SV Europeiska unionens officiella tidning C 376/7

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Storstadsområden och stadsregioner i Europa 2020-strategin” (initiativyttrande)

2011/C 376/02

Föredragande: Joost VAN IERSEL

Den 20 januari 2011 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i sin arbetsordning utarbeta ett initiativyttrande om

”Storstadsområden och stadsregioner i Europa 2020-strategin”.

Facksektioner för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 1 september 2011.

Vid sin 474:e plenarsession den 21.–22 september 2011 (sammanträdet den 21 september) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 142 röster för, 3 röster emot och 1 nedlagd röst.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK välkomnar att EU-institutionerna – rådet, kommissionen, Europaparlamentet och Regionkommittén – i ökande utsträckning uppmärksammar storstädernas utveckling i Europa inom ramen för den territoriella agendan 2020. Denna ökade prioritering är i linje med kommitténs konsekventa hållning, som den uttryckts under loppet av det senaste årtiondet.

1.2 Ett storstadsområde är inte bara en stor stad. Enligt EESK:s definition är det antingen en stor stad eller en polycentrisk grupp av städer, där båda kategorierna inkluderar kringliggande mindre kommuner och landsbygdsområden och där varje storstadsområde utgörs av en kritisk massa på minst 500 000 invånare (eller avsevärt mer). Storstadsområden är funktionella regioner som utgör viktiga ekonomiska områden och arbetsmarknader. I regel motsvaras de inte av (varaktiga) administrativa enheter såsom provinser och distrikt. Storstadsområdena är de främsta knutpunkterna i de transeuropeiska transportnätverken och utgör samtidigt själva komplicerade transportnät

1.3 EESK efterlyser en uppslagsrik strategi för 2000-talet för städers pånyttfödelse och för motståndskraftiga och konkurrenskraftiga storstadsområden. Ekonomiska, sociala, miljömässiga och territoriella trender tillsammans med sämre finansiella utsikter kräver brådskande ett sammanhållet program för städer med nära koppling till Europa 2020-strategin. EESK:s syn på programmet för städer och Europa 2020-strategins konsekvenser utvecklas i avsnitten 5 och 6 nedan.

1.4 För tillfället råder det stor förvirring om hur denna fråga ska hanteras på EU-nivå, vilket ofta även gäller den nationella nivån, delvis på grund av problem som gäller förvaltning och ansvar och delvis på grund av fragmenterade strategier. Mer specifikt uppstår spänningar på grund av motstridiga uppfattningar om vilka uppifrån och ned-strategier respektive nedifrån och upp-strategier som är önskvärda samt på grund av ett problemfyllt förhållande mellan storstäder och mindre (stadsnära) kommuner och landsbygdsområden. En viktig faktor är också att utvecklingen av storstadsområden inte sammanfaller med administrativa gränser.

1.5 EESK:s uppfattning är att välbalanserade och stabila storstadsområden som stimuleras inom ramen för Europa 2020-strategin kommer att utgöra spjutspetsar för den framtida utvecklingen, vart och ett med sin egen identitet och karaktär. De kommer också att ha en positiv makroekonomisk inverkan på Europa. Politiken för storstadsutveckling bör åtföljas av en strävan att minska regionala skillnader.

1.6 EESK rekommenderar att man inrättar en högnivågrupp eller arbetsgrupp på temat storstadsutveckling parallellt med kommissionens befintliga avdelningsövergripande grupp för stadsutveckling. En sådan arbetsgrupp bör vara interdisciplinär och omfatta olika företrädare från medlemsstater, storstadsområden, offentliga och privata intressenter samt civilsamhället. Ett strukturellt utbyte mellan praktiskt verksamma och forskning bör säkras, till exempel inom European Metropolitan Network Institute, initiativet ”Ett urbant Europa” för gemensam programplanering och Metrex.

1.7 Målet för arbetsgruppen bör vara att utveckla en långsiktig vision för Europas storstadsområden som sträcker sig bortom de nationella gränserna. Ett sammanhängande och effektivt europeiskt program för städer 2050 bör ersätta fragmentariska strategier med ett övergripande förhållningssätt och bör fokusera på ett holistiskt Europa 2020-program för smart och hållbar tillväxt för alla.

1.8 Programmet bör underbyggas av djupgående analyser av aktuella (och framtida) trender som stöds av statistik från Eurostat och data och forskning från Espon och andra väldefinierade källor.

