SV Europeiska unionens officiella tidning C 48/81

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Europeiska unionens nya energipolitik: tillämpning, effektivitet och solidaritet med medborgarna” (yttrande på eget initiativ)

2011/C 48/15

Föredragande: Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

Den 18 mars 2010 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

”Europeiska unionens nya energipolitik: tillämpning, effektivitet och solidaritet med medborgarna”.

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 6 september 2010.

Vid sin 465:e plenarsession den 15–16 september 2010 (sammanträdet den 16 september) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 44 röster för, 2 röster emot och 2 nedlagda röster.

1. Slutsatser

1.1 Det är nödvändigt att stimulera den inre energimarknaden, med fokus på dess infrastruktur, regler för offentlig upphandling, principer för en korrekt fungerande marknad och skydd av konsumenterna. Av denna anledning vill EESK betona att det grundläggande behovet för skapandet av en inre energimarknad består i att utveckla den energimässiga infrastrukturen och de transeuropeiska näten.

Framför allt bör man utforma mekanismer för att fastställa kriterier för prisbildningen i syfte att undvika betydande och oberättigade skillnader, som ofta uppstår under falska förespeglingar om att de beror på vilken sorts energi som används, eller på energikällorna och distributionstjänsterna.

På samma sätt bör man införa kriterier och åtgärder för att rationalisera energiproduktionen i medlemsstaterna, och man bör utnyttja resurserna på ett hållbart sätt och dra nytta av geografiska och klimatrelaterade aspekter, till exempel genom att fastställa vilka perioder som är bäst lämpade för energiutvinning via solceller, vindkraftverk eller tidvatten.

1.1.1 För att energimarknaderna ska fungera på ett korrekt sätt krävs öppenhet så att konkurrerande aktörer får tillgång till energinäten och kunderna. För att åstadkomma detta bör myndigheterna verka för ett affärsklimat utan exkluderande åtgärder, rovdrift och kartellbildning. Konkurrenspolitiken bör även inriktas på att förbättra konsumenternas villkor och öka deras välbefinnande, genom att man tar hänsyn till särskilda behov som pålitlig energiförsörjning, energitransport och slutdistribution. EESK hänvisar till sina yttranden om samhällsomfattande tjänster och tjänster i allmänhetens intresse, i vilka kommittén redan har intagit en ståndpunkt till stöd för konsumentskyddet, och den framhärdar i att det behövs en tydlig definition av begreppet samhällsomfattande tjänster för att man ska kunna stifta gemensamma regler för tillhandahållandet av allmännyttiga tjänster.

1.1.2 I synnerhet när det gäller förfarandena vid upphandling av kontrakt bör man undvika att de upphandlande myndigheterna missbrukar sin ställning genom att stödja sig på snedvridna tolkningar av begreppet förbehåll för självbestämmanderätt i artikel 194.2 i EUF-fördraget (1), och därför ställer mer ofördelaktiga eller diskriminerande villkor för att bevilja tillgång till näten för naturgas (2) eller gränsöverskridande elhandel (3). Unionen bör utnyttja sina institutionella möjligheter på bästa sätt för att stärka och förbättra de förfaranden som garanterar de slutgiltiga industrikunderna en öppen prissättning på gas och el (4).

1.1.3 I ljuset av detta förutser man att det kommer att göras en omdefinition av tjänsterna i allmänhetens intresse och deras funktion på den inre marknaden, för att, mot bakgrund av Lissabonfördraget, fästa större vikt vid att tjänster som tillhandahålls på uppdrag av nationella, regionala eller lokala myndigheter utförs på ett effektivt sätt (5). Detta är särskilt relevant på energiområdet, där de tjänster som tillhandahålls av stora nätbolag har en mycket dominerande ställning.

1.1.4 Det kommer inte att bli lätt att utforma en välavvägd juridisk ram som å ena sidan tar hänsyn till det stora handlingsutrymme som man har beviljat medlemsstaternas myndigheter (se artikel 1 i Protokoll nr 26, bilaga till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och artikel 194.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt) och å andra sidan ger konkurrensen fritt spelrum på den inre marknaden. Detta i synnerhet på grund av den rättspraxis som etablerats av Europeiska unionens domstol, som före Lissabonfördragets ikraftträdande och utan att på förhand bedöma medlemsstaternas kompetens att garantera tillgången till tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (6), underströk vikten av att fördragen efterlevs på denna punkt (7), och att man under alla omständigheter borde göra en restriktiv tolkning av de undantag från fördragens regler som uppstått till följd av utövandet av interna befogenheter på detta område (8).

2. Inledning

2.1 Den europeiska energisektorn kommer av allt att döma att ställas inför ett stort antal utmaningar under de närmaste 40 åren, vilket kommer att kräva grundläggande förändringar av försörjningen, överföringen och förbrukningen av energi. För att ta itu med dessa utmaningar på europeisk nivå har kommissionen nu inlett ett samråd om en ny energistrategi för perioden 2011–2020 och en handlingsplan för år 2050. Kommittén, å sin sida, håller på att utarbeta ett yttrande om båda dessa initiativ.

2.2 För att utveckla en allomfattande och genomgripande europeisk strategi för att bemöta de kommande utmaningarna är det uppenbart att EU fullt ut bör utnyttja sina nya befogenheter på energiområdet, som har tillfallit unionen genom Lissabonfördraget, och uppmuntra medlemsstaterna att inleda ett brett samarbete inom en rad områden som, juridiskt sett, ligger under nationell eller delad behörighet. Några av de aktuella förslagen skulle kunna leda till krav på nya ändringar av fördragen, eller till och med till ett nytt fördrag (bland annat lade Jacques Delors fram ett förslag till stöd för ett nytt fördrag, som skulle innebära inrättandet av en europeisk energigemenskap). I detta yttrande kommer vi dock att begränsa oss till Lissabonfördraget och de åtgärder som visar sig nödvändiga för att garantera att de delade befogenheter som fastställs i fördraget används på ett sätt som tillåter ett övergripande synsätt och respekt för såväl konsumenternas rättigheter som de olika befogenheter som tilldelats unionen och medlemsstaterna.

2.3 Genom artikel 194 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) (9) införs en ny plattform för åtgärder på överstatlig nivå inom energiområdet, dock under vissa villkor, dels beroende på det rättsliga ramverket (vilket fastställs uttryckligen i EU:s primärrätt och den gällande institutionella lagstiftningen), dels på att plattformen framöver kommer att behöva anpassas till vissa rättigheter som fastställs i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (hädanefter kallad ”stadgan”).

2.4 Således kommer unionens energipolitik endast att uppnå sina mål – en fungerande energimarknad, en trygg energiförsörjning, effektivitet, sparsamhet och teknisk utveckling på energiområdet, sammankoppling av näten – i den mån de är i full balans med den inre marknadens funktionssätt och förenliga med målen om en bättre miljö (artikel 194.1 i EUF-fördraget). Därför strävar kommissionen mot att framför allt nå målen om en trygg energiförsörjning, ett hållbart utnyttjande av energiresurserna och tillgång till energi till ett överkomligt pris för konsumenterna som är konkurrenskraftigt, vilket grundar sig på att inrättandet av en inre europeisk energimarknad inte är det egentliga målet, utan en nödvändig åtgärd för att nå de uppräknade målen.

2.5 De framtida åtgärderna för att uppnå dessa målsättningar som unionen fattar beslut om i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, kommer inte att påverka medlemsstaternas rätt att sätta villkoren för exploatering av sina energiresurser, att välja mellan olika energikällor eller bestämma över den allmänna uppbyggnaden av energiförsörjningen (artikel 194.2 i EUF-fördraget).

2.6 Detta innebär att medlemsstaterna uttryckligen kommer att få behålla bestämmanderätten över vissa områden, och att de även garanteras ett brett handlingsutrymme i enlighet med bestämmelserna i artikel 2.6 i EUF-fördraget (10), samt att deras agerande ska präglas av en ”anda av solidaritet” enligt artikel 194.1 i EUF-fördraget.

2.7 Mot bakgrund av att energin tas upp bland de delade befogenheterna (EUF-fördraget, artikel 4.2, under bokstaven i), och för att i möjligaste mån förebygga framtida konflikter mellan unionens gemensamma intressen, medlemsstaternas nationella intressen (11), energiföretagens särskilda intressen och medborgarnas, konsumenternas och brukarnas rättigheter, är det lämpligt att Europeiska ekonomiska och sociala kommittén framföra en institutionell ståndpunkt i ärendet.

2.8 Kommissionen har presenterat en samling omfattande förslag i syfte att uppfylla Europeiska unionens åtaganden om att bekämpa klimatförändringen och främja förnybar energi fram till år 2020. Av denna anledning har rådet och parlamentet ingått en överenskommelse om att minska utsläppen av växthusgaser med 20 %, införa en kvot på 20 % för förnybar energi och förbättra energieffektiviteten med 20 %. Till följd av detta antog kommissionen en ny allmän gruppundantagsförordning, enligt vilken statligt stöd till förnybar energi och förbättrad energieffektivitet undantas från anmälningsskyldigheten om vissa kriterier är uppfyllda.

2.9 I kommissionens dokument ”Mot en ny energistrategi för Europa 2011–2020” behandlas inte bara skyddet av medborgarna i deras roll som konsumenter och tillgången till energitjänster och arbetstillfällen som skapas tack vare en ekonomi med låga koldioxidutsläpp, utan även andra centrala frågor, såsom:

— Tillämpningen av de politiska strategier som man redan har kommit överens om i paketen för klimatförändringen och avreglering av energimarknaden samt den europeiska strategiska planen för energiteknik (”SET-planen”).

— Vägkartan för utfasning av fossila bränslen inom energisektorn fram till 2050.

— Teknisk utveckling.

— Förstärkning och samordning av utrikespolitiken.

— Ett minskat energibehov (en åtgärdsplan för energieffektivitet). Fokus bör i synnerhet läggas på behovet av att utveckla energisektorns infrastruktur för att uppnå en försörjning och distribution som uppfyller den inre energimarknadens behov.

2.10 Dessa åtgärder från kommissionens sida, som i några fall fortfarande inväntar rådets och parlamentets godkännande, liksom den framtida tillämpningen i medlemsstaterna (detta är till exempel fallet med distributionen av naturgas, ökningen av användningen av förnybar energi, åtgärderna för ökad energieffektivitet inom transport- och byggnadssektorerna etc.), är utslag av en medveten strategi för att uppfylla målsättningarna inom Europa 2020-strategin.

3. Allmänna kommentarer

3.1 Man bör dock undersöka vilka åtgärder som saknar en tillräcklig rättslig grund i fördragen och som därför, på kort sikt, behöver omfattas av en ny autentisk energipolitik med syfte att möta EU:s utmaningar i det tjugoförsta århundradet. I ljuset av detta vill vi redan lyfta fram några initiativ, till exempel det från Jacques Delors om att upprätta ett nytt fördrag om en europeisk energigemenskap, som skulle ge EU befogenhet att, bland annat, stimulera utvecklingen av nya och bättre nät för sammankoppling över landsgränserna för att förbättra energiinfrastrukturen, inrätta gemensamma fonder och medel för forskning och utveckling inom energiområdet eller handelsrelaterade instrument för att kunna samordna verksamheten på den internationella energimarknaden (12).

3.2 Man bör dock även, med hänsyn till artikel 194 i EUF-fördraget, överväga omfattningen av de tre följande områdena, som på nationell och internationell nivå kommer att påverkas av den offentliga politiken: skyddet och utvecklingen av EU-medborgarnas rättigheter; överensstämmelse mellan, å ena sidan, medlemsstaternas tillämpning av undantag på grund av nationella säkerhetsaspekter och, å andra sidan, internationell energisäkerhet; förenlighet mellan nationella åtgärder och den inre energimarknadens inrättande och funktion, i synnerhet när det gäller infrastrukturerna för transport och distribution, näten för sammankoppling, reglerna för offentlig upphandling och konsumenternas rättigheter.

