RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN - Sammanfattande rapport om Medlemsstaternas meddelanden om sin kontrollverksamhet och resultaten därav samt vissa principfrågor avseende traditionella egna medel - Budgetåret 1998 - (Artikel 17.3 i rådets förordning [EEG, Euratom] nr 1552/89)

Sammanfattande rapport om Medlemsstaternas meddelanden om sin kontrollverksamhet och resultaten därav samt vissa principfrågor avseende traditionella egna medel - Budgetåret 1998 - (Artikel 17.3 i rådets förordning [EEG, Euratom] nr 1552/89)

1. Inledning

1. Enligt förordning nr 1552/89 [1] skall medlemsstaterna svara för uppbörden av traditionella egna medel och är skyldiga att vidta alla nödvändiga åtgärder för att fordringar till förmån för Europeiska gemenskapernas budget (främst importtullar) skall fastställas, bokföras, uppbäras och ställas till kommissionens förfogande.

[1] Rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89 av den 29 maj 1989 om genomförande av beslut 88/376/EEG om systemet för gemenskapernas egna medel, senast ändrat genom beslut 94/728/EG.

Kommissionen hålls informerad om denna verksamhet genom olika meddelanden som medlemsstaterna skall lämna enligt förordning nr 1552/89. När det gäller kontrollverksamheten sägs i artikel 17.3 i förordningen att medlemsstaterna skall informera kommissionen genom regelbundna halvårsrapporter.

Rapporteringsplikten blev årlig när förordning (EG, Euratom) nr 1355/96 [2] antogs, och kommissionen ålades att utarbeta en sammanfattande rapport som skall lämnas till budgetmyndigheten.

[2] Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1355/96 av den 8 juli 1996 om ändring av rådets förordning nr 1552/89 av den 29 maj 1989.

2. Den sammanfattande rapporten skall innehålla en utvärdering av den nationella kontrollverksamheten och dess resultat och en sammanfattning av omfattningen av bedrägerier och oegentligheter som drabbar Europeiska gemenskapernas traditionella egna medel. Kommissionen skall också göra en kompletterande kontroll av dokument och optimera den riskanalys som ligger till grund för kommissionens egna kontroller.

De nedslående erfarenheterna från tidigare halvårsrapporter gjorde att man, när förordning nr 1552/89 ändrades 1996, enades om att försöka lösa de stora skillnaderna mellan de nationella rapporterna och de olika tolkningarna av vissa grundläggande begrepp. Efter ingående diskussioner inom Rådgivande kommittén för egna medel fick medlemsstaterna i mars 1997 en harmoniserad förlaga till årsrapport [3]. I förlagan preciserades vilka allmänna uppgifter om bedrägerier och oegentligheter som skulle redovisas, och syftet var alltså att göra de bokföringsuppgifter som skulle ingå mer enhetliga.

[3] Kommissionens beslut nr 97/245 av den 20 mars 1997 (dok. C(97) 800 slutlig).

De objektiva svårigheter med att harmonisera uppgifterna som medlemsstaterna stötte på försenade kraftigt inlämningen av rapporterna för budgetåret 1996 till kommissionen. När de lämnade upplysningarna granskades konstaterade kommissionen att medlemsstaterna ännu inte hunnit tillgodogöra sig förlagan, och beslutade därför att inte offentliggöra någon sammanfattande rapport. En sammanfattning förelåg ändå i maj 1998 [4] och granskades av Rådgivande kommittén för egna medel den 8 juli 1998.

[4] Dok. XIX/24329/98 av den 27 maj 1998.

Analysen av rapporterna för budgetåret 1997 [5] gav ett sämre resultat än väntat överlag, och kommissionen kunde då inte dra några hållbara slutsatser eftersom uppgifterna inte var jämförbara och ibland inte ens tillförlitliga.

[5] KOM(1999) 110 slutlig av den 12 mars 1999.

3. Medlemsstaternas uppgifter är klart bättre än 1997, även om ytterligare information begärts i vissa fall. Trots att den här rapporten är ofullständig och oenhetlig gjordes bedömningen att den ändå kan ge en ökad förståelse för svårigheterna med de traditionella egna medlen och därmed sporra medlemsstaterna att höja kvaliteten på de uppgifter som lämnas.

Man planerade även att analysera de principiella svårigheterna med att tillämpa förordning 1552/89, bland annat vid tvist. Kommissionens erfarenheter har visat att de problem som medlemsstaterna tagit upp bör föreläggas Rådgivande kommittén allt eftersom, i stället för att tas upp i de sammanfattande rapporterna enligt artikel 17.3.

Huvudinslagen i den förlaga till rapport som kommissionen tillställt medlemsstaterna analyseras i tabeller. Varje tabell åtföljs av en presentation med förklarande kommentarer och en motivering av den aktuella indikatorn.

2. Analys av de nationella rapporterna

De nationella rapporterna analyseras för att få information både om medlemsstaternas kontrollverksamhet och om kampen mot bedrägerier och oegentligheter. Därför har uppgifter om kontrollverksamheten sammanställts, dels avseende hur många deklarationer varje medlemsstats förvaltning behandlat vid import och vid efterhandskontroller, dels avseende hur många som arbetar med kontrollerna. Detta visar kontrollverksamhetens proportion i förhållande till antalet tullklareringar i medlemsstaten.

