[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 24.9.2010

KOM(2010) 501 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Första rapporten om resultaten av Posei-reformen 2006

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Första rapporten om resultaten av Posei-reformen 2006 1

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Första rapporten om resultaten av Posei-reformen 2006 3

1. Inledning 3

2. Progammets historia och viktigaste inslag 3

3. Rättslig grund för rapporten 5

4. Effekterna av reformen 2006 6

4.1. Strategi för programplanering och partnerskap 6

4.2. Särskild försörjningsordning 6

4.2.1. Garanterad försörjning med viktiga produkter 6

4.2.2. Kompensation för merkostnader 7

4.2.3. Återverkningar till förmån för slutkonsumenten 7

4.2.4. Sändning eller export av bearbetade produkter och snedvridningar av handeln 7

4.2.5. Upprätthållande och utveckling av jordbruksverksamhet 7

4.3. Stöd till lokal produktion 8

4.3.1. Lokal jordbruksproduktion – bevarande och utveckling 8

4.3.2. Kvalitetsproduktion 8

5. Budgetgenomförande 9

6. Revision av genomförandet av POSEI-ordningen efter 2006 9

7. Relevant handelsrelaterad utveckling efter reformen 2006 10

7.1. Ekonomiska partnerskapsavtal (EPA) 10

7.2 . Världshandelsorganisationen och bilaterala handelsavtal 10

8. Förslag till förbättringar 11

8.1. Föreslagna ändringar av EU-lagstiftningen 11

8.2. Rekommendationer till medlemsstaterna 12

9. Slutsatser 13

SEK(2010) 1093

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Första rapporten om resultaten av Posei-reformen 2006

INLEDNING

Artikel 349 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) erkänner den strukturella, sociala och ekonomiska situation som råder i de yttersta randområden. Denna förvärras av deras avlägsna belägenhet, ökaraktär, ringa storlek, besvärliga terräng- och klimatförhållanden samt ekonomiska beroende av ett fåtal produkter, vilka faktorer av sin bestående natur och sammanlagda verkan allvarligt hämmar områdenas utveckling.

För närvarande förtecknas nio regioner tillhörande tre medlemsstater (MS) i artikel 349 i EUF-fördraget:

- Frankrike: Guadeloupe, Franska Guyana, Martinique, Réunion, Saint-Barthélemy och Saint-Martin,

- Portugal: arkipelagen Azorerna och Madeira, och

- Spanien: Kanarieöarna.

På grund av dessa regioners särdrag och särskilda begränsningar måste särskilda åtgärder antas. Det främsta syftet med åtgärderna är att fastställa de tillämpningsvillkor för fördragen som ska gälla för dessa regioner, även vad gäller den gemensamma politiken.

När det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) omfattas de yttersta randområdena av en särskild ordning till stöd för lokal produktion och försörjning med råvaror och viktiga konsumtionsvaror: Posei-programmet ( Programmes d'Options Spécifiques à l'Eloignement et l'Insularité) .

PROGAMMETS HISTORIA OCH VIKTIGASTE INSLAG

Första gången det talades om att inrätta särskilda program för de yttre randområdena var i Europaparlamentets resolution från 1987 rörande de franska utomeuropeiska departementen[1]. I resolutionen sades det att den allvarliga situationen i dessa territorier berättigar och nödvändiggör åtgärder med avseende på den ekonomiska och sociala utvecklingen inom flera sektorer.

År 1991 infördes särskilda åtgärder inom jordbruket i de franska utomeuropeiska departementen (Poseidom)[2], och 1992 infördes åtgärder för Kanarieöarna (Poseican)[3], Azorerna och Madeira (Poseima)[4].

I och med detta fastställdes huvudinstrumenten inom Posei-ordningen:

1. Den särskilda försörjningsordningen har utformats för att dämpa försörjningskostnaderna när det gäller produkter som används som insatsvaror i daglig konsumtion eller i framställningen av vissa viktiga livsmedel. Detta uppnås genom att man inom gränserna för de lokala behoven beviljar tullbefrielse för produkter som direktimporteras från tredjeländer och stöd till produkter som har sitt ursprung i övriga gemenskapen.

