MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN Den årliga tillväxtstrategin för 2013 /* COM/2012/0750 final */





Inledning Den pågående ekonomiska och finansiella krisen inom EU har fungerat som en katalysator för genomgripande förändringar. Effekterna av den återspeglas i den djupgående omstrukturering av våra ekonomier som f.n. äger rum. Processen är omvälvande, politiskt påfrestande och socialt svårhanterlig – men ändå är det nödvändigt att nu lägga grunden till en framtida tillväxt och konkurrenskraft som är smart, hållbar och inkluderande. Om det nödvändiga reformarbetet ska kunna fortsätta, måste EU visa att vår strategi fungerar, att den på sikt kommer att ge resultat samt att den kommer att genomföras på ett sätt som rättvist sprider effekterna över våra samhällen. Att rätta till de problem som skapats i det förflutna, och ge EU en mer hållbar utvecklingsväg inför framtiden, är ett ansvar som delas av EU:s medlemsstater och institutioner. Med utgångspunkt i det faktum att våra ekonomier är nära sammanlänkade, omformar EU nu sin ekonomiska styrning för att formulera en praktisk politik som på ett bättre sätt kan bemöta nuvarande och framtida utmaningar. I och med föreliggande årliga tillväxtöversikt inleds den europeiska planeringsterminen för 2013. Därmed fastställs också hur detta delade ansvar kan utnyttjas för att driva på förändringar inom hela EU, och därmed lägga grunden för en återgång till tillväxt och nya arbetstillfällen. Ramen Den ekonomiska situationen i EU förblev skör under 2012. För året som helhet väntas nu BNP minska med 0,3 % i EU som helhet och 0,4 % i euroområdet. Det kommer att ta tid innan någon hållbar återhämtning uppnåtts[1]. Efter flera år av svag tillväxt har krisen nu fått allvarliga sociala konsekvenser. Inledningsvis dämpade välfärdssystemen en del av följderna men nu ger sig effekterna till känna över hela linjen. Arbetslösheten har ökat betydligt och svåra levnadsförhållanden och fattigdom breder ut sig. Dessa svårigheter är särskilt synliga inom euroområdet, men drabbar även länder som inte deltar i eurosamarbetet. Att krisen har pågått så länge, har inte gynnat medlemsstaterna i deras försök att uppfylla Europa 2020-målen på områdena sysselsättning, FoU, klimat/energi, utbildning, och på det hela taget uppfyller Europa inte sina mål i den takt som föreskrivs[2]. Ändå krävs det framsteg på alla dessa områden för att övergå till en smart, hållbar och inkluderande europeisk ekonomi. Även om utmaningarna varierar kraftigt mellan olika länder och inom euroområdet, försvåras situationen för EU som helhet av att återhämtningen ser ut att bli långsam. De skuldnivåer som byggts upp av offentliga och privata aktörer begränsar omfattningen av nya insatser och investeringar. Skatte- och penningpolitiska instrument har utnyttjats till det yttersta och handlingsutrymmet är nu begränsat. Strukturreformer är ett avgörande inslag i återställandet av EU:s konkurrenskraft, men sådana beslut är ofta svåra att fatta. Insynen i fråga om målen för nuvarande politik och betoningen av rättvisa med avseende på samhällseffekterna kommer att vara mycket viktigt för att upprätthålla reformtakten. Utsikterna på kort sikt är alltjämt ovissa, men det finns också en mer positiv utveckling med i bilden. Makroekonomiska obalanser som har ackumulerats under lång tid håller f.n. på att korrigeras och delar av EU håller på att återfå konkurrenskraften, även om det fortfarande är lång väg att gå för att undanröja skillnaderna i resultaten[3]. Framsteg görs med att konsolidera de offentliga finanserna, och viktiga åtgärder har vidtagits för att minska spänningarna på finansmarknaderna. Det är viktigt att framhålla, att det för de länder som har genomfört omfattande reformer finns inledande tecken på att reformerna börjar ge resultat. Bland annat syns minskad skuldsättning inom den offentliga och den privata sektorn i ett antal medlemsstater, samtidigt som exporten ökar i flera länder som tidigare haft stora underskott i bytesbalansen. Under 2012 har det på EU-nivå redan gjorts stora insatser för att skapa förutsättningar för en hållbar återhämtning efter den onda cirkel som uppstått på grund av bristerna i våra finansiella system, spänningarna på marknaden för statsobligationer och låg ekonomisk tillväxt: § Inrättandet av en europeisk stabilitetsmekanism kommer att bli en trovärdig säkerhet till stöd för euroländer med begränsad tillgång till finansiering. § Stats- och regeringschefernas antagande av en tillväxt- och sysselsättningspakt vid Europeiska rådets möte i juni 2012 bör kunna bli en stimulans för de insatser som på alla nivåer görs av EU:s lagstiftare och förvaltningar för att uppbåda de tillväxtalternativ som finns – från ett fullständigt genomförande av den inre marknaden till ett mer målinriktat utnyttjande av EU:s strukturfonder. Kommissionen har också nyligen föreslagit en strategi för förbättring av energimarknadernas funktion samt åtgärder för en förstärkt industripolitik. § Nya regler för att stärka den ekonomiska styrningen, särskilt inom euroområdet, håller på att genomföras (de sex nyckellagarna – six pack), har genomförts (fördraget om stabilitet, samordning och styrning) eller bör snart kunna antas (de två nyckellagarna – two pack). § Europeiska centralbanken har vidtagit viktiga åtgärder för att bevara den finansiella stabiliteten inom euroområdet. Andra viktiga beslut som kommer att påverka Europas framtid är också föremål för diskussion: § Vi behöver alltjämt en övergripande överenskommelse om EU:s fleråriga budgetram för 2014–2020. Detta kommer att vara nödvändigt för att återskapa tillväxt och konkurrenskraft i Europa och för att uppnå Europa 2020-målen. § Viktiga åtgärder övervägs för att förstärka den ekonomiska och monetära unionen (EMU). Parallellt med föreliggande översikt lägger kommissionen fram ett utkast till ett faktiskt EMU. Vid Europeiska rådets möte i december 2012 kommer dessa frågor att diskuteras. De årliga landspecifika rekommendationer som antogs i juli 2012[4] bör ligga till grund för åtgärder från medlemsstaternas sida. Genomförandet är föremål för en kontinuerlig dialog mellan medlemsstaterna och kommissionen, och framstegen kommer att granskas under våren. Såsom framgår av rapporten från Europaparlamentet om den europeiska planeringsterminen[5] spelar övervakning på EU-nivå en viktig roll för att samordna och komplettera medlemsstaternas egna insatser. Prioriteringarna Syftet med föreliggande årliga tillväxtöversikt är att fastställa de ekonomiska och sociala prioriteringarna för EU under 2013 genom att på ett övergripande sätt vägleda medlemsstaterna och EU i genomförandet av deras politik. I och med översikten inleds den tredje europeiska planeringsterminen för politisk samordning, genom vilken nationella prestationer och prioriteringar ses över kollektivt på EU-nivå under första halvåret varje år. Europeiska rådet kommer att utfärda en handledning i mars 2013 och medlemsstaterna kommer att lägga fram uppdaterade nationella program senast i mitten av april 2013, utifrån vilka kommissionen kommer att lägga fram specifika rekommendationer för varje land. Utmaningen på kort sikt är att återupprätta konsumenternas förtroende och stabilisera det ekonomiska och finansiella läget, samtidigt som det genomförs strukturreformer till grund för en hållbar sysselsättningsskapande återhämtning som gör att ekonomin kan omvandlas på medellång sikt. En sådan justering kommer att ta tid, och därför måste åtgärderna vidtas redan nu. På grundval av de positiva tecknen som tyder på att de redan inledda reformerna börjar ge resultat anser kommissionen att de prioriteringar som fastställdes i fjolårets översikt i stort fortfarande är giltig och att insatserna på nationell nivå och på EU-nivå under 2013 åter bör inriktas på följande fem prioriteringar: § Fortsätta den differentierade, tillväxtfrämjande finanspolitiska konsolideringen. § Återupprätta normal långivning i ekonomin. § Främja tillväxt och konkurrenskraft i dag och i morgon. § Ta itu med arbetslösheten och de sociala följderna av krisen. § Modernisera den offentliga förvaltningen. 1. Fortsätta den differentierade, tillväxtfrämjande finanspolitiska konsolideringen På grund av krisen har den offentliga skuldkvoten i euroområdet på bara några år ökat från 60 % till 90 % av BNP i genomsnitt. De offentliga finanserna behöver snabbt ses över för att upprätthålla välfärdssystem och offentliga tjänster, begränsa statens och myndigheternas kostnader för refinansiering och undvika negativa spridningseffekter för ekonomin i övrigt, inbegripet eventuella spridningseffekter till andra länder. Den demografiska utvecklingen kommer även fortsättningsvis att öka trycket på de åldersrelaterade utgifterna. Särskild uppmärksamhet måste ägnas finanspolitiken i euroområdet, där effekterna av ohållbar nationell finanspolitik på andra medlemsstater är mycket större än annorstädes. Den just nu starkaste övergripande trenden inom konsolideringen av de offentliga finanserna visar att framsteg görs: underskotten i de offentliga finanserna inom euroområdet förväntas sjunka från i genomsnitt drygt 6 % av BNP under 2010 till strax över 3 % under 2012. Den offentliga skulden förväntas kulminera vid 94,5 % nästa år inom euroområdet och 2014 inom hela EU, och därefter torde dess procentandel av BNP börja minska. Den finanspolitiska konsolideringen har kortsiktiga negativa effekter på tillväxten. Det är troligare att denna effekt är starkare i samband med finansiella kriser, då finansieringsvillkoren för andra ekonomiska aktörer också är hårda. Detta är dock inte den enda faktor som påverkar tillväxten, för beroende på vilka korrigeringsåtgärder som väljs kommer finanspolitikens multiplikatoreffekter att vara olika. Erfarenheten visar exempelvis, att i länder med en relativt hög andel offentliga utgifter av BNP och relativt höga skattesatser utgör finanspolitisk konsolidering, som uppnåtts genom utgiftsminskningar snarare än genom ett ökat skatteuttag, ett starkare långsiktigt stöd för tillväxten. Mellan 2009 och 2012 uppnåddes den finanspolitiska konsolideringen genom att i ungefär samma grad utnyttja både utgifts- och intäktsåtgärder: utgifterna beräknas ha minskat med 2 procentenheter av BNP och inkomsterna ökat med 1,3 procentenheter. Dessutom skulle alternativet att skjuta upp de finanspolitiska korrigeringarna bli mer kostsamt. Ett flertal medlemsstater kan inte finansiera sina behov genom att vända sig till marknaden, eller kämpar för att begränsa skillnaden mellan köp- och säljkursen för sina obligationer på grund av tvivel om de offentliga finansernas hållbarhet. För att återställa investerarnas förtroende, minska kostnaderna för återbetalningsavtalen och skapa finanspolitiskt manöverutrymme, behövs i dessa länder en beslutsam insats i lämplig takt för att ge de offentliga finanserna en hållbar kurs. Den negativa effekten på tillväxten kan till stor del mildras, förutsatt att finanspolitiken är väl utformad. En återställd finanspolitisk hållbarhet kommer att gynna både offentliga och privata aktörer i dessa länder och kommer dessutom att bidra till den övergripande finansiella stabiliteten i EU. Varje medlemsstat befinner sig i ett unikt finansiellt och ekonomiskt läge, och det är därför som kommissionen förespråkar en differentierad finanspolitisk konsolideringsinsats, avpassad efter respektive land. I enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten bör dessa strategier inriktas på de strukturella snarare än de rent nominella framsteg som uppnåtts, och bygga på samlade justeringar som stöder både tillväxt och social rättvisa. En differentierad strategi som denna medverkar också till att rätta till nuvarande underskott i bytesbalansen. Stabilitets- och tillväxtpakten utgör en lämplig ram för en flexibel och effektiv finanspolitisk justering. De finanspolitiska målen uttrycks i nominella termer, vilket är vad som ofta får genomslag i tidningarnas rubriker. I och med pakten läggs emellertid tonvikten på det underliggande saldot och de konsolideringsinsatser som rekommenderats av rådet uttrycks sålunda i strukturella termer[6]. Om dessa villkor är uppfyllda, kan en medlemsstat enligt paktens regler få längre tid på sig att korrigera sitt alltför stora underskott, om en värre ekonomisk situation än väntat gör det omöjligt att uppnå det uppställda målet. Denna regel tillämpades t.ex. på den tidsfrist som Spanien och Portugal fått för att minska sitt underskott i de offentliga finanserna till under 3 % av BNP: under 2012 förlängdes fristen med ett år så att detta mål inte behöver vara uppfyllt förrän 2014. När alltför stora underskott väl korrigerats av medlemsstaterna för att kunna nå det medelfristiga budgetmålet, kommer de offentliga finanserna att kunna ligga kvar på hållbara nivåer. För de medlemsstater som inte kan söka sig till marknaden för att refinansiera sina skulder krävs en snabb finanspolitisk justering för att skyndsamt återställa investerarnas förtroende. Koncentrerade insatser, i enlighet med de ekonomiska anpassningsprogrammen, kommer också att underlätta den nödvändiga korrigeringen av makroekonomiska obalanser. Detta faktum stöds av den positiva justering som nu äger rum på Irland, i Portugal och Rumänien. I Grekland har processen emellertid varit längre och kostsammare på grund av en rad faktorer, t.ex. återkommande osäkerhet om genomförandet av programmet. För medlemsstater med större finanspolitiskt manöverutrymme kan de automatiska stabilisatorerna få full effekt, i enlighet med paktens regler. Konsolideringstakten kan främja tillväxten, men medlemsstaterna bör beakta de finanspolitiska riskerna med försenad konsolidering på grund av problemen med höga skuldnivåer, en åldrande befolkning och relativt låg tillväxtpotential i vissa länder, liksom de negativa konsekvenser som en ändring av marknadens bedömningar skulle medföra. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att vara uppmärksam på den realekonomiska utvecklingen. I synnerhet torde kommissionens förestående vinterprognos, som beräknas komma ut i början av nästa år, visa om medlemsstaterna har följer den överenskomna vägen för minskning av det strukturella underskottet och om en justering av tidsfristen för korrigeringen av det alltför stora underskottet kan motiveras, under fullständigt beaktande av stabilitets- och tillväxtpaktens anda och bokstav. Att återställa sunda offentliga finanser är en lång process. Bland annat tack vare EU:s strikta regler om god förvaltning och de nationella finanspolitiska ramarna, vilka föreskrivs i EU-lagstiftningen, kommer dessa insatser att få effekt på sikt. Dessa bestämmelser förutsätter bl.a. uppställandet av numeriska finanspolitiska regler, oberoende finanspolitiska institutioner och planering på medellång sikt, med lägesrapportering utifrån flera aspekter. På de offentliga finansernas utgiftssida är det nödvändigt att granska den övergripande effektiviteten och effektiv resursanvändning. Även om läget skiftar från land till land, har kommissionen rekommenderat urskillning i samband med planerade nedskärningar för att därigenom bevara framtida tillväxtpotential och centrala sociala skyddsnät. Kommissionen anser särskilt att § investeringar i utbildning, forskning, innovation och energi bör prioriteras och om möjligt stärkas, samtidigt som effektiviteten av dessa utgifter måste säkerställas. Särskild uppmärksamhet bör även riktas mot att bevara eller öka omfattningen av och effektiviteten i arbetsförmedlingarnas tjänster och de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna, t.ex. fortbildning av arbetslösa och garantiordningar för ungdomar. § moderniseringen av de sociala trygghetssystemen bör fortsättas för att garantera deras effektivitet, ändamålsenlighet och hållbarhet. Reformerna av pensionssystemen bör intensifieras för att anpassa pensionsåldern till den förväntade livslängden, begränsa tillgången till förtidspensionssystemen och möjliggöra ett längre arbetsliv. Också mot bakgrund av de demografiska utmaningarna och de allt högre åldersrelaterade utgifterna krävs reformer inom hälso- och sjukvården för att säkerställa kostnadseffektivitet och hållbarhet, vilket bäst sker genom att koppla systemens resultat till det dubbla målet effektivare användning av offentliga resurser och tillgång till hälso- och sjukvård av hög kvalitet. På de offentliga finansernas intäktssida visar den senaste utvecklingen att många medlemsstater har höjt inkomstskatten eller mervärdesskattesatserna[7]. Alltjämt finns emellertid utrymme för att förskjuta det totala skattetrycket mot skattebaser med mindre negativ effekt på tillväxt och sysselsättning samt att göra skattesystemen mer effektiva, konkurrenskraftiga och rättvisa. En sådan omläggning kräver en paketlösning som säkerställer rättvis fördelning och är anpassad till omständigheterna i de enskilda medlemsstaterna. Därför rekommenderar kommissionen följande: § Skatten på arbete bör sänkas betydligt i länder där den är relativt hög och hämmar sysselsättningen. För att göra reformerna intäktsneutrala skulle t.ex. skatt på konsumtion, fortlöpande fastighetsbeskattning och miljöskatter kunna ökas. § Extraintäkterna bör höjas, helst genom att bredda skattebasen snarare än att öka skattesatser eller skapa nya skatter. Skattebefrielse, sänkt moms eller befrielse från punktskatter bör begränsas eller avskaffas. Miljöskadliga subventioner bör fasas ut[8]. Skattemoralen bör förbättras genom systematiska insatser för att minska den svarta ekonomin, bekämpa skatteflykt[9] och effektivisera skatteförvaltningen. § Bolagsskattens koppling till lånefinansiering bör försvagas. § Fastighets- och bostadsbeskattningen bör reformeras för att förhindra återkommande finansiella risker inom bostadssektorn. Det bör göras en särskild översyn av de aspekter av skatteordningarna som ökar hushållens benägenhet att skuldsätta sig, exempelvis genom skattelättnader för bostadslån. Landsspecifika rekommendationer har utfärdats för de flesta av dessa åtgärder och sakkunnigbedömningar görs på EU-nivå för att beskriva läget och framhålla de bästa metoderna. Genomförandet är nu den största utmaningen. 2. Återupprättad normal långivning i ekonomin Krisen har under en längre tid påverkat den ekonomiska situationen för många offentliga och privata aktörer, vilket påverkar investerarnas och långivarnas förtroende och effektiviteten inom finanssektorn. Spänningarna på marknaderna för statsobligationer och inom banksektorn har förstärkt varandra, vilket skapat allvarliga finansieringsproblem för många låntagare. Utvecklingen har också lett till en uppspaltning av det finansiella systemet utefter de nationella gränserna, vilket lett till att den finansiella verksamheten återgått till de nationella hemmamarknaderna. Den därigenom begränsade eller kostsamma tillgången till finansiering för många företag och hushåll som vill investera har hittills utgjort ett betydande hinder för återhämtningen i hela Europa. Samtidigt innebär de höga skuldsättningsnivåerna att många ekonomiska aktörer måste minska sin finansiella exponering eller öka sina besparingar. Sådana sätt att minska skuldsättningen kan också hämma den ekonomiska återhämtningen på kort sikt. Problemen är särskilt markanta i euroområdets mer utsatta medlemsstater. På EU-nivå har insatser påbörjats för att hantera risker för finanssektorn och korrigera de tidigare svagheterna i våra regelverk och tillsynssystem: § En samordnad insats har gjorts för att bedöma riskerna för banksektorn och problemen med att rekapitalisera bankerna. Redovisning av förluster och sanering av bankernas balansräkningar är avgörande insatser för att förbättra tilltron till marknaderna och måste genomföras utan förseningar. § EU:s nya tillsynsmyndigheter är på plats sedan januari 2011 och arbetar med att utforma en gemensam regelbok med striktare bestämmelser för finansinstituten. En snabb överenskommelse om kommissionens förslag om krav på bankernas tillgång till kapital och likviditet, system med insättningsgarantier och bankavveckling krävs för att skapa ett mer heltäckande regelverk för förebyggande och hantering av finanskriser. § Den närmare övervakningen av hushållens skuldnivåer och därmed sammanhängande finansiella risker, såsom bubblor på fastighetsmarknaden, genomförs f.n. av Europeiska systemrisknämnden och det nya EU-förfarandet för att åtgärda makroekonomiska obalanser. § Som ett sätt att stärka den ekonomiska och monetära unionen har kommissionen föreslagit en bankunion med en gemensam övervakningsmekanism under överinseende av Europeiska centralbanken, för att ytterligare integrera reglerna för banktillsynen på EU-nivå. Tack vare denna mekanism kommer banker som misslyckas med att anskaffa kapital på marknaderna också att direkt kunna rekapitaliseras genom den europeiska stabilitetsmekanismen. På nationell nivå kan medlemsstaterna göra mer för att främja alternativa finansieringskällor, öka likviditeten och minska företagens traditionella beroende av bankfinansiering, t.ex. genom att § främja nya kapitalkällor, t.ex. utlåning mellan företag, skapa fler möjligheter att utfärda företagsobligationer och underlätta tillgången till riskkapital. § minska antalet sena betalningar från myndigheter. Förseningarna har ökat ytterligare under krisen, vilket särskilt drabbar små och medelstora företag i ett redan bistert företagsklimat. EU-direktivet om betalningsförseningar som ska vara genomfört senast mars 2013 kommer att minska fördröjningen till 30 dagar och förbättra systemet för ersättning vid sen betalning. § utveckla rollen för offentligägda banker och garantiinstitutioner i finansieringen av små och medelstora företag. Detta kan täcka några av de risker som tas av privata investerare och kompensera för bristen på eget kapital eller för den ringa storleken på det företag som ska få finansiering, bl.a. genom nya former för värdepapperisering. § stötta innovativa system såsom offentliga ordningar för att ge bankerna möjlighet att låna till lägre ränta om de ökar sin långfristiga utlåning till företag och ger små och medelstora företag billigare och mer lättillgängliga lån. § åstadkomma en välavvägd strategi för utmätning i samband med hypotekslån, till skydd för utsatta hushåll utan att bankernas balansräkning blir överbelastad. Detta inbegriper åtgärder för att införa individuella insolvensförfaranden som möjliggör ändringar av hypoteksvillkoren för att undvika utmätning. Det är dessutom viktigt att till fullo utnyttja EU:s befintliga eller nya finansiella instrument, så att dessa kan fungera som katalysator för målinriktade investeringar, särskilt inom viktig infrastruktur: § Tack vare utbetalningen av ytterligare 10 miljarder euro till Europeiska investeringsbanken (EIB) kommer denna att kunna tillhandahålla extrafinansiering på 60 miljarder euro under de kommande tre till fyra åren, och kommer dessutom att frigöra upp till tre gånger detta belopp från andra finansiärer. § Utfärdandet av projektobligationer utgör ett viktigt nytt riskdelningsinstrument för att frigöra privat finansiering från exempelvis försäkringsbolag och pensionsfonder, vilket således fungerar som ett komplement till traditionella banklån. EIB har redan kommit långt med förberedelserna av flera projekt. § Som en del av tillväxt- och sysselsättningspakten fortsätter kommissionen att samarbeta med medlemsstaterna om att omfördela och påskynda utnyttjandet av EU:s strukturfonder till stöd för tillväxt, särskilt för små och medelstora företag. Dessutom uppmanas medlemsstaterna att i sina nationella reformprogram ange hur de avser utnyttja strukturfonderna för att understödja tillväxtfrämjande prioriteringar under nästa programperiod (2014–2020). Det fullständiga utnyttjandet av ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation har redan uppbådat 2,1 miljarder euro i riskkapital och bidragit med 11,6 miljarder euro i lån till små och medelstora företag. 