[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 21.3.2011

KOM(2011) 133 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Tredje uppföljningsrapporten till meddelandet om problemet med vattenbrist och torka i Europeiska unionen KOM(2007) 414 slutlig

SEK(2011) 338 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Tredje uppföljningsrapporten till meddelandet om problemet med vattenbrist och torka i Europeiska unionen KOM(2007) 414 slutlig

Inledning

År 2007 antog kommissionen ett meddelande om problemet med vattenbrist och torka[1], i vilket sju politikområden identifierades där åtgärder måste vidtas för att EU ska kunna bli en vatteneffektiv ekonomi. I oktober 2007[2] uttalade rådet sitt stöd för de alternativ som föreslogs i meddelandet och uppmanade kommissionen att se över strategin för vattenbrist och torka senast 2012. Europaparlamentet antog 2008 en resolution där behovet av brådskande åtgärder och ökad finansiering betonades. Åtgärderna för en effektivare användning av vattenresurser bör ses mot bakgrund av flaggskeppsinitiativet om resurseffektivitet[3] inom ramen för Europa 2020-strategin.

I den första och andra uppföljningsrapporten från 2008[4] och 2009[5] till meddelandet om problemet med vattenbrist och torka konstaterades att ett antal uppmuntrande politiska initiativ tagits såväl på EU-nivå som på nationell nivå, men att mycket fortfarande återstod att göra.

I juni 2010 medgav rådet att vattenbrist och torka redan är allvarliga problem i många europeiska regioner, och uppmanade medlemsstaterna att främja en effektivare och mer hållbar vattenanvändning samt påminde om behovet av tillförlitliga uppgifter om vattenbrist och torka som stöd för en vidare politikutveckling. Rådet uppmanade kommissionen att fundera över vilken kombination av åtgärder och finansiella instrument som behövs för att hantera vattenbrist och torka och att om lämpligt lägga fram relevanta förslag.

Denna rapport avser perioden maj 2009 till maj 2010 och bygger på 21 länders svar på kommissionens årliga frågeformulär.[6] Läget i fråga om vattenbrist kan sammanfattas enligt följande:

- Tre medlemsstater rapporterade att de hade ständig vattenbrist (CZ, CY, MT).

- Fem medlemsstater rapporterade att de haft perioder med torka eller med lägre nederbördsnivåer än långtidsmedelvärdet (FR, PT, HU, ES, UK).

- Fyra medlemsstater hade haft begränsad lokal vattenbrist (FR, NL, RO och SE).

Mildrande åtgärder hade därför utarbetats och restriktioner införts för att begränsa vattenanvändningen (FR), bevattningen (RO, SE, CY) och sjöfarten (NL) i vissa av de drabbade medlemsstaterna. Sex medlemsstater rapporterade att de inte hade problem med torka eller vattenbrist (AT, BE, EE, IE, LU, SK) och samma sak gäller för Schweiz (CH). Medlemsstaternas uppgifter bör ses mot bakgrund av 2010 års rapport om tillståndet för miljön i Europa från Europeiska miljöbyrån[7] där det anges att det förutom i vissa nordliga och glesbefolkade länder med rikliga vattenresurser råder vattenbrist i många områden inom EU, särskilt de södra delarna, vilket sammanfaller med en kritisk kombination av allvarlig brist och hög efterfrågan på vatten.

I denna rapport redogörs närmare för omfattningen av vattenbristen och torkan i EU och för de åtgärder som vidtas för att ta itu med dessa problem. I rapporten redogörs också för kommissionens åtgärder inför 2012 års översyn av politiken om vattenbrist och torka.

Mot en strategi för att skydda EU:s vattentillgångar

Kommissionen planerar att anta en strategi för att skydda Europas vattentillgångar i slutet av 2012 med utgångspunkt i bedömningar av genomförandet av ramdirektivet om vatten[8], politiken om vattenbrist och torka samt vattentillgångarnas sårbarhet med avseende på klimatförändringar och annan mänsklig påverkan. Denna utvärdering har två syften:

- Den ska blicka bakåt och bedöma genomförandet och resultatet av befintlig politik och vidtagna åtgärder för att skydda och garantera tillgången till EU:s vattenresurser, och samtidigt identifiera brister och fel.

