[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 15.12.2005

KOM(2005) 657 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Utvärderingsrapport om direktiv 98/26/EG om slutgiltig avveckling (EU 25)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Utvärderingens mål 5

2. Genomförande av direktivet om slutgiltig avveckling 5

3. Viktiga konstaterade problem och möjliga risker 7

4. Målen för och resultaten och konsekvenserna av direktivet om slutgiltigavveckling 9

5. Slutsatser 11

ANNEX 12

Sammanfattning

Direktiv 1998/26/EG om slutgiltig avveckling, nedan kallat SFD (settlement finality directive), trädde i kraft den 11 december 1999 för EU:s 15 gamla medlemsstater och den 1 maj 2004 för EU:s nya medlemsstater. SFD tillämpas också av EES-staterna Norge, Island och Liechtenstein. Enligt artikel 12 i SFD ”… skall kommissionen, […] inge en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv, åtföljd av förslag till revidering av det om så är lämpligt.” En rapport skulle ha lagts fram för Europaparlamentet och rådet senast den 11 december 2002.

Kommissionen gav faktiskt uppdrag om en sådan rapport och den utarbetades för EU-15. Denna rapport färdigställdes den 19 februari 2003 och finns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/internal_market/payments/docs/transposition-dir-9826/main_en.pdf). Med hänsyn till den kommande utvidgningen lades den rapporten inte fram för rådet och Europaparlamentet. Denna utvärderingsrapport skall omfatta hela EU-25.

För att förbereda denna rapport bad kommissionen medlemsstaterna att svara på ett omfattande frågeformulär om genomförandet och tillämpningen av SFD. 24 medlemsstater har svarat på frågeformuläret. Cypern, som inte har svarat, förklarade att det ännu inte har tillräckligt med pratisk erfarenhet av att tillämpa SFD för att kunna svara på frågeformuläret.

Direktivet om slutgiltig avveckling – motivering och beskrivning

SFD var gemenskapens lagstiftningssvar på de frågor avseende systemrisk som identifierats av Kommittén för betalnings- och värdepapperssystem (Committee on Payment and Securities Systems – CPSS) under ledning av Banken för internationell betalningsutjämning (Bank for International Settlements). Då fas II av Ekonomiska och monetära unionen (EMU) inleddes 1994 stod det klart att det fanns ett behov av en stabil och effektiv betalningsinfrastruktur för gränsöverskridande betalningar för att stödja den framtida gemensamma monetära politiken och för att minimera systemrisken, särskilt med tanke på de allt viktigare gränsöverskridande aspekterna.

Som ett svar på behovet av att minimera systemrisken och för att säkerställa stabiliteten i avvecklingssystem för betalningar och värdepapper, föreskrivs det i SFD att överföringsuppdrag som förts in i sådana system inte får återkallas eller på annat sätt upphävas. Ett sådant skydd skapas genom att det fastställs att överföringsuppdrag och nettningsuppdrag som har förts in i ett behörigt system är oåterkalleliga och slutgiltiga, även i händelse av insolvensförfaranden mot en inhemsk eller utländsk deltagare i systemet. Det bör emellertid påpekas att ett sådant skydd redan existerade i många medlemsstater, men i andra former, även innan SFD infördes.

SFD innehåller 14 artiklar och är relativt kort. Detta uppvägs emellertid av textens höga komplexitet.

SFD fungerar på så sätt att det genom direktivet inrättas en klass med system som står under direktivets skydd. Dessa system är sådana som omfattas av direktivets praktiskt tillämpliga definition av ett ”system” och som i enlighet därmed har betecknats som system av medlemsstatens behöriga myndigheter och anmälts av dem till kommissionen. I denna rapport används uttrycket ”system” för en medlem av denna klass. Rent allmänt har SFD medfört att det har inrättats en all-europeisk klass med system, och det hävdas att det både är en kommersiell och systemisk fördel att vara medlem i denna klass. Kommissionen upprätthåller en förteckning över anmälda system på följande webbplats: http://www.europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets/settlement/dir-98-26-art10-national_en.htm.

Tillämpningsområdet för SFD fastställs genom att flera kärnkomponenter som ”system”, ”deltagare” och ”insolvensförfaranden” definieras. När ett betalningsöverföringsuppdrag eller ett värdepappersavvecklingsuppdrag, i enlighet med reglerna för systemet, har förts in i ett system är det skyddat mot fordringar från tredje man, även om en eller fler deltagare i systemet skulle gå i konkurs. Detta skydd gäller också om ett överföringsuppdrag har förts in i ett system innan insolvensförfaranden har inletts, eller om det förts in under samma dag efter att sådana förfaranden har inletts, under förutsättning att de berörda parterna kan bevisa att de inte hade eller borde ha haft kännedom om att sådana förfaranden hade inletts. I enlighet med detta skydd skall ingen lag, bestämmelse, regel eller praxis beträffande ogiltigförklaring av kontrakt och transaktioner, som har ingåtts före tidpunkten för inledning av insolvensförfaranden, leda till en återgång av en nettning av överföringsuppdrag. Tidpunkten för införandet av ett överföringsuppdrag skall bestämmas enligt de regler som gäller för varje system. Dessutom krävs enligt SFD att insolvensförfaranden inte får ha någon retroaktiv verkan på överföringsuppdrag eller nettning.

Om ett beslut tas i en medlemsstat om att inleda insolvensförfaranden mot en deltagare i ett system, skall detta omedelbart meddelas den centrala myndighet som utsetts i varje medlemsstat: denna meddelar därefter de centrala myndigheterna i alla andra medlemsstater. Anledningen till detta är att man vill säkerställa att en snabb varning kan ges.

Vilken lagstiftning som skall gälla för ett system fastställs i reglerna för det systemet. Enligt SFD får ett system styras av den nationella lagstiftningen i vilken medlemsstat som helst, under förutsättning att en av deltagarna i systemet har sitt huvudkontor i den stat vars lagstiftning har valts.

Vad gäller värdepapper som tillhandahållits som säkerhet för systemdeltagare eller centralbanker är den lagstiftning som gäller för säkerheten lagstiftningen i den medlemsstat där registret, kontot eller depositariet där systemdeltagarna är rättsligt registrerade i, är belägen.

Beteckning av avvecklingssystem för betalningar och värdepapper

Enligt artiklarna 6 och 10 i SFD måste medlemsstaterna underrätta kommissionen vilka system de har utsett (”betecknat”) som sådana och vilka nationella myndigheter som ansvarar för underrättelsen. Kommissionen har två register med denna information som är tillgängliga på Internet. De uppdateras närhelst medlemsstaterna skickar ny information till kommissionen.

Den information om vilka myndigheter medlemsstaterna har utsett för att underrätta om inledning av insolvensförfaranden (artikel 6 i SFD) innehåller det officiella namnet på de ansvariga myndigheterna och kontaktinformation (ansvariga personer, telefonnummer etc.). Elva medlemsstater har utsett sina nationella centralbanker som ansvariga myndigheter (Österrike, Belgien, Cypern, Grekland, Ungern, Irland, Italien, Litauen, Malta, Nederländerna, Polen). Sju andra har utsett sina finansinspektioner (Danmark, Estland, Frankrike, Tyskland, Lettland, Luxemburg, Sverige) och sex har utsett båda (Tjeckien, Portugal, Slovenien, Spanien, Slovakien, Storbritannien). En medlemsstat har utsett ett ministerium (Finland), (http://www.europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets/settlement/dir-98-26-art06-insolvency_en.htm)

Vad gäller de utsedda avvecklingssystemen för betalningar och värdepapper (artikel 10 i SFD) finns det också information om systemens fullständiga namn och kontaktinformation för dem. Eftersom den information som medlemsstaterna skickar till kommissionen är mer eller mindre detaljerad överväger kommissionen att göra den enhetlig. För detta krävs det ingen lagstiftning utan det räcker med en informell överenskommelse med medlemsstaterna.

Det finns sammanlagt 107 system som är utsedda och anmälda till kommissionen. Av dessa är 49 betalningssystem och 58 är avvecklingssystem för värdepapper. Det är tydligt att utvecklingen går mot att allt fler system vill bli utsedda av de behöriga medlemsstaterna eftersom detta ger dubbla fördelar: de får både SFD:s ”kvalitetsbeteckning” och dess förtroendeskapande informella ”pass” för gränsöverskridande affärer. Då ett system har utsetts och anmälts kan marknadsaktörerna lita på tjänstetillhandahållarnas rättsliga kvalitet och den rättsliga ram i vilken de kommer att agera. Utländska domstolar och myndigheter måste respektera det skydd som enligt SFD beviljas för dessa system.

1. UTVÄRDERINGENS MÅL

Huvudmålen med denna utvärderingsrapport är i) att analysera det förfarande genom vilket SFD har genomförts och ii) att ta fram en förteckning över potentiellt problematiska frågor som kan bli föremål för en framtida revidering av direktivet.

Utvärderingen har genomförts på grundval av den information som samlats in från medlemsstaterna och Europeiska centralbanken. När det gäller det första målet har medlemsstaterna svarat på ett omfattande frågeformulär från kommissionen (se avsnitt 1) om tillämpningen av SFD. Det material som kommissionen har till sitt förfogande är omfattande och kan inte återges i detalj. Om det i denna utvärdering inte sägs något om en fråga anses den inte förorsaka några problem och det finns därför inget behov av att överväga en revidering. Den intresserade läsaren kan emellertid konsultera varje medlemsstats fullständiga svar på kommissionens webbplats (adressen skall tillhandahållas).

När det gäller det andra målet har flera medlemsstater och ECB uttryckt synpunkter om vad de ser som potentiellt problematiska frågor. I denna utvärderingsrapport har kommissionen identifierat de nyckelfrågor som skall analyseras ytterligare (avsnitt 4). Detta är inget formellt förslag om en ”revidering av direktivet” som avses i artikel 12 i SFD. Eventuella förslag om ändringar av direktivet ska naturligtvis följas av en fullständig konsekvensbedömning.

2. GENOMFÖRANDE AV DIREKTIVET OM SLUTGILTIG AVVECKLING

Analys av det förfarande genom vilket SFD har genomförts

Det verkar finnas ett samförstånd mellan medlemsstaterna om att SFD tillhandahåller ett mycket viktigt verktyg för att säkerställa ökat skydd mot systemrisk i europeiska avvecklingssystem för betalningar och värdepapper och att det tillhandahåller och ökar den rättsliga säkerheten och förutsägbarheten bland medlemsstaternas deltagare. SFD verkar fungera väl och på det sätt som avsetts. Detta illustreras av följande svar till frågeformuläret: ”Vi är helt och hållet nöjda med SFD som erbjuder ett omfattande (och nästan perfekt) rättsligt skydd för system med internationellt deltagande. Det behövs inte göras några grundläggande förändringar i SFD. Men vi skulle ändå kunna tänka oss några mindre förbättringar.”

Baserat på svaren till frågeformuläret finns några frågor avseende genomförandet som bör belysas. Detta avsnitt kommer inte att handla om problematiska frågor vilka tas upp i avsnitt 4.

- Artikel 1 a När det gäller valet av den lagstiftning som styr ett systems regler (någon medlemsstats lagstiftning) har alla utom en medlemsstat svarat nekande på om det finns system som är registrerade, belägna i och/eller anmälda av en medlemsstat och som styrs av en annan medlemsstats lagar. På den omvända frågan, om medlemsstaterna känner till om deras lagar används av ett system som är registrerat, beläget i och/eller anmält av en annan medlemsstat, svarade två medlemsstater positivt. Dessa svar gör det inte möjligt att dra en enkel slutsats. De tyder emellertid på att avvecklingssystem för betalningar och värdepapper ändå kan föredra att fungera i en nationell struktur, trots att avsikten är att skapa en inre marknad även för dessa tjänster. Det innebär att inga, eller bara ett mycket litet antal, system är helt och hållet all-europeiska.

- Artikel 2 c, d, e: Centrala motparter, avvecklingsagenter och clearingorganisationer behandlas på samma sätt eftersom alla medlemsstater tillåter sådana enheter att vara ”deltagare” i enlighet med SFD.

- Artikel 2 g: När det gäller användningen av begreppet ”indirekt deltagare ” är bilden mindre entydig. På frågan om det finns fall där ”indirekta deltagare” eller andra företag har ansetts vara ”deltagare” svarar nio medlemsstater jakande. Antingen erkänner de andra medlemsstaternas rättssystem inte begreppet eller så har de ännu inte tagit emot några indirekta deltagare, även om det anses möjligt i vissa fall. Alla medlemsstaterna har valt att inte utvidga deltagarkretsen utöver vad som föreskrivs i SFD.

- Artikel 3: SFD minimerar systemrisken genom att betalningsuppdrag och värdepappersavvecklingsuppdrag blir oåterkalleliga, kan efterlevas och blir bindande för tredje part när de förs in i ett system. För att systemrisken skall minska krävs det bland annat att det är möjligt att agera i rätt tid om en deltagare i ett system blir insolvent. I detta sammanhang är det nödvändigt att marknadsdeltagarna samt domstolar och behöriga myndigheter har omedelbar och fullständig tillgång till information, beslut och utslag avseende insolvenser. I 18 medlemsstater offentliggörs sådana beslut och blir tillgängliga på olika media med olika dröjsmål. En del medlemsstater använder Internet för att omedelbart anmäla insolvenser medan andra medlemsstater endast offentliggör informationen med ett par dagars eller upp till åtta dagars dröjsmål i en nationell ”officiell tidning” eller liknande. En del medlemsstater offentliggör besluten endast efter det att de har fått full rättsverkan och i en del medlemsstater får domarna bestämma om de skall beordra en mer omfattande annonsering av ett beslut i exempelvis lokala och nationella tidningar. Fem medlemsstater offentliggör inte insolvensbeslut, även om de har en omfattande rapporteringsplikt i enlighet med vilken domstolarna omedelbart måste underrätta exempelvis den nationella centralbanken, regeringen och företagsregistret.

- Artikel 5: Inga av de 24 medlemsstater som svarade på frågeformuläret har någon lagstiftning för att definiera ”tidpunkten för införande” av ett betalningsuppdrag eller en värdepappersavveckling. Alla medlemsstater hänskjuter detta till att beslutas genom de överenskomna reglerna för varje system, vilket är i enlighet med bestämmelserna i SFD. Detta välkomnas eftersom det innebär att ingen deltagare behöver frukta att den nationella lagstiftningen skulle ha företräde över systemarrangemangen på detta område.

- På den allmänna frågan om medlemsstaterna har eller har haft problem med genomförandet av SFD svarade alla nekande. Bara i ett fåtal medlemsstater hade ett genomförande blivit försenat men detta sades bero på andra faktorer än innehållet i själva SFD.

Kommissionen drar slutsatsen att SFD har införlivats i alla medlemsstater på ett mycket tillfredsställande sätt, förutom de fall som nämns i avsnitt 4.

3. VIKTIGA KONSTATERADE PROBLEM OCH MÖJLIGA RISKER

I detta avsnitt tillhandahålls en översikt över områden där svaren och förslagen från medlemsstaterna och ECB tyder på att det har varit problem med att införliva eller tillämpa SFD på ett korrekt sätt. I avsnittet identifieras de viktigaste potentiellt problematiska områden som kan ingå i en framtida revidering av direktivet.

Det finns också ett antal mindre, mer tekniska frågor som måste undersökas fullständigt i ett eventuellt framtida arbete med att revidera SFD men som i detta skede inte kan betecknas som avgörande frågor.

1. Artikel 1 a . En fråga som verkar få stöd av sju medlemsstater är införandet av ett alternativ enligt vilket fler än en medlemsstats lagar styr ett visst system eller olika delar av det.

Det verkar som att sex (kanske sju, en har inte gett ett tydligt svar) medlemsstater inte explicit kan tillåta ett fritt val om vilken lagstiftning som bör styra ett system. Detta är potentiellt ett problem som man inte kan blunda för och som kan leda till överträdelseförfaranden.

2 . Artikel 2 a i SFD bör göra det tydligt att ett ”arrangemang” mellan systemdeltagare kan inrättas antingen genom kontrakt eller genom lagstiftning.

3. I den rad institutioner som definieras i artikel 2 b ingår kreditinstitut. Det diskuteras om även institut för elektroniska pengar (electronic money institutions – ELMIS), såsom de definieras i artikel 2a i direktiv 2000/46/EG, ingår. 13 medlemsstater och ECB anser att de gör det medan 11 medlemsstater inte anser det. ECB är bekymrad över detta och har föreslagit att ELMIS av stabilitetsskäl bör åtnjuta samma skydd som andra ”kreditinstitut” särskilt när det gäller driften av Target-systemet.

4. Definitionerna i artikel 2 f och g av ”deltagare” och ”indirekt deltagare” har tilldragit sig viss uppmärksamhet.

För det första finns det, enligt ECB, ingen samstämmighet i unionen om avvecklingsagenter, clearingorganisationer och centrala motparter skall omfattas av dessa definitioner, även om alla medlemsstater, i sina svar på frågeformuläret, anser att sådana enheter också får agera som deltagare.

För det andra omfattas inte deltagare utanför EU av det skydd som SFD ger. Tio medlemsstater förordar att det bör göras någon typ av utvidgning och ytterligare fyra är försiktigt positiva till denna idé. I synnerhet söks skydd mot bakgrund av integreringen av de finansiella marknaderna, för medverkan av tredjelandsdeltagare i EU-baserade system och för EU-deltagare i system utanför EU. Detta är redan möjligt från fall till fall på bilateral bas, men sådana arrangemang medför en icke försumbar risk för kravet på rättsäkerhet och eventuellt för hela systemen. EU är naturligtvis inte behörigt att utvidga giltigheten för SFD utanför unionen men man skulle kunna tänka sig en noggrannare reglering av tredjelandsdeltagares eller -systems medverkan i EU-baserade system och EU-deltagares medverkan i system utanför EU. Ett sådant arrangemang skulle kunna tillhandahålla ytterligare finansiell stabilitet.

5 . Artikel 2 i En del medlemsstater skulle också vilja att SFD förtydligar när ett överföringsuppdrag skall anses vara infört i ett system, när flera system är sammankopplade. Anledningen till detta är att man vill kunna säkerställa att definitionen av ett ”överföringsuppdrag” eller ett ”betalningsuppdrag” täcker alla typer av betalningsinstrument.

6. Definitionen av ”insolvensförfaranden” i artikel 2 j i SFD täcker inte otvetydigt alla typer av nationella insolvensliknande förfaranden. En del medlemsstater vill utvidga definitionen ytterligare för att avgränsa den mot insolvensspridning. Regleringsmoratorier är till exempel inte identiska med insolvensförfaranden, och täcks eventuellt inte, även om ”insolvensliknande förfaranden” av den typen kan ha samma konsekvenser för avvecklingssystem för betalningar och värdepapper som själva insolvensförfarandena. Ett förslag är att uppdrag bör skyddas med en sträng ”24-timmarsregel” (överföringar som görs inom denna tidsperiod skall betraktas som gjorda innan konkursen ägt rum) utan krav på ”god tro”. Detta omfattar också artikel 7 i SFD så att även skydd mot selektivt urval (regler om återtag) efter andra förfaranden än rena insolvensförfaranden inkluderas.

7. Nationella definitioner om ”säkerhet”: Artikel 2 m verkar inte ha orsakat några problem vad gäller förenligheten även om definitionerna skiljer sig ganska avsevärt från varandra. ECB konstaterade att även om det inte finns några omedelbara problem, kan det komma att uppstå svårigheter till följd av de planerade förändringarna av godtagande av säkerheter, i vilka till exempel banklån kommer att ingå.

8. Artikel 3. Ytterligare en problematisk fråga är att åtta medlemsstater inte kräver att domstolar och administrativa myndigheter skall ange den exakta tidpunkten då ett insolvensbeslut fattas. I 15 medlemsstater anges den exakta tidpunkten då insolvensbeslut fattas. En del av de medlemsstaterna har mycket tydliga krav som tvingar domare och domstolar att ange det exakta klockslaget då ett beslut fattas och även fordrar att denna information skall offentliggöras tillsammans med beslutet, till exempel på Internet. Denna fråga är kanske mindre viktig vad gäller offentliggörandet men är desto viktigare när det skall avgöras vilka effekter ett insolvensförfarande kommer att få för en systemdeltagare, särskilt med tanke på de belopp som överförs i systemen och deras oåterkallelighet i enlighet med artikel 3.1.

