Den samlade inflationen förväntas närma sig Europeiska centralbankens definition av prisstabilitet under 2018 och förbli i stort sett oförändrad under 2019. Kommissionen bedömer att den samlade inflationen kommer att uppgå till 1,8 % 2018, främst till följd av högre energipriser. De flesta medlemsstaterna har i sina utkast till budgetplaner reviderat upp sina prognoser om den samlade inflationen för 2018, vilket ger upphov till en prognos för euroområdet aggregerat på 1,7 % (en ökning med 0,3 procentenheter jämfört med stabilitetsprogrammen). Både utkastet till budgetplan och kommissionen bedömer att den samlade inflationen ligger kvar på ungefär samma nivå under 2019.

Trots den förväntade svaga avmattningen av den ekonomiska tillväxten i euroområdet väntas det aggregerade produktionsgapet ha blivit positivt 2018 och öka under 2019. Med undantag för Grekland och Italien väntas produktionsgapen enligt kommissionens höstprognos 2018 vara positiva för alla medlemsstater under 2018. Den slutsatsen gäller även för de omräknade produktionsgapen beräknade på grundval av utkasten till budgetplaner. Samtidigt som det aggregerade positiva produktionsgapet väntas öka ytterligare under 2019 är utvecklingen i de enskilda medlemsstaterna blandad, både på grundval av kommissionens höstprognos 2018 och de (omräknade) budgetplanerna. Endast Grekland väntas ha kvar ett negativt produktionsgap under 2019, även om det bedöms krympa betydligt.

I överensstämmelse med bestämmelserna i ”tvåpackens” uppförandekod, lämnade Luxemburg och Lettland in utkast till budgetplan med oförändrad politik på grund av hållandet av nationella val i oktober. Även den slovenska regeringen, som tillträdde den 13 september 2018, lämnade in en budgetplan med oförändrad politik. Dessa regeringar förväntas lämna in fullständiga utkast till budgetplaner så snart som möjligt. Italien lämnade in sitt utkast till budgetplan den 16 oktober 2018 och till följd av kommissionens yttrande av den 23 oktober 2018, i vilket särskilt allvarliga efterlevnadsbrister konstaterades, lämnades ett reviderat utkast till budgetplan in den 13 november 2018. Efter slutförandet av Europeiska stabilitetsmekanismens program för stabilitetsstöd den 20 augusti 2018 har Grekland i höst lagt fram sitt första utkast till budgetplan.

– För Spanien, som skulle kunna bli föremål för den förebyggande delen från och med 2019 om en snabb och hållbar korrigering av det alltför stora underskottet uppnås, konstateras att utkastet till budgetplan riskerar att inte uppfylla kraven i stabilitets- och tillväxtpakten med avseende på 2019, eftersom kommissionen i sin höstprognos 2018 förutser en betydande avvikelse från den anpassningsbana som krävs mot det medelfristiga målet och bristande efterlevnad av det riktmärket för skuldminskning under övergångsperioden under 2019.

9.Samtidigt planerar vissa medlemsstater med offentligfinansiellt utrymme och stora överskott i bytesbalansen att använda en del av sitt offentligfinansiella utrymme under 2019, vilket bekräftas av kommissionens höstprognos 2018. I synnerhet Tyskland och Nederländerna planerar att föra en expansiv finanspolitik under 2019. Denna inriktning ligger i linje med kommissionens tidigare finanspolitiska rekommendationer. Ökade offentliga investeringar i dessa medlemsstater skulle leda till positiva spridningseffekter för resten av euroområdet. Den expansiva finanspolitik som planeras av dessa medlemsstater är dock endast delvis inriktad på offentliga investeringar.

