SV Europeiska unionens officiella tidning C 318/43

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”EU:s krisåtgärder och industriella omvandling: mer otrygg eller hållbar sysselsättning?” (initiativyttrande)

2011/C 318/07

Föredragande: Martin SIECKER

Medföredragande: Ion POP

Den 15 juli 2010 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”EU:s krisåtgärder och industriella omvandling: mer otrygg eller hållbar sysselsättning?”

Rådgivande utskottet för industriell omvandling (CCMI), som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 7 juni 2011.

Vid sin 473:e plenarsession den 13–14 juli 2011 (sammanträdet den 13 juli 2011) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 123 röster för, 5 röster emot och 6 nedlagda röster.

1. Sammanfattning och rekommendationer

1.1 I yttrandet försöker vi finna svar på frågan hur den europeiska industrin på bästa sätt kan ta sig ur den ekonomiska krisen. EESK är övertygad om att det krävs hållbar sysselsättning för det. Det innebär jobb där människor kan generera en inkomst i en trygg och hälsosam arbetsmiljö och i ett klimat med utrymme för arbetstagarnas rättigheter och för en givande social dialog. Det rör sig om högproduktiva arbeten som på ett värdefullt sätt bidrar till innovation, kvalitet, effektivitet och produktivitet. Härigenom kan Europa säkerställa stabil ekonomisk tillväxt och fortsätta att vara konkurrenskraftigt i förhållande till andra regioner i världen.

1.2 Enligt EESK är hållbar, stabil ekonomisk tillväxt den viktigaste förutsättningen för att man ska kunna skapa dessa nya arbetstillfällen. EESK gläder sig åt att ett antal institutioner och organisationer framfört förslag på hur vi ska ta oss ur den ekonomiska krisen, förslag där hänsyn också tas till återhämtningens sociala aspekter. Europa 2020-strategin med kommissionens flaggskeppsinitiativ och de europeiska arbetsmarknadsparternas rekommendationer för arbetsmarknadspolitiken bidrar till detta, men också Europeiska unionens råd, Europaparlamentet, Internationella arbetsorganisationen och Internationella valutafonden kommer med rekommendationer där hänsyn också tas till andra intressen än de ekonomiska.

1.3 EESK konstaterar att företag tillämpar olika sysselsättningsformer. Detta leder till nya typer av jobb. Sysselsättningen blir då otrygg, eftersom företagen ger arbetstagare tillfällig anställning med lägre lön, med sämre socialt skydd och utan rättsligt skydd. Inte alla arbetstillfällen som bygger på tillfälliga kontrakt är dock osäkra. Högutbildade egenföretagare kan klara sig utmärkt på arbetsmarknaden med den här typen av kontrakt. Tillfälliga kontrakt innebär däremot per definition osäkra arbetstillfällen när det handlar om låg- eller okvalificerat arbete inom tillverknings- och tjänstesektorn. Flexicurity kan vara en lösning på företagens behov av flexibel arbetskraft, men endast under förutsättning att tryggheten ligger på en nivå jämförbar med tryggheten i en fast anställning, något som EESK konstaterat i ett tidigare yttrande om flexicurity (CCMI 066).

1.4 Som en följd av den demografiska utvecklingen (en allt äldre yrkesverksam befolkning och ett minskande antal unga människor på arbetsmarknaden) i kombination med de snabba tekniska framstegen inom produktionsprocesserna utgör bristen på utbildad arbetskraft ett stort hot för Europa. Därför är det av största vikt att alla får möjlighet att delta och stanna kvar på arbetsmarknaden och att ingen stängs ute. EESK framhåller att arbetstagare måste få möjlighet att uppdatera sina färdigheter och yrkeskvalifikationer och förvärva ny kompetens under sitt yrkesverksamma liv. Det gör att arbetstagare kan anpassa sig efter förändringar i sin arbetsmiljö samtidigt som man möter efterfrågan på utbildad arbetskraft på arbetsmarknaden. Att organisera denna process på ett välfungerande och effektivt sätt är en av de viktigaste uppgifterna som EU har framför sig för att fortsättningsvis kunna vara konkurrenskraftig i förhållande till andra regioner i världen.

1.5 EESK anser att arbetstagare måste få tillgång till yrkesutbildningsprogram i första hand. Eftersom studier har visat att de arbetstagare som är i störst behov av fortbildning i praktiken är de som minst utnyttjar fortbildningsmöjligheterna, krävs olika former av åtgärder för olika kategorier arbetstagare.

1.5.1 En stor del av budgeten bör användas till åtgärder för de lägst utbildade arbetstagarna, eftersom det är dessa som är i störst behov av utbildning och fortbildning. Det kan ske genom att bevilja en fortbildningsbudget till enskilda arbetstagare som står i omvänd proportion till utbildningsnivån, så att de arbetstagare som har lägst utbildning beviljas mest stöd.

