EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 01.07.1998 
KOM(1998) 403 slutlig 
Kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet 
om uppföljningen av rekommendationerna från expertgruppen 
på hög nivå för fri rörlighet för personer 

Kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet 
om uppföljningen av rekommendationerna från expertgruppen 
på hög nivå för fri rörlighet för personer 
Den 24 januari 1996 bad kommissionen expertgruppen på hög nivå för fri rörlighet för 
personer, för vilken Simone Veil är ordförande, att undersöka vilka problem som 
återstår på detta område samt att utvärdera dem och föreslå lösningar. 
Den 18 mars 1997 lade expertgruppen på hög nivå fram sin rapport som innehåller 
mer än 80 rekommendationer inom de sju huvudområden som är av intresse för de 
medborgare i unionen som önskar flytta inom gemenskapens område, nämligen: 
- inresa och bosättning, 
- tillträde till arbete, 
- social och familjerättslig ställning, 
- skatterättslig och ekonomisk ställning, 
- kulturella rättigheter, 
- den särskilda situationen för medborgare i tredje land, 
- skydd av enskildas rättigheter. 
För kommissionen är gruppens rapport en utmärkt utvärdering av de många 
svårigheter som de medborgare möter som utövar friheten fri rörlighet för personer. 
På så sätt togs ett stort antal rekommendationer från gruppen med i 
kommissionenshandlingsplan för den inre marknaden från juni 19971 och särskilt i 
handlingsplanen för fri rörlighet för arbetstagare från november 19972. Vissa andra 
rekommendationer förbigicks eller var av den karaktären att de måste utvärderas en 
gång till på grund av de nya juridiska förutsättningar som ikraftträdandet av 
Amsterdamfördraget medfört. Detta meddelande åskådliggör särskilt två aspekter av 
den fria rörligheten som har undersökts av gruppen: å ena sidan rätten till inresa och 
bosättning och å andra sidan att det behövs bättre information till medborgarna om 
deras rättigheter. Bilagan innehåller en detaljerad slutrapport av den genomförda 
uppföljningen med alla gruppens rekommendationer. 
Rätt till inresa och bosättning 
Som konstateras i gruppens rapport var rätten till inresa och bosättning från början 
förknippad med utövandet av ekonomisk verksamhet. Denna rätt har sedan gradvis 
utvidgats, bl.a. genom sekundärrätten, till att omfatta alla medborgare. Denna gradvisa 
utvidgning har dock medfört en uppdelning av vilka som åtnjuter rättigheten som inte 
längre är anpassad till moderna former av rörlighet eller till införandet av ett 
unionsmedborgarskap. 
1 Referensdokument CSE (97) 1 slutlig. 
2 Referensdokument KOM (97) 586 slutlig. 
A* 
Alltså kan man konstatera att gällande gemenskapslagstiftning framför allt har 
utformats för arbetstagare och deras familjemedlemmar som permanent eller för en 
mycket lång tid vill slå sig ned i en annan medlemsstat. 
I gengäld har dessa texter inte anpassats till de personer som utövar sin rätt till 
rörlighet under en begränsad tid eller på deltid (studerande, praktikanter, unga 
volontärer, löntagare som är tillfälligt förflyttade, egenföretagare som utnyttjar rätten 
till rörlighet, gränsarbetare, pensionärer med flera bostäder...). Det är svårt att 
bedöma dessa personers antal. Antalet borde dock öka betydligt i och med de samlade 
effekterna av den europeiska integrationen, förändringen av levnads- och arbetssätt, 
det växande behovet bland yngre i grundutbildning att få en del av sin utbildning i ett 
annat land, tekniska innovationer inom kommunikation och det ökande antalet 
transportmedel. 
Dessutom har i fördraget om Europeiska unionen, i artikel 8a i EG-fördraget införts 
begreppet unionsmedborgarskap, som ger alla medborgare rätt till inresa, bosättning 
och uppehälle på en annan medlemsstats territorium. På det sättet blir dessa rättigheter 
en del av det juridiska regelverk som gäller för alla medborgare i Europeiska unionen. 
Dessa regler bör ges en gemensam form. 
Av dessa skäl anser kommissionen att det är nödvändigt att den rättsliga ställningen 
för alla gemenskapens medborgare görs mer enhetlig i de olika medlemsstaterna , 
oavsett om dessa medborgare sedan utövar en ekonomisk verksamhet eller inte. 
Därför är huvudinriktningen för kommissionens förslag följande: 
Att så vitt det är möjligt införa en gemensam ordning för fri rörlighet, artikel 8a, 
för alla medborgare i unionen och deras familjemedlemmar. 
En ny inställning till utövandet av rätten till bosättning, bl.a. genom att endast 
kräva uppehållstillstånd i de fall då detta är berättigat. 
Att klargöra den rättsliga ställningen för familjemedlemmar till en medborgare i 
unionen, om dessa är medborgare i tredje land. 
- Att i högre grad begränsa möjligheten att hindra en medborgare i unionen att 
utöva rätten till bosättning. 
En sådan revidering av rätten till fri rörlighet och bosättning inom ramen för 
bestämmelserna om medborgarskap är ett arbete vars omfattning och övergripande 
karaktär gör att man inte på kort sikt kan hoppas på några resultat för unionens 
medborgare. Det är därför som kommissionen redan nu, parallellt med detta 
meddelande, föreslår en revidering av förordning (EEG) 1612/68 och direktiv (EEG) 
68/360 vad avser arbetskraftens fria rörlighet och arbetstagares rätt till inresa och 
bosättning. Denna särskilda revidering syftar till att förbättra den nuvarande 
situationen för arbetstagare och deras familjemedlemmar då dessa flyttar, såsom 
kommissionen åtog sig i sin handlingsplan från november 1997. I detta avseende 
påpekade Europeiska rådet den 20 november 1997 betydelsen av arbetstagares 
rörlighet för att arbetsmarknaden i respektive land skall fungera bättre. 