2. Åtgärder för att främja lokal produktion , som har till syfte att bevara eller utveckla vissa produkter genom att stödja produktion, bearbetning och/eller marknadsföring eller strukturåtgärder inom olika sektorer knutna till lokal produktion.

3. Kompletterande åtgärder:

4. Särskilda bestämmelser som anpassar den gemensamma jordbrukspolitiken till de yttersta randområdenas särskilda situation.

5. Undantag tillämpliga på strukturåtgärder.

6. En grafisk symbol som ska öka medvetandet om produkter från de yttersta randområdena.

7. Veterinära åtgärder och växtskyddsåtgärder

År 2001 reformeras Posei-ordningen[5]. Genom reformen ändras den särskilda försörjningsordningen, och en prognostiserad försörjningsbalans, dvs. en förteckning över produkter som omfattas av ordningen införs. Vidare ändras beräkningsgrunden för stödet, vilket hädanefter beräknas som ”merkostnader” till följd av de yttersta randområdenas avlägsna belägenhet, ökaraktär och ringa storlek och inte längre som exportbidrag. Nya åtgärder för att främja lokal produktion införs och de befintliga åtgärderna ändras. Ordningen anpassas till den nya landsbygdsutvecklingsförordningen[6].

År 2006 reformerades Posei på nytt, främst av nedanstående orsaker:

8. Kommissionen offentliggör sitt meddelande KOM(2004)343[7] och antar därmed en strategi som går ut på en tydligare formulering när det gäller EU-stödet till de yttersta randområdena samt inrättandet av särskilda instrument.

9. Den gemensamma jordbrukspolitiken reformeras 2003 (rådets förordning (EG) nr 1782/2003 om system för direktstöd till jordbrukare[8]), vilket markerar en ändrad inriktning för den gemensamma jordbrukspolitiken och banar väg för en reform av de gemensamma marknadsordningar som Posei ordnar under.

10. Man erkänner att det finns en stelhet i programförvaltningen [KOM (2004)687] som omöjliggör en snabb anpassning av försörjningsbalansen, hindrar de produktionsfrämjande åtgärderna från att anpassas till behoven på plats och motverkar varje försök till en deltagandebaserad strategi.

De tre tidigare förordningarna ersattes med en samlad text: rådets förordning (EG) nr 247/2006[9] om särskilda åtgärder inom jordbruket till förmån för unionens yttersta randområden.

Reformen 2006 ändrade varken ordningens huvudmål eller dess instrument. Den främsta nyheten är antagandet av en programstrategi och en överföring till medlemsstaterna av ansvaret för att fastställa och ändra program som anpassats till de lokala behoven samt för att förvalta och övervaka dem. Målet med denna innovation var att införa en högre grad av flexibilitet i förvaltningen av den särskilda försörjningsordningen och åtgärderna för att främja lokal produktion, samt att förenkla förfarandena vid ändringar.

Efter antagandet ändrades förordning (EG) nr 247/2006 flera gånger för att beakta socker- och bananreformerna 2006, hälsokontrollen (genom vilken budgeten för direktstödsåtgärder som tidigare förvaltades enligt rådets förordning (EG) nr 1782/2003 förs över till Posei) samt andra överföringar av direktstöd under 2007 och 2008[10].

Dessa ändringar innebar progressiva ökningar av Posei-stöden, vilket framgår av tabellen nedan (artikel 23 i rådets förordning (EG) nr 247/2006):

PT | 77,9 | 86,98 | 87,08 | 87,18 | 106,21 |

ES | 127,3 | 268,4 | 268,4 | 268,4 | 268,42 |

TOTALT |331,8 |617,98 |624,88 |628,58 |653,04 | | För de yttersta randområdena motsvarar Posei-programmen idag den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare.