1.5.2 För äldre arbetstagare krävs en mer åldersmedveten personalpolitik. Även om pensionsåldern höjs i många EU-länder, förlorar många äldre arbetstagare sin plats på arbetsmarknaden redan innan de når den nuvarande pensionsåldern, bland annat på grund av att de inte har möjlighet att följa med i den snabba utvecklingen. Genom skräddarsydd, specifik fortbildning kan man bidra till att lösa detta problem.

1.5.3 Det är mycket viktigt att fortbildningen och utbildningen är effektiv. I flera medlemsstater experimenterar man med nya, effektivare fortbildningsmetoder, och man återupptäcker bl.a. hur viktigt det är med lärande på arbetsplatsen. EESK betonar hur viktigt det är att denna typ av projekt utvecklas ytterligare och uppmanar kommissionen att stödja sådan verksamhet genom att säkerställa utbyte av god praxis på området.

1.5.4 Arbetstagare förvärvar informell, värdefull kunskap och erfarenhet under arbetets gång. Sådan kompetens erkänns i alltför ringa utsträckning, eftersom arbetstagarna inte erhåller något formellt intyg. I olika medlemsstater arbetar man med att utarbeta ett system för erkännande av förvärvad kompetens. Kommissionen bör erkänna och stödja sådana initiativ.

1.5.5 På initiativ av GD Utbildning och kultur har man inom ramen för livslångt lärande utvecklat ett antal instrument för att på EU-nivå främja överskådlighet i fråga om kvalifikationer och kvalitetssäkring när det gäller undervisning och utbildning (1). Dessa instrument används nu i synnerhet inom undervisningen för att öka studenters rörlighet och anställbarhet inom Europa. EESK betonar vikten av dessa instrument och uppmanar kommissionen att undersöka hur de kan utnyttjas för att öka arbetstagares rörlighet och anställbarhet inom Europeiska unionen.

1.5.6 Det finns flera olika instrument som kan användas för att underlätta sådana insatser. En del sådana här program kan avtalas via kollektivavtal och finansiering kan ske på medlemsstatsnivå i form av finansiellt stöd, exempelvis skatteincitament. Europeiska unionen kan bidra genom medfinansiering via strukturfonderna och utbyte av god praxis inom relevanta institutioner på EU-nivå och inom medlemsstaterna.

1.5.7 EESK anser att arbetstagare inte enbart har rätt till yrkesutbildningsprogram, utan att de även måste garanteras inkomstsäkerhet och socialt skydd för att de på ett optimalt sätt och utan att känna oro inför framtiden ska kunna fungera i ett snabbt föränderligt samhälle.

1.6 Unionen har ambitionen att växa till en konkurrenskraftig kunskapsekonomi med fler och bättre arbeten och en större social sammanhållning. I Lissabonfördraget står det svart på vitt att EU ska lyckas med detta bland annat genom att förhindra social utestängning, främja medborgarnas ekonomiska och sociala utveckling och garantera de sociala rättigheterna enligt den europeiska sociala stadgan från 1961, gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter från 1989 och stadgan om de grundläggande rättigheterna från 2000.

1.7 EESK uppmanar EU-institutionerna att med större målmedvetenhet verka för att den europeiska sociala normen respekteras. Den bristfälliga handlingskraften på området har bland annat lett till ett ökat antal fattiga arbetstagare, ökad ojämlikhet, större oro inför framtiden och minskat förtroende mellan medborgarna och för samhällsinstitutioner och myndigheter. Det gäller inte enbart bristande förtroende för de nationella myndigheterna, utan även för EU-institutionerna, vilket den tilltagande EU-skepsisen i ett antal medlemsstater vittnar om.

1.8 I medlemsstaterna har många initiativ utformats på de områden som behandlas i detta yttrande. En redogörelse för ett antal av dessa initiativ återfinns i bilagan till yttrandet. Exemplen har framförts av CCMI:s ledamöter. Av bilagan framgår att området kännetecknas av stor dynamik och att skillnaderna mellan länder och sektorer är stora. Utbyte av erfarenheter och goda exempel på den nivå som svarar för genomförandet är en nödvändighet. Vad fungerar och vad fungerar inte? Vilka är de avgörande faktorerna? EESK uppmanar Europeiska kommissionen att främja och underlätta utbytet av erfarenheter och god praxis.

2. Dagens situation

2.1 Det har rått ekonomisk kris under de senaste tre åren. Det började med en kris på finansmarknaderna, på grund av den stagnerande fastighetsmarknaden i USA. Under det andra halvåret 2008 kyldes också realekonomin snabbt ned, till följd av den finansiella krisen. Begreppet ”kreditkris” täcker inte hela sanningen. Det handlade inte bara om en begränsad tillgång till likvida medel och (ett mer långsiktigt) kapital, utan också om en strukturell förtroendekris över lag inom den finansiella sektorn.

