[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 12.12.2006

KOM(2006) 790 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Valet till Europaparlamentet 2004 Rapport från kommissionen om unionsmedborgarnas deltagande i bosättningsstaten (direktiv 93/109/EG) och om valarrangemangen (beslut 76/787/EG, ändrat genom beslut 2002/772/EG,Euratom )

{SEK(2006) 1645}{SEK(2006) 1646}{SEK(2006) 1647}

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Valet till Europaparlamentet 2004Rapport från kommissionen om unionsmedborgarnas deltagande i bosättningsstaten (direktiv 93/109/EG) och om valarrangemangen (beslut 76/787/EG, ändrat genom beslut 2002/772/EG , Euratom)

INLEDNING

Rösträtt och valbarhet, dvs. rätt att kandidera, vid val till Europaparlamentet i den medlemsstat där en unionsmedborgare är bosatt är en viktig aspekt av unionsmedborgarskapet. Denna rättighet är inskriven i artikel 19.2 i EG-fördraget och har satts i kraft genom rådets direktiv 93/109/EG[1] (nedan kallat ”direktivet”)

Valet 2004 var det sjätte direkta valet till Europaparlamentet. Det ägde rum i den utvidgade unionens 25 medlemsstater och gällde den här gången fler mandat än tidigare, 735.

De tio medlemsstater som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 hade anmält sina införlivandeåtgärder i tid. Inga överträdelseförfaranden pågår[2].

För att kunna bedöma i vilken utsträckning unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare (nedan kallade ”utländska unionsmedborgare”) deltog i valet till Europaparlamentet i den medlemsstaten och få en fullständig överblick över hur direktivet tillämpas har kommissionen bett medlemsstaterna lämna både kvantitativa och kvalitativa uppgifter om valet med hjälp av ett detaljerat och omfattande frågeformulär[3].

Denna rapport bygger i huvudsak på medlemsstaternas uppgifter i svaren på frågeformuläret.

Syftet med rapporten är att bedöma hur direktivet tillämpas. I linje med den bedömning som görs föreslår kommissionen att direktivet ändras i vissa avseenden. Ändringarna gäller det informationsutbyte som skall äga rum mellan medlemsstaterna för att förhindra att personer röstar mer än en gång eller kandiderar i mer än en medlemsstat samt de administrativa formaliteterna för att få kandidera.

Kommissionen är fullt medveten om att det vid sidan av de administrativa arrangemangen finns flera andra faktorer som i hög grad påverkar medborgarnas deltagande i europaparlamentsvalen. Hit hör till exempel deras kännedom om den politiska processen på EU-nivå, mobilseringen av politiska krafter och kommunikationspolitiken.

Kommissionen avser att överväga dessa frågor längre fram, före nästa omgång val till Europaparlamentet. Det kommer att ske tillsammans med Europaparlamentet, medlemsstaterna och berörda parter.

I akten om allmänna direkta val av företrädare i Europaparlamentet[4], ändrad genom rådets beslut 2002/772[5] EG Euratom, säg inget om att kommissionen skall redovisa hur akten tillämpas. Kommissionen vill emellertid genom denna rapport uppmärksamma Europaparlamentet och rådet på vissa genomförandeproblem som medlemsstaterna har tagit upp.

FÖRBEREDELSERNA FÖR VALET 2004

Möten med valexperter från medlemsstaterna

Kommissionen ordnade två möten 2002 och 2003 med valexperter från medlemsstaterna för att diskutera genomförandet av direktivets artikel 13, som innehåller bestämmelser med syfte att förhindra att en person röstar mer än en gång eller kandiderar i mer än en medlemsstat. Mötena syftade till att förbättra och effektivisera det system för informationsutbyte som upprättats mellan medlemsstaterna med stöd av artikel 13.

