Myndigheternas arbete med reglering och administration försvårades också, men de kunde vidta åtgärder för att mildra effekterna. Till exempel bidrog den höga graden av digitalisering till att begränsa störningarna. Många medlemsstater har i sina planer för återhämtning och resiliens tagit upp stöd till digitalisering av den offentliga administrationen och domstolsväsendet samt till bättre beslutsfattande. Offentliga administrationer införde enklare förfaranden för exempelvis upphandling för att påskynda beslutsfattandet. Detta medförde risker för rättsstaten och korruptionsbekämpningen, vilka i vissa fall kunde motverkas genom att skyddsåtgärder byggts in i undantagstillstånd.

De nödåtgärder som krisen krävde satte press på de etablerade konstitutionella systemen. I vissa medlemsstater behöll parlamenten ansvaret för att granska all pandemirelaterad lagstiftning. I andra medlemsstater stärktes parlamentets kontrollerande roll efter att till en början ha inskränkts. Många parlament ändrade också reglerna om fysisk närvaro och röstning för att göra det möjligt att kontrollera den verkställande makten på ett demokratiskt sätt. Även andra viktiga organ som utövar kontroller och motvikter lyckades anpassa sig, trots att pandemin i hög grad påverkade deras möjligheter att arbeta. I flera medlemsstater spelade domstolar och författningsdomstolar en viktig roll för att säkerställa att möjligheten till domstolsprövning bibehölls. Ombudsmän och människorättsinstitutioner gjorde stora ansträngningar för att kunna fortsätta arbeta och granskade ett antal nödåtgärder. Svårare var det att upprätthålla möjligheten för samhället i stort att delta i utformningen av åtgärder, eftersom offentliga samråd, institutionaliserad social dialog eller samråd med berörda parter i allmänhet inte genomfördes.

Av övervakningen framgår att de nationella systemen visade prov på betydande resiliens. Utöver de omedelbara insatserna är det emellertid även nödvändigt att reflektera över hur EU kan förbereda sig bättre på den effekt som långvariga krissituationer har på rättsstaten. Vissa medlemsstater hade redan en rättsordning i sin konstitution eller i hälso- och sjukvårdslagstiftning eller annan lagstiftning som var avsedd att tillämpas i krissituationer. Tack vare detta kunde covid-19-åtgärderna vidtas på grundval av en befintlig ram, vilket ökade deras legitimitet. Andra medlemsstater införde en ny nödordning särskilt för den här pandemin. Under pandemin ändrade de flesta medlemsstater, ofta flera gånger, den rättsordning som låg till grund för de pandemirelaterade åtgärderna. Ändringarna ägde ofta rum under spända politiska omständigheter, med användning av påskyndade förfaranden och med begränsade konstitutionella kontroller och parlamentsdebatter. I vissa medlemsstater inskränktes de grundläggande rättigheterna utan en tydlig rättslig grund. Venedigkommissionen pekade i sin årsrapport för 2020 på vikten av att ha infört en tydlig rättsordning före en krissituation, så att respekten för rättsstatsprincipen, grundläggande rättigheter och konstitutionella krav är inbyggd från början .

Kommissionen har övervakat utvecklingen i samtliga medlemsstater och analyserat de exceptionella åtgärder som vidtagits. Deras påverkan på rättsstatsprincipen återges i landskapitlen. Nyckelfrågorna är om de covid-19-relaterade åtgärderna var tidsbegränsade, om deras nödvändighet och proportionalitet hade motiverats, i hur hög grad de förblev föremål för granskning av nationella parlament och domstolar och åtgärdernas rättsliga grund. Lika viktig är frågan om medlemsstaterna hade förmåga att bibehålla de kontroller och motvikter som upprätthåller rättsstaten. Detta omfattar att parlament, författningsdomstolar och andra nationella domstolar har en funktion att fylla samt att ombudsmän och nationella institutioner för mänskliga rättigheter granskar den rättsliga ordningen och de åtgärder som vidtas. Det omfattar även i vilken utsträckning media och det civila samhället kunde fortsätta att utöva offentlig granskning och vilka åtgärder myndigheterna vidtog för att mildra pandemins påverkan på dessa aktörer. Eftersom den snabbhet med vilken åtgärder vidtogs mot pandemin ofta innebar en mindre strikt tillämpning av administrativa regler och kontroller är det även relevant vilka åtgärder som vidtogs för att förhindra korruption och intressekonflikter i samband med offentliga utgifter under pandemin.

2021 års rapport om rättsstatsprincipen har samma omfattning som förra årets rapport – rättsväsenden, regelverk för korruptionsbekämpning, mediernas mångfald och oberoende och andra institutionella kontroller och motvikter – och konsoliderar den process som inleddes i och med 2020 års rapport, samtidigt som bedömningen fördjupas. Dessutom går den mer utförligt in på de effekter och utmaningar som orsakas av covid-19-pandemin. I landskapitlen, som utgör en integrerad del av denna rapport, analyseras den nya utveckling som skett sedan den första rapporten samt uppföljningen av de utmaningar och utvecklingstendenser som fastställdes i 2020 års rapport.