Förslag om reformering och förenkling av bestämmelserna om samordning av de 
sociala trygghetssystemen kommer också att läggas fram någon gång före årsskiftet. 
Bättre information till medborgarna 
Arbetet med att underlätta fri rörlighet för personer är mycket mångfacetterat. Detta 
framkommer av den mångfald ämnesområden som gruppens rapport behandlar. 
I rapporten betonas dock flera gånger att det behövs bättre information till 
medborgarna om deras rättigheter enligt gemenskapslagstiftningen och bättre 
utbildning av och information till alla de som berörs av utövandet av fri rörlighet. 
Vad beträffar dessa punkter finns det anledning att uppmärksamma de åtgärder som 
kommissionen redan har vidtagit: 
- Lanseringen vid Europeiska rådets möte i Cardiff den 15-16 juni 1998 av 
"Dialogen med medborgarna och företagen" är en följd av och vidare utvecklar 
informationsprogrammet "Medborgarnas Europa". Dialogen har bl.a. till syfte att 
ge enskilda personer konkret information om deras rättigheter, att svara på frågor 
och att vid svårigheter hänvisa till lämplig myndighet. 
- Publicering av en "Vägledning för arbetssökande inom EU" som har 
sammanställts med anledning av de frågor som medborgarna ställt i samband med 
"Medborgarnas Europa". 
- Utveckling och förbättring av nätverket Eures som tillhandahåller information om 
lediga arbeten samt om levnads- och arbetsvillkor i medlemsstaterna. 
- Utveckling och konsolidering av nätverket Euro-jus som har till syfte att ge råd 
och juridisk hjälp på kommissionens representationskontor i medlemsstaterna. 
- Uppföljning och utveckling av programmen "Karolus" för utbyte och utbildning 
av nationella tjänstemän med ansvar för lagstiftning om "den inre marknaden", 
"Robert Schuman" för att informera yrkesverksamma jurister om 
gemenskapsrätten, "Jean Monnet" för universiteten och "Grotius" för utbyte av 
rättstillämpare. 
Stöd till utvecklingen av nätverket Eurodesk som är tänkt att tillhandahålla 
information om frågor från ungdomar och från organisationer som engagerar sig 
för deras rättigheter. 
Slutsats 
Detta meddelande syftar till att sammanfatta kommissionens svar på 
rekommendationerna från gruppen på hög nivå inom två viktiga områden. För det 
första ges förslag till lagstiftning och för det andra ges förslag om hur man kan föra 
Europa närmare medborgarna. 
För det första området har kommissionen antagit förslag till lagstiftning som syftar till 
att främja arbetstagares fria rörlighet, på grundval av en djupanalys av begreppet 
europeiskt medborgarskap och dess juridiska konsekvenser vad gäller medborgarnas 
rätt till inresa och bosättning i medlemsstaterna. 
BILAGA 
Sammanfattning av rapporten från högnivågruppen för fri 
rörlighet för personer 
Inledning 
Rapporten från högnivågruppen för fri rörlighet för personer under ledning av Simone 
Weil (nedan kallad "gruppens rapport") lades fram för kommissionen den 18 mars 
1998 och väckte stort intresse hos många organisationer och institutioner, bland annat 
Europaparlamentet. Dess metodologiska stringens och dess analytiska kvaliteter 
erkändes allmänt och den har kunnat utgöra grunden för överväganden om vilka 
konkreta åtgärder som bör vidtas för att man skall kunna nå verkligt fri rörlighet för 
personer i Europeiska unionen. 
I detta sammanhang åtog sig kommissionens ordförande att se till att en 
sammanfattning av rapporten skulle göras samma år som den lades fram. 
Syftet med föreliggande rapport är att göra denna sammanfattning och ta upp 
uppföljningen av högnivågruppens rekommendationer, i synnerhet vad kommissionen 
gjort. 
Det mandat kommissionen gav gruppen var att kartlägga befintliga och potentiella 
hinder som de europeiska medborgarna stöter på när de utövar sin rätt att fritt röra sig 
och arbeta i unionen. Gruppen skulle dels undersöka hur befintliga rättsliga 
instrument användes, och hur de kunde förbättras eller göras effektivare, dels lägga 
fram rekommendationer om nya åtgärder för att komplettera den befintliga rättsliga 
verktygslådan genom att avskaffa vissa hinder eller lösa problem som hittills inte 
behandlats på gemenskapsnivå. 
Gruppens rapport innehåller således mer än 80 rekommendationer. 
Beträffande uppföljningen av rapporten är det inledningsvis på sin plats att påminna 
om de tre viktigaste gemenskapsakterna som antagits sedan rapporten lades fram och 
som påverkar den fria rörligheten för personer. 
Till att börja med antogs Amsterdamfördraget den 19 juni 1997 och undertecknades 
den 2 oktober samma år. Genom detta fördrag infördes i EG-fördraget bestämmelser 
för att underlätta förverkligandet av målet om fri rörlighet för personer, både i termer 
av gränsövergång utan kontroller och i termer av rätten att fritt röra sig och vistas på 
medlemsstaternas territorium. 
Dessutom godkände Europeiska rådet i Amsterdam handlingsplanen for den inre 
marknaden, vars fjärde strategiska mål är en inre marknad i alla medborgares tjänst1. 
De sex åtgärder som är under utveckling för att förverkliga detta mål går ut på att 
avskaffa gränskontroller, uppdatera reglerna för uppehållstillstånd, skydda sociala 
rättigheter, främja arbetskraftens rörlighet inom unionen, skydda konsumenternas 
rättigheter, folkhälsan och miljön samt utveckla dialogen med medborgaren. Med 
hjälp av resultattavlan för den inre marknaden2 kan man en gång i halvåret mäta 
framstegen för varje åtgärd i handlingsplanen. 
Slutligen är det också på sin plats att lyfta fram kommissionens handlingsplan för fri 
rörlighet för arbetstagare, framlagd den 12 november 1997, som utgör ett svar på 
vissa av gruppens rekommendationer3. 