RÄTTSLIG GRUND FÖR RAPPORTEN

I artikel 28.3 i rådets förordning (EG) nr 247/2006 föreskrivs följande: ”Senast den 31 december 2009 och därefter vart femte år skall kommissionen överlämna en allmän rapport till Europaparlamentet och rådet med en redogörelse för verkningarna av de åtgärder som vidtagits i enlighet med denna förordning, vid behov åtföljd av lämpliga förslag.”

Eftersom Posei-reformen genomfördes senare än planerat (mellan slutet av 2006 och mitten av 2007) kommer den första rapporten enligt ovan att läggas fram först under 2010, vilket gör det möjligt att samla ett större underlag för utvärderingen av de första effekterna av reformen.

Den föreliggande rapporten tar framför allt hänsyn till det finansiella genomförandet av programmen fram till budgetåret 2009 och data om relevanta marknader fram till 2009. Den beaktar även den studie för kommissionens räkning som konsulterna Oréade–Brèche gjort avseende utvärderingen av de åtgärder som genomförts enligt Posei sedan 2001 (nedan kallad utvärderingsstudien ), vilken offentliggjordes i februari 2010 på http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/posei/index_fr.htm

EFFEKTERNA AV REFORMEN 2006

Strategi för programplanering och partnerskap

De nationella och regionala myndigheternas ökande ansvar och behörighet i fråga om fastställandet av programmen och intressenternas ansvar i fråga om utformningen av åtgärderna har välkomnats både av medlemsstaterna och aktörerna.

Den ökade flexibiliteten som innebär att programmen progressivt anpassas till de faktiska lokala behoven genom årliga ändringar, har bedömts som särskilt positiv. I en situation där de marknads- och klimatrelaterade risker som utmärker dessa regioner gör dem särskilt utsatta, innebär den nya flexibiliteten att stödåtgärderna snabbt kan anpassas till de faktiska behoven i varje enskild region.

Utvärderingsstudien visar att reformen har förbättrat den administrativa effektiviteten (den ökade budgeten har medfört stordriftsfördelar).

Den ökade mängden partnerskap har dock inte lett till minskad administrativ börda: programplaneringsmetoden visar sig tungrodd både för nationella och regionala myndigheter liksom för kommissionens avdelningar.

Särskild försörjningsordning

Garanterad försörjning med viktiga produkter

Utvärderingsstudien visar att den särskilda försörjningsordningen täcker behoven väl när det gäller de produkter som valts ut av medlemsstaterna/de yttersta randområdena. Ordningen har här den viktiga uppgiften att

11. garantera regelbunden försörjning genom uppläggning av lager,

12. skapa konkurrens med liknande importerade produkter, vilket har en inverkan på prisstabiliteten,

13. upprätthålla lokala produktionsstrukturer genom att

14. stödja lönsamheten inom lokal husdjursuppfödning,

15. säkra den lokala livsmedelsindustrins bärkraftighet.

Kompensation för merkostnader

Varje medlemsstat har valt olika metoder för att fastställa merkostnader. Utvärderingsstudien gav slutsatsen att den särskilda försörjningsordningen gör det möjligt att kompensera dem för försörjningen med samtliga utvalda produkter.

Framför allt på grund av transportkostnadernas volatilitet kan den särskilda försörjningsordningens budget (som är begränsad till fasta årliga tak) inte täcka samma andel merkostnader varje år.

Återverkningar till förmån för slutkonsumenten

Utvärderingsstudien visade att det bara är i vissa fall som förmånerna har överförts ordentligt. I andra fall är detta mer svårbestämt. Det är i allmänhet svårt att kontrollera att det verkligen sker en överföring av försörjningsordningens förmåner till slutkonsumenten, särskilt när det gäller produkter som har ingått i en bearbetningskedja. Kontrollerna hör till den berörda medlemsstaternas behörighet, och det är de som ska genomföra övervakningssystemen.