Meddelande från kommissionen om medlemsstaternas åtgärder för att alla unionsmedborgare skall kunna delta i 2004 års val

Valet till Europaparlamentet skulle äga rum strax efter de tio nya medlemsstaternas anslutning. För att säkerställa att alla unionsmedborgare skulle kunna delta i valet antog kommissionen ett meddelande i april 2003[6] som syftade till att påskynda genomförandet av de berörda delarna av gemenskapens regelverk och se till att alla medborgare skulle tas upp i röstlängden i tid, både i de gamla och i de nya medlemsstaterna.

Luxemburgs undantag

I januari 2003 överlämnade kommissionen, i enlighet med artikel 14.3 i direktivet, en rapport[7] om undantag enligt artikel 19.2 i EG-fördraget. Enligt artikel 14 i direktivet får en medlemsstat begränsa rätten att rösta till unionsmedborgare som har varit bosatta i medlemsstaten under en minsta tid (som dock inte får överstiga fem år). En förutsättning för att undantag skall beviljas är att antalet unionsmedborgare som uppfyller ålderskravet för rösträtt och som bor i medlemsstaten utan att vara medborgare där utgör mer än 20 % av det totala antalet unionsmedborgare som uppfyller ålderskravet för rösträtt och som är bosatta i medlemsstaten. Kommissionen konstaterade i rapporten att de omständigheter som låg till grund för Luxemburgs undantag fortfarande förelåg och att några anpassningar därför inte var nödvändiga.

Cypern – beslut 2004/511/EG av den 10 juni 2004 [8]

I protokoll nr 10 om Cypern till 2003 års anslutningsakt[9] fastställs att tillämpningen av gemenskapens regelverk skall uppskjutas i de områden av Cypern där Republiken Cyperns regering inte utövar den faktiska kontrollen. I enlighet med detta hölls det inget val till Europaparlamentet för mandatperioden 2004–2009 i de områdena, även om den nationella lagstiftningen också tillåter att cypriotiska medborgare som bor i den del av ön där Republiken Cyperns regering inte utövar den faktiska kontrollen deltar i valen.

Om en allsidig lösning av Cypernproblemet träder i kraft skall enligt beslut 2004/511/EG särskilda val av företrädare för det cypriotiska folket till Europaparlamentet hållas på hela Cypern för återstoden av mandatperioden 2004–2009 eller för varje annan efterföljande mandatperiod i Europaparlamentet.

Åtgärder för att sörja för en gemensam tolkning av artikel 9.2 i 1976 års akt om val av företrädare i Europaparlamentet, ändrad genom rådets beslut 2002/772/EG – dag för det officiella meddelandet av valresultatet

Rådets beslut 2002/772/EG om ändring av 1976 års akt om val av företrädare i Europaparlamentet fick verkan från och med den 1 april 2004. Valet till Europaparlamentet 2004 hölls alltså i enlighet med de ändrade bestämmelserna. Den nya artikel 9.2 föreskriver exakt när valresultatet får offentliggöras: medlemsstaterna får inte officiellt meddela resultatet av rösträkningen förrän valet avslutats i den medlemsstat vars väljare röstar sist.

Kommissionen uppmärksammade medlemsstaterna[10] på sin tolkning av artikel 9.2 och bad dem att inte offentliggöra resultatet av rösträkningen före klockan 22.00 centraleuropeisk tid den 13 juni (när vallokalerna skulle stänga i de sista medlemsstaterna: Italien, Polen och Slovakien). Kommissionen underströk att valmyndigheterna inte ens borde tillkännage resultatet av preliminära eller partiella röstsammanräkningar före den tidpunkten.

Första valet till Europarlamentet i Gibraltar och viktig ny rättspraxis

År 2004 anordnade Förenade kungariket för första gången val till Europaparlamentet enligt 1976 års akt i Gibraltar, efter att ha antagit nationell lagstiftning som gjorde det möjligt för väljarkåren där att delta i Europaparlamentsval[11].

