SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/74

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Skuldsättning och social utslagning i överflödssamhället”

(2008/C 44/19)

Den 16 februari 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på om: ”Skuldsättning och social utslagning i överflödssamhället”.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 2 oktober 2007. Föredragande var Jorge Pegado Liz.

Vid sin 439:e plenarsession den 24–25 oktober 2007 (sammanträdet den 25 oktober) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 59 röster för, inga röster emot och 1 nedlagd röst:

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 I frånvaron av gemenskapsriktlinjer på detta område har medlemsstaterna utvecklat sina egna rättsliga system för att förhindra att enskilda personer eller familjer hamnar i överskuldsättning, för att ta hand om sådana fall och för att stödja och hjälpa de drabbade ur sin situation.

1.2 Under de senaste decennierna har denna företeelse ökat oroväckande. Mot bakgrund av detta, av EU:s utvidgning och av det faktum att situationen på senare tid förvärrats globalt, har EESK beslutat lansera en offentlig debatt om denna fråga med det civila samhället och de övriga EU-institutionerna. EESK har ju länge varit uppmärksam på denna utveckling och de sociala konsekvenser som överskuldsättningen medför i fråga om utslagning, social orättvisa och störningar när det gäller att förverkliga den inre marknaden. Syftet med debatten är att kartlägga och vidta åtgärder på gemenskapsnivå för att exakt definiera, övervaka och angripa problemet utifrån alla dess aspekter: sociala, ekonomiska och rättsliga.

1.3 De olika system som införts i de länder som har utarbetat sådana, inte bara i Europa utan i resten av världen, och frånvaron av sådana system i andra länder, bäddar för ojämlika möjligheter, som å ena sidan skapar social orättvisa och å den andra sidan störningar när det gäller att fullt ut genomföra inre marknaden. Detta kräver proportionerliga åtgärder från EU:s sida, för vilka en nödvändig rättslig grund finns i primärrätten.

1.4 Yttrandet behandlar de viktigaste frågorna i samband med en alltför hög skuldsättning, analyserar lösningar på nationell nivå, redogör för konstaterade problem och brister, bedömer problemets globala dimension, tar upp brister vad gäller kunskap och de metoder som används och försöker kartlägga handlingslinjer och områden för eventuella insatser från unionens sida.

1.5 EESK föreslår till och med att det inrättas ett europeiskt observationsorgan för överskuldsättning som ska övervaka utvecklingen av denna företeelse på EU-nivå. Centrumet ska fungera som ett forum för dialog mellan alla berörda parter samt föreslå och samordna åtgärder för att förhindra och begränsa problemet.

1.6 Kommittén är emellertid medveten om att en så omfattande samordning som det rör sig om här bara är möjlig om kommissionen, Europaparlamentet och rådet utifrån en nära dialog med det organiserade civila samhället som företräder dem som främst berörs av problemet (familjer, arbetstagare, konsumenter, finansinstitut m.m.) beslutar sig för att placera denna fråga högt på dagordningen.

1.7 Därför är det välkommet att kommissionen nyligen tycks ha börjat intressera sig för frågan och den uppmanas livligt att göra en nödvändig uppföljning i form av grundläggande studier, samråd och lagstiftningsförslag och andra relevanta och lämpliga förslag. Först borde en grönbok offentliggöras där man ringar in frågans olika aspekter och där alla berörda parter får göra sig hörda genom ett brett offentligt samråd.

1.8 Vidare uppmanas Europaparlamentet och rådet att ta till sig farhågorna som det civila samhället framför i detta yttrande och föra upp dem som en viktig punkt på sin politiska agenda.

2. Inledning

2.1 Det råder ingen tvekan om att kreditgivning har gjort det möjligt för EU-medborgarna att förbättra sin livskvalitet och få tillgång till grundläggande varor och tjänster som de annars inte skulle kunna skaffa sig, eller först efter mycket lång tid, t.ex. en bostad eller ett eget fordon. Om det uppstår allvarliga arbetsrelaterade problem, om den månatliga skuldbördan överskrider en rimlig andel av den disponibla månadsinkomsten, om lånen är många och om sparkapitalet inte räcker för att klara avbetalningarna vid tillfälliga inkomstbortfall, kan resultatet bli överskuldsättning om villkoren för lånet inte är hållbara.

2.2 Överskuldsättning och dess sociala konsekvenser är inget nytt problem. Det kan spåras så långt tillbaka som till den klassiska antiken, mer exakt till den jordbrukskris som Grekland upplevde under sjätte århundradet före Kristus, och de åtgärder som vidtogs av Solon (594–593 f.Kr.) för att avskriva skulderna för småbrukarna, som under tiden hade sålts som slavar. De befriades och reintegrerades därefter som fria medborgare i Atens sociala och produktiva liv (1).

2.3 Men det råder ingen tvekan om att det är i våra dagar som denna företeelse har fått en allt större utbredning och antagit oroväckande proportioner. Det uppfattas nu som ett socialt problem i ett samhälle med djupa kontraster, med allt större skillnader och med vikande solidaritet.

2.4 Mot denna bakgrund har frågan om ekonomisk utslagning fått en särskild betydelse: marginalisering av människor som av olika skäl förvägras tillgång till grundläggande finansiella tjänster (2).

2.5 I detta yttrande görs ett försök att kartlägga de främsta orsakerna till detta problem, dess omfattning, de vanligaste åtgärderna för att avhjälpa det och argumenten för att finna en lösning på EU-nivå.

3. Problemets omfattning

3.1 Social och ekonomisk utslagning

3.1.1 Enligt Eurobarometerrapporten från februari 2007 (3) anser 25 % av EU-medborgarna att de löper risk att drabbas av fattigdom, och 62 % tror att detta är något som kan drabba alla när som helst i livet.

3.1.2 I kommissionens gemensamma rapport om social trygghet och social integration från 2007 uppges att 16 % av invånarna i EU-15 år 2004 levde under fattigdomsgränsen, som motsvarar 60 % av medelinkomsten i varje land (4).

3.1.3 Kvalitativt sett innebär fattigdom bristande eller otillräckliga materiella resurser för att tillgodose människors grundläggande behov. Det är den tydligaste aspekten av social utslagning, som förpassar människor till samhällets utkanter, gör att de känner sig förkastade och isolerar sig.

3.1.4 Det sociala utanförskapets omfattning och olika former beror i varje enskilt land på en rad variabler som t.ex. hur det sociala trygghetssystemet, arbetsmarknaden, rättssystemet och de informella solidaritetsnätverken fungerar. Invandrare, etniska minoriteter, äldre, barn under 15 år, personer med låga inkomster och låg skolutbildning, funktionshindrade och arbetslösa är grupper som löper störst risk att drabbas av fattigdom och social utslagning.

3.1.5 I de flesta europeiska länder visar konsumtionstrenderna att människor spenderar förhållandevis mindre pengar på livsmedel, drycker och tobak, kläder och skor, och förhållandevis mer på bostäder, transporter och kommunikationer, hälso- och sjukvårdstjänster, kulturtjänster och andra varor och tjänster som hälsovård, turistresor samt hotell- och restaurangtjänster (5).

3.1.5.1 Denna nya fördelning av familjernas utgifter avspeglar sig i ett ökat antal låntagningar. Konsumentkrediter i vid bemärkelse, som innefattar köp av såväl konsumtionsvaror som bostäder, är i dag tätt knutna till nya konsumtionsmönster och till tendenser och svängningar inom dessa mönster. Den relativa ökningen av utgifter som rör boendekomfort (6), transporter eller resor finansieras därför ofta via lån.

3.1.5.2 Något som ytterligare befrämjar konsumentkrediter är att dessa inte längre förknippas med fattigdom och skuld vad gäller människors livsföring eller arbete, främst i katolskt präglade länder som skiljer sig från länder med protestantisk tradition, samt att de har blivit allt vanligare framför allt i storstäderna. Finansinstitutens intensiva och systematiska reklam för att locka nya kunder befrämjar denna spridning. Dessutom bidrar konsumentkrediterna till att ge status och gör det lättare att maskera människors sociala bakgrund så att de kan skaffa sig en livsstil som är utmärkande för en högre samhällsklass än deras egen. För många familjer är kreditköp ett vanligt sätt att sköta familjebudgeten (framför allt genom användning av kreditkort). Riskerna med dessa köp är kända, men informationen om dem är otillräcklig, det finns inga verkliga lösningar på problemet och man vet heller inte hur utbrett det är.

3.1.6 Till dessa sociala och kulturella faktorer kommer också ekonomiska och finansiella som kraftigt sjunkande räntesatser under det senaste decenniet, minskat sparande, fortsatt låga arbetslöshetssiffror och ekonomisk tillväxt (trots krisen under senare delen av 1990-talet som dock inte blev så allvarlig som tidigare kriser). Till detta kommer den avreglering som har berört hela lånemarknaden från och med slutet av 1970-talet och början av 1980-talet (7) och som ledde till en kraftig expansion och ett ökat antal långivare. Några av dessa är inte underkastade kontroll och finansiell tillsyn och konkurrensen dem emellan ökar, vilket lett till att kontakterna mellan bank och kund blivit mindre personliga.

3.1.7 Alla dessa faktorer har tillsammans gjort det europeiska samhället alltmer beroende av kreditgivning för att kunna tillfredsställa medborgarnas basbehov. Den ökande skuldsättningen i de flesta medlemsstaterna är ett tydligt bevis på detta (8).

3.1.8 Om det inte finns några allvarliga arbetsrelaterade problem, om de månatliga avbetalningarna inte överstiger en rimlig andel av den disponibla månadsinkomsten, om lånen inte är för många och om det finns besparingar som kan hjälpa människor att klara av perioder av tillfälligt inkomstbortfall, kan lån, om de tecknas under hållbara villkor, hjälpa EU-medborgarna att höja sin livskvalitet och låta dem få tillgång till basvaror och bastjänster som de annars inte skulle kunna ha råd med annat än efter lång tid, t.ex. en bostad eller en egen bil.

3.1.9 Var och en som ingår ett lånekontrakt löper risk att den enskilde eller familjen råkar ut för problem som gör att låntagaren inte kan fullgöra sina åtaganden punktligt. På så sätt kan en normal, kontrollerad skuldsättning av olika skäl omvandlas till en okontrollerad överskuldsättning.

3.2 Begreppet överskuldsättning och dess omfattning

3.2.1 Med alltför hög skuldsättning eller överskuldsättning menas situationer där gäldenären är oförmögen att långsiktigt betala alla sina skulder eller där det föreligger en allvarlig risk för att så är fallet när skulden förfaller (9). Den exakta betydelsen av detta begrepp varierar dock avsevärt från medlemsstat till medlemsstat och det har ännu inte definierats på EU-nivå (10). Därför välkomnas kommissionens nyligen lanserade initiativ att beställa en studie om detta ämne (11).

3.2.2 Begreppet är inte bara tvetydigt i sig och svårt att definiera, det finns också flera olika sätt att mäta överskuldsättning. I en studie som beställts av kommissionen (12) identifierades tre olika metoder eller modeller för att mäta överskuldsättning: den administrativa modellen (13), den subjektiva modellen (14) och den objektiva modellen (15).

3.2.3 Ett av de största problemen vid bedömningen av överskuldsättningens omfattning i EU är att det saknas tillförlitlig statistik och att det är omöjligt att göra jämförelser mellan befintliga uppgifter med tanke på de varierande metoderna, begreppen och intervallerna mellan mätningarna. Detta är ett område som kommissionen bör ägna större uppmärksamhet genom att genomföra sådana studier som krävs för att insamla och behandla tillförlitliga och jämförbara uppgifter.

4. Huvudorsakerna till överskuldsättning

4.1 De många sociologiska undersökningar som har genomförts i medlemsstaterna visar att följande är de viktigaste orsakerna till överskuldsättning: a) Arbetslöshet och försämrade arbetsvillkor. b) Förändringar i familjestrukturen till följd av till exempel skilsmässa, make eller makas död, oplanerad födsel av barn, oväntat ansvar för stöd till äldre eller handikappade familjemedlemmar, sjukdom och olyckor. c) Misslyckat egenföretagande och konkurs för mindre familjeföretag som har krävt personliga säkerheter. d) Intensiv reklam och marknadsföring leder till konsumtion, lättillgängliga lån, hasardspel och börsspekulation i ett sökande efter högre status. e) Höjda räntor, som får negativa effekter på framför allt långfristiga lån, t.ex. bostadslån. f) Dålig planering av hushållsbudgeten. g) Kunder håller medvetet inne med information som finansieringsinstitut behöver för att bedöma deras betalningsförmåga. h) Överutnyttjande av kreditkort, fortlöpande kontokrediter och olika former av personliga krediter som finansieringsinstitut beviljar till hög ränta. i) Lån till ockerränta beviljas till främst långinkomsttagare på den informella marknaden. j) Lån för att betala andra lån, vilket skapar en snöbollseffekt. k) Det faktum att handikappade som lever i social isolering och personer med begränsade förståndsfunktioner lätt kan bli offer för aggressiva kreditgivare. l) Bristen på finansiella institutioner för att förhandla med de fattigaste konsumenterna när de hamnar i ekonomiska problem och inte kan betala sin skulder. En sociologisk analys av fenomenet visar således att de viktigaste orsakerna inte är självförvållade, även om det bör påpekas att man i vissa länder bedömer att dålig ekonomisk planering har avgörande betydelse (16). Detta tyder på att enskilda individer har svårt att sköta sin ekonomi på ett förnuftigt och hållbart sätt (17).

4.2 Social utslagning innebär i allmänhet att det är svårt eller omöjligt att få tillgång till finansiella bastjänster, till exempel att öppna ett bankkonto, använda elektroniska betalningsmedel, göra banköverföringar eller teckna en kreditförsäkring.

4.3 Detta finansiella utanförskap medför i regel att den enskilde inte kan få billiga lån för att köpa varor och tjänster som är nödvändiga för hushållsekonomin (bostad, hushållsapparater, transporter, utbildning), starta eget företag eller driva ett litet enmans- eller familjeföretag.

4.4 I dag är således tillgång till bankkonto, vissa kreditformer och Internetbanktjänster en grundförutsättning för tillgång till basvaror och bastjänster. Arbete, småföretag, bostad, möbler, transporter, information och till och med mat, kläder och nöjen förutsätter tillgång till kredit och banker, som därmed får ett särskilt samhällsansvar som nästan motsvarar offentliga tjänster.

4.5 Det är här som gränslinjen börjar suddas ut mellan en växande och allt fattigare medelklass och dem som är definitivt utestängda, hemlösa, tiggare och bidragstagare. Och det är just vid denna fattigdomsgräns som frågan om förebyggande av överskuldsättning, skuldbehandling och skuldsanering får sin fulla innebörd, eftersom målet är att förhindra att socialt och ekonomiskt integrerade personer, eller personer som kan återintegreras, obönhörligen dras in en ond cirkel av fattigdom och social utslagning.

5. Förebyggande insatser och skuldsanering

5.1 Förebyggande insatser

I de nationella systemen ligger oftast tyngdpunkten på att förebygga överskuldsättning:

a) Utförlig och lättillgänglig information tillhandahålls om finansiella tjänster i allmänhet och om deras kostnader och funktionssätt.

b) Ekonomisk utbildning erbjuds i grundskolan och inom annan utbildning som en form av livslång lärandeprocess anpassad till målgruppens behov och kunskapsnivå, vilka skiftar i livets olika skeden och i enlighet med den enskildes kultur, värdesystem, sociodemografiska och ekonomiska förhållanden, konsumtionsmönster och skuldsättning. I några länder sänder medierna, särskilt public service-TV, i samarbete med konsumentorganisationer och finansieringsinstitut upplysningsprogram om kreditgivning och skuldsättning, ofta på bästa sändningstid. Dessutom bör man utnyttja de strukturer för vuxenutbildning som familjeupplysningarna i vissa länder erbjuder.

c) Skapande eller utbyggnad av finansiella rådgivningstjänster som syftar till att hjälpa privatpersoner att sköta sin ekonomi, välja rätt finansieringsform för sina inköp utifrån objektiv information som fungerar som motvikt till finansieringsinstitutens information och att utforma hållbara återbetalningsplaner med hjälp av kalkyler.

d) Sparincitament (t.ex. skatteincitament samt samhälls- och utbildningsinsatser) som utgör hushållens främsta försvar när de drabbas av ekonomiska svårigheter och en motvikt till en aggressiv marknadsföring av kreditgivning.

e) System för bedömning av kreditvärdighet som används av kreditinstituten själva eller av specialiserade företag för att minska kundernas kreditrisk. Det gör det möjligt att beräkna insolvensrisken utifrån en lång rad variabler och att sätta upp en objektiv gräns för privatpersoners och hushållens skuldsättning (18).

f) De offentliga myndigheterna ger garantier för rimliga pensionsnivåer, förtidspension och andra sociala förmåner till personer utanför arbetsmarknaden inom ramen för effektiva sociala trygghetssystem, vilket är en nödvändig förutsättning för att förhindra att personer som inte har privata pensionslösningar blir marginaliserade (19).

g) Tillgång till grundläggande kreditförsäkringar för att skydda sig mot finansiella risker (20).

h) Sociala krediter, mikrokrediter och förmånliga krediter: System med mikrokrediter, kreditföreningar, sparbanker, sociala fonder i Tyskland och Nederländerna, postbanker och sociala krediter har tillsammans med andra nya lösningar i medlemsstaterna använts för förmånlig kreditgivning till personer som riskerar utanförskap. Till exempel mikrokrediter har utnyttjats för att finansiera småföretag och egenföretagande, vilket i vissa fall ger arbetslösa möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden och en ekonomisk verksamhet. Det har visat sig att de som fått mikrokrediter behöver specialiststöd (ledning, bokföring, marknadsföring etc.) från finansieringsinstitutens sida och ett sådant stöd har också införts i flera länder (21).

i) Ansvarsfull kreditgivning innebär att kreditinstituten har en större skyldighet att ta hänsyn till den enskilde låntagarens behov och situation och erbjuda det finansieringsinstrument som är lämpligast för kunden, eller att avslå kreditansökningar om det finns en uppenbar risk för överskuldsättning (22).

j) Kreditregister: Användningen av databaser med kundernas samlade kredithistorik (positiva kreditregister) eller enbart deras betalningsproblem (negativa kreditregister) ger kreditinstituten en överblick över omfattningen av kundens skulder och ett bättre beslutsunderlag för kreditgivning. Det finns dock risker framför allt med positiva kreditregister när det gäller skydd av privatlivet. De säger heller ingenting om den passiva skuldsättningen, dels för att det inte går att förutse vilka faktorer som kommer att påverka den framtida situationen, dels för att de innehåller uppgifter om icke-finansiella skulder (till exempel skulder för grundläggande tjänster eller skatteskulder).

k) Själv- och samregleringssystem med uppförandekoder som finansieringsinstituten utformar i samarbete med framför allt konsumentorganisationer kan bidra till att förebygga vissa otillbörliga affärsmetoder och till att införa ett tydligare socialt perspektiv i kreditinstitutens verksamhet. Denna typ av system kan också bidra till att stärka kontrollen över inkassoföretagens verksamhet och göra det möjligt att reglera deras relationer med gäldenärerna som ett komplement till en strikt och effektivt tillämpad lagstiftning.

l) Förebyggande av otillbörliga kreditgivningsmetoder: För att komma till rätta med aggressiva och ockerliknande marknadsföringsmetoder som främst drabbar de mest utsatta befolkningsgrupperna har några nationella myndigheter, konsumentorganisationer och andra icke-statliga organisationer fastställt regler och förfaranden. Det gäller bland annat krediterbjudanden via fast och mobil telefon till mycket höga räntor, kreditavtal som utan kundens kännedom är knutna till kontrakt om köp, försäljning eller tillhandahållande av tjänster, beviljande av lån för köp av aktier som ibland är utställda av banken själv, mycket stränga straffklausuler, kreditkort och medlemskort som ger lättillgängliga krediter, krav på säkerhet och samtidigt personliga garantier (kompletterande säkerhet) vid konsumentkreditavtal om mindre belopp, ofullständig eller oklar information och reklam riktad till ungdomar. Utöver de positiva effekterna av en ansvarsfull kreditgivning kan sådana åtgärder bidra till att minska konkurrenssnedvridningen på marknaden och till att främja kreditinstitutens sociala ansvar.

m) Kontroll av marknadsföring av krediter: Även om det är helt legitimt att marknadsföra finansiella produkter motiverar de marknadsföringsmetoder som används en noggrann myndighetskontroll. Också marknadsföringens innehåll, kanaler och metoder bör vara föremål för strikta och harmoniserade regler som inte tillåter att konsumenterna ges intryck att lånen är riskfria, lättillgängliga och kostnadsfria. Åtgärder för själv- och samreglering samt god företagssed bör också uppmuntras på detta område. Dessa initiativ bör säkerställa att låntagaren får klara besked om lånevillkoren samt att kreditgivarna åläggs ett särskilt ansvar gentemot personer som på grund av nedsatt förståndsförmåga inte är i stånd till att överblicka konsekvenserna av att ingå ett kreditavtal.

5.2 Skuldsanering och ekonomisk rehabilitering

Skuldsanering och rehabiliteringen av insolventa gäldenärer bygger i allmänhet på två olika modeller eller paradigm:

5.2.1 Nystartsmodellen, som är hämtad från USA och allmänt utbredd i vissa europeiska länder, innebär att man direkt likviderar de av gäldenärens tillgångar som inte är undantagna och avskriver de obetalda skulderna, förutom de som inte får avskrivas enligt lagen. Denna modell bygger på gäldenärens begränsade ansvar, riskdelning med borgenärerna och målsättningen att gäldenären så snabbt som möjligt ska komma tillbaka i ekonomisk verksamhet och fortsätta sin konsumtion, samt på att skuldsättning inte ska stigmatiseras (23).

5.2.2 Nyinlärningsmodellen, som är förhärskande i en del europeiska länder, bygger på föreställningen att gäldenären har felat och förtjänar att hjälpas men inte genom att utan vidare fritas från att uppfylla sina förpliktelser (pacta sunt servanda). Denna modell, som vilar på idén om att den skuldsatte individen har en ”skuld” antingen på grund av oförsiktighet eller ren försumlighet, innebär att man omförhandlar skulderna med borgenärerna och därefter fastställer en betalningsplan. Planen kan förhandlas fram i domstol eller i utomrättsliga instanser och rådgivning och medling spelar här en viktig roll (24).

6. Varför behövs det en gemenskapsstrategi?

6.1 Bakgrund

6.1.1 Det är inte första gången som frågan om överskuldsättning behandlas på EU-nivå eller ur ett gemenskapsperspektiv av EU-institutionerna. Den 13 juli 1992 deklarerade rådet för första gången i en resolution om de framtida prioriteringarna för utvecklingen av konsumentskyddspolitiken att en analys av överskuldsättning var en prioritet. Därefter har dock denna fråga i praktiken fallit i glömska på EU-nivå, trots att överskuldsättning är ett växande problem i många medlemsstater som har bedömt problemet som så allvarligt att de i de flesta fall har vidtagit särskilda rättsliga och administrativa åtgärder. Det var EESK som i maj 1999 på nytt öppnade debatten om denna fråga med informationsrapporten ”Överskuldsättning hos hushållen”, som 2002 följdes upp med ett initiativyttrande. I föreliggande yttrande hänvisas till kommentarerna och rekommendationerna i dessa båda dokument (25).

6.1.2 Medan arbetet med dessa yttranden pågick tog rådet (konsumentfrågor) vid sitt möte i Luxemburg den 13 april 2000 åter upp frågan och uppmärksammade kommissionen och medlemsstaterna på att det krävs en harmonisering på gemenskapsnivå på detta område, varefter rådet antog en resolution om konsumentkrediter och konsumenters skuldsättning (26). I resolutionen beaktas detta fenomens snabba utveckling, och kommissionen uppmanas att avhjälpa bristerna i information om överskuldsättningens verkliga omfattning i Europa och att noga undersöka möjligheterna till harmonisering av åtgärder för att förebygga och hantera överskuldsättning (27).

6.1.3 Man kan konstatera att kommissionen hittills inte har slutfört det uppdrag som den ålagts av rådet. Det enda kommissionen har gjort är att i sitt första förslag till översyn av direktivet om konsumentkrediter (2002) (28) nämna frågan om ansvarsfull utlåning (29) i förbigående, men i den slutliga versionen (2005) (30) som bekräftades av det tyska ordförandeskapet utgick denna fråga (31). Situationen visar att kommissionen har svårigheter att anta förebyggande åtgärder på konsumentkreditområdet och ännu mer att behandla överskuldsättning (32).

6.1.4 Vissa hänvisningar till detta fenomen har nyligen gjorts i kommissionsdokument och uttalanden av kommissionens ordförande, och även om de inte är så många kan man skönja en eventuell tendens mot tydligare fokus på frågan (33).

6.1.5 Europeiska rådets resolution om rättsliga lösningar på skuldproblemen i ett kreditsamhälle (34), vilken antogs av EU:s justitieministrar den 8 april 2005, är så viktig att den förtjänar ett särskilt omnämnande. I resolutionen uttrycks oro över att det är så lätt att få tillgång till krediter, och att detta i vissa fall kan resultera i överskuldsättning av hushåll och därmed till att enskilda personer eller hela familjen marginaliseras socialt, varför man lämnar dörren öppen för utarbetande av ett lämpligt instrument för att utforma rättsliga och administrativa åtgärder och föreslå konkreta lösningar (35).

6.1.6 Ett förnyat intresse för dessa frågor verkar också ha väckts genom nya akademiska studier (36) och andra studier som kommissionen beställt (37) och som har varit föremål för offentliga uttalanden av statschefer och ministrar i vissa medlemsstater (38).

6.2 Möjligheter, behov och tillfällen i samband med gemenskapsinsatserna

6.2.1 EESK har länge argumenterat för, och vidhåller, att gemenskapsinsatser på detta område inte bara är möjliga och önskvärda utan även nödvändiga och brådskande.

6.2.2 Kommittén är medveten om att de rent sociala aspekterna på överskuldsättning, som är orsak till social marginalisering, inte omfattas av EU:s särskilda befogenheter i enlighet med fördraget, så länge det konstitutionella fördraget inte är antaget (39).

6.2.2.1 Flera bestämmelser i EU-fördraget och EG-fördraget föreskriver både delade befogenheter och insatser för att stödja och uppmuntra medlemsstaternas politik på detta område (40), något som det är kommissionens uppgift att säkerställa och vidareutveckla.

6.2.2.2 Det bör tilläggas att vissa områden som eventuellt kan vara föremål för gemenskapsinsatser nu omfattas av tredje pelaren och faller under samarbetet i rättsliga frågor (41).

6.2.2.3 Fullbordandet av den inre marknaden, som nu definitivt är inriktat på allmänheten och konsumenterna (42), kräver och motiverar slutligen harmonisering i vissa frågor rörande överskuldsättning och dess sociala följdverkningar samt förebyggande och hantering av detta fenomen på gemenskapsnivå, så att man kan undvika snedvridning av konkurrensen och av marknadens normala funktion.

6.3 De viktigaste insatsområdena på gemenskapsnivå

6.3.1 En enhetlig definition av överskuldsättning

6.3.1.1 Harmoniseringsinsatserna bör i första hand koncentreras på en definition av begreppet och av de kvalitativa och kvantitativa parametrarna för fenomenet. Syftet är att fullgod information om och bevakning av de underliggande sociala förhållandena ska säkerställas under samma former i hela Europa – i bästa fall i hela världen – på grundval av insamling och behandling av jämförbara statistiska uppgifter som möjliggör en ekonomisk modell för kvantifiering av dessa uppgifter.

6.3.1.2 På grundval av denna definition av konceptet och metoderna bör kommissionen främja genomförandet av en studie som omfattar gemenskapens hela territorium och gör det möjligt att analysera överskuldsättningens ekonomiska och sociala dimension (43).

6.3.2 Förebyggande och begränsning

6.3.2.1 Det behövs även oberoende och harmoniserade lagstiftningsåtgärder för att förutsäga, förebygga och begränsa överskuldsättningens effekter. Dessa bör framför allt omfatta bestämmelser om följande: a) Utförlig information vid avtalets ingående och under dess löptid samt kundservice. b) Gemensamt ansvar vid beviljande av kredit, genom att kredittagaren ger kreditgivaren korrekt information om sin situation och att kreditgivaren gör allt i sin makt för att bedöma situationen och ge kredittagaren lämpliga råd (44). c) Möjlighet till kostnadsfria kreditöverföringar. d) Övervakning av reklam, marknadsföring och marknadskommunikation rörande konsumentkrediter. e) Parametrar för bedömning av kreditvärdighet och förbud mot helt automatiska beslut. f) Garantier för att det ska finnas grundläggande banktjänster, att bankkonton ska vara universella och ska gå att överföra och att konton ska vara tillgängliga via elektroniska instrument (bankkort). g) Definition av parametrar för mikrokrediter och andra typer av sociala krediter och främjande av ”alternativa” finansinstitut med särskild inriktning på dessa segment. h) Kartläggning av och påföljder för otillbörliga affärsmetoder och oskäliga avtalsklausuler som är direkt knutna till beviljande av krediter. i) Rätt att säga upp ett avtal. j) Begränsning av kravet på personliga garantier. k) Bestämmelser rörande provision. l) Bestämmelser rörande kreditförmedlare. m) De nationella myndigheter som ansvarar för finansiella tjänster bör få förstärkta befogenheter och deras övervakningsåtgärder bör öka. n) Inrättande av parametrar för att definiera ocker; en bestämmelse i direktivet om konsumentkrediter som förpliktar bankerna att inom en fastställd tid besvara reklamationer. På längre sikt bör även bestämmelser kring följande aspekter utarbetas: a) Ett enhetligt socialförsäkringssystem. b) Garantier för hållbara pensionssystem och en enhetlig tillämpning av dessa i alla medlemsstater (eventuellt bör ett ”28:e system” utformas). c) Utformning av ett enhetligt system för att registrera kreditupplysningar. Det ska garantera fullgott skydd för personuppgifter och omfatta bestämmelser om vem som ska få tillgång till informationen och för vilket ändamål (detta ska begränsas till beviljande av kredit).

6.3.2.2 Parallellt med detta bör kommissionen uppmuntra välfungerande metoder på detta område, genom att främja antagandet av europeiska uppförandekoder i ett självreglerings- eller samregleringssystem som ingår i ett tydligt definierat och strikt tillämpat, bindande rättsystem.

6.3.2.3 Kommissionen bör även, på eget initiativ eller i samarbete med medlemsstaterna, utveckla särskilda informationsprogram och utbildningsinsatser som koncentreras till de praktiska aspekterna på kredittagande och projekt för stöd och råd på detta område. De ”pilotprojektinstrument” som med framgång använts på andra områden (45) kan också användas i detta sammanhang.

6.3.2.4 Slutligen föreslår kommittén att ett europeiskt observationsorgan för skuldsättning inrättas, som kan samverka med nationella organ som redan finns eller kommer att inrättas i medlemsstaterna. Dess uppgift ska vara att fungera som ett forum för dialog mellan alla berörda aktörer, analysera överskuldsättningens utveckling på europeisk nivå samt stödja och föreslå lämpliga initiativ till förebyggande och därefter utvärdera dem. EESK erbjuder sig att låta detta centrum verka inom kommitténs strukturer tills det blir ett oberoende organ.

6.3.3 Behandling av överskuldsättning och skuldsanering

6.3.3.1 Eftersom de nationella systemen skiljer sig åt i fråga om ursprung, principer och metoder (46), bör kommissionens insatser främst koncentreras på harmonisering, och i första hand på utformning av en referensram och en uppsättning grundläggande principer. Alla civilrättsliga system för indrivning av obetalda skulder eller skuldsanering för privatpersoner ska garantera dessa principer, och medlemsstaterna ska uppmuntras att anta och åläggas att respektera dem.

6.3.3.2 Bland dessa grundläggande principer ska följande ingå: — Snabba lösningar för skuldsatta personer. De ska vara kostnadsfria eller tillgängliga till en kostnad som är så låg att den inte utgör ett hinder för att utnyttja denna möjlighet, och de får inte leda till att skuldsatta personer och deras familjer stigmatiseras. — Insatser för att tillgodose borgenärernas rättmätiga intressen men samtidigt deras ansvar i samband med familjers överskuldsättning. — Samförståndslösningar och frivilliga, utomrättsliga överenskommelser om betalning som i möjligaste mån gör det möjligt för familjen att behålla tillgångar som är nödvändiga för dem, t.ex. bostaden. — Flexibla åtgärder som gör det möjligt att i de allvarligaste fallen kombinera likvidation av fasta tillgångar med skuldbefrielse, och därvid ta hänsyn till tredje part som har gått i borgen för gäldenärerna. — Särskild uppföljning för gäldenärerna under hela genomförandet av de betalningsplaner som utarbetas efter konkurs, för att motverka återfall och hjälpa gäldenärerna att ändra sina konsumtions- och skuldsättningsbeteenden och verkligen kunna börja om på nytt.

6.3.3.3 Allt detta arbete bör dock kunna ske med medverkan av de berörda aktörerna och deras företrädare. Därför föreslår vi ett offentligt samråd i samband med offentliggörandet av en grönbok som tar upp dessa frågor. Vid detta tillfälle kan man kartlägga fenomenet på gemenskapsnivå, analysera olika metoder och system för att förebygga det, övervaka och avhjälpa befintlig överskuldsättning samt dra upp allmänna riktlinjer för de olika generaldirektoratens insatser på gemenskapsnivå, och därvid även involvera myndigheter och det civila samhällets organisationer i medlemsstaterna och på gemenskapsnivå (47).

7. Den offentliga hearingen

7.1 Det 25 juli 2007 anordnade EESK en offentlig hearing på temat för detta yttrande. Olika specialister medverkade.

7.2 I hearingen deltog många aktörer aktivt, och den resulterade i en rad ytterst värdefulla dokument. Den diskussion som då fördes ger ett klart stöd för detta yttrande, som också innehåller flera förslag därifrån.

Bryssel den 25 oktober 2007. Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Dimitris DIMITRIADIS

(1) Aristoteles hänvisar till denna händelse i ”Athenarnas statsförfattning” (särskilt i del 6) där det står: ”Sedan Solon tagit makten gav han folket dess frihet en gång för alla genom att förbjuda samtliga lån med personlig garanti. Dessutom stiftade han lagar genom vilka han avskrev alla skulder, privata som offentliga. Dessa åtgärder kallades av atenarna för seisachtheia” (skuldavskrivning), eftersom de befriades från sina bördor”(fri översättning). Likheten med nutida förhållanden kan ha påverkat Udo Reifners intressanta inlägg” Renting a slave – European Contract Law in the Credit Society ”under en konferens om privaträtt och Europas olika kulturer vid Helsingfors universitet den 27 augusti 2006. Man ska komma ihåg att fängelsestraff för skulder tillämpades i de flesta länder i Europa ända fram till 1900-talet.

(2) Jfr ett bidrag nyligen från Georges Gloukoviezoff med titeln” From Financial Exclusion to Overindebtedness: The Paradox of Difficulties for People on Low Incomes? ”in New Frontiers in Banking Services”, Luisa Anferloni, Maria Debora Braga och Emanuele Maria Carluccio, Springer.

(3) Se Special Eurobarometer 273, European Social Reality, 2007.

(4) Gemensam rapport om social trygghet och social integration 2007, antagen av rådet den 22 februari 2007 (KOM(2007) 13 slutlig av den 19 januari 2007).

(5) Jfr Eurostat – Les nouveaux consommateurs (De nya konsumenterna), Larrousse 1998.

(6) Man får inte glömma att det rör sig om utgifter som skiljer sig mycket åt, också med avseende på grundläggande rättigheter.

(7) I de nya medlemsstaterna inträffade detta endast under 1990-talet.

(8) Jfr Franska nationalbankens rapport nr 144 från december 2005.

URL: http://www.banque-france.fr/fr/publications/telechar/bulletin/etu144_1.pdf.

(9) I Udo Reifners föredömliga definition står ”Over indebtedness means being objectively unable to pay; more precisely, the relevant income after deduction of living expenses is no longer sufficient to meet the repayment of debts when they fall due” (hämtat från ”Consumer Lending and Over Indebtedness among German Households”).

(10) Begreppet överskuldsättning som ligger till grund för de mest skilda lagstiftningsinitiativ härrör främst från de rättsliga bestämmelser som fastställer villkoren för att få tillgång till varje form av skuldsanering, utomrättslig eller rättslig. I fransk lagstiftning finns exempelvis denna möjlighet för gäldenärer som handlar i god tro och som är oförmögna att klara av sina samlade skulder från näringsverksamhet som förfallit eller ska förfalla (artikel L.331-2 i Code de la Consommation). I finsk lagstiftning (1993) anses gäldenärer vara överskuldsatta eller insolventa när de stadigvarande och inte endast tillfälligt eller övergående är oförmögna att betala sina skulder när de förfaller. Andra länder nöjer sig emellertid med att definiera en rad procedurmässiga och personliga krav för att få tillgång till skuldsaneringsordningar utan att våga sig på att definiera begreppet. Detta är fallet i belgisk lagstiftning (Lag av den 5 juli 1998, ändrad genom lag av den 19 april 2002) och i nordamerikansk lagstiftning (Bankruptcy Code, reviderad 2005).

(11) ”Common operational European definition of over-indebtedness (Contract n.o VC/2006/0308, 19.12.2006”), finansierad av Europeiska kommissionen, GD Sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter och ledd av Observatoire de l'Épargne Européenne.

(12) ”Study of the Problem of Consumer Indebtedness: Statistical Aspects (contract n.o B5-1000/00/000197)”, utarbetad av OCR Macro för GD Hälsa och konsumentskydd.

(13) I den administrativa modellen mäts överskuldsättning utifrån befintlig officiell statistik med hänvisning till formella förfaranden för hantering av sådana fall. Detta alternativ ger inte en bild av hela verkligheten, eftersom alla gäldenärer som befinner sig i trångmål inte tillgriper officiella eller rättsliga förfaranden. Dessutom gör de olika rättsliga alternativen i EU-länderna att det är omöjligt att jämföra dem sinsemellan.

(14) Den subjektiva modellen bygger på hur individen eller familjen uppfattar sin solvens. Familjer anser sig vara överskuldsatta om de uppger att de har stora svårigheter att betala alla sina skulder eller att de inte alls kan betala dem. Detta kriterium är också svårt att tillämpa eftersom det gör det svårt att jämföra uppgifterna. Alltfler författare påpekar att människor när de ska bedöma sin betalningsförmåga och besluta om de ska ta lån är överoptimistiska, underskattar riskerna och s.k. ”hyperbolic discount”.

(15) I den objektiva modellen används hushållens ekonomiska och finansiella situation som mått på betalningsoförmåga, dvs. förhållandet mellan den sammanlagda skulden och nettoinkomsten eller mellan den sammanlagda skulden och nettoinkomsten och tillgångarna. Denna metod används vanligen av finansinstituten och också i några nationella rättsliga system. Trots att denna modell också har sina problem – hur ska man t.ex. veta hur mycket gäldenärens beteende, ärlighet och goda tro bör påverka dennes tillgång till skuldsanering och skuldavskrivning – gör denna modell det möjligt att göra jämförelser och tjänar som grund för definitionen av en gemensamt rättsligt begrepp.

(16) Uppgifter från Frankrikes centralbank från 2004 visar att 73 % av de skuldsättningsärenden som inkom till skuldsättnings-kommissionerna beror på faktorer som är oberoende av den enskilde individen (Banque de France, 2004).

(17) Om orsakerna till överskuldsättning se EESK:s informationsrapport ”Överskuldsättning hos hushållen” där denna företeelse analyseras ingående (26.6.2000, föredragande: Manuel Ataíde Ferreira).

(18) Detta är ett viktigt riskhanteringsinstrument för finansieringsinstituten men det är viktigt att öka insynen i bedömningssystemens sammansättning och införa subjektiva analyselement för att möjliggöra en realistisk bedömning av de kreditsökandes betalningsförmåga och förhindra att besluten bygger på mer eller mindre automatiska modeller. Variablerna i den matematiska modellen bör också kontrolleras av berörda myndigheter. Man bör också överväga möjligheten att låta låntagarna få tillgång till sin egen kreditrapport för att förbättra sin riskprofil. Denna möjlighet finns redan i USA och Storbritannien.

(19) Man bör dessutom förhindra kreditgivningsmetoder som bygger på missbruk av de mest utsatta personernas pensioner som säkerhet för lån som överstiger deras betalningsförmåga. I till exempel Brasilien infördes 2004 en ny typ av lån för äldre, s.k. inkomstgarantilån. Denna speciella kredit innebär att upp till 30 % av låntagarnas pension dras av innan den betalas ut. Att dessa lån har en lägre ränta än marknadsräntan gör det möjligt för dessa personer att få lån. Denna kreditform tycks dock skapa ekonomiska svårigheter för personer med de lägsta pensionerna eftersom de tvingas att skjuta upp andra betalningar och saknar resurser för att tillgodose sina grundläggande behov.

(20) Försäkringar har en tvetydig roll i samband med social utslagning. En obligatorisk livförsäkring kan utestänga personer med hälsoproblem från kreditmarknaden. Men en livförsäkring kan också förhindra att en person som oväntat drabbas av sjukdom förlorar sina försäkrade tillgångar och glider in i fattigdom och utanförskap.

(21) I Frankrike och Belgien används mikrokrediter för konsumtion (s.k. sociala mikrokrediter) på försök inom flera banknätverk i samarbete med sociala organisationer. Erfarenheterna hittills är till övervägande del positiva men det är ännu för tidigt att dra slutgiltiga slutsatser. När det gäller Belgien bör man nämna försöksverksamheten inom Credal, ett belgiskt kooperativ för social kreditgivning som har bildats genom ett offentligt-privat partnerskap mellan den vallonska regionalregeringen och ett antal finansieringsinstitut.

(22) Se t.ex. ”Protocollo sullo sviluppo sostensibile e compatibile del system bancario” signerad den 16 juni 2004 i Rom mellan ”Associazone Bancaria Italiana” och ”Federazione Autonoma Lavatori del Credito e del Risparmio Italiani (Falcri)”, ”Federazione Italiana Bancari e Assicurativi (Fiba-Cisl)”, ”Federazione Italiana Sindacale Lavoratori Assicurazioni e Credito (Fisac-Cgil)”, ”Uil Cridito, Esattorie e Assicurazioni (Uil C.A.)”.

(23) För en uttömmande beskrivning av denna modell, se skrifter av Karen Gross (som är välkänd i Europa), främst Failure and Forgiveness. Rebalancing the bankruptcy system, New Haven, Yale University Press (1997).

(24) I några rättsystem, däribland det franska och belgiska, har lagstiftningen om skuldsanering ändrats för att ge utrymme åt alternativa lösningar som bygger på likvidation av tillgångar. I de svåraste fallen, då en betalningsplan inte är någon lösning, är det möjligt att göra en likvidation och därefter en avskrivning av skulden. Skuldavskrivningen görs emellertid aldrig direkt, vilket medges i amerikansk lagstiftning. Gäldenären måste genomgå en prövotid och under denna tid avsätta en del av sin inkomst till betalning av den återstående skulden. Först därefter och om gäldenären har uppfyllt sina åtaganden kan skulden skrivas av. I Frankrike är det i undantagsfall möjligt att skriva av skulden en kort tid efter inledningen av processen om domaren bedömer att det inte finns något hopp om förbättring av personens situation, men denna möjlighet utnyttjas sällan.

(25) Föredragande för båda dokumenten, var den f.d. ledamoten Manuel Ataíde Ferreira.

(26) Resolution av den 26 november 2001, EGT C 364, 20.12.2001.

(27) I protokollet från rådets (konsumentfrågor) möte den 26 november 2001 framhålls bland andra konstateranden och rekommendationer ”att skillnaderna mellan medlemsstaterna när det gäller såväl förebyggande som sociala, juridiska och ekonomiska åtgärder i samband med för hög skuldsättning kan ge upphov till stora olikheter både mellan europeiska konsumenter och mellan kreditgivare” och att man ”skulle kunna överväga att i syfte att komplettera de åtgärder som främjar utvecklingen av gränsöverskridande krediter tillföra åtgärder som syftar till att förebygga för hög skuldsättning längs hela kreditkedjan”.

(28) KOM(2002) 443 slutlig, 11.9.2002.

(29) De formuleringar som då användes kan ifrågasättas, vilket EESK fick tillfälle att göra i sitt yttrande om förslaget (CES 918/2003 av den 17 juli 2003), för vilket Jorge Pegado Liz var föredragande. Se även ”La presencia del sobreendeudamiento en la Propuesta de Directiva sobre el credito a los consumidores” av Manuel Angel López Sánchez i ”Liber Amicorum Jean Calais-Auloy”, s. 62.

(30) KOM(2005) 483 slutlig/2, 23.11.2005.

(31) Man kan dock framhålla vissa initiativ till offentlig debatt som olika EU-institutioner, och även kommissionen, har tagit på detta område. En offentlig hearing hölls i Stockholm den 18 juni 2000 med stöd av det svenska ordförandeskapet. Den 2 juli 2001 hölls en omfattande konferens om konflikter mellan EU:s konkurrensbestämmelser och banksystemen, i samarbete med det italienska konsumentrådet Consiglio Nazionale dei Consumatori e degli Utenti (CNCU) och med medverkan av direktören för enheten för finansiella tjänster vid GD Hälsa och konsumentskydd, som fick tillfälle att presentera riktlinjerna för förslaget till det nya direktivet om konsumentkrediter. Man diskuterade även problemen med överskuldsättning ur ett gemenskapsperspektiv. GD Hälsa och konsumentskydd anordnade en hearing med regeringarnas sakkunniga den 4 juli 2001 i Bryssel, där man diskuterade ändringsförslag till direktivet om konsumentkrediter, och tog upp frågan om att förebygga överskuldsättning. Under det belgiska ordförandeskapet hölls den 13-14 november 2001 i Charleroi en viktig debatt på temat ”Konsumentkrediter och EU-harmonisering”, där Belgiens minister för ekonomi och forskning fokuserade på överskuldsättningens sociala och ekonomiska aspekter samt dess samband med utvecklingen av finansiella tjänster och gränsöverskridande handel på inre marknaden. En sakkunnig från kommissionen presenterade de övergripande riktlinjerna för översyn av direktivet om konsumentkrediter, som innefattar konsumentinformation i samband med förebyggande av överskuldsättning. En konferens om överskuldsättning och skyddsmekanismer i Europa anordnades med stöd av det spanska socialistpartiet PSOE och Europaparlamentets PSE-grupp den 29 november 2002 i Madrid.

(32) Intressant nog förekommer synpunkter på förebyggande av överskuldsättning i andra texter, t.ex. kommissionens förslag om det gemensamma eurobetalningsområdet SEPA (Single Euro Payments Area).

(33) Vi hänvisar särskilt till Eurobarometerns undersökning i slutet av 2006, meddelandet ”En agenda för EU-medborgarna” som antogs av rådet i juli 2006 och kommissionens meddelande om Förslag till gemensam rapport om social trygghet och social integration 2007 (KOM(2007) 13 slutlig, 19.1.2007).

(34) Resolutionen antogs vid de europeiska justitieministrarnas (rådets) 26:e konferens i Helsingfors den 7-8 april 2005.

(35) Som uppföljning på den utmärkt avfattade ”Report on Legal Solutions to Debt Problems in Credit Societies” från sekretariatet för Europakommittén för juridiskt samarbete, Europeiska rådet, 11 oktober 2005 (CDCJ-BU(2005) 11 rév.).

(36) Den akademiska världen verkar särskilt uppmärksam på frågan om konsumentkrediter och överskuldsättning. Ett tecken på detta är det internationella forskarmöte som Law and Society Association anordnade den 25–28 juli i Berlin och som samlade en grupp forskare från Europa, USA, Sydamerika, Asien och Australien till en diskussion i åtta delar om olika aspekter på detta tema.

(37) Se”Consumer Over indebtedness and Consumer Law in the European Union”, Udo Reifner, Johanna Kiesilainen, Nik Huls och Helga Springener (kontrakt nr B5-1000/02/000353 för GD Hälsa och konsumentskydd, september 2003), ”Study of the problem of Consumer Indebtedness: Statistical Aspects”, ORC Macro (kontrakt nr B5-1000/00/000197 för GD Hälsa och konsumentskydd, 2001), ”Credit Consumption and Debt Accumulation among Low Income Consumers: Key consequences and Intervention Strategies”, Deirdre O'Loughlin (november 2006), ”Exclusion and its links to finance: banking exclusion of individuals”, rapport från Centre Walras, Georges Gloukoviezoff, ”EC Consumer Law Compendium: Comparative Analysis”, 2006 (kontrakt nr 17.020100/04/389299), som Hans Schulte-Nölke, från Bielefelds universitet utarbetat för kommissionen, ”Financial education & better access to adequate financial services” som utarbetats av ASB Schuldnerberatungen (Österrike) i samarbete med en forskargrupp vid institutet Institut für Grundlagen-und Programmforschung (Tyskland), föreningen för finansiell utbildning SKEF (Polen) och L' Observatoire du Crédit et de l'Endettement (Belgien). GD Sysselsättning och socialpolitik bidrog till finansieringen av det sistnämnda projektet (september 2005-september 2007).

(38) Se exempelvis uttalanden som gjordes av Tony Blair, Stephen Timms och Ruth Kelly i september 2006.

(39) I artikel I-3 står det att ett av EU:s mål är att ”bekämpa social utestängning och diskriminering samt främja social rättvisa och socialt skydd (…)”.

(40) Artiklarna 2 och 34 i EU-fördraget samt artiklarna 2, 3, 136, 137 och 153 i Romfördraget, ändrat genom Amsterdamfördraget, kan särskilt framhållas. Man får inte heller glömma den öppna samordningsmetoden, som infördes 2006 för att stärka EU:s kapacitet att stödja medlemsstaternas insatser för större social sammanhållning i Europa.

(41) Se artiklarna 65 och 67 i fördraget och det faktum att åtgärderna för att definiera ett europeiskt rättsområde redan har stor betydelse.

(42) Detta framgår tydligt av den utmärkta delrapporten till Europeiska rådets vårmöte 2007, kommissionens meddelande ”En inre marknad för medborgarna” (KOM(2007) 60 slutlig, 21.2.2007) och olika uttalanden av och intervjuer med kommissionens ordförande.

(43) De uppgifter om den europeiska situationen som föreligger är inte särskilt aktuella. Det rör sig om en studie som genomfördes av ORC Macro 2001 och som vi har hänvisat till ovan. Flera medlemsstater har dock uppgett att antalet överskuldsatta familjer har ökat på senare år. Uppgifter om situationen i Tyskland visar att endast 3,5 % av alla familjer hade allvarliga ekonomiska problem 1989, medan 8,1 % av familjerna var överskuldsatta 2005. I Frankrike ökade antalet fall som registrerades av kommissionerna för överskuldsättning med 6 % mellan 2002 och 2006, när 866 213 fall behandlades. I Skottland inleddes över 3 000 insolvens-förfaranden under 2004. I Sverige var antalet överskuldsättningsärenden år 2005 13,6 % högre än 2004 och 30,7 % högre än 2003, trots att den årliga ekonomiska tillväxten i detta land är bland de högsta i EU. Belgien utgör ett undantag, med ett väl utformat och tillämpat system som verkar ge resultat och som kombineras med lagstiftningsändringar (lagen och det kungliga dekretet av den 1 april 2007, som ändrade lagen av den 24 mars 2003 och det kungliga dekretet av den 7 september 2003 om grundläggande banktjänster). I USA ägde 2005 mer än 1 600 000 konkurser rum. I Australien rörde 81 % av de konkursärenden som behandlades i domstol under 2005 och 2006 personliga konkurser. I Kanada behandlades 106 629 insolvensförfaranden (likvidation eller ackord) i domstol under 2006.

(44) Detta framgår på ett utmärkt sätt av avsnitten 79 till 81 i den sydafrikanska lagen National Credit Act nr 34/2005.

(45) Exempelvis kan man nämna de projekt för medling och tvistlösning i konsumentkonflikter som har legat till grund för olika nätverk som idag finns i Europa. Det främsta av dessa är ”Consumer DebtNet”, som grundades 1994 och nu håller på att omorganiseras under namnet European Consumer Debt Net (ECDN).

(46) Vissa medlemsstater, t.ex. Portugal, har fortfarande inget lämpligt system för detta.

(47) I den informationsrapport från 2000 som nämns ovan rekommenderar EESK kommissionen att ”som ett första steg i denna riktning snarast börja utarbeta en grönbok om överskuldsättning hos hushållen i Europa. I denna grönbok bör man redogöra för tillgängliga studier i frågan, informera om situationen beträffande de olika rättsordningarna, tillhandahålla statistiska uppgifter om olika medlemsstater och kandidatländer, nå fram till en entydig definition av begreppet överskuldsättning samt fastställa riktlinjer för de ytterligare insatser som erfordras i syfte att nå de målsättningar som ställs upp i denna rapport”.