Sändning eller export av bearbetade produkter och snedvridningar av handeln

Såsom anges i skäl 4 i rådets förordning (EG) nr 247/2006 ska de kvantiteter som omfattas av försörjningsordningen vara begränsade till de yttre randområdenas behov. På så sätt skapar ordningen inga störningar på marknaden eller leder till omläggning av handeln med de berörda produkterna. Det är därför förbjudet att sända eller exportera denna typ av produkter från de yttersta randområdena. Sändning eller export av produkterna är dock tillåtet när den fördel som följer av den särskilda försörjningsordningen betalas tillbaka eller, när det rör sig om bearbetade produkter, i syfte att möjliggöra regional handel eller för att ta hänsyn till traditionella handelsflöden i enlighet med artikel 4 i ovannämnda förordning.

Dessa traditionella kvantiteter har fastställts på grundval av de genomsnittliga handelsflödena mellan 1989 och 1991, dvs. innan Posei-ordningen startade. Kommissionen anser att det inte finns någon anledning att se över traditionella kvantiteter. En sådan översyn skulle gå emot ordningens mål att begränsa leveranserna till de lokala behoven och skulle kunna leda till snedvridning av handeln. Handeln mellan de yttersta randområdena med bearbetade produkter från försörjningsordningen bör dock uppmuntras.

Upprätthållande och utveckling av jordbruksverksamhet

Den särskilda försörjningsordningen är viktig för bevarandet av lokala produktionsstrukturer eftersom den

- stödjer lönsamheten inom lokal husdjursuppfödning,

- säkrar den lokala livsmedelsindustrins bärkraftighet.

Följaktligen skapar försörjningsordningen fler lokala arbetstillfällen inom jordbruket och inom livsmedelsindustrin.

Å andra sidan skapar det stöd som fastställts för försörjningen med vissa produkter i några yttersta randområden (t.ex. kött- och mjölkprodukter på Kanarieöarna och Madeira) konkurrens med den lokala produktionen av samma produkter, som därför får svårt att utvecklas. Det är medlemsstaternas ansvar att förbättra fördelningen av medlen så att den lokala produktionen gynnas.

Stöd till lokal produktion

Lokal jordbruksproduktion – bevarande och utveckling

Eftersom Posei-ordningen är anpassad till de yttersta randområdenas särskilda behov, behövs den åtminstone för att stoppa tillbakagången inom jordbruksverksamheterna. Såsom framgår av utvärderingsstudien bidrar den till att upprätthålla produktionen på de flesta områden och ibland även till att utveckla vissa av dem. Lönsamheten och konkurrenskraften har ökat inom en rad Posei-stödda sektorer också tack vare de kompletterande landsbygdsutvecklingsåtgärderna.

Efter Posei-reformen har inkomsterna ökat för i princip alla producenter.

Övergripande sett har Posei-åtgärderna varit ytterst effektiva för exportsektorn både vad gäller bananer i de största producentregionerna (Kanarieöarna, Guadeloupe och Martinique) och socker (Guadeloupe, Martinique och Réunion). Denna sektor åtnjuter ett omfattande stöd men redovisar också goda resultat när det gäller upprätthållen produktions- och inkomstnivå, vilket betonas i utvärderingsstudien.

En större produktion av kött och mjölk har konstaterats inom djurhållningssektorn på Réunion och Azorerna. Kött- och mjölksektorerna har dock inte samma positiva resultat i alla yttersta randområden. Faktum är att de inte alls visat sig särskilt effektiva på Madeira och Kanarieöarna.

Svårigheter har konstaterats även i frukt- och grönsakssektorn i de franska departementen, där stöden endast utnyttjas i begränsad utsträckning på grund av producenternas skyldighet att gå samman för att kunna få stöd (särskilt i Guyana). Ananas (Azorerna) och tomater (Kanarieöarna) avsedda för export är andra produkter inom sektorn som möter svårigheter.

Inom banan sektorn har det konstaterats viktiga framsteg i form av ökad lönsamhet och effekter på produktiviteten, kvaliteten och de miljömässiga produktionsvillkoren.