Enligt resultattavlan för rättskipningen i EU visar Eurobarometerundersökningar genomförda både hos allmänheten och företagen 2021 att, jämfört med 2020, fortsätter samma medlemsstater att samlas i den högre respektive den lägre delen av skalan för domstolsväsendets uppfattade oberoende. Bland allmänheten, i Finland, Nederländerna, Luxemburg, Tyskland och Österrike, är nivån på domstolsväsendets uppfattade oberoende fortfarande mycket hög (över 75 %), medan nivån på domstolsväsendets uppfattade oberoende i Kroatien, Polen och Slovakien fortfarande är mycket låg (under 30 %).

Rapporten har utarbetats i nära samarbete med medlemsstaterna och både nationella och andra källor har använts. Alla medlemsstater deltog i processen genom att lämna in skriftliga bidrag och närvara vid särskilda landsbesök som ägde rum mellan mars och maj månad . Ett samråd som riktade sig till berörda parter gav också värdefulla bidrag, både övergripande och landsspecifika . Vidare bidrog Europarådet med en översikt över sina senaste yttranden och rapporter om EU:s medlemsstater. Innan rapporten antogs har medlemsstaterna fått möjlighet att lämna uppdaterade faktauppgifter till sitt landskapitel.

Kommissionen använder ett enhetligt och likvärdigt tillvägagångssätt. Den tillämpar samma metod och undersöker samma frågor i alla medlemsstater på ett sätt som är proportionerligt i förhållande till situationen. I varje landskapitel fokuserar analysen främst på områden där det skett en väsentlig utveckling, eller där de stora utmaningar som fastställdes i den förra rapporten fortfarande består under rapporteringsperioden. De termer som används i bedömningarna används på ett jämförbart och enhetligt sätt i alla landskapitel och är avsedda att återge hur allvarlig situationen är, med hänsyn tagen till det allmänna läget i varje land. Avsikten med landskapitlen är inte att ge en uttömmande beskrivning av alla rättsstatsrelaterade frågor i varje medlemsstat, utan att redogöra för betydande förändringar. Bedömningen baseras på kraven i EU-lagstiftningen, inbegripet de som följer av domstolens rättspraxis. Rekommendationer och yttranden från Europarådet utgör också en användbar referensram för relevanta standarder och bästa praxis.

Korruptionsindexet för 2020 visar att EU:s medlemsstater fortfarande hör till de länder i världen som presterar bäst. Tio medlemsstater finns bland de 20 länder som uppfattas som minst korrupta i världen. Sex medlemsstater (Danmark, Finland, Sverige, Nederländerna, Tyskland och Luxemburg) har högre poäng än 80/100 på indexet, och ytterligare fem (Österrike, Belgien, Estland, Irland och Frankrike) har högre poäng än 69/100. Vissa medlemsstater har, trots att de fortfarande ligger under EU-genomsnittet (63/100), förbättrat sina resultat under de senaste fem åren (Spanien, Italien och Grekland). I andra har betydande försämringar av de uppfattade korruptionsnivåerna registrerats (Polen, Malta och Ungern).

Pandemin har inneburit att en digitalisering av domstolsväsenden känns brådskande och skapat ett stort intresse av att lära av bästa praxis. Initiativ för att säkerställa elektronisk kommunikation mellan domstolar och domstolsanvändare tas i många medlemsstater. I Belgien innehåller det federala regeringsprogrammet ambitiösa initiativ för att förbättra digitaliseringen av domstolsväsendet senast 2025. I Frankrike går omfattande projekt för att digitalisera alla rättsområden framåt, däribland inrättandet av ett digitalt kriminalkontor – en gemensam åtkomstpunkt för straffrättsliga förfaranden – och möjligheten att lämna in ansökningar online inom vissa typer av tvister, och att begära rättshjälp. I Danmark kommer en ny databas att förbättra tillgången till domar online. Projekt som pågår i Spanien omfattar utveckling av ett it-verktyg för att automatiskt omvandla inspelningar av rättegångar och förhör till text. I Nederländerna utvecklar domstolsväsendet och åklagarmyndigheten gemensamt en digital plan för straffrätten. Att stärka domstolsväsendenas motståndskraft genom strukturreformer och digitalisering är en prioritering inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens, och ett antal medlemsstater har inkluderat detta i sina nationella planer för återhämtning och resiliens.

