(6)I enlighet med riktlinjen i rådets yttrande av den 18 juni 2021 om stabilitetsprogrammet 2021 mäts den finanspolitiska inriktningen för närvarande bäst som en förändring i de primära utgifterna (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan), exklusive covid-19-relaterade tillfälliga åtgärder, men inbegripet utgifter som finansieras med icke återbetalningspliktigt stöd (bidrag) från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder, i förhållande till den potentiella tillväxten på medellång sikt. För att bedöma om den nationella finanspolitiken är försiktig och dess sammansättning gynnsam för en hållbar återhämtning som är förenlig med den gröna och den digitala omställningen granskas, förutom den övergripande finanspolitiska inriktningen, även utvecklingen i nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan och exklusive tillfälliga nödåtgärder i samband med covid-19-krisen) och investeringar.

(7)Den 2 mars 2022 antog kommissionen ett meddelande med en allmän vägledning för finanspolitiken 2023 som syftade till att stödja förberedelserna av medlemsstaternas stabilitets- och konvergensprogram och på så sätt stärka den politiska samordningen. På grundval av de makroekonomiska utsikterna i vinterprognosen 2022 anser kommissionen att det bör ske en övergång från en stödjande aggregerad finanspolitisk inriktning 2020–2022 till en i stort sett neutral aggregerad finanspolitisk inriktning 2023, även om det måste finnas en beredskap att agera om den ekonomiska situationen förändras. Kommissionen meddelade att de finanspolitiska rekommendationerna 2023 även i fortsättningen bör se olika ut för olika medlemsstater och ta hänsyn till eventuella spridningseffekter över gränserna. Kommissionen uppmanade medlemsstaterna att låta vägledningen återspeglas i sina stabilitets- och konvergensprogram. Kommissionen åtog sig att noga följa den ekonomiska utvecklingen och anpassa sin vägledning efter behov, senast i planeringsterminens vårpaket i slutet av maj 2022.

(8)När det gäller den finanspolitiska vägledningen av den 2 mars 2022 beaktas i de finanspolitiska rekommendationerna för 2023 de försämrade ekonomiska utsikterna, den ökade osäkerheten och ytterligare nedåtrisker samt den högre inflationen jämfört med vinterprognosen. Mot bakgrund av dessa överväganden bör de finanspolitiska insatserna vara inriktade på att öka de offentliga investeringarna i den gröna och den digitala omställningen och en tryggad energiförsörjning och hålla uppe köpkraften i de mest utsatta hushållen för att mildra effekterna av de ökade energipriserna och bidra till att begränsa inflationstrycket till följd av andrahandseffekter genom riktade och tillfälliga åtgärder. Finanspolitiken måste förbli flexibel så att den kan anpassas efter de snabbt föränderliga omständigheterna, och anpassas till länderna efter deras finanspolitiska och ekonomiska situation, även vad gäller deras utsatthet för krisen och tillströmningen av fördrivna människor från Ukraina.

(9)Den 30 april 2021 lämnade Lettland in sin nationella återhämtnings- och resiliensplan till kommissionen i enlighet med artikel 18.1 i förordning (EU) 2021/241. Kommissionen har med stöd av artikel 19 i förordning (EU) 2021/241 bedömt återhämtnings- och resiliensplanens relevans, ändamålsenlighet, effektivitet och enhetlighet i enlighet med bedömningsriktlinjerna i bilaga V till den förordningen. Den 13 juli 2021 antog rådet sitt beslut om godkännande av bedömningen av återhämtnings- och resiliensplanen för Lettland. Delutbetalningarna ska verkställas på villkor att kommissionen fattar ett beslut i enlighet med artikel 24.5 i förordning (EU) 2021/241 om att Lettland på ett tillfredsställande sätt har uppnått de relevanta delmål och mål som angetts i rådets genomförandebeslut. För att delmålen och målen ska anses ha uppnåtts på ett tillfredsställande sätt får delmål och mål som tidigare uppnåtts inte ha upphävts.

(10)Den 22 april 2022 lämnade Lettland in sitt nationella reformprogram för 2022 och den 26 april 2022 sitt stabilitetsprogram för samma år, inom den frist som fastställs i artikel 4 i förordning (EG) nr 1466/97. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas. I enlighet med artikel 27 i förordning (EU) 2021/241 ska Lettlands halvårsvisa rapporter om framstegen avseende målen i återhämtnings- och resiliensplanen också återspeglas i 2022 års nationella reformprogram.

(11)Den 23 maj 2022 offentliggjorde kommissionen 2022 års landsrapport för Lettland. Den innehöll en bedömning av hur väl Lettland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog 2019, 2020 och 2021, och en utvärdering av Lettland genomförande av återhämtnings- och resiliensplanen, med utgångspunkt i resultattavlan för återhämtning och resiliens. Utifrån denna analys konstaterades i landsrapporten brister i fråga om de utmaningar som inte alls eller endast delvis hade åtgärdats genom återhämtnings- och resiliensplanen, och även nya och framväxande utmaningar, inbegripet dem som uppstått till följd av Rysslands invasion av Ukraina. I landsrapporten behandlades också Lettlands framsteg avseende genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter och med att uppnå EU:s överordnade mål för sysselsättning, kompetens och fattigdomsbekämpning, liksom framstegen med att nå FN:s mål för hållbar utveckling.

(12)Den 23 maj 2022 lade kommissionen fram en rapport enligt artikel 126.3 i EUF-fördraget. Rapporten behandlade Lettlands budgetläge utifrån det faktum att dess offentliga underskott 2021 överskred fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Rapporten slog fast att underskottskriteriet inte var uppfyllt. I enlighet med meddelandet av den 2 mars 2022 föreslog kommissionen att inga nya förfaranden vid alltför stora underskott skulle inledas under våren 2022, och under hösten 2022 kommer kommissionen att på nytt bedöma om det är ändamålsenligt att föreslå att nya förfaranden vid alltför stora underskott ska inledas.

(13)Den 20 juli 2020 rekommenderade rådet Lettland att under 2020 och 2021 vidta alla nödvändiga åtgärder, i linje med den allmänna undantagsklausulen, för att ändamålsenligt hantera pandemin, upprätthålla ekonomin och stödja den påföljande återhämtningen. Lettland rekommenderades också att, när de ekonomiska förhållandena medger det, driva en finanspolitik som syftar till att nå en sund offentligfinansiell ställning på medellång sikt och säkerställa en hållbar skuldsättning, samtidigt som investeringarna ökas. Enligt uppgifter som validerats av Eurostat ökade Lettlands offentliga underskott 2021 från 4,5 % av BNP 2020 till 7,3 % 2021. Lettlands finanspolitiska åtgärder bidrog till den ekonomiska återhämtningen under 2021, samtidigt som de tillfälliga krisstödsåtgärderna ökade från 2,8 % av BNP 2020 till 5,2 % 2021. De åtgärder som Lettland vidtog 2021 var i linje med rådets rekommendation av den 20 juli 2020. De diskretionära budgetåtgärder som regeringen antog 2020 och 2021 var mestadels tillfälliga eller kompenserades genom uppvägande åtgärder. En del av de diskretionära åtgärder som regeringen antog 2020–2021 var emellertid inte tillfälliga eller kompenserades genom uppvägande åtgärder, utan bestod främst av sänkta socialförsäkringsavgifter, en höjning av gränsen för grundavdrag, en ökning av lönerna till vårdpersonal och lärare samt en höjning av lägstanivån för sociala förmåner. Enligt uppgifter som validerats av Eurostat uppgick den offentliga bruttoskulden 2021 till 44,8 % av BNP.

