SV Europeiska unionens officiella tidning C 150/8

Offentliggörande av en ansökan i enlighet med artikel 50.2 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1151/2012 om kvalitetsordningar för jordbruksprodukter och livsmedel

(2017/C 150/06)

Genom detta offentliggörande tillgodoses den rätt att göra invändningar som fastställs i artikel 51 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1151/2012 (1).

SAMMANFATTANDE DOKUMENT

”PORC NOIR DE BIGORRE”

EU-nr: PDO-FR-02106 – 14.1.2016

SUB ( X ) SGB ( )

1. Namn

”Porc noir de Bigorre”

2. Medlemsstat eller tredjeland

Frankrike

3. Beskrivning av jordbruksprodukten eller livsmedlet

3.1 Produkttyp

Klass 1.1 Färskt kött (och slaktbiprodukter)

3.2 Beskrivning av den produkt för vilken namnet i punkt 1 är tillämpligt

Köttet ”Porc noir de Bigorre” kommer från renrasiga slaktsvin av rasen gascon, av han- eller honkön, slaktade vid en ålder av minst 12 och högst 24 månader.

Slaktkropparna ska väga minst 100 kg och ha en minsta fettjocklek på 30 mm och minsta muskeltjocklek på 45 mm uppmätt vid länden.

Fettet innehåller neofytadien, ett kolväte som är markör för gräskonsumtion, i en mängd som överstiger 0,4 områdesspecifika enheter (UAA), baserat på en analys av ryggfettet.

Köttet har en djupröd färg. Färgen har, vid bedömning enligt den japanska skalan för färgen på gluteus medius, ett värde högre än eller lika med 3. Det externa fettet är vitt till färgen och andelen intramuskulärt fett i muskeln longissimus dorsi är minst 2,5 %.

När köttet är tillagat, uppvisar det en inte trådig, smältande, saftig struktur och det är smakrikt och mört.

Köttet säljs kylt. Upptinat, kylt kött tillåts inte.

3.3 Foder (endast för produkter av animaliskt ursprung) och råvaror (endast för bearbetade produkter)

Under digivningsperioden kan griskultingarna få ett kompletteringsfoder som består av en blandning av spannmål, soja och mjölkpulver. Detta foder får uppgå till högst 5 kg per griskulting under den här perioden. Fodret får ha sitt ursprung utanför det geografiska området. Allt foder kan inte framställas i det geografiska området, eftersom dess topografiska egenskaper och klimat inte gör det möjligt att producera alla vegetabiliska råvaror, främst proteingrödor och baljväxter, som är nödvändiga för att ge djuren ett balanserat foder. Denna del av fodret, som är begränsad till 5 kg, är mindre än den mängd som griskultingarna får i sig via modersmjölken. Under den här perioden dricker en griskulting i genomsnitt 40 liter modersmjölk, vilket motsvarar en torrsubstans på ungefär 8 kg som härrör från det geografiska området. Det går inte att intyga att blandningen av spannmål, soja och mjölkpulver härrör från det geografiska området eftersom råvarorna kommer från olika källor.

Efter avvänjningen får griskultingarna ett spannmålsbaserat foder (minst 70 % av råvarans vikt), eventuellt kompletterat med ett tillskott av proteiner (rapskakor, solroskakor, åkerbönor och ärtor), mineraler och vitaminer. Spannmålet måste härröra från det geografiska området.

Tidigast från 3,5 månaders ålder och senast från 6 månaders ålder föds grisarna upp på gräsmarker under gödningsfasen, med en högsta djurtäthet på 20 djur per hektar. Under den här perioden utfodras djuren delvis genom bete. De äter därmed örter, främst klöver och gräsarter, frukt och annat naturligt förekommande foder.