- Den ska blicka framåt och följa utvecklingen av vattenmiljöns sårbarhet, i syfte att identifiera åtgärder och verktyg som kommer att behövas inom en rad av EU:s politikområden för att garantera en hållbar vattenanvändning inom EU på lång sikt.

Strategin kommer att innehålla en sammanställning av de politiska rekommendationerna och kommer att följas upp av ett antal nya initiativ, däribland lagstiftningsinitiativ om lämpligt. Strategin kommer också att omfatta en utvärdering av behoven av ytterligare finansiering, incitament och åtgärder samt införandet av det nödvändiga stödet för uppgiftsinsamling och vetenskaplig och teknisk utveckling. Strategin ska behandla sambanden mellan vattenpolitikens olika aspekter, däribland kvalitet och tillgänglighet, och utarbetas i nära samarbete med berörda aktörer.

Kommissionens arbete kommer att bygga på den integrerade kärnanalys som Europeiska miljöbyrån håller på att utarbeta, vilken binder samman resurseffektivitet, redovisning, externa miljöeffekter och politiska instrument på vattenområdet.

Översyn av politiken om vattenbrist och torka

Det första samrådet med aktörerna om översynen av politiken om vattenbrist och torka ägde rum i april 2010, då kommissionen presenterade de viktigaste inslagen i översynen av politiken samt tänkt tillvägagångssätt och tidsplan.

De viktigaste inslagen i översynen av politiken om vattenbrist och torka är följande:

- Vatteneffektivitet (inom jordbruket och i stadsmiljöer).

- Bättre planering (efterfrågestyrning, fysisk planering, observationsorgan för torka och utveckling av indikatorer, ökad integration av problemet med vattenbrist och torka i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt och inom den sektorsvisa politiken).

- Lämpliga genomförandeinstrument (exempelvis finansiering av vatteneffektivitet, vattenprissättning och vattenfördelning).

Översynen av politiken kommer också att omfatta den externa dimensionen av problemet med vattenbrist och torka. I många delar av världen blir vattenresurserna allt mer sårbara och en stor del av EU:s vattenfotavtryck (indikator för direkt och indirekt vattenanvändning) kommer av importerade varor med hög vattenförbrukning (t.ex. jordbruks-, livsmedels- och textilprodukter). Strategierna med vattenfotavtryck och livscykelanalyser används allt mer för att öka medvetenheten om vattenförbrukningen på grund av produkter eller produktionsprocesser, och dessa verktygs användbarhet i politiska syften kommer även att bedömas under översynen av politiken.

ÖKAD VATTENEFFEKTIVITET

I enlighet med den vattenhierarki som beskrivs i 2007 års meddelande kommer en viktig del av översynen av politiken om vattenbrist och torka inriktas på ökad vatteneffektivitet, bland annat inom följande specifika områden.

Byggnaders vatteneffektivitet

De flesta medlemsstater har än så länge inte antagit någon nationell lagstiftning med standarder för vatteneffektivitet för byggnader eller vattenförbrukande konstruktioner, även om vissa aspekter har införlivats i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt (BG, CY, IE, SK). Storbritannien har fastställt nya vatteneffektivitetsmål för vattenföretag.

I slutet av 2010 inledde kommissionen en studie för att närmare analysera möjligheterna att förbättra EU-byggnaders vattenprestanda. Kommissionen kommer att titta på tre aspekter för att förbättra byggnaders vattenprestanda, nämligen vattenbesparande anordningar; vatteneffektiva byggnadsmetoder och vatteneffektiv utformning och renovering; samt mätning av byggnaders prestanda.

Studien ska fastställa vilka lagstiftningsåtgärder eller icke-lagstiftningsåtgärder som bäst kan förbättra byggnaders vatteneffektivitet, vilket kan omfatta allt från direktiv (liknande direktivet om byggnaders energiprestanda[9]) till införlivande av vatteneffektivitet i befintliga lagstiftningsåtgärder och en kombination av andra åtgärder och standarder. De miljömässiga, ekonomiska och sociala effekterna av de föreslagna åtgärderna kommer att utvärderas.