Inom sockersektorn i de franska departementen har stödet gjort det möjligt att väga upp effekterna av sockerreformen 2006. Därmed har en godtagbar prisnivå kunnat upprätthållas för producenterna och bearbetningsindustrin har förblivit bärkraftig, vilket i sin tur har medfört rättvisa konkurrensvillkor på EU-marknaden. Trots stödet från Posei möter socker sektorn på Azorerna dock svårigheter. I maj 2010 antog lagstiftaren ett lagförslag för att mildra dessa svårigheter.

Kvalitetsproduktion

Tillsammans med landsbygdsutvecklingsprogrammen är Posei ett mycket användbart verktyg för stöd till lokal kvalitetsproduktion så att denna kan konkurrera med importerade produkter som därmed inte längre är det enda valet på de lokala marknaderna.

Logon som lokala exportproducenter kan använda efter tillstånd från de nationella behöriga myndigheterna bidrar till kvalitetsmärkningen av de yttersta randområdenas produktion i EU.

BUDGETGENOMFÖRANDE

Uppgifter om det finansiella genomförandet av Posei-programmen från 2006 till 2008 (budgetåren 2007–2009) rapporteras i bilaga I. Uppgifterna visar en ökad användning av Posei-medlen under den perioden.

Vissa åtgärder har t.ex. uttömt de tilldelade finansiella medlen under de senaste åren. Detta gäller särskilt diversifieringsåtgärder inom djurhållnings- och vegetabiliesektorerna i de franska utomeuropeiska departementen, som har erfarit en oväntad utveckling de senaste åren. De otillräckliga medlen föranledde de franska myndigheterna att tillämpa ”stabilisatorer” (minskningar av stödet i proportion till budgetunderskottet). Situationen kunde klaras genom ett tillstånd om extra nationell finansiering från och med 2010.

Det är också tydligt att försörjningsordningens årliga budget är i det närmaste fullt genomförd i nästan alla yttersta randområden. De årliga medlen fastställdes under 2005/2006 för varje medlemsstat på grundval av det historiska genomförandet under 2001–2003, och är nu fasta. Situationen kan förbättras inom varje program genom att den tillgängliga budgeten omfördelas mellan de åtgärder där det finns marginaler. Enligt artikel 16 i rådets förordning (EG) nr 247/2006 har medlemsstaterna rätt att bevilja kompletterande finansiering för åtgärderna enligt den särskilda försörjningsordningen.

När det gäller försörjningsordningen innebär de tak som fastställs i artikel 23.3 i rådets förordning (EG) nr 247/2006 en viss brist på flexibilitet. Förslaget är därför att det inom ramen för den anslagna budgeten blir tillåtet med en mer flexibel omfördelning av medlen mellan den särskilda försörjningsordningen och åtgärderna för att främja lokal produktion (se punkt 8.1).

REVISION AV GENOMFÖRANDET AV POSEI-ORDNINGEN EFTER 2006

Kommissionens revisionstjänster har gjort revisionsbesök med avseende på räkenskapsavslutningen på Azorerna, Madeira och Réunion 2008, på Kanarieöarna 2008 och 2009 och på Martinique och Guadeloupe 2009.

De situationer som fastställdes vid revisionsbesöken visar i allmänhet en tydlig förbättring jämfört med tidigare år, även om vissa brister (som måste granskas närmare inom ramen för själva räkenskapsavslutningen) noterats med avseende på mätningarna av bananplantagerna inom ramen för Posei-programmet på Kanarieöarna.

RELEVANT HANDELSRELATERAD UTVECKLING EFTER REFORMEN 2006

Ekonomiska partnerskapsavtal (EPA)

Sedan den 1 januari 2008 har de ekonomiska partnerskapsavtalen medgett tull- och kvotfritt tillträde till EU-marknaden för ett flertal AVS-länder (länder i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet). Flera AVS-länder producerar sådana exportvaror som även utgör en stor del av de yttre randområdenas export, såsom bananer, socker, ris, kött, annan frukt och grönsaker. De varor som främst rör de yttersta randområdena är socker och bananer.

