EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 18.06.1996 
KOM(96) 284 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÂDET 
AVSEENDE EN INTERNATIONELL RAM FÖR KONKURRENSREGLER 

MEDDELANDE TILL RÅDET 
AVSEENDE EN INTERNATIONELL RAM FÖR KONKURRENSREGLER 
INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
I INLEDNING 
a) Konkurrensregler i ett globalt perspektiv; varför internationella regler är 
nödvändiga 
b) Konkurrensperspektivet 
c) Handelsperspektivet 
d) Jurisdiktionsproblem; att undvika ensidiga åtgärder 
e) Historisk bakgrund och den senaste tidens utveckling 
n VILKET FORUM ? 
m INTERNATIONELLA KONKURRENSREGLER - PROBLEM ATT BEAKTA 
a) Införande av inhemska konkurrensstrukturer 
b) Överenskommelse om gemensamma regler 
c) Upprättande av instrument för samarbete mellan konkurrensmyndigheter 
d) Lösning av tvister 
IV RELATERADE FRÅGOR 
a) Vem bör deltaga ? 
b) Utvecklingsländers intressen 
c) Förhållandet till handelspolitiska skyddsåtgärder 
d) Förhållandet till gemenskapens rättsordning och medlemsstaterna 
V SLUTSATSER 
BILAGA: TÄNKBARA INSLAG I EN INTERNATIONELL RAM FÖR 
KONKURRENSREGLER 
a) Införande av inhemska konkurrensstrukturer 
b) Överenskommelse om gemensamma regler 
c) Upprättande av instrument för samarbete mellan konkurrensmyndigheter 
d) Lösning av tvister 
éL. 
MEDDELANDE TILL RÅDET 
AVSEENDE EN INTERNATIONELL RAM FÖR KONKURRENSREGLER 
Detta meddelande behandlar de internationella aspekterna på konkurrenslagstiftning. Det 
utgör en genomgång av huruvida allmän internationell lag, och då i synnerhet WTO, 
borde kompletteras med ett specifikt ramverk till stöd för konkurrenslagstiftningens 
tillämpning1. 
De tankar och förslag som beskrivs i detta dokument bygger på rapporten från den 
expertgrupp som upprättades av kommissionsledamoten van Miert i juni 1994. Denna 
rapport med titeln "Konkurrensriktlinjer enligt det nya handelsavtalet: Stärkande av 
internationellt samarbete och internationella regler" publicerades i juli 1995. 
Experternas rapport täckte både bilateralt och multilateralt samarbete om konkurrens. En 
parallell utveckling i dessa båda hänseenden ansågs såväl kompletterande som ömsesidigt 
stödjande. Även om tyngdpunkten i detta meddelande ligger på de multilaterala 
aspekterna är således den fortsatta utvecklingen av bilaterala 
samarbetsöverenskommelser av lika stor betydelse och har en fördelaktig inverkan på det 
multilaterala arbetet. 
I INLEDNING 
a) Konkurrensregler i ett globalt perspektiv: varför internationella regler är 
nödvändiga 
Två utvecklingsområden har karaktäriserat den internationella ekonomiska verksamheten 
under de senaste årtiondena: liberalisering och globalisering. Åtta förhandlingsrundor 
sedan GATT upprättades 1947 har dragit ned importtarifferna till historiskt låga nivåer: 
från omkring 35% till under 4%2. Detta har lett till en massiv tillväxt vad gäller 
Detta meddelande är begränsat till att omfatta företagens 
konkurrensbegransande åtgärder. Det finns många 
regeringsförfaranden som påverkar konkurrensen, t.ex. 
subventioner, vilka grupperats med privata förfaranden i 
Romfördragets kapitel om konkurrensregler. Dessa täcks i stort 
sett av regler inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO). 
Detta är det handelsrelaterade genomsnittet för industritariffer 
som kommer att tillämpas i industriländerna när 
reduktionsåtagandena från Uruguayrundan har fullgjorts. 40% av 
europeisk import kommer till och med att vara tullfri. 
Utvecklingsländerna åtog sig i stort sett i denna runda att binda 
sina tullar horisontellt för första gången med högsta nivåer 
mestadels kring 20 - 35 %. Återstående kvantitativa importhinder, 
inom specifika sektorer som t ex jordbruk eller textil, men också 
omfattningen av handeln med varor och tjänster, som/fördubblas vart sjunde till åttonde 
år och som växt från runt 200 miljarder dollar i början av sextiotalet till att överstiga 
5000 miljarder dollar 1994. Utländska direktinvesteringar har växt med en ännu mer 
spektakulär hastighet - med en faktor på trettio under mindre än tjugofem år. De 
nationella ekonomierna är idag öppnare gentemot utländsk konkurrens än någonsin 
tidigare. 
På den mikroekonomiska nivån har företagen gått över till globala strategier. 
Liberalisering och teknologiska framsteg har drivit dem att gå över till nya 
produktionsmetoder: att undersöka och jämföra fördelar mellan länder, förbättra sin 
rörlighet, byta ut produktionsfaktorer, gå in på nya marknader etc. Företag behöver ofta 
finnas på flera marknader samtidigt för att förbli konkurrenskraftiga. Som ett resultat av 
detta har länder blivit beroende av varandra och marknader för många varor och tjänster 
har blivit regionala eller till och med globala. 
Antalet och storleken på de transnationella företagen har ökat. Det finns flera 
handelsrutiner med en internationell dimension än någonsin tidigare. Dessa kan leda till 
en ökning av de gränsöverskridande konkurrensbegränsande åtgärderna: karteller med 
internationella effekter, överenskommelser som syftar till att exkludera (utländsk) 
konkurrens på ett orättvist sätt, internationella missbruk av en ledande ställning eller 
internationella sammanslagningar med konkurrensbegränsande effekter. Sådana åtgärder 
kan begränsa konkurrensen och underminera liberaliseringens fördelar. 
Dessa utvecklingar ifrågasätter konkurrensreglernas inhemska natur och avsaknaden av 
bindande regler på det internationella planet. Många länder eller regioner har infört 
omfattande konkurrensriktlinjer men saknar passande instrument såväl för att tillämpa 
inhemska konkurrensregler på konkurrensbegränsande åtgärder med en internationell 
dimension som för att erhålla relevant information utanför sin jurisdiktion. Ett ramverk är 
då nödvändigt för att ge mera kraft åt det effektiva genomdrivandet av 
konkurrensreglerna. 
I gemenskapen hanteras konkurrensbegränsande åtgärder effektivt på ett opartiskt och 
icke-diskriminerande sätt i alla medlemsstaterna. Konkurrensriktlinjer utgör en hörnsten i 
gemenskapens lagstiftning. Men det finns inga konkurrensregler på den globala nivån och 
på många främmande marknader är medlen för avhjälpande av konkurrensbegränsande 
åtgärder, som underminerar försöken från våra företag att konkurrera, otillräckliga. 
Det finns då fyra huvudanledningar varför antagandet av internationella konkurrensregler 
borde övervägas: 
Som ett led i gemenskapens strategi för marknadstillträde: 
konkurrensbegränsande åtgärder håller våra företag utanför tredjelandsmarknader 
men de kan inte, i avsaknad av ordentliga genomdrivandeåtgärder på dessa 
med avseende på allmänna åtgärder såsom frivilliga 
exportbegränsningar, skall avslutas av alla WTO-medlemmar 
tredjelandsmarknader, hanteras effektivt utan internationella regler. Europeiska 
företag drabbas också av en konkurrensmässig nackdel om de på 
världsmarknaden måste konkurrera med främmande producenter som verkar 
utifrån hemmamarknader, där mindre stränga konkurrensregler gäller. 
Multilaterala regler skulle främja mera jämlika konkurrensförhållanden över hela 
världen. 
För att undvika lagstiftnings- och rättskonflikter mellan länder och för att främja 
en successiv samordning av konkurrensregler. Det finns ett verkligt behov av att 
minimera de jurisdiktionskonflikter och därav resulterande handelskonflikter som 
kan uppstå, inte bara till följd av att vissa konkurrensregler tillämpas 
extraterritoriellt utan också till följd av att konkurrenslagstiftningen tillämpas på 
konkurrensbegränsande förfaranden som planerats utomlands men som 
genomförs inom landets eller områdets egen jurisdiktion. Konvergens och 
undvikande av konflikt skulle också öka rättssäkerheten för företag som arbetar 
inom olika jurisdiktioner, liksom minska deras kostnader för att uppfylla 
konkurrenslagstiftningen. 