8.Medlemsstaterna har alltjämt mycket olika offentligfinansiella ställningar i fråga om skuld- och hållbarhetsproblem. Endast Cypern står inför kortsiktiga risker avseende hållbarheten i de offentliga finanserna, och kommissionens S0-indikator ligger här strax över den kritiska tröskeln. Den kortsiktiga hållbarheten i Italiens offentliga finanser förefaller sårbar för ytterligare ökningar av kostnader för emissioner av skuldebrev. Vissa högt skuldsatta medlemsstater står inför risker på medellång sikt på grund av faktorer såsom nuvarande skuldnivåer, primärsaldo och förväntade kostnader för en åldrande befolkning. Flera av dessa medlemsstater planerar antingen en relativt begränsad finanspolitisk anpassning (Belgien, Spanien, Frankrike och Portugal) eller en expansiv finanspolitik (Italien) under 2019. När det gäller Belgien, Spanien och Portugal räknar kommissionen inte med finanspolitiska anpassningar under 2019. Samtidigt väntas Italiens finanspolitik bli mer expansiv än vad som anges i utkastet till budgetplan. Dessa medlemsstater utnyttjar inte i tillräckligt hög grad de gynnsamma makroekonomiska förhållandena och den ackommoderande penningpolitiken för att bygga upp finansiella buffertar. Underlåtenhet att minska den offentliga skulden ökar risken för ökad press från marknaden på medlemsstater med hög offentlig skuldsättning, vilket skulle kunna få negativa spridningseffekter på statslånemarknaderna i andra medlemsstater i euroområdet.

7.Vad gäller sammansättningen av den finanspolitiska anpassningen i euroområdet väntar sig kommissionen att ökningen av det strukturella underskottet under 2019 drivs på av en minskning av den konjunkturrensade inkomstkvoten. Förväntningarna är liknande när det gäller utkasten till budgetplaner och beror på effekten av rapporterade minskningar av diskretionära inkomster och förväntade inkomstbortfall. Den konjunkturrensade utgiftskvoten förväntas förbli oförändrad under 2019 såväl enligt kommissionens höstprognos 2018 som enligt utkasten till budgetplaner, trots en ytterligare om än liten minskning av ränteutgifter mellan 2018 och 2019. Oförutsedda inkomster till följd av lägre ränteutgifter bör användas för att påskynda skuldminskningen.

6.I motsats till 2018 års vårprognos, som förutsåg en fortlöpande minskning av euroområdets aggregerade strukturella underskott, bedömer kommissionen nu att det strukturella underskottet kommer att öka med 0,3 % av potentiell BNP under 2019. Denna ökning beror särskilt på en förväntad ökning av Italiens strukturella underskott med 1,2 % av potentiell BNP. En expansiv finanspolitik förväntas i medlemsstater med offentligfinansiellt utrymme, särskilt Tyskland och Nederländerna, vilket också bidrar till den aggregerade förändringen i euroområdet. Om man bortser från Italien beräknas euroområdets aggregerade finanspolitiska inriktning 2019 vara i stort sett neutral. Den beräknade förändringen i euroområdet som helhet är i linje med förändringen i det (omräknade) strukturella saldot i utkasten till budgetplaner. Det strukturella primärsaldot, som inte omfattar ränteutgifter, pekar på en liknande expansiv inriktning. Den diskretionära budgetansträngningen, som är en indikator som ligger nära stabilitets- och tillväxtpaktens utgiftsriktmärke, pekar på en något mer expansiv inriktning (0,4 % av potentiell BNP) under 2019, enligt kommissionens höstprognos 2018.

5.Antalet medlemsstater som har uppnått eller överskridit sina medelfristiga budgetmål beräknas öka från sju till åtta mellan 2018 och 2019, enligt kommissionens höstprognos 2018, där Österrike hamnar strax ovanför sitt medelfristiga budgetmål under 2019. Spanien, Italien och Frankrike förväntas ligga kvar markant under sina medelfristiga mål under 2019. Vad gäller de medlemsstater som ännu inte uppnått sina medelfristiga mål och som har lämnat in ett fullständigt utkast till budgetplan, räknar kommissionen för närvarande med att Italien kommer att röra sig ännu längre bort från sitt medelfristiga budgetmål under 2019. Estland och Frankrike förväntas däremot göra vissa anpassningar mot sina medelfristiga mål, medan andra förväntas ligga kvar på i stort sett oförändrade positioner.