De nationella rapporterna innehåller också upplysningar som gör det möjligt att kvantifiera och karakterisera både vilka resultat bedrägeribekämpningen ger och vilka metoder som används vid bedrägerier. Eftersom bedrägerier är gränsöverskridande jämförs de nationella siffrorna för ärendena och beloppen med totalsiffrorna för alla medlemsstater, för att få en uppfattning om hur bedrägerierna fördelar sig inom gemenskapens tullområde. Analysen skiljer på olika stadier i bedrägeribekämpningen, såsom undersökning och upptäckt av fall, bestämmande och registrering av belopp, samt uppbörd av krav.

Uppgifterna jämförs sedan med annan redovisning från medlemsstaterna av egna medel som ännu inte uppburits eller blanketterna för anmälan av bedrägeriärenden. Metoden ger en bättre bedömning av tvistiga egna medel och avslöjar eventuella felaktigheter i det sätt på vilket de fastställs och tillhandahålls. Vilken tullordning och vilka sorters bedrägerier ärendena avser analyseras också.

Kommissionen har analyserat de nationella rapporterna även med hjälp av uppgifter som lämnats i nationella rapporter för tidigare budgetår, men har tagit hänsyn till att uppgifterna inte alltid är fullständiga och till att det är svårt att jämföra olika medlemsstaters uppgifter.

Trots begränsningarna ger jämförelsen mellan olika budgetår underlag för vissa slutsatser om hur medlemsstaternas kontrollverksamhet och resultat har förändrats och hur uppbörden av egna medel utvecklas.

2.1. Medlemsstaternas kontrollverksamhet

En övergripande uppfattning om kontrollverksamheten kan fås genom att jämföra alla medlemsstaters deklarationer, de deklarationer som kontrollerats efter tullklarering och den personal som särskilt arbetar med sådana kontroller.

I bilaga 1 jämförs andelen kontrollerade deklarationer och antalet kontrollerade deklarationer per tjänsteman. Handelns omfattning framgår av antalet tullklareringar till gemenskapens tullområde.

För att visa hur kontrollverksamheten utvecklats jämförs i bilaga 2 indikatorerna för budgetåren 1996 och 1998.

Analysen av siffrorna i de båda tabellerna ger anledning till följande iakttagelser:

a) Antalet mottagna deklarationer

År 1998 mottogs sammanlagt 95 302 846 deklarationer. Antalet deklarationer har ökat i de allra flesta medlemsstater, och har nästan fördubblats i Grekland. Räknat på fyra budgetår visar 1998 års siffror små variationer i transaktionerna i Finland medan siffrorna för Frankrike mer överraskande ligger på nära 10 miljoner år 1997 för att sedan sjunka under 7 miljoner.

Liksom tidigare budgetår skiljer sig antalet deklarationer i Nederländerna och Tyskland stort från Förenade kungariket, särskilt om man jämför medlemsstaternas andel av de fastställda traditionella egna medlen i A- och B-räkenskaperna. Förhållandet mellan denna andel och antalet deklarationer är relativt stabilt utom i Nederländerna och Förenade kungariket, vilket framgår av nedanstående diagram:

>Hänvisning till >

b) Efterhandskontroller

Uppgifterna om antalet kontroller och andelen deklarationer som kontrollerats efter tullklarering tillåter tyvärr inga uttömmande jämförelser mellan medlemsstaterna. Bara nio medlemsstater har lämnat uppgifter om hur många kontroller efter tullklarering som faktiskt utförts (se även de förklarande anmärkningarna till tabellen i bilaga 1). Det innebär dock en förbättring jämfört med tidigare budgetår eftersom det bara är Portugal och Förenade kungariket som inte lämnat några sådana uppgifter.

Med dessa begränsningar i minnet kan det noteras att antalet deklarationer som kontrollerats efter tullklarering stigit betydligt, från 2,3 miljoner år 1997 till 4,6 miljoner år 1998. I Finland och Danmark minskade de dock kraftigt. Att personalresurserna ökade med +1,1 % förklarar dock inte den mycket kraftiga ökningen på +96 % av antalet kontroller efter tullklarering år 1998.

Kommissionen utreder för närvarande den tydliga utveckling som inte förklaras av variationer i antalet transaktioner. Utvecklingen kan bero på att kontrollverksamheten minskat under de tre budgetåren som i Italien och Finland, att verksamheten fått en väsentligt annorlunda inriktning eller att nya räkenskapsmetoder införts som i Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Österrike och Sverige.

Tendensen går generellt mot fler kontroller men skillnaderna är stora mellan olika medlemsstater: Grekland ligger på 25 %, Italien på 1,73 % och Irland på 1,22 %.

c) Antalet tjänstemän som arbetar med efterhandskontroller

När det gäller förhållandet mellan den personal som särskilt arbetar med kontroller efter tullklarering och antalet kontrollerade deklarationer bör det noteras att interna skillnader mellan de nationella förvaltningarna försvårar jämförelser mellan medlemsstaterna. Med de tidigare gjorda reservationerna kan man konstatera att sammanlagt 84 116 personer arbetade med förtullning i Europeiska unionen.