Covid-19-pandemin har påverkat de nationella domstolsväsendenas funktion och domstolarnas verksamhet. Särskilt den första fasen av pandemin medförde avbrott eller förseningar i handläggningen av mål och domstolsförfaranden som ledde till betydande ytterligare eftersläpningar i domstolar i ett antal medlemsstater. Trots de åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna och de rättsliga myndigheterna för att hjälpa domstolsväsendet att anpassa sig, har detta belyst en sårbarhet för störningar i nödsituationer. Hanteringen av brottsutredningar och straffrättsliga förfaranden i domstol under pandemin har varit en utmaning i många medlemsstater, särskilt för att se till att misstänktas och tilltalades samt offrens rättigheter respekteras fullt ut och att alla vittnen hörs, utan att skapa orimliga förseningar. Restriktioner för fri rörlighet och tillträde till lokaler var ytterligare en utmaning för åklagarnas och polisens arbete.

Alla medlemsstater har regler på plats för att säkerställa att kategorier av tjänstemän från den offentliga sektorn omfattas av skyldigheten att lämna upplysningar om tillgångar och intressen. Dessa varierar dock när det gäller omfattning, insyn och tillgänglighet avseende offentliggjord information, eller i systemet för kontroll och tillsyn. Nyligen genomförda reformer i ett antal medlemsstater syftar till att förbättra systemet. Estland har utvidgat tillämpningsområdet för personer som är skyldiga att lämna in en förklaring om ekonomiska intressen till att omfatta ministrarnas politiska rådgivare, och Kroatien har offentliggjort domarnas och de statliga advokaternas tillgångsdeklarationer. Portugal införde skyldigheter att offentliggöra fullständiga och konsoliderade tillgångsdeklarationer online. I Litauen är nu ett nytt register operativt, vilket gör det möjligt att koppla uppgifterna i redovisningar av intressen till flera andra nationella register. Slutligen håller andra medlemsstater som tidigare infört reformer på att upprätta ett register över övervakning och kontroll. I Frankrike , utför de behöriga myndigheterna systematiska och regelbundna kontroller, vilket i vissa fall leder till överföringar till åklagarmyndigheten för eventuell uppföljning av brott. I Rumänien togs systemet med elektronisk inlämning av upplysningar om tillgångar och intressen i drift i april 2021 och förväntas ytterligare underlätta kontrollarbetet.

Stora eller mycket komplexa korruptionsfall fortsatte att uppstå i olika medlemsstater, ibland med höga tjänstemän inblandade. Slovakiens insatser för att bekämpa korruption har ökat avsevärt, vilket lett till att ett antal fall av korruption på hög nivå utreds och lagförs. I Estland ledde ett ärende som för närvarande är under utredning till att den tidigare regeringen avgick i januari 2021. I Tjeckien har man i undersökningar och revisioner på nationell nivå och EU-nivå av användningen av EU-medel nyligen funnit bevis på intressekonflikter på högsta verkställande nivå, och ett ärende har godtagits av Europeiska åklagarmyndigheten. I Österrike har utredningarna av politisk korruption på hög nivå intensifierats till följd av den senaste tidens politiska skandaler. I Rumänien har effektiviteten i de utredningar och sanktioner som gäller korruption på hög nivå förbättrats, även om ändringar av strafflagen och straffprocesslagen samt rättslagstiftningen fortfarande måste ske för att kampen mot korruption ska vara effektiv.

De flesta medlemsstater har infört omfattande lagstiftning som ger det straffrättsliga systemet verktyg för att bekämpa korruption i alla dess former. Ansträngningarna fortsatte i flera medlemsstater för att fylla luckor och anpassa befintliga ramar till internationella normer för korruptionsbekämpning och EU-lagstiftning. Slovakien har till exempel kompletterat sin straffrättsliga ram med ikraftträdandet av en ny lag om beslagtagande av tillgångar, och även infört nya brottsrubriceringar, såsom för brottet att godta eller erbjuda omotiverade förmåner eller otillbörliga fördelar. Italien har infört strängare sanktioner mot bedrägerier och utvidgat den personliga räckvidden för internationell korruption. Ungern har infört lagstiftning för att ta itu med utländska mutor och kriminalisera informella betalningar inom hälso- och sjukvården. Reformer på området materiell eller processuell straffrätt diskuteras i andra medlemsstater. I Sverige ser man till exempel nu över preskriptionstiden för alla brott, inklusive korruptionsbrott, vilket skulle kunna undanröja hinder för ett effektivt genomförande av komplicerade korruptionsfall.

Farhågor beträffande bristen på öppenhet i de slutgiltiga ägarstrukturerna finns i flera medlemsstater, särskilt på grund av praktiska problem för att identifiera slutägare. Slovenien har särskilda bestämmelser om insyn men farhågor kvarstår eftersom de egentliga ägarna och förmånstagarna inte alltid kan identifieras i registret över medier. Tjeckien antog lagstiftning som garanterar allmänhetens tillgång via ett register till en begränsad mängd ägarinformation för alla företag, inbegripet media. Farhågor kvarstår dock för att systemet inte tvingar medieföretag att lämna ut sin fullständiga ägarstruktur. Brist på insyn i medieägandet är fortfarande en källa till oro i Bulgarien , eftersom uppgifter om medieägandet fortfarande inte lämnas ut till allmänheten.