1.9 Lissabonfördraget och Europa 2020-strategin innebär även förvaltningsmässiga förändringar. Flernivåstyre är i detta skede något som bör tas på allvar och inte bara vara något som finns på papper. Storstadsområden bör erkännas som fullvärdiga aktörer i den regionala utvecklingen. Inom kommissionen bör stadsfrågor och storstadsfrågor samordnas bättre och sedan presenteras mot denna bakgrund. Politiken för storstadsområden är i grund och botten en del i den europeiska, nationella (det handlar ju om de viktigaste områdena i Europa och i medlemsstaterna), regionala och lokala politiken. Storstadsregionens myndigheter bör vara den aktör som samordnar alla dessa aspekter.

1.10 Europas storstadsutveckling är på god väg. Kommittén är övertygad om att en framtidsorienterad EU-plattform, inklusive en arbetsgrupp och en avdelningsövergripande grupp, kan fungera som katalysator för att styra debatten om pågående processer, definiera uppifrån och ned-strategier och nedifrån och upp-strategier, uppmuntra regionala och lokala myndigheter samt civilsamhället att utveckla lämpliga modeller, främja samspel och stödja gränsöverskridande initiativ.

1.11 Drivkraften i processen ökar. I detta yttrande utvecklar EESK analyser, argument och förslag till stöd för önskvärda strategier. I yttrandet uppmanas kommissionen och rådet att ta hänsyn till dessa i syfte att stärka stadsdimensionen i det kommande lagstiftningspaketet för sammanhållningspolitiken i samband med kommissionens reflexionsprocess om ”morgondagens städer”.

2. Analytiska kommentarer

2.1 Europeiska unionen har ett problematiskt och komplicerat förhållande till städer och storstadsområden. Det ömsesidigt komplexa förhållandet mellan EU och mindre städer och storstäder beror på ett antal faktorer, alltifrån en avsaknad av effektiv förvaltning till en bred mångfald av förhållanden och utvecklingstrender.

2.2 Tidigare utveckling på kommissions- och rådsnivå

2.2.1 År 1972 förklarade Europarådet att den europeiska regionalpolitiken är en avgörande faktor för att stärka gemenskapen. Finansieringen inleddes med stöd till mindre gynnade regioner, vilket främjade en balanserad och harmonisk utveckling i Europa. År 1986 sågs en eliminering av regionala skillnader som ett viktigt kompletterande mål för skapandet av den inre marknaden.

2.2.2 Under åttio- och nittiotalet effektiviserades politiken och programmen. EU-fördraget 1992 och några år senare förhandlingar om unionens utvidgning ledde till en kraftig ökning av strukturfonderna.

2.2.3 Städer som sådana kom in i EU:s politiska beslutsfattande i ett senare skede, även om pilotprogram för städer lanserades redan i början av 1990-talet. Det gjordes ingen markant skillnad mellan stora och små städer. Länge präglades diskussionen främst av en åtskillnad mellan rika och fattiga delar av EU, mellan den så kallade blå bananen i Västeuropa å ena sidan och de övriga områdena å andra sidan.

2.2.4 År 1998 tog kommissionen ett intressant initiativ i och med sitt meddelande ”En varaktig utveckling av Europeiska unionens städer: ett handlingsprogram”. Dess inverkan på rådets överläggningar och det dagliga arbetet blev dock mycket begränsad.

2.2.5 Under tiden utvecklade GD Regionalpolitik, GD Forskning, GD transport och rörlighet, GD Energi och GD Sysselsättning program och projekt i städer. Espon tog ansvar för målinriktade studier av utveckling i regioner och storstäder med stöd från programmet Interreg.

2.2.6 Rådet blev mer direkt involverat i stadsfrågor från 2004 och framåt. Halvårsvisa sammanträden hölls inom det informella mötet mellan ministrar med ansvar för fysisk planering och territoriell utveckling där stadsdimensionen var en central fråga. Genom avsaknaden av formella fördragsbaserade befogenheter hade kommissionen och rådet begränsade möjligheter att vidta konkreta åtgärder.

2.2.7 Under tiden har man vid de informella ministermötena antagit en rad deklarationer. En mycket viktig sådan är Leipzig-stadgan från 2007 som syftade till att inrätta ett program för städer. Där identifierades en rad frågor gällande städer, inklusive storstäder, som skulle tas upp i en gemensam europeisk ram där subsidiariteten respekteras. Denna förklaring var inledningen till en mer strukturerad strategi. Andra uppföljningsåtgärder som även är värda att nämna är ministermötets slutsatser (1) om arkitekturens och kulturens bidrag till hållbar utveckling. Målsättningarna och argumenten vidareutvecklades, särskilt vid de informella ministermötena i Marseille och Toledo (2). Slutsatserna och förklaringen från Gödöllő i maj 2011 visar på en ökande motivation för en integrerad och sektorsövergripande strategi för en balanserad storstadsutveckling (3).