För att öka effektiviteten och sammanhållningen med avseende på gemenskapens 
egen konkurrensregelstillämpning. Konkurrenspolitiken är i den form som den 
har i många länder en nyckelfaktor vad gäller att stödja konkurrenskraften hos 
europeisk industri, att skydda en sund funktion hos våra marknadsekonomier och 
att maximera konsumentens välbefinnande. Det krävs samarbetsinstrument för att 
dra fördel av globaliseringens effekter. 
Ytterligare engagemang för tillämpning av konkurrensriktlinjerna skulle stärka 
handelssystemet i enlighet med våra rättssystem och marknadsekonomier, där 
konkurrenslagstiftning utgör en grundläggande faktor. 
Dessa tankar utvecklas ytterligare nedan. 
b) Konkurrensperspektivet 
Inom gemenskapen har avlägsnandet av handelshinder och tillämpningen av 
konkurrensregler gått hand i hand. Denna metod är unik i världen. Gemenskapens 
konkurrensriktlinjer har under dess trettiofemåriga utveckling växt fram till full mognad 
och de är strikta och neutrala i sin tillämpning3. Följaktligen har gemenskapen blivit en 
synnerligen integrerad marknad, där fördragets konkurrensstadgar skyddar integriteten 
hos den gemensamma marknaden. I ett större perspektiv har dock gemenskapens 
konkurrensriktlinjer och instrument förblivit huvudsakligen inhemska, inåtvända och 
Parallellt har de medlemsstater, som inte hade 
konkurrensmyndigheter innan gemenskapen bildades, infört 
lagstiftning och inrättat genomförandestrukturer på en nationell 
nivå. 
begränsade till agerandet inom den gemensamma marknaden och att påverka handel 
mellan v&m mm^fomcctiitor mellan våra medlemsstater. 
Avsaknad av ett instrument för hantering av gränsöverskridande fall 
Många länder eller regioner, som har infört omfattande konkurrensriktlinjer, saknar 
emellertid de nödvändiga instrumenten för att tillämpa inhemska konkurrensregler på 
konkurrensbegränsande åtgärder med en internationell dimension. Så kan exempelvis 
information av betydelse för utredningen finnas utanför deras jurisdiktion och sålunda 
vara utom räckhåll. Utan de nödvändiga bevisen för konkurrensbegränsande agerande är 
konkurrensmyndigheterna oförmögna att vidta åtgärder för att rätta till detta. 
Att undvika konflikt kring lagstiftning och åtgärder 
1980- och 1990-talen har inneburit en betydande ökning av internationella fusioner, 
strategiska allianser, samriskföretag, licensavtal etc. Dessa arrangemang kan komma att 
bli föremål för undersökningar av olika myndigheter samtidigt som där föreligger en 
potential för konflikt i på samma fall tillämpliga lagar och åtgärder. I ett extremt fall kan 
olikheter i lagar tillämpningsbara på samma sats av fakta resultera i motsägande slutsatser 
vad gäller det rättsligt riktiga i det aktuella beteendet. Även där det finns ett gemensamt 
synsätt vad gäller agerandets konkurrensbegränsande natur kan det dock visa sig omöjligt 
att jämföra de åtgärder som stipulerats inom respektive jurisdiktion. 
Större konvergens mellan lagar och bättre samarbete mellan konkurrensmyndigheter 
skulle minska sannolikheten för sådana konflikter och medföra större rättssäkerhet för 
företag. 
Att undvika onödigt dubbelarbete och upprepningskostnader 
Granskningen av handelsåtgärder innebär avsevärt arbete och kostnader, både för 
konkurrensmyndigheterna och för de företag vilkas agerande är föremål för granskning. 
Om samma kommersiella åtgärder faller inom flera jurisdiktioner, ökar kostnaderna i 
motsvarande grad. Bättre samarbete och eliminering av onödigt dubbelarbete kan minska 
kostnaderna för såväl konkurrensmyndigheter som företag. 
Exportkarteller 
Vissa åtgärder är svåra för vilken organisation som helst att ta itu med under nuvarande 
regler. Till exempel har exportkarteller4 av handelsskäl (länders önskan att förbättra sina 
handelsvillkor) inte utsatts för konkurrensregler i de exporterande länderna. Även av 
juridiska och praktiska skäl har inte konkurrenslagar tillämpats. I avsaknad av effekt på 
det exporterande landets marknader har konkurrensmyndigheten ingen jurisdiktion över 
exportkarteller. För det importerande landet har exportkarteller en effekt på marknaden 
och alltså kan jurisdiktion fastställas men bevisen, som krävs för att bevisa 
exportkartellernas existens, finns utanför det importerande landets jurisdiktion. 
Exportkarteller är ett specifikt problem vad gäller det faktum 
att deras negativa effekter bara påverkar marknaden i det 
importerande landet, medan den relevanta informationen finns i 
det exporterande landet. Det senare har vare sig intresse eller 
jurisdiktion att vidta åtgärder. 
I alla dessa fall är de för gemenskapen och dess medlemsstater tillgängliga instrumenten 
otillräckliga. 
Mera generellt sett kan gemenskapen i dagens liberaliserade värld inte vara utan en extern 
dimension på sina konkurrensriktlinjer. Gemenskapens intresse är att söka samma 
engagemang för konkurrenstillämpning från våra partners på deras marknader som vi 
tillämpar på aktörerna på våra marknader, oberoende av deras härkomst. 
c) Handelsperspektivet 
Balans mellan möjligheter till tillträde 
Konkurrensbegränsande åtgärder påverkar balansen mellan de möjligheter till tillträde 
som förhandlats fram mellan medlemmarna i WTO. De tillhör de kommande 
handelshindren i en liberaliserad värld. Tillämpningen av konkurrenslagar bidrar till att 
skapa tillgängliga marknader och till att säkerställa den allmänna öppenheten och 
stabiliteten hos handelssystemet. Ansträngningar från gemenskapens sida på detta område 
kräver motsvarande insatser av våra partners. Konkurrensriktlinjerna är nu klart 
handelsrelaterade och tillämpningen av konkurrenslagsprinciper på exportmarknader 
kommer att hjälpa till med att jämna vägen och befrämja jämlika konkurrensförhållanden 
för våra företag som konkurrerar på internationella marknader. 
Medan regeringar idag omfattas av synnerligen strikta internationella förordningar med 
avseende på de lagar de stiftar eller de åtgärder de tillämpar, finns det, så fort som dessa 
har en effekt på handeln, inga regler på det internationella planet för att kontrollera 
konkurrensbegränsande handelsåtgärder. Sådana åtgärder kan ersätta formella av 
regeringen uppsatta hinder, vilka har reducerats eller eliminerats. Diskutabelt är om 
lockelsen för företag att engagera sig i konkurrensbegränsande beteende som hindrar 
marknadstillgänglighet (t ex karteller kombinerade med bojkott, utestängande missbruk 
av ledande ställning, utestängande vertikala hinder) ökar med minskningen av tariffer och 
andra hinder. I takt med att utvecklingsgraden hos de industriella strukturerna i 
uppåtgående ekonomier blir allt mera sofistikerad sker detsamma också med de redskap 
som används av företag för att skydda marknaden från främmande konkurrens. Slutligen 
så kan regeringar, vars handlingsfrihet att stödja inhemska industrier genom 
administrativa åtgärder har beskurits av internationella regler, frestas att bibehålla lösa 
normer för konkurrensreglering eller -tillämpning, eller att skydda specifika 
industrisektorer genom att bevilja undantag. 
Trots att konkurrensregler existerar på många av våra exportmarknader är ofta 
konkurrensbegränsande åtgärder omöjliga att ta itu med utan aktiva insatser av den 
inhemska konkurrensmyndigheten. I avsaknad av internationella regler måste våra företag 
förlita sig enbart på engagemang och uthålligheten hos tredje lands organisationer när det 
gäller att få gehör för sina åsikter5. Den senaste tidens utveckling bekräftar att verkliga 
eller uppfattade konkurrensbegränsande åtgärder kan ge upphov till handelssvårigheter 
och att handelssystemet är oförmöget att lösa tvister i avsaknad av överenskomna 
ageranderegler6. 