Insynen i medieägandet är en viktig förutsättning för all tillförlitlig analys av mångfalden av mediemarknader och för att göra det möjligt för allmänheten att utvärdera den information och åsikter som sprids av media. Internationella standarder och EU-lagstiftning uppmuntrar medlemsstaterna att vidta specifika åtgärder på detta område. Sedan den senaste rapporten har ny lagstiftning för att öka insynen insyn i medieägandet och allmänhetens tillgång till information om medieägandet antagits i Grekland . I Finland , är ny specifik lagstiftning skyldig leverantörer av medietjänster att göra information om deras ägarstruktur allmänt tillgänglig. I flera andra medlemsstater förbereds lagar för att öka insynen i medieägandet och några har sett tillgängligheten till informationen förbättrad. Irland har till exempel upprättat en sökbar databas som täcker ägarinformation rörande medieföretag, vilket underlättar den offentliga tillsynen. Litauen håller på att inrätta ett offentligt tillgängligt informationssystem för att lämna ut information om ägande och successivt inkomst från statlig reklam.

Korruptionsriskerna verkar ha ökat under pandemin, särskilt genom den ökade användningen av påskyndade och förenklade upphandlingsförfaranden, vilket leder till direkta tilldelningar eller icke-konkurrensutsatta upphandlingsförfaranden. Dessa exceptionella omständigheter föranledde revisions- och kontrollmyndigheterna i flera medlemsstater, till exempel Cypern , Portugal , Frankrike , Italien och Litauen , att utfärda riktlinjer för att hantera dessa risker eller genomföra riktade revisioner som i Österrike eller Rumänien .

Detta avsnitt undersöker viktiga utvecklingstendenser relaterade till sådana kontroller och motvikter. Detta omfattar förfarandet för att förbereda, anta och granska lagar samt oberoende myndigheters roll för att skydda rättsstatsprincipen. Ett underliggande tema i detta avseende är kvaliteten på den offentliga förvaltningen och hur myndigheter tillämpar lagen och genomför domstolsbeslut. En gynnsam ram för civilsamhället möjliggör debatter och granskning av makthavarna och när deras handlingsutrymme minskar är det ett tecken på att rättsstatsprincipen är i fara. I detta avsnitt presenteras också utvecklingen av det rättsliga regelverket under vilket covid-19-åtgärder vidtogs och de nationella parlamentens, författningsdomstolarnas, domstolarnas och ombudsmännens roller.

Rättsstatsprincipen i en demokrati bygger på institutionella kontroller och motvikter mellan statens organ, vilket garanterar deras funktion, samarbete och ömsesidiga kontroll så att befogenheter utövas av en statlig myndighet under andras kontroll, i enlighet med den politiska och rättsliga traditionen i varje medlemsstat. Det civila samhället spelar också en viktig roll i systemet för kontroller och motvikter.

Pandemins inverkan på medier och de åtgärder som vidtas för att mildra den är dock inte begränsade till ekonomiska aspekter. En rad restriktioner som infördes för att bekämpa pandemin gjorde journalisters arbete svårare och påverkade ibland deras tillgång till allmän information. Störningar eller undantag från allmän tillgång till informationsregler var vanligtvis begränsade till de mycket tidiga stadierna av pandemin (t.ex. Spanien , Italien ), men i medlemsstater som Ungern skärptes tillgången till allmän information genom nödåtgärder som infördes under pandemin, vilket gjorde snabb tillgång till sådan information svårare för oberoende medier. Journalister fortsatte också att möta hinder när det gäller tillgång till platser eller selektiv tillgång till presskonferenser, på nätet eller fysiska, i vissa medlemsstater. I Polen riskerar utövandet av rätten till tillgång till allmän information ytterligare att begränsas till följd av en pågående konstitutionell utmaning och pandemin ledde till att tidsfristerna enligt administrativ lag stängdes av, vilket begränsade eller försenade tillgången till allmän information. I Rumänien ansågs pandemin användas för att motivera förseningar eller vägran att tillhandahålla information och dataskyddsregler användes för att begränsa åtkomsten. I medlemsstater som Litauen och Nederländerna , å andra sidan, undantogs journalister från reseförbud i samband med covid-19, så att de kunde fortsätta följa händelserna och rapportera på plats.

Europas nyhetsmedier har varit kritiska för att hålla medborgarna informerade under covid-19-pandemin. Efterfrågan på faktagranskad information och nyheter har ökat avsevärt, vilket framgår av kommissionens handlingsplan för audiovisuella och andra medier. Samtidigt utlöste pandemin allvarliga ekonomiska utmaningar för mediesektorn, liksom för enskilda journalister och mediearbetare.