När det gäller bananer genomförde kommissionen en konsekvensanalys före reformen av den gemensamma marknadsordningen för bananer 2006. Konsekvensanalysen tog hänsyn till de sannolika konsekvenserna av de ekonomiska partnerskapsavtalen och ledde till överföringen av en större budget från den gemensamma marknadsordningen för bananer till Posei-ordningen. EU-importen av AVS-bananer växte med omkring 10 % under 2008 jämfört med året innan, och med ytterligare 4 % 2009. Efter en betydande produktionsnedgång på Martinique och Guadeloupe på grund av orkanen Dean i augusti 2007 (se bilaga III) växte de yttersta randområdenas produktion på nytt med 2,7 % under 2008 och 7,4 % 2009.

Genom de ekonomiska partnerskapsavtalen infördes tull- och kvotfri import för socker från den 1 oktober 2009, dock med en övergångsskyddsordning fram till 2015 för alla AVS-länder som inte tillhör de minst utvecklade länderna. Detta kan leda till högre import från AVS-länderna, både från de minst utvecklade AVS-länderna och övriga. På kort sikt är det dock osannolikt att denna import kommer att nå upp till 3,5 tonsprognosen enligt sockerreformen 2006. De ekonomiska partnerskapsavtalen har hittills inte i sig haft något direkt inflytande på sockersektorn i de yttersta randområdena.

Världshandelsorganisationen och bilaterala handelsavtal

EU slöt nyligen multilaterala och bilaterala avtal som ändrar importtullförmånerna för vissa varor. Dessa ändringar kan påverka möjligheterna för producenterna i de yttre randområdena att konkurrera på EU-markanden. De produkter som berörs kommer sannolikt att vara rom, viss frukt och vissa grönsaker, rörsocker och bearbetade produkter innehållande höga halter av rent rörsocker.

När det gäller bananer paraferade EU den 15 december 2009 ett avtal med latinamerikanska producenter, även kallade MGN-producenter (mest gynnad nation). Avtalet medför en gradvis minskning av EU:s importtull från 176 euro/ton till 114 euro/ton över en period av sju till nio år. EU avtalade även ytterligare minskningar i sina banantullar till 75 euro/ton till 2010 inom ramen för två bilaterala avtal som slöts under första halvåret 2010. Det ena med Columbia och Peru och det andra med länderna i Centralamerika. Ett annat viktigt bananexporterande land, Ecuador, har uttryckt intresse för att delta i EU:s avtal med Colombia och Peru.

Efter det att den särskilda biståndsramen för traditionella AVS-bananleverantörer (1999–2008) med en budget på 375 miljoner euro till förmån för traditionella exporterande AVS-länder löpt ut, föreslog kommissionen att över 200 miljoner euro under en period (2010–2013) skulle avsättas för de tio största bananexporterande AVS-länderna (kompletterande åtgärder för banansektorn) för att hjälpa dem med den nödvändiga anpassningsprocessen.

För de yttersta randområdenas producenter har effekterna av de nya handelsvillkoren redan i stor utsträckning beaktats i reformen av marknadsordningen för bananer. I den konsekvensanalys som genomfördes före reformen undersöktes de sannolika konsekvenserna av tullsänkningar jämförbara med dem som nyligen antogs. Beräknat utifrån den förutsättning att Posei garanterar att bananproducenterna erhåller hela det belopp som de är berättigade till, även när de inte helt uppnår den motsvarande produktionsnivån, visade analysen att ändringar i EU:s importtullar skulle få ett begränsat inflytande på EU:s produktion, förutsatt att de hölls inom vissa gränser (se bilaga IV).

