[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 8.7.2009

KOM(2009) 322 slutlig

2009/0098 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om ändring av rådets förordning (EG) nr 377/2004 om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring

MOTIVERING

1. BAKGRUND

- Motiv och syfte

Förslaget rör sådana ändringar av förordning (EG) nr 377/2004 om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring[1] (nedan kallad förordningen ) som krävs för att se till att detta viktiga samarbetsverktyg för förvaltning av migration och de yttre gränserna används effektivt. Förslaget syftar till att, med utgångspunkt i praktiska erfarenheter, anpassa förordningen till sådana förändringar av gemenskapsrätten som har trätt i kraft sedan förordningen antogs.

- Allmän bakgrund

Med beaktande av Greklands initiativ och Europaparlamentets yttrande antog rådet den 19 februari 2004 förordning (EG) nr 377/2004, som fastställer skyldigheten att upprätta samarbetsformer mellan medlemsstaternas sambandsmän, målen för ett sådant samarbete, sambandsmännens uppgifter och lämpliga kvalifikationer samt deras skyldigheter mot värdlandet och den utsändande medlemsstaten. I förordningen avses med sambandsman för invandring en företrädare för någon av medlemsstaterna som av en invandringsmyndighet eller annan behörig myndighet har utstationerats för att upprätta och upprätthålla kontakter med myndigheterna i värdlandet i syfte att bidra till att förebygga och bekämpa olaglig invandring, underlätta att olagliga invandrare kan återvända och hantera laglig migration. Detta omfattar ”sambandsmän för lufttransport”, ”rådgivare för handlingar” och ”sambandsmän för brottsbekämpning”, i den mån de också måste utföra ovannämna uppgifter.

Vanligen stationeras sambandsmän för invandring under en rimlig tidsperiod som ska fastställas av den utsändande medlemsstaten hos medlemsstaternas konsulära myndigheter i tredjeländer, eller hos andra medlemsstaters behöriga myndigheter men även hos behöriga myndigheter i de berörda tredjeländerna och hos internationella organisationer.

Rådets antog den 26 oktober 2004 förordning (EG) nr 2007/2004 om inrättande av en europeisk byrå för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex)[2]. Enligt artikel 2.1 c i denna förordning ska Frontex genomföra riskanalyser. Dessa analyser måste ha ett så brett underlag som möjligt, men samlas in och tillhandahålls främst av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. För att fullgöra sina uppgifter måste Frontex också underlätta det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna och tredjeländer. Byrån kan också samarbeta med behöriga myndigheter i tredjeländer eller med internationella organisationer inom ramen för vad som avtalats med dessa myndigheter. Detta samarbete kan bl.a. omfatta erfarenhetsutbyte om gränskontroll, utbildning av gränsvakter, utbyte av operativ information och gemensamma operationer. Frontex har inte någon ständig representation i något tredjeland. Även om de sambandsmän för invandring som utstationerats till relevanta tredjeländer på ett betydelsefullt sätt skulle kunna bistå Frontex i fullgörandet av ovannämnda uppgifter, utnyttjas denna potential ännu inte tillräckligt på grund av bristfälliga förbindelser mellan sambandsmännen och byrån.

Om samarbetet ska kunna förbättras krävs det strukturerade och säkra kommunikationsmedel för de sambandsmän för invandring som arbetar på fältet och för informationsutbyte med andra medlemsstater. Genom rådets beslut 2005/267/EG av den 16 mars 2005[3] om inrättande av ett säkrat webbaserat informations- och samordningsnätverk för de myndigheter och liknande som hanterar migrationsfrågor i medlemsstaterna (nedan kallat ICONet ), kompletterat med kommissionens beslut av den 15 december 2005[4] om tillämpningsföreskrifter för detta rådsbeslut, inrättas en plattform för utbyte av strategisk, taktisk och operativ information om olagliga migrationsflöden. Nätverket av sambandsmän för invandring är en separat del av ICONet, som består av olika avdelningar: förteckningar över sambandsmän för invandring och sambandsmän för lufttransport (används för närvarande inte), centralansvariga/nationella enheter för sambandsmännen i medlemsstaterna och regional information. Den sistnämnda avdelningen är indelad i geografiska områden och all relevant information (t.ex. landsrapporter, riskanalys) kan därigenom göras tillgänglig för sambandsmännen för invandring.

I praktiken utnyttjas nätverket inte till fullo. Kommissionen föreslår att främja användningen av detta säkra och lätt tillgängliga kommunikationsverktyg genom att lägga till en hänvisning till nätverket i motsvarande artikel i förordningen.

Flera medlemsstater har informellt samtyckt till att leda regionala nätverk av sambandsmän i Afrika och att hålla möten i samband med detta. Förordningen uppmuntrar i sin nuvarande lydelse endast de medlemsstater som innehar ordförandeskapet för Europeiska unionens råd (eller de medlemsstater som tillförordnats att inneha ordförandeskapet) att ta initiativ till sådana möten. Kommissionen föreslår därför att det ska klargöras att även medlemsstater som samtycker till att leda regionala nätverk kan hålla sådana möten.

När det gäller rapporteringskraven föreskriver förordningen följande: ”Den medlemsstat som innehar ordförandeskapet för Europeiska unionens råd eller, om den medlemsstaten inte är företrädd i landet eller regionen, den medlemsstat som tillförordnats att inneha ordförandeskapet, skall i slutet av varje halvår upprätta en rapport om verksamheten vid de nätverk för sambandsmän för invandring där den har en företrädare, samt om situationen i värdlandet när det gäller olaglig invandring, och överlämna denna till rådet och kommissionen. Rapporten skall utarbetas i enlighet med en modell och ett format som fastställs av kommissionen[5]. Dessa rapporter kommer att bli en synnerligen viktig källa till information vid förberedandet, i slutet av varje ordförandeskap, av en utvärderingsrapport som skall föreläggas rådet efter att ha utarbetats av kommissionen, och som behandlar den aktuella situationen i varje tredje land, där medlemsstaternas sambandsmän för invandring är utstationerade.”

Sedan förordningen trädde i kraft har de brittiska, österrikiska, finska, tyska, portugisiska och slovenska ordförandeskapen lagt fram sex rapporter om verksamheten i nätverk av sambandsmän för invandring. Rapporterna har endast varit inriktade på vissa utvalda tredjeländer. Kommissionen har inte kunnat uppfylla sin skyldighet att lägga fram en övergripande utvärderingsrapport på grundval av ordförandeskapets rapporter till rådet. Med tanke på att medlemsstaternas sambandsmän för invandring för närvarande är utstationerade till mer än 130 tredjeländer kan bestämmelserna om rapporteringskrav inte tillämpas i praktiken. Kommissionen föreslår därför att de berörda bestämmelserna anpassas på ett meningsfullt sätt.

Genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 574/2007/EG av den 23 maj 2007 inrättas för perioden från den 1 januari 2007 till den 31 december 2013 fonden för yttre gränser, som en del av det allmänna programmet ”Solidaritet och hantering av migrationsströmmar”[6], i syfte att bidra till att stärka området med frihet, säkerhet och rättvisa och tillämpa principen om solidaritet mellan medlemsstaterna. De resurser som finns tillgängliga i denna fond får användas för att förbättra den verksamhet som organiseras av medlemsstaternas konsulära och andra myndigheter i tredjeländer, inbegripet verksamhet som bedrivs av sambandsmän för invandring. I enlighet med artikel 4.4 a i detta beslut ska fonden för de yttre gränserna stödja en förstärkning av den operativa kapaciteten i nätverket av sambandsmän för invandring och ett främjande av ett effektivare samarbete via dessa nätverk mellan medlemsstaterna.

I juni 2008 antog kommissionen ett meddelande om en gemensam invandringspolitik[7] med principer, åtgärder och verktyg. Meddelandet bygger på milstolparna från Europeiska rådets möte i Tammerfors, Haagprogrammet och den övergripande strategi för migration som lanserades 2005. Mot bakgrund av meddelandet antog Europeiska rådet den 15–16 oktober 2008 den europeiska pakten för invandring och asyl[8], som betonade behovet av att förstärka medlemsstaternas och kommissionens samarbete med ursprungs- och transitländerna för att bekämpa olaglig invandring.

- Befintliga bestämmelser på det område som berörs av förslaget

Rådets förordning (EG) nr 377/2004 av den 19 februari 2004 om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring.

Rådets beslut 2005/267/EG av den 16 mars 2005[9] om inrättande av ett säkrat webbaserat informations- och samordningsnätverk för de myndigheter och liknande som hanterar migrationsfrågor i medlemsstaterna.

Kommissionens beslut av den 15 december 2005[10] om tillämpningsföreskrifter för rådets beslut 2005/267/EG.