3. Främja tillväxt och konkurrenskraft i dag och i morgon Till följd av krisen förändras ekonomin snabbare, varvid vissa mer traditionella branscher drabbats särskilt hårt och nya uppstickare har svårt att utvecklas. Den raska omstruktureringstakten är en utmaning, men den innebär också en möjlighet att utnyttja nya potentiella källor till tillväxt och sysselsättning[10]. Sådana justeringar är ett komplement till långsiktigt konkurrensrelaterade utmaningar för många av våra ekonomier, och tjänar dessutom ofta till att korrigera dessa. Rapporten om varningsmekanismer som antogs parallellt med föreliggande översikt visar att prisutvecklingen i kombination med annan konkurrens än den som sker genom priset på ett positivt sätt bidrar till att förbättra externa obalanser, även om det sker med en viss tidsförskjutning. De medlemsstater som står under hårt marknadstryck har genomfört betydande reformer, men mer behöver göras för att förbättra den interna och externa konkurrenskraften i ett stort antal medlemsstater. Som framgår av de nya landsspecifika rekommendationerna, finns det inte någon universallösning, men det finns ändå gemensamma mål, olika reformer som kan övervägas och många exempel på framgångsrika metoder – inklusive världsledande europeiska exempel på olika områden. Det kan ta tid innan effekterna av vissa reformer visar sig, medan andra ger omedelbara resultat. Vissa ramvillkor måste finnas på nationell nivå och prioriteringarna omfattar följande: § Påskynda innovation och ny teknik samt höja de offentliga och privata investeringarnas nivå inom FoU. Riktat stöd från myndigheter och större konkurrens om forskningsanslagen kommer att spela en viktig roll i detta sammanhang. § Förbättra utbildningssystemens resultat och allmänna färdighetsnivåer, så att arbetslivet och utbildningssystemen kopplas närmare till varandra. § Förbättra företagsklimatet genom att lätta på formaliteterna för att starta företag, förenkla förfarandena för tillstånd, licensiering och skattedisciplin samt minska företagens totala administrativa börda. Särskilda hinder för verksamhet inom arbetsintensiva sektorer, t.ex. byggbranschen, företagstjänster, logistik, turism och partihandel bör undanröjas. § Frigöra den gröna ekonomins potential genom att införa ett förutsägbart regelverk och främja framväxten av nya marknader och teknik. Särskilt ambitiösare renoveringsprogram för ökad energieffektivitet – inbegripet, men inte begränsat till, de krav på energieffektivitet som återfinns i EU:s direktiv – kan leda till betydande besparingar och nya arbetstillfällen, utöver miljöfördelarna. Förbättrad avfallshantering, vattenförvaltning och materialåtervinning har också en betydande potential att leda till nya jobb, samtidigt som ett bidrag lämnas till att trygga försörjningen av knappa resurser och råvaror. EU:s inre marknad erbjuder företagen många utvecklingsmöjligheter och konsumenterna chansen att dra nytta av bättre tjänster och produkter. På tjänsteområdet kan många vinster göras om medlemsstaterna förbättrar genomförandet av tjänstedirektivet genom att agera på följande sätt: § Fullgöra sina skyldigheter att avskaffa begränsningar som grundar sig på tjänsteleverantörens nationalitet eller bosättningsort. § Se över nödvändigheten och proportionaliteten i reglerna om professionella tjänster, särskilt fasta tariffer och begränsningar av företagsstrukturer och kapitalinnehav. § Se över tillämpningen av bestämmelsen om friheten att tillhandahålla tjänster för att undanröja omotiverad överlappande lagstiftning inom exempelvis bygg-, företags- och turismsektorn och säkerställa öppen en prissättning inom hälso- och sjukvårdssektorn. § Stärka konkurrensen i detaljistledet genom att minska antalet restriktioner på driftsnivå, särskilt genom att undanröja ekonomisk behovsprövning. Resultaten inom den europeiska branschen för nättjänster får också ett tydligt genomslag inom resten av ekonomin och kan förbättras avsevärt på följande sätt: § Utveckla lämpliga incitament för en snabb och landsomfattande utbyggnad av höghastighetsstrukturer för internet och utveckling av mobil datatrafik. Därutöver måste medlemsstaterna frigöra frekvensband för trådlöst bredband. § Säkerställa ett fullständigt införlivande och genomförande av det tredje energipaketet, och i synnerhet ge tillträde till nätverk, säkerställa de nationella tillsynsmyndigheternas oberoende och befogenheter samt gradvis fasa ut reglerade energipriser samtidigt som utsatta konsumenter skyddas. § Påskynda genomförandet av det gemensamma europeiska luftrummet genom att begränsa fragmenteringen av flygledningstjänsterna och förbättra organisationen av luftrummet. § Konkurrensutsätta den nationella persontrafiken på järnväg, särskilt genom lika villkor för tillträde till infrastrukturen. § Bättre integrera hamnarna i logistikkedjan genom att undanröja hinder för tillträde till hamntjänster. § Genom att undanröja återstående restriktioner för cabotage, i syfte att förbättra matchningen mellan utbud och efterfrågan vid internationella transporter. § Tillämpa harmoniserade regler om öppenhet och informationskrav för företag och konsumenter i enlighet med e-handelsdirektivet. Produktmarknadernas resultat skulle också avsevärt förbättras om nationella standardiseringsorgan uppnådde de mål som uppställts på EU-nivå, i synnerhet att övergå från nationella till europeiska normer. Man bör till fullo utnyttja anmälan av tekniska föreskrifter för IKT-produkter och tjänster (IKT – informations- och kommunikationsteknik) för att underlätta deras omsättning på den inre marknaden. 4. Insatser mot arbetslösheten och de sociala följderna av krisen Under de senaste tolv månaderna har antalet arbetslösa stigit med 2 miljoner och uppgår nu till över 25 miljoner. Arbetslösheten är 10,6 % i EU och 11,6 % i euroområdet. Långtidsarbetslösheten ökar och nästan varannan arbetslös har varit utan arbete i över ett år. Situationen varierar avsevärt i hela Europa, med en nationell arbetslöshetsnivå som varierar från i genomsnitt mindre än 5 % till över 25 %. Ungdomar har drabbats särskilt hårt, med en ungdomsarbetslöshet som ligger över 50 % i vissa länder[11], men även andra åldersgrupper berörs. Med tanke på arbetslöshetsperiodernas längd, den snabba omstruktureringen av ekonomin och svårigheterna med att hitta arbete finns en risk för att arbetslösheten kommer att bli alltmer strukturell och att ett ökande antal människor drar sig tillbaka från arbetsmarknaden[12]. Det finns också tydliga tecken på att risken för fattigdom och social utslagning ökar i många medlemsstater[13]. Det ökade trycket på socialförsäkringssystemen påverkar också deras möjligheter att fullgöra sina välfärdsuppgifter. Den svaga tillväxtutsikterna och fördröjningen mellan den ekonomiska återhämtningen och återhämtningen på arbetsmarknaden innebär att det inte finns några utsikter till en omedelbar eller automatisk förbättring av sysselsättningssituationen. Detta innebär en stor utmaning för EU som helhet – liksom för de länder som drabbats hårdast – och påkallar fastare åtgärder från myndigheternas och arbetsmarknadsparternas sida. Utöver effekterna av den nuvarande krisen innebär den strukturella utvecklingen mot en åldrande och snart krympande arbetsför befolkning i delar av Europa särskilda utmaningar. Att uppmuntra förtidspensionering av äldre arbetstagare i hopp om att ungdomar ska anställas i deras ställe, är en strategi som tidigare på det hela taget har visat sig ineffektiv och mycket kostsam, och bör därför inte användas längre. Trots de höga arbetslöshetsnivåerna finns även tecken på kompetensbrist och obalanser, med vissa regioner eller sektorer som saknar arbetskraft som passar deras behov. Att öka deltagandet på arbetsmarknaden, höja kompetensnivån och underlätta rörligheten är alltjämt mycket angelägna prioriteringar. Flera ambitiösa reformer genomförs f.n. i hela Europa. I länder med finansiella problem har åtgärder vidtagits för att göra arbetstiderna mer flexibla inom företag, minska avgångsvederlagen för normala anställningskontrakt och förenkla individuella eller kollektiva uppsägningsförfaranden. Åtgärder har också vidtagits för att öka flexibiliteten i lönesättningen, t.ex. underlätta villkoren för företag som inte går med på kollektivavtal med krav på högre ersättningsnivåer och översynen av branschavtalen. Mot en återhämtning med ökad sysselsättning Ytterligare ansträngningar för att förbättra arbetsmarknadens återhämtningsförmåga och investera i personalutveckling är helt avgörande om företagen ska kunna ges hjälp med att anställa och anpassa sig samt för att fler människor ska förbli aktiva och tillvarata de möjligheter som ges. Vid sidan av myndigheterna har arbetsmarknadens parter en viktig roll att spela. Därför rekommenderar kommissionen särskilt följande: § Sänkt skatt på arbete, särskilt för lågavlönade, som en del av ett bredare arbete med att förflytta skattebördan bort från arbetskraften. Tillfälligt sänkta sociala avgifter eller subventionssystem för nyanställda, särskilt lågutbildade och långtidsarbetslösa, skulle också kunna övervägas för att främja skapandet av arbetstillfällen, förutsatt att de är målinriktade. § Fortsatt modernisering av arbetsmarknaderna genom en förenkling av arbetsrättslagstiftningen och utarbetande av nya flexibla arbetsformer, inklusive förkortad arbetstid och inrättande av arbetsmiljöer som främjar ett längre arbetsliv. En minskning av skillnaderna i sysselsättning mellan olika typer av anställningskontrakt torde också bidra till att minska segmenteringen av arbetsmarknaden och begränsa svartarbetet i flera länder. Effekterna av arbetslöshetsförmånerna bör kontrolleras för att garantera lämpliga ersättningsnivåer och effektiva krav på de arbetssökande. § Övervakning av effekterna av lönesystemen, särskilt indexeringsmekanismerna, och vid behov genomföra ändringar av dem i enlighet med de nationella samrådsförfarandena, för att bättre återspegla produktivitetsutvecklingen och främja skapandet av arbetstillfällen. Det är viktigt att nivån på minimilönerna når en jämvikt mellan ökad sysselsättning och tillräckliga inkomster. § Utnyttjande av sysselsättningsmöjligheterna inom expanderande sektorer, såsom den gröna ekonomin, hälso- och sjukvården och IKT, genom en framtidsorienterad och pålitlig rättslig ram, utveckling av erforderliga färdigheter och målinriktat offentligt stöd[14]. Att förbättra anställbarheten, särskilt bland ungdomar Samtidigt bör medlemsstaterna göra mer för att bekämpa arbetslösheten, förbättra anställbarheten och främja tillgången till sysselsättning eller en återgång till arbetslivet, särskilt för långtidsarbetslösa och ungdomar. Detta inbegriper exempelvis nedanstående åtgärder: § Stärka de offentliga arbetsförmedlingarna och intensifiera arbetsmarknadsåtgärderna, inklusive kompetensökning, individualiserat stöd i samband med de sökandet av arbete, stöd till entreprenörskap och egenföretagande samt ett stödsystem för att underlätta flytt för att kunna ta anställning på annan ort. Trots vissa ytterligare resurser till dessa insatser eller ansträngningar för att öka effektiviteten, motsvarar stödet knappast den ökning av antalet registrerade arbetssökande som ägt rum i flera länder. § Minska antalet ungdomar som slutar skolan i förtid och underlätta övergången från skola till arbetsliv genom utveckling av kvalificerande praktik- och lärlingsplatser samt modeller för dubbelt lärande – klassrumsundervisning kombinerad med praktisk erfarenhet på arbetsplatsen. Insatser för att utveckla entreprenörsfärdigheter behövs för att stödja skapandet av nya företag och förbättra de ungas anställbarhet[15]. § Utveckla och genomföra garantiordningar för ungdomar så att alla unga under 25 år får ett erbjudande om anställning, fortsatt utbildning, lärlingsplats eller praktik inom fyra månader efter avslutad formell utbildning eller efter att ha blivit arbetslösa. Sådana system kan samfinansieras av Europeiska socialfonden[16]. § Underlätta inträdet på arbetsmarknaden och tillgången till arbete för den andra inkomsttagaren i familjen genom lämpliga skatte- och bidragsincitament och barnomsorg av god kvalitet som erbjuds till ett överkomligt pris. § Förbättra möjligheterna till livslångt lärande, även för de äldre inom arbetslivet, genom en förstärkning av partnerskapen mellan offentliga och privata institutioner som tillhandahåller, tillämpar och uppdaterar särskilda färdigheter. § Stärka kopplingarna mellan utbildning, livslångt lärande och arbetsmarknadens behov. Kortvariga (två år) kvalifikationskurser inom den högre utbildningen inriktade på områden med en konstaterad brist på kvalificerad arbetskraft, liksom riktade program för rörlighet, kan visa sig vara särskilt effektiva under nuvarande omständigheter. § Uppmuntra arbetstagarnas rörlighet över gränserna genom att undanröja rättsliga hinder och underlätta erkännandet av både yrkeskvalifikationer och yrkeserfarenhet. Samarbetet mellan arbetsförmedlingar bör stärkas. Eures-plattformen kan utnyttjas som grund för en fördjupad integration av den europeiska arbetsmarknaden. Främja social inkludering och bekämpa fattigdom Utöver dessa åtgärder krävs ytterligare ansträngningar för att säkerställa de sociala trygghetssystemens effektivitet i fråga om att motverka effekterna av krisen, främja social inkludering och förhindra fattigdom: § Det bör utvecklas strategier för aktiv inkludering, som innefattar ett effektivt och välavvägt inkomststöd, åtgärder för bekämpning av fattigdom, också barnfattigdom, samt bred tillgång till prisvärda och högkvalitativa tjänster, såsom sociala tjänster, hälso- och sjukvårdstjänster, barnomsorg, bostäder och energiförsörjning. § Kopplingen mellan försörjningsstöd och aktiveringsåtgärder bör stärkas genom mer personanpassade tjänster (”en egen kontaktperson”) och insatser för att förbättra utnyttjandet av åtgärder till förmån för utsatta grupper. När arbetsmarknaden börjat återhämta sig, blir det viktigt att fasa ut krisrelaterade åtgärder, samtidigt som centrala skyddsnät bibehålls. 5. Modernisera den offentliga förvaltningen De knappa offentliga finanserna har medfört en ny dynamik i moderniseringen av den offentliga förvaltningen. Inom EU står de offentliga utgifterna för närmare 50 % av BNP och omkring 17 % av den totala arbetskraften är sysselsatt inom den offentliga sektorn. Under åren har många medlemsstater vidtagit åtgärder för att förbättra såväl den offentliga tjänstesektorns effektivitet som öppenheten och kvaliteten i den offentliga förvaltningen och rättsväsendet. Dessa reformer har varit särskilt omfattande i länder som befunnit sig i ett finansiellt nödläge. Exempel på detta är omorganisation av lokala och centrala myndigheter, rationalisering av den offentliga sektorns betalsystem och förvaltningen av statsägda företag, reformer av förfarandena för offentlig upphandling, en regelbunden övergripande granskning av utgiftsnivåerna och främjande av effektiviseringsåtgärder inom den offentliga sektorn, såsom ökad användning av delade tjänster och it-lösningar. I flera fall har medlemsstaterna och kommissionen samarbetat genom tillhandahållande eller utbyte av tekniskt bistånd. Olika åtgärder som redan beskrivits – t.ex. ett fullständigt och korrekt införlivande av EU-lagstiftning, effektiviteten i skatteuppbörden och hälso- och sjukvårdssystemen, behovet av en minskning av antalet betalningsförseningar och de offentliga arbetsförmedlingarnas roll – kan ha ett betydande positivt inflytande och bör eftersträvas. Dessutom anser kommissionen att följande åtgärder i särskilt hög grad gynnar tillväxt: § En sund ekonomisk förvaltning genom ett fullständigt utnyttjande av möjligheterna till offentlig upphandling för att underbygga konkurrensen på marknaden, bl.a. att utveckla e-upphandlingens potential inom hela den inre marknaden. Sådana insatser bidrar inte bara till mer effektivitet och rättvisa, utan bidrar också till korruptionsbekämpningen. § En förenkling av regelverket för företagen och en minskning av den administrativa bördan och byråkratin, särskilt på nationell nivå. § En utbyggnad av driftskompatibel digitalisering inom den offentliga förvaltningen i syfte att främja användarvänliga arbetsprocesser för tjänsteleverantörer och mottagarna av dessa tjänster samt ökad administrativ förenkling och öppenhet. Gränsöverskridande driftskompatibla internettjänster och samverkan mellan forskningscentrum inom hela EU är särskilt viktigt. § En förbättring av domstolarnas kvalitet, oberoende och effektivitet samt garantier för att avgöranden i enskilda mål kan nås inom rimlig tid samt ett främjande av alternativa tvistlösningsmekanismer. Därigenom torde företagens kostnader minska och landets förmåga att locka till sig utländska investerare stärkas. § Ett högre utnyttjande av EU:s strukturfonder genom att stärka den administrativa kapaciteten redan i år, för att snabbare kunna fördela de outnyttjade medlen. Sammanfattning EU:s ekonomi håller långsamt på att ta sig ur den djupaste finansiella och ekonomiska krisen på årtionden. Medlemsstaterna har olika utgångslägen och arten och omfattningen av de utmaningar som de står inför är inte enhetliga och reformtakten varierar. Läget är alltjämt instabilt. Genomförandet av reformerna är på gång och betydande justeringar görs alltjämt, men det finns tecken på att vi under det kommande året får se en återhämtning. I de medlemsstater som har genomfört långtgående reformer börjar ansträngningarna bära frukt: obalanserna minskas och konkurrenskraften förbättras. Denna process innebär inte enbart en återgång till tillväxt, utan också att grunden läggs för en tillväxt med andra kvaliteter efter krisen. De strukturella reformerna på nationell nivå och EU-nivå måste stärka EU:s förmåga att konkurrera globalt, vilket genererar tillväxt på hemmaplan byggd på verksamhet som är hållbar och som förser EU med de riktlinjer och verktyg som krävs för att skapa en blomstrande, inkluderande och resurseffektiv framtid. Solidaritet och rättvisa – inom enskilda länder men också över hela Europa – är viktiga faktorer för att säkerställa att de ansträngningar som görs kan godtas politiskt och socialt och bli till nytta för alla. Många viktiga beslut har redan fattats i medlemsstaterna och på EU-nivå. Nu gäller det att hålla kursen och verkligen genomföra vad som har överenskommits. För att återställa förtroendet och skapa ny tillväxt är det också viktigt att upprätthålla takten i reformerna, särskilt på följande områden: · För att kunna återställa de offentliga finansernas hållbarhet måste de ledas in på rätt spår igen. Detta är viktigt inte enbart för investerarnas förtroende på kort sikt, utan också för att tillgodose behoven i ett åldrande samhälle och bevara framtidsutsikterna för kommande generationer. Den finanspolitiska konsolideringen kan ske på olika sätt och i varierande takt: Medan vissa medlemsstater snabbt behöver minska sina underskott, har andra ett större manöverutrymme. Eventuella kortsiktiga negativa effekter på tillväxten kan mildras genom lämpliga åtgärder på de offentliga finansernas utgifts- respektive intäktssida. · Ansträngningarna för att restaurera den finansiella sektorn måste fortsätta om den finansiella stabiliteten ska kunna återställas och bättre finansieringsvillkor för ekonomin, bl.a. genom alternativa finansieringskällor, ska kunna erbjudas. Det krävs ytterligare framsteg på EU-nivå för att bygga upp en integrerad tillsyn och stärka reglerna om finansinstitutens verksamhet. · De strukturella reformerna måste intensifieras för att främja tillväxten och konkurrenskraften. Det finns också ett stort antal åtgärder att överväga på nationell nivå, med EU:s lagstiftning att tillgå som en katalysator för förändringar. Många erfarenheter kan hämtas från medlemsstaternas och tredjeländernas bästa arbetsmetoder. · Arbetsmarknadssituationen och den sociala situationen kräver omedelbara åtgärder. En intensifiering av den aktiva arbetsmarknadspolitiken, en förstärkning och förbättring av de offentliga arbetsförmedlingarna, förenklad arbetsrättslagstiftning och en löneutveckling som leder till nya arbetstillfällen är väsentliga inslag i en sådan strategi. Ungdomarnas situation pockar på särskild uppmärksamhet. Ansträngningar bör intensifieras för att främja social inkludering och förebygga fattigdom genom att stärka centrala skyddsnät. · Tillväxtstrategier på såväl nationell nivå som EU-nivå kan endast genomföras om den offentliga förvaltningen är effektiv. Mer kan göras för att genomföra moderniseringar, t.ex. när det gäller offentlig upphandling, digitalisering av den offentliga förvaltningen, förhöjd kvalitet inom ett rättsväsende med större oberoende och ett effektivt utnyttjande av EU:s strukturfonder. Riktlinjerna i föreliggande årliga tillväxtöversikt kommer att diskuteras på EU-nivå som en förberedelse inför Europeiska rådets vårmöte i mars och som ett stöd i förberedelserna av de uppdaterade nationella programmen och de landsspecifika rekommendationerna. Kommissionen kommer att bedriva ett nära samarbete med nationella myndigheter, också de nationella parlamenten, EU-institutionerna och andra berörda parter, för att skapa en känsla av gemensamt ansvar och se till att utvecklingen blir en del i EU:s större ansträngningar för att ta sig ur krisen och att lägga grunden till en smart, hållbar och inkluderande tillväxt inom hela EU. [1] Närmare upplysningar om den ekonomiska situationen och arbetslösheten återfinns i kommissionens ekonomiska höstprognos som offentliggjordes den 7 november 2012 och de handlingar som följer med föreliggande översikt. [2] För en översyn av framstegen med att uppfylla Europa 2010-målen, se Europa 2020 – för en smartare och grönare EU-ekonomi för alla i Eurostat, Statistics in focus, 39/2012. [3] Den andra årliga rapporten om varningsmekanismen (COM(2012) 751) för att identifiera makroekonomiska obalanser antas av kommissionen i anslutning till föreliggande rapport. [4] De landspecifika rekommendationerna återfinns på följande adress: http://ec.europa.eu/europe2020/making-it-happen/country-specific-recommendations/index_en.htm [5] Europaparlamentet, Betänkande om den europeiska planeringsterminen för samordningen av den ekonomiska politiken, genomförande av 2012 års prioriteringar [2012/2150(INI)], oktober 2012. [6] Saldot för de offentliga finanserna är uttryckt i strukturella termer när de korrigerats för cykliska effekter och engångsinsatser och tillfälliga åtgärder. [7] Europeiska kommissionen, Tax reforms in EU Member States 2012 i serien European Economy, 6/2012. [8] Under 2013 kommer medlemsstaterna också att få nya intäkter från handeln med utsläppsrätter när den tredje etappen av EU:s system för handel med utsläppsrätter inleds. [9] Kommissionen lägger inom kort fram en åtgärdsplan för att intensifiera kampen mot skattebedrägerier och skatteflykt, tillsammans med riktlinjer för att åstadkomma god förvaltning på skatteområdet. [10] Den första versionen av rapporten om integrationen av den inre marknaden (COM(2012) 752) som medföljer denna översikt innehåller exempel på tillväxtkällor som ännu inte utnyttjats. Närmare upplysningar finns även i kommissionens kommande studie The cost of non-Europe: the untapped potential of the Single Market. [11] På senare år har kommissionen satt samman insatsgrupper för att stötta de länder som har den högsta ungdomsarbetslösheten i arbetet med att omfördela EU-medel till fortbildnings- och arbetstillfällen för ungdomar. De första resultaten återfinns här: http://ec.europa.eu/commission_2010-2014/president/pdf/council_dinner/youth_action_team_sv.pdf [12] Utkastet till gemensam sysselsättningsrapport som bifogats föreliggande översikt innehåller närmare uppgifter. [13] Sedan 2008 har antalet personer som riskerar fattigdom och social utslagning ökat i 13 av de 23 medlemsstater som det fanns uppgifter om 2011. [14] Kommissionen beskriver olika sätt att utnyttja denna potential i sitt meddelande Att skapa förutsättningar för en återhämtning med ökad sysselsättning (COM(2012) 173) av den 18 april 2012. [15] Den 20 november 2012 antog kommissionen ett meddelande om nytänkande kring utbildning (COM(2012) 669). [16] Kommissionen lägger inom kort fram ett ”ungdomsjobbpaket”. INLEDNING Utkastet till gemensam sysselsättningsrapport utarbetas med anledning av artikel 148 i EUF-fördraget och utgör en del av den årliga tillväxtöversikten som är startskottet för den europeiska planerings­terminen för 2013. I egenskap av viktigt underlag för den skärpta ekonomiska styrningen underbygger rapporten de viktigaste sysselsättningsrelaterade budskapen i den årliga tillväxtöversikten. Rapportens analyser grundar sig på sysselsättningsläget och den sociala situationen i EU, genomförandet av sysselsättningsriktlinjerna[1], granskningen av de nationella reformprogrammen som ledde till de landspecifika rekommendationer som rådet antog i juli 2012 samt på utvärderingen av hur dessa hittills har genomförts. Rapporten har utarbetats vid en tidpunkt när följande situation råder: Återhämtningen på sysselsättningsfronten har avstannat. Sysselsättningen krymper och utsikterna för 2013 är dystra. Nya arbetstillfällen skapas alltjämt i dämpad takt som dessutom försämras, trots den outnyttjade sysselsättningspotentialen inom vissa sektorer och detta gäller hela den inre marknaden. Segmenteringen av arbetsmarknaden har fortsatt att öka, med fler och fler tillfälliga anställningskontrakt och mer deltidsarbete. Skatten på arbete är fortfarande hög och har höjts ytterligare i ett antal medlemsstater. Arbetslösheten stiger åter och har nått rekordnivåer inom euroområdet, tillsammans med en långtidsarbetslöshet som nått oroväckande omfattning, särskilt i medlemsstater där budgetkonsolideringen är kraftfull. Mer än en femtedel av de unga på arbetsmarknaden är arbetslösa och risken finns för en förlorad generation. Skillnaderna i arbetslöshetstalen mellan medlemsstaterna har ökat dramatiskt och återspeglar asymmetriska chocker och arbetsmarknadernas olika motståndskraft mot kriser. Löner och arbetskostnader har börjat anpassas, men effekterna av reformerna är ännu inte fullt synliga. Tecknen på en försämring av jobbmatchningsprocessen på de europeiska arbetsmarknaderna bekräftas och risken finns att den ökade strukturella arbetslösheten blir bestående. De genomsnittliga hushållsinkomsterna minskar i många medlemsstater och färska uppgifter tyder på en trend mot fler fattiga och djupare fattigdom samt social utestängning med allt fler arbetande fattiga och större social polarisering i många medlemsstater. Socialskyddets effekter som automatisk stabiliseringsmekanism har försvagats sedan 2010, vilket har lett till fler fattiga. Skillnaderna är stora mellan hur effektivt medlemsstaternas använder sina resurser för att minska fattigdomen. Sysselsättnings- och arbetsmarknadssituationen i EU, och särskilt i vissa medlemsstater, påkallar mer beslutsamma insatser från myndigheterna och arbetsmarknadens parter. Ambitiösa reformer håller på att genomföras, men ytterligare ansträngningar behövs för att modernisera våra arbetsmarknader och göra investeringar i humankapitalet för att skapa villkor för en återhämtning med ökad sysselsättning. 