2.2.8 Trots att städerna omtalas i kommissionens meddelanden och EU-programmen är det generella intrycket och framstegen med ett program för städer inte imponerande. Detta beror inte bara på avsaknaden av formella befogenheter utan även på avsaknaden av klara målsättningar och ett tillfredsställande fokus. Inrikespolitiska skäl och subsidiariteten avhåller medlemsstaterna från att diskutera stadsfrågor på EU-nivå.

2.3 EESK:s tidigare synpunkter

2.3.1 År 2004 lanserade EESK ett förslag (4) om att öka uppmärksamheten i EU på storstadsområden och stora städer med en kritisk massa, huvudsakligen av två skäl. Å ena sidan eftersom dessa, med sina ljusa och mörka sidor, är ”laboratorier för världsekonomin”, å andra sidan eftersom tätorterna tenderar att växa. Under det senaste årtiondet har båda dessa trender intensifierats. De har under senare tid till fullo beaktats vid de informella ministermötena.

2.3.2 EESK hävdade att det utöver en fokusering på att minska de regionala skillnaderna krävs lika stor uppmärksamhet på starka storstadsområden, som bör betraktas som spjutspetsar för den framtida utvecklingen.

2.3.3 Stora tätorter i Europa är vanligtvis, liksom på andra håll i världen, magneter för högkvalitativa verksamheter, internationella företag och forskningscenter, tjänster, kreativ utveckling i alla former samt utbildningsinstitut. Genom globaliseringen kommer de ännu mer i fokus i takt med att nationella gränser suddas ut. Genom moderna transporter och digitala förbindelser är de internationellt sammankopplade samtidigt som de erbjuder en fruktbar miljö för ett tätt samarbete mellan olika talanger.

2.3.4 I och med att de drar till sig alla typer av människor från EU-länder samt invandrare har storstadsområden och stadsregioner tveklöst också en relativt hög andel arbetslösa och lågkvalificerade personer, faktorer som inte är lätta att hantera och ofta en källa till betydande sociala, kulturella och ekonomiska problem. Det finns också många uppenbara ekologiska utmaningar.

2.3.5 I sitt yttrande från 2008 gav EESK en kort beskrivning av läget i medlemsstaterna. Trots en utveckling mot decentralisering och diskussioner runtom i Europa om vilken strategi och vilka åtgärder som bör vidtas i ljuset av storstadsutvecklingen har varje land sin egen dagordning som är tätt knuten till den historiska och rättsliga utvecklingen. Därför förespråkade EESK inrättandet av en EU-högnivågrupp för att diskutera och inrätta ett program för städer med sikte på storstadsområden (5) där fokus riktas mot en konkurrenskraftig och hållbar tillväxt för alla. Ur detta perspektiv bör storstadsområden uppmuntras att i samarbete med nationella regeringar fastställa sin egen Lissabonagenda. Denna process – inklusive bästa praxis – bör diskuteras på EU-nivå och kommissionen bör spela en aktiv och övervakande roll.

2.3.6 Än så länge har ingen sådan strategi förverkligats. Det är fortsatt oklart vem som bär ansvar för vad, under vilka omständigheter och i vilket sammanhang.

3. Den aktuella situationen

3.1 Numera är storstadsområdenas betydelse oomtvistad (6). Världsomfattande trender analyseras också av OECD och Världsbanken. Forskningscenter över hela Europa baserar sina uppfattningar på antaganden liknande dem som vi gör här. Men det råder ännu stor förvirring kring hur man ska tackla frågan på EU-nivå – i många fall även beträffande den nationella nivån. Delvis beror detta på problem som gäller förvaltning och ansvar, delvis även på fragmenterade strategier. Några exempel:

— I stora stadsområden finns det ofta en klyfta mellan stadsplanerare som är ansvariga för fysisk planering, infrastruktur, bostäder och allmänna tjänster å ena sidan och de aktörer som främjar ekonomisk utveckling, dynamik och skapande av arbetstillfällen å andra sidan. Med andra ord är det ovanligt att dessa förhållningssätt möts.

— Akademiker och forskningsinstitut offentliggör intressant nog värdefulla fallstudier av tätorter, men endast i begränsad utsträckning sker en verklig kommunikation med offentliga myndigheter.

— Myndigheter på nationell, regional och lokal nivå är vanligtvis motvilliga att utbyta synpunkter med privata sektorn, t.ex. byggplanerare och investerare.

— Städer, regioner och regeringar vänder sig till Bryssel främst för att få ekonomiskt stöd och bortser i regel från möjligheten att diskutera politiska lösningar eller behovet av att diskutera EU-lagstiftningens effekter på storstadsområdena.

3.2 Kommissionens och rådets ökade engagemang leder till en avsevärd mängd olika program. På grund av de skilda sektorsinriktade strategierna har dessa program varierande fokus och de baseras vanligtvis på skiljaktiga definitioner av frågorna. En följd är att dessa strategier oftast minskar synligheten, vilket minskar deras verkningsfullhet för externa parter och slutanvändare.