Minskat läckage i distributionssystemen

Ett sätt att öka vatteneffektiviteten är att minska läckaget från vattendistributionsnäten. Studier har hittills visat att så mycket som 50 procent av vattenuttaget går förlorat under distributionen i vissa områden i Europa. Det finns dock betydande skillnader mellan läckagenivåerna i de olika medlemsstaterna.

Medlemsstaterna rapporterar också att de ser ett minskat läckage som en viktig fråga och tretton medlemsstater (AT, BE, BG, CY, ES, FR, IE, IT, MT, PT, RO, SE, SK, UK) rapporterar att omfattande åtgärder vidtagits i detta hänseende under rapporteringsperioden. De åtgärder som har införts omfattar periodiskt underhållsarbete, uppdaterade riktlinjer, upptäckt och kvantifiering av läckage och minskningsåtgärder, ny lagstiftning med krav på de lokala myndigheterna att främja åtgärdsplaner och fleråriga arbetsprogram, samt införlivande av åtgärder för att renovera vattennäten i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt och i nationella program. Ett antal medlemsstater har inga planer för renovering av näten (CZ, EE, HU, LU), medan Nederländerna har angett att läckaget i dess försörjningsnät för dricksvatten är lågt (mindre än 5 procent) och att inga åtgärder för att minska läckage därmed anses nödvändiga.

2010 inledde Europeiska kommissionen på begäran av Europaparlamentet ett pilotprojekt för att undersöka vattendistributionsnätens resurseffektivitet och ekonomiska effektivitet. Projektet kommer att omfatta 5–8 pilotstudier som ska analysera och kvantifiera faktorer av relevans för läckage i distributionsnäten i avrinningsområden. Det syftar också till att hitta kostnadseffektiva lösningar för att minska vattenförluster och ge rekommendationer om politiska alternativ för ökad vatteneffektivitet i distributionssystemen.

Vatteneffektivitet inom jordbruket

Ett meddelande från kommissionen om den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020 antogs i november 2010[10]. Förutom jordbrukets bidrag till en bättre återhämtningsförmåga efter översvämningar och torka, erkändes i meddelandet att många jordbruksmetoder kan innebära ett tryck på miljön som leder till markförsämring, vattenbrist, föroreningar och minskad biologisk mångfald. När direktivet väl har införts och driftskraven för jordbrukarna har fastställs, kommer man att överväga att låta ramdirektivet om vatten ingå i tvärvillkoren.

Rådgivningstjänster för jordbrukare har införts i medlemsstaterna för att hjälpa jordbrukarna att uppfylla tvärvillkorsstandarder. Vattenfrågor omfattas inte alltid i samma utsträckning av de olika medlemsstaternas rådgivningstjänster för jordbrukare och ytterligare riktlinjer behövs. Kommissionen och de berörda aktörerna har därför tagit fram en handbok för förvaltningar om införlivande av vattenfrågor i rådgivningstjänsterna för jordbrukare[11].

I slutet av 2010 inledde kommissionen en studie för att få en överblick över den aktuella situationen när det gäller vattenanvändning inom jordbruket i Europa. Studien ska samla information om möjligheterna att spara vatten inom jordbruket.

Otillåtna vattenuttag diskuterades vid en konferens under ledning av det belgiska ordförandeskapet 2010, och förekommer i många medlemsstater vilket påverkar tillgången på vatten. Bättre kontroll krävs för att identifiera och bestraffa detta missbruk, och kommissionen tänker fortsätta att uppmärksamma denna fråga inför översynen av politiken.

Att bromsa ökenspridningen

2010 inledde kommissionen en rad pilotprojekt för att bromsa ökenspridningen på begäran av Europaparlamentet i syfte att sprida bästa praxis inom EU. Projekten ska också ge exempel på vatteneffektivitetsåtgärder och bidra med exempel och bästa praxis inför översynen av politiken om vattenbrist och torka.

BÄTTRE PLANERING

Förutom att diskutera sätt att förbättra vatteneffektiviteten syftar översynen av politiken om vattenbrist och torka också till att hitta möjligheter till bättre planering och beredskap för att hantera torka och till en bättre styrning av efterfrågan på vatten.