Som ett komplement till bananreformen beräknades det belopp som överfördes till Posei utifrån det mest förmånliga genomsnittsstöd som betalats till bananproducenterna under 2000–2002, ökat med en marginal på 8,4 % för att återspegla vissa variationer på bananmarknaden i ett scenario med ytterligare marknadsöppning. I realiteten ökade bananbudgeten ännu mer (omkring 47 %), baserat på genomsnittsstödet mellan 2002 och 2006. Med hänsyn till den senaste marknadsutvecklingen följer kommissionen dock effekterna av de multilaterala handelsavtalen nära och kommer att vidta lämpliga mildrande åtgärder om så skulle bli nödvändigt.

Den minskning av importtullar och/eller det införande av nya tullkvoter när det gäller socker som kan komma att förverkligas efter de nu pågående multilaterala diskussionerna i Doharundan kan eventuellt komma att leda till överskottslager och påverka sockerpriserna på EU:s inre marknad. Enligt rådets förordning (EG) nr 1234/2007 är kommissionen skyldig att hålla den strukturella balansen på marknaden på en prisnivå som ligger nära referenspriset. Det finns en rad marknadsåtgärder att tillgå för att hantera en sådan situation, bland annat återtag eller privat lagring. Dessa åtgärder påverkar produktionen av kvotsocker. De yttre randområdena producerar dock mindre socker än vad deras kvoter tillåter, så effekterna av dessa åtgärder torde bli begränsade.

FÖRSLAG TILL FÖRBÄTTRINGAR

Föreslagna ändringar av EU-lagstiftningen

Mot bakgrund av ordningens utveckling de senaste åren och Lissabonfördraget, som nyligen trädde i kraft, föreslås en omarbetning av rådets förordning (EG) nr 247/2006 i syfte att uppdatera och förenkla vissa bestämmelser och för att anpassa förordningen till de nya kraven enligt EUF-fördraget.

Ett av förslagen går ut på att ändra artikel 4.2 och införa möjligheten till fri handel mellan de franska utomeuropeiska departementen med bearbetade produkter som ingår i den särskilda försörjningsordningen (se punkt 4.2.4) .

Vidare föreslås en ändring av artikel 23.3 i syfte att öka de maximala årliga taken inom försörjningsordningen för Frankrike och Portugal (inom ramen för de nuvarande ekonomiska anslagen) för att på så sätt lätta på trycket för den del av anslagen som vikts för den särskilda försörjningsordningen. Ändringen innebär även att ytterligare produkter kan införas i den prognostiserade försörjningsbalansen för de yttre randområden som behöver detta, utan att det medför en ökning av den övergripande budgeten (se punkt 5).

För att minska den administrativa bördan och ge medlemsstaterna mer tid för att fastställa de faktiska behoven och utarbeta en strategisk rapport för det följande året (se punkt 4.1) har kommissionen också för avsikt att ändra artikel 49 i kommissionens förordning (EG) nr 793/2006 . Ändringen ska bestå i att sista dag för att lämna in de årliga programändringarna för det följande året till kommissionen ändras från den 1 augusti till den 30 september. Sådana programändringar ska granskas av kommissionen och godkännas genom skrivelse från GD Jordbruk, såvida de inte innebär väsentliga ändringar som t.ex. att en ny åtgärd (nytt kapitel) införs i programmet. I sådant fall ska ändringarna lämnas in senast den 1 augusti och godkännas genom kommissionsbeslut.

Rekommendationer till medlemsstaterna

Medlemsstaterna håller på att inrätta lämpliga kontrollsystem för verifiering av att försörjningsordningens förmåner verkligen förs vidare till slutanvändarna (punkt 4.2.3). De uppmanas att snabbt inrätta systemen och rapportera till kommissionen.

Medlemsstaterna rekommenderas att anpassa SSA-stödets storlek avseende sådana produkter som även produceras lokalt på så sätt att man prioriterar den lokala produktionens utveckling (punkt 4.2.5).

Medlemsstaterna rekommenderas att på djupet undersöka skälen till den begränsade framgången med de åtgärder som inte når upp till målen (4.3.1) och föreslå en förbättrad stödstrategi i sina program. Den flexibilitet i programförvaltningen som medlemsstaterna får genom reformen kan vara till effektiv hjälp vid hanteringen av vissa situationer. Medlemsstaterna kan t.ex. för att hjälpa sektorer i svårigheter omfördela Posei-anslaget inom programmet och även bevilja kompletterande stöd tack vare de mer flexibla bestämmelserna rörande statligt stöd som fastställts för de yttersta randområdena (punkt 5).