I sitt arbetsprogram för 1998 anger kommissionen också att den ämnar omsätta 
principen om fri rörlighet för personer i praktiken, bland annat på grundval av 
gruppens rekommendationer. I sin resolution om programmet uppmanade 
Europaparlamentet rådet och kommissionen att genomföra alla gruppens 
rekommendationer om fri rörlighet för personer. 
För att göra det hela enklare och mer lättläst är denna sammanfattning uppställd i 
samma sju delar som gruppens rapport. Uppföljningen av den särskilda rapporten om 
tilläggspensioner4 återfinns i del 3 om social- och familjepolitik. 
1. - Inresa och vistelse 
Gruppen tar i sin rapport upp bestående hinder för rätten att fritt röra sig och vistas på 
medlemsstaternas territorium, och hindren kan delas in i tre kategorier: 
upprätthållandet av kontroller vid de inre gränserna, bristande förvaltningsrutiner samt 
brister i lagstiftningen. 
- Kontroller vid de inre gränserna. 
Kommissionen håller naturligtvis med gruppen om att medborgarna inte kan utnyttja 
den inre marknadens alla fördelar så länge som det fortfarande finns kontroller vid de 
inre gränserna. Debatten vid alla gemenskapsinstitutioner har belyst de olika åsikterna 
om både vilka mål som är eftersträvansvärda och hur man skall uppnå en hög nivå av 
säkerhet i samband med den fria rörligheten. Kommissionens förslag 1995 för att 
komplettera den rättsliga verktygslådan godtogs inte. Däremot har man i 
Amsterdamfördraget tagit vara på framstegen inom det mellanstatliga Schengen-
samarbetet, genom att föra in dem i unionens ram och angett att detta får ta högst fem 
år; dessutom har man godkänt särlösningar för Förenade kungariket, Irland och 
1 CSE(97), 1 slutlig, 4 juni 1997. 
2 Nr 1, november 1997, SEK 97/XXXI, nr 2, maj 1998, SEK 98/XXX 
3 KOM(97) 586, slutlig 12.11.1997. 
4 Högnivågruppens rapport av den 28-29 november 1996, bifogad till rapporten om fri rörlighet för 
personer. 
Danmark i form av olika protokoll som fogats till fördraget. Redan nu kan man dock 
konstatera att fri rörlighet utan kontroller redan är ett faktum mellan nio 
medlemsstater, och att en tionde är på väg att ansluta sig till dem. 
- Bristande förvaltningsrutiner. 
I brev till kommissionen och i de talrika klagomål och framställningar som 
medborgarna lämnar in till Europaparlamentet bekräftas tydligt högnivågruppens 
konstateranden om vissa bristande förvaltningsrutiner och det välmotiverade i 
kommissionens nya initiativ inom handlingsplanen för den inre marknaden. Initiativen 
tillämpas redan, bland annat i fråga om att påskynda de interna förfarandena 
beträffande klagomål och överträdelser i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget, och 
i fråga om att göra dem mer tillgängliga för medborgarna (se kommissionens rapport 
till parlamentet och rådet om kontrollen av gemenskapslagstiftningens tillämpning). 
Dessutom har kommissionen lagt fram ett tolkningsmeddelande om tillämpningen av 
direktiv 64/221/EEG om allmän ordning, allmän säkerhet och folkhälsa. 
- Brister i lagstiftningen 
Kommissionen håller med högnivågruppen om att det är nödvändigt att lägga fram 
nya förslag för att ändra och förenkla utövandet av rätten till fri rörlighet för personer, 
framför allt genom att ta alla konsekvenserna av införandet av 
unionsmedborgarskapet. Den mest ambitiösa metoden är helt klart att stöpa om alla 
rättigheter och skyldigheter i samband med rörlighet och vistelse för unionens 
medborgare och deras familjemedlemmar. Detta mål uttrycktes för första gången av 
Europeiska rådet vid sitt möte i Bryssel 1993, men det har inte kunnat nås på grund av 
bland annat de olika rättsliga grunderna och lagstiftningsförfarandena som gäller för 
olika kategorier av medborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet5. 
Unionsmedborgarskapet, och en ny bestämmelse som infördes genom Amsterdam­
fördraget i artikel 8a (artikel 18.2 i den konsoliderade versionen) beträffande 
medbeslutandeförfarandet enligt artikel 189b (artikel 251 i den konsoliderade 
versionen), torde underlätta förslagen till en omstöpning som kan leda till en 
sammanhängande och heltäckande lösning på de rättsliga och administrativa problem 
som högnivågruppen anger. 
Således har nya förslag lagts fram av kommissionen rörande arbetstagare, samtidigt 
med föreliggande sammanfattning, syftande till ändring av förordning 1612/68 och 
direktiv 68/360/EEG, i linje med vad som redan tillkännagivits i handlingsplanen för 
arbetstagarnas fria rörlighet6; på detta sätt beaktas flera av högnivågruppens 
rekommendationer. I enlighet med det åtagande som handlingsplanen för den inre 
marknaden innebär, kommer kommissionen att lägga fram andra utförliga förslag. 
5 Se härför kommissionens andra rapport om unionsmedborgarskapet, KOM(97)230, slutlig, 27 maj 
1997. 
6 KOM(97)586 slutlig, 12.11.1997. 
I detta sammanhang har en rapport om tillämpningen av de tre direktiven om 
studerandes, pensionärers och icke-yrkesverksamma personers vistelse gjort det 
möjligt att ringa in de brister i lagstiftningen som bör avhjälpas. 
Det är slutligen på sin plats att ta upp domen av den 12 maj 1998 i Sala-målet7, där 
domstolen slog fast att det inte är förenligt med gemenskapsrätten att en medlemsstat 
kräver att medborgare i andra medlemsstater som har tillstånd att bo på dess 
territorium skall förete uppehållstillstånd, utfärdat av nationell myndighet, för att fa 
studiebidrag, när statens egna medborgare bara behöver vara bosatta i medlemsstaten. 