2020 registrerade Europarådets plattform för att främja skydd för journalistiken och säkerhet för journalister sitt högsta antal registreringar någonsin, en ökning med 40 % jämfört med 2019. 2020 övervakade Mapping Media Freedoms plattform även 280 fall av kränkningar av mediernas frihet, som totalt drabbade 908 personer eller medier i 23 medlemsstater. Dessa överträdelser omfattade trakasserier eller psykologiska övergrepp, juridiska hot, fysiska övergrepp, attacker på egendom, hatiska uttalanden, smutskastningskampanjer och censur. Fysiska angrepp har särskilt rapporterats i samband med offentliga protester och journalister i Frankrike , Tyskland , Grekland och Polen har utsatts för angrepp från demonstranter, men också i vissa fall polisstyrkor. Hot på nätet ökar i hela EU, särskilt kvinnliga journalister och journalister med minoritetsbakgrund riskerar att utsättas. Denna situation gäller särskilt när politiker eller mäktiga offentliga personer inleder sådana angrepp. I Slovenien har till exempel ett antal framstående fall handlat om politikers trakasserier på nätet och hot mot journalister. I Portugal är ett polisövervakningsfall under utredning, i vilket man försökt identifiera journalisters källor utan rättsligt mandat. I Italien handlar en ny varning om påstådd avlyssning av flera journalister som arbetar med migrationsfrågor som en del av en åklagares utredning om relationer mellan icke-statliga organisationer och människosmugglare.

Organisationerna i det civila samhället påverkades av pandemin, inte bara på grund av rörelse- och mötesfriheten, utan också när det gäller finansieringen. Det civila samhällets medverkan i utformningen och genomförandet av covid-19-åtgärder har i allmänhet varit mycket begränsad. I Österrike gjorde regeringen ansträngningar för att vidareutveckla dialogen med det civila samhället, särskilt rådfråga dem om det stöd som tilldelats under pandemin.

Oberoende myndigheter har spelat en aktiv roll under hela pandemin genom att utvärdera de specifika åtgärdernas inverkan på de grundläggande rättigheterna och varna myndigheterna. I Frankrike granskade den nationella kommissionen för de mänskliga rättigheterna covid-19-åtgärderna och publicerade flera yttranden. I Litauen bedömde parlamentariska ombudsmän huruvida de grundläggande rättigheterna och friheterna i nödåtgärder följs. I Irland rekommenderade den irländska kommittén för mänskliga rättigheter och jämställdhet för mänskliga rättigheter och jämställdhet kortare förlängningar av covid-19-åtgärder och att den maximala längden på en eventuell förlängning skulle anges i lag.

Granskning av lagligheten, rättfärdigandet och proportionaliteten av covid-19-åtgärder från domstolarna har varit en väsentlig motvikt till regeringens befogenheter att fatta beslut som oproportionerligt kan påverka medborgarnas grundläggande rättigheter. I Estland innehåller alla covid-19-relaterade beslut från regeringen information om hur de lagligen kan ifrågasättas och medborgarna har väckt talan vid administrativa domstolar i ett antal fall. I Tyskland har åtgärder varit föremål för omfattande domstolsprövning, främst av de högre förvaltningsdomstolarna och författningsdomstolarna i Länder med över 6 000 ärenden registrerade i slutet av 2020. I Frankrike avgjorde det statliga rådet i många brådskande förfaranden som utmanade regeringens hantering av pandemin och beordrade ett antal åtgärder eller upphävande av handlingar, särskilt relaterade till grundläggande rättigheter. I Polen anser domstolar att vissa åtgärder är olagliga, eftersom den polska konstitutionen uttryckligen föreskriver att en begränsning av de grundläggande rättigheterna och friheterna endast kan införas under ett undantagstillstånd (som inte hade förklarats).

Det fanns olika rättsliga system under vilka covid-19-åtgärder, däribland begränsningar av grundläggande rättigheter, antogs: en konstitutionell undantagsordning, en ny undantagsordning som är specifik för pandemin, folkhälsolagar eller inget speciellt system alls. Dessa lagliga system ändrades ofta över tiden. I Nederländerna och Sverige stärktes till exempel ordningarna för att säkerställa att restriktiva åtgärder skulle baseras på en robust rättslig grund. I Belgien har en ”pandemilag” för att skapa en ny rättslig grund för nödåtgärder antagits. I ett antal medlemsstater var författningsgrunderna för undantagstillstånd och folkhälsolagar föremål för granskning. I Slovakien granskade författningsdomstolen undantagsordningens konstitutionalitet, i början och när den förlängdes, och bekräftade dess överensstämmelse med konstitutionen. I de flesta medlemsstater har de särskilda ordningarna ett slutdatum, och många har redan avslutats våren 2021 eller håller på att upphöra.