4.Kommissionen bedömer att euroområdets skuldkvot liksom de föregående åren kommer att fortsätta att minska, och sjunka från ca 87 % 2018 till ca 85 % 2019. Detta tack vare planerade primära budgetöverskott, gynnsamma makroekonomiska förhållanden och fortsatt låga räntenivåer. Utkasten till budgetplaner har siktet inställt på en liknande minskning av skuldkvoten i euroområdet. Vid första påseendet förväntas Italien avvika markant från riktmärket för skuldminskning 2018 och 2019, och landets skuldkvot beräknas i stort sett förbli stabil på runt 131 %. Inte heller Belgien väntas efterleva riktmärket för skuldminskning under något av åren, om än med en mindre avvikelse. Efter upphävandet av förfarandet vid alltför stora underskott (nedan kallat underskottsförfarandet) under 2016 respektive 2017 har Portugal och Frankrike varit föremål för övergångsreglerna för skuldkriteriet. Portugal förväntas uppfylla övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2018 men inte under 2019, medan Frankrike inte förväntas uppfylla det något av åren. Om Spanien gör en varaktig korrigering av sitt alltför stora underskottet under 2018 kommer det att bli föremål för övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2019 och förväntas för närvarande inte klara den nödvändiga anpassningen.

3.För första gången sedan euroområdets upprättande beräknas ingen medlemsstat i euroområdet ha ett underskott på mer än 3 % av BNP under 2019 enligt kommissionens höstprognos 2018. Av de medlemsstater som väntas ha ett underskott under 2019 väntas sex ha ett underskott på under 2 % av BNP. Tio medlemsstater väntas ha ett överskott 2019.

Detta meddelande sammanfattar kommissionens bedömning av utkasten till budgetplaner för 2019, som lämnats in av medlemsstaterna i euroområdet, inbegripet planer som innebär oförändrad politik av regeringarna i Lettland och Luxemburg som höll nationella val i oktober, och Slovenien, där en ny regering tillträdde den 13 september 2018. Italien lämnade in sitt utkast till budgetplan den 16 oktober 2018 och till följd av kommissionens yttrande av den 23 oktober 2018, i vilket särskilt allvarliga efterlevnadsbrister konstaterades, lämnades ett reviderat utkast till budgetplan in den 13 november 2018. Efter slutförandet av Europeiska stabilitetsmekanismens program för stabilitetsstöd den 20 augusti 2018 har Grekland i höst lagt fram sitt första utkast till budgetplan. Kommissionen har i enlighet med förordning (EU) nr 473/2013 bedömt planerna och det övergripande budgetläget och finanspolitiska inriktningen för euroområdet som helhet.

Källa: 2018 års stabilitetsprogram, utkast till 2019 års budgetplaner och Europeiska kommissionens höstprognos 2018.

Utsikterna för de offentliga finanserna enligt planerna och kommissionens höstprognos 2018

Det aggregerade offentliga underskottet i euroområdet förväntas fortsätta på sin nyligen inledda nedåtgående bana under 2018 men väntas öka under 2019. Euroområdets samlade underskott väntas minska till 0,6 % av BNP 2018 enligt såväl kommissionens höstprognos 2018 som utkasten till budgetplaner (tabell 1). Den nivån är lägre än det underskott som förutsågs i kommissionens vårprognos 2018 och i 2018 års stabilitetsprogram. Utvecklingen för varje enskilt land skiljer sig åt. Spanien och Italien som förväntas ha större underskott (jämfört med kommissionens vårprognos 2018), medan Estland, Cypern, Luxemburg och Nederländerna förväntas ha större överskott (bilaga IV, tabell 2). Euroområdets aggregerade underskott väntas minska till 0,8 % av BNP 2019 enligt såväl kommissionens höstprognos 2018 som utkasten till budgetplaner. Denna nivå motsvarar en ökning jämfört med kommissionens vårprognos 2018 (+ 0,2 % av BNP) och 2018 års stabilitetsprogram (+ 0,5 % av BNP), främst till följd av högre underskott än förväntat i Belgien, Spanien, Frankrike och Italien, och ett mindre överskott i Tyskland. Det skulle motsvara den första ökningen av det aggregerade underskottet för euroområdet sedan toppnivåerna 2009.