Åtgärder för att integrera vattenbrist och torka i den sektorsvisa politiken har vidtagits av flera medlemsstater, framför allt åtgärder för att minska vattenförbrukningen (AT, BG, BE, CY, FR, HU, IT, MT, SK, NL, LU, RO) och för anpassning till klimatförändringarna (AT, ES, PT, och CH). Införlivande av åtgärder för att motverka vattenbrist och torka i förvaltningsplanerna för avrinningsområden (BE, CY, HU, IT, MT, RO, SK, NL) och i specifika nationella program (BG, LU, UK) med avseende på industrin, jordbruket (LU, RO) och hushållen har också rapporterats.

Genomförande av förvaltningsplanerna för avrinningsområden

Förvaltningsplaner för avrinningsområden skulle i enlighet med ramdirektivet om vatten ha antagits för alla avrinningsdistrikt i december 2009, medan den relevanta informationen skulle ha lämnats till kommissionen senast den 22 mars 2010. I december 2010 hade flera av de medlemsstater där vattenbristen och/eller torkan förväntades bli allvarligast (CY, EL, ES, PT, RO) ännu inte offentliggjort sina förvaltningsplaner för avrinningsområden.

Under 2010 inleddes genomförandet av förvaltningsplanerna för avrinningsområden i medlemsstaterna. Samtidigt inledde kommissionen utvärderingen av de planer som lämnats in som också skulle avse vattenbrist och torka. Rapporten om hur medlemsstaterna har hanterat sina förvaltningsplaner för avrinningsområden kommer att publiceras under 2012 som en del av strategin för att skydda EU:s vattentillgångar.

Vidare utveckling av observationsorganet och ett system för tidig varning vid torka

Prototypen för det europeiska observationsorganet för torka har vidareutvecklats och möjliggör nu en kontinuerlig övervakning av indikatorer för torka inom EU, vilka visas på en kartserver. Alla indikatorer avser hela den europeiska kontinenten och presenteras som faktiska uppgifter och som en avvikelse från det förväntade långtidsmedelvärdet. GMES-tjänster kan på lång sikt vara användbara som stöd för den operativa övervakningsverksamheten.

Under 2010 utfördes de första testerna för meteorologisk prognostisering av torka och de första driftskompatibla systemen inrättades med regionala, nationella och lokala tjänster, bland annat Drought Management Centre for South East Europe (centrum för hantering av torka i sydöstra Europa), Observatorio de la Sostenibilidad en España (Spaniens hållbarhetsobservatorieorgan) och avrinningsmyndigheten för floden Ebro.

Uppgiftsinsamling och inrättande av en omfattande ram med indikatorer

Det finns fortfarande stora kunskapsluckor om problemet med vattenbrist och torka i EU och tillförlitliga och jämförbara uppgifter behövs om den tidsmässiga och geografiska distributionen av vattenbrist och torka, klimatförändringarnas förväntade inverkan på vattentillgångarna och ekosystemens sårbarhet, samt därmed förbundna socio-ekonomiska aspekter.

Som en del av den gemensamma genomförandestrategin för ramdirektivet om vatten för perioden 2010–2012 arbetar en expertgrupp med att fastställa indikatorer för vattenbrist och torka. Olika indikatorer behövs för utvärderingen av vattenbrist respektive torka. Indikatorerna för vattenbrist följer ofta en PSR-strategi (”pressure-state-response” eller påverkan-tillstånd-åtgärder) och jämför vattenuttag/vattenförbrukning med den långsiktiga tillgången. De gemensamma indikatorerna för torka bygger på meteorologiska och hydrologiska variabler som exempelvis nederbörd, vattenflöden, markfuktighet, lagring i vattenmagasin och grundvattennivåer.

Kommissionen utarbetar även[12] en uppsättning sårbarhetsindikatorer för vattenrelaterad inverkan inom ramen för en rad klimatförändringsrelaterade och socio-ekonomiska scenarion, och gör en inventering av möjliga anpassningsåtgärder och en bedömning av dessa scenarions inverkan, med stort fokus på problemet med vattenbrist och torka.