Handelsinstrument 
Den otillräckliga tillämpningen av konkurrensprinciper på olika marknader kan ha andra 
effekter på handeln. Kartellbildning eller liknande restriktivt beteende i ett främmande 
land kan möjliggöra för företagen att göra övervinster på hemmamarknaden och sedan 
sälja produkter på exportmarknader under självkostnadspris. Detta kan utlösa användning 
av legitima handelsinstrument såsom antidumpningstullar i det importerande landet. Men 
användningen av handelsinstrument kommer inte att beröra verksamheten på det 
exporterande landets marknad och kan också ha negativa sidoeffekter. Ur ekonomisk 
synvinkel är det därför mindre effektivt än att ta itu med agerandet på det exporterande 
företagets hemmamarknad. 
Till och med i fall, där det inte finns något bevis för dumping, kan det skydd som erbjuds 
företag genom en otillräcklig tillämpning av konkurrensregler på deras hemmamarknader 
placera dem i en fördelaktig position när de konkurrerar på främmande marknader. 
d) Jurisdiktionsproblem: att undvika ensidiga åtgärder 
Vissa konkurrensmyndigheter iakttar riktlinjer för att hantera problem med 
marknadstillgänglighet, förorsakade av konkurrensbegränsande åtgärder på främmande 
marknader, genom att territoriellt utvidga det område som omfattas av deras nationella 
konkurrensregler. Detta ger upphov till frågor om jurisdiktion7 och suveränitet och kan 
leda till konflikter mellan länder. Dessutom finns det gränser för effektiviteten hos en 
Notera dock att tillämpningssystemet i USA styrs mot privata 
lagsökningar i civila domstolar: privata parter uppmuntras aktivt 
att ta upp fall med möjligheten att vinna trefaldiga skadestånd. 
Konkurrensföreskrifterna i Romfördraget och nationella 
lagstiftningar kan också åberopas av privata parter inför 
nationella domstolar. Inhemska domstolar i tredje land är dock 
ofta inte lika lättillgängliga. 
I maj 1995 lämnade Kodak in en ansökan hos USA:s regering (USTR) 
i enlighet med sektion 301 i USA:s handelslag, där de påstår att 
det finns konkurrensbegränsande hinder som hindrar öppen 
tillgänglighet till den japanska konsumentmarknaden för 
fotografisk film och papper. 
Se USA:s internationella riktlinjer mot kartellbildning från 
1995. USA:s försök att tillämpa sina lagar utanför sin 
jurisdiktion ledde Kanada, Frankrike, Tyskland, Storbritannien, 
Nederländerna och Schweiz till att införa hindrande lagstiftning. 
Sektion 301 av handelslagen från 1974 tillåter också att 
handelsaktioner genomförs för att motverka främmande regeringars 
tolerans av konkurrensbegränsande åtgärder. 
sådan policy med tanke på de rättsliga och praktiska hindren för att söka information 
utanför sin jurisdiktion. 
Ett ökat internationellt samarbete skulle begränsa konkurrensmyndigheternas behov av 
att ta sin tillflykt till gränsöverskridande handlingar. Det finns inbyggda fördelar med att 
lösa problem genom samarbete, särskilt om sådant samarbete förbättrar sannolikheten för 
att det konkurrensbegränsande beteendet kan elimineras. 
e) Historisk bakgrund och den senaste tidens utveckling 
I det förflutna har det förekommit många initiativ för att fastställa regler med avseende på 
konkurrensbegränsande agerande. Havannadokumentet baserades på konceptet om 
omfattande regler som täckte både allmänna och privata åtgärder och ägnade ett helt 
kapitel åt restriktiva företagsåtgärder8. Dokumentet ratificerades emellertid inte och 
efterträddes av det mera anspråkslösa GATT, som ett antal gånger på 1950- och 1960-
talen undersökte gränslandet mellan handel och konkurrens, dock utan entydiga resultat9. 
På 1970-talet framförhandlades slutligen en fullständig konkurrensnorm inom ramen för 
UNCTAD10 på begäran av utvecklingsländerna. Dess föreskrifter är inte bindande. 
OECD har i många år utfört ett betydande arbete inom det internationella 
konkurrensområdet och antagit en rekommendation, som innehåller ett icke-bindande 
men fungerande aviseringsinstrument mellan organisationer, vilken reviderats ett antal 
o II 
ganger . 
I WTO ingår begränsade skräddarsydda regler avseende konkurrens i vart och av dess tre 
"hörnpelar-avtal"12. Till det allmänna avtalet om handel med varor (GATT) finns ett 
9 
10 
11 
12 Se dess kapitel V. I dokumentet från 1947 förutsågs bildandet av 
en internationell handelsorganisation med uppgift att övervaka 
världshandeln. Organisationen hade befogenhet att ingripa mot 
konkurrensbegränsande åtgärder: den skulle ha haft en 
undersökande funktion och rätt att utfärda rekommendationer 
avseende korrigerande åtgärder. Dokumentet, som också innehöll 
regler om investeringar, antogs inte och ett antal av dess 
föreskrifter sammanställdes i det mindre ambitiösa Allmänna tull-
och handelsavtalet, vilket, i sin tur, fick WTO till efterföljare 
den 1 januari 1995. 
Se GATT BISD 7S/29, 9S/28, 170 
"Sammanställning över multilateralt överenskomna opartiska 
principer och regler för kontroll av restriktiva affärsåtgärder" 
antogs av FN:s generalförsamling i december 1980 (FN-dokument 
A/35/48 (1980)) 
Reviderad år 1995. I denna rekommendation ingår en frivillig 
tvistlösningsrutin, vilken aldrig kommit till användning (C (95) 
13 0/slutversion) 
WTO omfattar tre "hörnpelaravtal", avseende handel med varor 
(GATT), handel med tjänster (GATS) och handelsrelaterade aspekter 
på immaterialrätt (TRIPs). Avtalet som grundar WTO i sig, liksom 
den integrerade tvistlösningsdelen, överbryggar de tre separata 
bilagt avtal om handelsrelaterade investeringsåtgärder (TRIMs), vilket stipulerar om en 
uppföljning, som ska äga rum inom fem ar från dess ikraftträdande, huruvida avtalet skall 
kompletteras med föreskrifter avseende konkurrensriktlinjer13. Avtalet om 
handelsrelaterade aspekter på immaterial rätt (TRIPs) innehåller föreskrifter om kontroll 
av konkurrensbegränsande åtgärder eller villkor i licensavtal som avser överföring av 
teknik eller annan egendomsrättslig information. Det medger också länders rätt att reglera 
sådana åtgärder via sina inhemska lagar och det ger utrymme för konsultationer och 
informationsutbyte mellan regeringar i de fall anledning finns att tro att 
licensgivningsrutiner eller -villkor innebär missbruk och har en negativ inverkan på 
konkurrensen inom berörd marknad. På samma sätt innehåller det allmänna avtalet om 
handel med tjänster (GATS) föreskrifter om konsultation och informationsutbyte, 
liknande dem som förekommer i TRIPs-avtalet och kräver att länderna säkerställer att de 
som tillhandahåller monopoltjänster inte missbrukar sin ställning vad gäller verksamheter 
som ligger utanför omfattningen av respektive monopolprivilegier. 
Omfattningen av dessa föreskrifter förblir emellertid mycket begränsad vad gäller 
effektiv kontroll av konkurrensbegränsande åtgärder på det internationella planet. Ännu 
viktigare är att bristen på mera omfattande multilaterala principer och normer för 
tillämpning och genomförande av konkurrensriktlinjer kan komma att undergräva 
tidigare och nuvarande ansträngningar för liberalisering av den internationella handeln. 
Parallellt med ovanstående utveckling har ett växande antal länder förhandlat fram 
bilaterala avtal om samarbete mellan respektive konkurrensmyndigheter. Sådana avtal 
har förhandlats fram inom unionen på både gemenskapsnivå och nationell nivå. På 
gemenskapsnivå har exempelvis ett samarbetsavtal träffats med USA. Det stipulerar bl a 
om avisering av genomdrivandeaktiviteter från den ena partens sida som kan påverka 
viktiga intressen för den andra parten; informationsutbyte under vissa förhållanden; 
konsultation och samarbete och undvikande av konflikter med avseende på 
genomdrivandeaktiviteter. Det s k positiva hövlighetsinstrumentet är framträdande14, 
eftersom det möjliggör för den part, vars vitala intressen påverkas av 
konkurrensbegränsande åtgärder inom den andra partens territorium, att be den senare 
avtalen. I WTO ingår också ett antal plurilaterala avtal, vilka 
enbart är bindande mellan de undertecknande parterna. 