För första gången sedan euroområdets upprättande beräknas ingen medlemsstat i euroområdet ha ett underskott på mer än referensvärdet 3 % 2018. Spanien förväntas korrigera sitt alltför stora underskott under 2018 och att det samlade underskottet väntas sjunka till 2,7 % enligt kommissionens höstprognos 2018, samma som i Spaniens utkast till budgetplan (bilaga IV, tabell 2). Av de medlemsstater som väntas ha ett underskott under 2019 väntas sex ha ett underskott på under 2 % av BNP. Nio medlemsstater väntas ha ett överskott 2018. Enligt kommissionens prognos beräknas denna grupp öka till tio medlemsstater under 2019 i och med att Österrike får en budget i balans. Skillnaderna mellan medlemsstaternas beräknade budgetbalanser i 2019 enligt utkastet till budgetplan och kommissionens höstprognos 2018 är generellt sett begränsade, (bilaga IV, diagrammen 1 och 2), men betydande negativa skillnader är uppenbara för Italien, Spanien och Portugal.

Det aggregerade primärsaldot för euroområdet, som beräknas genom att ränteutgifterna dras av från det totala saldot, förväntas vara fortsatt positivt under 2018 och 2019. Enligt såväl kommissionens höstprognos 2019 som utkasten till budgetplaner förväntas det aggregerade primärsaldot för euroområdet öka från 1 % av BNP 2017 till 1,2 % av BNP 2018 (tabell 1). Det motsvarar en betydande upprevidering jämfört med 2018 års stabilitetsprogram. Endast Spanien, Frankrike och Lettland förväntas ha negativa primärsaldon 2018 (bilaga IV tabell 3). Det aggregerade primärsaldot för euroområdet väntas minska något, till 1 % av BNP 2019 enligt både utkasten till budgetplaner och kommissionens höstprognos 2018. Tyskland och Italien väntas minska sina primärsaldon särskilt mycket under 2019. Frankrike och Lettland väntas alltjämt ha negativa primärsaldon under 2019. Under båda åren är skillnaderna mellan medlemsstaternas och kommissionens prognoser i det stora hela begränsade, även om kommissionen bedömer att primärsaldona i Spanien, Lettland och Portugal kommer att vara mer än 0,3 % av BNP lägre under 2019 jämfört med utkastet till budgetplaner.

I motsats till 2018 års stabilitetsprogram kommer genomförandet av utkasten till budgetplaner att leda till en något expansiv finanspolitisk inriktning för euroområdet (mätt som förändringen i det strukturella saldot) under 2019. Både kommissionens höstrapport 2018 och de (omräknade) utkasten till budgetplaner förutser ett i stort sett oförändrat aggregerat strukturellt saldo under 2018 (Tabell 1). Detta ligger också i stort sett i linje med 2018 års stabilitetsprogram även om det döljer vissa förändringar i enskilda medlemsstater. (Bilaga IV tabellerna 4 och 5). Det strukturella saldot beräknas försämras med 0,3 % av potentiell BNP under 2019, såväl enligt de (omräknade) utkasten till budgetplaner som kommissionens höstprognos 2018. Den försämringen går stick i stäv med 2018 års stabilitetsprogram, som förutsåg en ökning av euroområdets aggregerade strukturella saldo med 0,3 % av potentiell BNP under 2019. Försämringen av det strukturella saldot beror i synnerhet på den väntade ökningen av Italiens strukturella underskott med 1,2 % av potentiell BNP. En expansiv finanspolitik förväntas i medlemsstater med offentligfinansiellt utrymme, särskilt Tyskland och Nederländerna, vilket också bidrar till den aggregerade förändringen i euroområdet. Italien ej inräknat skulle den väntade aggregerade finanspolitiska inriktningen för euroområdet under 2019 i stort sett vara neutral, med en ökning av det strukturella underskottet med 0,1 % av potentiell BNP. Den beräknade förändringen för euroområdet som helhet är i linje med förändringen i det (omräknade) strukturella saldot i utkasten till budgetplaner (bilaga IV diagram 3).