Kommissionen har inlett en bedömning av åtgärderna för naturlig vattenupptagning och deras möjliga inverkan när det gäller bland annat förebyggande av vattenbrist och torka. Kommissionen kommer i ett kommande meddelande att ta itu med de många fördelarna med grön infrastruktur, däribland dess betydelse för vattenupptagning och för att mildra effekterna av extrema väderförhållanden. Grön infrastruktur bidrar till att hålla kvar vattnet i avrinningsområden längre, vilket möjliggör vattenupptagning och vattenavrinning i mark-, skogs-, gräsmarks- och våtlandsekosystem.

Europeiska miljöbyrån inför dessutom successivt vattenkonton inom EU i samarbete med Eurostat och Gemensamma forskningscentret för att stödja antagandet av en mer hållbar strategi för hantering av vattentillgångar. Kontona kvantifierar månatligen vattentillgången och vattenanvändningen inom alla sektorer med avseende på avrinningsområden. Genom denna strategi kan ”hotspots” med vattenstress identifieras och överutnyttjandet kvantifieras, vilket gör att optimala åtgärder för att hantera en ohållbar vattenanvändning kan fastställas. De första resultaten förväntas under 2011.

INSTRUMENT

Finansiering

EU-medel och statligt stöd ger allt fler möjligheter att hantera problemet med vattenbrist och torka. På EU-nivå bör tilldelningen av medel vara förenlig med målen i Europa 2020-strategin, med avseende på bland annat miljöpåverkan och resurseffektivitet.

Kommissionen antog i oktober 2010 ett meddelande om översyn av EU:s budget efter 2013[13]. På området för sammanhållningspolitiken har kommissionen föreslagit en ny planerings- och förvaltningscykel för att se till att EU:s framtida finansiering är fast förankrad i Europa 2020-målen.

I kommissionens meddelande Regionalpolitikens bidrag till Europa 2020-strategins mål för hållbar tillväxt [14], uppmanas förvaltningsmyndigheterna att använda regionalpolitiska medel för att förebygga naturkatastrofer, genom projekt som kan skydda ekosystemtjänster till exempel vattnets kvalitet och kvantitet. De uppmanas även att prioritera ”grön infrastruktur” som exempelvis återställande av flodslätter, som ett led i att bevara tillgången till rent vatten. Dessutom uppmanas myndigheterna att fullt ut ta hänsyn till vattenhierarkin och prioritera projekt för vattenbesparing och vatteneffektivitet.

I det aktuella meddelandet om inriktningen för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) anges att framtida direktstöd bör innefatta ett obligatoriskt grönt inslag genom att man ser till att de främjar miljöåtgärder som är tillämpliga inom hela EU. Det gröna inslaget skulle kunna ta formen av enkla, allmänna, icke-kontraktsstyrda och årliga miljöåtgärder med koppling till jordbruket (t.ex. permanent betesmark, växttäcke, växelbruk och ekologiska markuttag). Dessa åtgärder skulle kunna bidra till att förbättra vattenresurserna, eftersom jordbrukarna kommer att tvingas att aktivt tillämpa jordbruksmetoder som också har positiv inverkan på vattenkvaliteten och förbättrar vattenförvaltningen.

Medlemsstaterna planerar att använda 26,9 procent av medlen inom ramen för hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken och den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa för vattenförvaltning. Av dessa medel planerar man i de olika landsbygdsutvecklingsprogrammen att under återstoden av programplaneringsperioden investera 184 miljoner euro för vattenlagring, 568 miljoner euro för vattenbesparingsteknik och 119 miljoner euro för återställande av våtmarker[15]. Landsbygdsutvecklingspolitiken kommer under de kommande åren att förbli ett oumbärligt verktyg för ökat skydd av EU:s dyrbara vattentillgångar.

EU:s solidaritetsfond tillämpar fortfarande en fördröjning på 10 veckor efter skador på grund av en katastrof. För långsamt framväxande katastrofer innebär denna bestämmelse en objektiv svårighet att lämna in ansökningar till kommissionen inom ansökningsperioden. Ett meddelande om framtiden för EU:s solidaritetsfond kommer att läggas fram under första halvåret 2011, som också ska hantera frågan med långsamt framväxande katastrofer som exempelvis torka.