Med undantag för Förenade kungariket som ökat personalen kraftigt visar siffrorna i bilaga 2 att tullförvaltningarnas sammanlagda personalstyrka år 1998 bara ökade med 1,7 % jämfört med över 13 % mellan år 1996 och 1998. Personal som arbetar med kontroller visar samma tendens och ökade med +15 % år 1996-1998 men med +1,1 % år 1997-1998.

2.2. Bedrägerier och oegentligheter

2.2.1. Belopp som fastställts och uppburits år 1998

Årsrapporterna innehåller två sorters sifferuppgifter som rör kampen mot bedrägerier och oegentligheter, nämligen dels uppgifter om hur många ärenden som upptäckts, dels bokföringsuppgifter. Tabellen i bilaga 3 innehåller därför tre sorters sifferuppgifter över antalet upptäckta fall, de belopp som fastställts och de belopp som uppburits. Detta visar hur bedrägerierna fördelar sig inom hela gemenskapens tullområde och hur kampen mot bedrägerierna bedrivs.

Informationen gör det möjligt att beräkna nivån på uppbörden och få en första indikation på vilka resultat medlemsstaternas insatser givit när det gäller att uppbära belopp som undanhållits vid utgången av det första året. Tabellen visar också vilken andel av beloppen som fastställts och uppburits i varje medlemsstat jämfört med totalbeloppet för hela gemenskapen.

För det första bör det noteras att uppgifterna i kolumn 2 om antalet bedrägerier och oegentligheter är mycket olikartade. Siffrorna är oberoende av att handeln med varor från tredje land kan vara omfattande, som i Tyskland. Om en medlemsstat anmält flera tusen ärenden kan det innebära att man anmält alla överträdelseärenden som den nationella förvaltningen behandlat under året. I andra medlemsstater tycks siffrorna snarare tyda på att bara vissa överträdelser anmäls.

En jämförelse av de belopp som fastställts ger stora och svårtolkade skillnader. Det är till exempel anmärkningsvärt att Belgien fastställt nästan dubbelt så stora belopp som Tyskland och lika mycket som Nederländerna (kolumn 3) och att Förenade kungariket fastställt nästan tre gånger så stora belopp som Nederländerna bara i ärenden som rör över 10 000 euro. Den enda möjliga förklaringen är att begreppen bedrägerier och oegentligheter tolkas på ett avvikande sätt eller att bara ärenden som avser över 10 000 euro rapporteras på bedrägeriblanketterna enligt artikel 6.4 i förordning nr 1552/89.

Den uppbördsnivå som anges i kolumn 7 visar bara en "bruttonivå", som kan komma att ändras efter justering och avskrivningar. De belopp som bärs upp ett givet år avser dessutom ofta anspråk som har fastställts långt tidigare. Uppgifterna är alltså bara statistiska indikatorer som ger en översiktlig uppfattning om uppbördsnivån före nödvändiga justeringar.

Med denna reservation kan man konstatera att den genomsnittliga uppbördsnivån för samtliga medlemsstater, som år 1997 var 23,26 %, har ökat tydligt till 37,63 %. Nivån höjs av att flera medlemsstater såsom Danmark, Spanien, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Finland och Sverige tillsammans har fastställt nära 30 % av beloppen och uppburit i genomsnitt 83 %.

I Belgien, Tyskland, Grekland, Frankrike, Italien och Förenade kungariket som å sin sida fastställt 70 % av beloppen har bara uppburit kring 20 %. Att variationerna är så stora mellan medlemsstaterna gör det svårt att bedöma insatserna, eftersom bristerna kan avse antingen fastställandet av kraven eller uppbörden.

Jämförs de belopp varje medlemsstat fastställt och uppburit med de sammanlagda beloppen för samtliga medlemsstater 1998 (kolumn 4 och 6 i tabellen) framkommer en orimligt stor skillnad mellan vissa nationella förvaltningars andel av anspråksbeloppen och av de uppburna beloppen. Skillnaden tycks dock framför allt bero på skillnader i fastställande och för att siffrorna skall kunna tolkas korrekt krävs förtydliganden av procentsatserna, särskilt i två medlemsstater (Tyskland och Nederländerna).

2.2.2. Variationer i fastställda anspråk och uppbördsnivån

Behandlingen av bedrägerier och oegentligheter är till sin natur konjunkturbetingad och tabellen i bilaga 4 visar hur antalet bedrägerier har förändrats över flera budgetår, varav den del otvetydiga tendenser framgår. Jämförs antalet anmälda bedrägerier och oegentligheter under budgetåren 1995-1998 framkommer dock skillnader som kan ha flera olika orsaker, till exempel att kontrollverksamheten faktiskt förbättrats, att antalet bedrägerier och oegentligheter ökat tillfälligt, eller att särskilt omfattande bedrägerier och oegentligheter råkat upptäckas en viss period.

a. Antalet bedrägerier och oegentligheter

I tio medlemsstater har antalet bedrägerier ökat jämfört med förra budgetåret. Siffrorna sjunker stadigt i Tyskland och kraftigt i Portugal. I genomsnitt ligger ökningen på 25 % jämfört med år 1997.