Den diskretionära budgetansträngningen pekar på en expansiv finanspolitisk inriktning för euroområdet under både 2018 och 2019. Den diskretionära budgetansträngningen ligger begreppsmässigt nära utgiftsriktmärket. På grundval av kommissionens höstprognos 2018 pekar den diskretionära budgetansträngningen på en expansiv finanspolitik motsvarande omkring 0,4 % av BNP för både 2018 och 2019. Den diskretionära budgetansträngningen, som beräknas på grundval av utkasten till budgetplaner pekar på en något mindre ökning under 2019 (0,3 % av potentiell BNP), i linje med den finanspolitiska inriktningen genom förändringen i det strukturella saldot (bilaga IV figur 4).

Antalet medlemsstater som har uppnått eller överskridit sina medelfristiga budgetmål beräknas öka mellan 2018 och 2019. Enligt kommissionens höstprognos 2018 befinner sig sju medlemsstater i euroområdet över sina medelfristiga mål (Tyskland, Irland, Cypern, Litauen, Luxemburg, Malta och Nederländerna) (bilaga IV tabell 5 under 2017). Alla dessa beräknas ligga kvar på eller över sina medelfristiga mål under 2019, även om Tyskland, Cypern och Nederländerna planerar att använda en del av sitt offentligfinansiella utrymme (bilaga IV, figurerna 7a och 7b). Österrike förväntas också ligga något över sitt medelfristiga mål under 2019. Ett antal medlemsstater förväntas ligga kvar markant under sina medelfristiga mål under 2019, enligt kommissionens höstprognos 2018, dvs. Spanien (–3.1 procentenheter), Italien (–3 procentenheter) och Frankrike (–1.9 procentenheter) (bilaga IV tabell 6 och diagrammen 7a/7b). Vad gäller de medlemsstater som ännu inte uppnått sina medelfristiga mål räknar kommissionen för närvarande med att Italien och Slovenien kommer att röra sig ännu längre bort från sina medelfristiga mål under 2019. Estland, Frankrike och Finland förväntas däremot göra vissa anpassningar mot sina medelfristiga mål under 2019, medan Belgien, Spanien, Lettland, Portugal och Slovakien förväntas ligga kvar på oförändrade positioner.

Skuldkvoten väntas fortsätta att minska under 2018 och 2019. Euroområdets skuldkvot har kontinuerligt minskat sedan 2014 då den nådde sin topp på 94½%. Enligt kommissionens höstprognos 2018 förväntas den minska till omkring 85 % 2019. Den pågående minskningen av euroområdets aggregerade skuldkvot är främst en följd av beräknade primära överskott under 2018 och 2019 (bilaga IV diagram 8). En positiv ”snöbollseffekt”, som återspeglar prognosen att de nominella räntorna kommer att vara lägre än den nominella BNP-tillväxten, förväntas också ha en skuldminskande effekt. Däremot väntas stock-/flödesjusteringar sätta press uppåt på euroområdets aggregerade skuldkvot under 2019. Utkasten till budgetplaner har en liknande minskning av euroområdets skuldkvot som målsättning, även om kvoten förväntas bli högre 2018 (87½%). Under båda åren är den planerade skuldkvoterna högre än dem som anges i 2018 års stabilitetsprogram, vilken till stor del beror på uppjusteringar för Frankrike, Italien, Lettland, Malta, Nederländerna och Slovenien (bilaga IV, tabell 7).

Alla medlemsstater utom Litauen förväntas minska sina skuldkvoter mellan 2018 och 2019, men minskningen väntas bli försumbar i Frankrike och Italien. Alla medlemsstater utom Italien förväntas dra nytta av en skuldreducerande snöbollseffekt 2019 samtidigt som positiva primärsaldon också har en nedtryckande effekt, med undantag för Frankrike och Lettland (bilaga IV figur 8). Skillnaderna mellan prognoserna i kommissionens höstprognos 2018 och utkasten till budgetplaner är begränsade, och kommissionen räknar med något högre kvoter för Grekland, Italien, Cypern och Malta, och något lägre kvoter för Tyskland, Lettland och Luxemburg.

Enligt kommissionens prognos förväntas 10 medlemsstater ha en skuldkvot på över 60 % under 2019. Grekland och Italien förväntas ha de högsta skuldkvoterna av alla medlemsstater, över 120 %, medan Portugal förväntas reducera sin skuldkvot till under 120 % 2019. Skuldkvoten för Belgien, Frankrike, Cypern och Spanien förväntas fortfarande ligga nära 100 % 2019. Vissa högt skuldsatta medlemsstater förväntas varken göra några strukturella ansträngningar (Spanien, Belgien och Portugal) eller expandera (Italien och Cypern) 2019, enligt kommissionens höstprognos 2018, vilket tyder på att de har utrymme för att minska skuldbördan snabbare (bilaga IV, diagram 9). Vid första påseendet förväntas Italien avvika markant från riktmärket för skuldminskning 2018 och 2019, och landets skuldkvot beräknas i stort sett förbli stabil på runt 131 %. Inte heller Belgien väntas efterleva riktmärket för skuldminskning under något av åren, om än i mindre utsträckning. Sedan upphävandet av underskottsförfarandena 2016 och 2017, har Portugal och Frankrike varit föremål för övergångsreglerna för skuldkriteriet. Portugal förväntas uppfylla övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2018 men inte under 2019, medan Frankrike inte förväntas uppfylla det för något av åren. Om Spanien gör en varaktig korrigering av sitt alltför stora underskott under 2018 kommer det att bli föremål för övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2019 och förutses för närvarande inte uppnå den nödvändiga anpassningen.

Den finanspolitiska anpassningens utformning

Den beräknade försämringen av det sammanlagda strukturella saldot i euroområdet 2019 beror till stor del på en minskning av den konjunkturrensade inkomstkvoten. Medan de totala offentliga intäkterna förväntas öka med 2,9 % under 2019 (enligt kommissionens höstprognos 2018), förväntas den konjunkturrensade inkomstkvoten minska från 46 % av potentiell BNP 2018 till 45,7 % av potentiell BNP 2019 (tabell 1 och bilaga IV, tabell 8). Sociala avgifter, som förväntas växa i långsammare takt än nominell BNP, är den största bidragande orsaken till den beräknade minskningen av den konjunkturrensade inkomstkvoten (bilaga IV diagram 14). Den beräknade minskningen är en effekt av rapporterade åtgärder på inkomstsidan, vilka förväntas öka det samlade underskottet med 0,1 % av BNP 2019, och inkomstbortfall som också förväntas öka underskottet med omkring 0,1 % av BNP (bilaga IV, tabell 9). Utkasten till budgetplaner pekar mot en liknande nedgång i inkomstkvoten under 2019, medan intäkterna förväntas öka i en något högre takt på 3,1 %.

Den konjunkturrensade utgiftskvoten förväntas förbli oförändrad mellan 2018 och 2019, enligt kommissionens höstprognos 2018, vilket motsvarar en total utgiftsökning på 3,3 %. Även om kvoten förväntas minska något mellan 2017 och 2018, beräknas den ligga kvar på 46,9 % av potentiell BNP 2019 (tabell 1). Utkasten till budgetplaner siktar också på en oförändrad konjunkturrensad utgiftskvot mellan 2018 och 2019, men på en något högre nivå (47,1 % av potentiell BNP), medan de totala utgifterna väntas växa med 3,5 %. Den konjunkturrensade utgiftskvoten förväntas också förbli oförändrad (bilaga IV tabell 8), även om denna stabilitet döljer vissa variationer mellan medlemsstater. I ett antal medlemsstater förväntas relativt stora ökningar i de konjunkturrensade primära utgiftskvoterna under 2019 (Spanien, Italien, Cypern, Luxemburg och Nederländerna), medan andra förväntas ha stora minskningar (Lettland, Malta, Österrike och Slovakien). Medan ränteutgifterna fortsatt förväntas följa sin nedåtgående trend som procentandel av BNP, är minskningen mellan 2018 och 2019 mindre än under de senaste åren (3 punkter enligt kommissionens höstprognos 2018). Den genomsnittliga implicita räntan som ligger till grund för kommissionens prognos förväntas ligga kvar på 2,1 % under 2018 och 2019, i likhet med antagandet i utkasten till budgetplaner.