Europeiska investeringsbanken (EIB) betonar resurseffektivitet och optimerade lösningar i sin utlåningspolitik för vattensektorn. Den nuvarande definitionen av vatteneffektivitet avser effektiviteten med avseende på konsumenterna, med fördelning på flera användare, och tjänsteleverantörer samt effektiviteten hos de fysiska systemen. Under 2009 och 2010 uppgick utlåningen inom EU:s vattensektor till 4,3 respektive 5,4 miljarder euro med en sammanlagd projektkostnad på 14 respektive 13 miljarder euro, varav hälften för vattenförsörjning. Ett lån på 100 miljoner euro godkändes för ett vattenförsörjningsprojekt i Madrid som kommer att omfatta investeringar i rening och distribution av återvunnet vatten.

Vattenprissättning och finansiering på nationell nivå

Enligt medlemsstaterna hade förbättringen av vattenförvaltningen och vatteneffektiviteten finansierats genom de nationella budgetarna (BG, FR, EE, ES, LU, MT, PT, SK), EU-medel (CY, CZ, HU, MT, SK) samt privata medel (IT, PT).

I flera medlemsstater har vattentariffer nyligen införts (AT, BG, BE, EE, ES, NL, SE, UK) eller håller på att införas (CY, CZ, IE, RO, SK) för att garantera en kostnadstäckning för vattentjänster. Merparten av medlemsstaterna rapporterade att de hade utökat mätningen av vattenförbrukningen.

Kommissionen har också inlett en bedömning som innefattar en analys av fallstudier om vattenprissättningspolitiken inom jordbrukssektorn i utvalda avrinningsområden. Rekommendationer om bästa praxis kommer att fastställas efter denna bedömning.

Vattenfördelning

I enlighet med hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken måste medlemsstaterna från och med 2010 fastställa normer som varje jordbruksföretag ska uppfylla inom ramen för gällande nationella tillståndsförfaranden vid användning av vatten för bevattning. Under 2010 rapporterade alla medlemsstater utom en att tillståndsnormer införts för användning av vatten för bevattning, vilka måste uppfyllas för att stöd ska utbetalas. Kommissionen övervakar noggrant tillämpningen av tvärvillkoren och finansiella korrigeringar kan komma att vidtas om dessa villkor inte tillämpas korrekt.

Av de nationella rapporterna framgår att användningen av ett tillståndsförfarande för vattenuttag är utbredd i EU, och vissa medlemsstater (MT, IE) förbättrar sina gällande förfaranden för att uppfylla kraven i ramdirektivet om vatten. Inom EU och i Schweiz tillämpas restriktioner för vattenanvändningen för att bevara livet i vattenmiljön och den ekologiska statusen i vattendrag (AT, CY, CZ, ES, FR, HU, IT, NL, PT, RO, SK, SE, UK) även om sådana restriktioner ännu inte har genomförts fullt ut i andra länder (BE, BG, EE, IE, LU, MT).

Merparten av medlemsstaterna (förutom Storbritannien och Spanien, och Belgien som infört miljöcheckar) planerar inte att inrätta vattenmarknader för att hantera vattenbristen.

Strategin med vattenhierarkin beaktas under planeringen, men medlemsstaterna anser att det är nödvändigt att utforma och anlägga nya vattenförsörjningsnät eller vattenmagasin (BG, CZ, EE, FR, IE, PT, RO, SK, SE) och avsaltningsanläggningar (CY, UK).

Möjligheter inom forskning och teknisk utveckling

Vägledande dokument och rekommendationer har utfärdats om kunskapsbasen för torka inom ramen för forskningsprojektet Xerochore. En plattform för informationsutbyte om torka har inrättats som nu drivs och utvecklas av det europeiska centrumet för torka (European Drought Centre).[16]. Nya forskningsprojekt inom ramen för sjunde ramprogrammet för forskning har inletts, nämligen Dewfora (Improved drought early warning and forecasting to strengthen preparedness and adaptation to droughts in Africa) och Sirrimed (Sustainable use of irrigation water in the Mediterranean region). En inbjudan att lämna projektförslag om ”Sårbarhet och ökad risk för torka i Europa” publicerades dessutom 2011.