Domen är viktig eftersom domstolen här slår fast en princip om icke-diskriminering 
på de områden som berörs av gemenskapsrätten till förmån för medborgarna i unionen 
genom en kombinerad tillämpning av artiklarna 6, 8 och 8a i fördraget. 
2. - Tillgång till sysselsättning 
När det gäller tillgång till offentlig anställning har domstolen i sin praxis definierat 
kriterier på vilka sektorer som kan förbehållas nationens egna medborgare i enlighet 
med artikel 48.4 i EG-fördraget. Med denna praxis som utgångspunkt skall 
kommissionen se till att medlemsstaterna fullständigt avskaffar alla restriktioner för 
anställning i den offentliga sektorn. 
När det gäller den allmänna principen om ömsesidigt erkännande av medlemsstaternas 
samtliga offentliga sektorer har framsteg gjorts och diskussionerna fortsätter med och 
mellan medlemsstaterna. Beträffande frågan om erkännande av yrkeserfarenhet från 
en annan medlemsstat är det på sin plats att tala om att domstolen i sin dom i 
Kalliope-målet av den 15 januari 19988 förklarat att det inte är förenligt med artikel 48 
i EG-fördraget att i ett kollektivavtal för den offentliga sektorn i en medlemsstat ha 
bestämmelser där man inte tar hänsyn till tidigare anställning i jämförbar verksamhet 
inom en annan medlemsstats offentliga sektor. Principen har bekräftats i dom av den 
12 mars 1998, Kommissionen/Grekland9. Därför har principen om likabehandling av 
anställningar tagits med i förslaget till ändring av förordning 1612/68, och principen 
torde främst få konsekvenser för offentlig anställning (se nedan). 
Beträffande erkännande av examensbevis är det lämpligt att påminna om att 
direktivet om etableringsfrihet för advokater antogs den 16 februari 199810. 
Dessutom lade kommissionen som ett led i SLIM-initiativet (förenklad lagstiftning på 
den inre marknaden) i december 1997 fram ett förslag till direktiv för att förenkla och 
modernisera de sju sektorsdirektiven för lagreglerade yrken (sjuksköterskor, 
7 Mål C-85/96. 
8 Mål C-15/96. 
9 Mål C-187/96. 
10 Europaparlamentets och rådets direktiv 98/5/EG av den 16 februari om underlättande av 
stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen 
erhölls, EGT L 77, 14.3.1998. 
tandläkare, veterinärer, barnmorskor, arkitekter, farmaceuter och läkare)11. I förslaget 
återfinns också vissa av gruppens rekommendationer (skyldighet att vid begäran om 
erkännande av examensbevis inom den generella ordningen beakta erfarenhet efter 
examen, möjlighet att i samband med de sektoriella direktiven erkänna utbildning som 
medborgare i gemenskapen genomgått utanför gemenskapen). 
Slutligen har rådet just nått politisk överenskommelse om det ändrade förslaget till 
direktiv från februari 199612 om konsolidering av direktiven om tillgång till hantverk 
och industriell verksamhet, och om införande av en mekanism för erkännande av 
examensbevis i yrken som ännu inte omfattas av den generella ordningen. Genom 
detta förslag konsolideras ett trettiotal direktiv om tillstånd att utöva lagreglerade 
yrken på grundval av yrkeserfarenhet i ursprungslandet, och förslaget kompletterar 
direktiven genom att införa ett förfarande för erkännade av examensbevis. 
Rörande utvärdering och tillgodoräknande av yrkeskvalifikationer har flera 
pilotprojekt inletts inom programmen Sokrates och Leonardo da Vinci. 
I detta sammanhang, vilket gruppen påminner om i sin rapport, har rådet beställt en 
genomförbarhetsstudie av ett "yrkespass". Slutrapporten från projektet visade dock 
1995 på tekniska och kulturella svårigheter som gjorde att en sådan handling knappast 
kunde vara till hjälp för ökad tydlighet i fråga om yrkeskvalifikationer. 
Förslaget till kommissionens beslut om införande av ett gemenskapsdokument 
(Europass)13 för ungdomar i varvad utbildning, däribland lärlingsutbildning, som 
genomför en eller flera perioder av utbildning i en annan medlemsstat bereds nu inför 
en gemensam ståndpunkt i rådet som torde bli färdig i slutet av 1998; detta visar att 
det går att öka genomblickbarheten utan att inkräkta på medlemsstaternas 
befogenheter. Kommissionen undersöker för närvarande möjligheten att göra något 
liknande inom fortbildningen. Den centrala frågan är att allt kunnande man skaffar sig 
under sitt yrkesverksamma liv skall gå att föra över, oavsett om de inhämtats under 
formell skolgång med examen eller som internutbildning på ett företag tillsammans 
med nya metoder för utvärdering och tillgodoräknande i linje med kommissionens 
vitbok "Lära och lära ut: på väg mot kunskapssamhället". 
Kommissionen satsar för närvarande i flera riktningar för att lösa dessa problem för att 
förbättra informationsutbytet. 
Dessutom har kommissionen tagit med principen om likabehandling vid 
yrkesbedömning i sitt förslag till ändring av förordning 1612/68. Meningen med 
principen är att omständigheter som får rättsliga eller yrkesrelaterade konsekvenser i 
en medlemsstat skall beaktas även om de uppstått i en annan medlemsstat. Principen 
är således tillämplig på examensbevis från andra medlemsstater så att de gäller i den 
mottagande medlemsstaten. 
" KOM(97)638 slutlig, 2.12.1997. 
