsad omfattning. Kol, som är av avgörande betydelse i stålframställning med hjälp av masugns-/syreprocessen, kommer inom den närmaste framtiden att vara absolut oundgängligt som energikälla och som kemisk råvara för stålindustrin.

En aspekt när det gäller försörjningstryggheten är att energiråvaror (t.ex. kol, naturgas, olja, elektricitet) inte bara måste finnas tillgängliga i tillräckliga mängder, utan de måste också hålla lämplig kvalitet för respektive produktionsprocess. Detta gäller framför allt kol inom metallurgin.

Stålindustrins inköp av energi kommer knappast att ändras under de kommande åren. För närvarande kan de delas upp ungefär som följer: kol 60 %, el 20 %, naturgas 15 % och olja 5 %. Den förutspådda ökningen av elektrostålproduktionen inom EU kommer inte att få någon större betydelse för stålindustrins beroende av kol.

För att undvika snedvridning av konkurrensen mellan de olika ståltillverkningsprocesserna finns det behov av lika skattelindringar såväl för energikällor som används för kemisk reduktion i masugnar som för elektricitet för elektrostålproduktionen.

Ett naturligt intresse för energisparande

Stålindustrin är en energiintensiv bransch som har stort intresse av att minimera energiförbrukningen, bland annat av lönsamhetsskäl. Frågan om hur man skall kunna använda energiråvaran ekonomiskt för stålproduktion är, vid sidan av de strukturella förändringarna och den teknologiska revolutionen inom processtekniken, en av de största utmaningarna när det gäller att förbättra energieffektiviteten och uppnå den därmed följande minskningen av föroreningar. Unilaterala åtgärder på lagstiftnings- eller skatteområdet som vidtas av medlemsstaterna eller av EU - t.ex. i form av energiskatter - är inte lämpliga. I själva verket motverkar sådana åtgärder sitt syfte, eftersom de berövar stålproducenterna de ekonomiska resurserna att utveckla fler sätt att spara energi inom alla delar av den tekniska utvecklingen.

Mot energisparandets gräns

Genom att uppnå betydande ökningar i effektivitet genom hela energiförbrukningskedjan, har stålindustrin redan givit viktiga bidrag till miljöskyddet och till att minska trycket på energiförbrukningssidan. Under de senaste 25 åren har energiförbrukningen minskat med cirka 40 % genom optimering av produktionsprocesser och en ökning av effektiviteten när det gäller råmaterial och energi. På så sätt har stålindustrin gjort mycket stora insatser när det gäller att uppnå de miniminivåer som för närvarande är tekniskt rimliga.

III. SLUTSATSER

Med tanke på de externa riskfaktorer som EU inte kan göra mycket för att styra (världsmarknadspriser, fördelningen av världens råvarutillgångar, den ekonomiska utvecklingen och investeringar i produktionsländerna, geopolitiska faktorer etc.), så är den bästa garantin för försörjningstrygghet att bibehålla mångfalden när det gäller energislag och försörjningskällor. Som det står i grönboken betyder det att vi ska säkra/utöka inhemska energikällor (framför allt förnybar energi, men även inhemskt kol), diversifiera källorna för energi och försörjning, vårda relationerna med externa leverantörsländer, stärka transportnäten och skapa en väl fungerande inre energimarknad.

Med tanke på de nuvarande förhållandena och prognoserna är det omöjligt för unionen att minska sitt beroende i någon avsevärd grad kvantitativt, och än mindre att uppnå självförsörjning. En omfattande diversifiering är därför desto viktigare. Och ändå börjar fasta bränslen och kärnenergi tappa mark i samband med elproduktionen på grund av den press som de utsätts för av miljöhänsyn. På kort och medellång sikt skulle emellertid en minskning av dessa två energislags andel av den totala energiförsörjningen leda till oacceptabla ekonomiska spänningar och utsätta tillgångarna i Europa för ett kraftigt tryck, som grönboken mycket riktigt påpekar. Förnybar energi kan inte lösa försörjningsproblemet - framför allt inte där snedvridning av konkurrensen och nackdelar skapas på bekostnad av andra energikällor. Därför kommer alla energikällor att bli nödvändiga för att klara de framtida behoven och minska trycket på energiförsörjningen.

EKSG:s rådgivande kommitté vill därför understryka att när det gäller försörjningstryggheten samt när det gäller sysselsättning och sociala förhållanden, får ingen energikälla dömas ut eller hindras från marknadstillträde på grund av ideologiska eller unilaterala miljöskäl, inte heller på lång sikt. Att till exempel stänga koleldade kraftverk och kärnkraftsanläggningar inom en nära framtid skulle i många fall leda till antingen allvarlig brist på elektricitet eller till att bristerna kompenseras genom att man till exempel bygger ytterligare gaseldade anläggningar eller importerar el från tredje land. Detta skulle ge negativa effekter för gaspriserna, vilket inte får underskattas, och skulle dramatiskt öka den europeiska energiförsörjningens beroende av import från tredje land, med alla de risker som detta skulle medföra.

När det gäller energi krävs ett globalt perspektiv och en balanserad strategi som tar hänsyn till åtgärder på efterfrågesidan, men även på utbudssidan. I stället för en extrem energiförsörjningslösning är det bättre att ha en diversifierad strategi på medellång och lång sikt som är inriktade på en blandning av kol, andra fossila bränslen, kärnenergi och förnybara energikällor med rätt teknik i relation till energipolitikens, klimatförändringarnas och försörjningstrygghetens viktiga utmaningar.

(1) KOM(2000) 769 slutlig.

(2) EGT C 232, 10.8.1996, s. 3.

(3) EGT C 224, 1.8.1996, s. 1.

(4) EGT L 7, 13.1.1999, s. 6.

(5) Rådets 2347:e möte den 14-15 maj 2001.

(6) Dok. 1675/1/1999.

(7) Dok. 2151/4/2000.

(8) EGT C 356, 22.11.1997, s. 3.

(9) EGT C 170, 14.6.2001.

(10) EGT C 170, 14.6.2001.