(14)Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna i 2022 års stabilitetsprogram är realistiskt för 2022 och därefter försiktigt. Regeringen beräknar att BNP i fasta priser kommer att öka med 2,1 % under 2022 och med 2,5 % under 2023. Som jämförelse förutspås i kommissionens vårprognos 2022 en liknande real tillväxt i BNP på 2,0 % 2022 och en något högre tillväxt på 2,9 % 2023, främst på grund av positivare utsikter för den privata konsumtionen och exporten. I 2022 års stabilitetsprogram förväntar sig regeringen att det samlade underskottet kommer att minska till 6,5 % av BNP 2022 och till 2,8 % 2023. Det stora underskottet 2022 återspeglar främst åtgärderna i 2022 års budget, nämligen en höjning av grundavdraget, ett omfattande investeringspaket och en ökning av lönerna för vårdpersonal samt anställda inom den inhemska sektorn och utbildningssektorn. Ett omfattande statligt stöd till hushåll och företag för att kompensera för de stigande energipriserna och en långsammare ökning av skatteintäkterna än planerat på grund av den negativa inverkan som Rysslands invasion av Ukraina har på ekonomin gör att underskottet även i fortsättningen kommer att vara högt, trots att covid-19-stödet till ekonomin är avsevärt lägre 2022 än 2021. Enligt programmet väntas den offentliga skuldkvoten öka till 45,7 % av BNP under 2022 och minska till 45,2 % under 2023. Utifrån de politiska åtgärder som var kända vid prognosens brytdatum förutses i kommissionens vårprognos 2022 ett underskott i de offentliga finanserna på 7,2 % av BNP under 2022 respektive 3,0 av BNP under 2023. Detta är högre än det beräknade underskottet i 2022 års stabilitetsprogram, främst på grund av de ytterligare politiska åtgärder som tagits med i kommissionens prognos, nämligen skapandet av en nationell reserv för att trygga energiförsörjning i enlighet med de ändringar som nyligen gjordes av energilagen (en uppskattad offentligfinansiell effekt på 0,6 % av BNP 2022). Skapandet av reserven har aviserats på ett trovärdigt sätt men den var inte känd då stabilitetsprogrammet utarbetades. I kommissionens vårprognos 2022 förutses en offentlig skuldkvot på 47,0 % av BNP 2022 och 46,5 % 2023, vilket ligger över prognosen i stabilitetsprogrammet. Skillnaden beror på ett högre underskott och en lägre nominell BNP än beräknat.

Utifrån kommissionens vårprognos 2022 beräknas den potentiella produktionstillväxten på medellång sikt (10 års genomsnitt) till 2,3 %. Denna beräkning inkluderar dock inte effekten av de reformer som ingår i återhämtnings- och resiliensplanen och som kan stärka Lettlands potentiella tillväxt.

(15)Under 2022 har regeringen fasat ut de flesta av de åtgärder som vidtogs i samband med covid-19-krisen, så de tillfälliga krisstödsåtgärderna förväntas minska från 5,2 % av BNP 2021 till 0,8 % 2022. Underskottet i de offentliga finanserna påverkas av de åtgärder som vidtogs för att motverka de ekonomiska och sociala effekterna av de höjda energipriserna, som i kommissionens vårprognos 2022 beräknas till 0,9 % av BNP 2022 och som förväntas vara utfasade 2023. Dessa åtgärder består i huvudsak av att ett pristak införts på energi till hushåll och entreprenörer, att staten står helt för vissa delkomponenter av eltariffen samt att stöd ges till särskilda sociala grupper och fattigare hushåll. De har angetts vara tillfälliga. Om energipriserna förblir höga också under 2023 kan dock vissa av dessa åtgärder bli kvar. Vissa av åtgärderna är inte riktade, bland annat de allmänna pristaken på el. Det offentliga underskottet påverkas också av kostnaderna för att ge tillfälligt skydd åt fördrivna personer från Ukraina, något som enligt kommissionens vårprognos 2022 väntas stå för 0,3 % av BNP 2022 och 0,5 % 2023 samt ökade försvarsutgifter på 0,1 % av BNP 2022 och 0,3 % av BNP 2023.

(16)Den 18 juni 2021 rekommenderade rådet Lettland att under 2022 vidmakthålla en stödjande finanspolitisk inriktning, inbegripet den impuls som ges genom faciliteten för återhämtning och resiliens samt upprätthålla nationellt finansierade investeringar. Rådet rekommenderade också Lettland att hålla ökningen av nationellt finansierade löpande utgifter under kontroll. Lettland rekommenderades också att, när de ekonomiska förhållandena så medger, bedriva en finanspolitik som syftar till att på medellång sikt uppnå en sund offentligfinansiell ställning och säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet, och samtidigt öka investeringarna för att främja tillväxtpotentialen.

(17)Under 2022, förväntas enligt kommissionens vårprognos 2022 och inbegripet uppgifterna i Lettlands stabilitetsprogram för 2022, den finanspolitiska inriktningen vara stödjande med -3,3 % av BNP, vilket rekommenderades av rådet. Lettland planerar att ge fortsatt stöd till återhämtningen genom att använda faciliteten för återhämtning och resiliens för att finansiera ytterligare investeringar, vilket rådet rekommenderade. Det positiva bidraget till den ekonomiska verksamheten från de utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder, förväntas öka med 0,8 procentenheter av BNP jämfört med 2021. Nationellt finansierade investeringar beräknas ge ett expansivt bidrag till den finanspolitiska inriktningen på 0,3 procentenheter 2022. Därför planerar Lettland att upprätthålla de nationellt finansierade investeringarna, så som rådet rekommenderade. Samtidigt beräknas ökningen i nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat nya åtgärder på inkomstsidan) under 2022 ge ett expansivt bidrag på 1,5 procentenheter till den övergripande finanspolitiska inriktningen. Detta betydande expansiva bidrag omfattar den ytterligare effekten från åtgärder för att motverka de ekonomiska och sociala effekterna av de ökade energipriserna (0,8 % av BNP) liksom kostnaderna för att ge tillfälligt skydd åt fördrivna personer från Ukraina (0,3 % av BNP). På det hela taget har Lettland kontroll över de nationellt finansierade löpande utgifternas tillväxt 2022, eftersom det kraftigt expansiva bidraget av nationellt finansierade löpande utgifter 2022 främst beror på åtgärderna för att motverka de ekonomiska och sociala effekterna av de ökade energipriserna samt kostnaderna för att ge tillfälligt skydd åt fördrivna personer från Ukraina.

(18)I kommissionens vårprognos 2022 beräknas den finanspolitiska inriktningen under 2023 ligga på +3,2 % av BNP vid oförändrad politik. Lettland förväntas fortsätta att använda bidragen från faciliteten för återhämtning och resiliens under 2023 för att finansiera ytterligare investeringar i stöd för återhämtningen. Det positiva bidraget till den ekonomiska verksamheten från de utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder, förväntas öka med 0,9 procentenheter av BNP jämfört med 2022. Nationellt finansierade investeringar förväntas ge ett kontraktivt bidrag på 0,8 procentenheter till den finanspolitiska inriktningen 2023. Samtidigt beräknas ökningen i nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat nya åtgärder på inkomstsidan) under 2023 ge ett kontraktivt bidrag på 2,7 procentenheter till den övergripande finanspolitiska inriktningen. Detta omfattar effekten från utfasningen av åtgärderna för att motverka de ökade energipriserna (0,9 % av BNP) liksom de ytterligare kostnaderna för att ge tillfälligt skydd åt fördrivna personer från Ukraina (0,1 % av BNP).

(19)I 2022 års stabilitetsprogram förväntas underskottet i de offentliga finanserna successivt minska till 2,3 % av BNP under 2024 och till 1,7 % 2025. Underskottet i de offentliga finanserna förväntas därför ligga kvar under 3 % av BNP under programperioden. I dessa prognoser utgår man ifrån att stödprogrammen fasas ut och att skatteintäkterna ökar kraftigt. Enligt programmet väntas den offentliga skuldkvoten minska fram till 2025, till 44,5 % 2024 och 43,4 % 2025. Utifrån kommissionens analys verkar riskerna för skuldhållbarheten vara låga på medellång sikt.

(20)Lettlands skatteintäkter, i relation till BNP, är avsevärt lägre än EU-genomsnittet, vilket begränsar finansieringen av offentliga tjänster. Lettland har de lägsta bolagsskatteintäkterna i hela EU (0,7 % av BNP 2020), medan fastighetsskatteintäkterna är 1,0 % av BNP jämfört med EU-genomsnittet på 2,3 % av BNP. Även om skattekilen för medelinkomsttagare ligger kring EU-genomsnittet hör den implicita skattesatsen på arbete till de lägsta i EU, något som tyder på att det finns ett stort utrymme för att öka skatteintäkterna från arbete genom effektivare skatteuppbörd och högre progressivitet. Lettlands offentliga utgifter för hälso- och sjukvård och socialt skydd är särskilt låga jämfört med EU-genomsnittet, vilket hindrar tillgång till hälso- och sjukvård och ett ändamålsenligt socialt skydd på lika villkor och i tid. Till följd av detta hör Lettland till de länder som har de största inkomstskillnaderna, de lägsta fattigdomsminskande effekterna av sociala transfereringar och de sämsta hälsoresultaten i hela EU. Minimiinkomsterna, minimipensionerna och de lägsta förmånerna till personer med funktionsnedsättning ligger under fattigdomsgränsen, trots att de nyligen stigit. Kvaliteten på det sociala biståndet och de sociala tjänsterna samt tillgången till dem för sårbara befolkningsgrupper är ytterligare ett hinder för social inkludering. Den långvariga vården och omsorgen är underutvecklad, med ett begränsat utbud av hemtjänst och samhällsbaserade tjänster. Subventionerat boende saknas nästan helt och erbjuder ofta inte ändamålsenliga levnadsförhållanden. Det sociala biståndet varierar dessutom beroende på kommun och är ofta inte tillräckligt riktat. En högre egendoms- och kapitalbeskattning samt en mer progressiv inkomstbeskattning erbjuder de bästa möjligheterna att öka skatteintäkterna eftersom dessa källor fortfarande är underutnyttjade jämfört med EU-genomsnittet. Dessutom bör insatserna för att minska den svarta ekonomin fortsätta vid sidan av de åtgärder som planeras i återhämtnings- och resiliensplanen.

(21)I enlighet med artikel 19.3 b och kriterium 2.2 i bilaga V till förordning (EU) 2021/241 ska återhämtnings- och resiliensplanen omfatta ett stort antal ömsesidigt förstärkande reformer och investeringar som ska vara genomförda senast 2026. De ska bidra till att åtgärda alla eller en betydande del av de ekonomiska och sociala utmaningar som beskrivs i de landsspecifika rekommendationerna till Lettland från rådet i den europeiska planeringsterminen 2019 och 2020, förutom alla landsspecifika rekommendationer som hade utfärdats fram till den dag då planen antogs. I Lettlands plan ingår framför allt åtgärder som i varierande grad tar itu med alla sex stora utmaningar: budgeten, personalresurser, offentlig förvaltning, produktivitet och den digitala och den gröna omställningen. I planen ingår reformer av förvaltningen och finansieringen av universitet och högskolor, genomförandet av en övergripande personalstrategi inom hälso- och sjukvården och införandet av indexering av minimiinkomstförmåner. Till de stora investeringarna hör att göra Rigas transportområde mer miljövänligt genom att köpa in rena offentliga fordon samt energirenovering av både privata och offentliga byggnader och företag. Stora investeringar planeras också för att främja regional utveckling, genom att bygga skolor, industriparker och boenden till rimlig kostnad samt modernisera sjukhus. Dessa åtgärder förväntas främja ekonomins tillväxtpotential på ett hållbart sätt.