3.3 Den kärna av regler som närmast hänger samman med EU:s framtida energiåtgärder fastställs visserligen i stadgans fjärde kapitel (Solidaritet), närmare bestämt i artiklarna 36 (Tillgång till tjänster av allmänt ekonomiskt intresse), 37 (Miljöskydd) och 38 (Konsumentskydd). Det vore dock lämpligt att undersöka de möjliga konsekvenserna av en ratificering av samtliga medlemsstater av protokoll 14 till den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, som, tillsammans med Lissabonfördraget, öppnar dörren för EU:s anslutning till den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna.

3.3.1 Det handlar emellertid om bestämmelser som grundlägger principer för EU:s institutionella agerande, men som inte uttryckligen erkänner enskildas rättigheter (13), trots att det inom områdena miljöskydd och konsumentskydd finns ett stabilt europeiskt juridiskt ramverk för att skydda både individuella intressen och så kallade allmänna intressen. Icke desto mindre förutser man att tillämpningen av protokollet om tjänster av allmänt intresse, en bilaga till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, kommer att stärka medborgarnas tillgänglighet till olika energikällor, och att den framför allt kommer att ta hänsyn till de mest utsatta samhällsgruppernas situation.

3.3.2 Av de skäl som har angetts ovan är det sannolikt att det kommer att uppstå spänningar mellan EU:s och medlemsstaternas regelverk på grund av den svåra balansen mellan, å ena sidan, det överstatliga målet att avreglera och/eller harmonisera den europeiska energimarknadens kärnområden, och, å andra sidan, de statliga målen om att upprätthålla social välfärd (14). Kommissionen anser dock att samarbetet mellan medlemsstaterna snarare kommer att leda till en ökad nationell säkerhet.

3.3.3 Detta har i synnerhet att göra med att stadgan, som bekant, bara inrättar miniminivåer för skyddet av de rättigheter och friheter den erkänner (15), och tillämpningen av stadgan är också begränsad i vissa medlemsstater (16). Syftet är att bevara den sociala sammanhållningen i så hög grad som möjligt, för att garantera att den solidariska rätten till energi även omfattar de ekonomiskt mest utsatta i samhället, liksom övriga sårbara grupper och funktionshindrade.

3.3.4 Detta beror framför allt på den pågående ekonomiska världskrisens förödande effekter, som leder till förlorade arbetstillfällen, förändrade lönevillkor och svårigheter för myndigheterna att upprätthålla de sociala förmånssystemen, vilket riskerar att hota energitillgången för stora delar av befolkningen och således ge upphov till energifattigdom.

3.4 En annan fråga som kräver en lösning handlar om överensstämmelsen mellan medlemsstaternas nationella säkerhetsstrategier och behovet av att garantera energisäkerheten på överstatlig nivå.

3.4.1 De distributionsvägar och källor som EU använder för sin energiförsörjning bör svara för en trygg energiförsörjning, både för unionen i sin helhet och för de enskilda medlemsstaterna. I framtiden kommer en trygg försörjning att bero på utvecklingen av bränslemixen, utvecklingen av produktionen i EU och i de tredjeländer som bidrar till unionens energiförsörjning, samt på investeringar i lagringsanläggningar och distributionsvägar inom och utanför unionen.

3.4.2 Eftersom den nationella säkerheten är en ”väsentlig statlig funktion”, enligt artikel 4.2 i EU-fördraget, är denna fortfarande varje medlemsstats eget ansvar, och därför kommer EU och medlemsstaterna att behöva genomföra en politisk och juridisk samordning inom vissa områden för att uppnå den samverkan och de kompletterande resultat som fordras enligt artikel 194.1 I EUF-fördraget.

3.4.3 Med hänsyn till denna målsättning bör man undersöka metoder för att ge Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (17) en starkare institutionell karaktär. Detta organ har bland annat till uppgift att främja utbytet av bästa praxis och samarbetet mellan lagstiftande myndigheter och ekonomiska aktörer, avge yttranden om huruvida beslut fattade av nationella lagstiftare är förenliga med överstatliga åtaganden, och, under vissa omständigheter, fatta beslut om former och villkor för tillgången till och driftssäkerheten i de nät för el och gas som förenar åtminstone två medlemsstater. Det är nödvändigt med samordning och samarbete medlemsstaterna sinsemellan, under byråns tillsyn. Dock bör varje utökning eller förändring av byråns kompetensområde följa de generella gränser som fastlagts i EG-domstolens rättspraxis, särskilt genom Meroni-domen (18).

3.4.4 Syftet är att se till att EU:s regelverk för energisäkerheten genomförs. Detta regelverk utarbetades och antogs innan man införde nämnda artikel 4.2 i EU-fördraget, och omfattar frågor av strikt överstatlig karaktär (19) som den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, liksom rådets ståndpunkt i fråga om en trygg energiförsörjning vid vårmötet 2010 (20) och deras överensstämmelse med några av Europeiska energistadgans beräkningar om användningen av infrastrukturen för energitransport och transitering av energimaterial och energiprodukter (21).

3.4.5 För att öka försörjningssäkerheten och solidariteten mellan medlemsstaterna vid kriser på gemenskapsnivå, och inte minst för att stödja de medlemsstater som befinner sig i ett mindre gynnsamt geografiskt eller geologiskt läge, bör medlemsstaterna utarbeta gemensamma planer över åtgärder som kan vidtas i förebyggande syfte eller vid krissituationer, på överstatlig eller till och med mellanstatlig nivå. Dessa planer bör uppdateras regelbundet och offentliggöras. Sammanhållningsfonden och strukturfonderna skulle i framtiden kunna utgöra en viktig del av planernas finansiella stöd.

3.4.6 För att i högre grad stödja de målsättningar som tidigare har nämnts skulle det vara lämpligt att, så snart som möjligt och i enlighet med artikel 122 eller 194 i EUF-fördraget, vidta åtgärder som reglerar försörjningen av vissa energiprodukter om medlemsstaterna drabbas av allvarliga svårigheter, och åtgärder som slår fast reglerna för hur man ska besluta om ekonomiskt stöd till medlemsstater som drabbas av naturkatastrofer eller andra extrema händelser. På samma sätt bör man överväga att använda artikel 149 i EUF-fördraget som en kompletterande utgångspunkt för att uppnå de nämnda målsättningarna, under förutsättning att det är motiverat av de särskilda omständigheter som rättfärdigar vidtagandet av överstatliga åtgärder.

3.4.7 Mot bakgrund av de utmaningar och målsättningar som Europeiska unionen troligen kommer att ställas inför på energiområdet, tycks det vara nödvändigt att verka för att det upprättas en verklig ”europeisk energiförvaltningsmyndighet” som, med iakttagande av subsidiaritetsprincipen, bland annat har uppgiften att inrätta ett offentligt register med information om medlemsstaternas energikonsumtionsmönster och vilka sorters energi de förbrukar, planera åtgärder för att, till exempel, förebygga olyckor relaterade till användning och transport av energi och samordna civilskyddet inom detta område.

Bryssel den 16 september 2010 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Mario SEPI

(1) Det överstatliga rättsliga regelverket regleras för närvarande genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/17/EG av den 31 mars 2004 (EUT L 134), ändrat genom direktiv 2005/51/EG (EUT L 257) och förordning (EG) nr 2083/2005 (EUT L 333).

(2) För att främja den fria konkurrensen kommer reglerna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av den 13 juli 2009 (EUT L 211) att träda i kraft 2011.

(3) Reglerna i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 714/2009 (EUT L 211) kommer också att gälla från och med 2011.

(4) I enlighet med målsättningarna i rådets direktiv 90/377/EEG av den 29 juni 1990 (EGT L 185); Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG och 2003/55/EG av den 26 juni 2003 (EUT L 176), och kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv av den 29 november 2007 (KOM(2007) 735 slutlig).

(5) Protokoll nr 26 om tjänster av allmänt intresse, en bilaga till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, utgör ett komplement till artikel 14 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och erbjuder i denna fråga Europeiska unionens domstol en ny tolkningsmöjlighet av artikel 36.

(6) Följaktligen gav domstolen medlemsstaterna, bland annat, rätt att räkna de ekonomiska tjänster av allmänt intresse som lagts ut på vissa utvalda företag som en målsättning för den nationella politiken, dom av den 23 oktober 1997, mål C-159/94, Europeiska kommissionen mot Franska republiken, REG 1997, s. I-5815, punkt 49.