9. Det behövs också klarhet avseende tidpunkten för införande i systemet (se punkt 5) i enlighet med artikel 5 avseende reglerna av vissa betalningssystem för bruttoavvecklingar i realtid, och då flera system är sammankopplade och i enlighet med artikel 6.2 (insolvensanmälan). I artikel 6.2 finns det inget krav på att ECB eller kommissionen omedelbart skall underrättas. Med tanke på deras respektive roller som övervakare och systemansvarig och innehavare av gemenskapsregistret över system bör en sådan skyldighet rimligtvis införas. Kommissionen skulle eventuellt kunna införa en mekanism för akuta ingripanden för att säkerställa att alla berörda parter informeras om en eventuell insolvens.

10. I artikel 8 tillämpas lagen om ett system för de rättigheter och förpliktelser som uppstår genom eller i samband med deltagande i det systemet”, om en deltagare blir insolvent. Det finns önskemål om klarhet vid eventuella konflikter mellan insolvenslagar, då lagstiftningen för ett system skiljer sig från lagstiftningen i den medlemsstat där systemet hör hemma.

4. MÅLEN FÖR OCH RESULTATEN OCH KONSEKVENSERNA AV DIREKTIVET OM SLUTGILTIG AVVECKLING

För att sammanfatta resultaten från medlemsstaternas information bör ett antal nyckelfrågor besvaras. De viktigaste utvärderingsfrågorna om SFD:s konsekvenser är följande:

1. Hur har de olika medlemsstaterna införlivat SFD?

Såsom beskrivs ovan har medlemsstaterna införlivat SFD på ett mycket tillfredsställande sätt. Det finns emellertid en del problematiska frågor och för några få medlemsstater kan genomförandet av artikeln om valet av lagar för systemen leda till att kommissionen överväger överträdelseförfaranden.

2. Hur har den nya lagstiftningen efterlevts?

Det verkar som att efterlevnaden av SFD:s regler, genom medlemsstaternas lagar, fungerar effektivt. Utnämningen och övervakningen av systemen verkar fungera utan några särskilda problem.

3. Har det varit några allvarliga förseningar?

Nej, det har inte varit några allvarliga förseningar vid genomförandet av SFD. Alla nya medlemsstater uppger att de, från och med den 1 maj 2004, också har genomfört SFD på ett lämpligt och välfungerande sätt.

4. Har den rättsliga klarheten uppnåtts avseende konsekvenserna av en systemdeltagares insolvens?

SFD har, såsom avsikten var, tillhandahållit en dubbel rättslig klarhet/säkerhet i och med att varje system kan välja vilken medlemsstats lagstiftning det vill tillämpa, och genom att alla medlemsstater i sin lagstiftning har gjort betalningsöverföringar och värdepappersavvecklingsuppdrag oåterkalleliga, bindande och gällande när de har införts i ett system (med de undantag som beskrivs i SFD) och i enlighet med systemens bestämmelser.

5. Kan marknaden vara säker på att betalningsöverföringar och värdepappersavvecklingsuppdrag inte kan återkallas efter de har införts i ett ”system”?

Ja. Det finns emellertid ett litet antal faktorer som bör beaktas, till exempel definitionen av ”insolvensförfaranden” i SFD, som kanske inte är tillräckligt tydlig för att omfatta alla typer av relevanta förfaranden som teoretiskt skulle kunna skapa tvivel om de är oåterkalleliga, har bindande verkan och är gällande. Dessutom kan det vara svårt att fastställa tidpunkten för införande i ett system om två eller fler system som betecknas som separata system, i verkligheten fungerar tillsammans.

6. Har SFD minskat systemrisken för avvecklingssystem för betalningar och värdepapper och de finansiella marknaderna som en helhet?

Den systemrisk som är förknippade med rättsliga frågor kan inte kvantifieras. Det är därför lämpligt att använda sig av indiciebevis för att SFD har minskat systemrisken. Utöver de antydningar i medlemsstaternas svar som pekar i denna riktningen, kan man se en bekräftelse av detta i synpunkterna från de centralbanker som har ansvaret för att bidra till det finansiella systemets stabilitet. ECB sade 2004 att investerarskyddet och systemens stabilitet grundas på en stabil rättslig miljö som stöder investerares rättigheter och systemens integritet och att ett exempel på detta är 2004 års direktiv om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper. Bank of England sade att betecknandet [av den typ som tillhandahålls av SFD] kan främja den finansiella stabiliteten genom att skydda ett systems regler om betalningsföreläggande från EES-ländernas insolvenslagar om en systemmedlem skulle bli insolvent (Financial Stability Review, dec 2002).

7. Har genomförandet av SFD medfört några kostnader?

Kommissionen känner inte till några kostnader förutom kostnaden för den personal som används i medlemsstaterna vid införlivandet av SFD och administrationen av systemregistren etc. Som exempel kan nämnas att i en rapport från den österrikiska handelskammaren (från oktober 2005) nämns inte SFD bland de direktiv som anses kostnadskrävande för banksektorn.

8. Har SFD lett till några oväntade resultat eller följder?

Inga medlemsstater har rapporterat några sådana problem.

9. Finns det några bevis på att konkurser har någon inverkan på ett system?

Medlemsstaterna har med varierande grad av noggrannhet svarat på frågan om deltagare i avvecklingssystem för betalningar och/eller värdepapper har varit inblandade i insolvensförfaranden (konkurser) sedan SFD:s ikraftträdande. Medlemsstaterna har rapporterat att 12 konkurser har ägt rum sedan SFD trätt i kraft. Det verkliga antalet kan emellertid vara mycket högre. De inrapporterade konkurserna verkar inte ha orsakat någon mätbar systemisk skada, vare sig på det system som den insolventa deltagaren varit inblandad i eller på den finansiella stabiliteten.

5. SLUTSATSER

Europeiska kommissionen drar följande slutsatser.

1. SFD fungerar väl. Medlemsstaterna är på det hela taget nöjda med direktivet.

2. Det finns vissa behov av förtydliganden, förbättringar, bättre definitioner och eventuellt förenklingar, vilket nämnts ovan.

3. Till följd av detta kommer kommissionen under 2006 återigen att vända sig till medlemsstaterna och ECB, till exempel inom ramen för Europeiska värdepapperskommittén, för att inleda en diskussion i syfte att fastställa i vilken omfattning de frågor som identifierats för förbättring, eller andra frågor, bör ingå i en revidering av SFD.

I denna diskussion bör det tas hänsyn till att det inom området för avvecklingssystem för betalningar och värdepapper kan komma en del viktiga ändringar som kan påverka SFD. Kommissionen kan föreslå rättsliga instrument för att öka effektiviteten och säkerheten av clearing- och avvecklingstjänster under 2006. Dessutom måste man kanske även ta hänsyn till resultaten av diskussionen om förslaget om att gemenskapen skall underteckna Haagkonventionen om värdepapper.

ANNEX

Logframe for the evaluation of Settlement Finality Directive

Description | Evaluation questions | Evidences | Indicators |

Assumptions | The insolvency of a participant in a Clearing and Settlement system may have systemic implications. | Potential consequences of the failure of a participant in a system for the system as a whole or even to other systems as evidenced e.g. by the relvant studies of CPPS-IOSCO | Potential risk of unwinding and losses for participants Regulatory and capital adequacy treatment |

Actions | Settlement Finality Directive. | How have the different Member States transposed the SFD? How has new legislation been applied and/or enforced? Have there been important delays or shortcomings? | National laws. System rules. | Transposition indicators. Transposition delays. |

Results | Ensure legal certainty, bindingness and enforceability of payment transfers- and securities settlement orders entered into a system as defined by the SFD. | Has legal certainty increased? Can the market rely on the bindingness and enforceability of payment transfers and securities settlement orders after entry into a “system”? | National laws. Insolvency cases. Responses to question-naire | Treatment and impact of insolvency cases. [the number will stay unaffected, it’s the effects that count] Problems reported by Member States. |

Impacts | Reduction of systemic risk inherent in payment systems. Contribute to the cost-effective operation of cross-border payment and securities settlement arrangements in the EU. | Is there any implementation cost due to the SFD? Are other costs reduced? Are there any unexpected impacts? Is there any evidence of bankruptcy having impact on a system? | Insolvency cases. Contagion risk/effects due to insolvency cases. Responses to questionnaire. Information provided by the Member States | Reduced impact of insolvency cases. Reduced risk of contagion cases. |