3.3 Otvivelaktigt har Lissabonstrategin bidragit till att integrera stadsutvecklingen inom en bredare europeisk ram med åtföljande målsättningar. Men detta stöter ofta på en ovilja från medlemsstaternas sida, vilka sällan ser ett behov av ”övernationellt” agerande i sina storstadsområden. EU-finansiering av projekt i städer involverar därför ofta även den nationella administrationen, i stället för att enbart hanteras av kommissionen och den lokala nivån utan inblandning uppifrån.

3.4 Trots tydliga och goda exempel råder det i allmänhet förvirring, i medlemsstaterna och på EU-nivå, om vilken typ av nedifrån och upp-strategier respektive uppifrån och ned-strategier som behövs. Detta tenderar att leda till individuell marknadsföring av städer i stället för en mer strukturerad strategi.

3.5 Slutligen påverkas debatten ofta negativt av kontraproduktiva spänningar mellan landsbygdsområden och stadsområden (inklusive stadsnära kommuner).

3.6 Ett framgångsrikt flernivåstyre hämmas i de flesta fall av historiska och kulturella faktorer som hindrar ett positivt svar på de verkliga utmaningarna.

3.7 Sammanfattningsvis fortsätter medlemsstater och tätorter ofta att fokusera på sin dagliga verksamhet i stället för att vara öppna för integrerade strategier eller långsiktiga målsättningar. EU:s mervärde är inte väldefinierat, delvis eftersom medlemsstaterna inte är ense om kommissionens mandat och inte heller om (det informella) rådets exakta roll och delvis eftersom kommissionen för närvarande inte har rätt att anpassa sig till medlemsstaternas isärgående synpunkter rörande dess roll.

4. Ett proaktivt förhållningssätt till 2000-talets renässans för städerna

4.1 Trots att kommissionens meddelanden och EU-programmen i ökad grad fokuserar på städer är den sammantagna bilden fortfarande fragmenterad. Ekonomiska, sociala, territoriella och miljömässiga krav samt negativa finansiella utsikter gör det nödvändigt med ett sammanhängande operativt program för städer. Ett sådant program skulle stödja befintliga och dolda ekonomiska, sociala, kulturella och tekniska förutsättningar inom hela Europa.

4.2 I tidigare yttranden gav EESK starka argument för ett sådant EU-program med anknytning till den internationella politiska och akademiska debatten om främjandet av en renässans för städerna för 2000-talet. Bland de viktigaste inslagen i debatten om storstadsdimensionen märks följande:

— Ett paradigmskifte, till följd av globaliseringen, i riktning mot storstadsområden och stadsregioner, som kännetecknas av internationella nätverk och värdekedjor samt ett utsuddande av nationella gränser.

— Övergång och omstrukturering av industribaserade regioner till nyspecialiserade tillverkningsindustrier och tjänster med åtföljande effekter på produktionsområden och storstadsområden.

— Specialisering av städer på basis av kluster som lockar till sig investeringar.

— Närhet till universitet, forskningscenter, kvalificerad arbetskraft, regionalt utvecklade värdekedjor inom industrin och högutvecklade tjänster.

— Internationell sammankoppling i kombination med smart inre rörlighet och transportsystem.

— Gröna städer: klimatförändringar, energisparkrav och miljökrav som fordrar förbättrad och fokuserad lokal och regional förvaltning och offentlig-privata partnerskap.

— Ett utbrett behov av förtätade städer i stället för expanderande städer.

— Bättre samspel mellan stadsområden och landsbygdsområden.

— Social hållbarhet, demografiska förändringar, arbetskraft av god kvalitet på alla nivåer i samhället, understödd av adekvat utbildning och skolverksamhet i regionen.

— Ett brådskande behov av att överbrygga kulturella klyftor genom att fokusera på att skapa positiva möjligheter för minoriteter som gynnar samhället i stort.

— Ett behov av att höja livskvaliteten och bostäders kvalitet, särskilt i samband med migration.

— Tonvikt på stadsplanering, samtidigt som man sörjer för villkor för optimal utveckling av storstadsområden som helhet, vilket innebär deltagande från stadsplanerares och arkitekters sida.

— Garantier för intern och extern säkerhet och trygghet.

— Fritid.

4.3 Sist men inte minst måste en effektiv förvaltning av storstadsområden och städer baseras på en kombination av uppifrån och ned-strategier och nedifrån och upp-strategier. På storstadsområdenas nivå måste alla intressenters deltagande säkras. De bästa resultaten kommer att uppnås om och när alla berörda nivåer i samhället tar ansvar. Ju bättre samspelet är mellan beslutsnivån och genomförandenivån – flernivåstyre – desto effektivare blir resultatet.