(7) EG-domstolens dom av den 23 maj 2000, mål C-209/98, Sydhavnens Sten & Grus, REG 2000, s. I-3743, punkt 74.

(8) EG-domstolens dom av den 17 maj 2001, mål C-340/99, TNT Traco, REG 2000, s. I-4109, punkt 56–58.

(9) Publicerad i EUT C 83, 30.3.2010, s. 47.

(10)

Lydelse: ”Omfattningen av och de närmare villkoren för utövandet av unionens befogenheter fastställs i bestämmelserna i fördragen för varje område”.

(11) Relationen mellan regelverken och administrativ praxis kan komma att visa sig särskilt komplex i förhållande till artikel 2.2 i EUF-fördraget, som ger både EU och medlemsstaterna befogenhet att fatta bindande beslut inom detta område, och ger de sistnämnda rätt att utöva sin kompetens när unionen inte utövar sin, eller när unionen väljer att inte utöva den. Utöver detta fastslår den enda artikeln i protokoll 25 (om utövandet av delade befogenheter; bilaga till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt) att ”när unionen vidtar åtgärder på ett visst område ska (…) tillämpningsområdet för detta befogenhetsutövande endast omfatta de delar som styrs av unionsakten i fråga och således inte omfatta hela området”.

(12) Se det förberedande yttrandet CESE 990/2010 om ”Energifattigdom mot bakgrund av avregleringen och den ekonomiska krisen”.

(13) Se Benoît Rohmer, F. m.fl.: Commentary of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, Bryssel, 2006, s. 312 och följande sidor; samt Lucarelli, A. m.fl.: L'Europa dei diritti. Commento alla Carta dei diritti fondamentali del'Unione Europea, Bologna, 2002, s. 251 och följande sidor.

(14) Se Moreiro González, C. J.: ”El objetivo del bienestar social en el contexto de crisis económica mundial”, Gaceta Jurídica de la UE y de la Competencia, Nueva Época, 11, 5, 2009, s. 7 och följande sidor.

(15) Se artikel 51 och 52 i stadgan, och förklaring 1 om Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som bifogats till regeringskonferensens slutakt, i vilken man antog Lissabonfördraget den 13 december 2007, EUT C 83, 30.3.2010, s. 337, liksom de förklaringar avseende stadgan om de grundläggande rättigheterna som utarbetades på initiativ av presidiet för det konvent som utarbetade stadgan, och uppdaterades av Europeiska konventets presidium, EUT C 303/02, 14.12.2007, s. 17 och följande sidor.

(16) I enlighet med protokoll 30, bilaga till EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, om stadgans tillämpning i Polen och Storbritannien, och förklaringarna 61 och 62 från Polen och 53 från Tjeckien som bifogats till regeringskonferensens slutakt, i vilken man antog Lissabonfördraget.

(17) Inrättad i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 713/2009 av den 13 juli 2009, EUT L 211, 14.8.2009.

(18) Det är i detta sammanhang nödvändigt att erinra om att EG-domstolens rättspraxis inte ger kommissionen rätt att delegera lagstiftande eller verkställande befogenheter, förutom om dessa befogenheter är uttryckligen omnämnda i fördraget (Meroni-domen av den 17 juli 1959, REG 1959 s. 331).

(19) Se kommissionens meddelande ”Andra strategiska energiöversynen: en handlingsplan för energitrygghet och energisolidaritet”, KOM(2008) 781 slutlig, i vilket kommissionen, utöver andra relevanta åtgärder, föreslår en ändring av direktiv 2006/67/EG om strategiska oljelager, som ledde till att man antog rådets direktiv 2009/119/EG av den 14 september 2009, EUT L 265, och direktiv 2004/67/EG om en tryggad naturgasförsörjning; Grönboken ”Mot ett tryggt, hållbart och konkurrenskraftigt europeiskt energinät”, KOM(2008) 782 slutlig, etc.

(20) Bryssel den 26 mars 2010. CO EUR 4, CONCL 1.

(21) 98/181/EG, EKSG, Euratom: Rådets och kommissionens beslut av den 23 september 1997, EGT L 69, och 2001/595/EG: Rådets beslut av den 13 juli 2001, EGT L 209.