12 EGTC 264, 30.8.1997. 
13 Se not 23. 
Kommissionen vill också, såsom anges i handlingsplanen för fri rörlighet för 
arbetstagare, se till att arbetsmarknadens parter bidrar till genomförandet av den fria 
rörligheten. Kommissionen anser att deras medverkan kan leda till ett system som 
underlättar genomblickbarheten och jämförbarheten hos examensbevis mellan 
medlemsstaterna. Således har arbetsmarknadens parter kunnat medverka och yttra sig 
vid möten mellan sakkunniga på området ömsesidigt erkännande av examensbevis. 
För att stärka arbetsmarknadens parters medverkan och bidrag har kommissionen i 
samband med översynen av direktiv 1612/68 föreslagit att man skall slå samman de 
nuvarande rådgivande kommittéerna för fri rörlighet för arbetstagare respektive 
samordning av social tiygghet. Denna nya kommitté som skapas av de gamla 
trepartskommittéerna (medlemsstaterna, arbetsgivarna och fackföreningarna) kommer 
att bli ett forum för kvalificerade diskussioner och analyser av alla frågor som rör de 
europeiska arbetstagarnas fria rörlighet: sysselsättningspolitik, social trygghet, 
erkännande av examensbevis osv. 
Slutligen gör kommissionen betydande satsningar för att förbättra den praktiska 
informationen till de arbetssökande. Sedan gruppen lade fram sin rapport har 
nätverket Eures, som tillhandahåller information om lediga platser och levnads- och 
arbetsvillkor, vuxit till 477 Eurorådgivare i slutet av 1997. Enligt handlingsplanerna 
för den inre marknaden respektive för arbetstagarnas fria rörlighet skall detta system 
förbättras, framför allt i gränsöverskridande regioner. 
3. - Sociala och familjerelaterade frågor 
I Amsterdamfördraget ändras inte bestämmelsen om enhällighet i artikel 51, vilket 
gruppen föreslog i sin rapport. 
Gruppen gör ett antal rekommendationer för att förenkla bestämmelserna för 
samordning av systemen för social trygghet. 
I sin handlingsplan för arbetstagarnas fria rörlighet åtar sig kommissionen att senast i 
slutet av 1998 lägga fram ett förslag för att se över och förenkla förordning 1408/71 
om samordning av systemen för social trygghet14. Dessutom har denna lagstiftning 
valts ut för den tredje fasen av SLIM-projektet. 
När det gäller utvidgningen av systemen för social trygghet till de särskilda regler som 
gäller för tjänstemän antog rådet den 29 juni 199815 en del av kommissionens förslag 
av den i3 december 199116. Emellertid återstår den del i förslaget som rör studerande 
och icke-yrkesverksamma att diskutera. 
14 Rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social 
trygghet när anställda, egen företagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade 
lydelse enligt rådets förordning (EG) 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 30.1.1997).. 
15 Rådets förordning (EG) nr ... av den 29 juni 1998. 
16 EGT C 46, 20.2.1992. 
10 
Kommissionen gör allt den kan för att förslagen om att utvidga det materiella 
tillämpningsområdet för förordning 1408/71 till förtidspensionärer och arbetslöshets­
ersättning, vilka fortfarande ligger hos rådet, skall antas innan Amsterdamfördraget 
träder i kraft. När det gäller förslaget till förenkling av förordningarna 1408/71 och 
574/72 ämnar kommissionen ta vara på de stora dragen i dessa förordningar om de 
inte ännu antagits av rådet. 
Gruppen betonar också i sin rapport att informationen till medborgarna om deras 
rättigheter till samordning av socialtrygghetssystemen måste förbättras. Här tar 
kommissionen ett helhetsgrepp på informationen till både den stora allmänheten och 
till mer begränsade målgrupper som de juridiska yrkena och arbetsmarknadens parter. 
Strategin går framför allt ut på att publicera olika handböcker om gemenskapens 
regler för social trygghet, inbegripet domstolens rättspraxis. Under 1998 fortsätter 
satsningen bland annat genom lanseringen av en informationsbulletin var tredje 
månad till en bred allmänhet i hela gemenskapen, men också med seminarier i varje 
medlemsstat för alla yrken som berörs av tillämpningen av 
samordningsbestämmelserna; syftet med seminarierna är att uppmuntra debatt om 
svårigheterna att på nationell nivå tillämpa samordningsreglerna för systemen för 
social trygghet. De skall också ge tillfälle till överväganden av reformer och 
förenklingar av samordningsreglerna, vilket utgör ett viktigt steg för att göra 
gemenskapsreglerna tydligare för medborgarna. 
En av gruppens rekommendationer var att göra det möjligt för alla medlemsstater att 
läsa de nationella datakorten för social trygghet. Även om det är tekniskt möjligt att 
göra det, anser kommissionen att en sådan storskalig introduktion skulle medföra 
organisatoriska och administrativa problem, såsom standardisering av de uppgifter 
som skall lagras på kortet, språkproblem, komplexiteten i medlemsstaternas och 
gemenskapens bestämmelser för social trygghet samt stora skillnader i strukturen hos 
medlemsstaternas olika ansvariga institutioner. Dessutom är det en förutsättning för 
att det skall gå att ersätta vissa E-blanketter att det finns en telematisk infrastruktur 
mellan de ansvariga institutionerna, i stil med det som banksektorn byggt upp innan 
bankkorten infördes i stor skala. Projekten för modernisering av dataöverföringen på 
socialtrygghetsområdet har gjort det möjligt att upprätta några förbindelser för 
dataöverföring på pensionsområdet. För att projekten skall kunna få en vidare 
omfattning krävs det dock att man ställer upp nya mål och skaffar nya medel för att 
genomföra dem hos medlemsstaternas ansvariga myndigheter. Kommissionen är 
medveten om svårigheterna och de komplexa situationerna i medlemsstaterna, men 
den arbetar med frågan och försöker föreslå lösningar till de nationella 
myndigheterna. 
Kommissionen säger också i sin handlingsplan för arbetstagarnas fria rörlighet att den 
kommer att uppmuntra gränsöverskridande samarbete, framför allt på 
socialtrygghetens område. Märk också att den i förslaget till ändring av förordning 
(EEG) 1612/68 hänvisar till gränsarbetare i en mer allmänt hållen bestämmelse17. 