GATT-avtalet om handel med varor omfattar en föreskrift som skall 
säkerställa det kommersiella agerandet hos företag, vilka 
beviljats speciella eller exklusiva rättigheter (GATT:s artikel 
XVII, vilken inte fungerar särskilt bra). Det har framförts att 
konkurrensbegränsande agerande kan hanteras genom hävdande av s k 
"icke-regelbrott". 
13 
14 Multilaterala regler om investeringar är f n föremål för 
förhandlingar inom OECD och WTO kan inom kort komma att påbörja 
arbete inom detta område. Konkurrensregler kan bidra till att 
(utländska) investeringar enbart görs under sunda och 
konkurrenskraftiga förhållanden. 
Se Artikel V 
undersöka dessa och vidta lämpliga åtgärder. Generellt sett har också innehållet i dessa 
avtal förädlats och är mera utvecklat idag än tidigare. 
Oaktat det breda samförstånd som råder kring främjandet av ett fördjupat bilateralt 
samarbete mellan konkurrensmyndigheter förblir bilaterala samarbetsavtal, liksom i 
samband med OECD:s ansträngningar, begränsade i sin omfattning och verkan. Till 
omfattningen till följd av att, även om antalet är i stigande, enbart EU och ett begränsat 
antal länder, som är mycket aktivt engagerade i genomdrivandet av konkurrensriktlinjer, 
har ingått sådana avtal; till sin verkan därför att dessa avtal inte innehåller väsentliga 
regler eller principer. 
En annan fråga är huruvida, efter ovanstående, frambringandet av sektorspecifika 
handelsavtal i vilka ingår konkurrensföreskrifter, i varje enskilt fall med sina egna 
specifika karakteristika, kan hålla etf enhetlig linje. Detta blir ännu mera betydelsefullt i 
och med att de inbördes bindningarna mellan handel med varor, tjänster och utländska 
investeringar ökar i omfattning och i och med att de aktuella geografiska marknaderna 
överlappar varandra. I bästa fall kommer företagen att utöva tryck på regeringarna för att 
förvissa sig om att riktlinjerna är enhetliga och likformiga. I värsta fall kommer de att 
genom "kohandel" försöka utnyttja föreskrifterna i sådana avtal för sin egen snöda 
vinning. 
I sådana fall behöver en mera samordnad policy som sammanför ett antal länder och 
omspänner alla ekonomiska sektorer tas i övervägande. 
II. VILKET FORUM ? 
Det finns fyra alternativ för att härbärgera ett internationellt ramverk: OECD, UNCTAD, 
framförhandling av ett separat, fristående avtal eller WTO. 
OECD har varit engagerade inom området internationella konkurrensregler under en lång 
tid och betjänas av ett fristående sekretariat. Här finns den organisatoriska kapaciteten för 
att ta hand om förhandlingarna om ett avtal om internationella konkurrensregler. OECD 
har emellertid tre nackdelar: organisationen är inte känd för att arbeta med bindande 
åtaganden och lösande av tvister, har inte kunskaperna om konkurrensrelaterade 
handelsåtgärder (vilka hanteras inom WTO) samt, vilket är viktigt, har ett begränsat 
medlemskap. 
UNCTAD tog fram en fullständig konkurrensnorm på 1970-talet och denna har reviderats 
regelbundet. Dock gäller många av de för OECD tillämpliga invändningarna även för 
UNCTAD, bl a avsaknaden av en tradition att arbeta med bindande åtaganden och bristen 
på överlappning med konkurrensrelaterade handelsfrågor (vilka hanteras inom WTO). 
Det kan vara svårt att samla erforderlig politisk kraft i olika länder för ett oberoende, 
fristående avtal och dess genomförande skulle sannolikt medföra högre övergripande 
kostnader. 
10 
mmmmmmmmmmm 
i 
WTO utgör en primärkandidat för ett ramverk för konkurrensregler: här finns praktiskt 
taget universellt medlemskap15. WTO kan ge en väl avvägd reaktion med hänsyn till 
skiftande intressen och problem i såväl industri- som utvecklingsländer. 
WTO är en erkänd organisation för handelsrelaterade internationella ekonomiska regler. 
Många av dess nuvarande regler är intimt förknippade med konkurrensfrågor (i synnerhet 
de som avser subventioner, statliga företag och intellektuell egendom). Vissa av dess 
avtal omfattar redan ett antal specifika föreskrifter som berör konkurrensbegränsande 
åtgärder (se under Le ovan). 
Den organisatoriska infrastrukturen inom WTO innefattar ett system för insyn och 
översyn tack vare aviseringskrav och övervakningsföreskrifter. Dessa är gemensamma för 
många WTO-/GATT-avtal. WTO utgör också ett forum för löpande förhandlingar och 
konsultationer, där medlemmarna kan framföra sina handelsrelaterade 
konkurrensproblem. Vidare har organisationen ett kraftfullt och vedertaget system för 
lösning av tvister mellan regeringar. Detta kan användas till uppbackning av 
överenskomna regler och lösa konflikter. 
Inom WTO finns också möjlighet att hantera framförhandlandet av ett avtal avseende 
specifika områden mellan ett begränsat antal undertecknande parter (varvid skapas ett s k 
plurilateralt avtal enligt Bilaga IV till WTO-avtalet). 
m INTERNATIONELLA KONKURRENSREGLER - PROBLEM ATT BEAKTA 
En förutsättning för detta meddelande är att skapandet av en internationell 
konkurrensmyndighet med egna befogenheter att undersöka och genomdriva inte är något 
genomförbart alternativ på medellång sikt. I nuläget skulle länder inte vara beredda att 
acceptera inskränkningarna i den nationella suveräniteten och riktlinjerna som en sådan 
organisation skulle innebära. De nedan och i bilagan givna förslagen återspeglar därför ett 
mera anspråkslöst tillvägagångssätt som bygger på för regeringar bindande åtaganden och 
ger mellanstatliga rutiner. Det är också enligt denna modell som det internationella 
handelssystemet byggts upp sedan andra världskriget. 
Arbete med ett ramverk för internationella konkurrensregler kommer högst sannolikt att 
göra framsteg om en progressiv metod används. Målsättningen skulle vara att stegvis 
stärka samordning av konkurrensriktlinjer (byggklosstekniken). Detta skulle kunna 
uppnås genom att en arbetsgrupp skapas inom WTO, varvid det inledande arbetet kanske 
skulle begränsas till de områden där samförstånd kan åstadkommas på ett tidigt stadium, 
för att senare ta upp mera ambitiösa mål. Huvudstegen kan anges som följer: 
a) Införande av inhemska konkurrensstrukturer 
Över tjugofem tidigare statshandelsländer, bland dessa Kina och 
Ryssland, förhandlar f n om inträde i WTO 
11 
Ett första steg skulle kunna tas genom att WTO:s medlemmar enskilt ägnar sig åt att 
förvissa sig om förekomsten av inhemska konkurrensstrukturer. Kärnpunkterna i en 
sådan struktur skulle vara: 
att ha grundläggande konkurrensregler i inhemska lagar som avser 
konkurrensbegränsande åtgärder och som täcker restriktiva avtal mellan företag, 
missbruk av ledande ställning samt fusioner; 
att ha eller skapa inhemska genomdrivandestrukturer som garanterar ett effektivt 
införande av dessa regler, inklusive riktiga undersökningsinstrument och 
motsvarande sanktioner; 
att säkerställa att privatpersoner har tillgänglighet till de inhemska 
genomdrivandemyndigheterna, inklusive nationella domstolar på rättvisa, 
icke-diskriminerande villkor med insyn. 
b) Överenskommelse om gemensamma regler 
Parallellt skulle WTO:s medlemmar kunna söka identifiera en kärna av gemensamma 
principer och arbeta mot att de antas på det internationella planet. Detta skulle: 
främja likadana konkurrensförhållanden över hela världen; 
underlätta närmare samarbete mellan konkurrensmyndigheter och jämna vägen 
för samordning av internationella genomdrivandeverksamheter; 
främja en gradvis konvergens av konkurrenslagar. 
