Regionkommitténs yttrande om "Vidareutveckling av gemenskapens miljöpolitik och skapandet av en ekologisk union"

(1999/C 198/07)

BAKGRUND

Presidiets beslut av den 16 september 1998 i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget att utarbeta ett yttrande på eget initiativ om "Vidareutveckling av gemenskapens miljöpolitik och skapandet av en ekologisk union".

Det utkast till yttrande (CdR 310/98 rév. 2) som antogs av utskott 4 den 11 december 1998 (föredragande: Erwin Teufel).

A. Regionkommitténs överväganden

1. Det är för närvarande en ytterst viktig uppgift för EU-organen att utarbeta en strategi för att integrera miljöfrågor i Europeiska unionens olika politikområden.

2. Amsterdamfördraget utgör en fungerande rättslig grund för vidareutveckling och framsteg inom EU:s miljöpolitik.

3. I frågor som är av betydelse för miljön gäller det att komma fram till en meningsfull uppdelning av befogenheterna mellan de olika nivåerna, dvs. EU, medlemsstaterna, regionerna och kommunerna, i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

4. Framtidsinriktade och långtgående lösningar när det gäller att integrera miljöpolitiken i alla gemenskapens politikområden och avskaffa ekologiskt oacceptabla inslag inom EG-rätten kan bara utarbetas på vetenskaplig grund, i enlighet med realistiska kriterier och på basis av försiktighetsprincipen.

5. Miljöbestämmelserna i EU:s medlemsstater ställer för närvarande olikartade krav. Framför allt tillämpas de gemenskapsrättsliga bestämmelserna olika strängt i enskilda fall.

6. I de enskilda medlemsländerna och deras respektive regioner och kommuner finns det avsevärda skillnader i fråga om hur ofta myndigheterna kontrollerar och i vilken utsträckning grovt miljöskadliga överträdelser beivras. Till följd av detta kan konkurrensen på den inre marknaden snedvridas.

7. Regionala och lokala organ, myndigheter och domstolar har ett särskilt ansvar för att gemenskapens miljölagstiftning genomförs och att efterlevnaden kontrolleras.

8. Den tredje uppföljningskonferensen i december 1997 i Kyoto mellan de stater som undertecknat ramkonventionen om klimatfrågor i Rio de Janeiro utmynnade i konkreta - om än relativt anspråkslösa - åtaganden att minska utsläppen av drivhusgaser. Den överenskomna minskningen på minst 5 % för industriländerna är lägre än vad EU krävde.

9. Ansträngningarna för att bevara den biologiska mångfalden måste framför allt drivas vidare över de regionala och nationella gränserna.

10. Kulturlandskapet återspeglar den ekonomiska, ekologiska och kulturella utveckling av Europas regioner som utgör grundvalen för jordbrukets och skogsbrukets existens och för ett så hållbart nyttjande som möjligt. Det är också av stor betydelse såväl för den biologiska mångfalden som för regionernas befolkning och för turismen.

11. Tillsammans med luft, vatten och solljus hör marken till de naturliga och oundgängliga livsförutsättningarna för människor, djur och växter.

12. På grund av människan och hennes ingrepp i naturen och landskapsbilden har jordförstöring, erosion och jordkomprimering samt utsläpp av miljöfarliga ämnen alltmer kommit att äventyra markens användbarhet.

13. Ytterligare utvecklingsmöjligheter finns framför allt i främjandet av produktionsmetoder inom jordbruket som är skonsamma mot grundvatten och vattendrag, och i en minskning av de diffusa utsläppen av miljöfarliga ämnen.

14. De vattenskyddsdirektiv som efter hand har utarbetats inom EU har varken lett till att bristerna avhjälpts eller till att målen med en hållbar vattenpolitik har kunnat förverkligas. Direktiven överlappar delvis varandra och de stämmer inte alltid överens till innehållet.

15. Europas medborgare har ett allt större behov av utbildning, sysselsättning, sjukvård m.m., vilket bör tillgodoses på ett långsiktigt hållbart sätt, och inte nödvändigtvis genom att man tillhandahåller fler transportmöjligheter.