4.4 Valda regionala och lokala aktörer spelar en nyckelroll i detta ansvarstagande. Dessutom kan nya former av deltagardemokrati för civilsamhället utvecklas. Trender som identifierats på EU-nivå kan vara till hjälp.

4.5 I EU-fördraget erkänns uttryckligen ”territoriell sammanhållning” som ett generellt mål, vid sidan om ekonomisk och social sammanhållning (7). Alla tre aspekter anges som politiska områden där kompetensen delas mellan EU och medlemsstaterna. Politik som gäller regionerna kan inte längre betraktas som något som uteslutande är förbehållet medlemsstaterna på grundval av subsidiariteten. Denna synpunkt speglas även i bestämmelserna om transeuropeiska nät (8).

4.6 Dessutom utsträcks subsidiaritetsprincipen till regional och lokal nivå, eftersom fördraget uttryckligen understryker lokalt och regionalt självbestämmande (9). Detta överensstämmer helt med verkligheten eftersom goda politiska resultat i fråga om den inre marknaden, industri, FoU, energi, miljö samt hälso- och sjukvård i hög grad beror på genomförandet i regionerna, särskilt i storstadsområdena.

5. Program för städer och utveckling av storstadsområden

5.1 Det europeiska samhället måste förbereda sig för framtiden. Den territoriella sammanhållningen är ett av de verktyg som står till dess förfogande. Ur EESK:s synvinkel är helhetsstrategier för storstadsområden – gravitationscentrum – och utvecklingsprocesser för storstadsområden förenliga med den unika stadsstrukturen i Europa och de stärker den socioekonomiska motståndskraften.

5.2 Storstadsområdenas utveckling bör åtföljas av ett nytt virtuellt sätt att se på Europas karta. Den bör inte längre uteslutande ta sig uttryck i en bild av medlemsstater som samarbetar och inte heller i en bild som präglas av distinktionerna stora kontra små, landsbygd kontra stad. Kartan bör snarast åskådliggöra storstadsutvecklingen – inom länder samt på ett gränsöverskridande plan – som en fysisk anpassning till den samhälleliga, ekonomiska och tekniska utvecklingen i dag och inom överskådlig framtid. I detta sammanhang bör ett program för storstadsutveckling hjälpa det europeiska samhället att anpassas på ett optimalt sätt.

5.3 Enligt EESK bör storstadsutvecklingen effektivt bidra till att polarisering undviks mellan landsbygdsområden och städer. Detta är en hett debatterad fråga. Det finns många argument för att främja ett positivt samspel mellan dessa båda. Nya verktyg måste utvecklas för att främja ömsesidiga fördelar. Ett intressant kommande initiativ är Urma – samarbete mellan städer och landsbygd i storstadsområden – inom ramen för Metrex, där metoder och konkreta projekt för förbättringar kommer att presenteras. Andra pragmatiska förbättringar kan uppnås genom en lämplig tillämpning av polycentrism samt genom inrättande av projekt som baseras på nya förvaltningsformer. God praxis bör spridas.

5.4 Utöver de utvecklingssteg som EESK nämnde under 2008 kan man notera att insatserna för att få igång storstadsutvecklingen har trappats upp. De flesta av dessa drivs av ekonomiska faktorer. Men fysiska, sociala och kulturella motiv kan också spela en viktig roll. Bland de många olikartade exemplen och modellerna kan man notera de följande:

— Samarbetet mellan de tyska ”Metropolregionen” som intensifieras inom ”Initiativkreis Europäische Metropolregionen”.

— De franska ”pôles métropolitaines” tillsammans med ”pôles d'excellence”.

— Grand Paris (inklusive dess framtida förbindelse med Atlanten samt mot norr).

— Den förväntade utvidgningen av Öresundsregionen och ett stärkande av Storstockholm.

— Intensifierade projekt i nederländska Randstad (kring Amsterdam och den framtida ”tvillingstaden” Rotterdam–Haag).

— Uppbyggnaden av storstadsområdena Barcelona, Valencia och Bilbao.

— Det framväxande fenomenet LEP (Local Enterprise Partnership) i några av Englands större städer.

— Storstadsutveckling i stadsregionerna Warszawa, Gdansk och Katowice i Schlesien, varav de två sistnämnda eftersträvar betydande gränsöverskridande effekter (Östersjön och Tjeckien).

— Storstadsutveckling kring Prag och Budapest.

— Den framväxande ”tvillingstaden” Wien–Bratislava.

— Ambitionerna för storstadsområdet kring Leipzig med det kulturella temat ”Luthers årtionde” – 500-årsdagen av den lutherska reformationen 1517.

5.5 Det finns förutsättningar för att ge storstadsutvecklingen ett särskilt uppsving genom kommande makroregioner såsom Östersjöregionen, Donauregionen och Nordvästra Europa. (I litteraturen identifieras även Nord-Pas-de-Calais, Belgien, Luxemburg, Nederländerna och Nordrhein-Westfalen som sådana makroregioner, även om dessa inte har formaliserats.)

5.6 Ur europeisk synvinkel behöver man särskilt uppmärksamma gränsöverskridande initiativ – ibland med men ofta utan stöd från nationella regeringar. Det är värt att här nämna de tyska ”Initiativkreis Metropolitane Grenzregionen”. Utöver de existerande modellerna, såsom Öresund och Lille-Courtrai, tas nu en rad nya initiativ. Några exempel är Oberrhein (Basel, Strasbourg, Karlsruhe), Niederrhein (Rheinland-Pfalz, Luxemburg, Nancy), Katowice, Savoyen-Aostadalen etc. Hamburg planerar att genom bättre förbindelser stärka sina kopplingar med Öresundsregionen. Intressanta exempel på samarbete ser vi i utvecklingen av samarbetet mellan det ryska Kaliningradområdet och storstadsområdet Gdańsk.

5.7 Mindre medlemsstater, såsom Slovenien, kan särskilt gynnas av väldefinierade gränsöverskridande initiativ. Sedan 2007 stimuleras dessa gränsöverskridande initiativ av det rättsliga instrumentet Europeisk gruppering för territoriellt samarbete (EGTS).

5.8 EESK rekommenderar att användningen av EGTS inte inskränks till intilliggande gränsregioner. Europeiska storstadsregioner som vill se ett mer konkurrenskraftigt Europa gentemot tredjeländer (Kina) bör uppmuntras att intensifiera samarbetet längs med värdekedjor, åtföljt av en ”överbyggnad” av traditionellt samarbete, bland annat inom områdena kultur, utbildning och administrativt samarbete, så att det ekonomiska samarbetet blir mindre krisbenäget. Ett illustrativt exempel skulle vara ett EGTS för Hamburg–Toulouse, vilka båda är specialiserade inom flygplansindustrin.

5.8.1 EESK rekommenderar att de problem som företrädare för befintliga och potentiella europeiska grupperingar för territoriellt samarbete (EGTS) och anmälande myndigheter ställts inför, såsom nämnts i rapporten om övervakningen av EGTS 2010, tas upp vid översynen av EGTS-direktivet 2011.

5.9 EU behöver en djupgående analys av storstadsutvecklingen under de aktuella socioekonomiska omständigheterna. En sådan analys fordrar en uppdaterad geografisk, ekonomisk, social och teknisk Europakarta. Espon kan ge ett mycket stort stöd på detta område. Eurostats roll i tillhandahållandet av tillförlitliga uppgifter är fortsatt oumbärlig. Dessutom bör Urban Audit (kartläggning av läget i städerna) och Urbact användas på ett bättre sätt för att säkra spridningen av forskningsresultat och praktiska erfarenheter.

5.10 EESK anser att en högnivågrupp eller arbetsgrupp för utveckling av storstadsområden bör inrättas på basis av Europa 2020-strategin parallellt med den befintliga avdelningsövergripande gruppen för stadsutveckling. En sådan högnivågrupp bör vara interdisciplinär och omfatta olika företrädare från medlemsstater, storstadsområden, offentliga och privata intressenter samt civilsamhället.

5.11 Arbetsgruppen bör syfta till att utveckla en långsiktig vision när det gäller Europas storstadsområden, inklusive gränsöverskridande storstadsområden, vilket även beaktas i initiativet till gemensam programplanering ”Ett urbant Europa”, med ett långsiktigt perspektiv för Europa 2050.

5.12 På grundval av faktorer för storstadsutveckling såsom dem som nämns i punkt 4.2 kan en europeisk plattform fungera som en katalysator med avseende på följande:

— Fastställa gemensamma nämnare för storstadsutveckling trots stora skillnader mellan olika storstadsområden samt främja bästa praxis.

— Tillämpa Europa 2020-strategin, dess helhetsgrepp och dess tonvikt på att få många intressenter att ansluta sig för att uppnå EU-målen kring smart och hållbar tillväxt för alla i storstadsområdena.

— Diskutera utvecklingen samt viktiga utmaningar gällande ledarskap och förvaltning.

— Dra nytta av ett gemensamt utnyttjande av kunskap mellan forskningsvärlden och offentliga myndigheter.

— Fastställa rationella svar under en utsträckt period av finansiella nedskärningar som i alla händelser kräver en mer effektiv användning av tillgängliga resurser.

— Utveckla triangeln utbildning-forskning-innovation som är drivkraften bakom Europas storstadsutveckling.

— Diskutera och inleda, inom ramen för framtidens hållbara stad, smarta pilotprojekt i fråga om städer som har god livskvalitet, goda förbindelser och goda villkor för företagande samt har en föregångsroll (Liveable city, Connected city, Entrepreneurial city, Pioneering city).

— Mäta vilken effekt den europeiska agendan för klimatförändringar har på städer (energi, transporter, byggande) och utarbeta önskvärda strategier.

— Bidra till att undanröja polariseringen mellan landsbygdsområden och städer.

— Ge ett mervärde till de allt intensivare nationella diskussionerna om utveckling av storstadsområden och skapa möjligheter till mer motståndskraftiga regioner.

— Identifiera storstadsområdens betydelse som funktionella regioner i ett bredare (världsomfattande) sammanhang.

5.13 Hittills har de strukturella utbytena av erfarenheter och lärdomar varit begränsade. En EU-arbetsgrupp skulle kunna spela en mycket stimulerande roll och sprida bästa praxis och praktisk erfarenhet. Detta kan också vara till hjälp för att utarbeta en europeisk politik och fokusera EU-medlens roll i gräsrotsprojekt.

5.14 Det finns åtskilliga studier och analyser som gäller stadsutvecklingen i Europa. En europeisk ram bör bidra till att bekämpa fragmenteringen och öka samarbetet. Specialiserade kunskaps- och forskningscenter och universitet kan utnyttjas gemensamt på ett bättre sätt i Europa.

5.15 Ett exempel på ett europeiskt pilotprojekt skulle vara inrättandet av fiktiva ”levnadslaboratorier” (övningssamhällen) på specifika teman, såsom ekonomiska kluster, kunskapstriangeln, hållbar utveckling, inkluderande offentlig-privata partnerskap, subventionerat boende, ledarskap inom (subnationell) territoriell utveckling osv. Varje laboratorium samordnas av ett storstadsområde och består av en rad offentliga och privata intressenter.

5.16 Det skulle också finnas utrymme för efterfrågedrivna initiativ där storstadsområden presenterar vissa utmaningar och problem på EU-nivå. Man bör sedan finna sätt och medel inom Europa för att hjälpa till att på lämpligt sätt bemöta dessa. I ett senare skede kan man sammanställa politiska rekommendationer, erfarenheter och översikter över bästa praxis men även dålig praxis.

5.17 Andra möjliga initiativ är följande: ett europeiskt undervisningsrelaterat system för städer och storstadsområden som garanterar tillförlitliga uppgifter gällande framtida projekt som redan förverkligats på andra håll, en årlig konferens om läget i fråga om storstadsutvecklingen och, viktigast av allt, lärdomar som kan dras utifrån stadsmiljöernas erfarenheter för förverkligandet av den inre marknaden.

5.18 I utvecklingen av interaktiva metoder och ett sant fungerande flernivåstyre, och i införlivandet av städer och storstadsområden i den europeiska integrationen, kommer enligt EESK helt nya vägar med dold potential att öppnas samtidigt som en öppen attityd troligen kommer att spridas.

6. Europa 2020-strategin: en solid bas för ett program för städer i EU

6.1 Enligt EESK ger Europa 2020-strategin användbara verktyg för att utveckla möjligheter och en öppen attityd. En adekvat inriktning på storstadsutveckling kommer att skapa bättre sociala och ekonomiska villkor samt ökad nationell och internationell exponering.

6.2 EESK instämmer med kommissionsledamot Johannes Hahn som erkänner städers och storstadsområdens roll som avgörande aktörer inom Europa 2020-strategin. Vid det informella ministermötet om stadsutveckling i Toledo (juni 2010) uttryckte han följande tanke: ”I hanteringen av utmaningarna med en snabb globalisering och snabba strukturella förändringar är städer föregångare när det gäller att tillhandahålla innovation och driva på ekonomiska framsteg”.

6.3 I sitt yttrande från 2008 förespråkade EESK en agenda för storstadsområden på basis av Lissabonstrategin (10). I synnerhet helhetsplaneringen av Europa 2020-strategin, där nya aspekter läggs till Lissabonstrategin, ger särskilda möjligheter för storstadsområden och för ett förbättrat flernivåstyre, vilket i åratal har varit en svag punkt.

6.4 I storstadsområden är kommunikationssträckorna kortare än på nationell nivå. Beslutsprocesser och planering är i regel lättare att genomföra. Myndigheter och andra intressenter – arbetsmarknadsparter och civilsamhället, särskilt skolverksamhet på alla nivåer, stadsplanerare, rådgivare när det gäller fastighetsfrågor och privata investerare – agerar vanligtvis mer målmedvetet. Lyckade exempel visar att inriktning mot mål, en gemensam medvetenhet och även stolthet är särskilda drivkrafter för framsteg inom storstadsområden.

6.5 Det finns alltfler målinriktade färdplaner som tagit intryck av tidigare, lyckade exempel. I de flesta fall drar dessa nytta av visionära borgmästares ledarskap och en gemensam vision som delas av många. Några exempel är Bilbaos storstadsområde, Köpenhamn–Malmö, Wien och Birmingham.

6.6 Ett program för städer skulle vara till ömsesidig nytta: Europa 2020-strategin kan ge en värdefull struktur för ett sådant program, samtidigt som framgångsrika storstadsområden kommer att vara värdefulla för förverkligandet av Europa 2020-strategin (11). De grundläggande faktorerna är följande:

6.6.1 Europa 2020-strategin medför att en mer effektiv samordning behövs inom kommissionen i nära samarbete med rådet. Politiskt beslutfattande och EU-program bör effektiviseras. EESK förespråkar att man inom kommissionen grupperar olika projekt. En viktig bieffekt kommer att vara större synlighet för kommissionens åtgärder och samordning (i Europa).

6.6.2 En väldefinierad övergripande strategi måste bidra till att kompensera oundvikliga finansiella besparingar som i den aktuella konjunkturnedgången drabbar städer i alla medlemsstater.

6.6.3 Hittills har subsidiaritetsprincipen hämmat förverkligandet av ett program för städer. Enligt EESK kräver Europa 2020-strategin närmare samordning mellan EU och medlemsstaterna med en mer flexibel tillämpning av subsidiariteten, med mindre skarp åtskillnad mellan EU:s befogenheter och nationella befogenheter.

6.6.4 Det är mycket viktigt att en sådan flexibilitet banar vägen för regioner, storstadsområden och lokala myndigheter som ansvariga aktörer inom EU-ramen. I åratal har flernivåstyret diskuterats flitigt utan att det har lett till några mer påtagliga effekter. Stunden har kommit för att gå från enbart tal till faktiskt flernivåstyre och att öka det operativa, interaktiva engagemanget mellan offentliga och privata aktörer samt civilsamhället.

6.6.5 Ett program för städer inom Europa 2020-strategin skulle också kräva ökad övervakning från kommissionens sida när det gäller frågor som är direkt relaterade till städer och storstadsområden. Detta innebär att städer och storstadsområden, inklusive intressenter och civilsamhället, måste godtas som medaktörer i genomförandet av politik och EU-program.

6.6.6 I linje med detta rekommenderar Europa 2020-strategin också en närmare koppling mellan individuella medlemsstater. På detta område kan två viktiga områden identifieras:

— Medlemsstater förväntas mer ingående beakta varandras praxis och landvinningar.

— En tätare koppling mellan medlemsstater skulle vara till nytta för gränsregioner och deras potential som storstadsområden. Bilaterala och trilaterala insatser från de nationella regeringarnas sida skulle vara till stor hjälp för att fördjupa det gränsöverskridande samarbetet.

Bryssel den 21 september 2011 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON

(1) EUT C 319/05, 13.12.2008, s. 13.

(2) Dessa deklarationer antogs under de franska och spanska ordförandeskapen i Marseille 2008 respektive i Toledo 2009.

(3) Se det ungerska ordförandeskapets slutsatser och den territoriella agendan för EU 2020, som fastställdes vid det informella ministermötet i Gödöllő den 19 maj 2011.

(4) EESK:s initiativyttrande om ”Storstadsområdena: socioekonomiska konsekvenser för Europas framtid”, EUT C 302/20, 7.12.2004, s. 101. Under 2007 behandlades en rad specifika frågor inom EESK:s uppföljning av initiativyttrandet om ”Storstadsområdena: socioekonomiska konsekvenser för Europas framtid”, EUT C 168/02, 20.7.2007, s. 10.

(5) EESK:s förberedande yttrande ”För en balanserad utveckling av stadsmiljön: möjligheter och utmaningar”, föredragande: Joost van Iersel, EUT C 77/27, 31.3.2009, s. 123.

(6) Berömda verk i sammanhanget är Richard Floridas ”Cities and the creative class”, Charles Landrys ”The Creative City”, och Edward Glaesers ”Triumph of the City”.

(7) Se artikel 3.3 i EU-fördraget.

(8) Se artikel 170–172 i EUF-fördraget.

(9) Se artikel 5.3 i EU-fördraget.

(10) Se fotnot 5.

(11) Några intressanta kommentarer i detta avseende återfinns i ”Betänkande om programmet för städer i Europa och dess framtid i sammanhållningspolitiken”, Europaparlamentet A7-0218/2011, föredragande: Oldřich Vlasák, antaget i juni 2011.