Medlemsstaterna bör i sina strategiska val ge företräde för åtgärder som har till syfte att bevara och skapa lokal sysselsättning .

Medlemsstaterna uppmanas också att lämna regelbundna rapporter utifrån de nyckelindikatorer som kommissionen fastställer för att kunna få en övergripande utvärdering av Posei-ordningens framsteg över åren.

Det bör slutligen understrykas att det när Posei-programmen fastställdes krävdes deltagande från alla intressenters sida: detta bör även gälla vid de årliga ändringarna av programmen. Den planerade ändringen av artikel 49 i kommissionens förordning (EG) nr 793/2006 som innebär förlängd tidsfrist för inlämnande av programändringarna (punkt 8.1) kommer att ge mer tid för att samråda med berörda aktörer.

SLUTSATSER

Posei-ordningen har under de första åren av genomförande visat sig vara framgångsrik när det gäller programplaneringen, som utan tvekan är flexiblare och närmare de lokala behoven. Vidare har den kunnat garantera försörjningen med nödvändiga produkter genom att mildra merkostnaderna för leveranser, den har stöttat jordbrukarnas inkomster och bidragit till utvecklingen inom vissa sektorer i de yttersta randområdena.

Med utgångspunkt i nuvarande analys och situation anser kommissionen att det finansiella anslaget till Posei har lett till att de breda målen för ordningen har kunnat uppfyllas.

Medlemsstaterna roll i genomförandet av Posei är central. Medlemsstaterna bör överväga en mer målinriktad omfördelning av tillgängliga resurser för att stödja nya sektorer och sådan framväxande produktion som har haft större svårigheter än andra.

Både kommissionen och medlemsstaterna måste fortsätta ansträngningarna för att genomföra ordningen på bästa möjliga sätt. Särskilt viktiga är målen att uppnå självförsörjning på livsmedelsområdet och diversifiering i förhållande till traditionella exportsektorer, så att jordbruket kan förbli bärkraftigt även vid marknadskriser.

Sysselsättningen inom jordbruket (som i möjligaste mån bör bevaras och ökas) produktkvaliteten och miljöskyddet är också viktiga mål.

[1] Europaparlamentets resolution av den 11 maj 1987.

[2] Rådets förordning (EEG) nr 3763/91, EGT L 356, 24.12.1991, s. 1.

[3] Rådets förordning (EEG) nr 1601/92, EGT L 173, 27.6.1992, s. 13.

[4] Rådets förordning (EEG) nr 1600/92, EGT L 173, 27.6.1992, s. 1.

[5] Rådets förordningar (EG) nr 1452/2001 (Poseidom), 1453/2001 (Poseima) och 1454/2001 (Poseican) av den 28 juni 2001, EGT L 198, 21.7.2001, s. 11.

[6] Rådets förordning (EG) nr 1257/1999, EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.

[7] Omarbetat och förstärkt genom kommissionens meddelande KOM(2008)642.

[8] EUT L 270, 21.10.2003, s. 1.

[9] EUT L 42, 14.2.2006, s. 1.

[10] - Rådets förordning (EG) nr 318/2006, EUT L 58, 28.2.2006, s. 1 (sockerreform).

- Rådets förordning (EG) nr 2013/2006, EUT L 384, 29.12.2006, s. 13 (bananreform).

- Kommissionens förordning (EG) nr 1276/2007, EUT L 284, 30.2102007, s. 11 (budgettak för 2007).

- Kommissionens förordning (EG) nr 674/2008, EUT L 189, 17.7.2008, s. 5 (budgettak för 2008).

- Rådets förordning (EG) nr 73/2009, EUT L 30, 31.1.2009, s. 16 (hälsokontroll).