1.Inledning

Den 2 februari 2016 offentliggjorde kommissionen ett meddelande till Europaparlamentet och rådet om en åtgärdsplan för att ytterligare förstärka kampen mot finansiering av terrorism. Åtgärdsplanen utgick från befintliga EU-regler i syfte att åstadkomma en anpassning till nya hot och hade till ändamål att uppdatera EU:s politik i enlighet med internationella standarder. I planen diskuterades ett stort antal problem och lösningar på olika områden med koppling till terrorismfinansiering.

Inom ramen för kommissionens åtgärder för att utöka tillämpningsområdet för förordningen om kontroller av kontanta medel som förs in i eller ut ur Europeiska unionen hänvisades till det lämpliga i att undersöka om det kunde vara relevant med övre gränser för kontantbetalningar. I åtgärdsplanen noterades även att ”flera medlemsstater har förbud mot kontantbetalningar över ett visst belopp”. Sådana förbud har emellertid inte diskuterats på EU-nivå.

I sina slutsatser om kampen mot terrorism av den 12 februari 2016 uppmanade Ekofinrådet kommissionen ”att undersöka behovet av lämpliga restriktioner för kontantbetalningar över vissa tröskelvärden”.

Efter åtgärdsplanen och stödet från Ekofinrådet inledde kommissionens avdelningar informella kontakter med medlemsstaterna för att samla in information om deras praxis på området, deras nationella erfarenheter av restriktioner för kontantbetalningar och deras synpunkter på ett eventuellt initiativ på detta område.

Kommissionen rapporterade om denna snabba och informella undersökning vid Ekofinmötet den 17 juni 2016, och meddelade att en ingående konsekvensbedömning skulle genomföras, inklusive en kostnads-nyttoanalys av möjliga åtgärder på EU-nivå. Denna bedömning skulle även inbegripa ett offentligt samråd.

Kommissionen beställde konsekvensbedömningen från en extern uppdragstagare och ett offentligt samråd genomfördes mellan mars och maj 2017.

Resultaten av studien från uppdragstagaren gav vid handen att restriktioner för kontantbetalningar inte skulle förhindra terrorismfinansiering på ett avgörande sätt, men visade att sådana restriktioner skulle kunna vara användbara i kampen mot penningtvätt. Studien uppmärksammade också att förekomsten av olika restriktioner på nationell nivå hade en märkbar negativ inverkan på den inre marknaden, genom att snedvrida konkurrensen och medföra olika villkor för vissa företag.

Syftet med denna rapport är att presentera slutsatserna av studien och det offentliga samrådet. Rapporten bör läsas tillsammans med studien, som innehåller mer detaljerad information.

2.Bakgrund

2.1.Kontanta medel

I denna rapport avses med kontanta medel sedlar och mynt som getts ut av centralbanker.

Studien innehåller detaljerad information om användningen av kontanta medel i olika länder. I Europeiska centralbankens rapport The use of cash by households in the euro area (hushållens användning av kontanter i euroområdet), som utgår från en undersökning som gjordes 2016, finns också värdefull information om hur kontanta medel används på försäljningsställen. Enligt rapporten från ECB är kontanter fortfarande det vanligaste betalningsmedlet i euroområdet och utgör alltjämt en viktig värdereserv.

Kommissionens fokus vid bedömningen av en möjlig gräns för kontantbetalningar har legat på stora betalningar, vilka endast utgör en mindre del av alla kontanttransaktioner. Användningen av kontanta medel i allmänhet berörs inte.

2.2.Rättslig ram

2.2.1.EU-nivå

Det finns för närvarande ingen lagstiftning på EU-nivå som begränsar kontanta betalningar. Dock finns det två rättsliga instrument genom vilka det införs skyldigheter i samband med användning av kontanter.

Förordningen om kontroller av kontanta medel föreskriver ett kontrollsystem som gäller för fysiska personer som reser in i eller ut ur unionen och som för med sig kontanter eller överlåtbara innehavarpapper till ett värde av 10 000 euro eller mer. Den 21 december 2016 utfärdade kommissionen ett nytt lagstiftningsförslag för att ytterligare stärka dessa kontroller. Medlagstiftarna förhandlar för närvarande om förslaget.

Genom fjärde penningtvättsdirektivet införs skyldigheter avseende kundkännedom vad gäller personer som handlar med varor i den utsträckning att de gör eller tar emot kontantbetalningar på 10 000 euro eller mer, oavsett om transaktionen utförs vid ett tillfälle eller flera tillfällen som förefaller ha samband.