Projekt som rör problemet med vattenbrist och torka inom ramen för sjätte ramprogrammet (WATCH[17], Circe-projektet[18]) ska ha slutförts före slutet av 2011.

På nationell nivå har forskning om anpassning till klimatförändringarna (BE, AT, CZ, ES, UK) och om hållbar vattenförvaltning (BE, BG, CH, CY, ES, HU, LU, MT, RO, NL) bedrivits.

Utbildning och information

Många länder har angett att de infört nya utbildningsprogram och informationskampanjer, oavsett om de under perioden 2010–2011 förväntat sig situationer med vattenbrist (CH, ES, SE, SK) eller inte (AT, EE, FR, IE, IT, MT, PT, UK, NL, RO).

Som en del av förberedelserna inför översynen av politiken om vattenbrist och torka kommer kommissionen att undersöka ytterligare möjligheter till informations- och utbildningsverksamhet.

SLUTSATSER

För att nå en effektiv vattenanvändning och förvaltning av naturliga vattentillgångar i en värld där dessa tillgångar utsätts för stora påfrestningar måste de naturliga vattentillgångarnas kvalitet och kvantitet med hänsyn till mänskliga, miljörelaterade och ekonomiska behov bevaras genom en integrerad förvaltning.

Denna rapport handlar om de olika delarna i den framtida politiken om vattenbrist och torka – vatteneffektivitet, bättre planering och lämpliga genomförandeinstrument – vilka är centrala inslag för inrättandet av en vatteneffektiv ekonomi som kan möta utmaningen med EU 2020-strategin.

Nästa milstolpe för politiken om vattenbrist och torka är översynen av denna politik som kommer att offentliggöras under ”Vattnets år 2012”, som en del av strategin för EU:s vatten.

Kommissionen kommer under de kommande månaderna att fokusera på att åtgärda kunskaps- och informationsluckorna och göra en konsekvensbedömning av översynen. Arbetet kommer att baseras på resultatet av bedömningen av förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt, på modellering av vattnets sårbarhet när det gäller påfrestningar orsakade av människan, på kostnads-nyttoanalysen av åtgärderna för naturlig vattenupptagning, på bidrag från Europeiska miljöbyrån, Gemensamma forskningscentret och Eurostat samt på ett kommande meddelande om en färdplan mot en resurseffektiv ekonomi.

[1] KOM(2007) 414 slutlig av den 18 juli 2007.

[2] 13888/07, den 15 oktober 2007, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[3] KOM(2011) 21 av den 26 januari 2011.

[4] KOM(2008) 875 slutlig av den 19 december 2008.

[5] KOM(2010) 228 slutlig av den 18 maj 2010.

[6] 21 länder (AT, BE, BG, CH, CY, CZ, DK, EE, ES, FR, HU, IE, IT, LU, MT, NL, PT, RO, SE, SK och UK) besvarade frågeformuläret inför årsrapporten (som sändes till de 27 medlemsstaterna samt till Norge och Schweiz).

[7] http://www.eea.europa.eu/soer/europe/water-resources-quantity-and-flows

[8] Direktiv 2000/60/EG, EGT L 327, 22.12.2000, s. 1.

[9] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/91/EG av den 16 december 2002 om byggnaders energiprestanda.

[10] KOM(2010) 672 slutlig av den 18 november 2010.

[11] http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/good_practices.htm#handbook

[12] www.climwatadapt.eu

[13] KOM(2010) 700 slutlig av den 19 oktober 2010.

[14] KOM(2011) 17 slutlig av den 26 januari 2011.

[15] Kommissionens faktablad: ”Overview of the CAP Health Check and the European Economic Recovery Plan” (översikt över hälsokontrollen av GJP och den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa).

[16] http://www.geo.uio.no/edc/

[17] www.eu-watch.org/

[18] www.circeproject.eu/