I vissa medlemsstater har utnämningen och uppsägningen av ombudsmannen varit avgörande för politiska och juridiska tvister. I Polen fortsatte ombudsmannen att spela en nyckelroll som rättssäkerhetsskydd. Mandatet för den sista befälhavaren slutade 2020, men han stannade i sin position eftersom man inte politiskt kunde enas om en ersättare. Den utgående ombudsmannens fortsatta utövande av befogenheter upphörde i juli 2021 genom ett beslut av författningsdomstolen och parlamentariska förfaranden kan nu utnämna en ombudsman som har stöd av alla parter. I Rumänien ansåg författningsdomstolen att parlamentets beslut att avskeda ombudsmannen som utsetts under ett tidigare parlamentariskt mandat stred mot författningen, och vederbörande återinsattes i sin tjänst.

Ombudsmannen och de nationella människorättsorganisationerna spelar en viktig roll när det gäller kontroller och motvikter och försvarar rätten till god förvaltning och rättvis behandling och pekar på kränkningar av grundläggande rättigheter. I Nederländerna var ombudsmannen en av de första som varnade förvaltningen om orättvis behandling i samband med återbetalning av barnbidrag och har kritiserat bristen på regeringsuppföljning. I Grekland har ombudspersoninstitutionens befogenheter förstärkts, särskilt när det gäller att undersöka brottsbekämpande myndigheters incidenter av godtycklighet, och den har ingripit i fall av kränkningar av grundläggande rättigheter. På Malta stärkte en författningsreform utnämningen, upphävandet och uppsägningen av ombudsmannen, och de nya reglerna kommer att tillämpas för första gången med utnämningen av en ny ombudsman, vilket fortfarande är under behandling.

I några få medlemsstater har lagstiftningsprocessen väckt oro över rättsstatsprincipen. I Ungern fortsätter täta och plötsliga ändringar av lagstiftningen att undergräva förutsägbarheten i regelverket och i vissa fall har takten i den nya lagstiftningen ökat ytterligare. I Polen fortsätter det snabba antagandet av lagstiftning att användas, även för betydande strukturella reformer av domstolsväsendet, såsom de senaste ändringarna av lagen om Högsta domstolen. I Bulgarien är praxis att införa viktiga lagändringar genom ändringar av andra orelaterade rättsakter, som kringgår offentliga samråd och konsekvensbedömningar fortfarande oroande. I Rumänien kvarstår farhågor vad gäller lagstiftningens stabilitet och förutsägbarhet, eftersom lagstiftningen ofta ändras och de lagar som följer kan vara motstridiga, även om parlamentet har gett uppmuntrande signaler under denna lagstiftningsperiod.

Ett antal medlemsstater vidtar åtgärder för att ytterligare förbättra processerna för att bygga evidensbaserad politik för samråd och deltagande från berörda aktörer för att säkerställa att lagar är resultatet av en bred diskussion i samhället. Det innovativa projektet från Citizens Convention for Climate i Frankrike väckte stor uppmärksamhet och intresse från andra medlemsstater. I Portugal vidtog parlamentet åtgärder för att förbättra insynen i och kvaliteten på lagstiftningen. I Grekland är ett nytt regelverk på gång för att undersöka effekterna av och kvaliteten på lagförslag, och intressenter rapporterar förbättrad kvalitet och en betydande minskning av orelaterade ändringsförslag i sista minuten i parlamentet. I Estland , Lettland och Österrike vidtas åtgärder för att förbättra medborgarnas och intressenternas engagemang i beslutsfattandet. I Spanien har en ny handlingsplan för öppen förvaltning (2020-2024) godkänts för att stärka kopplingarna mellan medborgare och offentliga myndigheter samt för att öka medborgarnas engagemang i utvecklingen av offentlig politik.

I vissa medlemsstater har erfarenheterna redan utlöst reflektioner för (konstitutionella) ändringar för att vara bättre förberedda på en framtida kris. I Finland har grundlagsutskottet begärt en grundlig översyn av regleringen av undantagstillståndet efter pandemin. I Sverige kommer en undersökningskommitté att inrättas för att undersöka behovet av att lägga till bestämmelser om undantagstillstånd under fredstid till konstitutionen. I Italien föreslog senaten att en särskild rådgivande kommitté med tvåkammarsystem skulle inrättas för att säkerställa en central roll för parlamentet i nödsituationer. I Ungern kommer en konstitutionell ändring att begränsa regeringens befogenheter när det gäller särskilda rättsordningar från och med juli 2023. Den nuvarande konstitutionella nödregimen, som ger omfattande befogenheter till regeringen, är och förblir på plats tills regeringen beslutar att säga upp den.