Detta initiativyttrande handlar inte om krisen. I stället försöker vi i första hand finna svar på frågan hur den europeiska industrin på bästa sätt kan ta sig ur den ekonomiska krisen.

2.2 Sammanlagt gick 3,25 miljoner arbeten förlorade under 2009 och 2010 i Europa, främst inom industrin och jordbruket. Redan innan krisen bröt ut bekymrade man sig inom EU för den demografiska utvecklingen. Eftersom de personer som är födda under babyboomen efter andra världskriget nu går i pension, kommer det inom kort att finnas ett stort behov av välutbildade arbetstagare. Eftersom denna grupp av äldre arbetstagare har fått sluta snabbare till följd av krisen har ersättningsproblemet blivit än mer akut. Här uppstår två problem: Det första är kvantitativt: I vissa medlemsstater och inom en rad industrisektorer tillgodoser inte antalet unga människor med kvalifikationer som kommer ut på arbetsmarknaden den efterfrågan som finns. Det andra är kvalitativt: Eftersom generationsväxlingen sker så abrupt, blir överföringen av kunskap lidande inom företagen.

2.3 Den viktigaste förutsättningen för att skapa nya arbetstillfällen är en hållbar, stabil ekonomisk tillväxt. Sedan början av 2010 har en svag förbättring märkts, med en liten produktionsökning inom en rad sektorer och en försiktig ökning av efterfrågan på arbete. Situationen varierar emellertid mellan olika medlemsstater. Globaliseringen medför snabba förändringar för både samhälle och arbetsmarknad. Företag tillämpar olika former av sysselsättning. Detta leder i allt högre grad till nya anställningsformer, bland annat otrygga arbetstillfällen. Av Eurofounds senaste undersökning om arbetsvillkoren i Europa framgår att fast anställning fortfarande är normen för de flesta arbetstagare men att andelen tillfälliga anställningar ökar (2). Användning av underleverantörer, entreprenörer och falska egenföretagare med minimala nivåer vad gäller arbetsvillkor är de främsta sätten att kringgå kollektivavtalen. Användningen av dessa sysselsättningsmodeller har ökat de senaste åren.

3. Hur hamnade vi här?

3.1 Den europeiska sociala modellen är en unik modell av social kapitalism som har utvecklats i Europa sedan andra världskriget, och där kapitalismens överdrifter har begränsats framgångsrikt medan de starka sidorna av den har bevarats. Modellen har varit en inspirationskälla för EU-medlemsstaterna när man har velat förverkliga ett samhälle som kännetecknas av sammanhållning, solidaritet och konkurrenskraft. Detta borde i slutändan leda till ett demokratiskt, miljövänligt, konkurrenskraftigt och solidariskt välfärdsområde för alla europeiska medborgare, baserat på samhällsintegration.

3.2 Denna utgångspunkt återkommer i Lissabonfördraget. Utöver ett antal ekonomiska rättigheter och beslut i fråga om rättvis konkurrens på den inre marknaden lovar EU sina medborgare bland annat att unionen

— ska förebygga social utestängning,

— är fast besluten att främja medborgarnas ekonomiska och sociala utveckling,

— garanterar de sociala rättigheterna enligt den europeiska sociala stadgan från 1961, gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande och sociala rättigheter från 1989 och stadgan om de grundläggande rättigheterna,

— eftersträvar högsta möjliga kunskapsnivå för medborgarna genom en omfattande tillgång till undervisning,

— garanterar en anpassning av principen om lika möjligheter för och likabehandling av kvinnor och män på arbetsmarknaden, inbegripet lika lön för lika eller likvärdigt arbete inom samma företag eller samma kollektivavtal.

3.3 Verkligheten ser lite annorlunda ut. Det kommer visserligen nya arbetstillfällen, men det rör sig vanligen om tillfälliga, enstaka arbetstillfällen med låg inkomst, med begränsad social trygghet och ett begränsat rättsligt skydd för arbetstagarna. Det är i och för sig förståeligt att arbetsgivare inte direkt erbjuder fasta anställningsavtal när ekonomin långsamt börjar ta sig ur en kris. Det kan till och med vara ett välkommet tillskott i arbetsutbudet och samtidigt bidra till att bekämpa den sociala utestängningen, eftersom det innebär arbete för grupper som annars inte skulle komma in på arbetsmarknaden. Det får emellertid inte leda till exploatering. När återhämtningen blivit kraftigare och arbetstillfällena visat sig vara strukturella måste de dock också omsättas i en kontraktsform som faktiskt garanterar en rimlig inkomstnivå, social trygghet och rättsligt skydd.

3.4 Ett ännu allvarligare problem är att också fasta arbeten med anständiga arbetsvillkor omvandlas till otrygg sysselsättning genom enstaka, tillfälliga anställningsavtal med en låg grad av social trygghet och rättsligt skydd. Det sker inte enbart inom den privata sektorn, utan även inom den offentliga. Detta strider mot de löften om social sammanhållning som gavs medborgarna i Lissabonfördraget. För övrigt är inte alla arbetstillfällen som bygger på tillfälliga kontrakt osäkra. Högutbildade egenföretagare kan klara sig utmärkt på arbetsmarknaden med dem. Tillfälliga kontrakt innebär däremot per definition osäkra arbetstillfällen när det handlar om låg- eller okvalificerat arbete inom tillverknings- och tjänstesektorn (3).

3.5 På många områden hör Europa fortfarande till världstoppen när det gäller välfärd, socialt skydd och konkurrenskraft, men vi har förlorat mark i jämförelse med tidigare och gentemot andra ekonomier. Det handlar om ökande fattigdom, växande löneklyftor och indragna samhällstjänster, vilket framgår av en undersökning som utfördes av OECD 2008 (4).

3.6 År 2003 kompletterade Eurostat sin förteckning över sociala indikatorer med ”fattiga arbetstagare”. Andelen fattiga arbetstagare uppgick 2008 till 8,6 % i EU-27. Orsaken till det är bland annat att andelen fast, trygg sysselsättning minskar och andelen tillfällig, otrygg anställning ökar. Detta leder till växande misstro bland medborgarna. I ett samhälle som baseras på misstro och som splittras av sociala konflikter finns inte utrymme för en hållbar och stabil ekonomisk tillväxt.

3.7 De materiella skillnaderna har under de senaste årtiondena ökat markant. I en av sina sista böcker (5) ger Tony Judt ett par anmärkningsvärda exempel på detta: I Storbritannien är orättvisan större än den varit sedan 1920-talet. Landet har fler fattiga barn än någon annan EU-medlemsstat. Majoriteten av de nyskapade arbetstillfällena ger mycket bra eller mycket dålig inkomst, och ingenstans har inkomstklyftorna ökat mer sedan 1973 än i Storbritannien.

I USA tjänade år 1968 den högst uppsatta direktören för General Motors 66 gånger genomsnittslönen i hans företag, och 2009 tjänade den högst uppsatta direktören i WalMart 900 gånger så mycket som genomsnittslönen i det företaget. Detta exempel är naturligtvis extremt, men normalsituationen uppvisar samma tendens. 1965 tjänade direktörer för stora företag i USA 24 gånger så mycket som genomsnittet inom företaget, år 2007 hade siffran stigit till 275 gånger. (6)

3.8 Samhällskostnaderna för en ökande orättvisa är höga. I en undersökning av Wilkinson och Picket (7) framgår att ett samhälle med relativt betydande materiell orättvisa presterar sämre i nästan alla andra aspekter av vardagslivet än ett samhälle där de materiella orättvisorna är relativt små. Människors hälsa är sämre, medellivslängden är kortare, kriminaliteten är mer utbredd och – vilket är det största problemet – människors tillit till varandra och till samhället förstörs. Det leder i slutändan till att människor vänder sig mot makthavarna, både mot de nationella makthavarna och mot Europeiska unionen, vilket visat sig i den tilltagande skepsisen gentemot EU i ett allt större antal medlemsstater. Det underminerar också samhällsaktörers förtroende för varandra, exempelvis arbetsmarknadsparterna.

4. Målsättningar

4.1 Ekonomiska förändringar sker allt snabbare. I kombination med de demografiska problem som vi ställs inför kräver detta snabba och grundliga åtgärder. Samhället är aldrig ”färdigt”, utan fortsätter hela tiden att utvecklas, och arbetsmarknaden måste följa med i utvecklingen. Vid en omställning av arbetsmarknaden är det fler intressen som spelar in än de ekonomiska. Samhällsintressena är också betydelsefulla. Utmaningen är alltså hur vi ska kunna inrätta arbetsmarknaden på ett sätt som är fördelaktigt för hela samhället.

4.2 Det verkar råda enighet inom alla betydande institutioner om i vilken riktning vi måste se till att arbetsmarknaden utvecklas. Europeiska rådet har kommit med förslag om riktlinjer för sysselsättningspolitiken (8), där man fäst stor uppmärksamhet vid sociala aspekter. Rådet (sysselsättning) har hänvisat till fördelarna med att skapa flexibilitet inom företaget i stället för ett flexibelt skal utanför. Europaparlamentet har antagit en resolution i vilken man uppmanar EU att lägga fram en strategi för miljövänliga arbetstillfällen. Detta är inte bara bättre för en hållbar framtid, utan tvingar också Europa att vara innovativt (9). Europeiska ekonomiska och sociala kommittén har avgett en rad yttranden om detta (10). Europaparlamentet har med stor majoritet antagit en resolution om avvikande kollektivavtal där man är för fast anställning och mot omvandling av fastanställning till otrygg anställning (11).

4.3 Europeiska kommissionen har inom ramen för Europa 2020-strategin lanserat ett antal ”flaggskeppsinitiativ” med konkreta förslag på detta område. ”Industripolitik för en globaliserad tid” är ett initiativ för att skapa mer högkvalitativa och högproduktiva arbetstillfällen. I de båda huvudinitiativen ”Unga på väg” och ”En agenda för ny kompetens och nya arbetstillfällen” förespråkas ”ett enda kontrakt”. Med denna nya kontraktsform vill kommission motverka tudelningen på arbetsmarknaden genom att ge nykomlingar möjlighet att efter en rimlig provanställningsperiod bygga upp sociala rättigheter genom att man ger dem tillgång till system som grundar sig på rättsliga bestämmelser eller på kollektiva överenskommelser mellan arbetsmarknadsparterna.

4.4 Också de europeiska arbetsmarknadsparterna är i stort överens om vilken politik man vill driva. Både 2007 (12) och 2010 (13) offentliggjorde Business Europe, Europeiska fackliga samorganisationen (EFS), Europeiska sammanslutningen för hantverksföretag och små och medelstora företag (UEAPME) och Europeiskt centrum för offentliga bolag (CEEP) rapporter med rekommendationer för en arbetsmarknadspolitik som inte enbart tar hänsyn till ekonomiska utan också till sociala intressen.

4.5 Internationella valutafonden (IMF) och Internationella arbetsbyrån (ILO) betonade vid en konferens i Oslo i september 2010 att det inte bara ur ekonomisk synpunkt är av yttersta vikt att få ett slut på den enorma arbetslösheten, utan också med tanke på den sociala sammanhållningen. I framtiden måste vi enligt IMF förhindra att ännu en generation riskerar att gå förlorad för arbetsmarknaden. ILO inledde redan 1999 sin agenda för anständigt arbete, vars syfte är att människor ska kunna arbeta i frihet, på lika villkor, i en säker miljö och med mänsklig värdighet. I juni 2009 godkände ILO ”den globala sysselsättningspakten” (Global Jobs Pact), ett nytt initiativ inriktat på ekonomisk återhämtning och bevarande av arbetstillfällen. OECD förespråkar i sin senaste publikation om sysselsättningen (14) en politik som är inriktad på att förebygga långvarig massarbetslöshet.

4.6 Utgångspunkten är naturligtvis att Europa ska fortsätta att vara konkurrenskraftigt i förhållande till andra regioner i världen. Detta är bara möjligt med hjälp av utbildning, innovation, kvalitet, effektivitet och produktivitet. EU kan helt enkelt inte konkurrera med länder som Kina, Indien och Brasilien när det gäller arbetskostnader. Det är enbart möjligt om arbetsvillkoren i EU justeras kraftigt nedåt, vilket strider mot ambitionen att EU ska vara en konkurrenskraftig kunskapsekonomi med fler och bättre jobb och ökad social sammanhållning. Utöver extra satsningar inom forskning och utveckling kan EU dock investera i åtgärder för att främja och stödja fortbildning. I det sammanhanget ligger ansvaret för allmänna utbildningar inom den offentliga undervisningen och ansvaret för riktade yrkesutbildningar inom arbetsmarknadsparternas och myndigheternas ansvarsområde.

4.7 Betydelsen av riktade yrkesutbildningar underskattas. Sådana utbildningar begränsas ofta till yngre arbetstagare och arbetstagare som är relativt högutbildade. I EU-27 deltar 57,6 % av de högutbildade arbetstagarna i yrkesutbildningar och enbart 28,4 % av de lågutbildade. De högsta siffrorna återfinns i Sverige (91 % respektive 57,6 %) och de lägsta i Rumänien (14 % respektive 3,9 %) (15). Utbildningarna måste framför allt inriktas på personer med lägre utbildning, äldre, kvinnor och invandrare, för att också ge dessa grupper utsikter till en plats på arbetsmarknaden. Det kan ske genom att bevilja en fortbildningsbudget till enskilda arbetstagare som står i omvänd proportion till utbildningsnivån. Arbetslöshet drabbar framför allt personer med lägre utbildning och arbetstagare med föråldrade kunskaper, som arbetar inom traditionella sektorer på väg att försvinna. Utan extra ansträngning på utbildningsområdet går det inte att inge dem förhoppningar om ett arbete inom en annan, modern ekonomisk sektor. Och om vi inte ser till att dessa människor återfår kontakten med arbetsmarknaden så kommer vi snart att få brist på utbildade arbetstagare på alla arbetsmarknadsnivåer.

4.8 Allt för lite vikt fästs vid de äldre arbetstagarnas situation. Även om pensionsåldern höjs i många EU-länder, förlorar många äldre arbetstagare sin plats på arbetsmarknaden redan innan de når den nuvarande pensionsåldern. Det kan antingen bero på att de inte följer med i den snabba utvecklingen i tillverkningsprocesserna, eller på att arbete i skift skapar problem vid högre ålder. För att hålla kvar äldre arbetstagare i arbetslivet och se till att de har hälsan i behåll krävs en riktad åldersmedveten personalpolitik. Många av problemen kan åtgärdas genom specifika, riktade kurser. Även i det sammanhanget visar emellertid statistisk från Eurostat (16) att deltagande i yrkesutbildningar är betydligt lägre bland äldre än yngre. (20,9 % i ålderskategorin 55–64 år jämfört med 44,2 % i kategorin 25–43 år).

4.9 Fortbildning och utbildning ger dock endast resultat om programmen är effektiva och om de arbetstagare som deltar i kurserna verkligen förvärvar de färdigheter som krävs för att de ska kunna anpassa sig till en arbetsmarknad som ständigt utvecklas. Den teoretiska klassrumsundervisningen utanför arbetsplatsen bör i synnerhet kompletteras med praktik inom näringslivet. Den typen av kurser ges i praktiken fortfarande alltför ofta. I flera medlemsstater har man under senare år experimenterat med nya, effektivare, praktiskt inriktade kurser på arbetsplatsen. Cedefop har nyligen undersökt effekterna av lärande på arbetsplatsen (17). Åtgärder för att utvidga och främja sådana utbildningsprojekt bör varmt rekommenderas.

4.10 Arbetstagare lär sig inte enbart via formella kurser utan förvärvar informell, värdefull kunskap och erfarenhet under arbetets gång. Sådan kompetens erkänns i alltför ringa utsträckning, eftersom arbetstagarna inte certifieras och därmed inte erhåller något formellt, erkänt intyg. Det begränsar arbetstagarnas mobilitet. Så länge de kan behålla sitt arbete är det ingen fara, men möjligheterna att byta jobb begränsas på grund av att deras informella kvalifikationer inte kan användas för att få ett nytt arbete. Mycket forskning har redan genomförts kring olika system för erkännande av förvärvad kompetens, bland annat av OECD (18) och Cedefop (19). I de flesta medlemsstater försöker man utveckla system för att bedöma och erkänna resultaten av informellt och icke-formellt lärande, men enbart i ett fåtal medlemsstater har det lett till konkreta resultat (20). Sådana initiativ förtjänar mer stöd och erkännande.

4.11 På initiativ av GD Utbildning och kultur har man inom ramen för livslångt lärande utvecklat ett antal instrument för att på EU-nivå främja överskådlighet i fråga om kvalifikationer och kvalitetssäkring när det gäller undervisning och utbildning (21). Dessa instrument används nu i synnerhet inom undervisningen för att öka studenters rörlighet och anställbarhet inom Europa. EESK betonar vikten av sådana instrument och uppmanar kommissionen att undersöka hur de kan utnyttjas för att öka arbetstagares rörlighet och anställbarhet inom Europeiska unionen.

4.12 En arbetsgivare som investerar i arbetstagarna genom att anordna fortbildningspass under arbetstid och betala alla kurskostnader kan kräva av arbetstagarna att de studerar på fritiden om studier krävs utanför lektionstillfällena. Ett sådant utbildningsprogram, som inte enbart är inriktat på att uppfylla en särskild uppgift utan som också kvalificerar människor för ett brett funktionsområde inom företaget eller på arbetsmarknaden, skulle vara den bästa förberedelsen inför en framtid i en värld som förändras snabbt. Ett sådant program har fördelaktiga sidor för både arbetsgivare och arbetstagare. För den ena parten innebär det tillgång till kvalificerad och engagerad personal och för den andra en stark ställning på arbetsmarknaden. Denna process måste så skyndsamt som möjligt sättas i gång igen, nu när det framgår av färska uppgifter att utvecklingen i fråga om ett livslångt lärande har stagnerat under flera år (22).

5. Hur ska vi ta oss dit?

5.1 Företag behöver säkerhet om de på längre sikt ska vilja investera i exempelvis ny utveckling. I Tyskland gick utvecklingen av ny teknik för förnybar energi något snabbare än i resten av Europa, eftersom de tyska myndigheterna inrättade ett flerårigt stödprogram som gav företagare inom sektorn vissheten att det handlade om en strukturell utveckling som skulle få stöd och stimuleras av myndigheterna under ett flertal år. Resultatet av den politiken är att Tyskland blev tongivande på området och att sysselsättningen i Tyskland inom denna sektor har ökat från under 70 000 arbetstillfällen till nästan 300 000 arbetstillfällen på tio år.

5.2 Det är inte bara företagen som behöver säkerhet. Också arbetstagarna behöver säkerhet i fråga om inkomster, socialt skydd och utbildning. Dessa principer utgör grundvärderingarna i den europeiska sociala modell som utformades i Europa efter andra världskriget. Kompetenta arbetstagare har en säker inkomst för att deras kompetens ger dem tillgång till arbetsmarknaden och visshet om ett anständigt arbete. Arbetstagare som inte själva kan hjälpa att de är utan arbete behöver socialt skydd, så att de under den perioden kan omskola, fortbilda eller vidareutbilda sig för att därefter kunna ta sig in på ett annat område. Slutligen måste alla arbetstagare ha den trygghet det innebär att ha tillgång till en utbildning, för att kunna förverkliga eventuella personliga ambitioner med avseende på arbete och inkomst. Det enda sättet att kunna upprätthålla den europeiska sociala modellen på en global marknad är genom en motiverad, kvalificerad, ansvarsfull och flexibel arbetskraft. Priset för det är att arbetskraften garanteras den säkerhet som grundvärderingarna i den europeiska sociala modellen ger.

5.3 Arbetstagarna använder sig för övrigt aldrig av dessa tre typer av säkerhet samtidigt. Dessutom återbetalar sig kostnaderna för dessa former av säkerhet alltid på sikt. Om tillgång och efterfrågan är bättre anpassade till varandra på arbetsmarknaden på grund av att det finns tillräckligt med utbildningsprogram för att omskola och fortbilda arbetskraft, kommer det att råda mindre långtidsarbetslöshet.

5.4 Flexicurity som avtalas mellan arbetsmarknadens parter skulle kunna vara ett viktigt redskap på den del av arbetsmarknaden där efterfrågan på flexibel arbetskraft är förklarlig och kan motiveras (23). Nya arbetsformer har större chanser att lyckas om arbetsmarknadens parter upprättar kollektivavtal om dem efter noggranna överläggningar. Detta är bara möjligt i ett klimat som grundas på förtroende. Det är inte enbart samhället som har förändrats mycket, utan också arbetstagarna. Människor söker inte längre ett arbete att ägna sig åt under hela yrkeslivet. De vill ha tryggheten att ha tillgång till ett passande arbete under hela sitt yrkesverksamma liv, inte i form av enstaka, osäkra arbetstillfällen, utan i en form som ger dem större trygghet, enligt beskrivningen i punkt 5.2. Detta går att uppnå på ett mycket bra sätt i ett större företag om man kan sätta in befintlig personal på ett flexibelt sätt inom företaget i stället för att organisera ett flexibelt skal utanför företaget. Rådet (sysselsättning) diskuterade denna möjlighet i juli 2010. Denna form av flexicurity passar mycket bättre inom den kunskapsekonomi som EU vill vara. Kollektiva överenskommelser mellan arbetsmarknadsparterna är det bästa sättet att uppnå denna form av flexibilitet.

5.5 Ändå har företagen alltid behov av tillfälligt anställda under arbetstoppar. Dessutom är modellen med intern flexibilitet mindre lämpad för små och medelstora företag. Små och medelstora företag är av stor betydelse för den europeiska ekonomin eftersom det är inom dessa företag som de flesta arbetstillfällen finns. Därför måste EU finna en effektiv metod som minskar skillnaden mellan arbetstagare med ett fast anställningsavtal, bra socialt skydd och en stark rättslig ställning och arbetstagare med tillfällig anställning, minimalt socialt skydd och en svag rättslig ställning. Också dessa arbetstagare måste ha en garanterad rätt till bl.a. sjukersättning, intjänande av pensionsrättigheter, arbetslöshetsunderstöd, semesterersättning och föräldraledighet. Det kan ske genom att man på vissa villkor och mot rimliga avgifter ger dem tillgång till bestämmelser som reglerats på sektorsnivå eller på kollektivavtalsnivå eller som har fastställts på nationell nivå genom lagstiftning. Ett exempel är Österrike där ett sådant system har införts. Även här delas ansvaret med arbetsmarknadsparterna och staten.

5.6 Personalledningen kommer också att ställas inför en viktig dubbel funktion i framtiden. För det första åläggs ledningen den viktiga uppgiften att utforma fortbildningsprogram för att hålla arbetstagares yrkeskvalifikationer uppdaterade. Samtidigt ställs personalledningen också inför det svåra uppdraget att återskapa förtroendet mellan arbetsmarknadsparterna så att de tillsammans, med utgångspunkt i ett välfungerande samråd, kan hitta lösningar på problemen på arbetsmarknaden. Om parterna utifrån detta återskapade förtroende lyckas lösa problemen kan man utveckla en arbetsmarknad som ger arbetsgivarna den flexibilitet de eftersträvar och arbetstagarna den trygghet som de är i behov av.

5.6.1 En förbättrad personalförvaltning är en nyckelfaktor både för ett återupprättande av förtroendet mellan arbetsmarknadens parter och för en ny strategi för en hållbar arbetsmarknad. En sådan förvaltning bör bland annat bygga på

— att man föregriper utvecklingen inom olika yrkesområden och på enskilda arbetsplatser och ser till att de inte är alltför tungt belastade,

— att man stimulerar de anställda till att ta initiativ och ansvar för att förbättra enskilda individers eller gruppers prestationer,

— att man ser över (förberedande) yrkesutbildning som inte är anpassad till (eller är dåligt anpassad till) den lokala arbetskraften,

— att man förbättrar yrkesvägledningsmöjligheterna för ungdomar genom att i större utsträckning involvera anställda och experter från sektorn,

— att man ägnar särskild uppmärksamhet åt traditionell lokal kunskap och produktion samt åt regionala varor och produkter som på grund av att de är relativt sällsynta även har lite av kulturarvskaraktär.

5.6.2 Strävandet efter en stabilare och sundare arbetsmarknad måste utgöra en del av en bredare strategi, där också andra faktorer spelar en roll, såsom allmännyttiga tjänster och fria yrkesutövare.

5.7 Bryssel har visserligen angett i stora drag i vilken riktning arbetsmarknaden måste utvecklas, men genomförandet måste ske i medlemsstaterna. I synnerhet regionerna verkar vara den mest lämpliga nivån för detta. När det gäller en kunskapsekonomi handlar det om huruvida regionerna kan utveckla och behålla en kreativ arbetskraft. EU kan stimulera en sådan utveckling med finansiellt stöd från EU:s strukturfonder och genom att samla in goda exempel och sammanställa och offentliggöra dem i en databas. CCMI:s medlemmar har samlat in en del sådana exempel som bifogas föreliggande yttrande (24). EESK uppmanar kommissionen att sprida och rekommendera dessa exempel till berörda EU-institutioner och nationella institutioner.

5.8 Det finns exempel på sådana regioner i Europa, med en rik industrihistoria, där den traditionella industrin – och därmed grunden för den regionala sysselsättningen och välfärden – på kort tid försvunnit nästan helt, såsom i norra Frankrike i området runt Lille, och i Tyskland i Ruhrområdet. I stället för att krampaktigt hålla fast vid vad som varit började aktörer i dessa regioner fundera över vilka möjligheter som fanns inför framtiden, och agerade därefter. Resultatet blev att man kunde bryta hopplösheten både i området runt Lille och i Ruhrområdet, och att båda dessa regioner blomstrade upp på basis av en rad nya ekonomiska verksamheter. För det är just här som tyngdpunkten i den europeiska ekonomin ligger, och det är inom dessa sektorer som Europa har de bästa utsikterna. Därför är det viktigt att Europa stärker sin ställning här. Lille och Ruhrområdet blev till och med europeiska kulturhuvudstäder. På den nivån måste myndigheterna och arbetsmarknadens parter utveckla initiativ som i slutändan leder fram till den europeiska sociala modellen, som den definieras i ett tidigare EESK-yttrande (25).

Bryssel den 13 juli 2011 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON

(1) EQF, ECVET, Europass, EQAF.

(2) Changes over time – first findings from the fifth European Working conditions survey.

(3) Definition av otrygg anställning: Arbetstillfällen som regleras på basis av tillfälliga kontrakt och som kan avbrytas när som helst utan några förpliktelser för arbetsgivaren.

(4) Growing unequal? Income distribution and poverty in OECD countries.

(5) Illa far landet – en föredragning om vårt missnöje (2010).

(6) www.finfacts.ie/irishfinancenews/article_1020265.shtml.

(7) The Spirit Level: Why more equal societies almost always do better (2009).

(8) Interinstitutionellt ärende 2010/0115.

(9) P7_TA(2010)0299.

(10) CESE EUT C 306, 1612.2009, s. 70, se även EESK:s yttrande om ”Förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik – del II av de integrerade riktlinjerna för Europa 2020”, EUT C 107 av den 6.4.2011, s. 77.

(11) 2009/2220 (INI).

(12) Huvudutmaningar för EU-arbetsmarknaderna: En gemensam analys utförd av arbetsmarknadens parter i EU.

(13) Ramavtal om inkluderande arbetsmarknader.

(14) OECD Employment Outlook 2010: Moving beyond the Jobs Crisis [Att övervinna jobbkrisen].

(15) Eurostats studie om vuxenutbildning.

(16) Se fotnot 1.

(17) http://www.cedefop.europa.eu/successtories on workplace learning.

(18) http://www.oecd.org/dataoecd/9/16/41851819.pdf.

(19) http://www.cedefop.europa.eu/EN/publications/5059.aspx.

(20) I Frankrike utfärdas exempelvis ”Certificate of competences” (CCE) och i Nederländerna ”Ervaringscertificaat.”

(21) EQF, ECVET, Europass, EQAF.

(22) http://epp.eurostat.ec.europa.eu/tgm/table.do?tab=table&language=en&pcode=tsiem080&tableSelection=1&footnotes=yes&labeling=labels&plugin=1.

(23) Se EESK:s yttrande ”Flexicurity, omstruktureringar och global utveckling”, EUT C 318, 23.12.2009 s. 1–5.

(24) http://www.eesc.europa.eu/resources/docs/handout.doc

(25) EUT C 309, 16.12.2006, s. 119.