Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens arbetsdokument 'Vetenskap, samhälle och medborgare i Europa'"

(2001/C 221/25)

Den 30 maj 2001 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om Kommissionens arbetsdokument "Vetenskap, samhälle och medborgare i Europa".

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 2 maj 2001. Föredragande var Gerd Wolf.

Vid sin 382:a plenarsession den 30-31 maj 2001 (sammanträdet den 30 maj 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 81 röster för och 1 röst emot.

1. Inledning

1.1. Vetenskap, samhälle och medborgare i Europa är en fråga av stor socialpolitisk betydelse. Kommissionen har ännu inte slutgiltigt formulerat sin ståndpunkt i frågan, men den har utarbetat arbetsdokumentet SEK(2000) 1973. ESK ser detta arbetsdokument som ett utmärkt tillfälle att inom ramen för ett initiativyttrande lägga fram sina synpunkter på dessa invecklade frågor. Yttrandet tar på många punkter stöd i kommissionens arbetsdokument.

1.2. ESK vill inledningsvis uttrycka sitt stöd för följande konstateranden från kommissionen:

"Vetenskap och teknik är krafter som på ett mycket påtagligt sätt formar samhällets utveckling, och som samhället därför måste få ett verkligt grepp om och lära sig att behärska."

"De frågor som uppkommer inom dessa områden hör till de mest komplexa som samhället står inför, på grund av att de ofta är mycket tekniska, är omgivna av osäkerhetsfaktorer och kräver omfattande och ofta mycket mångsidiga kunskaper av den som vill behandla dem."

1.3. ESK är ett EU-organ vars ledamöter företräder arbetslivets olika intresseorganisationer i medlemsstaterna. Därför är kommittén särskilt väl lämpad att utarbeta ett detaljerat principuttalande om dessa frågor.

1.4. Det gläder ESK att kommissionen i sitt meddelande också har tagit med förslag som ESK lade fram i sitt yttrande(1) om kommissionens meddelande "Mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet". Kapitel 5 i detta yttrande har rubriken Forskning och samhälle och tar upp vissa aspekter av denna fråga.

1.5. Kommissionens meddelande behandlar också flera frågor som lett till allt större oro hos såväl enskilda personer som beslutsfattare. Följande frågor samlas under den allmänna rubriken "Vetenskap, samhälle och medborgare":

"- Hur kan man anpassa forskningspolitiken till samhällets verkliga behov och få samhället att till fullo delta i genomförandet av forskningsverksamheten?

- Hur sköter man riskhanteringen? Vad innebär försiktighetsprincipen? Hur kan man samtidigt ta hänsyn till de etiska aspekterna på och följderna av den tekniska utvecklingen och till kraven på forskningens frihet och fri tillgång till information?

- Hur kan man främja dialogen mellan vetenskap och samhälle, öka allmänhetens kunskap om forskning och vetenskap, främja ungdomens intresse för vetenskapliga yrken samt förbättra kvinnornas ställning och roll i vetenskap och forskning?"

1.6. Det rör sig om frågor som kan delas in i följande tre huvudgrupper:

- Vetenskapens betydelse, dess påverkan på samhället, hur den betraktas och bemöts.

- Ömsesidig förståelse och kommunikation mellan medborgare, samhälle och vetenskapsmän och forskare.

- Unga människors motivation att genomgå en vetenskaplig utbildning och börja forska.

1.7. För att kunna behandla de olika frågorna på ett strukturerat sätt och formulera rekommendationer har ESK delat in sitt yttrande i följande kapitel:

2. Den historiska utvecklingen och dess resultat

3. Medborgare, samhälle och vetenskap

4. Samhälle, forskare och forskning - ömsesidig förståelse

5. Vetenskaplig utbildning: en förutsättning för ett kunskapsbaserat samhälle

6. Forskningspolitik och samhällets behov

7. Sammanfattning och slutsatser

2. Den historiska utvecklingen och dess resultat

2.1. En av de viktigaste egenskaper som skiljer människan från djuren är behovet av att söka efter svar på de grundläggande existensiella frågorna och ta reda på vilka lagar som styr världen och vår moral.

2.1.1. Under antiken drog man grundläggande filosofiska och vetenskapliga slutsatser som tillsammans med upptäckter inom matematiken, logiken och geometrin och utvecklingen av ny teknik bidrog till att utveckla denna tids stora civilisationer.

2.2. Renässansen och upplysningstiden gav ny fart åt denna process i Europa och drev fram en ännu mer långtgående kulturell och vetenskaplig utveckling.

2.2.1. Denna process hade sin grund i ytterligare teknisk utveckling, nya redskap (boktryckarkonsten, krutet, gruvdrift, sjöfart, vattenkvarnar och väderkvarnar) och handel, upptäckten av okända världsdelar, nya sociala idéer, de gradvisa upptäckterna av tidigare okända naturlagar och därigenom logiska förklaringar till många naturfenomen.

2.2.2. Denna process fortskred i en omgivning som präglades av spänningar, krig och sociala konfrontationer. Detta var inte bara följden av olika dynastiers och makthavares intressen och konflikter, utan berodde också på omvälvande förändringar i tankesättet, nya ekonomiska strukturer och ny teknik som förändrade arbetslivet.

2.2.3. De som upptäckte och spred ny kunskap fick inte alltid en naturlig plats i samhället, och i tider präglade av ideologiska konflikter förföljdes de i vissa fall. Detta gav upphov till begreppen vetenskaplig frihet och undervisningsfrihet.

2.3. Naturvetenskapen hade en nyckelroll i denna process. Ett viktigt särdrag hos naturvetenskapen och orsaken till dess framgång är den empiriska vetenskapliga metod som utvecklades i Europa och som bland annat gick ut på att knyta samman erfarenheter från experiment med teoretiska tolkningar och prognoser.

2.3.1. Under den här tiden blev också de olika vetenskapsgrenarna självständiga discipliner, särskilt naturvetenskapen och matematiken. Tidigare hade alla buntats ihop under den övergripande beteckningen filosofi. Vetenskapsgrenarna utvecklades och gav upphov till allt fler nya och ofta revolutionerande upptäckter, som också i allt högre grad kom att bli utgångspunkten för den moderna tekniken.

2.3.2. Trots denna oundvikliga specialisering i olika vetenskapsområden bör man inte glömma att all vetenskap har många gemensamma nämnare. Tvärvetenskapliga infallsvinklar blir allt viktigare ju djupare vetenskapen borrar sig in i vår komplexa verklighet. Detta innebär också att närmare band knyts mellan naturvetenskapliga och humanistiska ämnen.

2.4. Vetenskapen har gradvis ersatt den världsbild som byggde på myter.

2.5. En följd av denna process är att livsvillkoren för de människor och de regioner som berörs av denna utveckling har förändrats och förbättrats mer än någonsin förr i mänsklighetens historia.

2.5.1. En annan avgörande faktor var utvecklingen och användningen av energidrivna (eller snarare energiomvandlande) maskiner och industriella processer. Energin gav näring åt välståndet.

2.5.2. Senare tiders tekniska, medicinska, kulturella, sociala och politiska framsteg utgör grunden och ett utmärkande kännetecken för dagens rörliga och välmående informationssamhälle. På detta sätt har människorna (i Europa) till stor del befriats från det rena kroppsarbetets börda, och den frihet som tidigare endast ett smalt privilegierat samhällsskikt åtnjutit har breddats till att i dag omfatta alla medborgare. Denna frihet erbjuder värdefulla möjligheter till utbildning och gör det enklare att övergå till ett kunskapsbaserat samhälle.

2.5.3. Den grad av välstånd som uppnåtts i vissa länder eller regioner - mätt i BNP, sysselsättningsgrad och andra indikatorer - har ett tydligt samband med nivån i fråga om forskning och utveckling. Inte bara den ekonomiska konkurrenskraften utan även länders och folks kulturella och politiska nivå är beroende av vad som åstadkoms inom vetenskap och teknik.

2.6. Människan har i stor utsträckning lärt sig att skydda sig från många grundläggande hot som hunger, kyla och sjukdomar. Människorna beter sig som jordens herrar och anser sig också vara detta. De har därför inte bara förvärvat de kunskaper som krävs för uppnå välstånd, frihet och makt utan också åtagit sig andra uppgifter.

2.7. Den fortsatt snabba befolkningsökningen världen över och den inverkan som människans agerande och livsstil har haft på naturen och miljön har lett till att människorna blivit en avgörande faktor för den framtida utvecklingen på sin planet. Några av dem som kommenterat denna situation (bland annat Stoppani, Crutzen och Stoermer) har föreslagit termen "antropocen" för att beskriva denna period i världshistorien.

2.8. Förutom faror och katastrofer som människan inte råder över, som vulkanutbrott, istider, asteroidnedslag, jordbävningar, översvämningar och epidemier (se även punkterna 2.9 och 3.7.1) framträder nu nya hot mot biosfären som orsakats av människorna själva, av deras livsstil och teknik.