4.UTVECKLING OCH ÅTGÄRDER PÅ EU-NIVÅ I FRÅGA OM RÄTTSSTATSPRINCIPEN

Under det senaste året har rättsstatsprincipen fortsatt att ligga högt upp på EU:s dagordning. Publiceringen av den första årliga rättsstatsrapporten i september 2020 följdes av viktiga debatter i Europaparlamentet och rådet. Insatser att nå ut till det civila samhället och medlemsstaterna, däribland med nationella parlament. Denna utveckling på EU-nivå kan ses som en gradvis konsolidering av rättsstatsprocessen längs flera axlar: interinstitutionell dialog, dialog med och mellan medlemsstaterna, dialog med intressenter och internationellt samarbete. Parallellt fortsatte arbetet med att tillämpa rättsstatsprincipen vid domstolen, där kommissionen fullgjorde sin roll som fördragens väktare via överträdelseförfaranden. Verktygslådan för rättsstatsprincipen vidareutvecklades också efter att man enades om ett allmänt villkor för att skydda EU:s budget.

Stärka det interinstitutionella svaret

Ett centralt mål för rapporten om rättsstatsprincipen har varit att öka medvetenheten och främja en öppen diskussion mellan medlemsstaterna om rättsstatsfrågor. Som noterades i rapporten från 2020 resulterade en översyn av rådets egen årliga rättsstatsdialog under 2019 i ett brett samförstånd om att stärka denna dialog på grundval av kommissionens rapport. Till följd av detta organiserade ordförandeskap under hösten 2020 en tvåstegsprocess med en övergripande diskussion om den allmänna rättsutvecklingen samt en separat landsspecifik diskussion där man först tittade på fem medlemsstater baserat på rapporten om rättsstatsprincipen. Våren 2021 fortsatte den landsspecifika dialogen och omfattade ytterligare fem medlemsstater. Detta anger en årlig cykel för diskussion i rådet (allmänna frågor). Det nuvarande ordförandeskapet har meddelat att det kommer att fortsätta detta tillvägagångssätt under andra halvan av 2021. Diskussioner i rådet hittills har visat ett tydligt intresse från medlemsstaterna att dela med sig av utvecklingen och bästa praxis, för att bidra till att förebygga problem på ett inkluderande och konstruktivt sätt. Parallellt har tematutbyten också ägt rum i olika rådskonstellationer om rättsstatsfrågor, bland annat för att dela god praxis.

Europaparlamentet har spelat en allt viktigare roll för att sätta upp debatten om rättsstatsprincipen, en trend som har fortsatt under det senaste året. I oktober 2020 antog parlamentet en resolution där kommissionen och rådet uppmanades att inleda förhandlingar om ett interinstitutionellt avtal om förstärkning av unionens värden. Kommissionen välkomnade resolutionen och håller fullständigt med Europaparlamentet om vikten av att stärka EU:s förmåga att övervaka och upprätthålla de gemensamma EU-värdena. Den årliga rapporten om rättsstatsprincipen spelar en viktig roll i detta avseende och täcker frågor som är direkt relevanta även för andra unionsvärden som demokrati och grundläggande rättigheter, som också knyter an till arbetet med den europeiska handlingsplanen för demokrati, för att stödja stadgan om de grundläggande rättigheterna och om främjande av en union av jämställdhet. Dialogen utvecklas mellan institutionerna om rättsstatsprincipen och bör ses i detta bredare sammanhang och kommer att fortsätta att utvecklas under de kommande åren. Europaparlamentet antog en resolution som välkomnar rapporten om rättsstatsprincipen från 2020, samtidigt som man upprepar sina tidigare krav på förbättringar, särskilt om införandet av landsspecifika rekommendationer. Kommissionen välkomnar resolutionen och kommer noga att reflektera över den vid utarbetandet av framtida rapporter. Kommissionen är fast besluten sig att fördjupa dialogen med Europaparlamentet.

När det gäller situationen i specifika medlemsstater har Europaparlamentet under det senaste året antagit resolutioner om situationen för rättsstatsprincipen i Bulgarien, Malta och Polen. Gruppen för övervakning av demokrati, rättsstatsprincipen och grundläggande rättigheter i Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (LIBE) har spelat en viktig roll för att fördjupa rättsstatsdebatten i Europaparlamentet. Övervakningsgruppen diskuterade situationen i Bulgarien, Malta, Polen, Slovakien och Slovenien, om ett särskilt fall i Belgien och om det civila samhällets utrymme i EU. Övervakningsgruppen har också aktivt följt med situationen i unionen vad gäller covid-19-relaterade åtgärder.

Slutligen har Europeiska ekonomiska och sociala kommittén, genom sin tillfälliga arbetsgrupp om grundläggande rättigheter och rättsstatsprincipen, och Regionkommittén genom sitt utskott för medborgarskap, styrelseformer, institutionella och yttre frågor (CIVEX) också bidragit till dialog om rättsstatsprincipen på EU-nivå.

Stärkt dialog med medlemsstaterna

Efter offentliggörandet av 2020 års rapport om rättsstatsprincipen har en särskild insats gjorts för att nå ut till medlemsstaterna. På politisk nivå spelar också nationella parlament en central roll när det gäller att upprätthålla rättsstatsprincipen, både som lagstiftare och genom att hålla den verkställande makten ansvarig. Under det senaste året har kommissionen besökt de flesta nationella parlament för att presentera och diskutera metoden och de landsspecifika resultaten i 2020 års rapport om rättsstatsprincipen.

Kommissionen har också hållit i bilaterala möten, inbegripet både dialog på politisk nivå och tekniska möten för att samla in information om läget för viktiga reformer som en uppföljning av resultaten i 2020 års rapport om rättsstatsprincipen. Denna typ av kontakter begränsades till ett par medlemsstater under det här första året, men skulle kunna få en viktigare roll att spela i framtiden.

Nätverket av nationella kontaktpunkter för rättsstatsprincipen fortsatte att sammanträda regelbundet, med företrädare från alla medlemsstater. Fokus för detta forum låg inledningsvis på att bidra till att inrätta mekanismen och dess metod, men nu fungerar forumet allt mer som en kanal för pågående kommunikation med och mellan medlemsstaterna under förberedelserna av rapporten om rättsstatsprincipen. Planen är också att dessa möten i allt större utsträckning skulle kunna fungera som en plattform för att dela god praxis och utbyta information om planerade reformer med koppling till rättsstatsprincipen mellan medlemsstaterna på teknisk nivå.

Stärkt dialogen med intressenter på nationell nivå och EU-nivå

Det civila samhället är en viktig partner för EU i dess arbete för att främja en starkare rättsstatskultur i Europa. När rapporten förbereddes anordnade kommissionen möten för att diskutera utvecklingen av rättsstatsprincipen med intressenter såsom europeiska nätverk, nationella och europeiska organisationer i det civila samhället och yrkesorganisationer. Organisationer i det civila samhället stod också för ett stort antal skriftliga bidrag till rapporten.

I maj 2021 anordnades den första högnivåkonferensen om rättsstatsprincipen i Coimbra av det portugisiska ordförandeskapet i samarbete med Europeiska kommissionen och ämnet var rättsstatsprincipen i Europa. Här samlades beslutsfattare, organisationer i det civila samhället, europeiska rättsliga nätverk, akademiker och journalister. Vid konferensen kartlades insatserna för att upprätthålla rättsstatsprincipen i Europa och fokus låg på det civila samhällets roll, utmaningar kopplade till kommunikationen av rättsstatliga problem samt rättsstatsprincipen i samband med pandemin och den ekonomiska återhämtningen.

Det civila samhällets stora deltagande i att förbereda den här andra rapporten har gett organisationer i det civila samhället ett erkännande på nationell nivå och har ytterligare främjat kopplingar och nätverk bortom nationella gränser. Kommissionen kommer att fortsätta att reflektera kring sätt att mobilisera det civila samhället, yrkesnätverk och andra intressenter i debatten om rättsstatsprincipen på nationell och europeisk nivå.

Stärkt internationellt samarbete

Rättsstatsprincipen är också en vägledande princip för EU utanför dess gränser. Med vägledning av de värden och principer som är förankrade i FN-stadgan och internationell rätt, inbegripet internationell humanitär rätt, är EU en stark försvarare av mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen i hela världen. Det framgår av den nya handlingsplanen för mänskliga rättigheter och demokrati 2020–2024 och är också i linje med målen för hållbar utveckling. EU ska fortsätta att sträva efter ett enhetligt förhållningssätt i dess samarbete med kandidatländer och potentiella kandidatländer, grannskapsländerna och i alla yttre åtgärder, på bilateral, regional och multilateral nivå. EU tar regelbundet upp frågor som rör rättsstatsprincipen i människorättsdialoger med partnerländer och på multilateral nivå, i synnerhet Förenta nationerna.

Att upprätthålla rättsstatsprincipen på global nivå inbegriper stärkt samarbete kring rättsstatliga problem med internationella och regionala organisationer. Bedömningar från specialiserade internationella organ har bistått kommissionens analys med viktiga underlag och närmare samarbete och utbyte har bidragit till att fördjupa kommissionens förståelse för situationerna i medlemsstaterna. På teknisk nivå har kontakter mellan kommissionens avdelningar och Europarådets olika organ blivit ett regelbundet inslag i förberedelserna av rapporten.

Kommissionen avser att ytterligare stärka det här viktiga inslaget i sitt arbete med rättsstatsprincipen och bygga vidare på sina nära förbindelser med Europarådet och andra internationella organ. Den 26 januari 2021 presenterade kommissionen 2020 års rapport om rättsstatsprincipen för Europarådets parlamentariska församling. Kommissionen har också deltagit i evenemang som anordnats av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD), där ämnen som omfattas av rättsstatsmekanismen presenterades och diskuterades.