Analysen försvåras av att uppgifterna inte är helt jämförbara, då vissa medlemsstater (såsom Förenade kungariket och eventuellt också Tyskland) enbart tar med överträdelser på över 10 000 ecu som anmäls på bedrägeriblanketterna medan övriga medlemsstater räknar in samtliga överträdelser. Icke desto mindre måste några avvikelser påpekas:

- I Tyskland minskar antalet ärenden hela tiden och var under budgetår 1998 bara hälften så många som år 1995.

- I Danmark var antalet ärenden sex gånger större än förra året.

- I Österrike har antalet stigit dramatiskt från 64 ärenden 1997 till 15 474 ärenden 1998, vilket skall jämföras med 47 783 ärenden under budgetår 1995. Denna mycket kraftiga ökning liknar den som förekom i Sverige år 1997 och kan förklaras av att man även tagit med fall som gäller mindre belopp än 10 000 euro.

Skillnader som minskningen i Tyskland och Portugal samt ökningen i Danmark och Nederländerna kan inte förklaras enbart med hänvisning till konjunkturen utan kräver kompletterande förklaringar från medlemsstaterna.

b. Fastställda anspråk

De fastställda beloppen har i absoluta tal tredubblats 1995-1998 i alla länder men minskade något 1998, då de utgjorde 0,78 % av de belopp som fastställdes år 1997. Utvecklingen är dock mycket skiftande med kraftiga ökningar i Förenade kungariket, Luxemburg, Irland och i viss mån i Finland och Österrike (där de fastställda anspråken fördubblades).

Viss utveckling är dock svårförklarlig. I Belgien minskade de fastställda beloppen med 42 % år 1995-1998 medan antalet ärenden däremot fördubblades. I Danmark minskade beloppen oförklarligt med 27 % trots att ärendena blev 21 fler. I Nederländerna minskade de fastställda beloppen med 58 % medan antalet ärenden bara minskade med 7 %. Allmänt sett upptäckte medlemsstaterna år 1998 många fler överträdelser, medan de sammanlagda fastställda beloppen för överträdelserna underligt nog sjönk.

Tyskland förtjänar också särskild uppmärksamhet. De fastställda beloppen och antalet ärenden utvecklas åt samma håll, men kommissionen ställer sig frågande till den kraftiga minskningen på 60 %. I Förenade kungariket tredubblades de fastställda beloppen medan antalet ärenden ökade litet men stadigt.

Kommissionen kan inte förklara de ovanstående tendenserna. Kompletterande upplysningar från medlemsstaterna kommer att begäras vid behov.

c. Uppbördsnivån

År 1995-1998 ökade de uppburna beloppen väsentligt i alla medlemsstaterna (fyra gånger i Danmark, tio gånger i Österrike och 48 gånger i Sverige) medan de minskade i sex medlemsstater (Irland, Portugal, Finland och framför allt Belgien, Grekland och Förenade kungariket).

Med undantag för Luxemburg åtföljs den sjunkande uppbördsnivån i de tre medlemsstaterna Italien, Finland och Förenade kungariket av sjunkande fastställda belopp. Att nivån sjunkit i dessa medlemsstater kan bero på konjunkturen (vilken typ av bedrägeri som legat till grund för fastställande), att praxis för fastställande och justering ändrats eller på att uppbörden minskat.

2.2.3. Fastställda och bokförda anspråk

För traditionella egna medel skall alla fastställda krav bokföras. Belopp som uppburits eller ostridiga belopp för vilka säkerhet ställts bokförs i A-räkenskaperna enligt artikel 6.2 a i förordning nr 1552/89 medan belopp som inte uppburits eller som bestridits trots att säkerhet ställts för dem bokförs i B-räkenskaperna enligt artikel 6.2 b i samma förordning. I många ärenden som avser upptäckta bedrägerier eller oegentligheter görs invändningar eller ställs ingen säkerhet, varför bokföring sker i B-räkenskaperna.

Det är därför intressant att jämföra de belopp som medlemsstaterna fastställt och anmält i de årliga rapporterna med de bruttobelopp som förts in i B-räkenskaperna. En sådan jämförelse för budgetår 1998 görs i tabellen i bilaga 5.

År 1998 uppvisade åtta medlemsstater ett underskott mellan de sammanlagda beloppen i B-räkenskaperna (som omfattar fastställda belopp som ännu inte uppburits) och de belopp som fastställts efter bedrägerier och oegentligheter. Underskottet kan delvis förklaras av att medlemsstaterna bara har anmält bedrägerier och oegentligheter som rör över 10 000 euro, trots anvisningarna i förlagan till årsrapport [6].

[6] Ärendena skall anmälas oavsett beloppströskeln, enligt punkt 2 i bilaga 6 till kommissionens beslut av den 20 mars 1997 om fastställande av närmare bestämmelser för medlemsstaternas översändande av viss information till kommissionen inom ramen för systemet med gemenskapens egna medel, dok. C(97) 800 slutlig.