De får ett tillskottsfoder för att främja fettansättningen. Detta foder baseras på minst 70 % spannmål (vete, havre, korn, råg och rågvete), eventuellt kompletterat med derivatprodukter från spannmål och/eller ett tillskott av protein (åkerbönor, ärtor och raps- eller solroskakor), mineral och vitaminer. Spannmålet måste härröra från det geografiska området. Det är enbart tillskott av protein, mineral och vitaminer som får ha sitt ursprung utanför området. På grund av de naturliga begränsningarna är produktionen av dessa tillskott inte tillräckligt stor i det geografiska området.

Det kompletterande fodret får uppgå till högst 3 kg torrsubstans per gris och dag.

Dessa regler innebär att minst 72,6 % av fodret kommer från det geografiska området under djurets livstid.

3.4 Särskilda steg i produktionsprocessen som måste äga rum i det avgränsade geografiska området

Djuren föds, föds upp, göds och slaktas inom det geografiska området.

3.5 Särskilda regler för skivning, rivning, förpackning osv. av den produkt som det registrerade namnet avser

—

3.6 Särskilda regler för märkning av den produkt som det registrerade namnet avser

Identifieringen av varje enskild slaktkropp görs genom en etikett som häftas fast på insidan av varje halv slaktkropp, vid länden, och som innehåller slaktdatum, uppfödnings- och gödningsanläggningens nummer, slakteriets nummer, grisens identifieringsnummer och beteckningen ”Anm.”.

Fram till dess att slaktkropparna når den slutliga distributören ska de åtföljas av en etikett där åtminstone följande anges, utöver lagstadgade uppgifter: namnet på uppfödaren, uppfödningsanläggningens nummer, grisens identifieringsnummer och slaktdatum.

4. Kort beskrivning av det geografiska området

Det geografiska området omfattar följande kommuner eller delar av kommuner:

Kommuner som ingår i sin helhet

Departementet Haute-Garonne

Ardiège, Aspret-Sarrat, Ausson, Bagiry, Balesta, Barbazan, Blajan, Bordes-de-Rivière, Boudrac, Boulogne-sur-Gesse, Cardeilhac, Cassagnabère-Tournas, Cazaril-Tambourès, Charlas, Ciadoux, Cier-de-Rivière, Clarac, Cuguron, Le Cuing, Eup, Franquevielle, Galié, Génos, Gensac-de-Boulogne, Gourdan-Polignan, Huos, Labarthe-Rivière, Labroquère, Lalouret-Laffiteau, Larcan, Larroque, Lécussan, Lespugue, Lodes, Loudet, Lourde, Lunax, Luscan, Malvezie, Martres-de-Rivière, Mont-de-Galié, Montgaillard-sur-Save, Montmaurin, Montréjeau, Nénigan, Nizan-Gesse, Ore, Payssous, Pointis-de-Rivière, Ponlat-Taillebourg, Régades, Saint-Bertrand-de-Comminges, Saint-Gaudens, Saint-Ignan, Saint-Lary-Boujean, Saint-Loup-en-Comminges, Saint-Marcet, Saint-Pé-d’Ardet, Saint-Pé-Delbosc, Saint-Plancard, Saman, Sarrecave, Sarremezan, Sauveterre-de-Comminges, Saux-et-Pomarède, Sédeilhac, Seilhan, Les Tourreilles, Valcabrère, Valentine, Villeneuve-de-Rivière, Villeneuve-Lécussan.

Departementet Gers

— Kommunerna i kantonen Mirande-Astarac, utom Lamazère.

— Kommunerna i kantonen Pardiac-Rivière-Basse, utom Castelnau-d’Anglès, L’Isle-de-Noé, Izotges, Montesquiou, Mouchès.

— I kantonen Astarac-Gimone, kommunerna Arrouède, Aujan-Mournède, Bellegarde, Bézues-Bajon, Cabas-Loumassès, Chélan, Cuélas, Esclassan-Labastide, Labarthe, Lalanne-Arqué, Lourties-Monbrun, Manent-Montané, Masseube, Moncorneil-Grazan, Monlaur-Bernet, Mont-d’Astarac, Panassac, Ponsan-Soubiran, Pouy-Loubrin, Saint-Arroman, Saint-Blancard, Samaran, Sarcos, Seissan, Sère.

— I kantonen Fezensac, kommunerna Gazax-et-Baccarisse, Peyrusse-Grande, Peyrusse-Vieille, Saint-Pierre-d’Aubézies.

Departementet Pyrénées-Atlantiques

Aast, Bédeille, Bentayou-Sérée, Casteide-Doat, Castéra-Loubix, Coarraze, Ger, Labatmale, Labatut, Lamayou, Maure, Monségur, Montaner, Montaut, Ponson-Debat-Pouts, Ponson-Dessus, Pontacq, Pontiacq-Viellepinte, Saint-Vincent, Saubole.

Departementet Hautes-Pyrénées

— Kommunerna i kantonerna Aureilhan, Bordères-sur-l’Échez, Les Coteaux, Moyen Adour, Ossun, Val d’Adour-Rustan-Madiranais, La Vallée de l’Arros et des Baïses (utom Asque, som delvis omfattas), Vic-en-Bigorre.

— Följande kommuner: Adast, Adé, Anères, Les Angles, Anla, Antichan, Antist, Aragnouet, Arcizac-ez-Angles, Argelès-Gazost, Arné, Arrayou-Lahitte, Arrodets-ez-Angles, Artigues, Aspin-en-Lavedan, Astugue, Aventignan, Aveux, Avezac-Prat-Lahitte, Ayros-Arbouix, Ayzac-Ost, Barlest, La Barthe-de-Neste, Bartrès, Bazus-Neste, Bertren, Bize, Bizous, Boô-silhen, Bourréac, Campistrous, Cantaous, Capvern, Cheust, Clarens, Créchets, Escala, Escoubès-Pouts, Gaudent, Gazave, Gembrie, Générest, Ger, Gerde, Geu, Gez, Gez-ez-Angles, Hautaget, Hiis, Ilheu, Izaourt, Izaux, Jarret, Julos, Juncalas, Labastide, Laborde, Lagrange, Lannemezan, Lau-Balagnas, Lézignan, Lombrès, Lortet, Loubajac, Lourdes, Loures-Barousse, Lugagnan, Mazères-de-Neste, Mazouau, Montégut, Montgaillard, Montoussé, Montsérié, Nestier, Neuilh, Omex, Ordizan, Ossun-ez-Angles, Ousté, Pailhac, Paréac, Peyrouse, Pierrefitte-Nestalas, Pinas, Poueyferré, Pouzac, Préchac, Réjaumont, Saint-Arroman, Saint-Créac, Sainte-Marie, Saint-Laurent-de-Neste, Saint-Paul, Samuran, Sarp, Sassis, Sère-en-Lavedan, Sère-Lanso, Siradan, Sireix, Soulom, Tajan, Tarbes, Tibiran-Jaunac, Trébons, Troubat, Tuzaguet, Uglas, Viger.

Kommuner som ingår delvis

Departementet Haute-Garonne

Antichan-de-Frontignes, Chaum, Cierp-Gaud, Esténos, Fronsac, Frontignan-de-Comminges, Marignac, Saint-Béat.