2.8.1. Ett särfall är de högt utvecklade massförstörelsevapen (ABC-vapen) som kan orsaka ofattbar förödelse över kanske hela jorden.

2.9. Det är alltså européerna och det europeiska samhället som måste skydda både sina livsvillkor och biosfären för att avvärja faror och samtidigt trygga och öka välståndet och livskvaliteten och hjälpa andra nationer att göra detsamma. Det krävs ytterligare forskning kring risker som uppstår på grund av människornas livsstil, och det måste utvecklas praktiska metoder och arrangemang för att kontrollera eller avvärja dessa risker.

2.10. Både samhället och allmänheten medger att vetenskap är en avgörande del av vår kultur och att Europas konkurrenskraft tryggas genom innovationer och tekniska framsteg. Detta kräver ständigt nya bidrag från vetenskap och forskning. Därför avsätter EU och samtliga medlemsstater (om än i varierande grad) stora belopp för dessa syften, även om beloppen ändå inte alltid räcker till.

2.10.1. Vetenskapsmännen, samhället och medborgarna måste fatta viktiga och svåra beslut om hur stora dessa resurser bör vara, hur de skall fördelas och hur de skall användas.

2.10.2. Samhället, medborgarna och vetenskapsmännen måste delta i ett konstruktivt samarbete för att forma framtiden och skapa det kunskapsbaserade samhället. Genom sin roll som remissinstans och genom sina medlemmar har ESK en nyckelroll att spela i detta hänseende.

3. Medborgare, samhälle och vetenskap

3.1. Ett av kännetecknen för dagens (civila) samhälle är att det bildas formella organisationer och organ som återspeglar medborgarnas sociala, yrkesrelaterade, ideologiska och kulturella identitet och intressen.

3.1.1. Vetenskapsmännen utgör förvisso en del av samhället, men det kan ändå uppstå kommunikationssvårigheter, brist på ömsesidig förståelse och problem med att tydligt avgränsa ansvarsområden, eftersom det rör sig om ett så speciellt yrke och på grund av de följder som forskningsresultaten kan få.

3.1.2. Allmänheten förväntar sig att de vetenskapliga resultaten skall trygga hälsa, ökad livslängd, välstånd (exempelvis genom innovationer), livskvalitet samt skydd mot faror. Samtidigt är folk rädda för sådant de inte kan förstå.

3.1.2.1. Dessutom förväntar sig samhället och allmänheten att vetenskapsmännen skall respektera yrkeskårens regler och vara sanningsenliga samt inte förvanska information eller bryta mot godtagna etiska regler.

3.1.3. Allmänheten är emellertid över lag inte tillräckligt väl informerad om vetenskap och teknik, det vill säga om de senaste vetenskapliga upptäckterna, om forskningens möjligheter och risker, om arbetsmetoder och arbetsvillkor inom vetenskap och forskning samt om möjligheter och risker med teknik som utvecklas på grundval av nya forskningsrön.

3.1.4. Därför har allmänheten och samhället å ena sidan höga förväntningar på vetenskapen, både på grund av de epokgörande framsteg som tidigare har gjorts och på grund av forskarnas egna löften. Å andra sidan kan riskerna och farorna i samband med vetenskap och teknik tillsammans med den växande kunskapsklyftan mellan allmänhet och forskare ge ny näring åt bilden av vetenskap och forskning som något obegripligt eller till och med farligt. Dessa två aspekter tas upp i de förslag från kommissionen som beskrivs längre fram i texten.

3.1.4.1. Upptrissade förväntningar som är omöjliga att leva upp till kan leda till besvikelse och skepsis hos allmänheten och därmed stjäla uppmärksamheten från berättigade förväntningar och realistiska möjligheter.

3.1.4.2. Om vetenskapen återigen började betraktas som något obegripligt eller till och med farligt skulle detta inte bara att beröva samhället, medborgarna och forskarna en rationell grund för kommunikation och analys. Det skulle också strida emot vetenskapens innersta väsen.

3.1.5. Kommissionen tar i sitt arbetsdokument upp några av dessa aspekter på förhållandet mellan vetenskap, samhälle och medborgare.

3.2. I kommissionens arbetsdokument fastslås att "I gemenskapen i dag råder ett paradoxalt samband mellan vetenskap och samhälle: å ena sidan utgör vetenskap och teknik grunden för näringslivet och för samhällets funktion, och påverkar dagligen alla våras liv på ett positivt sätt. Allmänheten har också allt större förväntningar på vetenskap och teknik, och väntar sig någon form av lösningar på snart sagt alla problem som det europeiska samhället ställs inför".

3.2.1. Medborgarnas förväntningar bygger på våra erfarenheter fram till i dag. Under de senaste 200 åren har den genomsnittliga realinkomsten i Europa (alltså den del av inkomsten som kan läggas på livsmedel, kläder, boende, hälsa, utbildning, resor och nöjen) ökat som aldrig förr. Enbart under de senaste 120 åren har den förväntade medellivslängden mer än fördubblats.

3.2.1.1. De numera för alla samhällsskikt tillgängliga utbildningssystemen har till den grad utvecklats att den genomsnittliga åldern för en person som går ut i yrkeslivet i dag ungefär motsvarar människors medellivslängd för 400 år sedan. EU:s medlemsstater är demokratiskt styrda, och rättssäkerheten, den sociala tryggheten och den personliga friheten har numera nått en aldrig tidigare skådad nivå.

3.2.2. Eftersom vi i dag vet att möjligheten till ytterligare tillväxt - och även tillgången till resurser - är begränsad, fokuseras våra förväntningar i fråga om den framtida utvecklingen i allt större utsträckning på kvalitetshöjning, på att trygga det som redan har uppnåtts, på riskhantering och på hållbar teknik. Emellertid skulle helt oväntade upptäckter och ny kunskap kunna bana väg för nya gränsöverskridande val och utsikter.

3.2.3. Forskning och utveckling är fröet till framtida förändring, välstånd och fred.

3.2.4. Trots detta är man i samhället inte tillräckligt medveten om vikten av denna utveckling, och om förutsättningarna för den. Det som ligger till grund för denna bristande förståelse är många gånger en besvikelse över att i själva verket orealistiska förväntningar inte har uppfyllts, samt en rädsla för verkliga eller inbillade risker, eventuellt till följd av den tekniska tillämpningen av vetenskapliga rön.

3.2.5. Ekonomiska och sociala kommittén föreslår därför att man i skolundervisningen (se vidare avsnitt 5) lägger större vikt vid den utveckling som beskrivs i punkt 2.5 och följande, för att främja samhällets medvetenhet om gemensamma europeiska kulturella framsteg, och då även om den historiska vikten av europeisk forskning. På så sätt kan de europeiska medborgarnas enklare förstå relationen mellan vetenskap, samhälle och medborgare i Europa.

3.3. I kommissionens arbetsdokument menar man vidare att "Å andra sidan möts kunskaps- och teknikutvecklingen av allt större misstro som till och med kan utvecklas till öppen fientlighet, och vetenskapen som intellektuellt äventyr utlöser inte längre den odelade entusiasm som rådde för några årtionden sedan. Man frågar sig allt oftare vilka samhälleliga och etiska följder kunskaps- och teknikutvecklingen kommer att få, och vilka kriterier som läggs till grund för de avgörande val som träffas (eller inte träffas) inom detta område".

3.3.1. Enligt ESK:s mening har detta påstående inte längre någon allmän giltighet; de återkommande ropen efter ett samhälle och en ekonomi som baseras på kunskaper talar ett annat språk. Ändå återspeglar påståendet en hållning som genomsyrar en betydande del av samhället. En analys av orsakerna till denna inställning pekar vidare i många olika riktningar.

3.4. Den första av dessa orsaker är det triviala faktum att ett redskap eller verktyg som används på rätt sätt blir så effektivt (och här talar vi om särskilt effektiv teknik och metoder som bygger på vetenskapliga upptäckter) att det också kan vålla stor skada i samband med en olycka eller vid medvetet missbruk. Det korrekta användandet och missbruket av vetenskapliga upptäckter är två sidor av samma mynt (se även punkt 3.4.5).

3.4.1. Men skall mänskligheten nekas möjligheten att utveckla effektiv teknik och effektiva metoder på grund av den berättigade oro som finns för människans destruktiva potential eller möjlighet att kontrollera tekniken genom felanvändning? Bör eller kan vi med andra ord förhindra upptäckten av naturlagar eftersom de kan användas till att utveckla oerhört kraftfull teknik?

3.4.2. Frågan blir slutligen huruvida mänskligheten och samhället har den styrka och förmåga som krävs för att sätta upp normer för ett ansvarsfull användande av de egna forskningsmetoderna och resultaten, och sedan uppdatera dessa normer i samband med nya upptäckter och se till att de efterlevs.