I sin dom av den 12 september 2006[12] bekräftade domstolen Förenade kungarikets uppfattning att den brittiska lagstiftning som ger rösträtt i Gibraltar åt medborgare i Brttiska Samväldet som uppfyller särskilda krav ( qualifying Commonwealth Citizens ) hade utsträckt rösträtten inom ramen för det utrymme för skönsmässig bedömning som medlemsstaterna tillerkänns enligt gemenskapsrätten. Domstolen underströk vidare i domen, liksom i en annan dom samma dag om rösträtt för nederländska medborgare bosatta i Aruba[13], att medlemsstaterna för närvarande är behöriga att reglera sådana aspekter av förfarandet vid val till Europaparlamentet som inte har harmoniserats på gemenskapsnivå och särskilt att slå fast vem som har rösträtt och är valbar vid sådana val. De måste emellertid respektera gemenskapsrätten, också de allmänna gemenskapsrättsliga principerna, under domstolens kontroll.

DELTAGANDE I VALET TILL EUROPAPARLAMENTET 2004 – TILLÄMPNINGEN AV DIREKTIV 93/109/EG

Situationen allmänt

Som framhålls i kommissionens Plan D för demokrati, dialog och debatt[14] har det minskade valdeltagandet förstärkt känslan av bristande förtroende för den politiska processen. Kommissionen är mycket oroad över det sjunkande valdeltagandet totalt sett i valen till Europaparlamentet, en nedgång som fortsatte vid valet 2004. Väljarkåren var väsentligt större efter utvidgningen 2004, men valdeltagandet sjönk: 45,6 % av väljarkåren röstade.

Trender i valdeltagandet

[pic]

Att medborgarna deltar i det demokratiska livet är mycket viktigt. Alla berörda aktörer, EU:s institutioner, medlemsstaterna och det civila samhället, bör tillsammans verka för detta. Kommissionen följer nära, och är beredd att bidra till, den utredning som Europaparlamentet genomför tillsammans med de nationella parlamenten om hur man kan öka väljarengagemanget och valdeltagandet.

I några medlemsstater hade man ett ökat valdeltagande 2004, i andra ett väsentligt lägre. För EU–15 noterades ett valdeltagande på 49,1 %, något mindre än 1999 års siffra på 49,8 %. I EU–10 uppgick det till 26,9 %.

I detta sammanhang måste man beakta att det i en del medlemsstater är obligatoriskt att rösta.

Valdeltagande totalt – 2004

Land | IT |LT |LU |LV |MT |NL |PL |PT |SE |SI |SK |UK | EU | | Kandidater | 0 |0 |8 |0 |0 |2 |0 |1 |1 |0 |0 |2 | 57 | | Valda | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |- |0 |0 |0 |0 | 3 | |

Flera olika faktorer ligger förmodligen bakom den nedåtgående trenden.

I några medlemsstater anfördes kritiska synpunkter på det administrativt betungande förfarandet för den begär att få kandidera. Villkoren för att få kandidera fastställs i artikel 10.2 i direktivet. Där sägs bland annat att en begäran från en valbar person att få kandidera skall vara åtföljd av ett intyg från de behöriga myndigheterna i hemstaten om att valbarheten inte har gått förlorad där eller att denna diskvalifikationsgrund inte är för handen såvitt myndigheterna vet. Det har rapporterats fall där utländska unionsmedborgare haft problem med att få reda på vilka myndigheter i hemstaten som har rätt att utfärda sådana intyg.

En annan möjlig förklaring till det låga valdeltagandet hänger samman med utländska unionsmedborgares rätt att delta i bosättningsstatens politiska liv.

Av ett yttrande om unionsmedborgarnas deltagande i politiska partier i bosättningsstaten[16] från EU:s nätverk av oberoende exporter om grundläggande rättigheter framgår att 16 medlemsstater erkänner rätten för utländska unionsmedborgare både att gå med i befintliga nationella politiska partier och att bilda nya politiska partier i bosättningsstaten. Två medlemsstater skiljer mellan rätten att bilda ett politiskt parti och rätten att bli medlem av ett politiskt parti och beviljar bara den senare. I sju andra medlemsstater får utländska unionsmedborgare varken bli medlem av eller bilda ett politiskt parti.

Utländska väljare kan därför berövas möjligheten att utnyttja sin rätt att kandidera, eftersom det i flertalet fall är de politiska partierna som i praktiken för fram kandidaterna. Kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att låta utländska unionsmedborgare som är bosatta i medlemsstaten få bli medlemmar av nationella politiska partier på samma villkor som gäller för de egna medborgarna. Detta skulle avsevärt underlätta för dessa unionsmedborgare att delta i det politiska livet i den medlemsstat där de bor. Det skulle också underlätta deras integration, berika det politiska livet och stärka demokratin.

De politiska partierna i EU kan också spela en roll när det gäller att främja ett ökat deltagande av unionsmedborgare i den demokratiska processen på europeisk och nationell nivå.

Kommissionen avser att undersöka närmare om de nationella bestämmelser som avses ovan är förenliga med direktivet.

Information till unionsmedborgarna om rösträtt och valbarhet

En Eurobarometerundersökning från 2002[17] visar att medborgarna i unionen är medvetna om sin rösträtt och rätt att kandidera vid val till Europaparlamentet i bosättningsstaten.

Men för att kunna utöva dessa rättigheter måste den enskilda väljaren vara tillräckligt väl informerad om de praktiska arrangemangen. Där är därför som det i artikel 12 i direktivet föreskrivs att bosättningsstaten i god tid och på lämpligt sätt skall underrätta valbara personer om villkor och närmare bestämmelser för att utöva dessa rättigheter.

Kommissionen vill på nytt framhålla att den anser att medlemsstaterna måste informera unionsmedborgare som är bosatta på deras territorium i särskild ordning om hur rösträtten utövas. Informationen bör anpassas till de utländska väljarnas speciella behov.

De nationella myndigheterna utnyttjade en rad olika metoder för att informera medborgarna inför valet 2004. Vanligast var broschyrer och informationsblad, annonser i olika medier och personliga brev till medborgarna. I flera medlemsstater informerades utländska unionsmedborgare inte bara på landets officiella språk utan också på andra EU-språk.

I de tre medlemsstater där valdeltagandet var högre än 25 % lade man i det personliga brev som skickades ut för att informerade utländska unionsmedborgare om deras rätt att delta i valet också med ansökningsformuläret för registrering i röstlängden.

I Danmark skickade man ut personliga brev till alla utländska unionsmedborgare, både till dem som redan var registrerade i röstlängden och till dem som ännu inte registrerats. I brevet till de senare skickade man också med en ansökningsblankett.

I Irland sände man ut personliga brev, med en ansökningsblankett för registrering i röstlängden, till de utländska unionsmedborgare som identifierats av valmyndigheterna sedan förra valet 1999. Man genomförde också en annonskampanj och uppmanade människor att ta reda på om de var upptagna i röstlängden. Under 2004 annonserade man i tidningarna för att informera utländska unionsmedborgare, även medborgare från ansökande medlemsstater, om deras rätt att upptas i röstlängden.

I Sverige skickade valmyndigheten ut ett personligt brev till alla utländska unionsmedborgare med information om valförfarandet och bifogade en särskild blankett för den som ville upptas i eller avföras från röstlängden. I det personliga brevet fanns också ett informationsblad på åtta språk med uppgifter om hur blanketten skulle fyllas i.

Personliga brev som skickas ut till alla utländska unionsmedborgare verkar vara en effektiv metod, särskilt när de innehåller relevant information, på så många språk som möjligt, som är anpassad efter mottagarens behov och när också de innehåller en ansökningsblankett för registrering i röstlängden (med anvisningar om hur blanketten skall fyllas i) som kan sändas tillbaka till den behöriga myndigheten. Kommissionen vill eftertryckligt uppmuntra alla medlemsstaterna att tillämpa denna praxis, som ger goda resultat när det gäller att få väljarna att faktiskt utöva sin rösträtt.

Några medlemsstater uppgav att de hade informerat via olika kanaler, t.ex. offentliga myndigheter på alla nivåer som har täta kontakter med stora grupper av medborgare.

De politiska partierna skulle eventuellt kunna spela en viktig roll, särskilt när det gäller att uppmuntra till att kandidera i valet. Vidare bör även EU:s institutioner medverka till att medborgarna på lämpligt sätt informeras om sin rösträtt och rätt att kandidera.

Åtgärder för att förhindra att man röstar mer än en gång eller kandiderar i mer än en medlemsstat

Enligt artikel 4 i direktivet får ingen rösta mer än en gång vid samma val och ingen får kandidera i mer än en medlemsstat vid samma val. För det ändamålet är medlemsstaterna enligt artikel 13 skyldiga att utbyta information om unionsmedborgare som är upptagna i röstlängden eller som kandiderar i bosättningsstaten. Ett system för informationsutbyte har upprättats för att tillämpa artikel 13. Systemet innebär att hemstaten, på grundval av information från bosättningsstaten, stryker personer som upptagits i bosättningsstatens röstlängd från sin egen röstlängd.

Efter valet 1994 konstaterade kommissionen att detta system för informationsutbyte inte fungerade som det borde[18] och vidtog därför tillsammans med medlemsstaterna en rad praktiska åtgärder för att förbättra och effektivisera systemet. Man enades om ett standardformulär och ett standardformat för de personuppgifter som skulle sändas till hemstaten och man bestämde hur informationsutbytet skulle gå till i praktiken (disketter och/eller e-post). En förteckning över nationella myndigheter med ansvar för att ta emot uppgifter upprättades och skickades ut till alla medlemsstaterna.

Systemet för informationsutbyte – hur det fungerar enligt svaren på frågeformuläret

Så gott som samtliga medlemsstater ansåg att det, alla ansträngningar till trots, fanns brister i hur systemet för informationsutbyte fungerade och att effektiviteten i det hämmades av en rad svårigheter.

Nästan alla medlemsstater uppgav att de hade haft stora problem med de uppgifter de fått inom ramen för informationsutbytet. Flera medlemsstater hade till exempel inte lämnat uppgifter om namn som ogift eller om födelseort och födelsedatum, alltså sådana uppgifter som var nödvändiga för att personen i fråga skulle kunna identifieras i hemstatens röstlängd och namnet sedan kunna strykas från den. Från några medlemsstater finns uppgift om hur stor andel av de personer som de fick information om som myndigheterna lyckades identifiera. För Spanien var andelen omkring 53 %, Polen omkring 69 %, Lettland 73 %, Tjeckien och Sverige 75 % och Litauen 85 %.

Det näst största hindret för att systemet skulle fungera väl var, enligt en stor majoritet av medlemsstaterna, att uppgifterna ofta kom in för sent för att kunna behandlas utan extraordinära arbetsinsatser och i många fall för sent för att alls kunna beaktas.

Transkriberingen av namn och adresser visade sig vara ett stort problem i Grekland, där myndigheterna, eftersom de har ett annat alfabet, inte kunde identifiera de personer som de fick information om via systemet.

Åtskilliga medlemsstater sade sig också ha haft negativa erfarenheter av informationsutbytet med de medlemsstater som har decentraliserade register. Det hade uppstått praktiska problem på grund av den ernoma mängd meddelanden, mestadels i pappersformat och av varierande kvalitet, som kom in från de myndigheter som ansvarade för de decentraliserade registren.

Ofta varierade metoden för att skicka information (e-post, diskett, osv.) till och med inom en och samma medlemsstat, vilket också kunde leda till viss förvirring.

Alla tidigare ansträngningar från kommissionens sida att tillsammans med medlemsstaterna effektivisera systemet och få det att fungera bättre har alltså bara haft begränsade effekter och inte motsvarat förväntningarna. Bara fem medlemsstater ansåg att det nuvarande systemet är tillfyllest, utan ytterligare ändringar, för att förhindra att väljare röstar mer än en gång.

Samtidigt kan man konstatera att tillämpningen av det nuvarande systemet i flera fall ledde till att unionsmedborgare inte fick rösta i valet i sin hemstat som en följd av utbytet av information om utländska unionsmedborgare. Man hade felaktigt ansett att de fortfarande ville rösta i bosättningsstaten när de i själva verket hade återvänt till hemstaten och utövade politiska rättigheter där, t.ex. rätten att rösta vid lokala val[19].

Systemet syftar uteslutande till att förhindra att väljare röstar mer en än gång eller kandiderar i mer än en medlemsstat och ger ingen möjlighet att upptäcka försök i den riktningen. De uppgifter som medlemsstaterna lämnat tyder ändå på att antalet fall av dubbel registrering i röstlängder eller dubbel röstning av utländska unionsmedborgare är lågt[20]. Dessa fall tenderade för övrigt att snarare hänga samman med misstag och missförstånd på grund av bristande kännedom om vilka regler som gäller eller med att information sänts ut två gånger (av både bosättningsstaten och hemstaten) än med avsiktligt missbruk.

TILLÄMPNINGEN AV 1976 ÅRS AKT OM VAL AV FÖRETRÄDARE I EUROPAPARLAMENTET, ÄNDRAD GENOM RÅDETS BESLUT 2002/772/EG

Officiellt meddelande av valresultatet

Inför valet till Europaparlamentet 2004 uppmärksammade kommissionen medlemsstaterna på behovet av en gemensam tolkning av artikel 9.2 om tidpunkten för det officiella meddelandet av valresultatet.

I en majoritet av medlemsstaterna meddelades inte valresultatet innan valet avslutats i de sista länderna, men i några medlemsstater gjordes det. Kommissionen vill understryka att den anser att syftet med artikel 9.2 är att garantera att valet i medlemsstater där röstning fortfarande pågår inte på något sätt påverkas av ett tidigt meddelande av valresultatet i andra medlemsstater. På så sätt garanteras ett fritt val, och däri ingår bland annat frihet för de röstande att själva ta ställning. Fria val är en grundläggande demokratisk princip som skall respekteras vid val till Europaparlamentet enligt artikel 1.3 i 1976 års akt.

Frågan om dubbelt eller flerdubbelt medborgarskap

Flera medlemsstater anser att det är omöjligt att förhindra att unionsmedborgare som är medborgare i mer än en medlemsstat röstar mer än en gång eller kandiderar i mer än en medlemsstat.

Även om frågan om dubbelt medborgarskap faller utanför direktivets räckvidd vill kommissionen fästa uppmärksamheten på att denna företeelse är en potentiell källa till dubbel röstning, som är förbjudet enligt artikel 8 i 1976 års akt.

SLUTSATSER

Förslag till ändringar av direktiv 93/109/EG

Det har visat sig att det nuvarande systemet för informationsutbyte i syfte att förhindra att väljare röstar mer än en gång eller kandiderar i mer än en medlemsstat inte fungerar väl. Skälet är framför allt att några medlemsstater inte är i stånd att lämna de uppgifter om unionsmedborgare som upptagits i röstlängden som krävs för att dessa unionsmedborgares namn skall kunna strykas från röstlängden i hemstaten. Proceduren är långdragen och osmidig.

Kommissionen har tidigare försökt att förbättra systemet tillsammans med medlemsstaterna för att få det att fungera bättre i praktiken. Åtskilliga problem har angripits med större eller mindre framgång, men flera andra kvarstår. Arbetsbördan har vidare ökat sedan förra valet, främst på grund av utvidgningen och ökad rörlighet bland unionsmedborgarna.

Ett nytt problem har också konstaterats när det gäller kandiderande i valet. Det nuvarande reglerna för hur man ansöker om att få kandidera i bosättningsstaten verkar vara administrativt betungande för potentiella kandidater. Detta kan vara en av förklaringarna till den låga deltagandekvoten.

Med hänsyn till dessa brister lägger kommissionen, efter en konsekvensbedömning, fram förslag till ändringar av direktivet.

Problem som gäller genomförandet av 1976 års akt om val av företrädare i Europaparlamentet, ändrad genom rådets beslut 2002/772

Kommissionen har konstaterat att vissa medlemsstaters sätt att tolka artikel 9.2 om tidpunkten för det officiella meddelandet av resultatet av 2004 års val till Europaparlamentet ledde till att man meddelade valresultatet för tidigt i de medlemsstaterna. Ett annat problem som konstaterats gäller deltagande i valet av unionsmedborgare som är medborgare i mer än en medlemsstat och den risk för dubbel röstning som kan finnas i sådana fall.

Kommissionen vill uppmärksamma Europaparlamentet och rådet på dessa brister, som kan leda till en kränkning av de grundläggande demokratiska principer som är inskrivna i gemenskapslagstiftningen.

[1] EGT L 329, 30.12.1993, s. 34.

[2] Det överträdelseförfarande som nämns i den förra rapporten lades ned i december 2000 som en följd av att den tyska lagstiftningen ändrats.

[3] Kommissionen skickade ut skrivelsen med frågeformuläret till alla medlemsstaterna den 18 november 2004. Den första svaret från en medlemsstat kom in den 8 december 2004 och det sista den 25 januari 2006. För närmare upplysningar om frågeformuläret hänvisas till det arbetsdokument från kommissionens tjänsteavdelningar som återfinns i bilagan.

[4] Akten är fogad som bilaga till beslut 76/787/EKSG, EEG, Euratom av den 20 september 1976, EGT L 278, 8.10.1976, s. 5.

[5] EGT L 283, 21.10.2002.

[6] KOM(2003) 174.

[7] KOM (2003) 31.

[8] Rådets beslut 2004/511/EG av den 10 juni 2004 om det cypriotiska folkets representation i Europaparlamentet i händelse av en lösning av Cypernproblemet, EUT L 211, 12.6.2004, s. 22–23.

[9] EUT L 236, 23.9.2003, s. 955..

[10] Två skrivelser skickades ut till medlemsstaterna den 4 maj och den 7 juni 2004 från Generaldirektoratet för rättvisa, frihet och säkerhet.

[11] Den brittiska lagen antogs som en följd av Europadomstolens dom av den 18 februari 1999 i målet Matthews mot Förenade Kungariket, där Förenade kungariket fälldes för att val till Europaparlamentet inte hade hållits i Gibraltar.

[12] Mål C-145/04, Spanien mot Förenade kungariket.

[13] Mål C-300/04, Eman och Sevinger (val till Europaparlamentet i Aruba).

[14] Kommissionens bidrag till perioden av eftertanke och tiden därefter (KOM(2005) 494 slutlig).

[15] Andelarna har beräknats på grundval av antalet antalet unionsmedborgare som uppfyller ålderskravet för rösträtt och som är bosatta i medlemsstaten men inte är medborgare där och antalet sådana unionsmedborgare som upptagits i medlemsstatens röstlängd – i de fall båda uppgifterna lämnades i svaret på frågeformuläret.

[16] Yttrande från CFR-CDF 1.2005: http://europa.eu.int/comm/justice_home/cfr_cdf/doc/avis/2005_1_en.pdf.

[17] Flash Eurobarometer nr 133.

[18] KOM(1997) 731 slutlig, s. 23 och KOM(2000) 843 slutlig, s. 10.

[19] Se framställning nr 592/2004.

[20] För valet 2004 har Tyskland rapporterat uppskattningsvis 120 fall och Luxemburg 4 fall.