(22)Genomförandet av Lettlands återhämtnings- och resiliensplan förväntas bidra till ytterligare framsteg avseende den gröna och den digitala omställningen. Åtgärder som stöder klimatmålen i Lettland står för 37,6 % av planens totala tilldelning, medan åtgärder som stöder de digitala målen står för 21 % av planens totala tilldelning. Det fullständiga genomförandet av återhämtnings- och resiliensplanen, i enlighet med relevanta delmål och mål, kommer att bidra till att Lettland snabbt kan återhämta sig från konsekvenserna av covid-19-krisen, samtidigt som landets resiliens stärks. Det systematiska deltagandet av arbetsmarknadens parter och andra relevanta berörda parter är fortfarande viktigt för att genomförandet av återhämtnings- och resiliensplanen ska lyckas, liksom annan ekonomisk politik och sysselsättningspolitik utanför planen, och för att säkerställa att fler känner ett egenansvar för den övergripande politiska agendan.

(23)Lettland har ännu inte lämnat in partnerskapsavtalet och de övriga sammanhållningspolitiska programdokumenten. I enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1060 av den 24 juni 2021 ska Lettland beakta de relevanta landsspecifika rekommendationerna i programplaneringen av de sammanhållningspolitiska fonderna 2021–2027. Detta är en förutsättning för att förbättra ändamålsenligheten och maximera mervärdet av det ekonomiska stöd som ska erhållas från de sammanhållningspolitiska fonderna, samtidigt som samordning, komplementaritet och enhetlighet mellan dessa fonder och andra unionsinstrument och fonder främjas. För att faciliteten för återhämtning och resiliens och de sammanhållningspolitiska programmen ska kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt krävs också att investeringshinder avlägsnas till stöd för den gröna och den digitala omställningen och en balanserad territoriell utveckling.

(24)Förutom de ekonomiska och sociala utmaningar som tas upp i återhämtnings- och resiliensplanen står Lettland inför ytterligare ett antal utmaningar, bland annat när det gäller tillgången till banklån. Kreditflödet till den privata sektorn har varit negativt under en stor del av de senaste tio åren. Flödet blev positivt 2016 men tillväxttakten för krediterna var lägre än tillväxttakten för BNP. År 2020 stod den privata sektorns skuld för 66,5 % av BNP jämfört med 78,3 % av BNP fem år tidigare. För små och medelstora företag har det varit särskilt svårt att få kredit, framför allt för att de har en högre kreditrisk, men de drabbas också av relativt höga kreditkostnader och betungande pappersarbete. Dessutom var det särskilt svårt att få kredit utanför regionen Riga på grund av dålig likviditet för de tillgångar som erbjuds som säkerhet. Det här är ett stort hinder för både bolån och lån till företag. Dessutom kunde finansieringen av grön teknik för konsumenter bli mer prisvärd genom billigare och mer långsiktiga kreditprodukter. De politiska insatserna har främst varit inriktade på att stödja lån genom att kombinera dem med offentliga bidrag. Detta medför emellertid stora kostnader i statsbudgeten och är därför inte ett hållbart sätt att stimulera utlåning på. För att kreditbegränsningarna ska kunna luckras upp krävs en allmän förbättring av transparensen och förtroendet inom näringslivet, inbegripet en minskning av den svarta ekonomin. Dessutom finns det utrymme för att öka skuldindrivningsgraden, vilket skulle minska bankernas kostnader för nödlidande lån och kunna underlättas genom ett effektivare rättssystem. Riktade låne- och garantisystem kunde bidra till att minska bankernas likviditetsrisker vid mottagande av säkerheter på relativt illikvida marknader. Offentliga lånesystem för strategiskt viktiga investeringar, som för den gröna omställningen och regional utveckling, kan göra konkurrensen på bankmarknaden mer effektiv eller åtgärda en brist på marknaden där bankfinansiering är antingen för dyrt eller inte tillgängligt. Dessutom är offentliga garanti- och lånesystem mycket mer kostnadseffektiva än bidragssystem om man vill stödja privat upplåning. Förutom hindren för bankfinansiering är den lettiska marknaden för alternativa finansieringskällor underutvecklad och det finns potential att förbättra företags tillgång till finansiering.