Samförståndsavtal mellan Europeiska kommissionen och Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser om utvecklingen av det säkrade webbaserade informations- och samordningsnätverket för de myndigheter och liknande som hanterar migrationsfrågor i medlemsstaterna.[11]

2. SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS

- Samråd med berörda parter

Ett samråd med medlemsstaterna genomfördes inledningsvis fram till slutet av 2006 på grundval av ett frågeformulär som upprättades under det finska ordförandeskapet i rådets arbetsgrupp Cirefi. Medlemsstaternas svar diskuterades i Scifa i mars 2007.

Medlemsstaterna ansåg särskilt att de breda rapporteringskraven i artikel 6 i förordningen var olämpliga och betonade mervärdet av en större delaktighet för Frontex. De uttryckte också ett önskemål om att öka användningen av ICONet och förbättra samarbetet mellan sambandsmän för invandring i Afrika. Den sistnämnda aspekten diskuterades vid ett expertmöte i slutet av våren 2007 och i kommittén för frågor om invandring och asyl i oktober 2007.

I mars 2008 skickade kommissionen ut ett frågeformulär med olika alternativ för ändring av rådets förordning (EG) nr 377/2004. På grundval av de mottagna svaren lade kommissionen i oktober 2008 för kommittén för frågor om invandring och asyl fram ett informellt arbetsdokument med konkreta förslag till ändringar av berörda bestämmelser i förordningen. Kommissionen föreslog att man i en första etapp skulle lägga fram de nödvändiga ändringarna rörande rapporteringskraven, Frontex delaktighet och förbättringen av ICONet. I en andra etapp skulle behovet av och möjligheterna att inrätta en ”sambandsman för invandring för EU” – som skulle kunna utstationeras för att företräda såväl samtliga medlemsstaters som berörda EU-organs intressen – undersökas i samband med den planerade översynen av Frontexförordningen år 2010. Vid översynen skulle man också överväga att överföra ansvaret för förvaltningen av ICONet från kommissionen till Frontex.

Medlemsstaterna stödde dessa förslag, också uppdelningen i två etapper.

- Konsekvensanalys

En konsekvensanalys utfördes inte eftersom detta förslag endast medför smärre, främst tekniska, förändringar av befintlig lagstiftning. Dessa förändringar kommer inte att ha några iakttagbara ekonomiska, sociala eller miljömässiga effekter. Dessutom syftar EU:s strategi för bättre lagstiftning bland annat till att förenkla och förbättra befintlig lagstiftning i enlighet med proportionalitetsprincipen. Förslaget uppfyller dessa mål genom att trygga samstämmigheten med de ändringar i gemenskapsrätten som trätt i kraft sedan förordningen antogs. Det tar också hänsyn till praktiska erfarenheter från genomförandet av förordningen.

3. RÄTTSLIGA ASPEKTER

- Sammanfattning av de föreslagna åtgärderna

De föreslagna ändringarna innebär att det skapas en förbindelse och inrättas en rättslig grund för samarbetet mellan Frontex och nätverken av sambandsmän för invandring. Dessutom främjas användningen av ICONet för regelbundet utbyte av information och praktiska erfarenheter, framhävs möjligheten att använda tillgängliga gemenskapsmedel för att inrätta nätverk av sambandsmän för invandring och för att dessa ska fungera på ett smidigt sätt, och rationaliseras rapporteringssystemet för verksamheten i befintliga nätverk, så att också Europaparlamentet, som är medlagstiftare[12] på detta politikområde, blir korrekt informerat.

- Rättslig grund

Artikel 63.3 b och artikel 66 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen utgör den rättsliga grunden för detta förslag till förordning, eftersom det ändrar rådets förordning (EG) nr 377/2004 av den 19 februari 2004 om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring, som grundar sig på dessa artiklar, och eftersom det närmare kommer att fastställa hur sådana nätverk ska fungera.

- Subsidiaritetsprincipen

Enligt artikel 63.3 b i EG-fördraget är gemenskapen behörig att vidta åtgärder som avser olaglig invandring och olaglig bosättning, inbegripet återsändande av olagliga invandrare. Enligt artikel 66 ska rådet, i enlighet med förfarandet i artikel 67, vidta åtgärder för att säkerställa samarbete mellan de relevanta enheterna i medlemsstaternas förvaltningar, samt mellan dessa enheter och kommissionen. Befintliga gemenskapsbestämmelser om inrättandet av nätverk av sambandsmän för invandring och deras funktion måste anpassas för att ta hänsyn till ändringar av gemenskapsrätten och praktiska erfarenheter på detta område.