Gemensamma principer eller regler kan tas fram progressivt och steg för steg. Det kan i 
ett första skede vara lämpligt, att koncentrera sig på horisontella begränsningar 
(fastställande av pris eller kapacitet eller marknadsandelskarteller, anbudsuppgörelser, 
gruppbojkotter, exportkarteller). Arbete på andra åtgärder (missbruk av ledande ställning, 
vissa vertikala hinder såsom återförsäljar- eller leveransavtal med ensamrätt) skulle 
kunna påbörjas parallellt men kan ta mera tid. 
c) Upprättande av instrument för samarbete mellan konkurrensmyndigheter 
Insyn är en väsentlig beståndsdel i ett ramverk för konkurrens. Det skulle kunna tas fram 
föreskrifter med avseende på avisering, informationsutbyte och samarbete mellan 
konkurrensmyndigheter. Här kunde ingå föreskrifter angående samarbetsrutiner, 
12 
exempelvis när organisationer drar igång parallella undersökningar i samma ärende. 
Negativa och positiva hövlighetsinstrument skulle också kunna utvecklas ytterligare16. 
d) Lösning av tvister 
Utöver sin naturliga roll som ett permanent forum för förhandling kring anpassning eller 
stärkande av överenskomna regler och skyldigheter erbjuder WTO också en mekanism 
för tillmötesgående för att hjälpa till att lösa tvister mellan regeringar när ett land påstår 
att avtalade WTO-regler brutits. Privatpersoner har inte tillgänglighet till WTO:s 
tvistlösningssystem. WTO-mekanismerna skulle kunna tillämpas om ett land exempelvis 
brister i upprättandet av en inhemsk konkurrensstruktur, eller om det inte reagerar i ett 
specifikt fall på en begäran om genomdrivandeåtgärd som lämnats in av en annan 
medlem i WTO. Relevanta regler skulle kunna anpassas, vid behov, till karakteristika i 
konkurrenslagstiftning och -riktlinjeröch skulle kunna tillämpas progressivt. 
Ovanstående tankar utvecklas ytterligare i bilagan. 
IV RELATERADE FRÅGOR 
a) Vem bör deltaga ? 
Ett internationellt avtal om konkurrensregler skulle ge fördelar för alla nationer i 
handelsgemenskapen. Samtliga länder skulle kunna vara med på en överenskommelse om 
att ta in konkurrenslagsföreskrifter i sina inhemska lagar. 
Samtidigt skulle tillämpningen av föreskrifter om samarbete och genomdrivande av de 
deltagande länderna kräva att de har en sofistikerad förvaltning som klarar av att hantera 
känslig information och att utvärdera affärsrutiner i ett dynamiskt sammanhang. Många 
utvecklingsländer förfogar ännu inte över denna administrationsapparat. 
Det är därför realistiskt att vänta sig att föreskrifter om samarbete i ett konkurrensavtal, 
om de antas, i ett inledande skede enbart vore tillämpliga mellan ett begränsat antal 
undertecknande parter med färdiga organisationer mot kartellbildning. Föreskrifterna 
kunde till att börja med länka samman industri- och avancerade utvecklingsländer och 
stegvis komma att omfatta flera länder. Alla länder, som har förmåga att ta på sig avtalets 
skyldigheter, skulle kunna vara tänkbara deltagare. 
16 Dessa skulle kunna hämta inspiration från såväl OECD:s 
föreskrifter som från bilaterala avtal. Principen för negativ 
hövlighet innebär att en part skall ta hänsyn till den andra 
partens viktiga intressen innan åtgärder vidtas. Genom det 
positiva hövlighetsinstrumentet (se också sid 7 ovan) kan en part 
be en annan att agera på grundval av sina egna befogenheter för 
att undersöka aktiviteter, vilka negativt påverkar viktiga 
intressen för den första parten. 
13 
En varierande samarbetsintensitet, t ex med avseende på informationsutbyte, skulle 
kunna tillämpas mellan olika länder. 
b) Utvecklingsländers intressen 
Privata konkurrensbegränsande åtgärder har länge varit ett problem för 
utvecklingsländerna. I och med att omsättningen hos många multinationella företag 
kommit att överskrida BNP i medelstora utvecklingsländer har utvecklingsländerna känt 
ett växande behov av ett minimum av reglering vad gäller enskilt agerande på deras 
marknader. Det var som ett svar på detta som UNCTAD tog fram sina konkurrensnormer 
år 1980. Mot bakgrund av denna hållning kan dessa länder förväntas stödja ett ytterligare 
stärkande av internationella regler, i synnerhet om dessa skulle komma att täcka åtgärder, 
t.ex. exportkarteller, vilka idag undgår effektiv kontroll17. 
Även om utvecklingsländerna kanske inte i ett inledande skede deltar i bestämmelserna 
om samarbete mellan konkurrensmyndigheter (se punkt III a ovan) skulle de tjäna på en 
utökad kontroll av konkurrensbegränsande förfaranden med en internationell dimension. 
De skulle också, precis som andra WTO-medlemmar, få tillträde till 
tvistelösningsmekanismerna för det fall att överenskomna grundregler och 
genomförandestrukturer inte har införlivats av andra länder. Vidare skulle de dra fördelar 
av att industriländer eller nyligen industrialiserade länder åtar sig skyldigheterna enligt 
mestgynnadnations-principen vad gäller konkurrensområdet, även om deras egna 
skyldigheter blir mindre långtgående (t.ex. vad gäller övergångsperioder). Slutligen skulle 
alla WTO-medlemmar, inbegripet utvecklingsländer, dra nytta av eventuella 
tvistelösningsavgöranden som skulle kunna skapa nya möjligheter till marknadstillträde. 
Effektiva konkurrensstrukturer kan utgöra ett stöd för liberala investeringsregler i den 
mån konkurrensregler kan säkerställa att investeringar görs under sunda och rättvisa 
förhållanden. 
Upprättandet av lämpliga konkurrensstrukturer är en komplicerad uppgift och kräver 
avsevärda resurser och utbildning. Således bör ett ramverk avseende konkurrensfrågor 
innefatta föreskrifter om tekniskt bistånd till de länder som så begär. 
c) Förhållandet till handelspolitiska skyddsåtgärder 
Förhållandet mellan framarbetandet av ett ramverk för konkurrensfrågor och funktionen 
hos befintliga handelsinstrument är en nyckelfråga i debatten handel-konkurrens. Faktum 
är att genom att ta in konkurrensföreskrifter i handelslagen och/eller i större omfattning 
och effektivare genomdriva konkurrensriktlinjer genom ökat internationellt samarbete 
17 Lägg emellertid märke till att ett konkurrensramverk inte är ett 
universalmedel mot de svårigheter som utvecklingsländerna har att 
kämpa mot till följd av sina begränsade inhemska instrument och 
undersökningsmöjligheter. Detta gör det ännu mera nödvändigt att 
utvecklingsländerna kan få tekniskt bistånd. 
14 
skulle behovet av att tillgripa protektionistiska handelsinstrument minskas. Det går 
emellertid inte att betrakta konkurrensinstrumenten som ersättning för 
handelsinstrumenten. De senare förlorar bara sitt existensberättigande vad gäller helt 
integrerade marknader. Ett ramverk för konkurrensregler skulle således komplettera 
nuvarande handelslagar och skapa ett nytt instrument för att ta itu med 
konkurrensbegränsande agerande på marknader som inte är integrerade. Utvecklingen av 
nya instrument skulle således komplettera, inte ersätta, nuvarande instrument. 
Ovanstående illustreras av praxis inom själva EG. Antidumpningsåtgärder förekommer 
inte med avseende på gemenskapsintern handel, eftersom det här rör sig om en 
fullständigt integrerad marknad18. Denna integrering har för medlemsländerna inneburit: 
eliminering av samtliga tariffer, eliminering av åtgärder för att få likvärdig verkan av 
tariffer (vilket utgör ett bredare koncept än GATT:s skyldighet till nationell behandling) 
och antagandet av de fyra friheterna (varor, tjänster - inklusive bolagsbildning, kapital -
inklusive investeringar samt arbetskraft). Programmet för en inre marknad och relativ 
valutastabilitet har lagts till detta. Konkurrenslagarna har tillämpats i praktiken, bl a med 
en uttrycklig målsättning att integrera medlemsstaternas marknader, av en myndighet 
med egna befogenheter för undersökning och genomdrivande. Samtliga dessa element 
saknas i dagens världshandel. Slutligen motsvarar det under II ovan avhandlade 
ramverket inte EG:s konkurrensstrukturer och skulle behöva bevisa sitt värde. 
d) Förhållandet till gemenskapens rättsordning och medlemsstaterna 
En grundförutsättning för detta meddelande är att en ram för konkurrensregler, 
förhandlade inom ramen för WTO, är förenlig med EG:s konkurrenslagstiftning, särskilt 
bestämmelserna i Romfördraget. WTO-instrumentet skulle enligt traditionen i 
GATT/WTO vara riktat till regeringar, behöva transformeras och inte ha direkt verkan. 
Det skulle också vara mera generellt än de relevanta bestämmelserna i EG.s lagstiftning, 
och tonvikten skulle i det första skedet ligga på förfarandemässiga skyldigheter. Enbart 
av dessa skäl är det mycket osannolikt att det skulle uppstå konflikter mellan en WTO-
panelrapport om de regler som överenskommits i WTO och rättspraxis från Europeiska 
gemenskapernas domstol angående artiklarna 85 och 86 och relaterad lagstiftning19. 
18 
19 EES-avtalet mellan EG och EFTA följer samma tillvägagångssätt: 
antidumpning är utesluten inom de områden där EFTA har tagit över 
gemenskapens regelverk. I handeln mellan gemenskapen och länderna 
i Central- och Östeuropa kan dock alltjämt antidumpningsåtgärder 
vidtas, liksom mellan USA, Kanada och Mexico i samband med NAFTA. 
Detsamma gäller mellan EU och Turkiet: antidumpningsåtgärder 
förblir möjliga trots tullunionsavtalet. 
Ett fall där ett WTO-instrument och motsvarande EG-förordning ligger ännu närmare varandra än 
inom konkurrensområdet är antidumpning. Inom detta område är gemenskapens regler till och med 
en tillämpning av WTO-reglerna, och hittills har det inte uppkommit några konflikter mellan de 
panelrapporter som baseras på WTO-instrumentet och de avgöranden från Europeiska 
gemenskapernas domstol som baseras på EG-förordningen. 
15 
Vidare är företagen, även inom gemenskapen, redan föremål för olika 
konkurrensordningar och en målsättning för ett internationellt ramverk är just att främja 
en likvärdig och rationell tillämpning av konkurrensprinciper på olika marknader. 
Ett annat problem avser frågan om deltagande i ett internationellt ramverk. Eftersom 
konkurrens inte uteslutande utgör en kompetens inom gemenskapen skulle internationella 
fall kunna beröra antingen gemenskapen (om handel mellan medlemsstater påverkats) 
eller en enskild medlemsstat (om den ensam påverkats). Ett ramverk för regler skulle 
behöva ta hänsyn till båda fallen samtidigt som gemenskapens enighet bibehålls för 
åtgärder inom handelsområdet. 
V SLUTSATSER 
Kommissionen anmodar rådet att ta del av detta meddelande genom att: 
Observera att med kraftigare multilaterala insatser skulle fördelarna med större 
samstämmighet och förbättrade konkurrensnormer och bättre genomdrivande kunna bli 
verklighet över hela världen. 
Betänka att ett internationellt ramverk för konkurrensregler kan främja en störningsfri 
handel och således skulle kunna minska de kostnader, störningar och konflikter inom den 
internationella handeln som uppkommer till följd av skiftande inhemska 
konkurrensbestämmelser. 
Inse att, vid sidan av ett fortsatt bilateralt samarbete med de viktigaste samarbetsparterna, 
ett förstärkt multilateralt samarbete med avseende på konkurrens är önskvärt och 
genomförbart vid denna tidpunkt och att det i betydande grad skulle bidra till en mera 
effektiv, stabil och integrerad global ekonomi, vilket både gemenskapen och dess 
medlemsstater och samtliga WTO-medlemmar skulle dra nytta av. 
Inse att en eventuell utveckling av ett internationellt ramverk för konkurrensregler ligger i 
samtliga handelsbedrivande nationers intresse, oavsett på vilken utvecklingsnivå de 
befinner sig. 
Betänka att gemenskapen har sunda erfarenheter av att tillämpa enhetliga 
konkurrensprinciper över olika länder. 
Kommissionen föreslår att rådet beslutar enligt följande riktlinjer: 
Gemenskapen bör till WTO:s ministermöte i Singapore i december 1996 
iordningställa ett förslag, vilket föreslår WTO-medlemmarna att organisationen 
bildar en arbetsgrupp som skall utföra utredningsarbete från 1997 och framåt med 
avseende på framtagandet av ett internationellt ramverk för konkurrensregler. 
16 
I ett sådant ramverk skulle i synnerhet kunna ingå: ett åtagande från alla länder att 
införa inhemska konkurrensregler och genomdrivandestrukturer och, för ett 
begränsat antal länder, ett instrument som möjliggör informationsutbyte mellan 
konkurrensmyndigheter, ett instrument för anhållan om åtgärder på främmande 
marknader samt en mekanism för lösning av tvister mellan regeringar. 
Att Europas näringsliv bör konsulteras och på lämpligt sätt anknytas till arbetet i 
takt med att framsteg görs inom detta område. 
Att gemenskapen bör vara pådrivande i detta ärende och ta initiativ till insatser för 
att bygga upp ett internationellt samförstånd och uppmuntra andra WTO-
medlemmar att stödja multilateralt arbete inom detta område. 
Att begära att OECD och UNCTAD fortsätter sitt arbete avseende handel och 
konkurrens med hänsynstagande till utvecklingen inom WTO. 
17 
BILAGA 
I denna bilaga skisseras de huvudtankar som presenterats i del III i meddelandet. Många 
av tankarna har hämtats från OECD-dokument och andra källor och finns med i 
sonderande syfte. 
a) Införande av inhemska konkurrensstrukturer 
Processen mot ett internationellt ramverk för konkurrensregler skulle kunna genomföras 
på ett progressivt sätt. Ett första steg skulle kunna vara att säkerställa att varje land ser till 
att ta in konkurrensregler i sin nationella lagstiftning och att dessa täcker restriktiva avtal, 
missbruk av ledande ställning och fusioner. Här skulle ingå föreskrifter om ett antal 
rättvisa tillvägagångssätt som säkerställer effektiv tillämpning av reglerna, inklusive 
undersökningsinstrument och lämpliga bestraffningar, liksom tillgänglighet till det 
juridiska systemet, insyn och icke-diskriminering. 
Även om ett växande antal länder har sofistikerade konkurrenslagar för effektiv kontroll 
av restriktiva affärsåtgärder återstår det alltjämt för vissa (utvecklings)länder att införa 
sådana regler. En tillkommande fördel med en överenskommelse mellan alla länder vore 
att de inhemska domstolarna skulle bli en integrerad del av genomdrivandeförloppet, på 
samma sätt som de redan fungerar i de flesta industriländer20. Företagen skulle då inte 
kunna tvingas gå med på förbjudna överenskommelser: dessa skulle inte kunna gå att 
genomdriva inför nationella domstolar. 
En annan viktig fråga är sektorernas omfattning. En nyligen utförd OECD-utredning har 
visat, att det till och med inom OECD-länderna finns väsentliga luckor i det som täcks av 
konkurrenslagarna; de flesta länder tar inte med ekonomiska sektorer i sin 
konkurrenslagstillämpning2'. Ett första steg mot att åtgärda detta skulle kunna vara att 
upprätta en förteckning över dessa sektorer och ett åtagande om "frysning" och gradvis 
reducering från alla länder22. 
På samma sätt bör konkurrensregler gälla för samtliga ekonomiska parter. Offentliga 
företag och företag med speciella eller exklusiva rättigheter bör omfattas, med undantag 
för den del av deras verksamhet där allmännyttan går före tillämpning av 
konkurrenslagstiftning. 
b) Överenskommelse om gemensamma regler 
20 
21 
22 En liknande metod antogs i samband med Uruguayrundans 
förhandlingar vad gäller immaterialrätter (TRIPs). 
"Översikt över vad som omfattas av konkurrenslagar och 
riktlinjer" av professor B Hawk. 
Se OECD:s arbete i detta avseende. 
18 
Det är allmänt vedertaget att horisontella restriktiva åtgärder: karteller, 
marknadsuppdelning, bojkott av utländska företag, prisfixering, anbudsuppgörelser och 
gemensam exklusiv försäljning ger negativa konkurrenseffekter. Det borde vara möjligt 
att i ett tidigt skede formulera internationella föreskrifter för att bekämpa dessa 
företeelser. Relevanta föreskrifter bör också omfatta exportkarteller. Dessa undantas från 
tillämpning av konkurrenslagar i de exporterande länderna. Även om sådana karteller 
omfattas av lagstiftningen i de flesta importerande länder23, är de svåra att komma åt p g a 
bristen på information i det importerande landet. En internationell överenskommelse om 
att göra exportkarteller olagliga skulle göra slut på dessa sedvänjor att "bedra din nästa". 
Vertikala restriktioner, t ex exklusiva återförsäljnings- eller leveransavtal, bör också tas i 
betraktande men här kan det behövas en längre tidsperiod för att uppnå samförstånd och 
här kan länder vilja behålla en högre grad av frihet i sin bedömning av de vertikala 
hindrens24 effekt på konkurrensen. 
En gemensam angreppsvinkel mot vertikala restriktioner skulle kunna erhållas genom 
koncentration på restriktioner som skapar hinder för tillgänglighet till marknaden. 
Arbetsgruppen skulle kunna undersöka i vilken omfattning konkurrensmyndigheter skulle 
kunna ta hänsyn till den internationella dimensionen och väga in 
marknadstillgänglighetsrestriktioners effekter på den inhemska konkurrensen om 
klagomål lämnas in på grundval av föreskrifterna i det internationella ramverket (se 
nedan). 
En sådan granskning av en konkurrensmyndighet skulle visa på det faktum att 
konkurrensfall inte kan utvärderas på ett riktigt sätt utan en noggrann bedömning av den 
internationella miljön: konkurrensriktlinjer kan inte vara identiska i olika länder och varje 
marknad måste bli bedömd i sitt eget sammanhang med hänsyn till de ekonomiska 
förhållanden och strukturer som påverkar öppenheten och därmed konkurrensläget på den 
marknaden. I sin granskning av rutiner skulle konkurrensmyndigheter, vilket många 
redan gör, lägga tonvikt vid faktorer som: handelshinders effekt (tariffära och icke-
tariffära hinder), regelverkshinder (dvs olika normer, restriktioner med avseende på 
distributions- och servicetjänster), hinder för utländska investeringar, förhållandet mellan 
import och utländska investeringar och koncernstrukturer. Konkurrensmyndigheter skulle 
fortsatt basera sina beslut på de effektivitetsmål som är fundamentala för 
23 
24 T ex pappersmassa - avgörande från Europeiska gemenskapernas 
domstol den 27 september 1988, 1988 ECR 5193 
Delvis till följd av skillnader i de bakomliggande 
målsättningarna och principerna har gemenskapen och vissa 
handelspartners olika tillvägagångssätt: Gemenskapen är tämligen 
strikt vad gäller vertikala restriktioner som stör 
marknadsintégreringen - exportförbud och vissa territoriella 
restriktioner; USA intar en mera tolerant hållning. Ett undantag 
utgör riktpriser för återförsäljning, vilket är förbjudet inom de 
flesta.jurisdiktioner. 
19 * 
konkurrensriktlinjer. Men principen om att hänsyn behöver tas till den internationella 
dimensionen i samband med internationella fall skulle tas in i de gemensamma reglerna 
vad gäller alla konkurrensbegränsande förfaranden25. I och med att en marknad skulle 
bedömas mera detaljerat skulle större vikt läggas vid utländsk konkurrens som motvikt 
till tillgänglighetshinder. 
Denna metod skulle också kunna vara värdefull vid arbetet med att få fram att avtal 
rörande missbruk av ledande ställning. Allmän enighet råder om att exkluderande 
åtgärder, hindrande av åtkomst av väsentliga anläggningar, åtgärder med eventuella 
utestängningseffekter som exempelvis köptrohetsrabatter eller andra bindande 
arrangemang, liksom produktionsbegränsning alla kan bli till missbruk av ledande 
ställning. Såsom genomdrivandet av de europeiska konkurrensriktlinjerna visat kan dessa 
åtgärder påverka handeln och skapa tillgänglighetshinder. Andra åtgärder kräver 
ytterligare övervägande: för hög prissättning, "rövarpriser" och vissa vertikala 
arrangemang. 
Antalet internationella fusioner har ökat kraftigt. Det vore ännu alltför tidigt att föreslå 
viktiga internationella regler inom detta område. Samtidigt måste företagen idag avisera 
flera olika konkurrensmyndigheter om en och samma fusion. Metodharmonisering skulle 
kunna medföra att företag och organisationer undviker onödigt dubbelarbete och detta 
skulle i ett stimulerande samarbete begränsa riskerna för motsägande beslut26. Ett första 
steg skulle kunna tas genom harmonisering av aviseringsblanketter och stoppdata27. 
c) Upprättande av instrument för samarbete mellan konkurrensmyndigheter 
25 
26 
27 Denna metod liknar den, som antagits i Havannadokumentet (artikel 
46), där avsaknad av regeringsagerande för att förhindra en 
begränsning av tillgänglighet till marknader skulle kunna utgöra 
ett brott mot dess föreskrifter. Juristerna vid Europeiska 
gemenskapernas domstol följer en liknande inriktning, dvs att 
en åtgärd skall bedömas i sitt ekonomiska och juridiska 
sammanhang och till den vikt som vanligen läggs vid målsättningen 
att säkerställa tillgänglighet till marknaden, även om det enbart 
är en fråga mellan medlemsstater. T ex Henninger (Delimitis) -
avgörande från Europeiska gemenskapernas domstol den 28 februari 
1991. 
1990 års fusionsförordning har extrajurisdiktionella effekter: 
där ingår behörighet för kommissionen att undersöka fusioner 
mellan företag med huvudkontor utanför EG, om de har en 
omsättning om minst 5 miljarder XEU och om två av de berörda 
företagen har en omsättning inom EG om åtminstone 250 miljoner 
XEU. I och med att flera organisationer granskar fusioner är det 
tänkbart att en organisation kanske förbjuder den, medan en annan 
sätter in villkor som avstående från vissa delar eller 
alternativt inte har några invändningar alls 
I OECD:s "Fusionsprocesskonvergensrapport" av Wish/Wood från 1993 
finns ett antal förslag till harmonisering av internationella 
rutiner med avseende på aviseringar om fusioner. 
20 
^s^^^^^^P^^^^^u^^^^îlTw^^Er^^ 
Meningsfullt informationsutbyte är en av de viktigaste faktorerna för samarbete mellan 
konkurrensmyndigheter. Samtidigt är affärsinformation föremål för strikt skydd i lagen 
inom alla jurisdiktioner och det är svårt att föreställa sig ett utbyte av konfidentiella 
handlingar mellan konkurrensmyndigheter som ett rutinärende28. 
Informationsutbytet måste utvecklas försiktigt. Rent generellt kan sägas, att 
organisationernas vilja till samarbete med visshet är som störst när de undersöker samma 
fall och har för avsikt att tillämpa liknande genomdrivandekriterier. Utbytet blir allt 
svårare om olika lösningar emotses. I extremfallet kan en situation förekomma, där en 
organisation söker entydiga genomdrivandeåtgärder, medan motparten inte har för avsikt 
att vidta några åtgärder. Även om det sista exemplet är det svåraste är det då som behovet 
av exakt information är som störst. 
Ett viktigt första steg mot utvecklingen av regler avseende informationsutbyte skulle 
kunna vara att katalogisera alla typer av information som betraktas som konfidentiell i 
olika länder och vilka former av rättsligt skydd som gäller. 
Ett internationellt ramverk skulle till en början kunna möjliggöra utbyte av icke­
konfidentiell affärsinformation mellan en kärngrupp av deltagande länder. Ett ytterligare 
steg skulle kunna tas, om denna mekanism förefaller att fungera bra, genom att ta reda på 
huruvida vissa myndigheter är beredda att bilateralt och på grundval av samtycke utbyta 
mera detaljerade upplysningar. Självklart måste ett sådant utbyte av konfidentiell 
information bli föremål för ett antal kriterier och garantier. Det kan antas att 
organisationer skulle vilja genomföra utbytet med reservation för uppfyllandet av vissa 
villkor (t ex garantier avseende sekretessen eller begränsningar med avseende på 
användningen av den lämnade informationen): i synnerhet den mottagande myndigheten 
skulle tvingas lova att avstå från att vidta extraterritoriella åtgärder på grundval av sådan 
information. Under alla förhållanden kommer troligen fullständiga skyldigheter i 
samband med utbyte att bli en fråga på längre sikt. 
Det står klart att det europeiska näringslivet bör konsulteras och anknytas till arbetet i 
samband med att möjligheter och villkor avseende utbytet av konfidentiell information 
undersöks. 
28 Här bör det påminnas om att det inom vissa sektorer finns 
omfattande möjligheter till internationellt informationsutbyte, t 
ex mellan myndigheter som kontrollerar handeln med säkerheter. 
Inom konkurrensområdet har också olika nivåer för 
informationsutbyte överenskommits: så föreskriver exempelvis EES-
avtalet att informationen delas mellan kommissionen och EFTA:s 
övervakningsmyndighet. Även om samarbetsavtalet EG/USA inte 
föreskriver utbyte av konfidentiell information, antog den 
amerikanska kongressen år 1994 en ny lagstiftning, så att den 
skall kunna arbeta med ömsesidiga arrangemang i syfte att utbyta 
konfidentiell information, även i fall där de sanktioner, som kan 
komma att införas skiljer sig från de som förekommer i amerikansk 
lag. 
21 
Vad gäller antidumpningsundersökningar har tjänstemännen faktiskt möjligheter till 
insamling av data utanför sin jurisdiktion - vanligen får de direkt tillgång till arkiven hos 
de företag de undersöker i tredje land. Ett liknande inslag kunde övervägas vad gäller 
konkurrenssamarbete genom att göra det möjligt för tjänstemän att bistå sina kollegor i 
tredje land i samband med genomförandet av undersökningar. Ett exempel på detta utgör 
de samarbetsformer som tillämpas i gemenskapsinterna fall mellan GD IV och 
medlemsstaternas myndigheter. 
En annan viktig faktor för samarbete mellan myndigheter är det positiva 
hövlighetsinstrumentet, vilket redan tagits med i nyligen ingångna bilaterala 
konkurrensavtal29. Här behöver alternativ undersökas, för att ytterligare utveckla detta 
koncept och för att få med föreskrifter som åstadkommer genomdrivande av 
organisationer i tredje land samtidigt som respektive parts autonomi respekteras. Här kan 
i synnerhet övervägas huruvida och under vilka förhållanden konkurrensmyndigheter 
inom rimliga gränser skulle kunna tvingas genomföra undersökningar för varandras 
räkning och för den begärande motparten inom en överenskommen tidsfrist ange 
huruvida genomdrivandeåtgärder kan förväntas30. Ett beslut att inte vidta åtgärder skulle 
behöva motiveras och styrkas med relevant faktamaterial. 
d) Lösning av tvister 
Fördelarna med internationellt samarbete har presenterats tidigare. Klart är emellertid, att 
fördelarna skulle bli som störst om länder kan fås till att lova hålla sig till överenskomna 
regler. Detta skulle ge ett engagemang för genomdrivande. Mot denna bakgrund bör ett 
ramverk vara av bindande art. 
En central frågeställning vad gäller utvecklandet av ett system för lösande av tvister, som 
skulle tillämpas mellan regeringar, rör den granskningsnorm som en internationell grupp 
skulle kunna tillämpa. I ett första skede kanske en granskning av en grupp koncentreras 
på procedurfrågor: huruvida ett land infört en inhemsk konkurrensstruktur enligt 
överenskommelse; om ett land är underställt informationsutbytesskyldigheter och 
huruvida dessa uppfyllts; samt, om ett land har gjort åtaganden inom detta område, 
huruvida det positiva hövlighetsinstrumentets insyns- och tidsplanekrav uppfyllts i ett 
specifikt fall. Tvistlösningssystemet skulle kunna utvidgas till att omfatta granskning av 
huruvida deklarationen av skälen för det nationella beslutet var adekvata, huruvida fakta 
deklarerats på ett noggrant sätt, huruvida där förekommit något "konstaterat 
bedömningsfel" med avseende på fakta eller huruvida "maktmissbruk" har förekommit. 
29 
30 Se även ovan under fotnot 16. 
Detta inverkar på tilldelningen av resurser för organisationer 
som verkar mot kartellbildning. Det kan i ett första skede bli 
nödvändigt att maximera det antal klagomål som en organisation 
kan lämna till en annan inom ramverket per år, eller att sätta 
ett tröskelvärde (t ex omsättning för den berörda produkten) 
under vilket den aktuella mekanismen inte vore tillämplig. 
22 
En viktig fråga skulle vara de tidsramar som fastställs för lösning av internationella 
tvister, eftersom de företag, som konfronteras med konkurrensbegränsande åtgärder, i 
många fall har möjlighet att begära tillämpning av protektionistiska handelsåtgärder. 
Dessa kan sättas in med kort varsel. Klart är att ett ramverk, som skall ta itu med 
konkurrensbegränsande åtgärder med hjälp av konkurrensinstrument, måste fungera med 
korta tidsperspektiv om det skall ses som ett trovärdigt alternativ. 
En annan nyckelfråga avser åtgärder när ett land döms av en oberoende grupp. Länder 
kan bemyndigas att i avsaknad av korrigerande åtgärder från en utländsk organisation 
vidta åtgärder utanför sin jurisdiktion med användning av sina egna, inhemska 
konkurrenslagar, I de fall detta inte är genomförbart (t ex om där inte finns några 
dotterbolag till det aktuella företaget/de aktuella företagen inom den egna jurisdiktionen) 
är det mera sannolikt att i handelssammanhang vanligen förekommande åtgärder, t ex 
indragning av tarifftill stånd31, kan godtas än konkurrenssanktioner, t ex internationella 
bötesbelopp, som ett nästa steg32. 
I den mån en överenskommelse om konkurrens kan komma att innefatta bindande termer 
är det möjligt att någon form av inskränkningsklausul kan komma att betraktas som 
nödvändig. Detta skulle kunna bädda för fall, där en parts väsentliga intressen förefaller 
uppväga genomdrivandeintresset hos en handelspartner som begärt åtgärd, t ex om den 
senare använt sig av det positiva hövlighetsinstrumentet. En sådan exceptionell situation 
skulle kunna uppstå om en myndighet tillåter omstruktureringsavtal med restriktiva 
verkningar. Sådana frågor har lösts i handelslagsärenden genom att i undantagsfall låta 
GATT-AVTO-medlemmar tillfälligt avvika från sina skyldigheter och vidta 
säkerhetsåtgärder för att skydda sina inhemska industrier. Ett liknande tillvägagångssätt i 
konkurrensfrågor kan komma att behöva övervägas, förutsatt att de vidtagna åtgärderna 
är tidsbegränsade, motiverade, icke-diskriminerande och med full insyn. 
31 
32 WTO-systemet är inriktat på tvistlösning och indragning av 
handelskoncessioner utgör endast en sista åtgärd. Inom WTO har 
tvistlösning åsatts en löpande skala, nämligen (1) 
överenskommelse mellan parterna närsomhelst under förhandlingarna 
genom konsultationer; (2) sedan en grupp konstaterat brott mot 
WTO:s regler sker en begäran om att den felaktiga åtgärden eller 
rutinen ändras till att överensstämma med WTO; (3) om detta inte 
är möjligt genom ett erbjudande om kompensation (genom nya eller 
utökade tillfällen till marknadstillgänglighet, exempelvis genom 
avgiftsreducering eller andra liberaliserande åtaganden) samt 
slutligen, om varken (1), (2) eller (3) är möjliga; (4) 
bemyndigande att stoppa ett motsvarande antal koncessioner. 
Ur konkurrenssynpunkt kan indragning av handelskoncessioner 
tyckas motsäga målsättningen med ökande konkurrens, eftersom dess 
verkan skulle bli minskade möjligheter att komma in på en 
marknad. Emellertid har i praktiken inom GATT/WTO möjligheten att 
dra in handelskoncessioner faktiskt haft en liberaliserande 
effekt och har tvingat länder att se till att deras rutiner 
stämmer överens med GATT-lagstiftningen. Motåtgärder har bara 
bemyndigats en gång. 
23 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 284 slutlig 
DOKUMENT 
SV 08 
Katalognummer : CB-CO-96-304-SV-C 
ISBN 92-78-05727-4 
Byrtn för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg