·Förfarandets effektivitet – Förslaget innebar krav på att medlemsstaterna garanterar vederbörlig skyndsamhet i förfarandena, för att undvika att kostnader blir till ett ekonomiskt hinder för att väcka grupptalan. Konsumenterna kommer att informeras om resultatet av grupptalan och vilka fördelar som talan utmynnar i. Förslaget främjar också kollektiv tvistlösning utanför domstol, under överinseende av domstol eller administrativ myndighet. Slutliga beslut som fattats av en domstol eller myndighet om att en näringsidkare har brutit mot lagen ska utgöra ett ovedersägligt bevis i skadeståndsmål (inom samma medlemsstat) eller en motbevisbar presumtion om att överträdelsen har ägt rum (i fall där talan väcks i en annan medlemsstat).

Syftet med detta förslag är att modernisera och ersätta Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/22/EG av den 23 april 2009 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen (nedan kallat direktivet om förbudsföreläggande). Det läggs fram tillsammans med ett förslag om riktade ändringar av fyra av EU:s direktiv på konsumentlagstiftningen område, som ett led i ”Den nya given för konsumenter”, som ingår i kommissionens arbetsprogram för 2018. Syftet är att effektivisera förfarandet för förbudsföreläggande och bidra till att undanröja följderna av överträdelser av unionslagstiftningen som inkräktar på konsumenternas kollektiva intressen.

När det gäller offentlig tillsyn behandlades utbredda överträdelser i den reviderade förordningen om konsumentskyddssamarbete, som utgör en ram för samarbete mellan nationella tillsynsmyndigheter. När det gäller privat tillsyn har konsumenter från alla medlemsstater ännu inte har tillgång till effektiva prövningsmöjligheter. De stora skillnader som konstaterats mellan medlemsstaterna i fråga om effektiviteten i det nuvarande direktivet om förbudsföreläggande kräver EU-ingripande, framför allt på grund av dess gränsöverskridande konsekvenser. De befintliga nationella mekanismerna för kollektiv prövning av rätten till gottgörelse vid skada uppvisar stora skillnader i fråga om effektivitet och former, och nio medlemsstater har ännu idag inga sådana mekanismer alls. Genom att på EU-nivå fastställa en gemensam ram för grupptalan syftar som till att utverka förbudsförelägganden och gottgörelse till skydd för konsumenternas kollektiva intressen, kommer att säkerställa en effektiv och ändamålsenlig hantering av överträdelser av unionslagstiftning som härrör från inhemska eller gränsöverskridande transaktioner. När näringsidkare som är verksamma inom EU i ökande omfattning använder sig av EU-övergripande affärsstrategier fördjupas problemets EU-övergripande natur, eftersom det leder till en ökad risk för masskadesituationer som påverkar konsumenter i flera medlemsstater samtidigt.

Detta förslag tar hänsyn till den nyligen antagna översynen av förordningen om konsumentskyddssamarbete. Medan den reviderade förordningen om konsumentskyddssamarbete stöder offentligt genomdrivande, innebär detta förslag en förstärkning av privat genomdrivande. Enligt kommissionens sedan länge intagna ståndpunkt, som stöds av Europaparlamentet, bör privat genomdrivande vara oberoende i förhållande till och fungera som ett komplement till offentligt genomdrivande. Vad gäller offentligt genomdrivande fastställs i förordningen om konsumentskyddssamarbete grunden för de nationella konsumentskyddsmyndigheternas gemensamma arbete för att komma till rätta med gränsöverskridande överträdelser. Omarbetningen av direktivet kommer att bidra till ett mer effektivt gränsöverskridande offentligt genomdrivande och ge de nationella myndigheterna en enhetlig uppsättning befogenheter för att samarbeta mer effektivt mot utbredda överträdelser, inbegripet att vidta interimistiska åtgärder för att undvika risken för allvarlig skada för konsumenternas kollektiva intressen och för att få till stånd ett upphörande av eller ett förbud mot överträdelser som omfattas av förordningen. Omarbetningen gör det också möjligt för kommissionen att inleda och samordna gemensamma genomdrivandeåtgärder för att hantera EU-omfattande överträdelser. Framför allt kommer den reviderade förordningen inte införa en rätt till kompensation till förmån för konsumenter som lidit skada av gränsöverskridande eller till och med EU-övergripande överträdelser. Offentliga myndigheter som genomdriver lagstiftningen kan från näringsidaren endast motta eller begära frivilliga åtaganden om gottgörelse för att avhjälpa skada som konsumenter vållats genom överträdelser som omfattas av förordningen, utan att det påverkar konsumentens rätt att söka gottgörelse på lämpligt sätt. Under förhandlingarna om förordningen bekräftades dock behovet av en starka privata genomdrivandeåtgärder som komplement till det offentliga genomdrivandet. Genom detta förslag införs särskilda åtgärder rörande enskilda och kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenter.

·I detta förslag görs en avvägning mellan att underlätta tillgången till rättslig prövning för att skydda konsumenternas intressen och säkerställa lämpliga skyddsåtgärder mot rättegångsmissbruk. Den föreslagna modellen, som innebär att godkända enheter utses av medlemsstaterna under förutsättning att de uppfyller vissa minimikrav i fråga om anseende, utgör ett starkt skydd mot att talan väcks utan grund. Medlemsstater eller kommissionen kommer ha möjlighet att ifrågasätta godkända enheter som har beviljats talerätt i andra medlemsstater. I grupptalan behöriga organ ska vara öppna om sin finansieringskälla i syfte att göra det möjligt för den domstol eller administrativa myndighet för att säkerställa att det inte finns några intressekonflikter eller risker för missbruk i ett visst fall. Om en grupptalan avslutas med en förlikning, kommer domstolen eller myndigheten att utfallet är förenligt med lagen och rättvist, för att säkerställa att det tar hänsyn till alla berörda parters intressen.

När det gäller effektivitet skulle alla alternativ kunna leda till grundläggande förtrogenhet, men också till besparingar för företag som följer reglerna. Uppgifter om kostnader och besparingar samlades in via samråden i samband med konsekvensbedömningen, men relativt få av de medverkande kunde ge kvantitativa uppskattningar. Vad gäller alternativ 1 ansåg de flesta näringslivsorganisationer att revideringen av förfarandet för förbudsföreläggande skulle kunna leda till höjda försäkringspremier för skydd mot krav i masskadesituationer och till en ökad användning av direktivet. Alternativ 3 inbegriper kostnaderna för alternativ 1 och kostnader i samband med kollektiv prövning. De nationella myndigheternas åsikter gick isär med avseende på bedömningen av genomförande- och driftskostnader för domstolar och administrativa myndigheter, men tillmätte inte dessa kostnader någon avgörande betydelse. Godkända enheter hade olika ståndpunkter, trots att de gjorde likartade bedömningar av kostnaderna?????. För företag som följer reglerna skulle kostnaderna för att införa alternativ 3 bli obetydliga och sänkas för näringsidkare som bedriver gränsöverskridande handel på grund av ytterligare harmonisering mellan de nationella förfarandena.

En konsekvensbedömning har genomförts för detta förslag. Nämnden för lagstiftningskontroll avgav ett negativt yttrande med omfattande synpunkter den 12 januari 2018. Den 9 februari 2018 avgav nämnden för lagstiftningskontroll ett positivt yttrande med ytterligare synpunkter på den reviderade konsekvensbedömningen, efter en betydande omarbetning av det ursprungliga förslaget. I bilaga I till konsekvensbedömningen beskrivs hur nämndens synpunkter behandlades. I synnerhet ansåg nämnden i den första av sina synpunkter att konsekvensbedömningen inte i tillräcklig utsträckning visade på behovet av lagstiftningsåtgärder på EU-nivå om kollektiv prövning. Flera avsnitt reviderades för att bättre visa på behovet av åtgärder mot bakgrund av flera masskadesituationer där europeiska konsumenter inte kunnat erhålla gottgörselse. De bevis som kommissionen samlade in under 15 år, inklusive för utarbetandet av 2008 års grönbok om kollektiva prövningsmöjligheter för konsumenter och 2008 års vitbok om skadeståndstalan vid brott mot EG:s antitrustregler har tydliggjort avsaknaden av ett effektivt skydd i avsaknad av mekanismer för kollektiv prövning. Resultaten av kommissionens rapport från 2018 om 2013 års rekommendation, särskilt vad gäller dess begränsade verkan när det gäller att förbättra situationen i många medlemsstater, och 2017 års rekommendation från Europaparlamentet om uppföljning av undersökningen om utsläppsmätningar i bilindustrin betonades dessutom ytterligare. Ytterligare information tillfogades om antalet myndigheter i medlemsstaterna (21) som stödde tillägget av mekanismer för prövning i direktivet om förbudsföreläggande i de riktade samråden, och beskrivningarna av graden av lagstiftningsmässiga förändringar som krävs i medlemsstaterna utvecklades ytterligare.

I artikel 13 fastställs möjligheten för den domstol eller den administrativa myndighet som handlägger en grupptalan att, på begäran av den godkända enhet som har väckt grupptalan, ålägga den svarande näringsidkaren att lägga fram bevisning som är av relevans i ärendet och som denne har i sin kontroll. Att fastställa en överträdelse och orsakssambandet mellan överträdelsen och den skada som åsamkats konsumenterna, och att kvantifiera den faktiska skadan för de berörda konsumenterna kräver analys av de faktiska och ekonomiska omständigheterna. En del av den bevisning som en godkänd enhet kommer att behöva till stöd för sin talan kommer att vara i svarandens besittning och vara utom räckhåll för den godkända enheten. Det kan också vara fallet med den information som behövs för att på ett adekvat sätt informera de berörda konsumenterna om den pågående grupptalan. Denna bestämmelse garanterar att det i alla medlemsstater finns en lägsta nivå vad gäller faktisk tillgång till de uppgifter som godkända enheter behöver för att på lämpligt sätt informera de berörda konsumenterna om den pågående grupptalan. Samtidigt undviks i direktivet alltför vittomfattande och kostsamma skyldigheter att lämna uppgifter som kan skapa onödiga bördor för de svarande parterna och risk för missbruk. Ett sådant offentliggörande ska alltid står under strikt rättslig eller administrativ kontroll beträffande dess nödvändighet, omfattning och proportionalitet.

Artikel 12 säkerställer processeffektivitet under hela förfarandet. Det blir obligatoriskt för medlemsstaterna att säkerställa att alla fall av grupptalan handläggs med vederbörlig skyndsamhet och att grupptalan som syftar till att ansöka om ett intermistiskt förbudsföreläggande handläggs genom ett påskyndat förfarande. Detta säkerställer eventuell ytterligare skada till följd av en näringsidkares affärsmetoder som omfattas av grupptalan kan förhindras så snabbt som möjligt.

I artikel 8 fastställs regler om kollektiv förlikning enligt direktivet. Medlemsstaterna har möjlighet att fastställa det förfarande inom ramen för vilket domstolen eller den administrativa myndigheten kan godkänna en kollektiv uppgörelse som nåtts av en godkänd enhet och den som påstås ligga bakom överträdelsen, innan grupptalan om samma affärsmetoder av samma näringsidkare inleds inför domstol eller en administrativ myndighet i samma medlemsstat. Vid en pågående grupptalan bör den domstol eller den administrativa myndighet prövar saken alltid ha möjlighet att uppmana parterna att nå förlikning om gottgörelse. I de medlemsstater som i komplicerade fall, som inte hör till de två typer av fall som särskilt anges i artikel 6.3, väljer att tillåta fastställelsebeslut om ansvar för den näringsidkare som begått överträdelsen gentemot de berörda konsumenterna, kommer den domstol eller den administrativa myndighet som utfärdar ett sådant fastställelsebeslut alltid ha möjlighet att uppmana parterna i grupptalan att nå en förlikning om gottgörelse. Kollektiva förlikningar som nås under ovannämnda omständigheter kommer att bli föremål för granskning av domstol eller administrativ myndighet för att säkerställa att de är lagenliga och rättvisa. Konsumenter som berörs av en godkänd kollektiv förlikning ska alltid ges möjlighet att godta eller avvisa den gottgörelse som erbjuds genom förlikningen.

I artikel 2 anges direktivets tillämpningsområde med hänvisning till den unionslagstiftning som förtecknas i bilaga I, som innehåller särskilda bestämmelser som reglerar förhållandet mellan en näringsidkare och en konsument och som därför är av relevans för skyddet av konsumenters kollektiva intressen. I tillämpningsområdet ingår således alla överträdelser som näringsidkare begår av unionslagstiftning som förtecknas i bilaga I, vilka skadar eller kan skada konsumenters kollektiva intressen inom en rad olika sektorer såsom finansiella tjänster, energi, telekommunikation, hälsa och miljö. I synnerhet inbegriper tillämpningsområdet den unionslagstiftning som omfattas av det nuvarande direktivet om förbudsföreläggande och det är anpassat till tillämpningsområdet för den reviderade förordningen om konsumentskyddssamarbete (EU) 2017/2394. Denna förordning stärker den gränsöverskridande offentliga tillsynen och gör det möjligt för kommissionen att inleda och samordna gemensamma tillsynsåtgärder för att hantera överträdelser på EU-nivå, dock utan att införa en rätt till prövning för konsumenter som lidit skada av sådana gränsöverskridande överträdelser. De specifika åtgärder rörande enskild och kollektiv prövning för konsumenter som införs genom detta direktiv fungerar således som komplement till den ändrade förordningen och syftar till att öka dess effektivitet. För att säkerställa att direktivets tillämpningsområde förblir uppdaterat kommer kommissionen att ägna särskild uppmärksamhet åt det eventuella behovet av att inkludera bestämmelser om ändring av bilaga I i all framtida unionslagstiftning som reglerar förhållandet mellan en näringsidkare och en konsument. Frågan om direktivets tillämpningsområd kommer också att ägnas särskild uppmärksamhet när kommissionen gör sin utvärdering av detta direktiv.

(5)Överträdelser som påverkar konsumenters kollektiva intressen har ofta gränsöverskridande verkningar. Mer ändamålsenliga och effektiva möjligheter till grupptalan som är tillgängliga i hela unionen bör stärka konsumenternas förtroende för den inre marknaden och göra det möjligt för konsumenterna att utöva sina rättigheter.

(6)Detta direktiv bör omfatta en rad olika områden, exempelvis dataskydd, finansiella tjänster, resor och turism, energi, telekommunikationer och miljö. Det bör omfatta överträdelser av unionslagstiftning som skyddar konsumenters intressen, oavsett om de berörda personerna betecknas som konsumenter eller som resenärer, användare, kunder, icke-professionella investerare, icke-professionella kunder eller något annat i den relevanta unionslagstiftningen. För att säkerställa lämpliga åtgärder vid överträdelser av unionslagstiftningen, vilka är under snabb utveckling både till form och omfattning, bör man varje gång det antas en ny unionsrättsakt som är relevant för skyddet av konsumenternas kollektiva intressen överväga att ändra bilagan till detta direktiv för att föra in den rättsakten under direktivets tillämpningsområde.

(7)Kommissionen har antagit lagförslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 261/2004 om gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid nekad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och förordning (EG) nr 2027/97 om lufttrafikföretags skadeståndsansvar avseende lufttransport av passagerare och deras bagage, och till Europaparlamentets och rådets förordning om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer. Det bör därför föreskrivas att kommissionen ett år efter det att detta direktiv har trätt i kraft ska bedöma huruvida unionsbestämmelserna på området för flyg- och tågpassagerares rättigheter ger en tillräcklig skyddsnivå för konsumenterna, jämförbar med den som föreskrivs i detta direktiv, och drar nödvändiga slutsatser när det gäller detta direktivs tillämpningsområde.