Tabellen nedan visar underskotten mellan de belopp som fastställts och anmälts av vissa medlemsstater i årsrapporten och bruttobeloppen i B-räkenskaperna under budgetår 1995-1998.

Fastställda belopp - Belopp i B-räkenskaperna (i ecu)

>Plats för tabell>

Det bör noteras att underskotten återkommer i Tyskland, Frankrike, Italien, Österrike, Portugal och Förenade kungariket och att de år 1998 förekommer i allt fler medlemsstater.

Situationen är inte normal eftersom det sammanlagda anspråksbelopp som fastställts på grund av bedrägerier och oegentligheter inte kan vara lägre än beloppet i de särskilda räkenskaperna. Alla belopp som utsatts för bedrägerier eller oegentligheter leder ju inte till invändningar eller saknar säkerhet.

Kommissionen antar att orsaken är att vissa förvaltningar tolkat begreppen bedrägerier och oegentligheter felaktigt. Kommissionen har vid flera tillfällen uppmanat medlemsstaterna att tillämpa de definitioner av begreppen som finns i rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 [7] om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen och i konventionen av den 27 november 1995 [8].

[7] EGT L 312, 23.12.1995, s. 1. Oegentlighet: "varje överträdelse av en bestämmelse i gemenskapsrätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör och som har lett eller skulle ha kunnat leda till en negativ ekonomisk effekt för gemenskapernas allmänna budget".

[8] EGT C 316, 27.11.1995, s. 49. Bedrägeri: "varje uppsåtlig handling eller uppsåtlig underlåtenhet som är att hänföra till: - användning eller presentation av falska, felaktiga eller ofullständiga uppgifter eller dokument, om detta leder till att medel från Europeiska gemenskapernas allmänna budget eller från de budgetar som förvaltas av Europeiska gemenskaperna eller för deras räkning minskas på ett olagligt sätt, - undanhållande av information som skall lämnas i enlighet med särskilda föreskrifter, om gärningen har samma effekt, - missbruk av en förmån som lagligen erhållits, om gärningen har samma effekt."

2.2.4. Årsrapporterna och blanketterna för anmälan av bedrägerier

Enligt artikel 17.3 i förordning nr 1552/89 skall alla anmälda bedrägerier och oegentligheter i rapporten om kontrollverksamheten jämföras med blanketterna för anmälan av bedrägerier enligt 6.4 i samma förordning (ärenden som avser större belopp än 10 000 euro enligt databasen Irene under året). En sådan jämförelse görs i tabellen i bilaga 6.

Tabellen visar att 1997 års problem lösts och att de belopp som skall bäras upp enligt bedrägeriblanketterna i anmälda ärenden som rör över 10 000 euro är lägre än det sammanlagda anspråksbelopp som fastställts med anledning av bedrägerier och oegentligheter (samtliga ärenden oavsett beloppets storlek).

Kommissionen anser att situationen uppfyller kraven i bestämmelserna.

2.3. Bedrägerier och oegentligheter fördelade på tullförfarande och bedrägerityp

Alla tullförfaranden är inte lika utsatta för bedrägerier och oegentligheter, och sårbarheten kan förändras med tiden eftersom vissa ekonomiska sektorer kan angripas särskilt hårt vissa perioder.

På senare år har transiteringarna drabbats hårt av bedrägerier, i synnerhet vissa känsliga jordbruksprodukter.

Tabellen i bilaga 7 visar antalet bedrägerier och oegentligheter fördelat per medlemsstat och tullförfarande och därav framgår i vilken sektor sårbarheten var störst budgetår 1998.

Liksom år 1997 drabbades främst den externa transiteringen som stod för 10,6 % av ärendena och 10 % av totalbeloppet samt förfarandet för övergång till fri omsättning som stod för 80,8 % av ärendena och 81,4 % av totalbeloppet. Diagrammet nedan visar att övriga tullförfaranden och tullområden bara drabbades marginellt jämfört med de förstnämnda.

Uppgifterna bekräftar tyvärr en redan känd utveckling.

Överträdelserna av transiteringsreglerna fördelar sig mellan medlemsstaterna på ett sätt som behöver förklaras på två punkter. De ärenden som avser fri omsättning är ungefär lika många i Förenade kungariket som i Nederländerna, men de belopp som fastställs är nästan fyra gånger så stora som i Nederländerna (och över tio gånger så stora som i Österrike). Antalet transiteringsärenden är jämförbart i Belgien och i Nederländerna, men Belgiens fastställda belopp på 11,145 miljoner euro var en och en halv gång så stort som Nederländernas 7,25 miljoner euro.

>Hänvisning till >

Förklaringar:

LP Övergång till fri omsättning

TR Extern transitering

ENTR Tullager

PA Aktiv förädling

PP Passiv förädling

AT Temporär import

Övrigt Andra tullförfaranden och tullbestämmelser

Jämförs budgetår 1997 och 1998 på denna punkt, såsom i tabellen i bilaga 8, framkommer att de fastställda anspråken minskade något för alla förfaranden år 1998, men särskilt för den fria omsättningen och extern transitering. Tendensen mot tydligt fler överträdelser men väsentligt mindre belopp är tydlig för båda förfarandena. Däremot har dubbelt så stora belopp fastställts inom systemet för aktiv förädling jämfört med 1997.