3.4.3. Eftersom vi redan har upptäckt och utvecklat oerhört effektiva metoder och effektiv teknik, som kan komma att användas i destruktiva syften, står vi inför den allvarliga och mycket viktiga uppgiften att i framtiden utveckla sociala, politiska och - i ökad utsträckning - globala övervakningsmetoder, som gör det möjligt att förbättra folkhälsan, ekonomin och den personliga utvecklingen, samtidigt som man minskar och förhindrar risken för katastrofala följder.

3.4.4. Den grundläggande rätten till vetenskaplig frihet föreskrivs i den europeiska stadgan om grundläggande rättigheter. Den kan därför bara begränsas genom andra grundläggande rättigheter, som rättigheten till mänsklig värdighet, liv och fysisk integritet (se även punkt 3.7).

3.4.5. Det är naivt att tro att en "förbättrad" forskningspolitik endast skulle tillåta forskning med "goda avsikter", och på så sätt förhindra all potentiell skada eller destruktiv användning.

3.5. Därför stöder Ekonomiska och sociala kommittén kommissionens förslag att inleda en diskussion på gemenskapsnivå om de frågor som väcks i punkterna 3.2 och 3.3, samt att utveckla de redskap som behövs. Kommittén stöder med andra ord följande konstateranden i kommissionens arbetsdokument:

3.5.1. "För att frågan om tekniska risker skall kunna behandlas och för att man skall kunna utveckla frågorna kring samhälle och vetenskap, måste nya dialogformer prövas mellan forskare, sakkunniga, beslutsfattare, näringsidkare och allmänheten, inte minst på gemenskapsnivå".

3.5.2. "Sådana verkliga eller inbillade risker måste sättas i ett sammanhang och vägas mot de fördelar som vetenskapen och tekniken innebär för samhället i allmänhet och för medborgarna i synnerhet".

3.5.3. Kommittén framhåller sin skyldighet och avsikt att som EU-organ spela en aktiv roll i diskussionen. Att ESK:s ledamöter är sakkunniga inom olika områden och har olika bakgrund utgör en garanti för att man kommer att tillvarata samhällets olika aspekter.

3.5.4. För att en sådan diskussion skall bli effektiv och lyckad menar kommittén att en mängd grundläggande villkor måste uppfyllas vid valet av de vetenskapliga experter som skall rådfrågas i processen. De sakkunniga skall ha

- goda kunskaper, som skall ha dokumenterats och uppdaterats genom löpande deltagande i forskningsverksamhet,

- frihet att uttrycka sina åsikter,

- största möjliga externa och interna oberoende,

- förmåga att uttrycka sig klart och tydligt.

3.6. Ett annat problem är allmänhetens oro, som många gånger är oberättigad (i förhållande till de senaste vetenskapliga upptäckterna), och där okunnighet, missförstånd och bristande information omöjliggör en riktig bedömning. Framför allt har många människor ofta otillräcklig erfarenhet av att tänka i kvantitativa termer, t.ex. att uppskatta de hälsorisker som vissa substanser eller strålningsdoser utgör.

3.6.1. Intressant nog är oron för mindre, eller till och med inbillade, risker störst i de europeiska länder där grundläggande faror och risker (som hunger, kyla, sjukdomar, akut fattigdom, diktatur, förtryck och inskränkt frihet) har undanröjts genom tekniska, sociala och politiska framsteg. (Det vore lämpligt att forska i huruvida människan har ett visst psykologisk benägenhet, som i stor utsträckning är oberoende av objektiva omständigheter, att oroa sig för det okända och att söka sig till, eller till och med skapa orosmoment.)

3.6.2. Här måste man göra allt för att få fram informativa utvärderingar genom jämförelser med andra, framför allt oundvikliga och allestädes närvarande, risker.

3.6.3. I syfte att få fram en så objektiv och balanserad utvärdering som möjligt i vart och ett av fallen, utan att för den skull glömma de verkliga hoten, är det nödvändigt med utlåtanden från sakkunniga om vetenskapliga/tekniska och politiska/sociala problem. Goda kunskaper bygger på god utbildning. Det kan tillämpas på frågan om "att förbättra allmänhetens kunskap om vetenskap" som nämns i kommissionens arbetsdokument (se framför allt avsnitt 5).

3.7. Kommissionen uppmanar med rätta till en debatt på Europanivå om nämnda problem. Genom debatten måste man tydligare än tidigare fastställa huruvida

- riskerna och de etiska problemen förekommer redan i samband med sökandet av kunskap - dvs. inom själva forskningen, t.ex. vad gäller användningen av försöksdjur,

- riskerna och de etiska problemen förekommer i samband med på sikt farlig tillämpning av teknik som utvecklats utifrån ny kunskap,

- riskerna och de etiska problemen förekommer i samband med befolkningstillväxt (eller minskning i vissa regioner), eller vid högkonjunktur och åtföljande - många gånger ohämmade - konsumtionsvanor och livsstilar.

3.7.1. Den sista punkten inbegriper samtliga problem och risker - framför allt vad gäller miljön - som orsakas av exempelvis snabb befolkningstillväxt och ökad resursanvändning, utsläpp och markanvändning, dvs. materiellt välstånd. Vetenskapliga fördelar kan bli till ett problem genom den inverkan de har på det mänskliga beteendet (exempelvis problem som orsakas av välstånd).

3.7.2. Det har många gånger varit vetenskapsmännen själva som har konstaterat sådana problem (ozonhål, växthuseffekten) och kommit med förslag på lösningar, och därigenom satt igång politiska processer (t.ex. Montrealprotokollet, se vidare punkt 6.3.2).

3.8. Kommissionen tar i samband med detta upp frågan om huruvida det är möjligt, eller ens önskvärt, för EU att sträva efter en gemensam ståndpunkt, och i och med det gemensamma regler, i fråga om de moraliska begrepp som uppkommer i sammanhanget (exempelvis vad gäller embryonala progenitorceller).

3.8.1. Ekonomiska och sociala kommittén uppmanar kommissionen att vidta åtgärder för att så tydligt som möjligt identifiera och förklara både de faktiska/vetenskapliga och de etiska aspekterna av sådana problem, för att utifrån det kunna fatta politiska beslut (se vidare punkt 4.9).

3.8.2. Mot bakgrund av att medlemsländernas regler i vissa av frågorna inte bara skiljer sig åt utan även motsäger varandra, föreslår kommittén att man går försiktigt till väga i frågan om enhetliga europeiska regler, så att inte eventuella känsliga diskussioner mellan medlemsländerna sätter käppar i hjulet för den europeiska integrationen.

3.9. Vidare får man ibland intrycket av att diskussionen i frågan präglas av kampen mellan humaniora och naturvetenskap (jämför Snows "två kulturer") om vilken livsåskådning som skall råda i vårt samhälle.

3.9.1. Kommittén förespråkar därför ett stöd för åtgärder som kan minska denna polarisering mellan humaniora och naturvetenskap, och i stället föra dem närmare varandra. Åtgärderna skall även innefatta dialoger om frågor som metodologi, begreppsbildning, utvärdering etc.

3.9.2. ESK hänvisar bl.a. till den ökade användningen av empiriska och kvantitativa metoder inom den samhälls- och beteendevetenskapliga forskningen (allt mer sällan påverkad av ideologi). Ett särskilt aktuellt exempel på det är hjärnforskning, där neurologi, fysik, psykiatri, psykologi, lingvistik och informationsteknik i allt större utsträckning sammanfaller. Vidare finns det vissa samstämmigheter och gemensamma drag mellan naturvetenskap, matematik och humaniora, som till exempel sökandet efter enkla, enhetliga och estetiska lösningar (se vidare punkt 4.7).

3.9.3. ESK vill framhålla den viktiga roll som den humanistiska vetenskapen spelar i det (europeiska) sociala och juridiska systemet, även vad gäller språk, kultur och utformning av den historiska och sociala identiteten. Kommittén stöder därför kommissionens uttalande i arbetsdokumentet om att "i större utsträckning beakta det som humaniora kan bidra med".

3.9.4. Viktiga områden där naturvetenskap och humaniora möts och påverkar varandra är i samband med de förpliktelser som vetenskap, vetenskapsteori och etik innebär - då även vetenskapsetik och forskningsetik - samt vad gäller människans självbild av sin plats i universum och på jorden, en bild som har förändrats i och med alla nya vetenskapliga upptäckter.

3.9.5. Den främsta gemensamma kulturella uppgiften för humaniora och naturvetenskap är att utöka kunskapen om mänskligheten och världen, samt att föra vidare denna kunskap och bevara den för framtiden.

4. Samhälle, forskare och forskning; ömsesidig förståelse

4.1. Att utbilda och behålla forskare - att skapa och värna om "humankapitalet" - är den viktigaste förutsättningen för att kunna konkurrera och lyckas i ett samhälle och i en ekonomi som är kunskapsbaserad. Den nuvarande situationen ger all anledning till oro.