(8)På grundval av direktiv 2009/22/EG bör detta direktiv omfatta både inhemska och gränsöverskridande överträdelser, särskilt när konsumenter som berörs av en överträdelse vistas i en eller flera andra medlemsstater än den där den näringsidkare som begått överträdelsen är etablerad. Det bör också omfatta överträdelser som har upphört innan grupptalan inleddes eller avslutades, eftersom det fortfarande kan vara nödvändigt att förhindra en upprepning av handlingssättet, fastställa att ett visst handlingssätt utgjort en överträdelse och underlätta för konsumenterna att erhålla gottgörelse.

(9)Detta direktiv bör inte fastställa internationellt privaträttsliga regler om domstols behörighet, om erkännande och verkställighet av domar och om tillämplig lag. Befintliga unionsrättsliga instrument är tillämpliga på sådan grupptalan som regleras i detta direktiv.

(10)Eftersom endast godkända enheter har rätt att väcka grupptalan bör dessa uppfylla de kriterier som fastställs i detta direktiv, så att det säkerställs att konsumenternas intressen företräds på ett adekvat sätt. I synnerhet bör de ha inrättats på vederbörligt sätt i enlighet med lagstiftningen i en medlemsstat, vilket exempelvis kan inbegripa uppfyllande av krav med avseende på antal medlemmar och stabilitet i verksamheten eller krav när det gäller insyn i relevanta aspekter av deras struktur, såsom deras konstituerande stadgar, ledningsstruktur, mål och arbetsmetoder. De bör också vara icke vinstdrivande och ha ett legitimt intresse av att säkerställa att relevant unionslagstiftning efterlevs. Dessa kriterier bör gälla både för godkända enheter som utsetts i förväg och för tillfälliga behöriga enheter som har inrättats för en specifik åtgärd.

(11)Oberoende offentliga organ och särskilt konsumentorganisationer bör spela en aktiv roll när det gäller att säkerställa efterlevnaden av relevanta bestämmelser i unionsrätten och är väl lämpade att fungera som godkända enheter. Eftersom dessa enheter har tillgång till olika källor till information om näringsidkares affärsmetoder gentemot konsumenter och har olika prioriteringar för sin verksamhet bör medlemsstaterna vara fria att besluta om vilken typ av åtgärder som kan begäras av var och en av dessa godkända enheter inom ramen för en grupptalan.

(12)Eftersom både rättsliga och administrativa förfaranden på ett effektivt och ändamålsenligt sätt kan de bidra till att skydda konsumenternas kollektiva intressen, är det upp till medlemsstaterna att avgöra huruvida grupptalan kan användas i rättsliga eller i administrativa förfaranden, eller i båda typerna av förfaranden, beroende på det berörda lagstiftningsområdet eller den berörda ekonomiska sektorn. Detta bör inte påverka rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, enligt vilken medlemsstaterna ska se till att konsumenter och företag har rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol mot administrativa beslut som fattas med stöd av nationella bestämmelser som genomför detta direktiv. Detta bör inbegripa en möjlighet för parterna att erhålla ett beslut om uppskov med verkställigheten av det ifrågasatta beslutet i enlighet med nationell lagstiftning.

(13)För att öka processeffektiviteten vid grupptalan bör godkända enheter ha möjlighet att ansöka om olika åtgärder inom ramen för en enda grupptalan eller inom ramen för flera separata fall av grupptalan. Dessa åtgärder bör inbegripa interimistiska åtgärder för att få pågående affärsmetoder att upphöra eller för att förbjuda en affärmetod som ännu inte har tillämpats, men där det finns en risk för att den skulle orsaka allvarlig eller oåterkallelig skada för konsumenter när den börjar användas, åtgärder för att fastställa att en viss affärsmetod innebär en överträdelse av lagstiftningen och, om nödvändigt, avbryta eller förbjuda denna metod för framtiden, samt åtgärder för att undanröja fortsatta verkningar av överträdelsen, inklusive gottgörelse. När det gäller åtgärder som begärs inom ramen för en och samma talan, bör godkända enheter ha rätt att ansöka om alla relevanta åtgärder vid tidpunkten för talans väckande eller att först ansöka om förbudsföreläggande och därefter, om lämpligt, om ett beslut om gottgörelse.

(14)Förbudsförelägganden syftar till att skydda konsumenters kollektiva intressen oberoende av faktiska förluster eller skador som har åsamkats enskilda konsumenter. Förbudsförelägganden får innebära krav på att näringsidkare vidtar specifika åtgärder, såsom att tillhandahålla konsumenterna information som tidigare har utelämnats i strid med lagstadgade skyldigheter. Beslut som fastställer att en affärsmetod som utgör en överträdelse bör inte vara beroende av huruvida metoderna användes uppsåtligt eller av oaktsamhet.

(15)Den godkända enhet som väcker grupptalan i enlighet med detta direktiv bör vara part i målet. Konsumenter som berörs av överträdelsen bör ha tillräckliga möjligheter att dra nytta av relevanta resultat av grupptalan. Förbudsförelägganden som utfärdats enligt detta direktiv bör inte påverka mål där talan väckts av enskilda konsumenter som lidit skada på grund av de metoder som är föremål för förbudsföreläggandet.

(16)Godkända enheter bör kunna ansöka om åtgärder som syftar till att undanröja fortsatta verkningar av överträdelsen. Dessa åtgärder bör ha formen av ett beslut om gottgörelse som ålägger näringsidkaren att, bland annat, betala ersättning eller erbjuda reparation, byte, prisavdrag, hävande av avtal eller återbetalning av det erlagda priset, beroende på vad som är lämpligt och i enlighet med nationell lagstiftning.

(17)Den ersättning som betalats ut till konsumenter som lidit skadat i en masskadesituation bör inte överstiga det belopp som näringsidkaren är skyldig att betala i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning eller unionslagstiftning för att täcka den faktiska skada som konsumenterna har lidit. Det är särskilt angeläget att undvika straffskadestånd som leder till att käranden överkompenseras för sina skador.

(18)Medlemsstaterna kan kräva att godkända enheter tillhandahåller tillräcklig information som underlag för en grupptalan om gottgörelse, inbegripet en beskrivning av den grupp konsumenter som berörs av en överträdelse och de sakfrågor och rättsliga frågor som grupptalan syftar till att klargöra. Den godkända enheten bör inte behöva identifiera alla konsumenter som berörs av en överträdelse för att väcka talan. Vid grupptalan om gottgörelse bör domstolen eller den administrativa myndigheten så tidigt som möjligt i förfarandet kontrollera huruvida saken lämpar sig för väckande av grupptalan, med hänsyn till överträdelsens art och typen av skador som åsamkats de berörda konsumenterna.

(19)Medlemsstaterna bör ha möjlighet att besluta om huruvida deras domstol eller nationella myndighet vid vilken grupptalan om gottgörelse har väckts i undantagsfall, och i stället för ett beslut om gottgörelse, får utfärda ett fastställelsebeslut om näringsidkarens ansvar gentemot konsumenter som lidit skada av en överträdelse, vilket direkt skulle kunna göras gällande i senare mål eller ärenden där enskilda konsumenter ansöker om gottgörelse. Denna möjlighet bör reserveras för vederbörligen motiverade fall där kvantifieringen av den individuella gottgörelse som ska tilldelas var och en av de konsumenter som berörs av grupptalan är komplicerad och det skulle vara oändamålsenligt att göra denna fördelning inom ramen för grupptalan. Fastställelsebeslut bör inte utfärdas i okomplicerade situationer och i synnerhet inte om de berörda konsumenterna kan identifieras och konsumenterna har lidit en sinsemellan jämförbar skada med avseende på en tidsperiod eller ett köp. På liknande sätt bör fastställelsebeslut inte utfärdas om den förlust som var och en av de enskilda konsumenterna har lidit är så liten att enskilda konsumenter sannolikt inte kommer att söka individuell gottgörelse. Domstolen eller den behöriga nationella myndigheten bör vederbörligen motivera varför man i ett enskilt fall har valt att använda sig av ett fastställelsebeslut i stället för ett beslut om gottgörelse.