Departementet Hautes-Pyrénées

Adervielle-Pouchergues, Agos-Vidalos, Ancizan, Arcizans-Avant, Arcizans-Dessus, Ardengost, Armenteule, Arras-en-Lavedan, Arreau, Arrens-Marsous, Artalens-Souin, Aspin-Aure, Asque, Asté, Aucun, Avajan, Bagnères-de-Bigorre, Bareilles, Barran-coueu, Bazus-Aure, Beaucens, Beaudéan, Berbérust-Lias, Betpouey, Beyrède-Jumet, Bordères-Louron, Bourisp, Bramevaque, Bun, Cadéac, Cadeilhan-Trachère, Camous, Campan, Camparan, Cauterets, Cazarilh, Cazaux-Debat, Cazaux-Fréchet-Anéran-Camors, Chèze, Esbareich, Esparros, Esquièze-Sère, Estaing, Estarvielle, Estensan, Esterre, Ferrère, Fréchet-Aure, Gaillagos, Gazost, Gèdre, Génos, Germs-sur-l’Oussouet, Gouaux, Grezian, Grust, Guchan, Guchen, Hèches, Ilhet, Jézeau, Labas-sère, Lançon, Loudenvielle, Luz-Saint-Sauveur, Mauléon-Barousse, Nistos, Ossen, Ourde, Ourdis-Cotdoussan, Ourdon, Ouzous, Ris, Sacoué, Sailhan, Saint-Lary-Soulan, Saint-Pastous, Saint-Pé-de-Bigorre, Saint-Savin, Saléchan, Saligos, Salles, Sarrancolin, Sazos, Ségus, Seich, Sers, Sost, Thèbe, Tramezaïgues, Uz, Viella, Vielle-Aure, Vielle-Louron, Vier-Bordes, Viey, Vignec, Villelongue, Viscos, Vizos.

5. Samband med det geografiska området

Specifika uppgifter om det geografiska området

Naturmiljön i produktionsområdet, Bigorre, präglas av sluttningar och dalar som innehåller sedimenten från Pyrenéerna. De i allmänhet djupa jordlagren och sura jordarna samt det fuktiga och milda klimatet bidrar till en riklig gräsväxt som är i det närmaste kontinuerlig under hela året utom under en kort period på vintern. Den ofta begränsade miljön, med sin kuperade terräng och utbredda skogar, är gynnsam för att skapa betesmarker för grisar, med såväl gräs som trädbevuxna områden.

Området Bigorre som sådant uppstod för mer än 2 000 år sedan, då området stod under romerskt styre. Sambandet mellan ”Porc noir” och området Bigorre är bekräftat sedan 1000-talet, då de benediktinska munkarna från Cluny grundade ett stort antal kloster framför allt i Bigorre och utvecklade produktionen och uppfödningen av dessa djur som är särskilt anpassade för att utnyttja natur- och jordbruksmiljön i Bigorre-området.

Uppfödningen av grisar av rasen gascon spreds sedan även långt utanför Bigorre, men fokuserades återigen till området i form av en mindre kärna, från och med 1600-talet och framför allt i början av 1900-talet då rasen var nära att dö ut. Insatser för rasens bevarande och utveckling av uppfödningen genomfördes under 1980-talet, med utgångspunkt från den kvarvarande kärnbesättningen i Bigorre.

Denna ras, som är av den typ som förekommer i Medelhavsområdet, kännetecknas av färgen på borsten, som går från grå till svart, och den låga tillväxthastigheten. Det är en gående gris med smala fötter, spänstig hållning och korta ben. Den är fullständigt anpassad till ett liv utomhus på betesmarker som kan vara sluttande. Den har en enastående härdighet och klarar stora variationer i fråga om klimat- och foderförhållanden. Den har också förmåga att snabbt bygga upp fettreserver när tillgången på föda är riklig. Den är känslig för värme och vind, vilket påverkar valet av betesmarker, som gärna får vara beväxta med träd som ger skugga och/eller skyddande häckar. Den kan utnyttja miljöer som är svåra att odla på (skogs-, hed- och ängsmark och branta sluttningar) samtidigt som dessa miljöer underhålls.

Det genetiska urvalet som görs för rasen i dag är inriktat på bland annat foglighet och moderligt beteende hos suggorna, egenskaper som är viktiga för den här typen av uppfödning.

Grisarna ”Porc noir de Bigorre” går på bete från sex månaders ålder. Under hela denna slutgödningsfas äter de fullvuxna grisarna dagligen 5–6 kg föda. Mängden tillsatt foder är begränsad till högst 3 kg per dag, vilket betyder att de själva måste hitta 2–3 kg föda genom bete. Detta bete består främst av gräs. En mätning som genomförts på en gräsbeväxt betesmark visar att grisarna äter ända upp till 2,9 kg gräs per dag. På betet hittar grisarna även olika frukter (ekollon, kastanjer …) beroende på årstid, rötter, daggmaskar, insekter … som kompletterar deras föda. På hösten, den period då det finns gott om frukt på vissa betesmarker, passar grisarna på att äta mycket av den och konsumerar mindre tillskottsfoder.

Produktens särskilda egenskaper

Köttet har följande egenskaper:

— Slaktkroppens minimivikt är 100 kg, tjockleken på fettlagret är minst 30 mm och muskeltjockleken är minst 45 mm, mätt vid länden.

— Köttet har en djupröd färg. Färgen har, vid bedömning enligt den japanska skalan för färgen på glutealmuskeln gluteus medius, ett värde högre än eller lika med 3.

— Det externa fettet är vitt till färgen. Andelen intramuskulärt fett i muskeln longissimus dorsi är minst 2,5 %, med ett medelvärde på 4 %, att jämföra med 1,5 % för konventionella grisar.

När köttet är tillagat är det rosaaktigt och uppvisar en inte trådig, smältande och saftig struktur. Det är smakrikt och mört, med ett fettlager i ytterkanten av snittytan och en intensiv doft och smak.

Orsakssamband

Grisar av rasen gascon har egenskaper som har valts ut av uppfödarna under flera århundraden och som gör att de är perfekt anpassade till miljön och uppfödningsmetoden: de är bra på att förflytta sig och tål variationer i såväl klimat som foder.

Grisarna ökar mycket i vikt ute på betet. Betet innebär att grisarna regelbundet kan och måste vara fysiskt aktiva, vilket leder till en muskulär utveckling som ger ett mer marmorerat kött som innehåller mer myoglobin och därför är rödare.

Den föda som grisarna hittar under betet innehåller aromatiska ämnen som påverkar köttets organoleptiska egenskaper. Födan från betet varierar efter årstid, men motsvarar under slutgödningsperioden ungefär 50 % av grisens dagliga foderintag. Denna andel säkerställs genom en låg djurtäthet på betet och genom begränsningen av mängden tillskottsfoder.

Det är framför allt under slutgödningsperioden, dvs. på betet, som fettansättningen sker, vilket i sin tur på olika sätt styr de sensoriella kvaliteterna. Den stora andel av födan som består av gräs och spannmål med lågt fettinnehåll (framför allt vete och korn) främjar halterna av antioxidanter, fettsyror och omega 3 liksom den endogena syntesen av fettsyror med låg oxiderbarhet. Fodrets egenskaper avgör alltså fettsyrornas sammansättning. Fodret bidrar på så sätt till köttets specifika sensoriella kvaliteter.

Grisarna slaktas vid relativt hög ålder (12 till 24 månader, jämfört med 5 till 6 månader för industriella slaktsvin) efter att ha levt ett liv som kännetecknas av regelbunden muskelaktivitet, vilket ger köttet dess djupröda färg och en struktur som man inte hittar hos djur från klassisk uppfödning.

Slutligen, tack vare rasens egenskaper, fodertillförseln och det specifika uppfödningssättet, uppvisar köttet ”Porc noir de Bigorre” typiska egenskaper som en djupröd färg, externt fett med vit färg, en inte trådig, mör, saftig och smältande struktur samt en intensiv smak.

Hänvisning till offentliggörandet av produktspecifikationen

(artikel 6.1 andra stycket i genomförandeförordningen)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCPorcNoirDeBigorre2016.pdf

(1) EUT L 343, 14.12.2012, s. 1.