[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 30.11.2006

KOM(2006)734 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

om genomförande av de åtgärder som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 2328/2003 av den 22 december 2003 om att upprätta ett kompensationssystem för de extra kostnader vid avsättningen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och de franska departementen Guyana och Réunion som är en följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta randområden

{SEK(2006)1528}

Inledning

Föreliggande rapport har utformats för att uppfylla kravet i artikel 12 i rådets förordning (EG) nr 2328/2003 av den 22 december 2003 om att upprätta ett kompensationssystem för de extra kostnader vid avsättningen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och de franska departementen Guyana och Réunion som är en följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta randområden [1] . Enligt artikel 12 skall kommissionen senast den 1 juni 2006 till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén överlämna en rapport om genomförandet av de åtgärder som avses i denna förordning, i förekommande fall åtföljd av förslag till åtgärder som är nödvändiga för att uppnå de mål som fastställs i denna förordning .

Föreliggande rapport har baserats på de uppgifter kommissionen haft till sitt förfogande och på resultaten av en studie med rubriken ” Structural aspects of the Common Fisheries Policy in the outermost regions ” som utförts av Ernst & Young and Associates (nedan kallad ”studien”) och som fanns tillgänglig i mitten av september 2006. Huvudmålet med studien var att analysera de särskilda problemen och behoven inom fiskesektorn i de yttersta randområdena och att ta fram rekommendationer om hur gemenskapsstödet kan bli så effektivt som möjligt.

Rapporten beskriver hur gemenskapsstödet är utformat och hur det fungerar, den ger information om dess tillämpning och en bedömning om systemets inverkan på fiskesektorn i de berörda yttersta randområdena, samt skisserar slutligen utsikterna för ytterligare gemenskapsåtgärder i området. Rapporten åtföljs av ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar (nedan kallat ”arbetsdokumentet”) som innehåller bilagorna till denna rapport.

1. KOMPENSATIONSSYSTEMET FÖR SALUFÖRING AV VISSA FISKERIPRODUKTER – DESS UTFORMNING OCH HUR DET FUNGERAR

1.1. Kompensationssystemets syfte

På grund av deras avsides läge, ökaraktär, begränsade storlek och besvärliga terräng- och klimatförhållanden ligger gemenskapens yttersta randområden[2] efter i socio-ekonomiskt avseende. Deras ekonomiska beroende av ett litet antal produkter, deras begränsade marknader och deras dubbla natur som både regioner i gemenskapen och territorier bland utvecklingsländer påverkar den ekonomiska och sociala stommen i dessa regioner. Detta gäller också fiskesektorn som ställs inför begränsade avsättningsmöjligheter på de lokala marknaderna och extra transportkostnader till det europeiska fastlandet, vilket i sin tur utgör ett permanent hinder för lönsamheten när det gäller grundläggande investeringar och för ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna.

Detta är anledningen till att gemenskapen beslutat att hjälpa producenter av fiskeriprodukter i de yttersta randområdena till bättre integrering på den inre marknaden. År 1992 infördes ett system för att kompensera de yttersta randområdena för extra kostnader för transport av fiskeriprodukter till de avlägsna europeiska fastlandsmarknaderna. Systemet utvidgades sedan successivt från Azorerna, Madeira och Kanarieöarna till att omfatta även de franska territorierna i Guyana (från 1994) och Réunion (från 1998). På detta sätt skulle det skapas villkor för marknadsverksamheten i dessa områden som kan jämföras med villkoren för ekonomiska aktörer på det europeiska fastlandet. Den senaste förnyelsen av stödsystemet skedde 2003, genom förordning (EG) nr 2328/2003. Den upphör att gälla den 31 december 2006.

1.2. Huvuddragen i det nuvarande systemet (2003 − 2006) enligt rådets förordning (EG) nr 2328/2002[3]

1.2.1. Stödmottagare och målgrupper

Stödet är tillämpligt på fem av sju yttersta randområden, dvs. Azorerna, Madeira, Kanarieöarna, Franska Guyana och Réunion. Kompensationen är avsedd för producenter, fartygsägare och redare, eller sammanslutningar av dessa, som är registrerade i hamnar i dessa områden och som har sin verksamhet i dessa områden, samt aktörer inom berednings- eller saluföringssektorn eller sammanslutningar av dessa, som drabbas av extra kostnader i samband med avsättningen av de aktuella produkterna till följd av regionernas avlägsna läge.

1.2.2. Kompensationen

I förordningen finns en förteckning över stödberättigande arter och fiskeriprodukter per region. Systemet täcker totalt 17 segment för de fem yttersta randområdena tillsammans. För varje region fastställs ett kompensationsbelopp per ton fiskeriprodukter. Det fastställs också en högsta totala kvantitet av stödberättigande arter eller fiskeriprodukter som får omfattas av kompensation per år. I tabell I i arbetsdokumentet ges en översikt över kompensationsbelopp och kvantiteter som omfattas av kompensation per region.

Till följd av de fasta kompensationsbeloppen och kvantiteterna kan det totala stödet per region uppgå till följande:

Totalt stöd i euro/år | % av de totala anslagen enligt kompensationssystemet | Randområde |

2 909 992 | 19,4 | Azorerna |

1 374 000 | 9,1 | Madeira |

5 884 076 | 39,2 | Kanarieöarna |

4 003 500 | 26,7 | Guyana |

865 200 | 5,6 | Réunion |

14 996 768 | 100,0 | Totalt |

1.2.3. Anpassning av belopp och kvantiteter – Modulering

I förordningen föreskrivs två möjligheter för anpassning i syfte att ta hänsyn till varierande fångstnivåer och de aktuella marknadsvillkoren i medlemsstaterna.

- En medlemsstat kan anpassa de kvantiteter som fastställts för olika arter eller fiskeriprodukter inom en region eller mellan sina regioner, förutsatt att kommissionen inte motsätter sig detta inom fyra veckor efter anmälan av en sådan begäran. En sådan ändring får varken leda till en ökning av det årliga bidraget per medlemsstat eller av kompensationsbeloppen per ton art eller fiskeriprodukt.

- Kommissionen kan anpassa de kvantiteter och de belopp som fastställts för olika arter eller fiskeriprodukter. Sådan modulering kan utföras inom en region, mellan regioner i en medlemsstat eller mellan olika medlemsstater, men inom ramen för de totala anslagen för systemet.

Båda typerna av justeringar måste vara motiverade och hänsyn måste tas till alla relevanta faktorer som de grundar sig på, framför allt arternas biologiska egenskaper, variationer i de extra kostnaderna och produktionens och avsättningens kvalitativa och kvantitativa aspekter.

Moduleringsbestämmelserna gäller också ansökningar rörande tidigare kompensationsordningar enligt förordning (EG) nr 1587/98, för vilka inget beslut fattats före den 1 januari 2003[4] .

1.2.4. Finansiell förvaltning av kompensationssystemet

Kompensationssystemet klassas som en åtgärd i syfte att stabilisera marknaderna i den mening som avses i artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 1258/1999 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken[5]. Till följd av detta finansieras åtgärden med medel från garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ). Omkring 60 miljoner euro ur denna fond hade öronmärkts för kompensationssystemet under perioden 2003−2006, dvs. närmare bestämt 14 997 miljoner euro i anslag per år.

Det finansiella genomförandet av systemet sker enligt den gemensamma förvaltningsmodell som tillämpas för garantisektionen vid EUGFJ, vilket innebär att uppdrag delegeras till medlemsstaterna. Kommissionen kommer att betala tillbaka medlemsstaternas (förskotterade) utgifter på grundval av deras deklarationer.