(20)Om konsumenter som berörs av samma affärsmetod kan identifieras och de har lidit en sinsemellan jämförbar skada med avseende på en viss tidsperiod eller ett visst köp, såsom kan vara fallet när det gäller långfristiga konsumentavtal, får domstolen eller den administrativa myndigheten tydligt avgränsa den grupp av konsumenter som berörs av överträdelsen i samband med handläggningen av grupptalan. Domstolen eller den administrativa myndigheten kan särskilt uppmana den näringsidkare som begått överträdelsen att lämna relevant information, såsom uppgifter om de berörda konsumenternas identitet och hur länge affärsmetoden tillämpats. Av ändamålsenlighets- och effektivitetsskäl får medlemsstaterna i dessa fall, i enlighet med sin nationella lagstiftning, överväga att ge konsumenterna möjlighet att använda sig av ett beslut om gottgörelse omedelbart efter det att det har utfärdats, utan att behöva lämna sitt individuella medgivande innan beslutet om gottgörelse utfärdas.

(21)I fall som rör mindre värden är de flesta konsumenter sannolikt obenägna att vidta åtgärder för att genomdriva sina rättigheter, eftersom de insatser som krävs inte uppvägs av de potentiella fördelarna. Om samma affärsmetod berör ett stort antal konsumenter kan de aggregerade förlusterna vara betydande. I sådana fall kan en domstol eller en myndighet anse att det vore oproportionerligt att fördela medlen tillbaka till de berörda konsumenterna, exempelvis på grund av att det är alltför kostsamt eller opraktiskt. Därför skulle medel som erhållits som gottgörelse genom grupptalan komma till större nytta om de tjänade syftet att skydda konsumenternas kollektiva intressen, varför de bör användas för ett relevant offentligt ändamål, t.ex. en rättshjälpsfond, informationskampanjer eller konsumentrörelser.

(22)Åtgärder som syftar till att undanröja fortsatta verkningar av överträdelsen kan begäras enbart på grundval av ett slutligt beslut som fastställer att det förekommit en överträdelse av unionsrätten som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv och som skadar konsumenters kollektiva intressen, vilket inbegriper ett slutligt förbudsföreläggande inom ramen för grupptalan. Framför allt kan åtgärder för att undanröja fortsatta verkningar av överträdelsen sökas på grundval av slutliga beslut som fattats av en domstol eller en administrativ myndighet i samband med verkställighetsåtgärder som regleras i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12 december 2017 om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004.

(23)I detta direktiv föreskrivs en processuell mekanism som inte påverkar de regler som fastställer konsumenters materiella rätt till avtalsenlig och utomobligatorisk gottgörelse om deras intressen har skadats genom en överträdelse, såsom rätten till skadestånd, hävning av avtal, återbetalning, utbyte, reparation eller nedsättning av priset. En grupptalan om gottgörelse enligt detta direktiv bör endast kunna väckas om unionslagstiftningen eller nationell lagstiftning reglerar sådana materiella rättigheter.

(24)Detta direktiv ersätter inte befintliga nationella mekanismer för kollektiv prövning. Med hänsyn till medlemsstaternas rättsliga traditioner överlåts det på dem att avgöra huruvida de ska utforma grupptalan som fastställs i detta direktiv som en del av en befintlig eller framtida mekanism för kollektiv prövning, eller som ett alternativ till dessa mekanismer, under förutsättning att den nationella mekanismen är förenlig med de villkor som fastställs i detta direktiv.