Bedömning av den finanspolitiska inriktningen i euroområdet

Finanspolitiken bör ta vederbörlig hänsyn till penningpolitiken, som förväntas fortsättningsvis stödja ekonomin i euroområdet under de kommande åren. Samtidigt som ECB gradvis har börjat dra tillbaka vissa stimulerande åtgärder, har banken förklarat att dess viktigaste räntor kommer att förbli på nuvarande nivåer, åtminstone till och med sommaren 2019, och i vilket fall så länge som är nödvändigt för att säkerställa konvergens av inflationen till nivåer som är förenliga med dess mandat. Den penningpolitiska inriktningen som sådan väntas vara fortsatt stödjande under 2019. Detta tillvägagångssätt illustreras i diagram 1 som visar den gemensamma inriktningen på penning- och finanspolitiken genom att jämföra utvecklingen av finansieringsvillkoren (lång realränta) med en mätning av budgetansträngningen (den diskretionära budgetansträngningen). Terminsräntorna tyder på fortsatt gradvis stigande nominella långa räntor under de kommande åren, vilket bör leda till högre långa realräntor. Dessa förväntas dock förbli negativa med en förväntad långsiktig inflation som ökar i betydligt långsammare takt. Finansieringsvillkoren förväntas därför fortsatt vara mycket gynnsamma. På det finanspolitiska området som diskuterats ovan förutser kommissionens höstprognos 2018 en något expansiv inriktning på finanspolitiken under 2019.

Samtidigt som den ekonomiska tillväxten i euroområdet förväntas avta är de övergripande makroekonomiska resultaten fortsatt robusta. Alla medlemsstater i euroområdet befinner sig nu antingen ”normala” eller ”goda” ekonomiska tider (diagram 2) och mängden lediga resurser i ekonomin (s.k. slack) har minskat under de senaste åren. Produktionsgapet väntas bli positivt i alla medlemsstater (utom Grekland) under 2019. Arbetslösheten förväntas falla stadigt och nå samma nivåer som före krisen i alla medlemsstater utom Grekland, Spanien och Italien. Denna pågående ekonomiska expansion, i förening med en ackommoderande penningpolitik, erbjuder en möjlighet för medlemsstaterna att på nytt bygga upp finansiella buffertar.

Medlemsstaterna har mycket olika offentligfinansiella ställningar när det gäller skuldsättning och hållbarhetsproblem. En uppdaterad riskbedömning av den finanspolitiska hållbarheten har gjorts på grundval av kommissionens höstprognos 2018 (diagram 2 och tabell 10 i bilaga IV). I den bedömningen beaktas bland annat de nuvarande skuldnivåerna, nuvarande primärsaldo och förväntade kostnader för en åldrande befolkning. Endast Cypern står inför kortsiktiga risker avseende den finanspolitiska hållbarheten, där S0-indikatorn ligger strax över den kritiska tröskeln. Den kortsiktiga hållbarheten i Italiens offentliga finanser verkar dock utsatt för ytterligare kostnadsökningar för emission av skuldebrev. Dessa risker illustreras särskilt av värdet på S0-finanspolitiska delindex, vilket överstiger det kritiska tröskelvärdet. Enligt S1-indikatorn verkar Belgien, Spanien, Frankrike, Italien och Portugal också vara utsatta för stora risker på medellång sikt. Cypern rapporteras ha ett visst finanspolitiskt utrymme på grundval av iS1-indikatorn, men det är det värt att erinra om att landet står inför betydande risker kopplade till ansvarsförbindelser.

Diagram 1: Lång realränta (%) och diskretionär budgetansträngning (i % av potentiell BNP) i euroområdet