16. I och med att det europeiska näringslivet växer samman på den inre marknaden kommer godstransporterna att öka avsevärt på medellång sikt. Vägtransporterna över nationsgränserna kommer i hög grad att bidra till denna ökning.

17. De utsläpp inom vägtrafiken som härrör från motorfordon och bränslen är redan i dag en starkt bidragande orsak till miljöbelastningarna i form av buller och luftföroreningar. Dessa utsläpp inverkar menligt på människornas hälsa och på klimatförhållandena.

18. Problem har också uppstått inom järnvägstrafiken, och den stora innovationspotentialen har hittills inte utnyttjats, i synnerhet inte inom godstrafiken på längre sträckor.

19. Konkurrensen mellan de olika transportsätten är snedvriden. Genom att även beakta externa kostnader bör man kunna uppnå en rättvis konkurrens.

20. Principen att förorenaren betalar måste vara den grundläggande principen i alla gemenskapsprogram och i all miljölagstiftning.

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande genom majoritetsbeslut vid sin 28:e plenarsession den 10-11 mars 1999 (sammanträdet den 10 mars).

B. Inledning

Till följd av Amsterdamfördraget måste Europeiska unionen uppfattas som en ekologisk union. Detta krav är riktat till Europeiska gemenskapen, till dess medlemsstater samt till regioner och kommuner. Ett Europa som är på väg att växa ihop - där politiska problem står i förgrunden, inte minst när det gäller sysselsättning samt sociala och ekonomiska frågor - kräver en ny solidaritet.

Till denna solidaritet hör också att miljö- och naturvård inte försummas. I praktiken har miljöpolitiken, som egentligen kräver ännu mer långsiktiga perspektiv, ofta stått isolerad vid sidan av åtgärder inom andra politikområden. När samtliga strategier och åtgärder utformas måste den nya magiska "hållbarhetstriangeln" beaktas, i form av en balanserad utveckling på det ekologiska, sociala och ekonomiska planet.

Detta gäller inte bara på gemenskapsnivå, utan också för medlemsstaterna och deras regioner och kommuner.

Regionkommittén ser positivt på de initiativ som kommissionen tagit inom den egna institutionsstrukturen för att främja integration av miljö- och naturvård i gemenskapens övriga politikområden.

Med sitt yttrande vill Regionkommittén:

- bidra till att uppfylla den förpliktelse om en hållbar utveckling som numera finns inskriven i fördraget,

- lägga fram förslag om hur konkurrenshinder skall kunna avvecklas,

- säkerställa en hållbar alleuropeisk miljöpolitik som är inriktad på att skydda vår planet.

C. Krav

1. Förbättring av nuvarande förfaranden och organ

1.1. Regionkommittén ser positivt på att hållbarhetsprincipen med hjälp av Europaparlamentet kunde förankras i EG-fördragets artikel 6. Det gäller nu att omsätta detta i praktiken.

Enligt Regionkommitténs uppfattning skulle ett "hållbarhetsprotokoll", som vid en lämplig tidpunkt fogas till EG-fördraget, kunna utgöra ett värdefullt bidrag i det avseendet. I ett sådant hållbarhetsprotokoll skulle man på samma sätt som i subsidiaritetsprotokollet kunna fastställa vissa åtgärder och förfaranden som garanterar att hållbarhetsprincipen beaktas i åtgärder, program och rättsakter på EU-nivå. Detta skall administreras på effektivast möjliga sätt.

Inom ramen för sina möjligheter kommer Regionkommittén att lägga fram ett förslag till hållbarhetsprotokoll, som bygger vidare på överväganden inom EU-institutionerna och i medlemsstaterna. Ett sådant hållbarhetsprotokoll kan också fungera som ett riktmärke för medlemsstaternas agerande.

1.2. Regionkommittén anser att det ovillkorligen måste skapas ett genomförandeprogram för att konkretisera alla de åtgärder som syftar till att vidareutveckla gemenskapens miljöpolitik och förverkliga en ekologisk union. Programmet måste innehålla en tidsplan och tidsgränser för de viktigaste verksamhetsområdena och åtgärderna samt utgöra ett underlag för grön- och vitböcker inom området. Regionkommittén föreslår att kommissionen istället för en revidering av det femte handlings-programmet för miljö inleder arbetet med ett sjätte program som tar sin utgångspunkt i ett kommissionsövergripande mål för hållbar utveckling baserat på bl.a. Rio-dokumentet.