Det bör noteras att antalet bedrägerier och oegentligheter som drabbar transiteringen och den fria omsättningen har ökat med 42 % respektive 1 % medan de fastställda beloppen har minskat med 16 % respektive 40 %. Inom båda systemen tycks antalet överträdelser öka men de ekonomiska följderna minska. När det gäller aktiv förädling ökade dock både antalet överträdelser och de berörda beloppen kraftigt.

Hur bedrägerierna och oegentligheterna fördelas per medlemsstat och typ av överträdelse framgår av tabellen i bilaga 9 som visar att de flesta fallen eller 26,2 % avser felaktig varubeteckning eller felaktig klassificering enligt tulltaxan, medan 23 % av ärendena gäller felaktiga värdedeklarationer, och 13 % avser olaglig införsel på gemenskapens tullområde.

De fastställda beloppen påverkas däremot mest, till 21 %, av felaktig varubeteckning, följt av 17,1 % som avser felaktiga värdedeklarationer. Sådana överträdelser är mycket vanligt förekommande i Sverige, Nederländerna, Förenade kungariket och Österrike, och avser ibland mycket stora belopp. Den första typen är framför allt vanlig i Frankrike, Nederländerna och Sverige och medan ärenden som avser värdedeklarationer är vanligast i Nederländerna och Förenade kungariket. Smugglingen når räknat på värdet en anmärkningsvärd omfattning i Tyskland medan problem med ursprungsintygen är vanliga i Italien.

Jämförelsen mellan budgetår 1997 och 1998 i tabellen i bilaga 10 visar att de ekonomiska följderna men inte omfattningen av smugglingen minskar, medan felaktigt deklarerad vikt- eller kvantitet ligger på nästan samma nivå som 1996 i fråga om fastställda belopp. Jämförelsen bekräftar att utvecklingen går mot fler överträdelser med mindre kännbara ekonomiska konsekvenser, med undantag för felklassificeringar och så kallade övriga överträdelser.

3. Tillämpningen av artikel 17.2 i förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89

3.1. Användande av förfarandet

Enligt artikel 17.1 skall medlemsstaterna tillhandahålla kommissionen de fastställda anspråksbeloppen. När tillhandahållandet visar sig omöjligt, särskilt på grund av force majeure och i särskilda fall när beloppen inte kan uppbäras av skäl som inte kan tillskrivas medlemsstaten, skall anspråket avskrivas. Om anspråket avser över 10 000 euro skall ärendet anmälas till kommissionen för granskning enligt artikel 17.2.

Under budgetår 1998 anmäldes sex avskrivningar till kommissionen av två medlemsstater och 1999 anmäldes femton ärenden avseende budgetår 1998.

Den första tabellen i bilaga 11 visar tolv ansökningar om avskrivning av egna medel (inklusive fall som anmälts tidigare år men fortfarande behandlas) och alla relevanta uppgifter från medlemsstaterna har noggrant utretts enligt artikel 17.2 i förordning (EEG, Euratom) nr 1552/89. För att varje fall skall kunna bedömas snabbt och riktigt bildades 1997 en grupp med företrädare för olika enheter inom kommissionen som sammanträder regelbundet. Därmed kan kommissionens berörda enheter nå en gemensam ståndpunkt.

Av de tolv ansökningarna har kommissionen bifallit fyra (varav en delvis) då en noggrann analys av alla uppgifter som lämnats visat att beloppen är omöjliga att uppbära av skäl som inte kan tillskrivas medlemsstaterna i fråga. Kommissionen har däremot avslagit åtta ansökningar (varav en delvis) eftersom de berörda medlemsstaterna inte visat tillbörlig omsorg och inte utnyttjat alla befogenheter som EU:s och landets egen lagstiftning erbjuder för att skydda gemenskapens ekonomiska intressen.

Ett ärende avvisades eftersom medlemsstaten begärt befrielse från att tillhandahålla gemenskapen ett belopp för ett anspråk som inte fastställts, varför artikel 17.2 inte är tillämplig. Medlemsstaten har därmed ådragit sig det ekonomiska ansvaret.

Av de femton ärenden som visas i den andra tabellen i bilaga 11 är sju fortfarande under behandling. Kommissionen har ännu inte fattat något slutgiltigt beslut i dessa ärenden eftersom de uppgifter medlemsstaterna lämnat inte gör det möjligt att ta ställning med full kännedom om fakta. Granskningen kommer att avslutas när medlemsstaterna lämnat de uppgifter som begärts. I de åtta andra ärendena har ansökan om avskrivning av egna medel beviljats efter närmare undersökning av alla nödvändiga upplysningar och enligt överenskommelse med de berörda enheter som yttrat sig i frågan.