1. Den senaste tidens trender i utvecklingen av arbetsmarknad och samhälle Prognoserna för ekonomin och arbetsmarknaden är negativa och har försämrats under de senaste månaderna. År 2012 blir ett negativt år i sysselsättningshänseende och de små BNP-ökningar som förväntas 2013 kommer inte att räcka till för att skapa sysselsättning och minska arbetslösheten. Mer positiva utsikter för arbetsmarknaden förväntas under 2014. EU är för närvarande den enda större regionen i världen där arbetslösheten fortsätter att stiga. Återhämtningen på sysselsättningsområdet har avstannat och i stället minskar sysselsättningen. Antalet personer i åldrarna 20–64 i arbete inom EU har minskat med 0,2 % från andra kvartalet 2011 till andra kvartalet 2012. Åren 2008–2011 sjönk sysselsättningen med 1,7 %, vilket visar på en större motståndskraft än i USA under samma period (-5,8 %). Nedgången var dock mer uttalad i euroområdet, framför allt i de stater som vidtog en mer omfattande budgetkonsolidering. Sedan början på den ekonomiska och finansiella krisen 2008 har nu 5 miljoner arbetstillfällen försvunnit, varav 4 miljoner inom euroområdet. Fluktuationerna i den totala sysselsättningen sedan början av krisen har främst påverkats av deltidsarbete och tillfälliga anställningskontrakt, men de fasta anställningskontrakten har också påverkats. Figur 1: Sysselsättning och arbetslöshet i EU:s 27 medlemsländer, 2005–2012 Källa: Eurostat, nationalräkenskaper och EU LFS Ett positivt drag är att sysselsättningen bland äldre arbetstagare har ökat med 1,8 procentenheter mellan 2008 och 2011, jämfört med den nedgång på 1,5 procentenheter som skett av den allmänna sysselsättningsgraden. Kvinnor har också klarat den ekonomiska krisen relativt sett bättre än män, då deras sysselsättningsgrad ligger på nästan samma nivå som år 2008, medan männens sysselsättnings­grad under samma period har minskat med 2,6 procentenheter. Samtidigt har ungdomsarbetslösheten minskat med 3,8 procentenheter. Arbetslösheten ökar igen och har nått rekordnivåer i euroområdet. Den totala arbetslösheten inom EU ligger för närvarande på 10,6 %, medan den i euroområdet har nått 11,6 %, den högsta nivån sedan EMU:s tillkomst. I maj 2012 överskred antalet arbetslösa i EU för första gången någonsin 25 miljoner, och denna siffra har ökat med ytterligare 0,75 miljoner under det påföljande kvartalet, vilket motsvarar en total ökning nästan 9 miljoner sedan 2008. Arbetslösheten är på väg uppåt i flertalet medlemsstater, och bara sex länder uppvisar en nedgång i arbetslösheten under de senaste tolv månaderna fram till och med augusti 2012. Långtidsarbetslösheten har nått oroväckande nivåer. Andra kvartalet 2012 hade 11,1 miljoner arbetslösa EU-medborgarna varit utan arbete längre än tolv månader, vilket motsvarar 4,6 % av den aktiva befolkningen[2]. Detta utgör en ökning på 4,8 miljoner jämfört med 2008. År 2011 var 70 % av alla långtidsarbetslösa i EU-27 koncentrerade till de sex största medlemsstaterna, varvid mer än 21 % av det totala antalet långtidsarbetslösa i EU fanns i Spanien, som stod för 1,6 miljoner av ökningen på 3,7 miljoner av antalet långtidsarbetslösa under perioden 2008–2011. Sannolikheten för att arbetslösa ska hitta ett arbete har minskat i de flesta medlemsstater sedan krisen började, och detta gäller både för korttids- och långtidsarbetslösa. Denna minskning har varit särskilt markant i medlemsstater som vidtagit kraftfulla åtgärder för att konsolidera sina offentliga finanser. I Spanien har sannolikheten minskat från 50 % till 30 % och i Grekland från 25 % till 15 %, medan den har varit stabil i Nederländerna och förbättrats i Tjeckien och Estland. Figur 2: Långtidsarbetslösa i % av den aktiva befolkningen, 2008 och 2011 Källa: Eurostat, EU-LFS Långtidsarbetslösheten har ökat inom alla grupper, men framförallt bland unga och lågutbildade personer. Risken att bli långtidsarbetslös var år 2011 emellertid över 55 % för äldre arbetstagare, medan siffran för unga människor bara låg på omkring 30 %. År 2011 var långtidsarbetslösheten bland lågutbildade fyra gånger högre än bland högkvalificerade arbetstagare. Också bland tredjelandsmedborgare var långtidsarbetslösheten dubbelt så hög jämfört med den genomsnittliga arbetstagaren i EU under 2011. Vissa medlemsstater har kunnat begränsa omfattningen på långtidsarbetslöshet, antingen eftersom lågkonjunkturen varit kortare eller genom effektiva arbetsmarknadsinstitutioner. Mer än en femtedel av de unga på arbetsmarknaden är arbetslösa. De ungas situation på arbetsmarknaden utgör både ett ekonomiskt och socialt krisläge med 5,52 miljoner unga utan arbete. De senaste tolv månaderna har arbetslösheten bland unga ökat i flertalet medlemsstater; i två medlemsstater har den fortsatt att ligga över 50 % och i sex över 30 %. År 2011 minskade sysselsättningsgraden för unga i åldrarna 20 och 34 år som åtminstone har gymnasieutbildning med 4,2 procentenheter till 77,2 % jämfört med 2008, vilket tyder på växande svårigheter i övergången från utbildning till sysselsättning. Elever som slutar skolan i förtid har dåliga sysselsättningsutsikter. Elever som slutar skolan i förtid är enligt många den mest utsatta undergruppen inom EU:s unga arbetskraft. Över hela EU är mer än hälften av dem som slutat skolan i förtid arbetslösa. Andelen elever som slutar skolan i förtid har minskat från 14,1 % år 2010 till 13,5 % år 2011. Stora olikheter finns alltjämt i antalet skolavhopp mellan medlemsstaterna, men de som har infört effektiva och heltäckande åtgärder för att motverka förtida skolavhopp har också upplevt avsevärda förbättringar. Skolavhoppen är fortsatt frekventare bland unga människor från mindre gynnad bakgrund, bland migranter och etniska minoriteter som t.ex. romer och bland pojkar. Andelen unga som varken arbetar eller studerar fortsätter att öka. Än mer oroande är att ökningarna var högre i de medlemsstater vars nivåer redan var högre. Trots att ökningen för unga män har varit större, är andelen unga utan arbete eller studieplats alltjämt större för unga kvinnor i nästan alla EU-länder. Figur 3: Andel unga som varken arbetar eller studerar bland 15–24 åringar (%) Källa: Eurostat, LFS Spridningen av arbetslösheten mellan medlemsstaterna har märkbart ökat de senaste åren, särskilt i euroområdet. Olikheterna kännetecknas också på regional och lokal nivå av fickor med mycket hög ungdoms- och långtidsarbetslöshet på subnationell nivå. I augusti 2012 var arbetslösheten lägst i Österrike med bara 4,5 %, medan den var 25,1 % i Spanien. En stor andel av de arbetslösa är koncentrerad till relativt få länder. Antalet arbetslösa i Italien, Spanien och länder med ekonomiska stödprogram (Grekland, Irland, Portugal och Rumänien) står för nästan hälften av alla arbetslösa i EU, och denna andel har ökat kraftigt under krisen. Figur 4: Förändringar av arbetslöshetstalen (procentenheter) under de senaste tolv månaderna och de tre sista månaderna fram till och med augusti 2012 samt fördelningen av arbetslösheten mellan augusti 2009 och augusti 2012 Källa: Eurostat Anmärkningar: Eurostat. Andra diagrammet: Uppgifter saknas för augusti 2012 vad gäller fem medlemsstater. Uppgifter som används: Juni för Estland och Lettland, juli för Grekland, Ungern och Förenade kungariket. Klyftan har ökat mellan medlemsstaterna både i fråga om sysselsättningsindikatorerna och de sociala indikatorerna. Detta är särskilt tydligt mellan de södra och perifera EU-länderna. De medlemsstater som hittills har visat snabbare återhämtningsförmåga är oftast de nord- och centraleuropeiska länderna. Chockerna förefaller vara asymmetriska, men mycket ofta har länder med relativt osegmenterade arbetsmarknader, starka välfärdssystem och en förmåga att tillfälligt anpassa arbetstimmar och arbetstid (intern flexibilitet) klarat sig bättre. Färsk statistik visar att löner och arbetskraftskostnader har börjat återställa jämvikten i bytesbalansen. År 2011 uppvisade arbetsmarknaderna i EU tydliga tecken på förbättrad lönedynamik, med måttligt ökade nominella enhetsarbetskostnader efter reala minskningar 2010. Realkompensationen per anställd minskade 2011 i omkring hälften av medlemsstaterna och utvecklades långsammare än produktiviteten, vilket bekräftade trenden med en minskande löneandel som inletts 2010. De nominella enhetsarbetskostnaderna varierar något i de olika medlemsstaterna. I allmänhet följer utvecklingen av enhetsarbetskostnaderna allt oftare mönster som hjälper till att återställa jämvikten i bytesbalansen, med en allt tydligare differentiering mellan länder med större behov att minska arbetslösheten och återställa jämvikten i bytesbalansen och länder med en mer hållbar återhämtning och överskott i bytesbalansen. Figur 5: Årlig tillväxttakt för den nominella enhetsarbetskostnaden (NULC) (andra kvartalet 2011/andra kvartalet 2012) och trenden i åtta utvalda medlemsstater (de som erhållit en landsspecifik rekommendation om löner), andra kvartalet 2008– andra kvartalet 2012 Anmärkning: Säsongsrensade kvartalsvisa uppgifter Källa: Eurostat. Diagram 1: I fråga om Cypern är jämförelsen första kvartalet 2011 och första kvartalet 2012 (uppgifter saknas om första kvartalet 2012) Källa: Eurostat Mönstret från tiden före krisen med starkare reallönedynamik i länder med dåliga arbetslöshetsresultat har vänt sedan 2010. Denna utveckling har bidragit till att konkurrenskraften i de exportinriktade sektorerna gradvis har förbättrats. Både efterfrågan på arbetskraft och lönenivån förefaller oftare vara mer oförändrad i sektorer exponerade för internationell handel i länder som tydligt har inlett eller nästan slutfört en korrigering av sitt underskott i bytesbalansen. Beläggen tyder vidare på att reallönedynamiken var starkare fram till 2009, men att detta mönster har vänt sedan 2010. De genomsnittliga hushållsinkomsterna minskar i många medlemsstater. Mellan 2009 och 2011 har hushållens disponibla bruttoinkomster minskat i två av tre medlemsstater och situationen mellan länderna divergerade ytterligare. I flertalet medlemsstater försvagade den långdragna ekonomiska krisen och arbetsmarknadskrisen kombinerat med behovet att konsolidera de offentliga finanserna (bl.a. sänkta förmåner och skattehöjningar) de nationella automatiska stabilisatorernas skyddande effekter över tiden, allt eftersom vissa stödmottagares rätt till förmåner har löpt ut eller deras ersättningsnivåer har sänkts. Hushållens inkomster har särskilt i de medlemsstater med förlängd recession minskat till följd av detta. Den budgetkonsolidering som skett sedan 2010 verkar ha bidragit till att avsevärt minska hushållens disponibla inkomster. Figur 6: Förändring av hushållens disponibla bruttoinkomster under krisen Källa: Eurostat, nationalräkenskaper. Den andel av EU:s befolkning som anser att deras hushåll har ekonomiska svårigheter är historiskt hög, sedan den generellt ytterligare ökat under de senaste månaderna. Ökningen 2012 från år till år av den finansiella stressindikatorn i den lägsta kvintilen var särskilt stark i Spanien och Italien (en ökning med 10 procentenheter) medan en minskning rapporterades i sex medlemsstater. Nya uppgifter tyder på fler fattiga, djupare fattigdom och social utestängning. Andelen personer som riskerar fattigdom eller social utestängning har ökat i fler medlemsstater sedan 2008 än de där denna andel minskat. Vissa grupper har drabbats särskilt hårt (bl.a. barn, hushåll med en ensamstående förälder, människor i aktiv ålder, särskilt unga). Fattigdomsstatistiken bekräftar att de som befinner sig i riskzonen för fattigdom blir allt fattigare i många länder, särskilt i dem där risken totalt sett att hamna i fattigdom är hög. År 2010 var medianinkomsten för personer inom EU som riskerar fattigdom 22 % lägre än fattigdomströskeln, vilket visar att fattigdomsklyftan sedan 2008 vidgats i de flesta medlemsstaterna. Figur 7: Antal personer som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning (AROPE) i EU:s medlemsstater 2008–2011 Källa: EU-SILC * uppgifter: SILC 2011(2010) Fattigdomen bland arbetande och den sociala polariseringen ökar i många medlemsstater. Arbetande fattiga utgjorde en tredjedel av de arbetsföra vuxna som riskerar att drabbas av fattigdom år 2011. År 2010 levde 8,4 % av de sysselsatta under fattigdomsgränsen och risken var betydligt större för familjer med underhållsberoende barn (10,7 %). Förekomsten av fattigdom bland förvärvsarbetande ökade bland kvinnor, men är alltjämt högre bland män. Fattigdom bland förvärvsarbetande ökade väsentligt i en av tre medlemsstater mellan 2006 och 2010, bl.a. i några av de rikaste medlemsstaterna med mer motståndskraftiga ekonomier och arbets­marknader. Faktorer som t.ex. lönejusteringar, kortad arbetstid, korttidsarbete samt fler deltidsarbeten och tillfälliga kontrakt kan ha bidragit till detta. 2. Stora arbetsmarknadsproblem De senaste tendenserna på arbetsmarknaderna beror delvis på konjunktursvängningar, och särskilt på den djupa ekonomiska krisen, men de sammanhänger också med strukturella och institutionella arbetsmarknadsproblem som påverkar ekonomin och hur arbetsmarknaderna fungerar. Nettoökning av nya arbetstillfällen (sysselsättningstillväxten) har stadigt minskat både på EU-nivå och i medlemsstaterna, med undantag av år 2010. Sedan mitten av 2011 har EU åter sjunkande sysselsättningstal. Detta utgör nettoresultatet av färre tillsatta vakanser (icke förvärvsarbetande som får arbete) och fler uppsägningar, vilket kräver åtgärder som stimulerar efterfrågan på arbetskraft och ett tillväxtmönster med ökad sysselsättning[3]. Samtidigt rapporteras dock avsevärda framgångar från sysselsättningsskapande program som får stöd från strukturfonderna och sammanhållningsfonden både i form av skapad sysselsättning brutto och antal nystartade företag som fått stöd. Figur 8: Index över arbetslöshetstal och antal tillsatta vakanser i EU-27, första kvartalet 2007– fjärde kvartalet 2011 Källa: Beräkningar av kommissionens avdelningar på grundval av uppgifter från Eurostat Potentialen för nya arbetstillfällen i vissa nyckelsektorer kan utnyttjas i större utsträckning om kompetensbristen åtgärdades. Miljöindustrin beräknas skapa cirka 8 miljoner nya arbetstillfällen fram till 2020, varav upp till 2,8 miljoner på grund av resurseffektivitetsåtgärder, 2 miljoner till följd av energieffektivitetspolitiken och ytterligare 3 miljoner till följd av utvecklingen av sektorn för förnybar energi[4]. År 2012 beräknas 3,4 miljoner människor arbeta inom miljöindustrin i hela EU, en ökning från 2,7 miljoner år 2008, vilket visar att det även i nuvarande ekonomiska klimat finns en potential för sysselsättningstillväxt inom den gröna sektorn. Mellan 2005 och 2009 bidrog sektorn för förnybara energier till att skapa mer än 300 000 nya arbeten. Åren 2008–2011 skapade sektorn för hälsovårds- och socialtjänster cirka 1 866 000 nya arbetstillfällen. Efterfrågan på nya anställningar inom denna sektor förväntas dessutom öka med sammanlagt 8 miljoner beräknade nya arbetstillfällen mellan 2010 och 2020. Inom IKT-sektorn förväntas fram till 2015 upp till 700 000 lediga platser finnas tillgängliga. Båda sektorerna står inför liknande utmaningar när det gäller att ersätta en åldrande arbetskraft med yngre medarbetare. Betydande kompetensbrist rapporteras generellt inom den gröna ekonomin, IKT-sektorn och hälso- och sjukvården, särskilt i yrken som är mycket tekniska till sin karaktär. Skatten på arbete är fortfarande hög och har till och med höjts i flera medlemsstater, men förändringar i sammansättningen minskar arbetskraftskostnaderna. En hög skattekil utgör ett negativt incitament för arbete för sekundära försörjare och för lågavlönade och lågutbildade arbetstagare och kan ha en negativ inverkan på sysselsättningen på aggregerad nivå. År 2011 låg den genomsnittliga skattekilen för EU-27 på 39,6 % jämfört med 21 % i Schweiz, 29,5 % i USA och 30,8 % i Japan och Kanada. Skattekilen i EU ökade i genomsnitt med 0,3 procentenheter mellan 2010 och 2011, vilket även påverkar låginkomsttagare. Ökningen har generellt varit högst i de medlemsstater som redan har höga skattekilar. Detta har dock främst berott på förändrade personliga inkomstskatter som i ett antal fall åtföljts av minskade sociala avgifter för arbetsgivare vilket sänkt arbetskraftskostnaderna. Figur 9: Den totala skattekilen för låginkomsttagare (låginkomsttagare (som här definieras som dem som tjänar högst 67 % av medellönen) år 2011 samt den årliga förändringen 2010-2011 Kort beskrivning: * Uppgifter EU- länder (Bulgarien, Lettland, Litauen, Malta och Rumänien) utanför OECD finns endast för 2010. * * Cyperns uppgifter gäller 2007. För dessa länder avser ändringarna av skattekilen för 2009–2010 (för Cypern 2006–2007). Källa: OECD Segmenteringen av arbetsmarknaden har fortsatt att öka med fler och fler tillfälliga anställningskontrakt och deltidsarbete. Mellan 2007 och 2011 ökade andelen personer med ofrivilliga visstids- och deltidsarbeten i 21 av de 27 medlemsstaterna. Skillnaderna är stora mellan medlemsstaterna, men Medelhavsländerna och Polen kännetecknas av den starkaste segmenteringen. Den asymmetriska lagstiftningen om anställningsskydd mellan fasta anställningar och visstidsanställningar/tillfälliga anställningar är huvudorsaken till segmenteringen av arbetsmarknaden. År 2011 hade 60,4 % i åldersgruppen 15–64 år tillfälliga arbetskontrakt utan att de själva ville det. Sannolikheten för få fast anställning är lägre i medlemsstater med strängare lagstiftning om anställningsskydd. Figur 10: Andelen personer med ofrivillig visstids- eller deltidsanställning (2007–2011) samt övergångar från tillfälligt till fast arbete (uppgifter från 2010) Kort beskrivning: *Uppgifterna för Slovenien avser 2011. * * Uppgifter för Irland finns endast för 2007. Källa: Eurostat, LFS och SILC De unga är kraftigt överrepresenterade i tillfälliga arbeten på EU:s arbetsmarknader och deras situation har med tiden försämrats. År 2011 arbetade 42,5 % av de unga i EU med tillfälliga anställningskontrakt jämfört med 14,0 % av den genomsnittliga befolkningen i arbetsför ålder. Beläggen visar att tillfälliga arbeten bland unga i viss mån kan fungera som språngbräda till en fast anställning, men detta gäller bara i en del andra medlemsstater där andelen övergångar från tillfällig till fast anställning är särskilt låg. Figur 11: Anställda i fast och tillfälligt arbete, egenföretagare och sammanlagd sysselsättning (15–64 år), första kvartalet 2007–första kvartalet 2012 Källa: Eurostat Deltidsanställningarna har stått för en betydande del av ökningen av arbetstillfällena under krisen. Medan den totala sysselsättningsgraden sjönk mellan 2008 och 2010 och antalet heltidsanställda sjönk med 6,2 miljoner ökade antalet deltidsarbetande med 1,1 miljoner under samma period. Deltidsarbetena har stadigt blir fler och fler de senaste åren och uppgick till 18,8 % år 2011. Ungefär en tredjedel av de sysselsatta kvinnorna är deltidarbetande, jämfört med bara 8,1 % av männen, vilket är en spegling av att barnomsorgen bara täcker 28 % av barnen under 3 år och 84 % av barnen över 3 år. Sedan en tid finns tecken på försämringar av jobbmatchningsprocessen på de europeiska arbetsmarknaderna. För de flesta medlemsstaterna har Beveridgekurvan, som länkar samman arbetslöshetstalen med lediga arbetstillfällen, förflyttats ytterligare åt höger. Tre medlemsstater har emellertid förflyttat sig längs Beveridgekurvan (Belgien, Österrike och Finland) sedan början av 2008 och för en medlemsstat har kurvan förflyttas inåt (Tyskland), vilket visar på en förbättring av arbetsmarknaderna och matchningsprocessen. Försämringen kan bero på bristande överensstämmelse mellan den kompetens och utbildning som krävs för vissa arbeten, ökande långtidsarbetslöshet, inadekvata åtgärder mot demografiska förändringar och brister i arbetsförmedlingarnas tjänsteutbud. Den kan dock även vara en följd av friktioner och hinder för geografisk och yrkesmässig rörlighet, asymmetrisk information mellan arbetsgivare och arbetstagare. EU-medborgare ställs alltjämt inför juridiska, administrativa och praktiska hinder när de flyttat till andra EU-länder. Ytterligare reformer planeras för att omvandla Eures[5] till ett efterfrågedrivet verktyg för rekrytering, praktik och jobbmatchning inom EU, vilket gör det möjligt för medlemsstaterna att utveckla sina Eures-tjänster i enlighet med sina specifika ekonomiska behov, exempelvis genom att stödja underrepresenterade yrken och särskilda grupper av arbetstagare, bl.a. unga människor. Figur 12: Beveridgekurvan, EU-27, första kvartalet 2008–tredje kvartalet 2012 Källa: Eurostat, de uppgifter som använts är de följande: arbetslöshetstal (%), och ii) arbetskrftsbristsindikatorn (%), hämtade från resultaten i EU:s företagsundersökning. Den ihållande strukturella arbetslösheten riskerar att bli bestående. Att Beveridgekurvan förflyttats utåt kan vara tillfälligt, eftersom arbetsmarknaden tenderar att reagera på och anpassa sig till förändringar i ekonomin, t.ex. genom ändrad lönedynamik, omskolning eller intensifierade arbetsmarknadsåtgärder. Men förflyttningen kan också peka på mer långvariga strukturella problem som hotar att permanent höja de strukturella arbetslöshetsnivåerna. Insamlade uppgifter visar att nivån på den strukturella arbetslösheten mätt med en arbetslöshetsnivå där lönestegringsgraden är stabil (NAWRU) har sedan krisens början ökat i de flesta EU-länder och denna ökning har utvecklats jämsides med försämringen av Beveridgekurvan. Figur 13: Arbetslöshetsnivå med stabil lönestegringsgrad (%) (NAWRU ) per medlemsstat Källa: AMECO Utgifterna per arbetslös för den aktiva arbetsmarknadspolitiken har på senare tid minskat. Beläggen visar att en aktiv arbetsmarknadspolitik har en positiv effekt på sysselsättningen, i synnerhet för kvinnor och lågutbildade. Medlemsstaterna med lägst långtidsarbetslöshet återfinns också bland dem som har högst deltagande i aktiva arbetsmarknadsåtgärder, även om andra faktorer kan ha bidragit till dessa goda resultat. De faktiska resurserna för den aktiva arbetsmarknadspolitiken per arbetslös har dock minskat med mer än 20 % mellan 2007 och 2010[6]. Figur 14: Deltagande i aktiva arbetsmarknadsåtgärder (ALMP) 2010 och långtidsarbetslöshet 2011 Källa: Eurostat Socialtrygghetssystemets skyddande effekt på hushållsinkomsten som en automatisk stabilisator började försvagas efter 2009. Under krisens inledningsfas spelade sociala förmåner en viktig roll för att hålla uppe hushållens inkomster. I eurozonen bidrog nettosocialförmåner och sänkta skatter positivt till förändringen av hushållens disponibla bruttoinkomst under 2009 och under de två första kvartalen 2010. Under krisens andra fas började dock denna effekt att försvagas. I slutet av 2010 började de sociala förmånernas inverkan på förändringen av hushållens bruttoinkomst bli negativ. I vissa länder omfattas allt fler människor inte av något system alls. Försvagningen sammanhänger med en ”automatisk” sänkning av bidragen med tiden, en utfasning av den första tidens fakultativa inkomst­stödåtgärder och, i vissa länder, med nedskärningarna av sociala utgifter som har ingått som en del i budgetkonsolideringsprogrammen. Stora skillnader finns mellan medlemsstaterna i hur effektivt de använder sina resurser, dvs. de resultat och den minskning av fattigdomen som de åstadkommer per utgiftsenhet när utgiftsmönster och socialskyddsbestämmelsernas strukturer är likartade. Skatte- och förmånssystemen hör till de viktigaste instrumenten för att förebygga och åtgärda inkomstfattigdomen. År 2010 minskade utbetalningarna av socialtrygghetsförmåner (exklusive pensioner) fattigdomen i EU från 26 % till 16 %, dvs. med 37 %. Och ändå når medlemsstaterna som betalar ut likvärdiga belopp för social trygghet ganska olika resultat, och vice versa. Vissa länder lyckades minska fattigdomen bland barn och gamla eller sjuklediga med hjälp av lägre utgifter än andra. Vissa länder kan ha högre förmånsnivåer eftersom de lyckas korta ner bidragsperioden genom att snabbt få folk i arbete igen. Om en balans kan hittas mellan förmåner som omfattar alla och sådana som är inkomstprövade, respektive mellan kontanta förmåner och in natura-förmåner kan det bidra till att sätta människor i arbete. Mätningar av socialskyddsutbetalningarna i förhållande till fattigdomsreduktionen tyder på att vissa system är effektivare än andra. Bulgarien, Lettland, Polen och Rumänien är exempel på länder med belopp och svaga effekter. Spanien, Italien, Portugal och Cypern (och Grekland) uppvisar liknande resultat men med högre utgifter. De uppnår också sämre resultat än EU-genomsnittet när det gäller att minska barn­fattigdomen. Stora utmaningar kvarstår med genomförandet av strategierna för aktiv integration, som parallellt är koncentrerade på lämpligt inkomststöd, inkluderande arbetsmarknader och tillgång till tjänster av god kvalitet. I många medlemsstater märks nu en utveckling mot en aktiv social politik och åtgärder för att undanröja negativa ekonomiska incitament till arbete. Fortfarande finns ihållande skillnader i socialstödens täckningsnivå och minimiinkomster mellan medlemsstaterna och problem återstår även när det gäller att nå ut till grupper som drabbats allra mest av fattigdom (t.ex. hemlösa och romer). Adekvat inkomststöd är ett bra sätt att underlätta övergång till arbete, främja social integration samt driva på den samlade efterfrågan. Kvalitativ barnomsorg till överkomligt pris gör det lättare för föräldrar att delta på arbetsmarknaden och ger barnen de bästa chanserna i livet, men belägg finns också för att de mest utsatta familjernas arbetsmarknads­deltagande generellt ligger lägre på grund av faktorer som tillgänglighet och tillgång, pris, bidragsberättigande, och föräldraval. 3. Strukturella arbetsmarknadsreformer Vid sitt möte den 1–2 mars 2012 fastställde Europeiska rådet, på grundval av kommissionens årliga tillväxtöversikt för 2012, de politiska riktlinjerna för medlemsstaternas nationella reformprogram som ska innehålla medlemsstaternas planer för arbetsmarknadsreformer för att uppnå EU:s överordnade mål enligt sysselsättningsriktlinjerna. På grundval av kommissionens förslag antog rådet landsspecifika rekommendationer med särskild inriktning på de områden där medlemsstaterna bör vidta politiska reformer inom den övergripande ramen för riktlinjerna för sysselsättningspolitiken. I följande avsnitt beskrivs de politiska åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för sina nationella reformprogram och prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten för 2012. 3.1. Mobilisera arbetskraft för tillväxt Flera medlemsstater (Belgien, Tjeckien, Estland, Ungern, Irland och Portugal) håller på att stärka sin aktiva arbetsmarknadspolitik och sina arbets­förmedlingar. I Belgien har lönebidragen höjts för anställda som ses som ”kunskaps­anställda” (dvs. forskare inom den privata eller offentliga sektorn). I Tjeckien används samhällstjänst som en aktiveringsåtgärd som samordnas av arbets­förmedlingen. I Estland erbjuder det nya sysselsättningsprogrammet för 2012–2013 ett bredare urval av aktiva arbetsmarknadsåtgärder och utvidgar den målgrupp som har rätt till olika åtgärder. I Ungern har den aktiva arbetsmarknadspolitiken förstärkts genom utbildning av anställda på arbetsförmedlingarna, kundinriktade servicemodeller, servicepaket för mikroföretag och små och medelstora företag, breddning av funktioner och e-tjänster på arbets­förmedlingarnas portal samt omvandling av offentliga arbetsprojekt. I Irland håller man på att skärpa villkorligheten så att deltidsarbetande uppmuntras att gå över till heltidstjänster. I Portugal slutligen effektiviseras arbetsförmedlingarna och lönebidrag har införts för arbetslösa. Skattetrycket på arbete är under 2011 och 2012 alltjämt högt, med en total ökning av lönekostnaden som följd, även om vissa framsteg har gjorts för en del kategorier av utsatta arbetstagare, t.ex. lågkvalificerade och lågavlönade anställda. Många medlemsstater (Belgien, Danmark, Cypern, Finland, Grekland, Spanien, Irland, Italien, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Slovenien och Förenade kungariket) höjde nyligen den personliga inkomstskatten, vanligen genom höjda lagstadgade skattesatser. Detta skedde ofta på tillfällig basis i form av allmänna tilläggsavgifter eller solidaritetsbidrag för höginkomsttagare (Grekland, Italien, Cypern, Luxemburg, Portugal och Spanien). Österrike och Tjeckien planerar också att inom kort vidta liknande åtgärder. De sociala avgifterna har också höjts i många länder (Österrike, Bulgarien, Cypern, Frankrike, Grekland, Ungern, Lettland, Polen, Portugal och Förenade kungariket). Åtgärderna för att sänka skatten på arbete inriktades främst på att öka incitamenten till arbete för specifika grupper och innefattade i allmänhet förändringar i skattebasen. I t.ex. Belgien är en rad sänkningar av socialförsäkringsavgifterna inriktad på unga människor, lågavlönade samt äldre arbetstagare, och nyanställningar i små och medelstora företag eller av egenföretagare. Skattelättnadsåtgärder beviljades också låg- och medelinkomsttagare genom ökade skattetillgodohavanden och grundersättningar i Finland och Ungern. I Sverige har grundavdraget höjts för arbetsinkomst för personer över 65 år i syfte att förlänga arbetslivet. En rad olika åtgärder främjar bildandet av nya företag och egenföretagande (Österrike, Belgien, Bulgarien, Estland, Spanien, Irland, Malta, Ungern, Polen, Portugal och Förenade kungadömet). I Österrike ger ett pilotprojekt extra stöd till lärlingar och företag som erbjuder lärlingsplatser, bl.a. rättslig rådgivning och medling. I Belgien förbättras tillgången till krediter för företag, främjas administrativa förenklingar, eller sänka socialförsäkringsavgifterna i hotell- och restaurang­branschen. I Bulgarien främjas egenföretagande genom vägledning, utbildning och hjälp att starta egna företag eller genom att nybildade småföretag får utrustning och reparationer. I Spanien förenklas möjligheterna att bilda företag genom att den administrativa bördan lättas för mindre företag och turistsektorn får förlänga sina öppettider. I Irland lämnas en rad stöd, bl.a. kapitalbidrag, lånefonder och lånegarantier, incitament för att starta företag m.m. På Malta minskas byråkratin för egenföretagare och en ny ”mikro­garanti­ordningen” har aviserats för att hjälpa egenföretagare och småföretag att få garantier för banklån. I Polen främjas entreprenörskap, egenföretagande och affärsverksamhet genom ESF. I Portugal får entreprenörer och egenföretagare tillgång till kredit, och arbetslösa som vill starta egna företag får tekniskt stöd. I Förenade kungariket stärktes det nationella lånegarantisystemet för att stimulera bankerna att låna ut mer pengar till små och medelstora företag. Vissa medlemsstater har anpassat arbetslöshetsersättningarna för att underlätta återgången till arbete (Belgien, Spanien, Irland, Italien och Sverige). I Belgien innebär reformen av arbetslöshetsbidragssystemet att ersättningarna minskar tidigare och snabbare än förut. I Spanien har arbetslöshetsersättningen sänkts för flera grupper. I Portugal reduceras arbetslöshetsersättningarnas varaktighet och storlek genom en ny lag, vilket ska minska risken för bidragsberoende och långtidsarbetslöshet. I Sverige har striktare villkor, lägre inkomstersättning och maxgränser för arbetslöshetsersättning införts. Större ansträngningar att stärka det ömsesidiga ansvaret görs i Spanien, genom att införa villkor om deltagande i arbetsmarknadsåtgärder. I Irland har tydligare villkorlighet införts för arbetssökande med särskilt fokus på långtidsarbetslösa. I Italien kommer det nya socialförsäkringssystemet för sysselsättning gradvis att ersätta det nuvarande systemet för arbetslöshetsstöd. Flera medlemsstater har vidtagit åtgärder för att komma rätta till lönesättningen så att lönerna utvecklas i linje med produktiviteten (Grekland, Spanien och Portugal). I Spanien prioriteras i den senaste tidens arbetsmarknadsreformer företagens beslut om arbetstider och löner och underlättar för företag att välja att inte delta i sektorsavtal. I Portugal säkras en löneutveckling som ligger i linje med företagens förutsättningar genom undantag för kollektivavtal om arbetsgivarorganisationerna omfattar färre än 50 % av den totala arbetsstyrkan. I Tyskland omfattar det sektorsbaserade minimilönesystemet fler och fler sektorer. I Ungern trädde den nya arbetslagen i kraft den 1 juli 2012, vilket innebär en höjning av minimilönen med 19 %. Lönesättningsåtgärder införs i Grekland med beslutet att minska minimilönerna och införa differentierade minimilöner för unga. Åtgärder för att främja arbetskraftens rörlighet har vidtagits av ett antal medlemsstater (Österrike, Bulgarien, Tyskland, Spanien, Lettland och Ungern). I Österrike slutfördes införandet av det röd-vit-röda kortet, dvs. ett kriteriebaserat poängsystem för tillträde till arbetsmarknaden för tredjelandsmedborgare, genom att det också öppnats för kvalificerad arbetskraft inom bristyrken. I Bulgarien ska en ny nationell kvalifikationsram skapa insyn i yrkesutbildningen för studerande och arbetstagare och beakta arbetsgivarnas förväntningar på utbildningssystemen. I Tyskland godkändes en lag som minskar inkomstgränsen för universitetsutbildade invandrare från länder utanför EU. I Lettland har en flyttförmån föreslagits för att kompensera arbetstagare som flyttar från sin hemort för att arbeta på annan ort. I Ungern stödjer staten rörlighet genom att ge ekonomiskt stöd som täcker hyran för registrerade arbetslösa personer som flyttar minst 100 km från sin ursprungsort. Medlemsstaterna vidtar åtgärder för att minska antalet personer som lämnar arbets­marknaden för tidigt (Österrike, Belgien, Spanien, Danmark, Irland, Nederländerna, Ungern och Förenade kungariket). I Österrike har reformer genomförts för att minska antalet invaliditetspensioner. I Belgien har åldersgränsen höjts för äldre arbetstagares möjlighet att ta ut sparade dagar (crédit-temps) och deltida förtidspensionering har slopats. I Danmark omfattar planerna på en sjukpensionsreform att aktiveringsmöjligheterna måste vara uttömda innan en förtidspensionering kan tillgripas. I Spanien kommer höjningen av den lagstadgade pensionsåldern att påskyndas, förtidspensioneringsåldern höjs från 61 till 63 år och medför större avdrag, och möjligheten till deltids­pensionering ska dras in i två år. I Irland kommer nya initiativ att göra det möjligt för personer som får sjuk- eller invaliditetsutbetalningar att både arbeta och få inkomststöd, och den lagstadgade pensionsåldern kommer fram till 2028 att öka till 68 år. I Nederländerna vidtas åtgärder för att gradvis höja pensionsåldern till 67 fram till 2023 och därefter kan den komma att bli kopplad till den förväntade livslängden. I Ungern har förtidspensionering i stort sett avskaffats. Den brittiska regeringen har nyligen aviserat sina planer på att koppla pensionsåldern till den förväntade livslängden. Åtgärder inriktade också på att främja ett längre arbetsliv (Österrike, Belgien, Bulgarien, Tyskland, Estland, Finland, Luxemburg, Polen och Förenade kungariket). I Österrike görs aktiva arbetsmarknadsåtgärder, åtgärder för yrkesmässig återintegrering och omskolning, deltidsersättningar och sysselsättningsstöd tillgängliga för äldre arbetstagare med funktionshinder. I Belgien tvingas företag med fler än 20 anställda att vid kollektiva uppsägningar se till att de uppsagdas åldersstruktur motsvarar företagets, och de måste årligen lägga fram en plan för anställda som är 45 år eller äldre. I Tjeckien kommer pensionsåldern att höjas med två månader varje år utan någon övre gräns efter den pensionsreform som antogs i slutet av 2011. I Estland ligger fokus på äldre arbetstagare, deltagande i livslångt lärande och att säkerställa deras hälsa. I Finland görs ansträngningar för att förbättra kvaliteten på arbetslivet och välbefinnandet på arbetsplatsen, för att därigenom förlänga arbetslivslängden. I Luxemburg tvingas företag med fler än 150 anställda att öka stödet till äldre arbetstagare. I Polen görs insatser för att öka inlärningsmöjligheterna för äldre människor och förbättra undervisningskvaliteten för äldre personer. I Förenade kungariket avskaffades i oktober 2011 den automatiska pensionsåldern. Vissa medlemsstater har vidtagit åtgärder som motverkar ett förlängt arbetsliv. I Tjeckien kommer skatten på arbete att höjas för pensionärer, vilket sannolikt minskar de äldres deltagande på arbetsmarknaden. I Frankrike har man återinfört möjligheten att gå i pension vid 60 år för dem som började arbeta när de var 18 år, om de har bidragit tillräckligt till välfärdssystemet. I Ungern har pensioneringsåldern för offentliganställda, utom dem inom sjukvården, blivit obligatorisk. 3.2. Stöd till sysselsättning, särskilt för unga Ett antal åtgärder har vidtagits för att stödja unga människors möjligheter till anställning, särskilt de som inte har arbete eller studieplats. I Finland har en heltäckande ungdomsgaranti lanserats för att erbjuda unga människor arbete, praktik eller studier, workshopar eller arbetsmarknadsrehabilitering inom tre månader efter det att de blev arbetslösa. En grupp länder (Belgien, Bulgarien, Spanien, Cypern, Irland, Polen, Portugal, Sverige och Slovenien) tar initiativ som syftar till att förbättra kvalitet lärlings- och praktikantkontrakt. I Belgien har ett omfattande program för praktik i företag införts för arbetslösa under 25 år som inte har hittat ett arbete efter sex månaders yrkesintegration. I Bulgarien främjas praktik inom den offentliga förvaltningen centralt och regionalt med prioritet för unga med funktionshinder. I Irland tas initiativ till att aktivera och vidareutbilda ungdomar genom 5 000 praktikplatser som är 6–9 månader långa. I Spanien har åtgärder vidtagits för att ta fram ett utbildnings- och lärlingskontrakt, och skapa ett varvat yrkesutbildningssystem. I Polen riktar ett pilotprojekt in sig på arbetslösa under 30 år genom individuellt handledarstöd, praktik och utbildningskuponger. I Portugal stöds yrkespraktik och förmedling av arbete. I Slovenien erbjuds arbetslösa under 30 år anställning under 15 månader och staten främjar frivilliga lärlingsutbildningar inom skatteförvaltningen och de institutioner som arbetar med att förebygga korruption. I Sverige beviljar staten företagen upp till 2 750 euro, per elev och år, för att stimulera antalet lärlingsplatser, och statsbidraget föreslås höjas ytterligare 2014–2016 Bland andra konkreta insatser för att stödja ungdomar som inte arbetar eller studerar märks program inriktade på yrkesutbildningsdimensionen (Tyskland, Litauen och Finland), utbildning på arbetsplatser (Lettland) och ekonomiskt stöd (Ungern). I Tyskland har unga människor med invandrarbakgrund nu förbättrade möjligheter att påbörja ett yrkesutbildningsprogram. I Litauen bekostas löner och kostnader för att organisera förvärv av färdigheter på arbetsplatser till viss del genom projektet ”Ökad sysselsättning för unga”, inriktat på personer under 29 år. I Lettland erbjuds arbetslösa i åldrarna 15-24 år att under nio veckor försöka sig på tre olika yrken i en yrkesskola. I Ungern har ”första jobbgarantin” införts, som ger full lönekompensation till arbetsgivare, inklusive bruttolönen och sociala avgifter. I flera medlemsstater har partnerskap ingåtts med arbetsmarknadens parter för att främja lärlings- eller praktikplatser av hög kvalitet (Bulgarien, Tjeckien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Rumänien och Slovenien). I Bulgarien syftar åtgärderna till att ersätta eller understödja investerings- och arbetskraftskostnader för att skapa arbetstillfällen för ungdomar. I Tjeckien hjälper ett ESF-finansierat projekt till med företagens praktikkostnader, främst för akademiker och personer som saknar arbetslivserfarenhet och som behöver komplettera sina kompetensprofiler. I Irland ger nya åtgärder ytterligare utbildningsplatser för arbetslösa genom samarbete och utbyte mellan arbetsgivare/företag och utbildningsinstitutionerna. I Rumänien kommer företag som anställer personer under 25 år att för varje anställd under ett år slippa betala socialförsäkringsbidragen. I Slovakien kommer arbeten i den privata sektorn att subsidieras upp till minimilönenivån i ett år, medan arbetsgivarna bör bidra i minst sex månader. Lagstiftningen om anställningsskydd har endast reformerats i ett fåtal länder (Ungern, Slovakien och Italien). I Ungern inkluderar förändringarna regelverk för dem som har flera arbeten, regler om flexibla arbetstidslösningar och förenklingar av reglerna för avsked. I Portugal har avgångsvederlagen minskats till 20 dagar per arbetsår för både tillsvidareanställningskontrakt och visstidskontrakt och lättade definitionen på individuella uppsägningar av ekonomiska skäl. I Italien har lagstiftningen om felaktiga individuella uppsägningar i företag med fler än 15 anställda reviderats för att öka flexibiliteten vad gäller utträde från arbetsmarknaden och åtgärder har vidtagits för att begränsa missbruk av atypiska anställningsavtal. I Slovakien begränsar man längden på och antalet på varandra följande visstidskontrakt och avskaffar undantag för bemannings­företag. Endast ett fåtal medlemsstater gör framsteg med att anpassa utbildningssystemen så att de avspeglar arbetsmarknadens behov (Belgien, Irland, Litauen, Malta och Slovakien). I Irland syftar åtgärderna till att hjälpa arbetslösa och tidigare egenföretagare att kvarstå så nära arbetsmarknaden som möjligt genom högre utbildning på deltid för att höja deras kompetens eller omskola dem till områden där varaktiga arbetstillfällen sannolikt kommer att finnas. I Litauen kommer kvalifikationerna att kartläggas i flera steg för att bättre informera människor om strukturen på kompetensefterfrågan och ringa in vilka specialiteter som är mest efterfrågade. På Malta uppmuntras studenterna att spetsa sin utbildning med kompetens som behövs inom näringslivet och genom skattetillgodohavanden som täcker upp till 80 % av kursavgifterna. I Slovakien syftar den nya yrkesutbildningslagen att stärka kopplingen mellan yrkesutbildning och arbetsmarknadens krav. Även i Belgien har de tre språkgemenskaperna reformerat yrkesutbildningen för att stärka kvaliteten, flexibiliteten och kopplingen till kraven på arbetsmarknaden Ett antal åtgärder har vidtagits för att se över universitetens kvalitet och finansiering (Italien, Lettland och Malta). Italien har vidtagit åtgärder för att höja kursavgifterna med mellan 25 % och 100 %. När det gäller stipendier är det bara Malta som har aviserat sin avsikt bibehålla de två stipendiesystemen. Lettland har gjort en omfattande bedömning av fler än 800 högre utbildningsprogram och ett antal reformer är på gång, bl.a. rör de ackrediteringsprocessen, en ny finansieringsmodell för universiteten samt universitetsförvaltningen. Trots uppmaningar i den europeiska planeringsterminen om att prioritera tillväxtvänliga offentliga utgifter, finns belägg för nedskärningar som missgynnar investeringarna i utbildning. Ett stort antal medlemsstater minskade sina utbildningsutgifter både 2011 och 2012 (Estland, Italien, Litauen, Lettland och Förenade kungariket) eller antingen 2011 eller 2012 (Belgien, Bulgarien, Irland, Frankrike, Cypern, Ungern, Polen, Rumänien, Slovakien, Finland). Diskussionerna om budgetkonsolideringen koncentreras på utbildningsfrågor också i Spanien. Däremot förblev anslagen stabila eller utökades i Tjeckien, Danmark, Luxemburg, Mala och Österrike. 3.3. Skydd av utsatta personer Flera medlemsstater har vidtagit åtgärder för att ta itu med de sociala trygghetssystemens effektivitet (Estland, Lettland och Spanien). I Estland kommer tillgången till arbetslöshetsförmåner att öka betydligt från och med 2013 för att komplementtera och balansera arbetslagstiftningen reform från 2009. I Irland får utsatta människor, trots generella nedskärningar av sociala förmåner, fortfarande inkomststöd, om än på en lägre nivå. I Lettland kommer arbetslöshetsersättningarna inte längre att bero på en tjänsteårsbaserad försäkring, utan kommer att minska stegvis i upp till 9 månader. I Spanien kommer aktiveringen av minimiinkomstsystemet att länkas till den sökandes yrkeslivslängd. Vissa medlemsstater har gått framåt med genomförandet av sina strategier för aktiv integration med inriktning på adekvat inkomststöd, inkluderande arbetsmarknader och tillgång till kvalitetstjänster (Österrike, Danmark, Finland, Frankrike, Malta, Polen och Sverige). I Österrike har en handlingsplan antagits för funktionshindrade med åtgärder som rör antidiskriminering, tillgänglighet, vård, utbildning, sysselsättning och självvalt liv. I Danmark enades man i juni 2012 om en omfattande sjukpensionsreform som begränsar tillgängligheten för personer över 40 år och inför rehabiliteringsgrupper som ska understödja hälsa, sysselsättning, utbildning och sociala tjänster. På Malta uppmuntras frivilliga organisationer genom ekonomiskt stöd att anställa missgynnade personer. I Sverige avser regeringen att ytterligare stärka utsatta gruppers ställning på arbetsmarknaden genom att utöka de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna för långtidsarbetslösa och människor med en svag ställning på arbetsmarknaden. I Portugal har en marknad skapats för sociala hyreslägenheter som ska garantera tillgång till billigt och bra boende för de mest utsatta grupperna. Bara ett fåtal åtgärder vidtas när det gäller tillgången till tjänster som stöder en integration på arbetsmarknaden och i samhället (Tjeckien, Irland och Polen). I Tjeckien har ett småskaligt pilotprogram satts i gång på lokal nivå som erbjuder bättre bostäder och omskolning för socialt utestängda familjer (särskilt romer) som garanterar full närvaro i skolan för deras barn. I Irland stöder ESF program som syftar till att göra invandrare ekonomiskt oberoende och mer socialt integrerade genom sysselsättning eller vidareutbildning. I Polen har inkomstkriterierna höjts för att stödja arbetande fattiga och kontantbidragen från de sociala myndigheterna har ökat även för utlänningar och flyktingar som deltar i språkutbildning. [1] Rådets beslut 2010/707/EU av den 21 oktober 2010 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 308, 24.11.2010, s. 46). [2] De långtidsarbetslösa utgör i dag över 44 % av de arbetslösa. [3] Se Europeiska kommissionens ”Sysselsättningspaket ” från april 2012 [4] SWD (2012) Exploiting the Employment Potential of Green Growth, 92final, 18.4.2012. [5] Ett nätverk av 31 europeiska arbetsförmedlingar som understöder rörlighet bland arbetstagare mellan medlemsstaterna, EES-länder och Schweiz. [6] OECD-uppskattningar som bygger på egna arbetsmarknadsprogram och databaser för huvudsakliga ekonomiska indikatorer. Inledning Korrigeringen av EU:s ekonomi efter den ekonomiska krisen fortsätter. Före sommaren präglades euroområdet fortfarande av ekonomiska spänningar, samtidigt som världsekonomin bromsades och därmed minskade möjligheterna att använda exporter för återhämtning. Därför är utsikterna för EU:s ekonomi på kort sikt fortfarande dåliga, men en stegvis återgång till tillväxt väntas under 2013, med ytterligare förbättringar under 2014. Dessa prognoser försvårar läget för många EU-länder som måste företa anpassningar. Särskilt de dåliga tillväxtprognoserna bromsar investeringen och skapandet av arbetstillfällen, och driver på arbetskraftsnedskärningarna, eftersom marginalerna för att utnyttja flexiblare arbetsmönster nu har minskat. EU:s ekonomi står fortfarande inför svåra problem. Många medlemsstaters ekonomier kämpar fortfarande med omfattande skuldsaneringar inom den privata och den offentliga sektorn. Skuldsaneringen har att göra med upplösningen av ackumulerade ekonomiska obalanser, som i sin tur beror på tidigare ohållbara utgiftsnivåer som finansierats på kredit och i vissa fall förstärkts av tillgångsprisbubblor inom den privata sektorn och i andra fall av bristande finanspolitisk kontroll inom den offentliga sektorn. Dessa faktorer bromsar i dag tillväxten, när utgifterna minskas och intäkterna styrs till skuldavbetalning. Den ljusa sidan är att anpassningen av EU:s ekonomi tycks gå framåt. Situationen har förbättras på finansmarknaderna efter sommaren, till följd av ett systematiskt genomförande av reformer, de framsteg som gjorts med omstruktureringen av EMU och de tunga beslut som tagits inom euroområdet, inte minst av ECB. De sårbaraste medlemsstaternas omfattande insatser börjar också bära frukt: skuldsättningen har minskat både inom den privata och den offentliga sektorn, och konkurrenskraften ökar i länder med stora konkurrenskraftsklyftor, vilket skapar förutsättningar för ytterligare anpassningar framöver. Exporter bidrar i allt större utsträckning till att förbättra de stora handelsbalansunderskotten, vilket är ett gott tecken för korrigeringens stabilitet. De stora skillnaderna mellan EU-medlemsstaternas till