171 artikel 7a sägs: "Sociala, skattemässiga och andra fördelar som hänger samman med bosättning i en 
medlemsstat får inte förvägras en icke-bofast arbetstagare som arbetar i denna medlemsstat och som 
befinner sig i en situation som är objektivt jämförlig med en bofast arbetstagares". 
11 
Det är också på sin plats att påpeka att domstolen i sina två domar av den 28 april 
1998 i målen Decker och Kohll18 anser att kravet på förhandstillstånd i nationell 
lagstiftning för att få ersättning för glasögon som köpts eller tandvård som utförts i en 
annan medlemsstat inte är förenligt med gemenskapsrätten, närmare bestämt inte med 
principen om fri rörlighet för varor (artiklarna 30-36 i EG-fördraget) och fritt 
tillhandahållande av tjänster (artiklarna 59 och 60 i fördraget), om detta 
förhandstillstånd inte krävs för inköp eller vård i medlemsstaten i fråga och om kravet 
inte motiveras av det allmänna intresset. 
I sin handlingsplan för arbetstagarnas fria rörlighet påminner kommissionen också om 
att den precis som högnivågruppen ser positivt på att utvidga rätten till familjeåter­
förening till följande grupper: 
- Barn äldre än 21 år som inte försörjs av sina föräldrar och släktingar i rakt 
uppstigande led som inte försörjs av sina barn. 
- Ogifta sambor till arbetstagare i gemenskapen, under förutsättning att den ogifta 
sambon likställs med en maka/make i lagstiftningen i medlemsstaten i fråga. 
Kommissionen har lagt fram förslag i denna riktning sedan 1989. I kommissionens 
förslag till ändring av förordning 1612/68 och direktiv 630/68/EEG sammanställs 
dessa bestämmelser, och vistelserätten utvidgas till alla andra familjemedlemmar som 
försörjs av eller bor hos arbetstagaren i ursprungslandet. 
Det är lämpligt att påpeka att förslaget också innehåller bestämmelser för att stärka 
den rättsliga ställningen för arbetstagarens familjemedlemmar så att de lättare kan 
integreras i den mottagande medlemsstaten, i synnerhet vid skilsmässa. Gruppen 
rekommenderar i sin rapport att man ger uppehållstillstånd till frånskilda 
makar/makor som är medborgare i ett land utanför gemenskapen. 
I avsnitt 7 i denna rapport redogörs för de informations- och utbildningssatsningar 
som inriktats på de ansvariga nationella myndigheterna. 
Kommissionen antog den 8 oktober 1997 ett förslag till rådets direktiv om skydd för 
tilläggspensioner för arbetstagare och icke-yrkesverksamma som flyttar inom 
Europeiska unionen19. Högnivågruppen hade lagt fram en rapport om denna viktiga 
fråga som bifogades huvudrapporten. Detta förslag omfattar bevarande och 
överförbarhet för tilläggspension samt möjligheten för en arbetstagare som tillfälligt 
arbetar i en annan medlemsstat att fortsätta bidra till systemet för tilläggspension i sitt 
hemland. Rådet enades om en politisk överenskommelse om förslaget den 4 juni 
1998. 
18 Målen C-120/95 och C-158/96. 
19 EGT C 5, 9.1.1998. 
12 
4. - Skattemässig och ekonomisk ställning 
På skatteområdet granskar kommissionen gruppens rekommendationer i samarbete 
med företrädare för de nationella skattemyndigheterna och kommer så snart som 
möjligt att föreslå åtgärder i enlighet med sitt arbetsprogram för 1998. 
För att underlätta arbetskraftens rörlighet över gränserna ämnar kommissionen enligt 
sin handlingsplan för arbetstagarnas fria rörlighet uppmuntra samarbete över 
gränserna mellan de berörda förvaltningarna och arbetsmarknadens parter, framför allt 
på det skatterättsliga området20. 
Beträffande rekommendationerna som avser det förhållande att personer som flyttar 
med sin bil drabbas av dubbel registreringsavgift har kommissionen förelagt rådet ett 
förslag till direktiv21 om skattebehandling av privata motorfordon vid permanent 
införsel till en annan medlemsstat i samband med byte av hemvist eller vid tillfälligt 
bruk i en annan medlemsstat än den där de är registrerade. Förslaget togs upp i 
pltenum i Europaparlamentet den 17 juni 1998. Det grundas på principen om att 
undanta fordonet från skatt eftersom det redan beskattats i ursprungslandet. Om det 
råder olika uppfattningar om var bostaden finns mellan de ansvariga nationella 
myndigheterna skall ett särskilt samrådsförfarande användas. Enligt förslaget skall 
också medlemsstaterna registrera de fordon som tillhör gemenskapsmedborgare som 
inte har sin huvudsakliga bostad där men väl har en andra sådan. 
Vad gäller system för deklaration av ekonomiska transaktioner över ett visst 
tröskelvärde fortsätter kommissionen att handlägga de klagomål som inkommer enligt 
överträdelseförfarandet i artikel 169 i EG-fördraget, och eftersträvar lämpliga 
lösningar med de berörda medlemsstaterna när kraven på deklarationen eller de 
därmed förbundna sanktionerna tycks omotiverat stränga. 
5. - Kulturella rättigheter 
I och med Amsterdamfördraget kompletterades artikel 128.4 i EG-fördraget (artikel 
151 i den konsoliderade versionen) med att det preciseras att man i 
gemenskapspolitiken bör ta hänsyn till de kulturella aspekterna för att respektera och 
främja de europeiska kulturernas mångfald. Artikel 126 (artikel 149 i den 
konsoliderade versionen) om utbildning och ungdomsfrågor har däremot inte ändrats 
(gruppen föreslår i sin rapport att man skulle ändra denna artikel för att inrätta ett 
gemenskapssystem för enklare erkännande av examensbevis och studieperioder). 
