Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi och transporter

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

I inledning

1. År 1996 gav kommissionen ut en grönbok med titeln "Offentlig upphandling inom Europeiska unionen: överväganden inför framtiden" [1] som fick nästan 300 svar från näringslivet, medlemsstaterna och EU-institutionerna.

[1] KOM(96) 583 slutlig, 27 november 1996.

Efter att ha granskat svaren lade kommissionen fram sina planer för framtiden i meddelandet "Offentlig upphandling inom Europeiska unionen" [2]. Den viktigaste slutsatsen som kunnat dras av den debatt som grönboken inledde är att den rättsliga ramen [3] måste förenklas och anpassas till den nya datatekniken, samtidigt som den grundläggande strukturen inte rubbas. Kommissionen erkände att den nuvarande rättsliga ramen måste förenklas genom att otydliga eller komplicerade regler förtydligas och genom att lagstiftningen ändras när problemen inte kan lösas genom tolkning. [4] Detta arbete är ett led i kommissionens strävan efter enklare regler som den gav uttryck för i sitt tolkningsmeddelande om koncessioner enligt EG-rätten [5], vilket dock inte föregriper eventuella särskilda lagstiftningsförslag om koncessioner. I synnerhet beträffande direktiv 93/38/EEG åtog kommissionen sig även att ompröva dess tillämpningsområde för att se om detta fortfarande var ändamålsenligt mot bakgrund av den fortskridande avregleringen på dessa sektorer.

[2] KOM(98) 143 slutlig, 11 mars 1998.

[3] Direktiven 93/36/EEG, 93/37/EEG och 92/50/EEG om offentlig upphandling av varor, byggentreprenad respektive tjänster (de "klassiska" direktiven), i deras ändrade lydelse enligt direktiv 97/52/EG, direktiv 93/38/EEG om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna ("direktivet om särskilda sektorer"), senast ändrat genom direktiv 98/4/EG, samt direktiven 89/665/EEG och 92/13/EEG om överklagande ("överklagande direktiven").

[4] Punkt 2.1.1.

[5] Kommissionens tolkningsmeddelande om koncessioner enligt EG-rätten, 2000/C 121/02, EGT C 121, s. 2.

2. Föreliggande förslag skall uppfylla dessa mål.

Kommissionen tillkännagav förslaget i sitt arbetsprogram för 2000 [6]. Förslaget omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet eftersom det är fråga om omarbetning av lagstiftning som syftar till att förverkliga den inre marknaden, i kraft av artikel 95 [7] i EG-fördraget. Dessutom svarar förslaget mot slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon, där Europeiska rådet uppmanar till ekonomiska reformer för en fullbordad och fullt fungerande inre marknad.

[6] KOM(2000) 155, 9.2.2000.

[7] F.d. artikel 100a.

3. För att det skall bli lättare att presentera förslaget har de olika förslagen till ändringar delats upp i två delar:

-Förenkling av direktivet.

-Ändringar i sak.

Efter motiveringen kommer en genomgång av skäl och artiklar.

II förenkling - ett omstrukturerat, tydligare direktiv

4. Omstrukturering och förtydligande av direktivet utan ändringar i sak.

4.1. De ändringar som redovisas i denna del innebär inga ändringar i sak av direktiv 93/38/EEG [8], senast ändrat genom artikel 12 i direktiv 94/22/CE [9] och genom direktiv 98/4/EG [10]. Hänvisningar till "direktivet", "direktivet om sektorer", "direktiv 93/38/EEG" eller "det nuvarande direktivet" skall förstås som hänvisningar till direktiv 93/38/EEG i dess ändrade lydelse. På samma sätt är hänvisningar till "den nuvarande artikeln" (eller "den nuvarande punkten" eller "den nuvarande bestämmelsen") avsedda som hänvisningar till en artikel, punkt e.d. i direktiv 93/38/EEG i dess ändrade lydelse.

[8] EGT L 199, 9.8.1993, s. 84.

[9] Europaparlamentets och rådets direktiv 94/22/EG av den 30 maj 1994 om villkoren för beviljande och utnyttjande av tillstånd för prospektering efter samt undersökning och utvinning av kolväten, EGT L 164, 30.6.1994, s. 3. Genom artikel 12 i detta direktiv införs den nya artikel 3.5 i direktiv 93/38/EEG.

[10] Europaparlamentets och rådets direktiv 98/4/EG av den 16 februari 1998 om ändring av direktiv 93/38/EEG om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna, EGT L 101, 1.4.1998, s. 1.

4.2. För att göra direktivet mer lättöverskådligt och lättanvänt har det delats in i fyra avdelningar: allmänna bestämmelser om upphandling och tävlingar, särskilda bestämmelser om upphandling, särskilda bestämmelser om tävlingar samt slutbestämmelser. Särskilt i den andra avdelningen med regler för offentlig upphandling, har bestämmelserna ordnats så att de logiskt följer upphandlings förfarandet med början i definitioner, enheter och verksamheter som omfattas av direktivet samt dess tillämpningsområde. För att underlätta läsningen har kapitel, avsnitt och underavsnitt införts, och varje kapitel, avsnitt, underavsnitt och artikel har försetts med en rubrik för att det skall gå snabbare att hitta de bestämmelser man söker.

4.3. När de olika bestämmelserna samlats har man konstaterat att direktivet blir mer lättbegripligt om inledande artiklar införs i början på varje kapitel. Dessa inledningsartiklar innehåller inga nya förpliktelser, utan syftar till att förklara hur kapitlen och artiklarna hänger ihop. Till exempel har den nya artikeln 14 införts för att förklara att direktivet är tillämpligt när upphandlingen är värd mer än tröskelvärdet, förutsatt att den inte faller under något undantag i direktivet enligt olika artiklar, vilka förtecknas i bestämmelsen så att läsningen underlättas. Allt detta gäller redan, men det saknas en bestämmelse där det sägs uttryckligen.

4.4. En annan aspekt på förenklingen av direktivet är att särskilda bestämmelser för en viss verksamhet förts samman i samma artikel. Exempelvis har bestämmelserna om vatten samlats i den nya artikeln 4 (se punkt IV.4 nedan), medan motsvarande bestämmelser i det nuvarande direktivet är utspridda i artikel 2.2 a i, artikel 6.2 samt artikel 2.5 a.

Ett annat exempel på detta tillvägagångssätt är bestämmelserna om olika slags meddelanden, t.ex. periodiska förhandsmeddelanden, delats upp efter huruvida meddelandet används som medel för konkurrensutsättning (se punkterna IV.40 och IV.41 nedan).

5. Förenkling - förtydligande av direktivet med vissa ändringar i sak.

5.1. I detta förslag föreslås endast tre ändringar av detta slag. Den första är artikel 48.1 och 48.2 i förslaget. Bestämmelserna rör vilka upplysningar som skall lämnas till de deltagande i en upphandling om upphandlingens resultat. De har förts samman med bestämmelserna om vilka upplysningar som skall ges dem som vill delta i ett kvalifikationssystem som inrättats i enlighet med direktivet. Strukturen har alltså förenklats. Sakinnehållet har också ändrats eftersom det enligt detta förslag blir obligatoriskt för alla upphandlande enheter att informera om upphandlingens resultat, medan motsvarande bestämmelser i det nuvarande direktivet enbart är tillämpliga på sådana upphandlande enheter som verkar inom sektorer (vatten, el, lokaltrafik, hamnar och flygplatser) som omfattas av avtalet om offentlig upphandling (Government Procurement Agreement, GPA), som ingåtts vid de multilaterala förhandlingarna inom Uruguay-rundan [11]. Mer om det i punkt IV.48.2 nedan.

[11] Rådets beslut 94/800/EG av den 22 december 1994 om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar - vad beträffar de frågor som omfattas av dess behörighet - av de avtal som är resultatet av de multilaterala förhandlingarna i Uruguayrundan (1986-1994) (EGT L 336, 23.12.1994, s. 1).

5.2. Den andra är artikel 51 i detta förslag. Punkt 1 i den artikeln som motsvarar artikel 30.5 i det nuvarande direktivet, har utvidgats till urval av deltagare i selektivt och förhandlat förfarande, eftersom den uttrycker allmänna principer - ömsesidigt erkännande och likabehandling - vars tillämpning inte kan begränsas enbart till de fall där de upphandlande myndigheterna har ett kvalifikationssystem. Bestämmelsen har i övrigt inte ändrats.

På samma sätt, och eftersom systemen för kvalitetssäkring är lika lämpliga för upphandling av tjänster som av varor och byggentreprenad, har skyldigheten att använda europeiska kvalitetssäkrings- eller certifieringsstandarder (standarder i serierna EN 29 000 och EN 45 000) och att erkänna andra intyg utvidgats till att gälla även när sådana skyldigheter finns med avseende på entreprenörer och varuleverantörer. Bestämmelsen har i övrigt inte ändrats.

5.3. Det tredje exemplet på detta tillvägagångssätt är artikel 60.3 i detta förslag. Den nuvarande artikel 12.1 [12] är tvetydig, eftersom det står att direktivet inte skall gälla "upphandling" - ett begrepp som inte omfattar formgivningstävlingar - samtidigt som det uttryckligen anges att de internationella avtalen i fråga kan röra "... formgivningstävlingar som är avsedda för ... genomförande eller utnyttjande av ett projekt ...". Det har alltså bedömts lämpligare att uttryckligen ange att detta undantag också kan avse formgivningstävlingar, eller med ett nyare begrepp tävlingar. Samtidigt har det framkommit att skälen till att undanta upphandling från direktivets tillämpningsområde, när upphandlingen regleras av andra procedurregler enligt avtal om truppstationering eller särskilda regler för internationella organisationer, också är giltiga för tävlingar under dessa omständigheter. Se även punkt IV.60.3 nedan.

[12] "Detta direktiv skall inte gälla kontrakt som regleras av andra regler för upphandling och som tilldelas: enligt ett internationellt avtal som ingåtts, mellan en medlemsstat och tredje land - ett eller flera - i överensstämmelse med fördraget och som avser varor, bygg- och anläggningsarbeten, tjänster eller formgivningstävlingar som är avsedda för signatärstaternas gemensamma genomförande eller utnyttjande av ett projekt....".

III ändringar i sak

1. Inledning

1.1. Kommissionen föreslår ändringar av den nuvarande rättsliga ramen på grund av informations samhällets framväxt, den offentliga sektorns gradvisa avveckling av viss ekonomisk verksamhet och den ökade budgetdisciplinen. Ändringarna har tre mål: modernisering, förenkling och flexibilitet; modernisering för att ta hänsyn till teknikens och näringslivets utveckling, förenkling för att lätta upp bestämmelser som ibland är för utförliga och komplicerade samt flexibilitet som svar på klagomålen om att förfarandena är för stränga och inte motsvarar de offentliga upphandlarnas behov.

1.2. Med dessa tre mål i åtanke har kommissionen kommit fram till att det behövs ändringar på sex områden i direktiv 93/38/EEG.

Områdena är följande:

-Tillämpningsområdet för direktiv 93/38/EEG, upphandling i fråga om vatten, energi, transport och telekommunikation, bör ses över till följd av den successiva avregleringen av dessa sektorer.

-Mekanismer för datorstödd upphandling med följder i form av kortare tidsfrister för upphandlingsförfaranden.

-Tydligare bestämmelser om tekniska specifikationer vilket skyddar konkurrensen genom att så många anbudsgivare som möjligt kan delta effektivt, särskilt innovativa företag.

-Striktare bestämmelser om tilldelningskriterier.

-Enklare tröskelvärden, varvid de många olika tröskelvärdena gjorts färre eftersom de föga skiljer sig åt sinsemellan.

-Gemensamma upphandlingsordlistan (Common Procurement Vocabulary, CPV)

2. Tillämpningsområde för direktiv 93/38/EEG om offentlig upphandling i fråga om vatten, energi, transport och telekommunikation.

2.1. Inledning

I sitt meddelande KOM (1998) 143 sade kommissionen följande: "I samband med avregleringen inom vissa av de sektorer som omfattas av direktiv 93/38/EEG (vatten, energi, transport och telekommunikation) finns det anledning att undersöka i vilken grad avregleringen öppnat för konkurrens i de berörda sektorerna, för att kunna avgöra huruvida direktivets restriktioner som åläggs de upphandlande enheterna fortfarande är motiverade. Restriktionerna grundar sig på den brist på konkurrens som följer av att staten tilldelat en viss operatör en ensamrätt eller en annan rättighet. Sådana statsgaranterade privilegier motsvarades av vissa krav på offentliggörande och tillämpning av procedurregler vid offentlig upphandling. Då det kan fastställas att det inom en särskild sektor råder effektiv konkurrens bör gällande förpliktelser upphävas."

Kommissionen fann på denna punkt att den skulle lägga fram förslag för att från direktivets tillämpningsområde (vatten, energi, transporter och telekommunikation) undanta sektorer och tjänster som i en viss medlemsstat förekommer under effektiv konkurrens.

Eftersom avregleringen befinner sig i olika skeden i olika länder, och avregleringen av telemarknaden gått längre än avregleringen av andra marknader som omfattas av direktiv 93/38/EEG införs i detta förslag olika lösningar för olika sektorer.

Om avregleringen i en viss sektor är sådan att de upphandlande enheterna i sektorn kan undantas från direktivets tillämpningsområde bör ett nödvändigt komplement vara att andra enheters inköp av varor och tjänster från de "avreglerade" enheterna faller under direktivets tillämpningsområde. Där så krävs föreslås ändringar.

Det har dock visat sig att de skäl som föranledde gemenskapens lagstiftare att i den nuvarande artikel 9 undanta inköp av vatten av enheter som distribuerar vatten förblir giltiga och att det alltså inte finns skäl att ändra texten.

2.2. Telesektorn

2.2.1. Reglerna för avreglering av telesektorn grundas på artikel 86.3 [13] i EG-fördraget (avregleringsdirektiv [14]) och artikel 95 [15] i EG-fördraget (harmoniseringsdirektiv [16]). Dessutom måste alla företag som tillhandahåller teletjänster efterleva det förbud mot att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen som anges i artiklarna 81, 82 och 86 [17] i EG-fördraget.

[13] F.d. artikel 90.3.

[14] Gällande avregleringsdirektiv är kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster, EGT L 192 du 24.7.1990, s. 10, kommissionens direktiv 94/46/EG av den 13 oktober 1994 om ändring av direktiv 88/301/EEG och direktiv 90/388/EEG särskilt med avseende på satellitkommunikation, EGT L 268, 19.10.1994, s. 15, kommissionens direktiv 95/51/EG av den 18 oktober 1995 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på avskaffande av begränsningarna för användning av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av redan avreglerade teletjänster, EGT L 256, 26.10.1995, s. 49, kommissionens direktiv 96/2/EG av den 16 januari 1996 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på mobil- och personkommunikation, EGT L 20, 26.1.1996, s. 59 samt kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på genomförandet av full konkurrens på marknaderna för teletjänster, EGT L 74, 22.3.1996, s. 13.

[15] F.d. artikel 100a.

[16] Gällande harmoniseringsdirektiv är rådets direktiv 87/372/EEG av den 25 juni 1987 om vilka frekvensband som skall reserveras för det samordnade införandet av allmänt tillgänglig, alleuropeisk, cellulär, digital, landbaserad mobilkommunikation inom gemenskapen, EGT L 196, 17.7.1987, s. 85, rådets direktiv 90/387/EEG av den 28 juni 1990 om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät, EGT L 192, 24.7.1990, s. 1, rådets direktiv 90/544/EEG av den 9 oktober 1990 om frekvensband för det samordnade införandet av alleuropeisk, landbaserad, allmänt tillgänglig, radiobaserad personsökning i gemenskapen, EGT L 310, 9.11.1990, s. 28, rådets direktiv 91/287/EEG av den 3 juni 1991 om det frekvensband som skall tilldelas för det samordnade införandet av digital europeisk trådlös telekommunikation (DECT) i gemenskapen, EGT L 144, 8.6.1991, s. 45, rådets direktiv 92/44/EEG av den 5 juni 1992 om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser, EGT L 165, 19.6.1992, s. 27, Europaparlamentets och rådets direktiv 97/13/EG av den 10 april 1997 om gemensamma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på teletjänstområdet, EGT L 117, 7.5.1997, s. 15, Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät, EGT L 199, 26.7.1997, s. 32, Europaparlamentets och rådets direktiv 97/51/EG av den 6 oktober 1997 om ändring av rådets direktiv 90/387/EEG och 92/44/EEG för anpassning till en konkurrensutsatt miljö på telekommunikationsområdet, EGT L 295, 29.10.1997, s. 23, Europaparlamentets och rådets direktiv 97/66/EG av den 15 december 1997 om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet, EGT L 24, 30.1.1998, s. 1, Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö, EGT L 101, 1.4.1998, s. 24, Europaparlamentets och rådets direktiv nr 98/13/EG av den 12 februari 1998 om teleterminalutrustning och jordstationsutrustning för satellitkommunikation, inklusive ömsesidigt erkännande av utrustningarnas överensstämmelse, EGT L 74, 12.3.1998, s. 1, samt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/61/EG av den 24 september 1998 om ändring av direktiv 97/33/EG med avseende på nummerportabilitet mellan operatörer och förval av nätoperatörer, EGT L 268, 3.10.1998, s. 37.

[17] F.d. artiklarna 85, 86 och 90.

2.2.2. Enligt artikel 2.2 i direktiv 90/388/EEG, ändrat genom direktiv 96/19/EG, skall medlemsstaterna göra vad som krävs för att senast den 1 januari 1998 se till att alla företag har rätt att tillhandahålla teletjänster eller etablera eller leverera de telenät som krävs för att tillhandahålla sådana tjänster. På begäran har anstånd med genomförandet med högst fem år beviljats de medlemsstater som har de minst utvecklade näten och med två år för de medlemsstater som har mycket små nät.

Ytterligare tid för genomförandet har beviljats fem medlemsstater: Luxemburg [18] (1 juli 1998), Spanien [19] (1 december 1998), Irland [20] och Portugal [21] (1 januari 2000) samt Grekland [22] (31 december 2000).

[18] Kommissionens beslut 97/568/EG, EGT L 234, 26.8.1997, s. 7.

[19] Kommissionens beslut 97/603/EG, EGT L 243, 5.9.1997, s. 48.

[20] Kommissionens beslut 97/114/EG, EGT L 41, 12.2.1997, s. 8.

[21] Kommissionens beslut 97/310/EG, EGT L 133, 24.5.1997, s. 19.

[22] Kommissionens beslut 97/607/EG, EGT L 245, 9.9.1997, s. 6.

Kommissionen gör i sin fjärde rapport om genomförandet av telelagstiftningen av den 25 november 1998 [23] helhetsbedömningen att merparten av lagstiftningen genomförts i nationell lag och att de nationella åtgärder som vidtagits som komplement till gemenskapslagstiftningen (nationella tillsynsmyndigheter, tillstånds givning, samtrafik, samhällsomfattande tjänster, avgifter, numrering, frekvenser) tillämpas i praktiken. Ytterligare framsteg tas upp i den femte rapporten om genomförandet av telelagstiftningen av den 10 november 1999 [24].

[23] KOM(1998) 594 slutlig.

[24] KOM(1999) 537 slutlig.

2.2.3. Kommissionen har offentliggjort ett meddelande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning [25] där den uppmanar upphandlande enheter på teleområdet att anmäla de tjänster som de anser undantagna från direktiv 93/38/EEG i enlighet med artikel 8.1 i direktivet. Med ledning av svaren drog kommissionen i enlighet med artikel 8.2 i direktivet slutsatsen att offentlig upphandling i samband med de flesta teletjänster i merparten av medlemsstaterna redan anses som undantagna från direktivet.

[25] EGT C 273, 2.9.1998, s. 12.

I enlighet med artikel 8.2 och i överensstämmelse med domstolens uppfattning [26] offentliggjordes i vägledande syfte i EGT förteckningen över de teletjänster som kommissionen anser uppfylla kraven i 8.1 [27]. Många teleoperatörer ville dock ha en större grad av rättssäkerhet än vad en sådan förteckning kan ge, eftersom den inte har något rättsligt värde utan endast offentliggörs i informationssyfte.

[26] Mål C-392/93, The Queen mot H. M. Treasury, ex parte British Telecommunications plc., dom av den 26 mars 1996, REG 1996, s. I-1631.

[27] EGT C 156, 3.6.1999, s. 3.

2.2.4. Enligt detta förslag undantas alltså telesektorn från direktiv 93/38/EEG. Ändringarna föreslås träda i kraft samtidigt i alla medlemsstater, eftersom kommissionen är övertygad om att den snabba avregleringen kommer att fortsätta och ge effekt innan detta förslag hinner träda i kraft. Detta förtroende styrks av att effektiv konkurrens uppkommit på Irland, i Grekland och i Portugal i fråga om vissa teletjänster nästan två år före de tidsgränser som planerats.

2.2.5. För närvarande reglerar direktiven om offentlig upphandling två olika aspekter av telesektorn (tagen i vid bemärkelse).

Inköp som görs av enheter som själva driver ett telenät eller erbjuder teletjänster regleras i direktiv 93/38/EEG.

När offentliga myndigheter eller enheter som är verksamma inom en annan sektor som omfattas av direktiv 93/38/EEG köper in teletjänster regleras normalt av direktiven 92/50/EEG [28] och 93/38/EEG. Från dessa direktiv är dock inköp av vissa tjänster undantagna, nämligen rösttelefoni, telex, mobil radiotelefoni, personsökning samt satellitkommunikation. Skälet till detta undantag är att när direktiven antogs kunde sådana tjänster ofta tillhandahållas endast av en leverantör i en viss region, eftersom det saknades effektiv konkurrens och eftersom det fanns särskilda rättigheter eller ensamrätter.

[28] Rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena för offentlig upphandling av tjänster, EGT L 209, 24.7.1992, senast ändrat genom direktiv 97/52/EG, EGT L 328, 28.11.1997, s. 1.

I och med att konkurrensen blivit effektiv inom sektorn är undantagen inte längre berättigade. Därför skall enligt förslaget undantagen strykas, vilket innebär att rösttelefoni, telex, mobil radiotelefoni, personsökning och satellitkommunikation skall upphandlas enligt normala regler för tjänsteupphandling, vilket redan är fallet för andra teletjänster.

2.2.6. För närvarande regleras de offentliga myndigheter [29] som verkar inom telesektor i direktiv 93/38/EEG, och deras inköp för sådan verksamhet är undantagen från de "klassiska" direktiven (92/50/EEG om offentlig upphandling av tjänster, 93/36/EEG [30] om offentlig upphandling av varor 93/37/EEG [31] om offentlig upphandling av byggentreprenad). Om de "klassiska" direktiven inte ändras, skulle de föreslagna ändringarna av direktiv 93/38/EEG få till följd att de offentliga myndigheterna på nytt måste följa de "klassiska" direktiven vid upphandling i samband med sin verksamhet i telesektorn. Det skulle dock strida mot syftet med de nuvarande direktiven om offentlig upphandling, om offentliga myndigheter som även i avsaknad av effektiv konkurrens på telemarknaden lyder under det flexiblare direktiv 93/38/EEG, skulle bli skyldiga att följa de striktare reglerna i de "klassiska" direktiven därför att effektiv konkurrens uppstått inom sektorn. I förslaget om ersättning av de nuvarande "klassiska" direktiven - som avges samtidigt med detta förslag - vidtas åtgärder för att även i fortsättningen se till att de offentliga myndigheterna är undantagna från de "klassiska" direktiven för sin verksamhet inom telesektorn.

[29] Dvs. staten, regionala och lokala myndigheter, offentligrättsliga organ samt sammanslutningar av en eller flera offentligrättsliga myndigheter eller organ. Se artikel 1.1 i direktiv 93/38/EEG och den oförändrade artikel 2.1 a i detta förslag.

[30] Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993, s. 1, senast ändrat genom direktiv 97/52/EG, EGT L 328, 28.11.1997, s. 1.

[31] Rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av bygg- och anläggningsarbeten, EGT L 199, 9.8.1993, senast ändrad genom direktiv 97/52/EG, EGT L 328, 28.11.1997, s. 1.

2.2.7. Dessutom stryks enligt detta förslag alla nu gällande bestämmelser som är särskilt tillämpliga på telesektorn, t.ex. den nuvarande artikel 2.2 d där denna verksamhet definieras som en verksamhet som omfattas av direktiv 93/38/EEG eller de särskilda tröskelvärdena som är tillämpliga på enheter som verkar inom denna sektor samt hänvisningarna till Rådgivande kommittén för telekommunikationsupphandling.

2.3. Andra sektorer

2.3.1. För närvarande innehåller direktiv 93/38/EEG ingen generell bestämmelse för alla de sektorer som direktivet gäller som ger möjlighet att ta avreglering av en viss sektor i beaktande.

Den ovannämnda artikel 8 gäller enbart telekommunikation. Direktivet innehåller andra särskilda bestämmelser. Exempelvis undantas från direktivet enheter som erbjuder allmänheten busstrafik om andra enheter också får erbjuda sådana tjänster, antingen i allmänhet eller i ett visst geografiskt område, till samma villkor som de upphandlande enheterna [32]. Dessutom stadgas om särskilda regler för enheter som i ett visst geografiskt område prospekterar efter eller utvinner olja, gas eller kol eller andra fasta bränslen. Dessa regler i artikel 3 i det nuvarande direktivet, ger kommissionen möjlighet att, under vissa villkor som rör beviljandet av tillstånd, besluta att enheter i medlemsstaterna som lämnat in en ansökan inte behöver följa de detaljerade bestämmelserna i direktivet utan bara följa principen om icke-diskriminering och uppfylla vissa krav på konkurrensutsättning i sin upphandling, samt vissa statistikkrav.

[32] Artikel 2.4 i det nuvarande direktivet.

2.3.2. På gemenskapsnivå har avregleringen av vissa andra sektorer än telesektorn börjat, främst energisektorn. Eftersom avregleringen inte hunnit lika långt som i telesektorn har dock en annan lösning valts för de andra sektorerna. I stället för att undanta vissa sektorer helt från direktivet, vilket skulle förutsätta att en effektiv konkurrens råder nu i alla medlemsstater, bedömdes det som lämpligare att införa en generell mekanism som gör det möjligt att undanta upphandling inom dessa sektorer i takt med att de befinns direkt konkurrensutsatta på marknader dit tillträdet inte är begränsat. Om effektiv konkurrens uppstått i en viss sektor förbehåller kommissionen naturligtvis sig rätten att lägga fram ett ändrat förslag om att undanta sektorn från direktivets tillämpningsområde. Om det inte varit möjligt att göra detta innan förslaget antas, förbehåller kommissionen sig rätten att på eget initiativ fatta ett beslut om undantag i enlighet med artikel 29 i förslaget.

2.3.3. Det är olämpligt att det samtidigt existerar olika bestämmelser om undantag eller uteslutning från direktivets tillämpningsområde på olika grunder, t.ex. hur konkurrensutsatt en viss sektor är eller vilka villkor som råder för att få bedriva en viss verksamhet. Därför föreslår kommissionen att den nuvarande artikel 2.4 och artikel 3 i direktivet ändras. Som en följd av det kan enheter som tillhandahåller busstrafik eller prospekterar efter eller utvinner olja, gas eller kol eller andra fasta bränslen undantas från direktivet på samma villkor som för alla de andra sektorer direktivet gäller.

Avsikten är dock inte att på nytt låta direktivet gälla enheter som i enlighet med artikel 2.4 nu är undantagna. På samma sätt skall ändringen av den nuvarande artikel 3 inte påverka besluten 93/676/EEG [33] och 97/367/EG [34]. Detta innebär att de upphandlande enheter i Nederländerna och Förenade kungariket som bedriver verksamhet off-shore får fortsätta att tillämpa de särskilda reglerna i nuvarande artikel 3.2, förutsatt att de inte undantas från direktivets tillämpningsområde i ett beslut enligt den generella mekanism som föreslås. På samma sätt skall enheter som den dag det föreslagna direktivet träder i kraft är från tillämpningen av direktiv 93/38/EEG i kraft av den nuvarande artikel 2.4 förbli undantagna.

[33] Kommissionens beslut av den 10 december 1993 om att utnyttjande av ett geografiskt område i syfte att undersöka förekomsten av eller utvinna olja eller gas inte i Nederländerna är en av de verksamheter som anges i artikel 2.2 b i i rådets direktiv 93/38/EEG och att enheter som bedriver sådan verksamhet inte i Nederländerna skall anses åtnjuta särskilda rättigheter eller ensamrätt enligt artikel 2.3 b i samma direktiv, EGT L 316, 17.12.1993, s. 41.

[34] Kommissionens beslut av den 30 maj 1997 om att utnyttjande av ett geografiskt område i syfte att undersöka förekomsten av eller utvinna olja eller gas inte i Förenade kungariket är en av de verksamheter som anges i artikel 2.2 b i i rådets direktiv 93/38/EEG och att enheter som bedriver sådan verksamhet inte i Förenade kungariket skall anses åtnjuta särskilda rättigheter eller ensamrätt enligt artikel 2.3 b i samma direktiv, EGT L 156, 13.6.1997, s. 55.

2.4. Särskilda rättigheter och ensamrätter

2.4.1. För närvarande definieras särskilda rättigheter och ensamrätter i artikel 2.3 i direktiv 93/38/EEG: "särskilda rättigheter eller ensamrätter" är rättigheter beroende av tillstånd som utfärdats av behörig myndighet i den aktuella medlemsstaten, enligt lagar och andra författningar, som får till följd att en eller flera enheter förbehålls rätten att bedriva en verksamhet. Dessutom sägs att en "upphandlande enhet skall i synnerhet anses åtnjuta särskilda rättigheter eller ensamrätt, när:

a) den i samband med anläggande av de nät och anordningar, som beskrivs i punkt 2, kan utnyttja rätt till expropriation eller bruksrätt eller kan placera nätutrustning på, under eller över allmän väg,

b) den enligt punkt 2 a levererar dricksvatten, elektricitet, gas eller värme till ett nät som sköts av ett företag som självt åtnjuter särskilda rättigheter eller ensamrätt beviljade av behörig myndighet i berörd medlemsstat."

2.4.2. I sin dom av den 12 december 1996 säger domstolen [35] att det framgår av artikel 2 i direktiv 94/46 [36], som ändrar definitionerna i direktiv 90/388 [37] och i artikel 2.1-2 i direktiv 90/387 [38], av det faktiska sammanhanget i vilket direktiven 90/387, 90/388 och 92/44 [39] antagits samt av de mål de syftar till att uppnå att "de exklusiva eller speciella rättigheter som det hänvisas till i allmänhet skall förstås som rättigheter som tilldelats ett företag eller ett begränsat antal företag av myndigheterna i en medlemsstat enligt kriterier som inte är objektiva, proportionella eller icke-diskriminerande och som väsentligt påverkar möjligheten för andra företag att upprätta eller driva telenät eller tillhandahålla teletjänster inom samma territorium på huvudsakligen lika villkor."

[35] The Queen mot Secretary of State for Trade and Industry, ex parte British Telecommunications plc., mål C-302/94, REG 1996, s. I-6417.

[36] Kommissionens direktiv 94/46/EG av den 13 oktober 1994 om ändring av direktiv 88/301/EEG och direktiv 90/388/EEG särskilt med avseende på satellitkommunikation, EGT L 268, 19.10.1994, s. 15.

[37] Kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster, EGT L 192, 24.7.1990, s. 10.

[38] Rådets direktiv 90/387/EEG av den 28 juni 1990 om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät, EGT L 192, 24.7.1990, s. 1.

[39] Rådets direktiv 92/44/EEG av den 5 juni 1992 om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser, EGT L 165, 19.6.1992, s. 27.

Domstolen tillade att särskilda rättigheter eller ensamrätter för upprättande av allmänt tillgängliga telenät och eventuellt tillhandahållande av allmänt tillgängliga teletjänster i den bemärkelse som avses i artikel 2 i direktiv 90/387 inte kan sägas kännetecknas av att teleorganisationer får vissa befogenheter, t.ex. rätt att förvärva mark genom expropriation, att få tillträde till mark för undersökning och rätt att förvärva mark genom köp, eller placera ut nätutrustning över eller under allmän väg eller på privat mark med ägarens tillstånd, för så vitt dispens inte beviljats av domstol, då "befogenheter av den här typen, som helt enkelt är avsedda att underlätta för de berörda operatörerna att upprätta nät och som ofta har tillerkänts eller kan tillerkännas alla dessa operatörer, ger i själva verket inte deras innehavare några väsentliga fördelar i förhållande till deras potentiella konkurrenter."

Visserligen tolkas i domen enbart begreppet särskilda rättigheter eller ensamrätter i den bemärkelse som avses i de aktuella teledirektiven, och tolkningen kan inte tillämpas på definitionen av sådana rättigheter i andra direktiv, om det framgår av direktiven att gemenskapslagsitftaren uttryckligen haft ett annat tillämpningsområde i åtanke eller det juridiska sammanhang som definitionen ingår i är annorlunda. Så är fallet med direktiv 93/38/EEG. För det första framgår det tydligt av den nuvarande artikel 2.3 a och b att definitionen omfattar situationer som enligt teledirektiven i domstolens tolkning inte utgör särskilda rättigheter eller ensamrätter. Dessutom kompletteras den allmänna definitionen i direktiv 93/38/EEG av en rad särskilda bestämmelser [40] som syftar till att justera vissa situationer där definitionens räckvidd annars skulle få otillräckligt resultat.

[40] Se särskilt artikel 2.5 och artikel 6.1 och även artikel 2.4, artikel 7 samt artikel 8.

2.4.3. Det är dock olämpligt att samma begrepp definieras på två såpass olika sätt i gemenskapens lagstiftning om den inre marknaden i vid bemärkelse. Det förefaller alltså lämpligt att förtydliga definitionen av särskilda rättigheter och ensamrätter i direktiv 93/38/EEG.

Kommissionen föreslår därför att definitionen av särskilda rättigheter och ensamrätter anpassas till domstolens definition, särskilt i det ovannämda målet C-302/94 (se punkt III.2.4.2 ovan). Detta får till följd att sådana upphandlande myndigheter som omfattas av direktivet enbart därför att de anses åtnjuta särskilda rättigheter eller ensamrätter enligt artikel 2.3 a eller b [41] inte längre omfattas av direktivet.

[41] Se punkt II.0 ovan och skäl nr 11 i detta förslag.

3. Datorstödd upphandling

3.1. Den nya informations- och kommunikationsteknikens (IKT) framväxt öppnar nya, lovande möjligheter för den offentliga upphandlingens effektivitet, insyn och öppenhet. I sitt meddelande "Offentlig upphandling i Europeiska unionen" av den 11 mars 1998 föresatte sig kommissionen ett synnerligen ambitiöst mål: 25 % av all upphandling skall ske elektroniskt år 2003. Därför har kommissionen uppmanat alla berörda att utveckla ett system för detta ändamål.

Detta mål får stöd i ett stor antal svar, bl.a. i Europaparlamentets och Region kommitténs yttranden.

Målet omnämns också i ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Lissabon den 23-24 mars 2000, där kommissionen, rådet och medlemsstaterna uppmanas "vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att gemenskapens och regeringarnas upphandling kan äga rum on-line senast 2003" [42].

[42] Se punkt 17, fjärde strecksatsen i slutsatserna.

I den nu gällande lagstiftningen om offentlig upphandling är det möjligt att använda medel för datakommunikation för att under vissa villkor lämna in anbud. Det finns dock förfaranden där sådana medel inte omnämns (t.ex. inlämnande av meddelanden) eller inte är tillåtna (t.ex. påskyndat förfarande i de "klassiska" direktiven).

Dessutom är det för närvarande medlemsstaterna som har denna möjlighet att tillåta andra medel än inlämnande personligen eller per post. Målet med förslaget är att i framtiden göra det möjligt för alla att besluta att enbart använda medel för datakommunikation.

3.2. Även om vissa fruktar att företag kan utestängas från offentlig upphandling med datakommunikation eftersom de släpar efter i sin datorutveckling, torde detta förhållande ändras snabbt. Därför förefaller det inte nödvändigt med en övergångsperiod där traditionella medel används parallellt, särskilt inte eftersom företagen i praktiken kommer att få en övergångsperiod tack vare den tid det tar att anta och genomföra detta förslag.

Att möjliggöra användning av datakommunikation för offentlig upphandling förutsätter bl.a. att de jämställs med mer traditionella medel i fråga om meddelanden och informationsutbyte. Målet är här att uppmuntra fler att använda data kommunikation framöver.

3.3. Slutligen torde det med hjälp av system för datastödd upphandling bli möjligt att göra avsevärda tidsvinster i förfarandena. Med inlämning per e-post torde det gå att minska den nuvarande tidsgränsen om 12 dagar, utom i påskyndat förfarande, för översändande till Publikationsbyrån och offentliggörande i Officiella tidningen.

Den maximala tidsgränsen för offentliggörande kan alltså sänkas från 12 till 5 dagar, om det elektroniska meddelandet översänds i det format som anges i specifika tionerna i den nya bilagan XIX.

3.4. Införandet av datastödd upphandling visar också på svårigheter som kan följa av lagfästa bestämmelser om att viss teknik måste användas, t.ex. databasen TED.

Med tanke på teknikens snabba utveckling förutsätter denna uttryckliga hänvisning i lagstiftningen regelbunden uppdatering. För att undvika sådana svårigheter med anpassning av lagstiftningen sägs det i detta förslag inte längre något om särskilda former för offentliggörande i själva direktivet. Bestämmelser om närmare tekniska specifikationer för offentliggörande har förts in i en ny bilaga (bilaga XIX).

3.5. För att dessa bestämmelser snabbare skall kunna anpassas till teknikens utveckling, föreslår kommissionen att det får behörighet att ändra denna bilaga för att anpassa den till teknikens utveckling, med biträde av den kommitté som avses i artikel 65.

4. Tekniska specifikationer

4.1. Nu gällande regler för tekniska specifikationer [43] syftar till att tvinga offentliga upphandlare att använda vissa uttömmande angivna instrument när de utformar tekniska specifikationer, för att undvika att en ekonomisk operatör eller nationellt näringsliv gynnas. Instrumenten kännetecknas dels av att de är kända, öppna och tillgängliga för alla, dels att de i möjligaste mån är enhetliga på internationell eller europeisk nivå. Främst av dessa instrument är standarden, helst europeisk eller internationell, men i brist på bättre nationell. Andra instrument som rör enskilda sektorer (europeiskt tekniskt godkännande för bl.a. byggprodukter i enlighet med direktiv 89/106/EEG) anges också som en möjlig referens.