Trots kommissionens kontroller och den löpande dialogen med medlemsstaterna har inte medlemsstaternas ansökningar om avskrivning förändrats nämnvärt. Efter 1997 har dock förfarandet använts mer eller mindre regelbundet av de sju medlemsstaterna Tyskland, Spanien, Frankrike, Nederländerna, Förenade kungariket samt Belgien och Danmark från och med 1997.

Utvecklingen går åt det håll kommissionen önskar, eftersom förfarandet gör det möjligt att på ett jämlikt och öppet sätt granska medlemsstaternas uppbörd av de egna medlen och gynnar en effektiv hantering av gemenskapens anspråk.

3.2. Jämförelse av avskrivna belopp

Kommissionen kontrollerar även att de avskrivningar som rapporteras enligt artikel 17.3 i förordning 1552/89 motsvarar de belopp som avförs ur de särskilda räkenskaperna. Bilaga 12 visar resultaten av jämförelsen och förhållandet till belopp som avskrivits efter anmälan av bedrägerier och oegentligheter.

Fram till den 1 oktober 1998 hade medlemsstaterna anmält sammanlagt femton avskrivna poster på sammanlagt 4 193 441 euro för utredning av kommissionen. I de särskilda räkenskaperna hade sammanlagt 4 770 133 euro avskrivits enligt kommissionens kvartalsutdrag år 1998. I de särskilda räkenskaperna förs alla belopp in oavsett tröskelvärdet men skillnaden mellan de belopp på över 10 000 euro som anmälts och de bokförda beloppen tycks ändå vara stora. Bara i Irland är beloppen samstämmiga. B-räkenskaperna för Belgien och Nederländerna innehåller bara mycket små belopp jämfört med de anmälda beloppen, vilket inte är logiskt ur redovisningssynpunkt.

Jämfört med de belopp som avskrivits framstår justeringarna av de fastställda beloppen i B-räkenskaperna (103,8 miljoner euro) och de belopp som förekommer i bedrägerianmälningarna år 1998 (92,5 miljoner euro) som mycket stora. Ur redovisningssynpunkt vore det mer logiskt att låta de verkliga indrivningssvårigheterna vid bedrägerier och oegentligheter återspeglas i avskrivningarna. De justerade beloppen i de särskilda räkenskaperna borde dessutom rimligtvis vara högre än de som uppges i bedrägerianmälningarna, trots att den här analysen visar motsatsen.

Detta tyder på att redovisningsprinciperna för fastställda egna medel blandats samman med dem som avser fordringar som avskrivs på grund av indrivningssvårigheter. Sådan förvirring uppstår i de belopp som uppgivits av Italien, Nederländerna och Förenade kungariket. Skillnaderna som vid första anblicken tycks strida mot artiklarna 8 och 17 i förordning 1552/89 gör att kommissionen kommer att begära ytterligare upplysningar.

4. Slutsatser

Utifrån de uppgifter som föreligger drar kommissionen slutsatsen att medlemsstaterna har gjort framsteg i redovisningen av sin kontrollverksamhet och dess resultat.

Kommissionen kan i synnerhet konstatera att framtagningen och rapporteringen av uppgifterna är klart bättre än de båda föregående budgetåren. Medlemsstaterna bör dock fortfarande uppmanas att se till att grundbegreppen tolkas enligt gemenskapens bestämmelser.

Uppgifterna är svåra att jämföra eftersom begreppen "bedrägerier" och "oegentligheter" tolkas mycket olika och ofta felaktigt. Det leder till att uppgifterna om upptäckta bedrägerier ibland är föga sannolika och att det blir svårt att få grepp om hur effektiva förvaltningarna är.

De uppgifter som vissa medlemsstater lämnar i årsrapporterna är dessutom inte förenliga med siffror från andra källor, i synnerhet de särskilda räkenskaperna för egna medel. Vissa samstämmighetsproblem har kunnat lösas under budgetåret.

De uppgifter som lämnats om kontrollerna visar att den personal som avsätts för arbetet ökat generellt, vilket uttrycks i allt fler inlämnade deklarationer. Uppgifterna gör det dock inte möjligt att närmare bedöma förvaltningarnas verkliga insatser och analysens tillförlitlighet stupar på att förvaltningarna är organiserade på olika sätt.

Medlemsstaternas uppgifter om resultaten av kontrollerna är bättre än förra året. Förbättringen är dock inte generell och det är svårt att förklara skillnaderna mellan medlemsstaterna, särskilt när det gäller de fastställda beloppen. Vissa medlemsstater uppvisar kraftigt sämre resultat i fråga om fastställande och uppbörd. Kompletterande information behövs, särskilt om skillnaden i förhållande till handelsvolymen är mycket stor.

Analyserna av de nationella rapporterna sedan budgetåret 1995 ger en ganska tydlig bild av hur bedrägerierna utvecklas. Framför allt upptäcks allt fler överträdelser, medan de fastställda beloppen snarare utvecklas i motsatt riktning. Riskprofilen för de olika systemen är välkänd och det är fortfarande övergång till fri omsättning och transitering som är mest sårbara.