Målet med förslaget kan därför inte uppnås i tillräcklig utsträckning av medlemsstaterna själva.

- Proportionalitetsprincipen

I artikel 5 i EG-fördraget fastställs att gemenskapen inte ska vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget. Gemenskapsåtgärden bör ges en form som tillåter att målet med åtgärden uppnås och att åtgärden genomförs så effektivt som möjligt. Det föreslagna initiativet – en ändring av förordningen – utgör en vidareutveckling av Schengenregelverket för att bekämpa organiseringen av olaglig invandring och säkerställer samarbetet mellan berörda avdelningar i medlemsstaternas förvaltningar och mellan dessa avdelningar och kommissionen. Förslaget är därför förenligt med proportionalitetsprincipen.

- Val av regleringsform

Föreslagen regleringsform: förordning.

Andra medel vore inte lämpliga eftersom detta förslag ändrar en förordning.

4. BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget påverkar inte gemenskapens budget.

5. ÖVRIGA UPPLYSNINGAR

- Följder av de olika protokoll som bifogas fördragen eller associeringsavtalen med tredjeländer

Eftersom den rättsliga grunden för detta förslag återfinns i avdelning IV i EG-fördraget tillämpas den ”variabla geometri” som har sin grund i protokollen om Förenade kungarikets, Irlands och Danmarks ställning samt i Schengenprotokollet. Förslaget bygger på Schengenregelverket. Därför måste följande verkningar med avseende på de olika protokollen beaktas:

Förenade kungariket och Irland

Förenade kungariket deltar i denna förordning i enlighet med artikel 5 i protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar, fogat till EU-fördraget och EG-fördraget, och i enlighet med artikel 8.2 i rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket.

Irland deltar i denna förordning i enlighet med artikel 5 i protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar, som är fogat till EU-fördraget och EG-fördraget, och i enlighet med artikel 6.2 i rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket.

Danmark

Enligt det protokoll om Danmarks ställning som bifogas EU-fördraget och EG-fördraget deltar inte Danmark i rådets antagande av åtgärder enligt avdelning IV i EG-fördraget, med undantag för ”åtgärder för att bestämma de tredje länder vars medborgare är skyldiga att ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser eller på åtgärder som avser en enhetlig utformning av viseringar”.

Detta förslag bygger på Schengenregelverket och enligt artikel 5 i protokollet ska Danmark ”inom en tid av sex månader efter det att rådet har beslutat om ett förslag eller initiativ om utbyggnad av Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, besluta huruvida det skall genomföra detta beslut i sin nationella lagstiftning.”

Island och Norge

När det gäller Island och Norge utgör detta förslag en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket i den mening som avses i avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[13].

Schweiz

När det gäller Schweiz utgör detta förslag en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket i den mening som avses i avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[14].

Liechtenstein

När det gäller Liechtenstein utgör detta förslag en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket i den mening som avses i protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket[15].

- Närmare redogörelse för förslaget

Artikel 1

Genom punkterna 1 och 2 a främjas användningen av det säkrade webbaserade informations- och samordningsnätverket för de myndigheter och liknande som hanterar migrationsfrågor i medlemsstaterna (ICONet) för informationsutbyte om utstationeringen av sambandsmän för invandring och för utbyte av information och praktiska erfarenheter mellan sambandsmän för invandring.

Genom punkt 2 b tryggas ett närmare samarbete mellan Frontex och nätverken av sambandsmän.

Enligt punkt 2 c får varje medlemsstat – också medlemsstater som inte innehar eller tillförordnats att inneha ordförandeskapet – ta initiativ till möten för sambandsmän för invandring.

Genom punkt 3 förenklas rapporteringskraven i förordningen. Den föreskriver också att berörda EU-institutioner regelbundet ska underrättas om verksamheten i nätverken av sambandsmän för invandring i specifika regioner eller länder av särskilt intresse för Europeiska unionen, och om situationen i dessa regioner eller länder i frågor som rör olaglig invandring.

2009/0098 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

av den […]

om ändring av rådets förordning (EG) nr 377/2004 om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.3 b och artikel 66,

med beaktande av kommissionens förslag[16],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, och

av följande skäl:

1. I rådets förordning (EG) nr 377/2004 av den 19 februari 2004 om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring[17] fastslås skyldigheten att upprätta samarbetsformer mellan medlemsstaternas sambandsmän, målen för ett sådant samarbete, sambandsmännens uppgifter och lämpliga kvalifikationer samt deras skyldigheter mot värdlandet och den utsändande medlemsstaten.

2. Genom rådets beslut 2005/267/EG[18] inrättades ett säkrat webbaserat informations- och samordningsnätverk för de myndigheter och liknande som hanterar migrationsfrågor i medlemsstaterna (ICONet) för utbyte av information om olaglig migration, olagliga inresor, olaglig invandring och återsändande av personer som vistas olagligt. Informationsutbytet ska omfatta nätverken av sambandsmän för invandring.

3. Genom förordning (EG) nr 2007/2004 inrättades en europeisk byrå för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (Frontex)[19]. Frontex har till uppgift ska utarbeta allmänna och särskilt anpassade riskanalyser, som ska överlämnas till rådet och kommissionen.

4. Sambandsmännen för invandring måste samla in information om olaglig invandring för användning på antingen operativ eller strategisk nivå eller bådadera. Sådan information kan på ett betydelsefullt bidra till Frontex verksamhet med anknytning till riskanalys och ett närmare samarbete bör därför inrättas mellan nätverken av sambandsmän för invandring och Frontex.

5. När så anses lämpligt bör alla medlemsstater kunna ta initiativ till möten mellan sambandsmän för invandring som utstationerats till ett särskilt tredjeland eller en särskild region, i syfte att stärka samarbetet mellan dem.

6. Genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 574/2007/EG av den 23 maj 2007 inrättas för perioden från den 1 januari 2007 till den 31 december 2013 fonden för yttre gränser, som en del av det allmänna programmet ”Solidaritet och hantering av migrationsströmmar”[20], i syfte att bidra till att stärka området med frihet, säkerhet och rättvisa och tillämpa principen om solidaritet mellan medlemsstaterna. De resurser som finns tillgängliga i denna fond får användas för att förbättra den verksamhet som organiseras av medlemsstaternas konsulära och andra myndigheter i tredjeländer, samt för att öka den operativa kapaciteten i nätverken av sambandsmän för invandring och därigenom främja ett effektivare samarbete mellan medlemsstaterna via dessa nätverk.

7. Rådet, Europaparlamentet och kommissionen bör regelbundet underrättas om verksamheten i nätverken av sambandsmän för invandring i specifika regioner eller länder av särskilt intresse för Europeiska unionen, och om situationen i dessa regioner eller länder i frågor som rör olaglig invandring. Valet av de specifika regionerna eller länderna av särskilt intresse för Europeiska unionen bör grunda sig på objektiva indikatorer om migration, såsom statistik om olaglig migration och riskanalyser framtagna av den europeiska gränsförvaltningsbyrån, och bör överensstämma med EU:s övergripande politik för yttre förbindelser.

8. Förordning (EG) nr 377/2004 bör därför ändras i enlighet med detta.

9. Eftersom målen med den föreslagna åtgärden, dvs. att anpassa nuvarande gemenskapsbestämmelser om inrättande av nätverk av sambandsmän för invandring och om deras arbetssätt för att ta hänsyn till ändringar av gemenskapsrätten samt praktiska erfarenheter på detta område, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, får gemenskapen anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I överensstämmelse med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

10. Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns i artikel 6.2 i fördraget om Europeiska unionen och återspeglas i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

11. Förenade kungariket deltar i denna förordning i enlighet med artikel 5 i det protokoll om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar som bifogas fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen samt artikel 8.2 i rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket[21].

12. Irland deltar i denna förordning i enlighet med artikel 5 i det protokoll om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar som bifogas fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen samt artikel 6.2 i rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket[22].

13. I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fogade protokollet om Danmarks ställning, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig i Danmark. Eftersom denna förordning bygger på Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV, del 3 av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, bör Danmark, i enlighet med artikel 5 i ovannämnda protokoll, inom en tid av sex månader efter antagandet av denna förordning besluta huruvida man ska genomföra förordningen i sin nationella lagstiftning.

14. När det gäller Island och Norge utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av bestämmelser i Schengenregelverket[23], vilka omfattas av det område som avses i artikel 1 A och E i rådets beslut 1999/437/EG[24] rörande vissa tillämpningsföreskrifter för ovannämnda avtal.

15. När det gäller Schweiz utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet[25] om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en vidareutveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1 A och E i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG[26].

16. När det gäller Liechtenstein utgör denna förordning, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1 A och E i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/261/EG[27].

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Ändringar

Förordning (EG) nr 377/2004 ska ändras på följande sätt:

17. I artikel 3 ska andra meningen i punkt 1 utgå och följande punkt 3 införas:

”3. Den information som avses i punkterna 1 och 2 ska göras tillgänglig i det säkrade webbaserade informations- och samordningsnätverket för de myndigheter och liknande som hanterar migrationsfrågor i medlemsstaterna som inrättats genom rådets beslut 2005/267/EC[28] (nedan kallat ICONet ), i den del som ägnas åt nätverken av sambandsmän för invandring. Kommissionen ska också lämna denna information till rådet.”

18. Artikel 4 ska ändras på följande sätt:

a) Andra strecksatsen i punkt 1 ska ersättas med följande:

”- utbyta information och praktiska erfarenheter, särskilt på möten och via ICONet.”

b) Punkt 2 ska ersättas med följande:

”2. Företrädare för kommissionen och den europeiska gränsförvaltningsbyrå som inrättades genom förordning (EG) nr 2007/2004 ska ha rätt att delta i de möten som organiseras inom ramen för nätverket av sambandsmän för invandring, men om det krävs av operativa skäl kan möten hållas utan närvaro av dessa företrädare. Andra organ och myndigheter kan när så är lämpligt också bjudas in.”

c) I punkt 3 ska följande mening läggas till:

”Sådana möten kan också hållas på andra medlemsstaters initiativ.”

19. Artikel 6 ska ersättas med följande:

”1. Den medlemsstat som innehar ordförandeskapet för Europeiska unionens råd eller, om den medlemsstaten inte är företrädd i landet eller regionen, den medlemsstat som tillförordnats att inneha ordförandeskapet, ska i slutet av varje halvår upprätta en rapport till rådet, Europaparlamentet och kommissionen om verksamheten vid nätverk för sambandsmän för invandring i specifika regioner eller länder av särskilt intresse för Europeiska unionen, samt om situationen i dessa regioner eller länder när det gäller olaglig invandring. Valet av de specifika regionerna eller länderna av särskilt intresse för Europeiska unionen ska, efter samråd med medlemsstaterna och kommissionen, grunda sig på objektiva indikatorer om migration, såsom statistik om olaglig migration och riskanalyser framtagna av den europeiska gränsförvaltningsbyrån, och ska överensstämma med EU:s övergripande politik för yttre förbindelser.

2. Dessa rapporter ska utarbetas i enlighet med en modell som fastställts genom kommissionens beslut 2005/687/EG[29] och ange relevanta urvalskriterier.

3. Kommissionen ska på grundval av ovannämnda rapporter varje år till rådet och Europaparlamentet överlämna en sammanfattande faktarapport om utvecklingen av nätverken av sambandsmän för invandring.”

Artikel 2 Ikraftträdande

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Utfärdad i Bryssel den […]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

[…] […]

[1] EUT L 64, 2.3.2004, s. 1.

[2] EUT L 349, 25.11.2004, s. 1.

[3] EUT L 83, 1.4.2005, s. 48.

[4] K(2005) 5159 slutlig.

[5] Kommissionens beslut av den 29 september 2005, EUT L 264, 8.10.2005, s. 8.

[6] EUT L 144, 6.6.2007, s. 22.

[7] KOM(2008) 359 slutlig.

[8] Rådets dok. 13440/08.

[9] EUT L 83, 1.4.2005, s. 48.

[10] K(2005) 5159 slutlig.

[11] K(2007) 374.

[12] Rådets beslut av den 22 december 2004 om att låta delar av de områden som omfattas av avdelning IV i tredje delen av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen regleras av förfarandet i artikel 251 i det fördraget, EUT L 396, 31.12.2004, s. 45.

[13] EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

[14] EUT L 53, 27.2.2008, s. 52.

[15] EUT L [ …], […], s. […].

[16] EUT C […], […], s. […].

[17] EUT L 64, 2.3.2004, s. 1.

[18] EUT L 83, 1.4.2005, s. 48.

[19] EUT L 349, 25.11.2004, s. 1.

[20] EUT L 144, 6.6.2007, s. 22.

[21] EGT L 131, 1.6.2000, s. 43.

[22] EGT L 64, 7.3.2002, s. 20.

[23] EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

[24] EGT L 176, 10.7.1999, s. 31.

[25] EUT L 53, 27.2.2008, s. 1.

[26] EUT L 53, 27.2.2008, s. 1.

[27] EUT L 83, 26.3.2008, s. 3.

[28] EUT L 83, 1.4.2005, s. 48.

[29] EUT L 264, 8.10.2005, s. 8.