2. KOMPENSATIONSSYSTEMET FÖR SALUFÖRING AV VISSA FISKERIPRODUKTER – DESS TILLÄMPNING SEDAN 2003[6]

2.1. Tillämpningen av modulering

Medlemsstaterna har hittills utnyttjat den möjlighet att anpassa stödberättigande kvantiteter (= modulering) som förskrivs enligt det nuvarande stödsystemet i varierande grad. Medan Spanien ännu aldrig utnyttjat möjligheten, har Frankrike utnyttjat den upprepade gånger med avseende på Guyana och Réunion. Även Portugal har utnyttjat möjligheten flera gånger för sina randområden Azorerna och Madeira. Alla ansökningar som inkom när den föreliggande rapporten var under utarbetande godkändes av kommissionen. I tabellen nedan ges en översikt över ansökningarna under 2003–2005. Hittills har ingen moduleringsansökan inkommit för år 2006.

Tabell 1: Moduleringsansökningar som godkänts för åren 2003–2005.

Guyana | Réunion | Azorerna | Madeira |

År 2003 | Industriellt räkfiske: Ökning från 3 300 ton till 3 424 ton Vitfisk saluförd i färskt tillstånd: Minskning från 100 till 3 ton Vitfisk saluförd i fryst tillstånd: Minskning från 500 ton till 38 ton | Tonfisk, svärdfisk, marliner och spjutfiskar, segelfisk, guldmakrill och haj: Ökning från 618 ton till 770 ton | Arter för saluföring i färskt tillstånd: Ökning från 2 000 ton till 2 489 ton Små pelagiska arter och djuphavsarter för nedfrysning eller beredning: Minskning från 1 554 till 48 ton |

År 2004 | Industriellt räkfiske: Minskning från 3 300 till 3 215 ton Vitfisk saluförd i färskt tillstånd: Minskning från 100 ton till 2 ton Vitfisk saluförd i fryst tillstånd: Minskning från 500 ton till 56,5 ton | Tonfisk, svärdfisk, marliner och spjutfiskar, segelfisk, guldmakrill och haj: Ökning från 618 ton till 928,5 ton | Arter för saluföring i färskt tillstånd: Ökning från 2 000 ton till 2 501 ton Små pelagiska arter och djuphavsarter för nedfrysning eller beredning: Minskning från 1 554 till 12 ton | Dolkfisk: Ökning från 1 600 ton till 1 817 ton Tonfisk: Minskning från 4 000 ton till 3 998 ton Vattenbruksprodukter: Minskning från 50 ton till 0 ton |

År 2005 | Industriellt räkfiske: Minskning från 3 300 till 2 854 ton Vitfisk saluförd i färskt tillstånd: Minskning från 100 ton till 6 ton Vitfisk saluförd i fryst tillstånd: Minskning från 500 ton till 55 ton | Tonfisk, svärdfisk, marliner och spjutfiskar, segelfisk, guldmakrill och haj: Ökning från 618 ton till 1 209 ton | Arter för saluföring i färskt tillstånd:Ökning från 2 000 ton till 2 401 ton Små pelagiska arter och djuphavsarter för nedfrysning eller beredning: Minskning från 1 554 till 322 ton | Dolkfisk: Ökning från 1 600 ton till 1 686 ton Tonfisk: Ökning från 4 000 ton till 4 072 ton Vattenbruksprodukter: Minskning från 50 ton till 11,73 ton |

Frankrikes ansökningar medförde modulering av kvantiteter mellan de två randområdena Guyana och Réunion, medan Portugal lämnade in separata ansökningar för varje region inom ramen för anslagen för Azorerna och Madeira.

Den andra moduleringsmöjligheten, dvs. att kommissionen anpassar kvantiteter och kompensationsbelopp på grundval av uppgifter från medlemsstaterna, har emellertid aldrig behövt tillämpas sedan det nuvarande systemet trädde i kraft [se fotnot 4].

2.2. Finansiellt och faktiskt genomförande

Tabellen nedan visar de utbetalningar i euro som gjorts av kommissionen för kalenderåren 2003, 2004 och 2005 på grundval av deklarationer från berörda medlemsstater, inklusive utgifterna för maj 2006.

Tabell 2: Finansiellt genomförande 2003–2005

2003 | % av tillgängliga medel* | 2004 | % av tillgängliga medel* | 2005 | % av tillgängliga medel* |

Spanien – Kanarieöarna | 5 449 043 | 93,2 | 5 453 490 | 93,3 | - | 0,0 |

Guyana Réunion | 3 651 301 865 200 | 96,3 80,3 | 3 568 709 1 299 991 | 100,0 100,0 | 3 139 615 865 200 | 86,5 100,0 |

Frankrike totalt: | 4 516 501 | 92,8 | 4 868 700 | 100,0 | 4 004 815 | 82,3 |

Portugal totalt: | 2 980 959 | 69,6 | 2 455 808 | 57,3 | 93 911 | 2,2 |

Totalt: | 12 946 139 | 86,3 | 12 777 999 | 85,2 | 4 098 726 | 27,3 |

* efter modulering

Eftersom medlemsstaterna fortfarande lämnar in utgiftsdeklarationer rörande de föregående åren (inklusive 2003), presenteras inga slutsiffror för genomförandet av kompensationssystemet. Mot bakgrund av den tidigare takten när det gäller medlemsstaternas utgiftsdeklarationer, förväntas utbetalningarna för kalenderåren 2005 och 2006 uppnå mer eller mindre samma nivå som för åren 2003 och 2004, dvs. mer än 85 % av det totala stödet. För år 2006 har Portugal ensamt deklarerat utgifter på 2 019 442 euro, dvs. nästan hälften av de årliga anslagen för Portugal.

I tabellen i bilaga II till arbetsdokumentet ges en något mer detaljerad bild. Tabellen visar de kvantiteter som omfattas av stöd och deras andel av maximala stödberättigande kvantiteter samt stöd efter modulering, om sådan tillämpas. Medlemsstaternas deklarationer har dock inte alltid har delats upp i fiskprodukter och arter, vilket är nödvändigt för att de skall ge en fullständig bild. Detta gäller särskilt Portugal vars deklarationer för 2006 är de enda som innehåller en sådan uppdelning. För de övriga regionerna är deklarationerna för 2005 och 2006 endast delvis tillgängliga.

3. KOMPENSATIONSSYSTEMET FÖR SALUFÖRING AV VISSA FISKERIPRODUKTER – BEDÖMNING AV DESS TILLÄMPNING OCH INFLYTANDE PÅ FISKESEKTORN I DE YTTERSTA RANDOMRÅDENA

3.1. Finansiellt och faktiskt genomförande – relevans i fråga om stödberättigande kvantiteter och kompensationsbelopp

3.1.1. Relevans i fråga om stödberättigande arter och fiskeriprodukter samt i fråga om maximala stödberättigande kvantiteter

Förteckningar över och uppgifter om antalet stödberättigande arter och fiskeriprodukter är ett resultat av den utvecklingen efter införandet av kompensationssystemet 1992. Förteckningen över stödberättigande arter och fiskeriprodukter, upprättad genom förordning (EG) nr 2328/2003, speglar därför inte alltid verkligheten när det gäller saluföringen i de yttre randområdena, eftersom denna är avhängig av variationer i fångster och bestånd samt av efterfrågan på marknaden. Vissa produkter, som bonit från Kanarieöarna som transporteras till sjöss för saluföring eller vitfisk från Guyana, har hittills inte alls eller nästan inte alls saluförts på europeiska fastlandet enligt det nuvarande systemet. För andra produkter har saluföringsverksamheten underskattats.

Möjligheterna att anpassa kvantiteter har utan tvekan underlättat tillämpningen och utnyttjandet av kompensationssystemet. Detta gäller särskilt Frankrike, som kunde utnyttja systemet maximalt genom att inte enbart modulera stödberättigande kvantiteter, utan också genom att fördela om stöden mellan Réunion och Guyana, inom ramen för de totala årliga anslagen för Frankrike. För Portugal är det dock svårare att göra ett sådant uttalande, eftersom de nödvändiga uppgifterna per produkt inte finns tillgängliga. Enligt undersökningen ledde moduleringen även för Portugal till ett bättre utnyttjande av kompensationssystemet. Även Kanarieöarna/Spanien har ett genomförande över 90 % utan att någonsin ha anpassat kvantiteterna.

Jämfört med genomförandet under tidigare system som präglades av stora variationer i utnyttjandet av kvantiteter och av stödanslag från år till år och mellan olika regioner, har tillämpningen av det nuvarande systemet följaktligen stabiliserats och blivit mer regelbunden med avseende på utnyttjandet av stödberättigande kvantiteter och tillgängliga medel, en trend som förväntas fortsätta under den återstående perioden. Trots moduleringsmöjligheten, förblir dock en viss mängd kvantiteter och stödanslag outnyttjade.

Relevansen i fråga om stödberättigande fiskeriprodukter måste också granskas ur två andra vinklar:

Enligt de nuvarande bestämmelserna har kommissionen inga garantier för att de understödda fiskeriprodukterna verkligen fångats, landats och saluförts i enlighet med den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser. Det finns inget krav på att bevarande- och förvaltningsbestämmelser eller klassificeringsnormer och spårbarhetsregler måste följas inom systemet. Inte heller kommer produkter som är resultatet av illegalt och orapporterat fiske att hindras från att få stöd. Det finns inte heller någon bestämmelse som säkerställer att kompensationen inte leder till ökat tryck på biologiskt känsliga arter. En sådan situation är svår att försvara.

Den nuvarande ordningen begränsar inte stödet till fiskeriprodukter som framställts av lokalt tagna fångster, utan medger kompensation för fiskeriprodukter som framställts av importerad fisk. I det senare fallet betalas hela kompensationen ut till beredningsföretaget, medan kompensationen i det förra fallet vanligen delas mellan bearbetningsföretaget (20 %) och yrkesfiskarna/fartygsägarna (80 %). Det är tydligt att importen är nödvändig för vissa företag, med tanke på stordriftfördelar och för att hela företagskapaciteten skall kunna utnyttjas. I dessa fall förefaller mervärdet för den lokala fiskesektorn dock vara mer begränsat än när det rör sig om produkter från det lokala fisket.

3.1.2. Kompensationsbeloppens relevans

Det bör erinras om att huvudsyftet med stödsystemet är att kompensera för de extra kostnader som uppstår på grund av att produkter från de yttersta randområdena måste transporteras till europeiska fastlandet.

Kompensationsbeloppens utveckling sedan 1992, i enlighet med olika på varandra följande förordningar, visar att beloppen har varit relativt stabila med små justeringar uppåt eller nedåt (t.ex. minskningen från 185 euro/ton 1992−1993 till 177 euro/ton 2003−2006 för tonfisk som levereras till den lokala konservindustrin på Azorerna; ökningen från 898 euro/ton 1994 till 1 100 euro 2003−2006 för räkor i Guyana) för de flesta produkter och regioner. Situationen ser dock annorlunda ut för Kanarieöarna där kompensationsbeloppen enligt det nuvarande systemet är upp till nio gånger högre än enligt tidigare system. Fastställandet av beloppen ser snarare ut att följa ett mönster som går ut på att fullt utnyttja tillgängliga medel med tanke på den minskning av stödberättigande kvantiteter som kommer att uppstå när avtalet med Marocko löper ut.

Kompensationsbeloppen varierar i hög grad i förhållande till olika produkter och regioner. Den lägsta kompensationen betalas för små pelagiska arter på Azorerna där beloppet är 148 euro/ton. Den högsta kompensationen är 1 400 euro/ton för stora pelagiska arter på Réunion. Också mellan jämförbara segment varierar kompensationen mellan olika regioner. På Azorerna uppgår beloppet till 177 euro/ton och på Madeira till 230 euro/ton för tonfisk som levereras till den lokala konservindustrin. För rå tonfisk från Kanarieöarna som transporteras med flyg för saluföring uppgår beloppet till 950 euro/ton, jämfört med 500 euro/ton för rå tonfisk som transporteras till sjöss för saluföring.

De uppgifter som finns tillgängliga i gemenskapen gör det inte möjligt att fastställa om kompensationen ligger på en lämplig nivå eller vilken typ av extra kostnader den täcker. Samtidigt som de extra kostnaderna till följd av transporterna till europeiska fastlandet (luft- eller sjötransport, lagring, transiteringskostnader knutna till transporten) är mest relevanta med avseende på stödsystemets syfte och också är de som är lättast att kontrollera, finns det andra extra kostnader som följer av de yttersta randområdenas avlägsenhet. Det kan t.ex. röra sig om högre investeringskostnader eller högre driftskostnader inom produktion och beredning. De är också svårare att uppskatta. Å andra sidan kan vissa kostnader vara lägre än på europeiska fastlandet.

I studien görs ingen ny bedömning av extra kostnader per produkt och produktkedja, men den sammanställer uppgifter från olika källor. En av dem är en studie från 2000 (Megapesca) som uppdaterats med hjälp av en inflationssats, offentlig förvaltning eller privata företag. Sammanställningen visar att bedömningen av extra kostnader och därmed också av kompensationsbehovet varierar starkt beroende på informationskälla och beroende på vilken typ av extra kostnader som beaktats. Om alla informationskällor som använts för studien räknas med, hamnar kompensationen i genomsnitt på omkring 60 % av de extra kostnaderna. Kompensationen varierar dock stort mellan 40 % (små pelagiska arter och djuphavsarter på Azorerna) och 169 % (för bonit på Kanarieöarna som transporteras till sjöss för saluföring). Uppdelat på enskilda arter inom olika segment är variationerna ännu mer framträdande. I förhållande till marknadsvärdet (= försäljningspriset) varierar kompensationsnivån mellan 3 % (tonfisk, Azorerna) och 30 % (vissa vattenbrukprodukter, Kanarieöarna).

Trots denna variation går det att dra vissa generella slutsatser: För det första är kompensationen för produkter som saluförs i nedfryst tillstånd och som transporteras till sjöss, högre än för produkter som saluförs färska och transporteras med lufttransport. För det andra varierar kompensationsnivån också beroende på den fångade råvarans/fiskens ursprung. På Madeira och Azorerna är kompensationen därför högre för tonfisk som fångas av den regionala flottan än för importerad tonfisk.

Studien visar också vissa fall där stödsystemet inte används för sitt syfte, dvs. att kompensera för svårigheter knutna till det avlägsna läget, utan som en allmän stödåtgärd för att hålla företagen uppe. Därför kan det få en snedvriden effekt på handelsdynamiken och konkurrenskraften inom ett företag. Detta verkar framför allt gälla när kompensationsnivån överstiger 20 % av produktens marknadsvärde.

Det verkar dessutom som om det finns typer av offentliga åtgärder i vissa randområden, som t.ex. skatteavdrag eller nationella eller gemenskapsdrivna stödsystem (FFU) som har ett direkt eller indirekt inflytande på kompensationen av extra kostnader. Det finns därför en risk för överkompensering till följd av kumulering tillsammans med andra typer av offentliga åtgärder.

3.2. Kompensationens socioekonomiska inflytande på fiskesektorn i de yttersta randområdena

Det finns inga kvantitativa resultatindikatorer som är giltiga för alla de berörda yttersta randområdena, t.ex. huruvida stödet leder till upprätthållande eller skapande av verksamhet och sysselsättning, men det förefaller motiverat att säga att systemet främjar villkor som gör det möjligt för ekonomiska aktörer inom sektorn att fortsätta med handeln, vilket leder till socioekonomiska fördelar för de lokala samhällena. En fortsatt existerande fiskesektor garanterar jobb i regioner där möjligheterna till alternativ sysselsättning är begränsade. De fiskeriprodukter som täcks av systemet står nämligen för en betydande andel av exporten från de yttersta randområdena. Detta stimulerar lokal produktion, beredning och saluföringsverksamhet.

Resultaten av studien visar att kompensationssystemet generellt hjälpt fiskesektorn att klara den ökande konkurrensen på den gemensamma marknaden, som i allt högre grad öppnas för tredjeländer, framför allt AVS-länderna. Kompensationspolitiken leder till stordriftsfördelar och betydande ekonomiska inkomster för respektive stödmottagare. Detta hjälper dem att konkurrera på lika villkor med företag på det europeiska fastlandet. Systemet har hjälpt stödmottagarna att upprätthålla en marknadsandel som konkurrensen annars skulle ha slukat.

Kompensationssystemet har också underlättat för viss verksamhet att utvecklas och befästas. Vattenbrukssektorn på Kanarieöarna producerar till exempel huvudsakligen för fastlandsmarkanden och har vunnit mycket på systemet. Detsamma gäller för konservindustrin för tonfisk på Azorerna, produktionen av tonfiskfiléer och dolkfisk på Madeira och räkindustrin i Guyana. Sysselsättningen har till följd av detta stabiliserats eller till och med ökat.

Det bör dock inte förnekas att ett regelbundet utnyttjande av kompensationsåtgärder riskerar att skapa ett ekonomiskt beroende som försvagar förvaltningskapaciteten eller innovationspotentialen. Detta verkar vara fallet för räkor från Guyana, som kunde marknadsföras bättre och därmed säljas till högre priser. Det kan även vara så att viss exportverksamhet upprätthålls och till och med utvecklas på ett konstlat sätt, samtidigt som lönsamma utländska marknader (t.ex. i Japan eller Förenta staterna) inte utforskas tillräckligt och lokala marknader försummas.

4. SLUTSATSER OCH FRAMTIDSUTSIKTER

Under hela sin livstid har kompensationssystemet gett en varaktig stabilitet, som har hjälpt de berörda ekonomiska aktörerna att verka på villkor som är jämförbara med de villkor som aktörer på europeiska fastlandet verkar under. Systemet har bidragit till att upprätthålla sysselsättningen i regioner där det finns få andra möjligheter. De fördelar som systemet inneburit för dessa aktörer har möjliggjort för de olika berörda sektorerna att upprätthålla en lämplig nivå när det gäller produktion och utveckling.

De villkor som leder till extra kostnader kommer knappast att förändras på kortare sikt, eftersom de är en följd av de yttersta randområdenas specifika karaktär och den särskilda situation som råder inom deras fiskesektor. Därför bör en fortsatt tillämpning av systemet övervägas, så att de syften som det upprättats för kan fortsätta att uppfyllas på lämpligt sätt. Detta skulle också vara i linje med det åtagande som kommissionen gör i sitt meddelande om ett starkare partnerskap för de yttersta randområdena av den 26 maj 2004 (KOM(2004) 343 slutlig), där en minskning av de extra kostnaderna i de yttersta randområdena ges högsta prioritet bland unionens olika åtgärder för att hjälpa dessa regioner att övervinna de problem som är en följd av deras avlägsna läge.

Med tanke på att det behövs en strategisk vision för sektorn, bör systemet fortsätta att tillämpas med samma stödnivåer som tidigare under perioden 2007-2013. Detta kommer också att vara i linje med varaktigheten för åtgärder enligt artikel 11 i Europeiska regionala utvecklingsfonden[7]. Det kommer att göras en översyn mot bakgrund av reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeriprodukter.

Bedömningen i den föreliggande rapporten och resultaten av studien visar att det behövs ett antal justeringar som bör leda till följande:

- Högre relevans men också större flexibilitet med avseende på specifika behov i samband med saluföringen samt verkligheten i de yttersta randområdena genom att

- medlemsstaterna ges möjlighet att, för sina egna regioner, fastställa och anpassa stödberättigande fiskeriprodukter och kvantiteter av dessa, samt att fastställa de respektive kompensationsbeloppen inom ramen för de årliga fondanslagen för de berörda regionerna i medlemsstaten, baserat på anslagen enligt det nuvarande systemet,

- kompensationsbeloppen huvudsakligen baseras på extra kostnader till följd av transport till europeiska fastlandet. Detta skulle också bidra till att rikta in systemet på dess huvudsyfte.

- Ett högre berättigande för och större harmonisering av stödet genom

- införande av skyddsåtgärder för att undvika omotiverat höga kompensationsnivåer, särskilt genom att begränsa kompensationen till en del av transportkostnaderna och andra anknutna kostnader, samt genom att beakta andra typer av åtgärder som har ett inflytande på de extra kostnaderna.

- Att uppnå syftet med systemet i enlighet med den gemensamma fiskeripolitiken genom att

- definiera tydligare villkor för stödberättigande för stödmottagare och produkter, särskilt genom att utesluta stöd för produkter som inte uppfyller den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser eller som framställs av importerade produkter,

- säkerställa att kompensationen inte leder till ett ökat tryck på biologiskt känsliga bestånd,

- koncentrera stödet till stödmottagare som är ekonomiskt bärkraftiga.

- Förenklad administration genom krav som står i proportion till nödvändiga förfaranden.

- Ökat redovisningsansvar genom införande av regelbunden rapportering från medlemsstaterna.

Dessa justeringar bör åtgärda de största tillkortakommandena i genomförandet av systemet, och förbättra insynen i systemet och få det att fungera mer effektivt. De bör också uppfylla de flesta rekommendationerna i studien (bilaga III till arbetsdokumentet). I undersökningen rekommenderas också ett eventuellt upprättande av en positiv förteckning över extra kostnader och en utvärdering av kostnadsnivån, i syfte att garantera full insyn i tillämpningen av principerna för kompensation av extra kostnader. En sådan strategi kräver inte bara ytterligare analys, och därmed ytterligare tid innan ett konkret förslag kan läggas fram, men det skulle också innebära att systemet blir stelare och mer komplicerat. Detta medför en risk för att de yttersta randområdenas alla särdrag inte kommer att tas i beaktande från början, eller att de kommer att förändras med tiden. Det förefaller inte heller motiverat att blanda in nationell eller regional samfinansiering i systemet. Denna rekommendation motiveras framför allt av en ökning av den totala budgeten. De föreskrivna anpassningarna, inklusive villkoret att koncentrera stödet till ekonomiskt bärkraftiga stödmottager, är tänkt att leda till en effektivare och mer välriktad tillämpning av systemet, samt till ökat redovisningsansvar för medlemsstaterna.

Systemet kommer dock att behöva justeras med tanke på införandet av det nya system för finansiell förvaltning som, inom ramen för Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ), antagits för marknadsutgifter för fiskesektorn, dvs. direkt central förvaltning.

I det förslag till förordning om fortsatt tillämpning av kompensationssystemet för de yttersta randområden som åtföljer denna rapport behandlas de föreslagna ändringarna mer detaljerat.

[1] EUT L 345, 31.12.2003, s. 34.

[2] De regioner som anges i artikel 299.2 i fördraget är de franska utomeuropeiska departementen, Azorerna, Madeira och Kanarieöarna.

[3] Trots att det i artikel 9 i förordning (EG) nr 2328/2003 föreskrivs att det skall fastställas tillämpningsföreskrifter, har detta aldrig skett.

[4] När det gäller en ansökan från Azorerna i maj 2002 om fördubbling av ersättningen för d[5]8BLOWXYwxemersala arter fattades inget beslut av kommissionen, och till grund för ansökan låg endast uttömda medel men inga relevanta faktorer.

[6] EGT L 160, 26.6.1999, s. 103.

[7] På grund av att medlemsstaterna inte omfattas av rapporteringskrav i fråga om tillämpningen av kompensationssystemet, kommer kommissionens information framför allt från det finansiella genomförandet och ansökningarna om modulering. Den övriga information som presenteras i detta kapitel kommer från den ovannämnda studien ”Structural aspects of the Common Fisheries Policy in the outermost regions”.

[8] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1080/2006 om Europeiska regionala utvecklingsfonden (EUT L 210, 31.7.2006, s. 1).