[43] Direktiven om varor (93/36/EEG), byggentreprenad (93/37/EEG) och tjänster (92/50/EEG) innehåller motsvarande bestämmelser om gemensamma tekniska regler. Direktivet om särskilda sektorer (93/38/EEG) innehåller bestämmelser som är i sak likvärdiga.

Tillämpningen av dessa delar av direktiven har i vissa fall lett till att standarden i praktiken anses som obligatorisk. Bestämmelserna kan faktiskt leda till att inköparens urval begränsas till enbart produkter som följer standarderna.

En sådan tolkning stämmer inte med begreppet "referens", som innebär att andra lösningar kan jämföras med den lösning som standarden erbjuder. Dessutom leder tolkningen till att standardiserade tekniska lösningar gynnas på bekostnad av andra lösningar och ny teknik. Den snabba tekniska utvecklingen på vissa områden, tillsammans med en tolkning som säger att standarden i praktiken är obligatorisk, är särskilt skadlig eftersom standarden med nödvändighet ligger efter den tekniska utvecklingen (exempelvis inom informationstekniken).

4.2. Mot denna bakgrund förefaller det nödvändigt att förenkla dessa bestämmelser, dels genom att förtydliga vad begreppet "referens" omfattar, dels genom att begränsa hänvisningar till särbestämmelser för vissa sektorer (t.ex. telekommunikation eller bygge) som bidrar till att göra de nuvarande direktiven komplicerade. Ändringarna bidrar också till en effektivare konkurrens genom att det blir lättare för fler anbudsgivare att delta, särskilt innovativa företag.

Ändringarna gäller alla inköp av varor, byggentreprenader och tjänster som regleras i de "klassiska" direktiven, samt inköp som regleras i direktivet för särskilda sektorer. På så sätt bevaras även enhetligheten i texten, vilket bidrar till förenklingsarbetet. Ändringarna gör att offentliga upphandlare kan specificera sina krav i termer av prestanda, samtidigt som den europeiska standardiseringens landvinningar bevaras eftersom det fortfarande går att hänvisa till standarder.

5. Striktare bestämmelser om tilldelningskriterier

5.1. I de nu gällande bestämmelserna om tilldelningskriterier (artikel 34.2 i direktivet) sägs att kriterierna skall anges i meddelandet om upphandling eller i kravspecifikationen, "om möjligt" i angelägenhetsgrad med det viktigaste först enligt den upphandlande myndighetens bedömning.

Denna formulering är inte särskilt bindande i fråga om angelägenhetsgrad med det viktigaste kriteriet först. Det är därför nödvändigt att förtydliga vilken omfattning denna skyldighet har.

5.2. Dessutom har kommissionen vid sin handläggning av klagomål kunnat konstatera att även om de upphandlande myndigheterna fastställer och anger tilldelningskriterier i angelägenhetsgrad, har de fortfarande ett avsevärt utrymme för skönsmässig bedömning när upphandlingen tilldelas. När myndigheten enbart anger kriterierna i angelägenhetsgrad, har den fortfarande möjlighet att vid bedömningen lägga en viss vikt vid kriterierna och alltså värdera dessa gentemot varandra på ett sätt som anbudsgivarna inte känner till. Den bristande insynen kan få till följd att vissa upphandlande myndigheter fäster en oväntad eller oförutsägbar vikt vid ett eller flera kriterier, även efter det att anbuden öppnats, så att något av anbuden gynnas. Om man till exempel har 2 kriterier, angivna i angelägenhetsordning, kan de det andra värderas till 90 % eller 51 % av det första kriteriet. Eftersom det saknas en allmän regel om att kriteriernas vikt skall anges när förfarandet inleds, blir den upphandlande myndighetens slutliga val svårt att kontrollera. Det måste alltså konstateras att denna brist i det avgörande skedet med tilldelning av upphandlingen leder till att alla regler för föregående etapper i förfarandet blir verkningslösa. Alla reglerna har samma syfte, nämligen att skydda anbudsgivarnas rättigheter, bl.a. principerna om likabehandling och insyn.

Därför bör direktivet ändras så att det blir obligatoriskt att ange varje kriteriums relativa vikt så tidigt som möjligt i förfarandet, med beaktande av särdragen i olika upphandlings förfaranden. Vikterna kan t.ex. anges i procent eller som andelar av ett annat kriterium.

Oavsett på vilket sätt upphandlingen genomförs, bör man se till att viktningen är känd av alla anbudsgivare när de utformar sina anbud.

6. Förenklade tröskelvärden

6.1. För närvarande innehåller direktiv ett stort antal tröskelvärden: ett om 5 miljoner euro [44] för byggentreprenad som upphandlas av de enheter som verkar inom sektorn och inte omfattas av GPA (sektorerna gas och värme, utvinning av olja och gas, utvinning av fasta bränslen, järnvägstransporter - utom spårbunden lokaltrafik - samt teletjänster). Samtidigt är tröskelvärdet för enheter inom de sektorer som GPA omfattar (vatten, el, lokaltrafik, hamnar och flygplatser) för närvarande motvärdet i euro av 5 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR) [45], vilket fr.o.m 1 januari 2000 t.o.m. 31 december 2001 är lika med 5 358 153 EUR.

[44] Angivna i ecu i direktivet, som antogs före övergången till euro. 1 ecu motsvarar som bekant 1 euro.

[45] SDR är en enhet som definieras av Internationella valutafonden och används i GPA.

När det gäller upphandling av varor är tröskelvärdena för närvarande 600 000 EUR för enheter verksamma inom telesektorn, 400 000 EUR för enheter verksamma inom sektorer som inte omfattas av GPA samt motvärdet i euro av 400 000 SDR för enheter verksamma inom de sektorer som omfattas av GPA [46].

[46] 400 000 SDR motsvarar 428 653 EUR fr.o.m. 1.1.2000 t.o.m 31.12.2001.

När det gäller upphandling av tjänster är läget än mer komplicerat. Tröskelvärdet är 600 000 EUR för upphandlande enheter verksamma inom telesektor, och 400 000 EUR för upphandlande enheter verksamma inom sektorer som inte omfattas av GPA. För tjänsteupphandling utförd av enheter med verksamhet inom de sektorer som GPA omfattar är tröskelvärdet 400 000 EUR för upphandling av tjänster i bilaga XVI B och forsknings- och utvecklingstjänster i kategori 8 i bilaga XVI A samt teletjänster i kategori 5 i bilaga XVI A med CPV-nummer som motsvarar CPC-numren 7524, 7525 och 7526. För resten av de tjänster som anges i bilaga XVI A är tröskelvärdet motvärdet i euro av 400 000 SDR [47] om upphandlingen utförs av enheter verksamma inom de sektorer som GPA omfattar.

[47] Motsvarar 428 653 EUR fr.o.m. 1.1.2000 t.o.m. 31.12.2001.

6.2. Det framgår av ovanstående att de nuvarande tröskelvärdena är allt utom enkla och lättanvända. En bidragande orsak till att de nuvarande bestämmelserna är svåra att begripa och tillämpa är att belopp i dem uttrycks som "motvärdet i euro" av X SDR och att beräkningen av motvärdena ger resultat som är allt annat än runda tal. Det brådskar alltså med att förenkla tröskelvärdena, i den mån detta är möjligt med hänsyn till gemenskapens internationella åtaganden.

6.3. Därför föreslås enklare tröskelvärden, samtidigt som enheter verksamma inom telesektorn helt undantas från förslaget. Förenklingen sker på olika plan. Dels är tröskelvärdena desamma både för upphandling innanför och utanför GPA. Dels anges alla tröskelvärden direkt i euro, avrundade till närmast lägre hundratusental euro från tröskelvärdet i GPA. Med dessa förenklingar kan två trösklar användas:

-5 300 000 euro för upphandling av byggentreprenad oavsett vilken sektor den upphandlande enheten verkar inom.

-400 000 euro för upphandling av varor och tjänster samt för tävlingar, oavsett vilken sektor den upphandlande enheten verkar inom och oavsett vilken tjänst det är fråga om.

6.4. För upphandlande enheter verksamma inom sektorerna gas, värme och fasta bränslen samt andra järnvägstransporter än spårbunden lokaltrafik (dvs. inom de sektorer som inte omfattas av GPA) får förslaget dessa effekter jämfört med den rådande situationen:

-Tröskelvärdet ökar med 300 000 EUR för upphandling av byggentreprenad. För enheternas upphandling av varor och tjänster samt deras upp handling genom tävlingar förblir tröskelvärdena oförändrade.

6.5. För upphandlande enheter verksamma inom sektorerna vatten, el, lokaltrafik, hamnar och flygplatser (de sektorer som GPA omfattar) blir effekterna följande:

-Tröskelvärdet minskar med 58 153 EUR [48] för enheternas upphandling av byggentreprenad.

[48] Enligt den kurs mellan euro och SDR som använts för att fastställa tröskelvärdena fr.o.m. 1.1.2000 t.o.m. 31.12.2001.

-Tröskelvärdet minskar med 28 653 EUR för upphandling av de tjänster som anges i bilaga XVI A utom forsknings- och utvecklingstjänster i kategori 8 i bilaga XVI A samt teletjänster enligt kategori 5 i bilaga XVI A, med CPV-nummer som motsvarar CPC-numren 7524, 7525 och 7526. Samma sak gäller vid tävlingar om upphandling av samma tjänster.

-Tröskelvärdet ändras inte för upphandling av varor, tjänster i bilaga XVI B, forsknings- och utvecklingstjänster enligt kategori 8 i bilaga XVI A och teletjänster i kategori 5 i bilaga XVI A med CPV-nummer som motsvarar CPC-numren 7524, 7525 och 7526. Samma sak gäller vid tävlingar om upphandling av samma tjänster.

7. Den gemensamma upphandlingsordlistan

Kommissionen utfärdade 1996 en rekommendation om användning av den gemensamma upphandlingsordlistan (Common Procurement Vocabulary, CPV) [49]. Ordlistan bygger på nomenklaturerna CPA och NACE och är anpassad till den offentliga upphandlingens särdrag. Sedan 1996 används CPV systematiskt i alla meddelanden som i enlighet med direktiven offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, serie S, för att ange kontraktsföremål och för att möjliggöra översättningar till de 11 officiella språken; den har också blivit ett omistligt hjälpmedel för att söka och välja ut lämpliga upphandlingar att delta i. CPV sågs över i slutet av 1998 med ledning av erfarenheter och synpunkter från användarna (upphandlande enheter och hugade anbudsgivare). Nu är det på sin plats att till fullo utnyttja att det finns en specialiserad nomenklatur för offentlig upphandling och ersätta de olika direktivens hänvisningar till diverse nomenklaturer (CPC, NACE och Kombinerade nomenklaturen) med hänvisningar till CPV, dock utan att ändra direktivens omfattning (tjänstekategorierna i bilagorna IA och IB i direktiv 95/50/EEG). Om endast CPV används blir det lättare att sprida och nå information, vilket bidrar till större insyn och öppnare marknader för offentlig upphandling i Europa. Samtidigt med denna översyn av direktiven skall CPV tas upp i ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om formellt antagande av CPV som gemenskapens nomenklatur för offentlig upphandling och om underhåll av den (hur ändringar skall gå till).

[49] Kommissionens rekommendation 96/527/EG av den 30 juli 1996 om användningen av den gemensamma upphandlingsordlistan (CPV) för beskrivning av innehållet i offentliga kontrakt, EGT L 222, 3.9.1996, s. 10.

IV närmare om skäl och artiklar

När ändringarna består i ny numrering eller ändrade hänvisningar till en omnumrerad artikel anses ingen ändring i sak ha ägt rum. Samma sak gäller för språkliga ändringar som inte påverkar en bestämmelses innehåll eller räckvidd. När ändringar är av detta slag sägs att bestämmelsen inte har ändrats. När det gäller strukturen innehåller detta förslag också en innehållsförteckning, så att textens nya struktur framgår tydligt.

1. Artikel 1 - Definitioner

1.1. Den inledande satsen (I detta direktiv används följande beteckningarna med de betydelser som här anges:) har ersatts med en punkt 1 för att ge artikeln är bättre struktur. Punkten har samma innehåll. Punkterna 2 och 7 har förtydligats så att det framgår att en eller flera tjänsteleverantörer, varuleverantörer eller entreprenörer kan vara parter i samma upphandling eller ramavtal. Avsikten är inte att ändra det nuvarande läget, där en eller flera upphandlande enheter får vara parter i en upphandling eller ett ramavtal. Bestämmelserna motsvarar f.ö. den nuvarande artikel 1.4 och 1.5.

1.2. Punkterna 3, 4 och 5 innehåller definitioner av blandade upphandlingar, dvs. upphandlingar där varor och byggentreprenad, varor och tjänster eller tjänster och byggentreprenad ingår samtidigt.

I punkt 3 motsvarar det första stycket det andra stycket i den nuvarande artikel 1.4, medan det andra stycket inte har någon motsvarighet i det nuvarande direktivet. Däremot motsvarar det artikel 1 a i direktiv 93/36/EEG.

Punkt 4 är ny. Det första stycket följer logiskt ur artikel 1 a i direktiv 93/36/EEG. Det andra stycket återspeglar att definitionen av tjänsteupphandling är tillämplig om inget annat är tillämpligt, och är anpassad till den nuvarande artikel 14.11 och 14.12.

Punkt 5 är ny, men bygger på det tolfte skälet i direktiv 92/50/EEG och på domstolens rättspraxis, främst dess dom av den 19 april 1994 i målet "Gestión Hotelera" [50].

[50] Mål C-331/92, Rec. 1994, s. I-1329, svensk version saknas.

Punkt 6 första stycket grundas på den nuvarande artikel 1.6, senare delen, men den har utvidgats till entreprenörer och varuleverantörer, så att det förtydligas att dessa begrepp skall tolkas på samma sätt. Ett nytt begrepp införs: marknadsaktör. Det innebär inga ändringar i sak, men det blir möjligt att förenkla formuleringen av flera andra bestämmelser i förslaget om det går att hänvisa till "marknadsaktörer" i stället för "varuleverantörer, entreprenörer och tjänsteleverantörer".

1.3. Tredje stycket motsvarar första delen i den nuvarande punkten 6 och har inte ändrats.

1.4. Punkterna 8 och 9 har inte ändrats.

1.5. Punkt 10 är ny och innehåller en definition av "medel för datakommunikation". Den är en variant av definitionen i kommissionens förslag om elektronisk handel. Dessutom definieras i den nya punkten 11 begreppet "skriftlig", som används på flera håll i direktivet, så att det även omfattar elektroniska meddelanden. I den nya punkt 12 definieras slutligen CPV.

2. Artikel 2 - Definition av de enheter som omfattas.

2.1. Punkt 1 motsvarar artikel 1.1-2 i det nuvarande direktivet och punkt 2 motsvarar artikel 2.1. De har inte ändrats.

2.2. Punkt 3 är ny. Den innehåller den nya definitionen av särskilda rätter och ensamrätter. Skälen till denna ändring gås igenom i punkterna III.2.4.1-III.2.4.3 ovan.

3. Artikel 3 - Bestämmelser om gas, värme och el.

Artikeln har inte ändrats. Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 2.2 a iii och punkt 2 motsvarar 2 artikel 2.5 b. Punkt 3 motsvarar artikel 2.2 a ii och punkt 4 motsvarar artikel 2.5 a.

4. Artikel 4 - Bestämmelser om vatten.

Artikeln har inte ändrats. Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 2.2 a i, punkt 2 motsvarar artikel 6.2 och punkt 3 artikel 2.5 a. Se även punkt II.1.3.

5. Artikel 5 - Bestämmelser om allmänna kommunikationer.

5.1. Punkt 1 har inte ändrats och motsvarar den nuvarande artikel 2.2 c.

5.2. Punkt 2 är ny. Se punkt III.2.3.3 ovan.

6. Artikel 6 - Bestämmelser om prospektering eller utvinning av olja, gas, kol och andra fasta bränslen samt om hamnar och flygplatser.

Denna artikel har inte ändrats. Den motsvarar den nuvarande artikel 2.2 b.

7. Artikel 7 - Förteckningar över upphandlade enheter.

Hänvisningen till den nuvarande bilaga X, om enheter med verksamhet inom telesektorn (se punkt III.2.2) har strukits, men i övrigt har artikeln inte ändrats jämfört med den nuvarande artikel 2.6. Förteckningarnas icke uttömmande karaktär har förtydligats

8. Artikel 8 - upphandlingar som avser flera verksamheter.

8.1. Artikel 8 handlar om fallet att samma upphandling skall användas för flera verksamheter, t.ex. inköp av flera kopiatorer som skall placeras och användas i en byggnad som inhyser administrationen för en enhet som distribuerar både gas och el. Om det är möjligt att dela upphandlingen, dvs. göra en upphandling för kopiatorerna till gasavdelningen och en annan för elavdelningen, medför punkt 1 att artikeln inte är tillämplig, och upphandlingarna skall skötas enligt reglerna för enheter som distribuerar gas respektive el.

8.2. Om man istället tänker sig ett inköp av en telefonväxel till samma enhet, och att det går att visa att de flesta telefonsamtalen rör eldistributionen och inte gasdistributionen, skall upphandlingen utföras enligt reglerna för eldistribuerande enheter. Anta nu att eldistributionen sker på ett sådant sätt att den är undantagen från tillämpningsområdet i enlighet med den nya artikel 29 (se punkt IV.29), medan gasdistributionen fortfarande omfattas av direktivet. Anta också att det inte är objektivt möjligt att avgöra om växeln är främst avsedd för den ena eller den andra verksamheten: då skall upphandlingen enligt punkt 2 genomföras enligt direktivet. Denna bestämmelse och även punkt 3, grundas på ett analogislut med domstolens dom av den 5 december 1989, kommissionen mot Italien om dataupphandling, mål C-3/88 [51].

[51] REG 1989, s. 4035, svensk specialutgåva vol X, s. 269.

8.3. Punkt 3 avser t.ex. en kommun som förutom sina sedvanliga uppgifter även med egen personal sköter busstrafiken på sitt territorium.

9. Artikel 9 - Likabehandling, förbud mot diskriminering och öppenhet.

Förbudet mot diskriminering, som nu finns i artikel 4.2, har inte ändrats. Respekten för likabehandlings- och öppenhetsprinciperna har tillkommit. Enligt domstolens fasta rättspraxis är "den allmänna principen om likabehandling, som förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet endast är ett särskilt uttryck för, en av de grundläggande principerna i gemenskapsrätten. Enligt principen får man inte behandla liknande situationer på olika sätt, om inte skillnaden i behandling kan motiveras på objektiva grunder". Genom att denna bestämmelse ingår i avdelning I framgår det tydligt att denna grundläggande princip för offentlig upphandling gäller alla slag av upphandling, även tävlingar.

10. Artikel 10 - Grupper av marknadsaktörer.

Artikeln har inte ändrats jämfört med den nuvarande artikel 33.

11. Artikel 11 - Villkor till följd av WTO-avtal.

Artikeln motsvarar den nuvarande artikel 42a. Den har inte ändrats.

12. Artikel 12 - Sekretess.

Artikeln motsvarar den nuvarande artikel 4.3-4. Den har inte ändrats.

13. Artikel 13 - Ramavtal.

Artikeln motsvarar den nuvarande artikel 5. Den har inte ändrats.

14. Artikel 14 - Tillämpningsområde.

Som redan sagts i punkt II.1.2 ovan har inledande artiklar skrivits för att förtydliga saker och ting, i detta fall tillämpningsområdet. Den nya artikeln innebär inga ändringar av de rättsliga förpliktelsernas räckvidd.

15. Artikel 15 - Tröskelbelopp.

Punkt 1 innehåller de nya, förenklade tröskelvärdena, varom mer i punkt III.6 ovan. Den motsvarar den nuvarande artikel 14.1.

16. Artikel 16 - Allmänna regler för beräkning av värdet på ramavtal och kontrakt.

16.1. Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 14.13. Den har inte ändrats, men dess titel klargör att den uttrycker en allmän princip för all upphandling, både av byggentreprenad, varor och tjänster.

16.2. Punkt 2 motsvarar den nuvarande artikel 14.9. Den har inte ändrats, och den har sin plats i denna artikel med generell tillämpning, eftersom den gäller ramavtal oavsett om ramavtalen rör byggentreprenad, varor eller tjänster.

16.3. För att förenkla reglerna och göra dem mer lättanvända har de olika reglerna för beräkning av upphandlingens värde ordnats så, att alla särskilda regler för byggentreprenad finns i artikel 17, varor i artikel 18 och tjänster i artikel 19. Som sagts i punkt IV.16.1 ovan gäller också artikel 15.

17. Artikel 17 - Beräkning av värdet av byggentreprenader.

Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 14.11, punkt 2 motsvarar den nuvarande artikel 14.12. Punkt 3 motsvarar det första stycket i den nuvarande artikel 14.10, och punkt 4 motsvarar det andra stycket i den nuvarande artikel 14.10. Artikel 17 har inte ändrats.

18. Artikel 18 - Beräkningsmetoder för varuupphandling.

Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 14.10, första och andra meningen i andra stycket, och punkt 2 motsvarar den nuvarande artikel 14.6. Punkt 3 motsvarar den nuvarande artikel 14.7, punkt 4 motsvarar den nuvarande artikel 14.4 och punkt 5 motsvarar den nuvarande artikel 14.8. De har inte ändrats.

19. Artikel 19 - Beräkningsmetoder för upphandling av tjänster.

19.1. Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 14.2. Det förhållandet att det endast hänvisas till punkt 2-7 och inte punkterna 1 och 2 i artikel 16, innebär ingen ändring av gällande rätt. En uttrycklig hänvisning till artikel 16 enbart för tjänster kunde ge intrycket att den artikeln endast gäller tjänster, fastän de som sagts i punkterna IV.16.1 och 16.2 är allmänna bestämmelser som gäller all slags upphandling och alla slags ramavtal, oavsett om de rör tjänster, byggentreprenader eller varor.

19.2. Punkt 2 motsvarar den nuvarande artikel 14.10, första och andra meningen i andra stycket, och punkt 3 motsvarar den nuvarande artikel 14.6. Punkt 4 motsvarar den nuvarande artikel 14.7, och punkt 5 motsvarar den nuvarande artikel 14.8. Punkt 6 motsvarar den nuvarande artikel 14.3 och punkt 7 motsvarar den nuvarande artikel 14.5. Artikel 19 har inte ändrats.

20. Artikel 20 - Kontrakt inriktade på återförsäljning eller uthyrning till tredje man.

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 7. Den har inte ändrats. Dess nya placering tydliggör att den gäller alla upphandlande enheter, oavsett deras associationsform och verksamhet, och all slags upphandling (byggentreprenad, varor eller tjänster).

21. Artikel 21 - Upphandling inriktad på annat än sådan verksamhet som omfattas av detta direktiv eller på sådan verksamhet i tredje land.

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 6.1 och 6.3. Den har inte ändrats. Dess nya placering tydliggör att den gäller alla upphandlande enheter, oavsett deras associationsform och verksamhet, och all slags upphandling (byggentreprenad, varor eller tjänster).

22. Artikel 22 - Upphandling som omfattas av sekretess eller av särskilda säkerhets åtgärder.

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 10. Den har inte ändrats. Dess nya placering tydliggör att den gäller alla upphandlande enheter, oavsett deras associationsform och verksamhet, och all slags upphandling (byggentreprenad, varor eller tjänster).

23. Artikel 23 - Offentlig upphandling som omfattas av internationella regler.

I punkt a har hänvisningen till upphandlande enheter verksamma inom telesektor strukits, liksom hänvisningen till Rådgivande kommittén för telekommunikations upphandling, av de skäl som anges i punkt III.2.2 ovan. Artikeln motsvarar den nuvarande artikel 12. Den har i övrigt inte ändrats. Se även punkt IV.60 nedan.

24. Artikel 24 - Upphandling av vissa undantagna tjänster. Bilaga XVI A.

Den nuvarande artikel 1.4 c ii har utgått. I den undantogs upphandling av rösttelefoni, telex, mobiltelefoni, personsökning och satellitkommunikation. Sammantaget med strykningen av fotnot 2 till bilaga XVI A får detta till följd att de upphandlande enheter som lyder under direktiv 93/38/EEG hädanefter skall följa de normala bestämmelserna för upphandling av exempelvis fast rösttelefoni. Sådana tjänster skall alltså upphandlas med konkurrensutsättning, om det inte är tillåtet att avstå i enlighet med de uttömmande förtecknade undantagen i artikel 39.3 i detta förslag. Se även punkt II.2.2.4 ovan.

Artikeln och bilagan har i övrigt inte ändrats. Artikeln motsvarar den nuvarande artikel 1.4 c i och iii-vi.

25. Artikel 25 - Tjänstekontrakt med ensamrätt.

Artikeln motsvarar den nuvarande artikel 11. Den har inte ändrats. Hänvisningen i den nuvarande artikel 11 till "upphandlande myndighet enligt artikel 1 b i rådets direktiv 92/50/EEG" har i detta förslag ändrats till "organ som själva enligt artikel 2.1 a är offentliga myndigheter" så att direktivet blir mer lättläst Detta ändrar inget i sak eftersom de två definitionerna är identiska.

26. Artikel 26 - Tjänstekontrakt till ett associerat företag eller till en upphandlande enhet i ett samföretag.

Denna artikel har inte ändrats. Punkterna 1 och 3 motsvarar den nuvarande artikel 13. Definitionen av associerat företag, som i det nuvarande direktivet finns i artikel 1.3, har flyttats till denna artikel för att underlätta läsningen, eftersom detta begrepp inte behövs på annat håll i förslaget än i denna artikel. Undantagets nya placering förtydligar att det gäller alla upphandlande enheter, oavsett associationsform och verksamhet, men endast vid tjänsteupphandling.

27. Artikel 27 - Upphandling av vatten från vissa upphandlande enheter.

27.1. Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 9.1 a. Den har bara ändrats för att förtydliga att hänvisningen till bilagorna inte avser enheterna som anges i bilagorna utan verksamheterna. Punktens nya placering förtydligar att den endast gäller de enheter som uttryckligen anges i själva artikeln.

27.2. Undantaget i den nuvarande artikel 9.1 b har inte tagits med i den nya bestämmelsen. Enligt den nuvarande artikel 9.1 b gäller inte direktivet för upphandling som rör inköp av energi (eller bränsle för energiproduktion) och som utförs av enheter som verkar inom energiområdet, i vid bemärkelse. Som sägs i det sjuttonde skälet i direktiv 93/38/EEG infördes detta undantag för att ta hänsyn till bristen på liberalisering, i synnerhet på elområdet.

Eftersom energimarknaden nu avreglerats stryks detta undantag. Ändringen innebär att upphandlande enheter med verksamhet inom energisektorn skall följa direktivet (dvs. offentliggöra ett meddelande om upphandling, utom i särskilda fall) när de handlar upp energileveranser (eller leveranser av bränsle för energiproduktion) för sin energiproduktion. Det bör dock framhållas att om den "produkt" som skall levereras är noterad och inköpt på en råvarubörs kan den upphandlande enheten utnyttja det undantag som medger sådana inköp utan föregående upphandlings förfarande.

Med hjälp av denna ändring går det också att undvika situationer där det i enlighet med den nya artikel 29 fastställs att det råder tillräcklig konkurrens i en viss sektor för att enheterna i sektorn skall vara undantagna från direktivet, samtidigt som det bibehålls ett undantag grundat på obefintlig konkurrens för de varor enheterna producerar.

27.3. Punkt 2 motsvarar den nuvarande artikel 9.2. Den har inte ändrats.

28. Artikel 28 - Särreglerad upphandling.

Kommissionen får enligt den nuvarande artikel 3, på vissa villkor om tillstånd för att bedriva viss verksamhet och på medlemsstaternas begäran, besluta att upphandlande enheter med verksamhet inom denna sektor är undantagna från direktivets detaljerade krav på förfaranden, och att de bara behöver följa principen om icke-diskriminering, uppfylla vissa regler för konkurrensutsättning av sin upphandling och fullgöra vissa statistiska rapporteringskrav.

Av de skäl som anges i punkt III.2.3.3 ovan garanterar den nya artikel 28 att de upphandlande enheter som verkar inom off-shoresektorn [52] i Förenade kungariket och Nederländerna kan fortsätta att tillämpa de särskilda regler som fastställts i besluten 93/676/EEG [53] och 97/367/EG [54]. De skall alltså fortsätta med att tillämpa särreglerna så länge som de inte undantas från direktivets tillämpningsområde enligt det allmänna tillvägagångssätt som föreslås i artikel 29 i detta förslag, som skall gälla alla slags verksamheter. Mer om tillvägagångssättet i punkt IV.29 nedan.

[52] Dvs. enheter som exploaterar ett geografiskt område för att prospektera efter eller utvinna olja eller gas.

[53] Kommissionens beslut av den 10 december 1993 om att utnyttjande av ett geografiskt område i syfte att undersöka förekomsten av eller utvinna olja eller gas inte i Nederländerna är en av de verksamheter som anges i artikel 2.2 b i i rådets direktiv 93/38/EEG och att enheter som bedriver sådan verksamhet inte i Nederländerna skall anses åtnjuta särskilda rättigheter eller ensamrätt enligt artikel 2.3 b i samma direktiv, EGT L 316, 17.12.1993, s. 41.

[54] Kommissionens beslut av den 30 maj 1997 om att utnyttjande av ett geografiskt område i syfte att undersöka förekomsten av eller utvinna olja eller gas inte i Förenade kungariket är en av de verksamheter som anges i artikel 2.2 b i i rådets direktiv 93/38/EEG och att enheter som bedriver sådan verksamhet inte i Förenade kungariket skall anses åtnjuta särskilda rättigheter eller ensamrätt enligt artikel 2.3 b i samma direktiv, EGT L 156, 13.6.1997, s. 55.

29. Artikel 29 - Allmänt tillvägagångssätt för att undanta direkt konkurrensutsatt verksamhet.

29.1. Enligt förslaget skall denna nya artikel endast vara tillämplig på sådana upphandlande enheter som är offentliga företag i den bemärkelse som avses i artikel 2.1 b och privata enheter som verkar med ensamrätt eller särskild rätt. Offentliga myndigheter enligt artikel 2.1 a omfattas alltså inte av denna möjlighet till undantag. Denna begränsning är inte unik i förslaget [55] eller i det nuvarande direktivet, och det motiveras av att offentliga myndigheter på grund av sin karaktär kan behöva agera av andra skäl än rent ekonomiska, även om de agerar på en direkt konkurrensutsatt marknad.

[55] Den finns även i artikel 3.2 och 3.4 i detta förslag (identisk med nuvarande artikel 2.5 b) samt artikel 4.3 (identisk med nuvarande artikel 2.5 a).

29.2. För att upphandling som rör avreglerad verksamhet skall få undantas, skall verksamheten i den medlemsstat där den bedrivs vara "direkt konkurrensutsatt på marknader med fritt tillträde" [56]. För att bedöma om dessa villkor är för handen kan man finna vägledning i domstolens dom av den 26 mars 1996 [57] i målet "British Telecom" samt i punkterna 2 och 3.

[56] Jfr skäl nr 13 i direktiv 93/38/EEG.

[57] The Queen mot H. M. Treasury, ex parte British Telecommunications plc. Mål C-392/93. REG 1996, s. I-1631

29.3. I punkt 2 sägs att man skall grunda sig på objektiva kriterier när man avgör om en verksamhet är direkt konkurrensutsatt. De kriterier som anges i artikeln [58] är inte uttömmande och bör tillämpas med hänsyn till de olika sektorernas särdrag [59], då det ju är uppenbart att de närmare bedömningsgrunderna för konkurrenssituationen i t.ex. flygplatsbranschen skiljer sig från dem i fjärrvärmebranschen. Märk att det i punkt 2 uttryckligen anges att potentiell konkurrens får beaktas. Att en viss tjänst eller vara inom en viss sektor enbart erbjuds av en aktör innebär inte nödvändigtvis att verksamheten inte är direkt konkurrensutsatt. En sådan situation kan också uppstå till följd av att de potentiella konkurrenterna av egen vilja beslutat att det inte är ekonomiskt intressant att verka på just den marknaden.

[58] "vad varorna eller tjänsterna har för egenskaper, om det finns alternativ till varorna eller tjänsterna, hur de är prissatta samt om fler än en varu- eller tjänsteleverantör finns, reellt eller potentiellt, på marknaden".

[59] Se även skäl nr 16 i detta direktiv.

Märk även att bedömningen av förutsättningarna för tillgång till den aktuella verksamheten också direkt kan påverka bedömningen av konkurrenssituationen inom sektorn. Om tillämpningen av rättsliga förutsättningar för att få tillgång till en viss verksamhet tyder på att tillgången är fri och dessutom att verksamheten bedrivs under förhållanden som uppmuntrar till effektiv konkurrens, bör detta tas i beaktande för den bedömning som avses i punkterna 2 och 3.

29.4. På samma sätt som i den nuvarande artikel 3.5 [60], görs i punkt 3 presumtionen att tillgången till en viss marknad är fri när den berörda medlemsstaten korrekt genomfört och tillämpar gemenskapslagstiftningen om avreglering av den aktuella sektorn. Den lagstiftning som avses förtecknas i bilaga X till detta förslag [61]. För att säkerställa en snabb och enkel uppdatering sägs i artikel 67 att detta kan göras enligt förfarandet med rådgivande kommitté enligt artikel 65. Se även punkterna IV.65 och IV.67 nedan.

[60] Enligt den nuvarande artikel 3.5 görs presumtionen att villkoren för att artikel 3.1 om beviljande av tillstånd till utnyttjande skall gälla föreligger om medlemsstaten genomfört Europaparlamentets och rådets direktiv 94/22/EG av den 30 maj 1994 om villkoren för beviljande och utnyttjande av tillstånd för prospektering efter samt undersökning och utvinning av kolväten, EGT L 164, 30.6.1994, s. 3.

[61] Denna nya bilaga ersätter den nuvarande bilaga X med förteckning över upphandlande enheter inom telesektorn, vilken i enlighet med punkt II.2.2 ovan inte längre är nödvändig.

Det skall dock påpekas att det inte räcker med att enbart anmäla att genomförande åtgärder vidtagits avseende gemenskapslagstiftningen om avreglering av sektor i fråga. Åtgärderna skall kontrolleras, särskilt med avseende på om gemenskaps lagstiftningen tillämpas korrekt. Dessutom kan naturligtvis undantaget - även när det föreligger sådan presumtion som nämnts ovan - inte beviljas förrän efter kontroll av villkoren i punkt 2, dvs. att effektiv konkurrens råder (se punkt IV.29.3 ovan).

29.5. När fri tillgång till en viss marknad inte garanteras enligt gemenskapslagstiftning - därför att sådan saknas eller därför att den aktuella medlemsstaten inte genomfört den eller inte tillämpar den - skall medlemsstaten vissa att tillgången till marknaden är fri, de jure och de facto, i enlighet med vad som sägs i punkt 5.

29.6. På liknande sätt som den nuvarande artikel 3 och med tanke på de omfattande kommentarerna om telesektorn, där det krävs större rättssäkerhet än den som nu råder i enlighet med artikel 8.2 i domstolens tolkning (se målet "British Telecom" [62] ovan), föreslås att undantag enligt artikel 29 skall föreskrivas av kommissionen i ett formellt beslut som fattas enligt förfarandet med rådgivande kommitté enligt artikel 65. Medlemsstaterna skall också medverka aktivt: för det första kan förfarandet i artikel 29 endast inledas på begäran av en medlemsstat, och för det andra skall de informera kommissionen om alla omständigheter som krävs för att bedöma om de förutsättningar som avses i punkt 1 är för handen. De nationella tillsynsmyndig heterna [63], som skall ha utsetts för att övervaka en eller flera av de sektorer som direktivet för närvarande omfattar, skall medverka i processen. Enligt förslaget skall tillsynsmyndigheternas eventuella utlåtanden om frågor som rör punkterna 1 och 2 (dvs. både marknadstillgång och direkt konkurrensutsättning) översändas till kommissionen.

[62] Se även punkt IV.29.2 ovan och skäl nr 12 i detta direktiv.

[63] Eller "oberoende myndighet med behörighet avseende den aktuella verksamheten". Uttrycket "oberoende myndighet med behörighet avseende den aktuella verksamheten" kan vid behov avse konkurrensmyndigheterna.

29.7. Eftersom det uttryckts oro för att förfarandet med beviljande av undantag enligt den nya artikel 29 kan dra ut på tiden, föreslår kommissionen att ett system inrättas som liknar det som används på det konkurrensrättsliga området, i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företags koncentrationer [64], eller nu senast i kommissionens förordning (EG) nr 447/98 av den 1 mars 1998 om anmälningar, tidsfrister och förhör enligt rådets förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer [65].

[64] EGT L 257, 21.9.1990 (ändrad), s. 13.

[65] EGT L 61, 2.3.1998, s. 1.

Enligt förslaget skall alltså kommissionen ha sex månader på sig att fatta beslut, och undantaget anses gälla om beslutet inte fattats inom denna tid. Tidsfristen börja löpa den arbetsdag efter det att kommissionen tagit emot en fullständig begäran från den berörda medlemsstaten. I punkt 7 sägs att om informationen är ofullständig eller inkorrekt på en viktig punkt skall kommissionen utan dröjsmål underrätta medlemsstaten om det och ange en svarsfrist för komplettering av informationen. I så fall börjar inte tidsfristen om sex månader att löpa förrän den kompletta och korrekta informationen inkommer. I punkt 8 sägs att kommissionen utan dröjsmål skall underrättas om väsentliga ändringar av de förhållanden som medlemsstaten informerar om. När de väsentliga ändringarna kan påverka kommissionens bedömning får kommissionen bestämma att tidsfristen om sex månader inte började löpa förrän den tog emot den fullständiga informationen om de väsentliga ändringarna. Kommissionen skall utan dröjsmål informera medlemsstaten skriftligen.

29.8. Tidsfristerna i denna artikel - liksom alla tidsfristen i direktivet - skall beräknas enligt rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum och frister [66], som innehåller gällande horisontellt tillämpliga regler på detta område. Se även skäl nr 37 i förslaget.

[66] EGT L 124, 8.6.1971, s. 1.

30. Artikel 30 - Tjänstekontrakt förtecknade i bilaga XVI A.

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 15. Den har inte ändrats. Strykningen av hänvisningen till upphandling av byggentreprenad och varor, som gick ut på att ange att sådan upphandling också omfattades av hela direktivet, uppvägs av att det av den nya dispositionen [67] också framgår att artiklarna 30-32 endast gäller tjänsteupphandling. Artikeln har alltså inte ändrats i sak.

[67] Att artikeln återfinns i kapitel III, "System som skall tillämpas på tjänstekontrakt" och att artikeln har rubriken "Tjänstekontrakt förtecknade i bilaga XVI A".

31. Artikel 31 - Tjänstekontrakt förtecknade i bilaga XVI B.

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 16. Den har inte ändrats.

32. Artikel 32 - Tjänstekontrakt som omfattar en blandning av tjänster förtecknade i bilaga XVI A och i bilaga XVI B.

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 17. Den har inte ändrats.

33. Artikel 33 - Allmänna bestämmelser

Denna artikel fungerar som inledning (se punkt II.1.2 ) och redogör för vilken information som skall ingå i konkurrensutsättande meddelanden och i allmänna specifikationer enligt artiklarna 34, 36, 37 och 38. I dess tredje stycke sägs att de upphandlande enheterna får ställa krav på utförandet av kontraktet [68]. Kraven skall vara förenliga med tillämplig gemenskapsrätt. Den nya artikeln ändrar inte rättsläget, utan har införts för att underlätta läsningen.

[68] Se dom av den 20 september 1988, mål 31/87, "Beentjes", Rec. 1988 s. 4635, svensk version saknas.

34. Artikel 34 - Tekniska specifikationer

34.1. Den viktigaste ändringen som föreslås i denna nya artikel går ut på att specifikationer får anges i form av prestanda som varan eller tjänsten skall uppnå, om beskrivande specifikationer eller specifikationer av utformningen (av produktens tillverknings sätt) inte motsvarar den upphandlande enhetens behov, eller en standard ger en teknisk lösning och inte ger utrymme för andra lösningar. På detta sätt kan så många anbudsgivare som möjligt medverka [69].

[69] Detta ligger i linje med den nuvarande utformningen av artikel 18.4, där det om tilläggskrav sägs att de upphandlande enheterna "skall ge företräde till specifikationer som tar fasta på funktionsduglighet före design eller egenskapsbeskrivningar... ".

Man bör dock undvika att uppmuntra specifikationer som är så vaga att de ger utrymme för godtyckliga beslut eller inte ger anbudsgivarna möjlighet att svara på ett adekvat sätt. Därför skall prestandakrav vara så precisa att anbuden blir jämförbara och så att kontraktet kan tilldelas. Bestämmelser om detta finns i punkt 3, andra stycket i den nya artikeln.

Prestandabaserade specifikationer utesluter dock inte mer utförliga krav. Inköparen kan också ange sina behov i form av hänvisningar till detaljerade specifikationer, dock enbart till uttömmande angivna specifikationer. På samma sätt som i det nuvarande direktivet [70] förtecknas vilka detaljerade specifikationer som får användas (europeisk, internationell eller nationell standard etc.). Dessutom ges möjlighet att använda tekniska underlag (workshop agreements från CEN), som visserligen inte är standarder men ändå ger möjlighet att följa med i teknikens utveckling. Dessa specifikationer ger en lämplig grad av insyn, och det råder enighet om hur de antas. Bestämmelser om detta finns i punkt 3, första stycket i förslaget.

[70] Nuvarande artikel 18.

På grund av särdragen för upphandling av byggentreprenad har punkt 4 förts in. Den motsvarar med erforderliga ändringar artikel 10.3 b i direktiv 93/37/EEG, men med det viktiga tillägget att hänvisningar till nationella tekniska specifikationer skall åtföljas av orden "eller likvärdig".

34.2. För att det tydligt skall framgå att andra lösningar också är tänkbara, sägs att hänvisning till sådana specifikationer inte ger den upphandlande enheten rätt att förkasta anbud om varor eller tjänster som inte uppfyller specifikationerna, om leverantören kan visa att hans lösning är likvärdig med den specifikation som det hänvisas till. Detta kan visas på lämpligt sätt (deklaration om överensstämmelse från tillverkaren eller certifiering som tredje man utför). Syftet med denna bestämmelse är att se till att även icke standardiserade lösningar kan beaktas, så att de upphandlande myndigheterna får ett stort urval. Bevisbördan vilar på anbudsgivaren. Bestämmelser om detta finns i punkt 5 i den nya artikeln.

34.3. Det är också viktigt att se till att den nya flexibiliteten (dvs. att specifikationer får göras i form av prestandakrav) inte missbrukas för att stänga ute konkurrensen eller motverka gemenskapsrättens landvinningar i fråga om standardisering. Därför sägs i punkt 6 att en upphandlande enhet inte får förkasta ett anbud som följer internationell eller europeisk standard för att anbudet inte uppfyller prestandakraven, utom om specifikationen inte är tillämplig (t.ex. inkompatibel utrustning) eller om specifika tionen inte gäller samma krav. Så är fallet om en standard gäller säkerhetskrav, medan upphandlaren ställt krav på miljöskydd. Det är anbudsgivarens ansvar att visa - t.ex. genom tekniska handlingar eller oberoende provningsresultat - att den standardenliga lösningen uppfyller prestandakraven. Bestämmelser om detta finns i punkt 6 i den nya artikeln.

34.4. Den nuvarande artikel 18.5, om förbud mot hänvisningar till ett visst varumärke eller ursprung, har inte ändrats i sak, men dess karaktär av undantagsbestämmelse har stärkts. Den står nu som punkt 7.

34.5. Definitionerna i den nuvarande artikel 1.9-13 om vilka tekniska specifikationer som får användas har flyttats till den nya bilagan XX. De har anpassats till hur begreppens definitioner utvecklats i gemenskapsrätten efter ändringarna av direktiv 98/34/EEG om normer och tekniska föreskrifter [71], utan att detta innebär några ändringar i sak jämfört med den nuvarande texten. Endast begreppet tekniska underlag är nytt.

[71] Direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 - som upphäver och ersätter direktiv 83/189 - EGT L 204, 21.7.1998, s. 37.

35. Artikel 35 - Tillhandahållande av de tekniska specifikationerna

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 19. Den har inte ändrats.

36. Artikel 36 - Alternativa anbud

Punkt 1 svarar mot den nuvarande artikel 34.4. Den har inte ändrats i mer än att "funktionskrav" ändrats till "prestanda- eller funktionskrav", för att stämma överens med den nya artikel 34. Punkt 2 är ny. Här stadgas att bestämmelser om tekniska specifikationer (se punkt IV.34 ovan) även gäller för alternativa anbud. Den ersätter den nuvarande artikel 34.4 och ökar skyddet för dem som lämnar alternativa anbud mot att deras anbud förkastas godtyckligt bara för att de valt en annan lösning.

Punkt 3 är också ny. Det första stycket svarar mot artikel 16.2 i direktiv 93/36/EEG och det andra mot artikel 24.2 i direktiv 92/50/EEG. Punkten har införts för tydlighetens skull och ändrar inte rättsläget i sak. Ett konkret exempel på situationer som avses i denna punkt är en enhet som inleder upphandling av datatjänster och anser att det är nödvändigt att utveckla ett nytt program (alltså genomföra en tjänsteupphandling), medan en anbudsgivare lämnar ett alternativt anbud där den löser problemet med ett befintligt program (alltså en vara). I så fall får den upphandlande enheten inte förkasta det alternativa anbudet bara för att det annars skulle leda till att upphandlingen ändras till en varuupphandling.

37. Artikel 37 - Underleverantörer

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 27. Om man bortser från möjligheten att begära information om vilka underleverantörer som kommer att anlitas har den inte ändrats.

38. Artikel 38 - Skyldigheter till följd av regler om anställningsskydd och arbetsvillkor

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 29. Den har inte ändrats.

39. Artikel 39 - Användning av öppet, selektivt och förhandlat förfarande

Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 4.1. Den har inte ändrats. Samma sak för punkterna 2 och 3 som motsvarar den nuvarande artikel 20.

40. Artikel 40 - Periodiska förhandsmeddelanden och meddelanden om att det finns ett kvalifikationssystem

Punkt 1 svarar mot den nuvarande artikel 22.1. Punkt 1 b har anpassats till de nya bestämmelserna om tröskelvärden. Skyldighet att offentliggöra periodiska förhands meddelanden gäller för all upphandling av byggentreprenad över samma tröskel värde, dvs. 5 300 000 euro. I övrigt har punkten inte ändrats.

Samma sak gäller punkterna 3 och 4, som motsvarar de nuvarande artiklarna 22.4 respektive 30.9. Punkt 2 motsvarar den nuvarande artikel 22.2. Här har hänvisningen till EGT strukits, men i övrigt har punkten inte ändrats. I denna artikel ingår bestämmelser för periodiska förhandsmeddelanden och meddelanden om att det finns ett kvalifikationssystem, när de inte används för konkurrensutsättning. Regler för meddelanden som används för konkurrensutsättning återfinns i artikel 41.

41. Artikel 41 - Konkurrensutsättande meddelanden

Här står särskilda bestämmelser om konkurrensutsättande meddelanden. Förutom hänvisningen i punkt 2 c till former för offentliggörande enligt den nya bilaga XIX har artikeln inte ändrats. Punkt 1 svarar mot den nuvarande artikel 21.1 och punkt 2 a-b mot den nuvarande artikel 21.2 a-b. Punkt 2 c och sista stycket i den punkten motsvarar den nuvarande artikel 22.3.

42. Artikel 42 - Meddelanden om kontraktstilldelning

Här står bestämmelser för meddelanden om kontraktstilldelning. I punkterna 2 och 5 har det införts en hänvisning till formerna offentliggörande enligt den nya bilaga XIX. Punkterna 3 och 4 svarar mot den nuvarande artikel 24.3. De har förtydligats utan att innehållet ändrats (se även punkt II.1.4 ovan). Artikeln har i övrigt inte ändrats jämfört med den nuvarande artikel 24.

43. Artikel 43 - Utformning och offentliggörande av meddelanden

Denna artikel bygger på den nuvarande artikel 25. Den har ändrats i fråga om bl.a. specifikationer för hur meddelandena skall lämnas. Dessutom har hänvisningar införts till standardiserade meddelanden.

Av de skäl som anges ovan (se punkt III.3.1.4) har de närmare tekniska specifikationerna flyttats till den nya bilaga XIX. (Se även punkt 1).

Gemensamma regler om offentliggörande har därför införts, och en hänvisning till den nya bilagan görs i alla andra berörda delar av direktivet.

Artikel 43 innehåller också bestämmelser som följer av den allt mer utbredda användningen av datakommunikation (punkt 2). Här står att meddelanden som sänds med hjälp av datakommunikation skall offentliggöras inom 5 dagar, oavsett vilken typ av meddelande det är fråga om (särskilt meddelande, periodiskt meddelande eller meddelande om att det finns ett kvalifikationssystem) utan att enheten behöver begära det. I övriga fall ändras inte de nuvarande reglerna, dvs. 12 dagars tidsfrist för offentliggörande, eller 5 dagar i vissa fall.

Punkt 3, andra meningen, motsvarar den nuvarande artikel 25.1. Den har inte ändrats.

Punkt 4 svarar mot den nuvarande artikel 25.4. Den har inte ändrats. Punkt 7 är ny, och motsvarar med erforderliga ändringar bestämmelserna i de "klassiska" direktiven [72]. Punkt 6 svarar mot nuvarande artikel 25.1.

[72] Artikel 21 i direktiv 92/50/EEG, artikel 13 i direktiv 93/36/EEG och artikel 17 i direktiv 93/37/EEG.

44. Artikel 44 - Anbudsansökning och anbudsinlämning

44.1. I punkt 1 introduceras den allmänna principen för alla tidsfrister, nämligen att de skall vara så långa att de berörda parterna kan lägga fram giltiga anbud, med hänsyn tagen till olika uttryckligen angivna faktorer (hur komplicerad upphandlingen är osv.).

44.2. Punkt 2 har förenklats och har i övrigt inte ändrats. Den motsvarar den nuvarande artikel 26.1, första meningen.

44.3. Punkt 3 motsvarar den nuvarande artikel 26.2. Den har inte ändrats. Här sägs att minimifristen (f.n. angiven som den tidsfrist Publikationsbyrån har för offentliggörande av meddelanden, plus 10 dagar) är 15 dagar när meddelandet sänds in med datakommunikation eller fax och 22 dagar i annat fall.

44.4. Punkt 4 har bara ändrats med en ny hänvisning till bilaga XIX om tekniska specifikationer för offentliggörande.

44.5. I den nya punkt 5 introduceras den allmänna regeln att tidsfristerna för inlämnande av anbudsansökningar (för selektivt och förhandlat förfarande) och anbud (för öppet förfarande) kan minskas till 7 dagar om meddelandet skickas med data kommunikation i enlighet med bilaga XIX. Lägg märke till att tidsfristerna för inlämning av anbud vid selektivt eller förhandlat förfarande inte får minskas, eftersom den fördel som det snabba offentliggörandet med hjälp av datakommunikation redan beaktats genom den kortare tidsfristen för inlämning av anbudsansökningar.

Det bör också noteras att minskningarna av tidsfristerna enligt denna punkt får räknas samman med eventuella minskningar enligt punkt 4 eller punkt 6. Eftersom den sammantagna effekten av dessa minskningar i vissa fall kan leda till alldeles för korta tidsfrister, stadgas att tidsfristerna under inga omständigheter får bli kortare än vissa tidsgränser. (Se anmärkningarna till punkterna 7 och 8 i denna artikel).

Slutligen bör det betonas att möjligheten enligt denna punkt att minska tidsfristen för inlämning av anbud vid öppet förfarande med 7 dagar kan användas även om kontraktshandlingarna inte läggs ut på Internet även om ett periodiskt meddelande inte offentliggjorts under de omständigheter som anges i punkt 4.

44.6. Punkt 6 är ny. Här anges den allmänna principen att tidsfrister för inlämning av anbud (och alltså inte tidsfrister för inlämning av anbudsansökningar) får minskas med 5 dagar vid alla former av förfaranden, om den upphandlande myndigheten ger direkt, kostnadsfri tillgång till kravspecifikationer (och andra handlingar som rör upphandlingen) på Internet. Det är dock viktigt att se till att tillgången ges från och med att det konkurrensutsättande meddelandet offentliggörs, så att anbudsgivarna kan utnyttja denna möjlighet som är förutsättning för kortare tidsfrist.

Lägg märke till att möjligheten att minska tidsfristen på detta sätt är oberoende av andra möjligheter att minska tidsfristen för samma upphandling. Det är alltså fullt möjligt att minska tidsfristen för inlämning av anbud med 5 dagar i ett öppet förfarande, även om meddelandet inte skickats med datakommunikation och även om upphandlingen inte tillkännagivits i förväg med ett periodiskt förhandsmeddelande enligt punkt 4.

Lägg också märke till att minskningar av tidsfristerna enligt denna punkt kan adderas till eventuella minskningar enligt punkterna 4 och 5. Eftersom den sammantagna effekten av dessa minskningar i vissa fall kan leda till alldeles för korta tidsfrister, stadgas att tidsfristerna under inga omständigheter får bli kortare än vissa tidsgränser. (Se anmärkningarna till punkterna 7 och 8 i denna artikel).

Denna möjlighet till minskade tidsfrister är naturligtvis inte tillämplig om tidsfristen överenskommits mellan den upphandlande enheten och de anbudssökande som valts ut enligt punkt 3 b i artikeln.

44.7. Som sagts i punkterna IV.44.5 och IV.44.6 ovan kan den sammanlagda effekten av de olika minskningarna enligt punkterna 4, 5 och 6 i vissa fall leda till alldeles för korta tidsfrister. För öppet förfaranden, som punkt 7 är tillämplig på, är minimifristen för inlämning av anbud 10 kalenderdagar fr.o.m. offentliggörandet av meddelandet om upphandling. Denna tidsfrist motsvarar med erforderliga ändringar den kortaste tillåtna tidsfristen för inlämning av anbud vid påskyndade selektiva förfaranden.

I det första stycket stadgas därför att tidsfristen för inlämning av anbud vid öppet förfarande inte får bli kortare än 15 dagar från den dag då meddelandet om upphandling skickades. Om meddelandet skickas med datakommunikation, eller i de undantagsfall som anges i det tredje stycket i artikel 43.2 [73] med fax, är denna bestämmelse ensamt tillräcklig för att garantera att anbudsgivarna verkligen får en tidsfrist på 10 dagar på sig, räknat från offentliggörandet av meddelandet, då det i dessa fall skall offentliggöras inom 5 dagar.

[73] Dvs. när de upphandlande enheterna avger ett sådant särskilt yttrande som avses i artikel 41.1 c per fax och begär offentliggörande inom 5 dagar.

Det är en annan sak om meddelandet inte skickas med datakommunikation [74]. I så fall sker inte offentliggörandet förrän efter som mest 12 dagar. I det andra stycket stadgas därför att tidsfristen aldrig får bli kortare än 22 dagar från den dag meddelandet skickades, vilket ger en tidsfrist på minst 10 dagar efter offentliggörandet, om detta kräver hela perioden om 12 dagar. Om bestämmelsen i det andra stycket hade saknats, hade det kunnat leda till en tidsfrist på 5 från offentliggörandet av meddelandet [75].

[74] Eller per fax enligt de villkor som anges i not 72 ovan.

[75] Närmare bestämt vid ett öppet förfarande där ett periodiskt meddelande offentliggjorts och kontraktshandlingarna lagts ut på Internet, medan meddelandet översänds för offentliggörande på något annat sätt än med datakommunikation.

44.8. I selektivt eller förhandlat förfarande kan konkurrensutsättningen ske genom ett periodiskt förhandsmeddelande. Enligt artikel 46.3 skall de upphandlande enheterna alltid inbjuda alla sökande att bekräfta sitt intresse, och tidsfristen för inlämning av anbudsansökningar skall då räknas från den dag denna inbjudan skickades. Det är alltså inte motiverat att minska tidsfristerna för anbudsansökningar i detta fall, även om upphandlingsmeddelandet skickats med datakommunikation. Målet med "idiot säkerhetsklausulen" i punkt 8, första stycket, är att säkerställa att de berörda under alla omständigheter har minimifristen på sig för att lämna sin anbuds ansökan [76]. Fristen förblir 15 dagar. Utan denna klausul hade de kunnat få en tidsfrist på enbart 3 kalenderdagar om det periodiska förhandsmeddelande de redan svarat på skickats med datakommunikation.

[76] Eller snarare för mottagande av bekräftelsen att de fortfarande vill delta.

44.9. I samma syfte att skydda minimifristerna sägs i första stycket också att tidsfristerna för ansökan om deltagande i ett selektivt eller förhandlat förfarande som svar på ett särskilt upphandlings meddelande [77] aldrig får understiga 15 dagar från det att meddelandet skickats (vilket garanterar att tidsfristen aldrig understiger 10 dagar efter offentliggörande, eftersom meddelandet offentliggörs efter 5 dagar i sådana fall). Utan denna bestämmelse kunde tidsfristen sjunka till 3 kalenderdagar efter offentliggörandet av meddelandet.

[77] Dvs. enligt artikel 41.1 c i detta förslag.

44.10. Det andra stycket rör tidsfrister för inlämnande av anbud vid selektivt eller förhandlat förfarande. Här garanteras att den aldrig kan understiga 10 dagar, vilket motsvarar minimifristen vid påskyndat selektivt förfarande i de "klassiska" direktiven. Utan denna bestämmelse kunde tidsfristen för inlämnande sjunka till 5 kalenderdagar.

Denna bestämmelse gäller inte om en annan tidsfrist överenskommits mellan den upphandlande enheten och de sökande som valts ut enligt punkt 3 b i denna artikel. (se även punkt IV.44.6 ovan).

44.11. Punkt 9 bygger på den nuvarande artikel 28.3, med tillägget att om allmänna specifikationer eller kompletterande handlingar eller upplysningar inte inkommit i tid och detta är den upphandlande enhetens fel, skall tidsfristerna förlängas på lämpligt sätt.

44.12. För att underlätta förståelsen av denna svårlästa artikel har en sammanfattning (bilaga XXI) i informationssyfte bifogats direktivet.

45. Artikel 45 - Allmänna specifikationer och kompletterande upplysningar

I denna artikel återfinns bestämmelser om tidsfrister för allmänna specifikationer och kompletterande upplysningar. Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 28.1. Den har ändrats i två avseenden: dels genom en ny hänvisning till handlingar som tillhandahålls med hjälp av datakommunikation, dels genom att orden "i normala fall" strukits. Det är inte lämpligt att skyldigheten att skicka kompletterande upplysningar inom 6 dagar är ovillkorlig, förutsatt att begäran om upplysningar lämnats i god tid, medan skyldigheten att skicka allmänna specifikationer inom 6 dagar bara gäller "i normala fall" och förutsatt att begäran om det lämnats i god tid.

Punkt 2 har inte ändrats jämfört med den nuvarande artikel 28.2.

46. Artikel 46 - Överföring av anbudsansökningar och regler för uppmaningar till anbudsgivning

Denna artikel har i stort sett inte ändrats jämfört med den nuvarande artikel 28. Den har ändrats i tre avseenden: För det första har en hänvisning till den nya bilagan XIX har införts (se punkt IV.43 ovan). För det andra ingår inte längre kommunikations medel som inte längre är allmänt brukliga (telex och telegram), och inte heller telefon eftersom den inte ger samma garantier som andra kommunikationsmedel. För det tredje har punkt 2 e ändrats och en ny punkt 3 i införts. Dessa ändringar rör vilka upplysningar som skall ges i uppmaningen till anbudsgivning respektive i uppmaning att bekräfta intresse, och de beror på den nya artikel 54.2 och 54.5 om ökad öppenhet kring tilldelningskriterier. Se punkt IV.54.2 nedan.

47. Artikel 47 - Kommunikation

Artikeln är ny, och innebär att datakommunikation jämställs med andra kommunikationsmedel. Den bygger till viss del på den nuvarande artikel 28.6. Föråldrade tekniker - t.ex. telex - omnämns inte längre (punkt 1).

I punkt 2 stadgas om nödvändiga garantier för anbudens integritet och sekretess, bl.a. om datakommunikation används.

I punkt 3 tas hänsyn till att när anbud lämnas per datakommunikation kan vissa handlingar, intyg o.d. som krävs för urvalet av sökande inte lämnas med samma medel. Därför sägs att de får lämnas in på annat sätt senast dagen innan anbuden öppnas.

Slutligen återfinns i punkt 4 en central bestämmelse för att säkerställa att datakommunikation inte används för att begränsa upphandlingen: här sägs att oavsett vilket inlämningssätt som väljs får detta inte hindra den inte marknaden från att fungera väl.

48. Artikel 48 - Information från kvalifikationssökande, anbudssökande och anbudsgivare.

48.1. I denna artikel återfinns det nuvarande direktivets bestämmelser om vilken information de upphandlande enheterna skall ge kvalifikationssökande, anbuds sökande och anbudsgivare om hur deras ansökningar och anbud bedömts.

48.2. Som sagts i punkt II.2.1 ovan har skyldigheterna enligt punkterna 1 och 2 utvidgats till alla upphandlande enheter, oavsett i vilken sektor de verkar. Denna ändring jämfört med nuläget (där skyldigheten bara gäller upphandlande enheter med verksamhet inom de sektorer som omfattas av GPA, dvs. vatten, el, lokaltrafik, hamnar och flygplatser) syftar till att följa den senaste rättspraxisen [78] och se till att överklagan enligt direktiv 92/13/EEG inte blir verkningslös på grund av bristande insyn i de upphandlande enheternas verksamhet. Dessa två punkter är i övrigt oförändrade jämfört med den nuvarande artikel 41.3-4.

[78] Se särskilt Förstainstansrättens dom av den 17 december 1998, mål T-203/96, Embassy Limousines & Services mot Europaparlamentet. REG 1998, s. II-4239.

48.3. Punkterna 3-5 motsvarar den nuvarande artikel 30.4, 30.6 och 30.8. De har inte ändrats.

49. Artikel 49 - Information som skall bevaras om tidigare upphandlingar

Denna artikel motsvarar den nuvarande artikel 41. Den nuvarande punkt 1 b har utgått, eftersom den inte längre är tillämplig på grund av de ändrade bestämmelserna om tekniska specifikationer. I övrigt har artikeln inte ändrats.

50. Artikel 50 - Förfarandets gång.

Detta är en artikel av inledningskaraktär (se punkt II.1.2 ovan) om hur tilldelningens skall gå till. Den innebär ingen ändring av de befintliga reglerna, utan har införts för att göra direktivet tydligare och mer lättläst. Av samma anledning har artikeln deltas upp i två punkter beroende på om konkurrensutsättningen sker med hjälp av ett meddelande om att det finns ett kvalifikationssystem eller inte.

51. Artikel 51 - Ömsesidigt erkännande när det gäller administrativa, tekniska och ekonomiska villkor samt intyg, prover och bevis.

51.1. Punkt 1 motsvarar den nuvarande artikel 30.5. Den har utvidgats från kvalifikations system till att även gälla urval av deltagare i selektivt eller förhandlat förfarande, eftersom den är ett uttryck för allmänna principer - ömsesidigt erkännande och likabehandling - vars tillämpning inte kan inskränkas enbart till när de upphandlande enheterna har ett kvalifikationssystem. Punkten har inte ändrats i sak.

51.2. Eftersom kvalitetssäkringssystem är lika lämpade för upphandling av tjänster som av byggentreprenad och varor, har av samma anledning kravet i punkt 2 på att hänvisa till europastandarder för kvalitetssäkring och certifiering (standarderna i serierna EN 29 000 och EN 45 000) och på att erkänna andra bevismetoder utvidgats så att kraven gäller även när det är fråga om entreprenörer och varuleverantörer. Bestämmelsen har i övrigt inte ändrats jämfört med den nuvarande artik