När det gäller avskrivning av belopp som är omöjliga att uppbära är framstegen fortfarande blygsamma, men sju medlemsstater använder nu förfarandet. Resultatet kan åtminstone delvis tillskrivas kommissionens och revisionsrättens kontroll av de särskilda räkenskaperna och metoderna för granskning av dessa. Det är också en följd av den ständiga dialog som kommissionen för med de nationella förvaltningarna i frågan.

Till sist vill kommissionen påminna om att den enda verkliga nyttan med denna rapport är att den visar dagsläget i fråga om medlemsstaternas arbete för att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 17.3 i förordning nr 1552/89. Rapporten kommer att behandlas av Rådgivande kommittén för egna medel. Kommissionen försöker skapa bästa möjliga förutsättningar för att snabbt lösa svårigheter som eventuellt kan komma att uppstå i medlemsstaterna.

BILAGOR

BILAGA 1

Medlemsstaternas kontrollverksamhet

>Plats för tabell>

Förklaringar:

(1) Antal tullpositioner.

(2) Antalet kontrollerade företagsdeklarationer är okänt.

(3) Siffran avser bara kontroller vid företag.

(4) Siffran omfattar 1 044 454 importdeklarationer.

(5) Siffran avser bara importdeklarationer som kontrollerats genom stickprov.

(6) Varav 309 personer vid centralförvaltningar och tillsynsenheter.

(7) Kontroller på platsen efter tullklarering som utförs av de regionala specialtjänsterna Cerdox, frånräknat övergripande kontroller.

(8) Sammanlagd personalstyrka, inklusive högre tjänstemän och laboratoriepersonal.

(9) Siffran omfattar 470 540 importdeklarationer.

(10) Deklarationer utvalda via det automatiserade systemet Sadbel, manuella deklarationer och deklarationer kontrollerade av Revisorsinspektionen (Inspection d'Audit).

(11) Siffran omfattar 25 420 799 importdeklarationer och 3 593 821 transiteringsdeklarationer.

(12) Summan omfattar datoriserade deklarationer och jordbruksdeklarationer.

(13) Siffran omfattar 23 personer vid jordbruksministeriet men inte forskningspersonal och personal vid särskilda tjänsten för bedrägeribekämpning, Fiod.

(14) Siffran omfattar 954 ärenden som avser flera deklarationer.

(15) Tillförlitliga uppgifter saknas om denna typ av kontroll.

(16) Summan omfattar import och export och särskilt 418 189 transiteringar.

(17) Hela personalen arbetar inte heltid i verksamheten.

(18) Uttryckt i manår.

(19) Personal i tjänst vid gränstullkontor vid tullkontor inom landet.

BILAGA 2

Medlemsstaternas kontrollverksamhet

>Plats för tabell>

(1) År 1998 utfördes 5854 fysiska kontroller, vilket motsvarar 12,8 % av alla behandlade deklarationer.

BILAGA 3

Bedrägerier och oegentligheter: fastställda och uppburna belopp

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

(Den växelkurs för euron som används i tabellen är den genomsnittliga för år 1998.)

Förklaringar:

(1) Summan omfattar ett belopp på cirka 3 000 euro från försäljning av konfiskerat gods på offentlig aukton.

(2) Dataprogrammen skiljer inte belopp som uppburits med anledning av bedrägeri från andra uppburna belopp. De ärenden som avser lägre belopp än 10 000 euro förutsätts vara avslutade.

(3) Kolumn 3, 5 och 6 gäller enbart skulder över 10 000 euro.

BILAGA 4

Bedrägerier och oegentligheter: Fastställda belopp och uppbördsnivå - Förändring

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

BILAGA 5

Fastställda belopp och bokförda belopp

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

(1) Beloppen korrigerade med hänsyn till skillnader i taxenivå och kvartalsindelning.

BILAGA 6

Årsrapporter och bedrägeriblanketter

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

(1) Nettouppbördsbelopp efter korrigeringar, avskrivningar och dylikt.

(2) Beloppet omfattar fem ärenden på över 10 000 euro vardera avseende bedräglig konsumtion som tillsammans stod för 1 126 812 euro och av formskäl bokförs först 1999.

BILAGA 7

Tullförfarandenas sårbarhet för bedrägerier och oegentligheter

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

BILAGA 8

Tullförfarandenas sårbarhet för bedrägerier och oegentligheter

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

(1) De tillgängliga uppgifterna är inte jämförbara.

BILAGA 9

Fri omsättning: Typer av bedrägerier och oegentligheter

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

BILAGA 10

Övergång till fri omsättning - Typer av bedrägerier och oegentligheter

(Belopp i euro)

>Plats för tabell>

(1) De tillgängliga uppgifterna är inte jämförbara.

BILAGA 11

Avskrivningar under 1998

>Plats för tabell>

(1) Ärendena avser budgetår 1994 (3) Ärendena avser budgetår 1996.

(2) Ärendena avser budgetår 1995 (4) Ärendena avser budgetår 1997.

Avskrivningar från budgetåret 1999 (Anmälda under 1998)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(1) Siffror från den 1 oktober 1999.

(2) Underskott i det första kvartalsutdraget (påverkan annullerad).

(3) Varav ett underskott på 4 147,92 euro (påverkan annullerad).