De tre stora handlingsprogrammen för utbildning, yrkesutbildning och 
ungdomsfrågor, Sokrates, Leonardo da Vinci och Ungdom för Europa, antogs för en 
tid om fem år och löper ut 1999; de har bidragit till det europeiska samarbetet inom 
20 Se även not 17. 
21 EGT C 108, 7.4.1998. 
13 
utbildningen. I detta sammanhang antog kommissionen den 12 november ett 
meddelande med titeln "För ett kunskapens Europa"22 där kommissionen främst 
betonade vikten av åtgärder som främjar språkkunskaperna och förståelsen för andra 
kulturer samt åtgärder för utbyte, inbegripet utvidgade rutiner för ömsesidigt 
erkännande på alla de berörda områdena. I överensstämmelse med dessa riktlinjer 
antog kommissionen den 26 maj 1998 förslag för att genomföra nästa generation 
program inom utbildning (Sokrates), yrkesutbildning (Leonardo da Vinci) samt 
ungdomsfrågor, vilka kommer att löpa från den 1 januari 2000 till den 31 december 
2004. I programmen ingår omfattande utbytesverksamhet med olika målgrupper och 
varierande mål. Med denna nya generation program torde det bli möjligt för 1,2 
miljoner studerande, 200 000 lärare, 400 000 studerande i yrkesutbildning och 
660 000 personer i ungdomsprogrammen (sammanlagt 2,5 miljoner européer) att delta 
i ett utbytesprogram. Med de nya rutinerna för programmen skall de bli bättre och mer 
tillgängliga och ha tydligare mål, mer sammanhängande åtgärder samt enklare och 
mer decentraliserad administration. 
Inom yrkesutbildningen och lärlingsutbildningen lade kommissionen den 12 
november 1997 fram ett förslag till rådets beslut om att främja europeiska banor för 
varvad utbildning, inbegripet lärlingsutbildning23. Enligt denna åtgärd skall man 
inrätta ett "Europass" för yrkesutbildning på gemenskapsnivå för att säkerställa större 
genomblickbarhet och tydligare profil för utbildning i andra länder. Budgeten för 
1999-2004 är på 7,3 miljoner ecu. 
På ungdomsområdet förelade kommissionen den 27 december 1996 rådet ett förslag 
till Europaparlamentets och rådets beslut om handlingsprogrammet Europeisk 
volontärtjänst24. Syftet med detta är att organisera ett gemenskapsprogram inriktat på 
att integrera ungdomarna i det aktiva livet genom transnationell, samhällsnyttig 
verksamhet. Beslutsprocessen är långt framskriden, varför det finns gott hopp om att 
det snart antas. 
Gruppen säger i sin rapport att det är lämpligt att utarbeta en särskild åtgärd för att 
bättre ta hänsyn till konstnärers och andra kulturarbetares särskilda situation. Denna 
punkt nämns uttryckligen i Europeiska gemenskapernas första ramprogram för kultur 
(2000-2004)25 och kommissionen får i uppdrag att detaljerat inventera hindren för fri 
rörlighet över gränserna för konstnärer och andra kulturarbetare. 
6. - Den särskilda situationen för medborgare i länder utanför gemenskapen 
Gruppens rekommendationer för att förbättra situationen för medborgare i länder 
utanför gemenskapen som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare har 
beaktats i det förslag till rådets rättsakt om en konvention om inresa och vistelse som 
22KOM(97)563 slutlig, 12.11.1997. 
23 KOM(97) 572 slutlig, 12.11.1997. 
24 EGT C 302, 3.10.1997. 
25 KOM(98) 266 slutlig, 6.5.1998. Se också kommissionens arbetsdokument SEK(98)837 av den 14 
maj 1998, "Kultur, kulturbranschen och sysselsättningen", punkt 2.1.3. 
14 
kommissionen lade fram den 30 juli 199726. I artikel 25 i detta förslag anges att 
familjemedlemmar till en unionsmedborgare som inte utnyttjar sin rätt till fri rörlighet 
har rätt till familjeåterförening på samma villkor som i gemenskapslagstiftningen. 
Dessutom kan personer som omfattas av 1951 års konvention om flyktingar och 
statslösa dra nytta av bestämmelserna om varaktigt bosatta medborgare i tredje land i 
avsnitt VIII i förslaget. Det är här också lämpligt att hänvisa till Amsterdamfördragets 
målsättning om "att gradvis upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa", 
vilket innebär att en ny avdelning IV (i den konsoliderade versionen) införs i EG-
fördraget med rubriken "Visering, asyl, invandring och annan politik som rör fri 
rörlighet för personer". 
Parallellt med handlingsplanen för arbetstagarnas fria rörlighet från november 1997 
lade kommissionen i november 1997 fram ett förslag om ändring av förordning 
1408/71 för att utvidga det till att omfatta medborgare i tredje land som är lagligen 
bosatta i en medlemsstat27. 
Gruppen betonar också i sin rapport att det är nödvändigt att klargöra situationen för 
medborgare i tredje land som är anställda av ett gemenskapsföretag och tillfälligt 
placerade i en annan medlemsstat i samband med gränsarbete (artikel 59 i EG-
fbrdraget). Under hösten 1997 informerade och samrådde kommissionen med 
medlemsstaterna och yrkesorganisationerna på gemenskapsnivå om gruppens 
rekommendationer om att bland annat på gemenskapsnivå sträva efter att avskaffa 
hinder för arbetsgivarna, främst i fråga om visum samt uppehålls- och arbetstillstånd. 
Kommissionen analyserade de inhämtade uppgifterna och synpunkterna för att ta 
hänsyn till dem i utarbetandet av ett eventuellt förslag till direktiv. 
När det gäller verkningarna av gemenskapens avtal med andra länder rörande 
situationen för medborgare i tredje land kan man nämna domstolens dom av den 15 
januari 1998 i Babahenini-målet28, där principen om icke-diskriminering tillämpas på 
beviljandet av handikappbidrag till förmån för makan till en algerisk arbetstagare 
eftersom artikel 39 i avtalet mellan EEG och Algeriet har direkt verkan. 
7. - Skydd för enskildas rättigheter 
Gruppen betonar i sin rapport både vikten av rätten till information, av juridisk 
information, av juridisk information till yrkesverksamma på området samt av 
förbättrat rättsligt stöd till personer som stöter på problem med den fria rörligheten. 
För det första har unionsmedborgarnas rätt till information skrivits in i EG-fördraget 
genom den nya artikel 191a i EG-fördraget (artikel 255 i den konsoliderade 
versionen). I denna bestämmelse anges principen att Europaparlamentets, rådets och 
26 Förslag till rådets rättsakt om utarbetandet av en konvention med bestämmelser för tredjelands-
medborgares rätt till inresa och vistelse i medlemsstaterna, EGT C 337, 7.11.1997. 
27 EGT C 6, 10.1.1998. 
28 Mål C-113/97. 
15 
kommissionens handlingar skall vara offentliga enligt former som skall bestämmas 
närmare när fördraget trätt i kraft. 
De åtgärder som redan vidtagits för information och rådgivning till medborgarna 
inom initiativet "Medborgarnas Europa" skall utvecklas mer genom att man inför en 
mekanism för dialog med medborgarna och företagen, i enlighet med handlingsplanen 
för den inre marknaden och i enlighet med föredragningen inför Europeiska rådets 
möte i Cardiff den 15-16 juni 1998. Den första fasen i "Medborgarnas Europa" 
handlade om rätten att bo, arbeta och studera. Den nådde 75 miljoner personer i 
Europa och 969 000 personer tog direkt kontakt med telefonlinjen och webbplatsen. 
Den andra fasen inleddes i november 1997 och handlar om rättigheter i samband med 
köp av varor och tjänster, resor och lika möjligheter. Här ges också information till 
medborgarna om olika sätt att få sin sak prövad, både i och utanför domstolar. 
När det gäller att informera aktörerna om den fria rörligheten för personer har 
programmet "Karolus" för utbyte av nationella tjänstemän förlängts till slutet av 
199929. Detta program innefattade utbildnings- och informationsverksamhet och det 
håller nu på att utvärderas för att eventuellt utvidga det avsevärt (Karolus 2000). 
Kommissionen inledde nyligen försöksfasen i Robert Schuman-projektet, vars syfte är 
att göra domare, åklagare och advokater mer benägna att anlägga ett 
gemenskapsperspektiv i sin verksamhet. Därför stöds utbildning i och information om 
gemenskapsrätt med inriktning på de juridiska yrkena. På liknande sätt fortsätter Jean 
Monnet-projektet att inriktas på universitet, och här har mycket uträttats för att få in 
undervisning i gemenskapsrätt i de första två årens juridiska studier (denna brist lyftes 
fram i gruppens rapport). Slutligen kan man nämna att programmet "Grotius" för 
utbildning och utbyte av arbetande jurister framskridit mycket och bidragit till ett 
förbättrat rättsligt samarbete, vilket automatiskt leder till ett bättre rättsligt skydd för 
personer som stöter på problem med den fria rörligheten. 
När det gäller juridiskt stöd till medborgarna oroar sig högnivågruppen över att 
nätverket Euro-jus förblir outvecklat trots sin stora nytta. Man har sedan dess beslutat 
förstärka nätverket med ytterligare krediter och öka antalet timmar som de Euro-jus-
agenterna arbetar. Nätverkets totala budget uppgick till 552 000 ecu för 1998 och 
Euro-jus-agenterna skall enligt planerna vara tillgängliga i genomsnitt två dagar per 
vecka i år. Nätverket Euro-jus inriktas på rådgivning och stöd på informell basis till 
personer som ställs inför problem med tolkningen eller tillämpningen av 
gemenskapsrätten. 
Frågan om den rättsliga ramen för bolagsverksamhet på gemenskapsnivå ligger 
fortfarande hos rådet för granskning på grund av kopplingarna till frågan om 
arbetstagarnas representation i europeiska företag, vilken togs upp igen efter 
Davignon-rapporten och ännu inte lösts. 
29 Europaparlamentets och rådets beslut nr 889/98 av den 7 april 1998 om ändring av rådets beslut 
92/481/EEG om antagande av en handlingsplan för utbytesverksamhet mellan medlemsstaternas 
förvaltningar i fråga om nationella tjänstemän som medverkar i genomförandet av den 
gemenskapslagstiftning som krävs för att förverkliga den inre marknaden, EGT C 126, 28.4.1998. 
16 
Gruppen upprepar rekommendationen att samla alla tjänster som direkt rör den fria 
rörligheten för personer under en enda ledamot av kommissionen; detta kommer att 
tas upp av kommissionens avdelningar när kommissionen skall bytas ut nästa gång 
1999. 
Vad gäller uppgörelser utanför domstol på gemenskapsnivå är det på sin plats att 
påpeka att enligt kommissionens nya interna regler skall dess avdelningar regelbundet 
informera de klagande om hur deras klagomål handläggs inom ramen för förfarandet 
enligt artikel 169 i EG-fördraget, och att ärendet inte bör avslutas utan att de klagande 
fått tillfälle att yttra sig. Europeiska ombudsmannen har nyligen haft anledning att 
ingripa på grund av detta vid flera tillfällen. På nationell nivå är det på sin plats att 
påpeka att ett nätverk av förmedlare av kontakter mellan de nationella och den 
europeiska ombudsmannen inrättats30. 
Se punkt 5 i årsrapporten från Europeiska unionens ombudsman, EGT C 272, 8.9.1997. 
17 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 403 slutlig 
DOKUMENT 
SV 01 05 06 
Katalognummer : CB-CO-98-433-SV-C 
ISBN 92-78-37905-0 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg