Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets direktiv i syfte att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen"(1)

(1999/C 116/05)

Den 3 juli 1998 beslutade rådet i enlighet med artikel 100 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen och ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 8 februari 1999. Föredragande var Michael Geuenich.

Vid sin 361:a plenarsession den 24-25 februari 1999 (sammanträdet den 24 februari) antog Ekonomiska och sociala kommittén med 93 röster för, 22 röster emot och 15 nedlagda röster följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Kommissionens målsättning

Förslaget till direktiv syftar till att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster som fysiska personer med skattemässig hemvist i gemenskapen erhåller i en annan medlemsstat. Kommissionen förespråkar en pragmatisk minimilösning för att i möjligaste mån undvika komplikationer. Problem i samband med beskattning av pensioner och inkomster från försäkringar kommer att bli föremål för en separat granskning för att, vid behov, omfattas av särskilda lagstiftningsinitiativ.

Beskattningen av kapital för företag som upprättar balansräkning är också en fråga för en annan rättslig nivå än det förslag till direktiv som behandlas här.

1.2. Innehållet i kommissionens förslag

1.2.1. För att säkerställa en minimibeskattning av ränteinkomster som erhålls av fysiska personer med skattemässig hemvist i någon medlemsstat skall medlemsstaterna själva välja mellan att införa en källskatt på ränteutbetalningar till mottagare med skattemässig hemvist i en annan medlemsstat (systemet med källskatteavdrag) eller ett system där upplysningar lämnas till de länder där betalningsmottagarna har sin skattemässiga hemvist (systemet med uppgiftslämnande). Denna möjlighet att välja mellan två olika modeller betecknas som "samexistensmodellen". Skyldigheten gäller för ränteutbetalningar som görs via ett betalningsombud i ett EU-land (betalningsombudsprincipen). Var gäldenären har säte är inte avgörande.

1.2.2. Minimibeskattningen på ränteinkomster skall uppgå till 20 %. Fastställandet av minimiskatten till 20 % hindrar inte att de medlemsstater som så önskar tillämpar en högre skattesats. Skattens enda funktion är att säkra att inkomsten beskattas en gång (minimibeskattning av ränteinkomster). Skatten skall inte uppbäras om betalningsmottagaren för betalningsombudet visar upp ett intyg från skattemyndigheten i betalningsmottagarens hemland om att myndigheten informerats om det räntebelopp som kommer att betalas ut. Om det räntebelopp som betalas ut överstiger det som angivits i detta intyg skall mellanskillnaden belastas med källskatt.

1.2.3. Intyget måste innehålla uppgifter om betalningsmottagarens identitet, om betalningsombud, om räntebeloppet som skall betalas ut och utbetalningsdatum. Utfärdandet av detta intyg till den betalningsmottagare som begär det skall ske inom en tidsfrist av två månader från det att begäran inlämnas. De närmare detaljerna i fråga om detta intyg måste enligt kommissionen dryftas ytterligare.

1.2.4. Källskatteintäkterna skall stanna i det land som uppbär dem. Om skatteförvaltningen i det land där mottagaren skattemässigt har sin hemvist har utfärdat ett intyg enligt ovan följer logiskt att den medlemsstaten erhåller intäkterna från beskattningen av ränteutbetalningen.

1.2.5. I sitt direktivförslag av den 10 februari 1989(2) planerade kommissionen att utesluta euroobligationer från direktivets tillämpningsområde. Så är inte längre fallet i det nu föreliggande direktivförslaget. I stället skall samma beskattningsregler gälla för räntorna på euroobligationer som för andra räntor.

1.2.6. Gemenskapen åtar sig att förhandla med sina viktigaste handelspartner med sikte på att säkerställa att också sådana räntor skattemässigt beaktas som utbetalas av betalningsombud i tredje land till mottagare med skattemässig hemvist i gemenskapen.

1.2.7. Kommissionen rekommenderar företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, att fatta följande beslut: "De medlemsstater som har beroende eller associerade territorier eller särskilt ansvar eller skattemässiga befogenheter i fråga om andra territorier skall i tillämpliga fall inom ramen för sina konstitutionella bestämmelser, åta sig att säkerställa tillämpningen i dessa territorier av bestämmelser som är likvärdiga med bestämmelserna i direktivet då det antagits."

1.2.8. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 1999 anta och offenliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att detta direktiv skall kunna tillämpas från och med den 1 januari 2001.

Kommissionen skall före den 1 januari 2004 överlämna en rapport till rådet om hur direktivet har fungerat. På grundval av denna rapport skall kommissionen - vid behov - föreslå rådet de ändringar som behövs för att säkerställa en effektivare beskattning av ränteinkomster och eliminera oönskade snedvridningar av konkurrensen.

2. Risken för skatteflykt

2.1. Införandet av en källskatt eller skyldighet att lämna uppgifter vid gränsöverskridande ränteutbetalningar inom Europeiska unionen skulle kunna utlösa en skatteflykt till lågskatteländer utanför EU. Kommittén konstaterar följande med avseende på de fall som är aktuella:

2.2. Ytterligare skatteflykt i stor skala från EU-länderna till Schweiz kan inte ligga i det landets intresse. En sådan process skulle medföra att den övervärderade schweiziska francen ytterligare skulle skjuta i höjden. Redan dagens övervärderade kurs är en black om foten för Schweiz internationella konkurrenskraft. Det är möjligt att Schweiz av eget intresse skulle känna sig tvingat att vidta åtgärder mot ett fortsatt kraftigt inflöde av den här typen av medel.

Man bör även hålla i åtanke att Schweiz i princip är beroende av en uppsättning bilaterala avtal med EU för att undvika nackdelar av att inte vara medlem i EU. I detta sammanhang är det rimligt att båda sidor önskar uppnå en tillfredsställande överenskommelse mellan Schweiz och EU angående direktivförslagets målsättning att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen.

2.3. På Caymanöarna t.ex. återfinns nästan 28000 off-shore-bolag (läget den 6 november 1998: 27640) vid sidan av alla viktiga namn inom finansvärlden, och nästan lika många stiftelser, ditlockade av nollbeskattning och ett växande förtroende för stabiliteten i förhållandena på öarna.

Det är en offentlig hemlighet att penningtvätt i stor skala också äger rum t.ex. på Caymanöarna. Om denna penningtvätt överhuvudtaget kontrolleras är det uteslutande av öns egna myndigheter, som härvid inte samarbetar med några utländska myndigheter. Om en utländsk myndighet trots allt efterfrågar samarbete från Cayman-håll måste detta först godkännas av en lokal domstol. Såvitt man känner till har detta hittills inte inträffat.

Internationella valutafonden (IMF) bör väl vara den korrekta kanalen för att lösa problemet med eventuell tilltagande skatteflykt till skatteparadis. Detta skulle eventuellt kunna kompletteras eller förstärkas av förhandlingar mellan EU och OECD under aktiv medverkan från USA. Framför allt skulle IMF kunna förhindra att de banker som inte ens utövar ett minimum av disciplin får tillgång till det internationella interbanksystemet.

Det är i alla händelser svårt att förlika sig med tanken att skattemässiga förhållanden på Cayman-öarna, ett brittiskt protektorat, i längden skulle kunna lägga hinder i vägen för målet att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster inom gemenskapen.

2.4. Caymanöarna kallas även "Västindiens Liechtenstein". Därmed har även Liechtensteins karaktär av skatteparadis uppmärksammats. "Problemet Liechtenstein" är emellertid helt annorlunda än situationen med Caymanöarna, redan i och med det att Liechtenstein tillsammans med Norge ingår i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

2.5. Kommittén anser att processen att lösa problemet med skatteflykt pågår för fullt. Kommittén hänvisar främst till artikel 11 i förslaget till direktiv, där det anges att gemenskapen åtar sig att inleda förhandlingar med sina viktigaste handelspartner i tredje land, bilateralt eller multilateralt, för att säkerställa en effektiv beskattning av inkomster av sparande.

Kommittén konstaterar med tillfredsställelse att Europeiska rådet signalerat sin bestämda avsikt att uppfylla detta åtagande. I ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Wien den 11-12 december 1998 står t.ex. följande att läsa vad gäller skattepolitik:

"Europeiska rådet välkomnar rådets rapport om förstärkt skattepolitiskt samarbete och betonar att skadlig skattekonkurrens måste bekämpas. Det skattepolitiska samarbetet syftar inte till enhetliga skattesatser och är inte oförenligt med sund konkurrens på skatteområdet men krävs för att minska fortsatta snedvridningar på den inre marknaden, förhindra alltför stora skattebortfall eller ge skattestrukturerna en mer sysselsättningsvänlig inriktning.

Särskilt påpekas att Europeiska rådet:

- uppmanar rådet att fortsätta arbetet med förslagen till ett direktiv om beskattning av sparande och ett direktiv om räntor och royalties i syfte att nå en överenskommelse före Europeiska rådet i Helsingfors, och

- välkomnar kommissionens och rådets avsikt att inleda samtal med tredje land om problem som rör beskattning av ränteinkomster."

2.6. Den politiska processen för att lösa problemet med skatteflykt pågår för fullt även vad gäller medlemsstater som har beroende eller associerade territorier eller särskilt ansvar eller skattemässiga befogenheter i fråga om andra territorier. Ett uttryck för detta är premiärminister Tony Blairs och förbundskansler Gerhard Schröders gemensamma förklaring den 10 december 1998, vilken Österrikes förbundskansler Viktor Klima och alla övriga stats- och regeringschefer, samt kommissionens ordförande Jacques Santer, också anslöt sig till. I denna förklaring heter det ordagrant som följer:

- "Vi stöder till fullo behovet att stärka samarbetet i kampen mot skattefusk och skatteflykt."(3)

2.7. Det bör beaktas att en investering i syfte att undvika skatt blir allt mer riskabel ju mer "exotiskt" landet i fråga är. Inre ekonomisk stabilitet och egen ekonomisk styrka som säkerhet för utländska investeringar är särskilt betydelsefulla överväganden. Det finns också en gräns för i vilken grad investeringar med ovanligt hög risk kan balanseras av högre riskpremier, eftersom all ränta, inklusive riskpremier, till syvende och sist måste tjänas in på marknaden. Kapitalmarknaden sätter därför automatiskt en gräns för skatteflykten till högriskländer.

2.8. Slutligen vill kommittén understryka att risken för skatteflykt inte har avhållit någon medlemsstat från att beskatta medborgarnas ränteinkomster. Denna grundliga beskattning behöver nu kompletteras med en minimibeskattning av ränteinkomster som utbetalas till spararna i en annan medlemsstat.

3. Kommitténs rekommendationer

3.1. Kommittén har redan tagit ställning till frågan om beskattning av gränsöverskridande ränteinkomster i sitt yttrande om "Direkta och indirekta skatter"(4) och i yttrandet om "Beskattningen inom Europeiska unionen - Rapport om skattesystemens utveckling"(5). Vi hänvisar härmed till dessa dokument.

3.2. Kommittén välkomnar förslaget till direktiv, eftersom det när det övertagits fullt ut av medlemsstaterna bör kunna bidra till att motverka en regelvidrig skattekonkurrens, hjälpa till att få fram de resurser som behövs för att skapa arbetstillfällen och medföra att Europeiska unionen inte missgynnas på de internationella kapitalmarknaderna (genom kravet att genomföra effektiva förhandlingar med viktiga handelspartner).

Det är allmänt bekant att OECD när det gäller beskattning traditionellt har förespråkat ett utbyte av upplysningar mellan OECD-länderna. Sannolikt har OECD inväntat den åtgärd för att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen som inleds med detta förslag till direktiv, innan man inför kompletterande åtgärder.

3.3. Eftersom kommissionen föreslår ett system som innefattar en valmöjlighet mellan ett källskattesystem och ett anmälningssystem, i stället för ett enda gemensamt system, kommer följande problem att uppstå:

De länder som väljer källskattesystemet kommer att behålla kapitalinkomstskatterna, medan de som har ett system med anmälningsplikt informerar andra länder om deras medborgares kapitalinkomster; de exporterar på så sätt denna skattebas. För att förhindra en sådan omfördelning måste kommissionens förslag kompletteras med en regel som eliminerar de effekter på skattebasen som "samexistensmodellen" orsakar.

3.4. ESK konstaterar att en enskild medlemsstat genom säkerställandet av en minimibeskattning av gränsöverskridande ränteinkomster fortfarande har möjligheten att t.ex. gynna småsparare genom att fastställa att små belopp skall vara skattebefriade. Kommittén stöder även denna inriktning.

3.5. Eftersom källskatt inte upphäver mottagarens skattskyldighet, men i praktiken skulle kunna få den effekten om mottagaren inte deklarerar de ränteinkomster som erhållits i hemlandet, vill kommittén påpeka att "systemet med uppgiftslämnande" är särskilt ägnat att säkerställa att ränteinkomsterna beskattas med den enskilde mottagarens skattesats.

Kommittén är emellertid medveten om att olikheterna i rättsläget mellan de olika medlemsstaterna måste beaktas på ett rättvist sätt. I Luxemburg skulle t.ex. ett "system med uppgiftslämnande" strida mot grundlagen.

3.6. Kommittén utgår ifrån att "systemet med uppgiftslämnande" administrativt är fullt hanterbart i vår tid med högutvecklad elektronisk kommunikationsteknologi.

Om man skulle vilja införa ytterligare system vid sidan av "samexistensmodellen", dvs. vid sidan av systemet med uppgiftslämnande och källskattesystemet, skulle emellertid svårigheterna att hantera det hela administrativt öka kraftigt med varje ytterligare alternativ.

3.7. Kommittén välkomnar kommissionens förslag till rådets beslut om att inleda förhandlingar för att motsvarande bestämmelser skall gälla för europeiska territorier utanför unionen och off-shore-centra.

3.8. Kommittén rekommenderar att minimibeskattningen på ränteinkomster även skall omfatta finansiella produkter som mer eller mindre kan anses likvärdiga med investeringar med en fastställd avkastning. En viktig fråga är om direktivet skall tillämpas på euroobligationer eller inte. Marknaden för euroobligationer är av stor betydelse på grund av sin stora volym, och den uppvisar drag som medför att det krävs en särskild undersökning av hur den skall behandlas i skattehänseende. Man kan konstatera att många av de investerare som agerar på den marknaden inte har sitt säte inom Europeiska unionen. Det handlar om en marknad som är mycket koncentrerad, och den absolut största volymen emitteras i London.

Kommittén inser vilken stor betydelse denna fråga har och instämmer av följande skäl i kommissionens direktivförslag:

Om euroobligationerna inte skulle innefattas vore det en mycket långtgående begränsning av direktivets räckvidd. Vidare skulle denna typ av investeringar få ytterligare en fördel jämfört med andra kapitalinvesteringar.

Vidare måste man betona att euroobligationerna utgör en betydande del av Storbritanniens lånemarknad. Om skattesystemet i kommissionens direktivförslag inte skulle tillämpas, skulle det i praktiken innebära att Storbritannien utesluts från tillämpningen av detta direktiv. Det handlar alltså om en politiskt sett mycket känslig fråga, som kräver ett lösningsförslag som har utsikter att vinna erforderlig majoritet i Europeiska rådet.

Bryssel den 24 februari 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) EGT C 212, 8.7.1998, s. 13.

(2) KOM(89) 60 slutlig och EGT C 141, 7.6.1989, s. 5.

(3) Källa: Agence Europe nr 7361 (N.S.), 11.12.1998.

(4) EGT C 82, 19.3.1996.

(5) EGT C 296, 29.9.1997.

BILAGA

till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

(Artikel 47, punkt 3 i arbetsordningen)

Följande ändringsförslag, som fick mer än en fjärdedel av de avgivna rösterna, avslogs under debatten:

Ändringar föreslagna av Malcolm Levitt och Kenneth Walker

Ersätt hela texten med följande:

"1.1. ESK godtar i princip en enhetlig källbeskattning inom EU men anser att kommissionens nuvarande förslag kommer olägligt och är illa formulerat.

1.2. Utan en överenskommelse med länderna utanför EU skulle en sådan åtgärd, om den tillämpas ensidigt inom EU, nästan med säkerhet resultera i ett massivt utflöde av kapital till länder med förmånligare skattesystem och lägre kostnader. Detta har hänt tidigare när enskilda medlemsstater försökt införa liknande lagstiftning och det kommer att inträffa igen i mycket större skala om detta förslag nu blir lag. Det finns belägg för att banker redan gör upp beredskapsplaner för att överföra fonder till Schweiz, Liechtenstein och andra europeiska skatteparadis, och att dessa länder kommer att välkomna sådana tillflöden med entusiasm.

1.2.1. ESK tror därför att förhandlingar med andra nationer bör föregå införandet av en sådan lagstiftning, eftersom förhandlarna annars inte får något påtryckningsmedel i sina förhandlingar.

1.3. Utsträckningen av en sådan lagstiftning till befintliga euroobligationer skulle få förödande konsekvenser för marknaden med euroobligationer. I många fall garanteras obligationsinnehavare en viss vinst efter skatt, och effekten skulle bli att tvinga utgivarna av obligationer att öka bruttoräntesatsen för att säkerställa samma nettovinst. Detta skulle öka kapitalkostnaden, vilket i sin tur skulle minska sysselsättningsmöjligheterna. Om emissionsvillkoren tillåter att obligationsutgivarna löser in obligationerna vid ett tidigare datum, skulle de göra detta och ersätta dem med nya till en lägre räntesats. Detta skulle medföra en massiv kapitalöverföring till utgivare från obligationsinnehavare, inklusive pensionsfonder.

1.3.1. Nettoeffekten av detta skulle bli att EU-baserade kapitalmarknader missgynnas i förhållande till konkurrenter i andra länder, vilket skulle leda till ytterligare arbetslöshet.

1.4. Lagstiftningen kommer i alla fall knappast att åstadkomma mycket för att nå det avsedda målet att minska skatteflykten. Om en medlemsstat skulle införa källskatt där skattebetalarna hade sin hemvist, skulle skatten uppbäras av den medlemsstaten. Under dessa omständigheter kommer samtliga medlemsstater naturligtvis att införa källskatt och kommer inte att välja alternativet med uppgiftslämnande. 'Samexistensmodellen' är därför en myt.

1.4.1. Resultatet av detta är att minimiskatten på 20 % också kommer att bli en maximiskatt, eftersom de medlemsstater där skattebetalarna är bosatta kommer att förbli ovetande om transaktionerna, som följaktligen inte kommer att omfattas av den högre skattesatsen, vilken i de flesta fall skulle ha tillämpats om metoden med uppgiftslämnande hade använts."

Motivering

Ändringen förklarar sig själv.

Resultat av omröstning

Emot: 72, för: 40, nedlagda: 7.