4.1.1. ESK menar därför att det inte bara brådskar med att få fram vetenskapsmän, utan att man även måste se till att forskarkarriären blir tillräckligt attraktiv så att

- tillräckligt många unga människor studerar naturvetenskap,

- man inom den europeiska vetenskapen och mot bakgrund av den globala konkurrensen lyckas få fram tillräckligt med "humankapital" så snart de studerande har slutfört sin utbildning.

4.1.2. Forskning som yrke måste få ett egenvärde i kunskapssamhället, så att unga människor känner sig motiverade att bedriva mödosamma, långvariga (till och med livslånga) och krävande studier (se även punkt 5.2). Därför måste både kvinnor och män erbjudas lämpliga karriärmöjligheter - också ekonomiskt sett - samt en motsvarande samhällelig och social status.

4.1.2.1. Som exempel på ett första steg i denna riktning vill ESK hänvisa till kommissionens meddelande av den 17 februari 1999 om "Kvinnor och vetenskap - Berika den europeiska forskningen genom ett ökat antal deltagande kvinnor"(2).

4.1.3. I det ingår även att skapa en miljö där vetenskap och teknik - och dess resultat - inte möts med misstro från stora delar av samhället, eftersom det verkar avskräckande för någon som överväger att inleda en forskarkarriär om arbetet och dess resultat inte upplevs som önskvärda.

4.1.4. I denna fråga krävs ett politiskt och ekonomiskt nytänkande, samt lämpliga åtgärder.

4.2. För att uppnå skicklighet, effektivitet eller en ledande position inom ett visst vetenskapligt område, måste berörda personer och grupper först genomgå en krävande utbildning som ofta sträcker sig över flera år. Därutöver måste man ofta installera dyr teknisk utrustning och skapa en stimulerande miljö, dvs. strukturerna för forskning. Detta innebär en värdefull och kostsam investering i "humankapital" och i infrastruktur för forskning.

4.3. Gedigen och framgångsrik forskning kräver kontinuitet och stabilitet och kan därför inte avslutas, återupptas eller ändra inriktning beroende på den ekonomiska konjunkturen eller aktuella politiska tendenser.

4.3.1. Vissa medlemsstaters politiska prioriteringar under de senaste årtiondet har varit oförenliga med ett sådant synsätt. Detta har delvis bidragit till den kraftiga minskningen av antalet studenter som väljer vetenskapliga eller tekniska utbildningar, vilket nu utgör ett hot mot den europeiska konkurrenskraften på världsmarknaden.

4.4. Att kontinuitet och successiv utveckling är av avgörande betydelse för framgångsrik forskning innebär emellertid inte att inarbetade rutiner måste följas okritiskt. Man måste dock noga överväga hur förändringar kan genomföras och hur stort utrymme sådana förändringar kan och bör ges.

4.4.1. Idéer för ny lovande forskningsverksamhet utgår i regel från - ofta oväntade -forskningsresultat och föreslås vanligtvis av forskarna själva, som sedan kan sätta idéerna i verket med den sakkunskap som krävs.

4.4.2. De flesta stora upptäckter - inom fysiken till exempel elektromagnetisk kraft och induktion, elektromagnetiska vågor, röntgen, katodstrålerör, transistorer och laser, och inom biologin till exempel DNA-strukturen (dubbelsträngad spiral) - var resultat av grundforskning som inte var ämnad för något specifikt tillämpningsområde.

4.4.3. En enda ny idé kan leda till en kraftig våg av förnyelse och tekniska framsteg som tränger in på flera olika ekonomiska områden. De senaste exemplen är data- och kommunikationstekniken samt gentekniken.

4.4.4. Ett målinriktat och välplanerat tillvägagångssätt, och de därtill kopplade nödvändiga politiska besluten, kan enbart tillämpas om målen kan definieras på basis av en ny idé och om vägen dit är tillräckligt klar.

4.5. Aktuell kunskap och modern teknik - som utgör grunden för EU-medborgarens levnadsstandard - är resultatet av en växelverkan mellan grundforskning, tillämpad forskning och produktbaserad teknisk utveckling.

4.5.1. Forskning och utveckling i EU grundar sig således på följande två pelare: (1) industriell forskning och utveckling och (2) den forskning och utveckling som äger rum inom universitet och statligt finansierade forskningsinstitut. ESK har redan i ett tidigare yttrande(3) utförligt redogjort för den betydelsefulla roll som samarbete och utbyte av kunskap mellan dessa två pelare spelar samt för de hinder som står i vägen och som måste avlägsnas snarast.

4.5.2. Dessa gemensamma drag, men även de ömsesidigt förstärkande funktionerna hos industrin och den akademiska världen i utvecklingen av dagens moderna teknologi, resulterar i en viss ansvarsfördelning när det gäller att säkerställa att produkter som används på rätt sätt är användbara, inte utgör någon fara och framför allt inte orsakar någon skada.

4.5.3. Vetenskap (inom industri och universitet) frambringar kunskap, industrin frambringar produkter och medborgarna och samhället beslutar om användning (se även punkt 3.5.1 och avdelning 6).

4.6. Man kommer aldrig helt att kunna undvika att missförstånd mellan samhället, allmänheten och vetenskapsvärlden uppstår kring den vetenskapliga forskningens natur. Det är dock av avgörande betydelse att dessa missförstånd inte leder till misstag inom ramen för forskningspolitiken och de instrument som används för att tillämpa den. Ett par av dessa missförstånd diskuteras nedan.

4.7. Genom forskning tar man ett steg in i det okända. De metoder som tillämpas av den enskilde individen eller av gruppen varierar och kompletterar varandra efter behov, talang och temperament. Forskare kan vara chefer, ingenjörer, samlare, hårklyvare eller konstnärer. Forskning är att famla i mörkret, utforska ett okänt landskap, samla och sortera uppgifter, finna nya ledtrådar, leta efter sammanhang och mönster, känna igen nya samband, utveckla matematiska modeller, utarbeta nödvändiga koncept och symboler, utveckla och konstruera ny utrustning och finna enkla lösningar och harmoni. Forskning innebär emellertid också att bekräfta, säkerställa, utvidga, generalisera och reproducera.

4.7.1. Under denna sök- och upptäcktsfas är det oundvikligt, och till och med en nödvändighet, att enskilda forskare eller forskarlag ("skolor") tävlar med varandra för att komma fram till möjliga lösningar eller förklaringar. De diskuterar med varandra, motsätter sig varandras åsikter och drabbar även samman ibland. Ny kunskap uppstår genom växelverkan mellan hypoteser och kritiskt tänkande och jämförelser mellan en serie uppgifter och en annan.

4.7.2. Ett av missförstånden mellan samhälle och forskare grundar sig till exempel på intrycket att forskare inte själva har svaren på många frågor, och ofta lämnar motstridiga uppgifter (och behärskar således inte ens sitt eget specialiserade område).

4.7.3. Detta händer enbart när och på grund av att forskare diskuterar något som fortfarande endast är en hypotes, något som ännu inte är säkert eller känt. Det beror på att de talar om åsikter, hypoteser och inte ännu om metodiskt bevisad kunskap. Dessutom är det ofta svårt att redogöra för detta tillräckligt tydligt inom de snäva tidsramarna för en intervju (se även punkt 4.8.7).

4.7.4. Avgörande vid (natur-) vetenskaplig forskning är steget från den vetenskapliga forskningsfasen till att reproducera resultat och bevisa deras giltighet (och begränsningar) på olika områden. I slutändan är det naturen som avgör om påståendena är hållbara.

4.7.5. På grund av behovet av bevis på att resultaten går att reproducera utförs ofta parallella eller upprepade experiment (så kallad "dubbelforskning") av andra forskarlag, som ofta tillämpar modifierade tekniker eller metoder. Detta är ett mycket viktigt element i vetenskaplig forskning och utveckling och en garanti mot fel och förfalskningar.

4.7.6. Den kunskap som forskningen lett fram till och som bekräftats genom bevis på att resultaten går att reproducera - och som på grund av dess begränsningar och ofullständighet kan kompletteras, utvidgas eller förfinas genom nya forskningsrön - förs sedan in i böcker och utbildningsmaterial och utgör grunden för ny forskning.

4.7.7. Förutom att forskningsresultaten måste kunna reproduceras bidrar även ett konsekvent samspel mellan de kända naturlagarna - som utgör grunden för alla tekniska system, från magnetisk resonanstomografi till rymdfart - till den nyförvärvade kunskapens tillförlitlighet. I de fall samspelet inte är fullständigt konsekvent eller uppvisar tydliga begränsningar uppstår nya frågor. Häri ligger en strävan att "förena naturlagarna" och i slutändan formulera en "enda allmängiltig teori" (trots att det enligt vetenskapsteorin är omöjligt att producera helt "otvetydiga vetenskapliga resultat").

4.8. En typ av problem som är särskilt svåra och som skapar stora missförstånd är svårigheten att förutse den framtida utvecklingen.

4.8.1. När det gäller vissa enkla händelsemönster, såsom astronomisk mekanik, är det möjligt att på basis av naturlagarna göra mycket noggranna prognoser. Även inom detta område finns det emellertid strikta gränser, utanför vilka det är omöjligt att förutse vad som kommer att hända (deterministiskt kaos, turbulens).

4.8.2. Kvantfysikens statistiska natur utgör ytterligare en begränsning för möjligheten att förutse framtida händelser.

4.8.3. Dessutom tillkommer alla de problem som grundar sig på att man i stort sett känner till regelmässigheten i samband med de enskilda processerna, men där man på grund av det komplexa samspelet mellan ett stort antal komponenter och avgörande faktorer inte kan ställa prognoser för utvecklingen på lång sikt.

4.8.4. På basis av den nuvarande kunskapen är det möjligt att utarbeta tillförlitliga prognoser beträffande exempelvis vissa himlakroppars läge i framtiden (sol- och månförmörkelse). Trots det är det just i samband med frågor som är av avgörande betydelse för politiska beslut (exempelvis framtida klimatförändringar eller väntade ekonomiska, ideologiska, politiska eller demografiska kriser, naturkatastrofer, etc.) som man ofta enbart kan spekulera i eller peka på potentiella utvecklingstendenser och framtida riskfaktorer. Sådana spekulationer är betydligt mer invecklade och därför minst lika osäkra som exempelvis utlåtanden från finansiella experter om utvecklingen på aktiemarknaden.

4.8.4.1. Uppenbarligen kan även kopplingen mellan de berörda parternas åsikter och beteende leda till felaktiga prognoser. Detta kan vara en följd av bristande kunskap, särskilda intressen och strävan att uppnå samförstånd och acceptans inom gruppen.

4.8.4.2. Härigenom förväxlas vetenskapliga resultat med majoritetens åsikter.

4.8.4.3. Genom publikationer och uppmärksamhet i media kan en åsikt få ytterligare stöd.

4.8.5. För en kritisk bedömning av prognoserna och sannolikheten att dessa stämmer överens med verkligheten måste en åtskillnad göras mellan följande fall:

4.8.5.1. De nödvändiga, godtagbara och ofta även användbara prognoserna som utarbetas genom extrapolering av trender och sifferuppgifter (exempelvis demografiska uppgifter): Som exempel kan anges det framtida behovet av lärare, vägar, bostäder, energi osv. I detta sammanhang utgår man från en konstant utveckling av en trend.

4.8.5.2. Prognoser beträffande händelser som är omöjliga att förutse, exempelvis (oväntade) revolutionerande politiska, sociala, tekniska eller andra liknande innovationer, omvälvningar, upptäckter eller framsteg som i grunden påverkar händelsernas gång och förändrar ett flertal förhållanden: Efter en relativt lång period av turbulens och instabilitet uppstår en ny jämvikt med nya trender, etc.

4.8.5.3. Antaganden, varningar eller farhågor för att de förutsägbara händelser som omnämns i punkt 4.8.5.1 kan leda till en försämring eller krissituation (klimat, befolkning, motstånd, revolution, brist på råmaterial etc.) som i sin tur kan leda till en oförutsägbar utveckling (jämför punkt 4.8.5.2).

4.8.6. På grund av samhällets stora intresse för den framtida utvecklingen har framtidsforskning uppstått som ett självständigt forskningsområde trots - eller kanske just på grund av - de många problem som hänger samman med framtidsprognoser. Med hänsyn till ovannämnda begränsningar bör de olika förfarandena för utarbetande av framtidsprognoser undersökas och testas i syfte att fastställa i vilken utsträckning man hittills har kunnat förutsäga en oväntad utveckling. För de politiskt ansvariga är det oerhört viktigt att veta vilken grad av säkerhet eller osäkerhet en prognos eller framtidsbild är förenad med.

4.8.7. Å ena sidan är det vetenskapsmännens plikt att göra samhället uppmärksamt på de potentiella risker som upptäcks (punkt 4.8.4), och upplysa om omfattningen och även begränsningarna av den kunskap som finns. Å andra sidan är det, i synnerhet inom det här området, frestande att lyfta fram egna personliga uppfattningar eller särskilda intressen genom att förse dem med en vetenskaplig etikett eller välja "rätt experter".

4.8.7.1. Denna typ av agerande kan även leda till att allmänheten förlorar förtroendet för vetenskapen.

4.8.7.2. Särskilda kommunikationssvårigheter - och frestelser - kan uppstå mellan vetenskapsvärlden och allmänheten när vetenskapsmän, i en politiskt präglad miljö, exempelvis konfronteras med politiska intressen eller påståenden och den retorik som hänger samman med sådana uttalanden, eller om vetenskapsmännen själva är anslutna till en viss intressegrupp. Problemen uppstår när ansvarsfördelningen mellan politik och vetenskap suddas ut.

4.8.7.3. Därför är det särskilt viktigt att inom detta område ställa höga krav på kvalifikationer, kunskap och tillförlitlighet hos de experter som deltar i debatten (se även punkt 3.5.4), och möjligen även beakta dessa faktorer vid bedömningen. Det innebär inte på något sätt att debatten (se punkt 6.8.1) i de olika frågorna enbart förs bland experter. En tydlig åtskillnad bör emellertid göras mellan berörda och möjligen oroade medborgare å ena sidan och experter å andra sidan. Man bör även fästa uppmärksamhet vid den sakkunskap och noggrannhet som ligger till grund för expertuttalanden.

4.8.8. ESK rekommenderar därför kommissionen att vidta åtgärder för att säkerställa att allmänheten får en tydligare bild av de frågor som diskuteras - och kan göra nödvändiga åtskillnader - så att dialogen mellan forskare och samhället kan förbättras. Media måste även bidra till denna process och agera på ett ansvarsfullt sätt i sin roll som förmedlare. I detta sammanhang är det i synnerhet viktigt att dra en tydlig gräns mellan retorik och expertis och motstå frestelser att försöka omvända medborgare och andra berörda parter.

4.9. I förhållandet mellan medborgarna, samhället och vetenskapen spelar även frågan om ett eventuellt menligt eller oetiskt agerande från vetenskapsmännens sida en roll.

4.9.1. Såväl menligt agerande som misstag som begåtts i god tro från vetenskapsmännens sida kan uppdagas och bestraffas genom vetenskapens självreglerande mekanismer (det effektivaste instrumentet i detta sammanhang är kravet på att resultat skall kunna reproduceras, se punkterna 4.7.4 och 4.7.5). Frågan om oetiskt agerande berör däremot en central punkt i förhållandet mellan samhälle och vetenskap.

4.9.2. Oetiskt agerande kan innebära att enskilda vetenskapsmän eller forskarlag i sin vetenskapliga verksamhet bryter mot etiska normer som fastställts och accepterats i samhället. Motiven bakom ett sådant agerande kan till exempel vara kunskapsbegär, hybris, vinstfixering, önskan att bli berömd, etc. Inom vetenskapskretsar och samhället måste man med gemensamma krafter säkerställa att sådant agerande uppdagas, förhindras och bestraffas.

4.9.3. Naturligtvis är samhällets syn på etiska normer, i synnerhet till följd av nya upptäckter och vetenskapliga och tekniska framsteg, föremål för debatt inom alla samhällsgrupper (jämför punkt 3.8) och kan således komma att förändras. ESK stöder uttryckligen kommissionens strävanden att etablera "strukturerade kontakter mellan befintliga etikkommittéer i medlemsstaterna och på gemenskapsnivå" och säkerställa "bättre samordning av den forskning kring vetenskapsetik som bedrivs i gemenskapen".

4.9.4. Menligt agerande kan också förekomma - och till och med framkallas av medborgarna själva - när samhället som helhet eller en majoritet i samhället bryter mot etiska eller moraliska principer. Således integreras vetenskapen i de ideologiska målsättningarna och uppfattningarna i samhället; med andra ord utvecklas vetenskapen utifrån ömsesidiga överenskommelser och till och med på uppdrag av samhället. Denna fråga faller emellertid utanför ramarna för detta yttrande.

4.9.4.1. Mot bakgrund av de nuvarande politiska strukturerna i EU och medlemsstaterna samt de grundläggande rättigheter som erkänts inom gemenskapen finns det för närvarande ingen anledning att befara att detta skulle utgöra ett problem för den framtida forskningen inom EU.

4.10. ESK rekommenderar att kommissionen beaktar de frågor som diskuteras i avsnitt 4 i alla diskussioner om "styrelseformer" och förespråkar detta förhållningssätt inför politiska beslutsfattare och näringslivet.

5. Vetenskaplig utbildning: en förutsättning för ett kunskapsbaserat samhälle

5.1. I åtminstone några medlemsstater är allmänheten och samhället inte fullt medvetna om vetenskapens och teknikens värde och betydelse. ESK anser därför att det bör utarbetas en Europatäckande utbildningsplan för att förändra denna attityd(4).

5.1.1. Stiftelser och organisationslivet kan också bidra på ett väsentligt sätt till detta arbete.

5.1.2. I detta sammanhang bör man också ta hänsyn till kandidatländerna.

5.2. Redan i punkt 4.1.2 konstaterades att det är mycket viktigt att det finns krävande akademisk yrkesutbildning av hög kvalitet för forskare och att forskning är ett attraktivt yrke för begåvade ungdomar.

5.3. I följande avsnitt behandlas huvudsakligen ESK:s strävan att lekmän och i slutändan alla medborgare betydligt mer än tidigare skall tillägna sig goda grundkunskaper om vetenskap och matematik som ett grundläggande inslag i sin utbildning. Naturvetenskap och matematik är också en del av vårt kulturarv.

5.3.1. Den nuvarande bristen på goda vetenskapliga grundkunskaper är särskilt skadligt inom politiken och media - i politiken därför att politiska beslut påverkar samhället, och i media därför att mediernas uppgift är att förmedla kunskaper från specialister till allmänheten och att rapportera om vetenskapliga och tekniska problem på ett korrekt och väl avvägt sätt.

5.3.1.1. Om forskarvärlden och samhället skall kunna kommunicera med varandra måste det finnas inte bara en vilja utan också en förmåga att kommunicera på båda sidor. Detta är en förutsättning för att överbrygga klyftan mellan vetenskapen och medborgarna - oberoende av den ganska fruktlösa och polariserade debatten om ömsesidiga rättigheter och skyldigheter.

5.3.1.2. Den andra förutsättningen är att de vetenskapliga företrädarna och institutionerna verkligen vinnlägger sig om att förmedla sina kunskaper och problem till allmänheten på ett så klart och begripligt sätt som möjligt, samt att de öppnar universitet, tekniska högskolor och forskningscentrum för allmänhet och samhälle.

5.4. Den första uppgiften - och denna rekommendation vill ESK betona - är att ge forskning och vetenskapliga ämnen samt matematiskt tänkande det utrymme i skolornas läroplaner som dagens kunskapsbaserade samhälle kräver (se också punkt 3.2.5). Eleverna måste därför självfallet också ha goda kunskaper i åtminstone sitt modersmål.

5.4.1. Samtidigt måste man förbättra undervisningsmetoderna för att kunna organisera, lyfta fram och förmedla kunskap på ett bättre sätt. Kunskapens omfattning och mångfald måste presenteras på ett klart och begripligt sätt genom att eleverna får studera allmänna samband och särskilda fall.

5.4.2. Att detta kräver att lärare och elever gör en betydande arbetsinsats, och en intellektuell ansträngning bör ses som stimulerande snarare än som en ursäkt. Detta är det mest effektiva sättet att uppnå målet i kommissionens arbetsdokument att "förbättra allmänhetens kunskap om forskningen".

5.4.3. Dessutom är de kunskaper, insikter och attityder som eleverna tillägnar sig under skolåren en avgörande faktor för deras framtida yrkesval. ESK stöder därför uttryckligen kommissionen synpunkt att "det är också nödvändigt att utveckla undervisningen av naturvetenskapliga ämnen i gemenskapens skolor, för att göra de vetenskapliga yrkena och forskningen mer intressanta för ungdomen".

5.5. Allt detta kräver bland annat också att läraryrket blir tillräckligt attraktivt, eftersom det är nödvändigt för att förmedla dessa kunskaper, och att det ges motsvarande status. Likaså måste skolorna få adekvat utrustning.

5.6 ESK vill också påpeka att man nu måste börja betrakta grundskoleutbildning, livslångt lärande och vetenskaplig kunskap som en helhet. Detta kan uppnås på ett effektivare sätt som ett led i utvecklingen av ett europeiskt utbildningsområde. Detta område skulle omfatta inte bara en europeisk utbildningsdimension utan också "alla utmaningar och förfaranden på utbildningsområdet som berör de europeiska medborgarna"(5).

6. Forskningspolitik och samhällets behov

6.1. Detta avsnitt rör en snårig fråga som inte kan behandlas helt konsekvent. Dessutom har många av de berörda aspekterna redan tagits upp i tidigare avsnitt.

6.2. Samspelet mellan vetenskapen och samhället - i allmänhet representerat av politiker, statstjänstemän eller företrädare för finansieringsorgan - avser främst samförstånd om forskningens syfte och ämnen, forskningsstödets olika former och storlek, utvärderingen av forskningsresultaten och de personer som är inblandade i forskningen. Det handlar emellertid även om att veta i vilken mån forskningen kan, eller bör kunna, styras i en viss riktning.

6.2.1. Detta problem är knutet till den fråga som kommissionen ställer i sitt arbetsdokument, och som nämndes redan i början av detta yttrande (se punkt 1.5), nämligen "hur kan man anpassa forskningspolitiken till samhällets verkliga behov och få samhället att till fullo delta i genomförandet av forskningsverksamheten?"

6.3. Denna fråga rör ett antal missförstånd mellan samhället, vetenskapen och forskningen. För det första antyder den att forskningspolitiken hittills har misslyckats med att tjäna samhällets verkliga behov.

6.3.1. Ändå är de nuvarande kunskaperna om naturlagarna och de nya upptäckter som bygger på dessa främst resultatet av forskares, uppfinnares och företagares initiativ, kreativitet och passion, och utgör grunden för Europas aktuella välstånd.

6.3.2. Dessutom var det först och främst medlemmar av vetenskapsvärlden som upptäckte och uppmärksammade allmänhet och politiker på de aktuella problem som exempelvis påverkar vårt ekosystems långsiktiga överlevnad, oberoende av om dessa problem är skapade av människan eller har uppstått oberoende av människan och hennes teknik (se även punkt 3.7.2).

6.3.3. Därför vill vi ännu en gång understryka att samhället och politikerna normalt sett är långsammare än vetenskapsvärlden på att upptäcka kommande risker och faror, men också de ekonomiska möjligheter som ny teknik innebär (exempelvis informationstekniken). Följaktligen måste vetenskapsvärlden och samhället förena sina krafter för att se till att politikerna, på grund av den tidsfördröjning som är inbyggd i systemet, inte negligerar innovationer till förmån för beprövad teknik.

6.3.4. Den fråga som citeras i punkt 6.2.1 antyder dessutom felaktigt att en forskningspolitik som är anpassad till "till samhällets verkliga behov" nödvändigtvis ger "goda" resultat, och att senare skadliga tillämpningar och effekter följaktligen är uteslutna från början (se även punkt 3.4.5).

6.4. Frågan i punkt 6.2.1 låter även påvisa att man skulle kunna och borde "få samhället att till fullo delta i genomförandet av forskningsverksamheten".

6.4.1. Även om det inte är klart vem som kan utföra forskning utöver forskarna själva, konstaterar ESK att kommissionens avsikt är positiv och värd att stödja när det gäller att

- framhålla att politiken bör ha företräde när det gäller att besluta om tilldelning av de finansiella resurser som behövs till forskningen,

- föra forskarna och allmänheten närmare varandra, vilket vore till bådas fördel, och

- ta hänsyn till samhällets många olika målsättningar och intressen i utformningen och genomförandet av forskningsprogrammen.

6.4.1.1. På så vis kan extern, objektiv kritik av vetenskapen (exempelvis från medborgargrupper, konsumentorganisationer eller lekmannaorganisationer) ha en mycket positiv effekt. Den kan leda till omprövning eller till och med skepsis, särskilt när den interna diskussionen på institutionsnivå riskerar att stranda, exempelvis på grund av centraliserade strukturer eller ekonomiska/politiska påtryckningar (till exempel i frågan om BSE).

6.4.2. Följaktligen stöder ESK följande uttalande i denna fråga som kommissionen gör i sitt arbetsdokument: "För att främja spridning och tillämpning av bästa praxis krävs det jämförande undersökningar av de erfarenheter som gjorts i gemenskapen och på nationell nivå inom detta område".

6.4.3. Kommentarerna i punkt 6.4 ovan rör framförallt den målinriktade forskningen. Därför understryker ESK även här att det scenario som beskrivs ovan bara kan bli framgångsrikt om det utgår från en bred bas av diversifierad och objektiv grundforskning. ESK stöder därför kommissionens uttalande i arbetsdokumentet om att man "i tillräckligt stor utsträckning måste försöka bevara nyfikenheten och objektiviteten i forskningen".

6.5. Den fråga som togs upp i punkt 6.2.1 antyder också att "samhället" vet vilka "verkliga behov" det vill att forskningen skall fokusera på.

6.5.1. "Samhället" är dock ett abstrakt begrepp som i verkligheten utgör en mycket brokig blandning av en mångfald olika kulturer, religioner, synsätt, livsstilar och målsättningar. Detta abstrakta begrepps "behov" kan empiriskt bara definieras som en inledande förening av alla individuella uppfattningar, förväntningar och eventuellt farhågor. Denna förening av alla individuella behov är lika diffus som flytande och kan därför knappast gripbar för politikerna.

6.5.2. Kanaliseringen och hopsamlingen av dessa behov garanteras bara av samhällets horisontella och vertikala organisation ("interimistiska grupper", partier, sammanslutningar, fackföreningar, stiftelser, medborgarinitiativ, grupperingar, konsortier etc.). I detta sammanhang bör massmedias roll inte underskattas.

6.5.3. Inte förrän denna mycket komplicerade förmedlings- och filtreringsprocess är färdig, under vilken de individuella behoven förvandlas, filtreras och konsolideras på olika sätt, kan dessa behov bli "samhällets behov", som utlöser och blir föremål för politiska åtgärder av överordnade organ.

6.5.4. Demokratiska förfaranden och institutioner spelar en avgörande roll i denna insamlande, utjämnande och filtrerande process. Det är också här som ESK på europeisk nivå har sin uppgift i egenskap av EU-organ.

6.5.5. Det är därför viktigt att alla regeringar, förvaltningar eller partier är medvetna om skillnaden - som kan utvidgas till att utgöra en konflikt - mellan de ursprungliga individuella behoven och deras politiskt effektiva samlade form.

6.6. Denna osäkerhet om grunden för beslutsfattandet fritar emellertid inte politikerna från deras skyldighet att agera. Man måste undvika skador och minska riskerna. Detta förutsätter i allmänhet viss kunskap om framtida händelser, och denna är ofta begränsad eller i värsta fall obefintlig (se punkt 4.8.4).

6.6.1. Politik innebär att agera på samhällets vägnar, vilket oundvikligen även inkluderar att experimentera med samhället.

6.6.2. Detta dilemma som påverkar det politiska agerandet kan inte elimineras, bara desarmeras:

6.6.2.1. Genom medvetenhet om att man bara i begränsad utsträckning kan förutsäga den framtida utvecklingen (och de politiska beslutens effekter) och en beredvillighet att korrigera ovälkomna händelseutvecklingar eller oönskade konsekvenser av tidigare åtgärder, och

6.6.2.2. Genom att utveckla bästa möjliga kunskapsbas ("forskningspolitik") för politiska beslut och förstå villkoren för hur vetenskapen fungerar, liksom dess potential och begränsningar.

6.7. Detaljerade uttalanden om den allmänna politiken (6.6.1) går utöver ramen för detta ESK-yttrande, men följande punkter kommer kortfattat att utveckla tankegången i punkt 6.6.2.2 och delvis repetera vad som redan sagts i avsnitt 2-4 ovan.

6.7.1. Det första villkoret för att utveckla bästa möjliga kunskapsbas är att man bevarar eller skapar en ekonomisk, politisk, social och kulturell miljö där vetenskapen åtnjuter ett brett stöd hos allmänheten och där kreativitet och uppfinnaranda kan utvecklas på bästa sätt. De viktigaste beståndsdelarna i denna miljö är följande:

- Främja kommunikationen mellan medborgarna och vetenskapsmännen (dvs. de aktörer som utgör samhället och vetenskapsvärlden) och avhjälpa befintliga hinder.

- Sprida information om vetenskap i skolor, på universitet och i media, tydligt informera om forskningsprocessen, inhämtandet av kunskap och den inspiration som driver vetenskapsmän, samt visa vetenskapens starka sidor och begränsningar för att motverka orealistiska förväntningar (som kan resultera i skepsis mot vetenskap).

- I detta syfte anlita utbildad och erfaren personal, "personal för mediainformation", i massmedia (inklusive de statliga TV-stationer som finns i vissa länder) för att effektivt nå stora delar av allmänheten och för att garantera att informationen lämnas i lämplig form.

- Garantera att denna personal för mediainformation inte bara har specialiserad vetenskaplig utbildning utan även är utbildad i vetenskap, dess metoder och historik i allmänhet.

- Tydligt klargöra den potentiella risken med varje kreativ satsning (även inom renodlad vetenskap, filosofi och konst). (Vi får inte glömma de sociokulturella och intellektuella omvälvningar som blev resultatet av Kopernikus planetteorier, Darwins utvecklingslära, marxismen och Freuds psykoanalys. Riskerna för socioideologisk konflikt förblir stora, exempelvis när det gäller genetik, intelligensforskning, sociobiologi eller genusforskning.)

- Göra människor medvetna om att den potentiella risken med ny teknik eller forsknings-program i princip inte kan utvärderas fullständigt på objektiva grunder. (Vilka skulle konsekvenserna bli av en geriatrisk upptäckt som gör att den genomsnittliga livslängden ökar till exempelvis 120 år?)

6.7.2. Det andra villkoret för att skapa en optimal kunskapsbas är att underhålla eller skapa bästa möjliga inre miljö för vetenskapen. Man bör genomföra oberoende studier (inklusive forskning stödd av kommissionen) av denna fråga, och resultaten bör göras tillgängliga för de politiska beslutsfattarna. Bland nyckelåtgärderna kan följande nämnas:

- Att stärka samspelet mellan grundforskning och tillämpad forskning i ett forskningssystem med många inriktningar och många poler.

- Att skydda forskningens frihet.

- Att garantera även den tillämpade forskningens frihet.

- Att säkerställa forskarnas oberoende från t.ex. politiska, ideologiska eller ekonomiska påtryckningar.

- Att inom ramen för de politiska riktlinjerna skydda och stärka forskningens rätt att finna sina egna organisations- och förvaltningsformer.

- Att undersöka effekterna, den administrativa belastningen och effektiviteten hos olika ansöknings- och godkännandeförfaranden.

- Att beakta de olika sociala målen och intressena.

- Att även främja och vara öppen för kunskap som "samhället" för närvarande inte har något intresse av.

6.8. I de följande punkterna utvecklas det som sagts ovan och dessutom studeras vissa aspekter närmare.

6.8.1. ESK stöder kommissionen i dess strävan att även på europeisk nivå föra en regelbunden dialog mellan representanter för samhället och för forskarvärlden om forskningsmål, etiska frågor i samband med dessa, samt om tillämpningsmöjligheter och andra aspekter i fråga om teknik som kan utvecklas ur forskningsresultaten. Denna dialog borde involvera representanter för både de stora vetenskapliga sällskapen (t.ex. European Physical Society, Academia Europea och de nationella vetenskapliga sällskapen) och de institutioner som ger stöd till forskningen (föreningar, stiftelser och förbund). I samband med detta borde studiebesök göras på forskningsanläggningar, och diskussioner äga rum med enskilda forskare. Dialogen kan tjäna till att skapa den enighet om innehåll, förväntningar och stöd etc. som krävs, och den kan dessutom bidra till större förståelse mellan forskare och representanter för samhället.

6.8.1.1. ESK betonar sin avsikt att delta intensivt i denna dialog mot bakgrund av sin uppgift och sin sammansättning. ESK uppmanar EU:s övriga organ att som nästa steg i denna riktning anordna en hearing tillsammans med kommittén om detta tema. I denna skulle representanter för bl a. universiteten, industrin, konsumenterna och andra organisationer och personer delta, som berörs av detta område.

6.8.2. En väsentlig princip inom all forskningspolitik borde vara: så mycket "nedifrån och upp" som möjligt, så mycket "uppifrån och ned" som är nödvändigt; så mycket decentralisering som möjligt, så mycket centralisering som är nödvändigt. ESK anser att denna princip inte strider mot målen för det europeiska området för forskningsverksamhet, utan innebär att ansvar samt befogenheter att fatta beslut och ta initiativ borde delegeras så långt som möjligt även från kommissionens sida inom dess forskningspolitik.

6.8.3. Att använda ytterligare programbaserade forskningsresurser för stöd- och ledningssyften kräver att det finns en fast och tillräckligt omfattande bas av högklassiga institutioner som (1) har den erfarenhet som krävs samt lämplig utrustning och infrastruktur och som (2) har förmågan att engagera sig i nya teman och snabbt gå in på nya områden.

6.8.3.1. Det krävs därför en balans mellan stöd från institutioner och stöd från projekt eller program.

6.8.4. En nyckelfråga i detta sammanhang är hur man skall mäta kvalitetsnivåerna i utbildning och forskning (om detta över huvud taget kan göras) och hur stora resurser det skulle vara rimligt och produktivt att avsätta för detta syfte. Denna fråga kan ses ur två aspekter.

6.8.4.1. Å ena sidan kommer de bästa och mest framgångsrika forskarnas erfarenhet och kunnande att behövas för detta ändamål, men de förfaranden som krävs (utvärderingar, ansökningar, möten, hearingar m.m.) innebär att vetenskapsmännen inte längre kan ägna sig åt aktiv forskning. Förfarandena inom forskningspolitiken, stödsystemen etc. måste därför vara utformade på ett sådant sätt att en balanserad och på sikt produktiv kompromiss mellan dessa aspekter garanteras.

6.8.4.2. Å andra sidan får inte de utvärderingsförfaranden som väljs utesluta stöd till genuint innovativa eller till och med revolutionerande upptäckter, därför att de t.ex. inte beaktar etablerade kriterier för prioritering inom forskningen, vilka naturligtvis inte kan förutse en sådan utveckling. (Vetenskapliga undersökningar väcker tvivel på att det över huvud taget är möjligt.)

6.8.5. Även av detta skäl är det viktigt att stödja och tillämpa ett flertal olika tvärvetenskapliga forskningsmetoder, utvärderingsförfaranden och forskningsstrukturer för att uppmuntra den konkurrens som uppstår och i den finna de bästa idéerna och forskningsresultaten. Detta är den bästa grogrunden för vetenskapliga framsteg.

6.8.6. God forskning, särskilt tvärvetenskaplig forskning, kräver en pluralistisk och ibland, förefallet det, till och med kaotisk miljö. Detta måste politiker och administratörer vara medvetna om, ty det lägger hinder i vägen för den insyn och överblick som dessa behöver, och som de får mycket lättare i en tydligt strukturerad forskningsmiljö som är inriktad på ett tema.

6.9. ESK vill därför bestämt rekommendera att kommissionen även gör bästa möjliga styrelseformer till ett eget forskningsområde, som omfattar forskningens samlade erfarenhet, dess styrning och utvärdering samt vetenskapsteori. ESK anser att kommissionens dokument och detta yttrande på eget initiativ är ett första viktigt steg i denna riktning.

7. Sammanfattning och slutsatser

7.1. "Vetenskap, samhälle och medborgare" är en fråga av avgörande samhällspolitisk betydelse. ESK stöder kommissionen i dess satsningar på denna fråga och i arbetet med att garantera en kontinuerlig dialog mellan berörda parter. ESK vill betona sin avsikt att delta i denna dialog. I sin egenskap av EU-organ är kommittén väl ägnad för denna uppgift.

7.1.1. Detta initiativyttrande från ESK är ett bidrag till denna dialog. ESK anser det vara viktigt att gemenskapens organ som ett första steg anordnar en gemensam hearing på detta område.

7.2. I detta initiativyttrande görs en mycket djupgående analys av kunskapsklyftan och av de problem som uppstått i förhållandet mellan medborgarna, samhället och vetenskapen. Dessa problem omfattar i huvudsak följande:

- Allmänhetens förväntningar på vetenskapen och på vad den kan åstadkomma.

- Möjligheterna och riskerna med kunskapsbaserad teknik, medicin, livsmedel m.m.

- Möjligheterna att förutse den framtida utvecklingen.

- Vetenskapens och forskningens natur.

- Forskningspolitikens omfattning och misstag, t.ex.:

- Möjligheten att mäta vetenskapliga framsteg och de insatser som krävs för att göra detta.

- "Samhällsintressena".

- Samarbetsnätverk, och den nödvändiga öppenheten mellan forsknings-, utvecklings- och tillverkningsleden samt mellan den akademiska världen, näringslivet och konsumenterna.

- Möjligheten att utvärdera resultaten på ett entydigt sätt och att förutse risker.

7.2.1. Vid sidan av ovanstående områden bör dialogen mellan medborgarna, samhället och kunskapssamhällets representanter även omfatta följande frågor:

- Etik.

- Miljö- och energipolitik: biosfär, ekosfär, naturresurser och ekonomiska aspekter.

- Forskningspolitik, t.ex. forskningens syfte, organisation och utvärdering.

- Forskning, innovation, näringsliv och konsumenter.

7.3. ESK anser det vara av största betydelse att åtgärder vidtas för att minska kunskapsklyftan.

7.3.1. Åtgärderna bör innebära att man öppnar upp universitet och forskningsinstitut ytterligare för medborgarna. Massmedia bör också förbinda sig att tillhandahålla begriplig och korrekt information.

7.3.2. Det är emellertid också viktigt att skolorna i betydligt högre grad än tidigare ger medborgarna en solid grundutbildning avseende vetenskap och forskning - vilket även inbegriper villkoren för en framgångsrik forskning. Ett motsvarande utbildningskoncept, som också tar hänsyn till kandidatländerna, bör även skapas på EU-nivå.

7.3.3. Åtgärderna bör också omfatta kunskap om den historiska processen och om Europas unika bidrag på kulturområdet, vilket lett fram till dagens vetenskapliga och tekniska framsteg och skapat en hög levnadsstandard för Europas folk som aldrig tidigare skådats.

7.4. Förutom vetenskapens stora bidrag till dagens välstånd och framtidsmöjligheter, anser ESK (1) att den moderna kunskapsbaserade tekniken också är förknippad med faror och risker och (2) att biosfären kan hotas på grund av industrisamhällets livsstil.

7.5. ESK rekommenderar därför också att (fortsatta) satsningar görs på att upprätta tydliga normer för en ansvarsfull användning av teknik med mycket höga prestanda (som utvecklats genom vetenskapliga rön) och på en kontroll av att dessa normer respekteras. ESK vill framhålla sin egen roll i denna process.

7.6. ESK rekommenderar därför att man stöder alla åtgärder som syftar till att minska polariseringen och knyta fler band mellan humaniora och naturvetenskap. Dessa åtgärder bör också inbegripa ett ömsesidigt utbyte i fråga om t.ex. metodologi, definitionen av vissa termer och utvärderingen av resultat.

7.7. ESK vill framhålla bristen på humankapital inom området för vetenskap och forskning. Humankapitalet utgör grunden för såväl framgångsrik forskning och utveckling som innovation och ekonomisk konkurrenskraft. ESK rekommenderar att man vidtar åtgärder för att råda bot på denna brist. Det är därför viktigt att forsknings- och utvecklingsarbetet uppfattas som mer attraktivt - även av kvinnor - och att vetenskapsmannayrket ses som ett statusyrke.

7.8. ESK rekommenderar att frågan om den miljö som krävs för att forsknings- och utvecklingsarbetet skall bli framgångsrikt och internationellt konkurrenskraftigt görs till ett eget forskningsområde och att forskningsresultaten på detta område används i diskussionerna om "styrelseformer" inom forskningspolitiken. De uppfattningar och rekommendationer som framförs i detta yttrande bör beaktas i detta sammanhang och försvaras gentemot politiker och näringslivet.

7.9. ESK:s yttrande kan sammanfattas i följande punkter:

7.9.1. Inledningsvis är det viktigt att framhålla att "samhällets målsättning" är ett abstrakt och ogripbart koncept. Ett mer strukturerat synsätt - som fortfarande präglas av mångfald men som inte är fritt från motsägelser - kan endast uppnås genom en komplicerad demokratisk filtreringsprocess.

7.9.2. Denna osäkerhet i fråga om beslutsfattandets grunder fritar dock inte politikerna från deras ansvar att agera. Politik innebär att man agerar på samhällets vägnar och detta inkluderar oundvikligen olika samhällsexperiment. Man kan inte bortse från detta dilemma, som påverkar det politiska handlandet, utan det kan endast belysas genom att man

- skapar en medvetenhet om de begränsade möjligheter som finns när det gäller att förutspå den framtida utvecklingen samt en beredskap som innebär att man vidtar motåtgärder när detta är nödvändigt,

- utvecklar den bästa möjliga kunskapsbasen ("forskningspolitik") för politiska beslut samt inser under vilka förhållanden det vetenskapliga arbetet utförs, liksom vetenskapens potential och begränsningar.

7.9.3. Förutsättningarna för den bästa möjliga kunskapsbasen utgörs av bland annat följande:

- En kontinuerlig dialog mellan de aktörer som representerar den vetenskapliga världen och samhället.

- En ekonomisk, politisk och kulturell miljö där vetenskapen åtnjuter ett brett folkligt stöd och där kreativiteten och uppfinningsrikedomen kan utvecklas på ett så effektivt sätt som möjligt.

- Bästa möjliga interna miljö för att det vetenskapliga arbetet skall kunna fungera.

- Ett tillräckligt stort antal människor som kan och är beredda att välja ett vetenskapligt yrke.

Bryssel den 30 maj 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) EGT C 204, 18.7.2000.

(2) KOM(1999) 76 slutlig.

(3) EGT C 204/70, 18.7.2000, Europeiskt område för forskning.

(4) För ytterligare uppgifter se EGT C 139, 11.5.2001, s. 85 (Europeisk utbildningsdimension).

(5) EGT C 139, 11.5.2001, s. 85.