1.3. Just när det gäller miljöområdet anser Regionkommittén att diskussionen om en meningsfull uppgiftsfördelning måste börja i kommunerna och via regioner och medlemsstater föras vidare till EU-nivå, med hänsyn till subsidiaritetsprincipen och till möjligheterna att utnyttja samordningsvinsterna.

Regionkommittén anser dessutom att det finns skäl att göra återkommande omprövningar av EU:s rättsregler på miljöområdet. Samtidigt borde man undersöka om det går att uppnå bättre resultat inom miljöskyddet genom att använda mjuk lagstiftning, (soft law), dvs. att olika målgrupper gör frivilliga åtaganden genom avtal.

De principer om frivillig miljöstyrning i företagen som infördes med miljörevisionen bör förankras starkare i den praktiska verksamheten. Det handlar här om deltagande från de anställdas sida, kompetensutveckling för den gruppen och en miljöstyrningsstrategi som skall stämmas av med olika intressegruppers företrädare inom företagen.

Kommittén menar vidare att en strategisk miljöbedömning av de olika sektorsspecifika planerna och programmen på ett positivt sätt bör kunna bidra till att miljöskyddsaspekterna verkligen integreras i de olika politikområdena.

1.4. Regionkommittén kräver en miljöstabilitetspakt mellan EU, medlemsstaterna, regionerna och kommunerna. Denna pakt bör bygga vidare på miljöstadgan från Valencia med hänsyn till den kommande anslutningen av fler länder till EU, och hänvisa till Aalborgstadgan. Så snart som möjligt kommer Regionkommittén att lägga fram ett första utkast till konkretisering av pakten. Framtida EU-medlemmar bör sträva efter att delta i denna stabilitetspakt.

1.5. Regionkommittén kräver också att det inrättas ett råd med ekologiskt sakkunniga inom EU. Detta råd bör vartannat år utarbeta ett betänkande till kommissionen med förslag på konkreta gemenskapsåtgärder för att avskaffa ekologiskt sett olämpliga inslag i EG-rätten och i gemenskapens olika finansieringsinstrument samt med synpunkter på hur miljökraven i större utsträckning skall kunna beaktas inom gemenskapens alla politikområden. Dessutom skulle detta råd kunna lägga fram betänkanden i enskilda frågor och regelbundet kontrollera att hållbarhetsprincipen beaktas.

1.6. Genom en ändring av EG-fördraget bör även företrädare för frivilligorganisationer på miljöområdet beredas plats i Ekonomiska och sociala kommittén.

1.7. En miljödialog bör vidareutvecklas mellan Europaparlamentet, Regionkommittén och Europeiska kommissionen, som också involverar det rådgivande forumet för miljöfrågor och hållbar utveckling.

1.8. Regionerna och kommunerna måste främja ett ökat deltagande från medborgarnas sida genom program för en aktiv utåtriktad verksamhet. Som ett första steg i denna riktning bör alla regioner och kommuner inrätta en kontaktpunkt, och parallellt med denna helst en webbsida på Internet, för att medborgarna skall kunna skaffa information om initiativ inom sitt område (t.ex. Agenda 21 eller Habitat).

1.9. För att få till stånd ett varaktigt arbete bör varje region i samråd med kommunerna utarbeta en långsiktig handlingsram, t.ex. i form av en miljöplan som innehåller konkreta mål - med etappmål, åtgärder och tidsfrister för genomförandet. EU bör på lämpligt sätt stödja detta erfarenhetsutbyte och denna samrådsprocess, framför allt i gränsregionerna.

2. Miljölagstiftningen och dess genomförande

2.1. Regionkommittén stöder kommissionens strävan att - med hänsyn tagen till subsidiaritetsprincipen - vidareutveckla gemenskapens miljölagstiftning även med avseende på dess betydelsefulla bidrag till en rättvis konkurrens, särskilt genom att fastställa miljökvalitetsnormer och gränsvärden för utsläpp. Kommittén uppmanar kommissionen att behålla kravet att rapportering skall ske inom rimliga tidsgränser, och att se till att vinsten med att upprätthålla detta krav blir större än arbetet med att uppfylla det, med avseende på informationsutbytet.

2.2. Regionkommittén välkomnar kommissionens förslag om minimikrav på formerna för och omfattningen av myndigheternas miljöskyddsinspektioner. Vi uppmanar rådet att ta itu med detta förslag och så snart som möjligt utfärda riktlinjer som motsvarar de krav som ställs på fältet, och som med försvarbara genomförandekostnader på kort sikt leder till en jämförbar genomförandepraxis - och på medellång sikt till en enhetlig sådan.

2.3. Regionkommittén välkomnar också direktiv (96/61/EG) om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, som för första gången skapar en enhetlig ram inom hela EU för tillstånd och övervakning när det gäller industrianläggningar som kan orsaka miljöföroreningar.

2.4. Kommittén uppmanar kommissionen att omgående utarbeta tekniska dokument för de olika typer av industrianläggningar som omfattas av direktiv 96/61/EG. Dessa dokument skall konkret beskriva den miljönorm i form av utsläppsgränsvärden som gäller i hela EU.

Endast på detta sätt går det att få till stånd en harmonisering av de materiella kraven. Annars kommer direktiv 96/61/EG endast att leda till en harmonisering av tillstånds- och övervakningsförfaranden samt befästa konkurrenssnedvridningar.

2.5. Regionkommittén uppmanar kommissionen att snarast lägga fram förslag till åtgärder baserade på begreppet integrerad produktpolitik, som täcker en varas hela livscykel.

3. Ökad medvetenhet om utbildning och fostran för en hållbar utveckling

3.1. För att främja ett miljömedvetet förhållningssätt, inriktat på livskvalitet och hållbarhet, bör man inte bara utnyttja rättsliga och finansiella medel utan i större utsträckning använda sociala medel (upplysning, utbildning, fostran, dialog, interaktivt politiskt beslutsfattande, samarbete m.m.).

3.2. Regionkommittén uppmanar kommissionen och rådet att omvandla existerande stödprogram i syfte att främja nyskapande insatser för att stärka kunskaperna om miljön och ett miljövänligt förhållningssätt med hjälp av de ovan nämnda sociala medlen.

3.3. För att ett informationsutbyte skall kunna ske om lokala initiativ för livskvalitet och uthållighet som genomförs med hjälp av de sociala medlen (t.ex. utveckling av en lokal Agenda 21 eller en Habitat-agenda för utveckling av bostadsmiljöer) bör en internationell databank kunna utnyttjas.

4. Samarbete över gränserna

4.1. Regionkommittén vill påpeka betydelsen av ett intensivare samarbete mellan regioner inom och utanför Europeiska unionen. Vi ser gärna att kommissionen fortsätter att stödja erfarenhetsutbytet och sökandet efter lösningar i fråga om gränsöverskridande miljöföroreningar, framför allt med tanke på utvidgningen av Europeiska unionen.

4.2. Gemenskapens arbete med en ny miljöprocessrätt bör koncentreras på gränsöverskridande angelägenheter mellan medlemsstaterna.

5. Klimatskydd

5.1. Enligt Regionkommittén är det rätt att i största möjliga utsträckning utnyttja den potential som finns i förnybara energikällor och i teknik som utnyttjar energin effektivare samt att främst se till hållbarheten när det offentliga stödet till dessa bedöms ur konkurrenssynpunkt. Det borde skapas incitament inom detta område och motsvarande program borde göras mer lättillgängliga.

5.2. Regionkommittén uppmanar rådet att så snart som möjligt skapa en gemenskapsram för beskattning av icke förnybar energi och internalisering av samtliga externa kostnader. I detta arbete måste framför allt konsekvenserna för låginkomstgrupper, för bergs- och landsbygdsområden och för näringsgrenar med höga energikostnader beaktas.

5.3. Kommittén anser att kommissionen bör undersöka i vilken utsträckning gällande lagstiftning och andra instrument, i synnerhet stödprogrammen, står i vägen för en minskning av utsläppen. Också i samband med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna bör kommissionen verka för att utsläppen minskas. I detta sammanhang vill Regionkommittén betona skogsekosystemets betydelse som luftfilter och dess förmåga att minska koldioxidhalten.

5.4. Vi anser också att det är rätt att inom en lämplig tidsperiod anpassa de lagstadgade målen för utsläppsminskningar till den aktuella utvecklingen, så att nya rön om miljöfarliga ämnen samt ny teknik kan vägas in i den europeiska lagstiftningen.

5.5. Kommittén välkomnar att marknadsekonomiska stimulansinstrument (miljöstyrningsavgifter, köp- och säljbara miljönyttjanderätter och kompensationsstrategier) kommer till ökad användning inom klimatskyddspolitiken. Detta bör leda till en mer kostnadseffektiv miljöpolitik och till att motsättningen mellan tillväxt- och sysselsättningspolitik minskar.

5.6. Regionkommittén anser att EU och dess medlemsstater måste fortsätta att gå i bräschen för minskningen av växthusgaserna.

6. Naturskydd

6.1. Regionkommittén välkomnar de ansträngningar som kommissionen hittills har gjort för att bevara den biologiska mångfalden. Kommittén förväntar sig att gemenskapen också inom den internationella handelspolitiken engagerar sig för arternas bevarande och för naturskyddet.

6.2. Kommittén uppmanar kommissionen, rådet och Europaparlamentet att ta större hänsyn till naturskyddsfrågorna i samband med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. I detta sammanhang konstaterar Regionkommittén att endast långsiktigt hållbara former av jordbruk skall anses vara förenliga med miljöskydd, vilket däremot inte gäller för rent industriella sådana. För att ett långsiktigt hållbart jordbruk skall kunna uppnås bör man stödja miljövänliga produktionsmetoder, ekonomiska kretslopp inom jordbruket samt saluföring av produkter som framställts och bearbetats inom regionen.

6.3. Vi ser positivt på kommissionens ansträngningar att stödja en hållbar markanvändning, exempelvis märkning av ekologiskt odlade produkter och arbetena om miljömärkning. Konkreta handlingsplaner och program bör anpassas till den naturgeografiska situationen så att lokalbefolkningens, markanvändarnas och naturens behov kan tillgodoses på ett målinriktat vis. Kommittén ser även positivt på kommissionens ansträngningar att stödja en hållbar markanvändning genom regleringen av de gemensamma marknadsorganisationerna och förordning nr 2078/92 för att utvidga deras rättsliga ramverk och öka deras ekonomiska resurser.

6.4. Kommittén kräver att miljökonsekvensbedömningar görs för större strukturfondsprojekt. Underlaget för dessa, bland annat kostnads-nytto-överväganden, bör vara offentligt.

6.5. Regionkommittén är för att skyddsområdesnätet Natura 2000 etableras. Vi uppmanar kommissionen att begränsa rapporteringsskyldigheten i detta avseende till en försvarbar nivå.

6.6. Det krävs en lämplig ekonomisk belöning för bevarande av landskapet i ett längre perspektiv liksom för skydd av marken och för åtgärder för bevarande och återväxt av friska skogar.

7. Markanvändning

7.1. Regionkommittén kräver att även marken används i enlighet med principerna om hållbarhet. Utöver ett sparsamt förhållningssätt till marken som areal bör man därför också förhålla sig på ett skonsamt sätt till marken som ett inslag i naturen och som bärare av ekologiska funktioner. Kommittén betraktar ett långsiktigt hållbart jord- och skogsbruk som ett oundgängligt och karakteristiskt inslag i markanvändningen och som en garanti för kulturlandskapets bevarande.

7.2. Därför kräver Regionkommittén att åtgärder från gemenskapens, medlemsstaternas samt regionernas och kommunernas sida bygga på följande principer:

- En sparsam och skonsam användning av marken.

- Skydd av särskilt värdefull mark mot nedbrytning och försegling och ett välavvägt förhållningssätt till oundviklig utschaktning av mark.

- Återanvändning av redan utnyttjade ytor i första hand.

- Återvinning av oförorenad mark och lämplig hantering av förorenad mark.

- Minskning av olika former av erosion och förebyggande åtgärder för att förhindra jordskred och liknande geologiska fenomen.

- Minskning av utsläppen av miljöfarliga ämnen.

8. Vatten och avfall

8.1. Regionkommittén stöder kommissionen i en gemensam strävan efter en effektiv vattenskyddspolitik med hög skyddsnivå. Bara på detta sätt går det att förverkliga målet om en hållbar utveckling över hela Europa.

8.2. Vi välkomnar kommissionens målsättningar för den framtida vattenskyddspolitiken och uppmanar kommissionen att konkretisera försiktighets- och samarbetsprinciperna samt principen att förorenaren betalar, principen om ekologiska hänsyn och subsidiaritetsprincipen, när det materiella innehållet i vattenpolitiken utformas. Därigenom kan betydande ingrepp i de mänskliga livsförutsättningarna undvikas eller begränsas.

Regionkommittén påpekar i detta sammanhang att åtgärder som syftar till att bevara eller skapa friska skogar också har en speciell betydelse för vattenskyddet.

8.3. Regionkommittén anser att det viktigaste inslaget i en europeisk avfallspolitik är att man undviker att producera avfall. Kommittén kräver därför att gemenskapen och medlemsstaterna ägnar detta mål särskild uppmärksamhet.

Att den senaste tekniken används för att undvika all slags avfallsproduktion bör vara ett viktigt bedömningskriterium för gemenskapens stödprogram inom industrisektorn.

Man bör i hela Europa driva på införandet av marknadsekonomiska metoder - som redan har provats i en del regioner - för att skapa incitament att undvika produktion av miljö- och hälsofarligt avfall.

8.4. Regionkommittén påpekar att principen om fri rörlighet för varor bara gäller i begränsad omfattning för avfallshanteringen. Befintliga regionala och kommunala ansvarsområden bör behållas inom ramen för den europeiska harmoniseringen.

Vi föreslår att kommissionen vid sidan av åreranvändning av material och energi från avfall också tar hänsyn till det avfallsekonomiska målet att disponera miljöfarliga ämnen från avfall så nära ursprungsorten som möjligt.

8.5. Därför uppmanar vi också kommissionen att inte stå i vägen för medlemsstaternas bemödanden att upprätta en miljövänlig avfallshanteringsstruktur. I detta sammanhang gäller det att säkerställa en hög ekologisk standard och inte att genom konkurrensinriktade initiativ från EU-kommissionen försvaga den. Vi föreslår att kommissionen snarast möjligt lägger fram förslag till konkretisering av den nödvändiga gemenskapsrättsliga avgränsningen mellan disponering och tillvaratagande av avfall. Vi förväntar oss att kommissionen erkänner medlemsstaternas befogenhet att själva utforma avgränsningskriterier för genomförandet, i väntan på en avgränsning mellan tillvaratagande och disponering av avfall som gäller hela gemenskapen.

9. Transporter

9.1. Regionkommittén konstaterar att kommissionen har lagt fram ett flertal grundläggande förslag och diskussionsunderlag när det gäller bättre integration av miljö- och transportpolitik. Kommittén förväntar sig att kommissionen ger prioritet åt att lösa de existerande och allt svårare problemen inom transportsektorn och då beaktar vilka transportslag som är miljövänliga (t.ex. järnväg, offentlig lokaltrafik, inlands- och kustsjöfart). Regionkommittén välkomnar i detta sammanhang särskilt strävandena att fortsätta stödja kombinerade transporter för att även på detta sätt bidra till att avlasta vägarna.

Vi förväntar oss att Europaparlamentet och rådet så snart som möjligt antar de rättsakter som behövs för att järnvägstrafiken skall kunna vidareutvecklas, och att man då ger speciellt företräde för den miljövänliga järnvägstrafiken.

Regionkommittén anser också att man på europeisk nivå måste enas om huvuddragen i ett system som omfattar alla transportsätt, där kostnaderna fördelas proportionellt enligt principen förorenaren betalar och där också de externa kostnaderna räknas med.

I detta sammanhang vill Regionkommittén uppmana kommissionen att även undersöka vilka effekter olika internaliseringsstrategier får på ekonomin, samhället och miljön. Samtidigt bör man i tillräcklig utsträckning granska vilka effekter transportpriser som motsvarar verkliga kostnader får på transportsektorn och de av transporter beroende företagen samt för Europeiska unionen som etableringsområde.

9.2. Regionkommittén uppmanar kommissionen, rådet och Europaparlamentet att satsa helhjärtat på detta så att avgörande framsteg kan noteras inom ramen för den kommande utvidgningen av gemenskapen. Hit hör också en höjning av taket för vägavgifterna för lastbilar där så är tillämpbart, samt att dessa differentieras av miljöskäl. Dessutom bör man fortsätta att satsa på järnvägsnät.

9.3. Vi kräver att åtgärder vidtas för att begränsa motorfordonens bränsleförbrukning - och därmed koldioxidutsläppen - och att regioner och medlemsstater som ett led i detta bemyndigas att med hjälp av skattemässiga stimulansåtgärder göra det lättare att introducera särskilt bränslesnåla fordon på marknaden i förtid, med särskild hänsyn till effekterna på olika inkomstgrupper och människor i landsbygds- och stadsområden.

9.4. Vi kräver också att direktivet om utsläpp från lastfordon antas snarast möjligt, och anser att det krävs mer ambitiösa riktvärden än de som planerats för Euro IV (från och med 2005). Samtidigt bör medlemsstaterna från och med år 2000 ha rätt att skattemässigt främja fordon som i förtid uppfyller strängare avgasnormer. Detta skulle också gälla bussar och transportfordon med gasmotorer, som kan sättas in i storstadsområden.

9.5. Att snabbt införa mindre miljöfarliga former av bensin och dieselbränsle ser Regionkommittén som en avgörande åtgärd när det gäller att minska miljöföroreningarna från vägtrafiken. Rena bränslen är dessutom en nödvändig förutsättning för att kunna införa nya former av motorer med lägre bränsleförbrukning och mindre utsläpp av miljöfarliga ämnen.

Visserligen betraktar vi det bränsledirektiv som offentliggjordes i slutet av december 1998 som ett betydande framsteg, men vi anser ändå att det är nödvändigt med en ytterligare sänkning av framför allt svavelhalten.

Regionkommittén uppmanar samtliga medlemsstater att med hjälp av effektiva skattemässiga stimulansåtgärder arbeta för att mindre miljöfarliga bränslen snabbt införs samt prioriteras av användarna.

I detta sammanhang måste konsekvenserna för låginkomstgrupper och för landsbygdsområdena beaktas.

9.6. Kommittén välkomnar det direktiv som offentliggjordes i slutet av december 1998 och som innehåller framtida utsläppsnormer för personbilar och lätta nyttofordon samt medlemsstaternas möjlighet att med skattemässiga åtgärder göra det lättare att introducera personbilar på marknaden i förtid i enlighet med Euro IV.

Vi anser att alla medlemsstater med hjälp av verksamma ekonomiska stimulansåtgärder bör stödja ett snabbt införande och en prioriterad användning av fordon med mycket begränsade utsläpp.

9.7. På grund av den stora betydelse som medborgarna tillmäter en lugn boende- och livsmiljö i inner- och ytterstadsområden uppmanar vi uttryckligen kommissionen att följa upp direktivet om avgasutsläpp från motorfordon med ett direktiv om minskat buller från person- och lastbilar (motorbuller vid hastigheter upp till 60 km/tim och ljud från däcken vid högre hastigheter).

10. Ekonomi, handel och sysselsättning

10.1. Regionkommittén vill påpeka att förbättringar på miljöområdet höjer kvalitetsstandarderna och bidrar till att säkra sysselsättningen.

10.2. På det handelspolitiska området, särskilt inom WTO, måste ekologiska miniminormer införas. Likaledes bör det på det handelpolitiska området och särskilt i de gemensamma marknadsorganisationerna införas grundläggande bestämmelser för integrerad och ekologisk produktion.

10.3. Vi vill i alla händelser också påpeka att man just med tanke på företagslokaliseringen mer och mer bör välja miljöpolitiska instrument som är både ändamålsenliga och kostnadseffektiva, och som kan bidra till att främja miljötekniska framsteg. En ekologiskt inriktad och ekonomiskt effektiv miljöpolitik är enligt kommitténs uppfattning bäst ägnad att förena miljöpolitiken med den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken.

11. Strålskydd

11.1. Regionkommittén kräver förstärkt temainriktning från EU:s sida på de strålskyddsområden som inte berörs av Euratoms verksamhet, till exempel slutlagring och riskavfallshantering vid uranbrytningsanläggningar. Här behövs speciellt information från de regionala strålskyddsmyndigheterna och samarbete med dessa, för förbättrat stöd till gemensam FoTU-verksamhet i samband med naturlig radioaktivitet. Mot bakgrund av den kommande utvidgningen ökar dessa frågeställningar i betydelse.

11.2. Kommittén förutsätter att man utarbetar en gemensam europeisk norm för hantering av material som innehåller naturliga radionuklider (t.ex. skrot, slam från oljeutvinning, slagg osv.).

D. Motivering

Regionkommitténs hållning i miljöpolitiska principfrågor bör befästas och vidareutvecklas i ljuset av Amsterdamfördraget.

Konkurrensen på inre marknaden kommer att förstärkas till följd av Ekonomiska och monetära unionen (EMU). Det konkreta genomförandet och den innehållsmässiga vidareutvecklingen av gemenskapens miljölagstiftning kommer därför att bli ännu viktigare i framtiden.

I det avseendet har Regionkommittén ett speciellt ansvar, eftersom det när allt kommer omkring är de regionala och lokala myndigheterna som ansvarar för en effektiv tillämpning.

En positiv ekonomisk utveckling i Europeiska unionen är bara möjlig i förbindelse med en ambitiös miljöpolitik. Miljöskyddet är en innovations- och tillväxtmotor för hela näringslivet. Ett modernt miljöskydd skapar också säkra arbetsplatser inför framtiden. EU:s export av miljöskyddsteknik kommer med tanke på den förstärkta strategin inför anslutningen att få speciellt stor betydelse för kandidatländerna i Central- och Östeuropa under nästa årtionde.

Regionkommittén är medveten om att vidareutvecklingen av den materiella miljölagstiftningen ständigt blir alltmer komplicerad på grund av att många frågor är ömsesidigt beroende av varandra. Därför torde det behövas en kompletterande vetenskaplig diskussion.

I stället för de klassiska miljöproblemen har nya utmaningar dykt upp. De globala farorna i form av klimatförändringar till följd av ökande utsläpp av drivhusgaser, nedbrytningen av ozonskiktet och resursförbrukningen märks inte i samma utsträckning som merparten av de klassiska miljöproblemen, till exempel vattenföroreningar eller okontrollerad dumpning av avfall. Det krävs ett övergripande synsätt inom alla former av miljöfostran. Det räcker inte med att förmedla de naturvetenskapliga grunderna. Sambandet mellan miljöskydd och ekonomiska och sociala aspekter måste också lyftas fram.

Europeiska unionen har ett globalt ansvar i fråga om klimatskydd samt sparsamhet med energi och råvaror. Om kravet på en hållbar utveckling skall kunna förverkligas över hela världen måste EU föregå med gott exempel.

Om inte prioriteringarna ändras inom de enskilda politikområdena, går det inte att förverkliga en hållbar utveckling inom Europeiska unionen. Detta framgår speciellt tydligt på transportområdet.

Ett särskilt allvarligt miljöproblem är jordförstöringen. Huvudorsakerna till detta är erosion samt försämring av markens kemiska och fysikaliska egenskaper. Än så länge saknas en gemenskapspolitik för markskydd. Regionkommittén är medveten om att det är särdeles svårt att utforma en sådan politik på gemenskapsnivå på grund av dess ofrånkomliga "genomsnittskaraktär", i synnerhet som subsidiaritetsprincipen måste beaktas även i detta sammanhang.

När principen om en hållbar utveckling omsätts i praktiken spelar förfaranden och institutionella aspekter en viktig roll på grund av denna princips övergripande karaktär.

Bryssel den 10 mars 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER