SV Europeiska unionens officiella tidning C 120/82

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Migration och utveckling: möjligheter och utmaningar”

(2008/C 120/18)

Vid sin plenarsession den 16 februari 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om

”Migration och utveckling: möjligheter och utmaningar”.

Sektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 3 oktober 2007. Föredragande var Sukhdev Sharma.

Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 125 röster för och 5 nedlagda röster:

1. Sammanfattning

1.1 I detta yttrande på eget initiativ presenterar kommittén en rad relevanta policyförslag avseende migration och utveckling, två områden som hänger mycket nära samman.

1.2 Genom att fokusera på en rad praktiska exempel, förslag och samarbetskoncept som kan vara av ömsesidig nytta kan migration ses som ett sätt att främja utveckling. Kommittén vill genom att föreslå särskilda åtgärder föra debatten från policynivån till programplaneringsnivån.

1.3 En framgångsrik migrations- och utvecklingspolitik förutsätter att man fäster större vikt vid penningöverföringarnas betydelse (3.4–3.8) i syfte att höja mottagarnas inkomstnivåer och eventuellt att man reglerar migrationsflödena till förmån för de minst utvecklade länderna eller vissa låginkomstsegment i utvecklingsländerna (4.2). Begreppet gemensam utveckling kan innebära att privata penningöverföringar kanaliseras till investeringar i infrastrukturprojekt som är till nytta för den breda allmänheten (5.1–5.2). Andra former av gemensamma utvecklingsprojekt inkluderar emigrantorganisationerna i arbetet med att mobilisera humankapital och pengar till utländska direktinvesteringar, kunskaps- och tekniköverföringar samt överföringar till sociala och kulturella projekt (5.3–5.8). Migrations- och utvecklingspolitiken kan minska de negativa effekterna med kompetensflykt genom kompetensförstärkning och genom att underlätta cirkulära och virtuella migrationsmönster (6.2–6.4). Kommittén hävdar avslutningsvis att migrations- och utvecklingspolitiken endast kan bli framgångsrik om hänsyn tas till dessa aspekter på andra politiska områden och om man ser till att samtliga politiska åtgärder hänger samman (7.1–7.3).

1.4 Detta yttrande kompletterar kommitténs yttrande om ”EU:s invandringspolitik och utvecklingssamarbete med ursprungsländerna” (föredragande: Luis Miguel Pariza Castaños) (1). Yttrandet är också ett stöd till kommissionens meddelande om cirkulär migration och partnerskap för rörlighet mellan Europeiska unionen och tredjeländer (2).

2. Migration och globalisering

2.1 Globaliseringsprocessen har lett till fri rörlighet för kapital, varor och tjänster. Människors rörlighet förblir dock den minst fria rörligheten. För att ge utvecklingsekonomier en större del av den ekonomiska tillväxt som genereras av globaliseringen är det viktigt att i högre grad uppmärksamma den fria rörligheten för människor. Detta yttrande grundar sig på tanken att migration är en möjlighet för utvecklingsländer att delta på ett mer jämlikt sätt i dagens globaliserade ekonomi. Genom migration kan orättvisorna minska. Migration får dock inte ses som ett substitut för traditionellt bistånd.

2.2 Två fenomen utgör grunden för idén om att migration utgör en länk mellan globalisering och utveckling. För det första visar den demografiska trenden att det redan nu råder brist på arbetskraft i EU och att denna brist kommer att förvärras inom en nära framtid, framför allt inom den arbetskraftsintensiva servicesektorn. För det andra beräknar Världsbanken att en korrekt hanterad migration inom den närmaste framtiden skulle kunna ge betydande monetärt bistånd i form av penningöverföringar till personer i fattiga länder (3). Penningöverföringarna mellan OECD-länderna, men också från OECD-länderna till utvecklingsländer samt mellan utvecklingsländer ökar konstant (4). Det kan således vara genom bland annat internationell migration som vi kan uppnå millenieutvecklingsmålen. Både penningöverföringar och faktorer som gemensam utveckling och cirkulär migration har stor betydelse för utvecklingen. Och ännu viktigare: utvecklingen får sin drivkraft från arbetsmarknadens behov i Västeuropa.

2.3 I detta yttrande betonar kommittén behovet av ett välutvecklat, övergripande och integrerat angreppssätt avseende migrations- och utvecklingspolitiken som kan skapa en situation där alla parter är vinnare.

2.4 Genom ett sådant angreppssätt erkänns den obalans i fråga om migrationens positiva och negativa konsekvenser för utvecklingsländerna. Migrationens kostnader och fördelar behandlas i enlighet därmed. Den internationella migrationen lindrar trycket från överbefolkning och arbetslöshet i vissa länder. En framgångsrik export av välutbildad arbetskraft blir en källa till penningöverföringar, utländska direktinvesteringar och kunskapsöverföring. Ett kontinuerligt utflöde av arbetskraft kan dock hindra utvecklingen i andra länder. En korrekt hanterad migration ökar därför migrationens positiva effekter samtidigt som de negativa konsekvenserna mildras.

2.5 Kommittén stöder den bedömning som ledande internationella utvecklingsorganisationer gjort, bl.a. Världsbanken, Storbritanniens kommitté för internationell utveckling och Oxfam. Alla lyfter fram den internationella migrationens utvecklingspotential när det gäller att komma till rätta med fattigdom och skapa en hållbar ekonomisk utveckling i ursprungsländerna. Penningöverföringarna leder till stora inkomstökningar för de mottagande hushållen, vilket är en viktig drivkraft för att komma till rätta med fattigdomen på kort sikt. Med rätt styrning kan man på lång sikt även skapa hållbar utveckling, en tanke som bygger på begreppet gemensam utveckling, t.ex. välgörenhetsprojekt inom emigrantgruppen, penningöverföringar för sociala ändamål, kunskapsöverföring och transnationella företagsnätverk.

2.6 Fördelen med en korrekt hanterad internationell migrations- och utvecklingspolitik är att man kan skydda utsatta länder (nästan alla afrikanska länder söder om Sahara) från negativa konsekvenser för ländernas utveckling på grund av migration. De utvecklingsländer som tjänar minst på penningöverföringar och välgörenhetsprojekt har ofta de högsta migrationskostnaderna: förlust av välutbildade och högt kvalificerade människor. Modeller med cirkulär och virtuell migration kan i viss utsträckning korrigera bristerna med okontrollerad emigrering. Inom migrations- och utvecklingspolitiken kan man dessutom ta hänsyn till de behov och särskilda egenskaper som kännetecknar vissa sektorer som är särskilt utsatta, t.ex. utbildnings- och vårdsektorn. Om inte stränga migrationsregler förhindrar förlusten av välutbildad vårdpersonal i områden som drabbats hårt av hiv och aids kommer andra utvecklingssatsningar att vara lönlösa. Ett bilateralt och regionalt migrationssamarbete mellan ursprungsländerna och EU kan spela en viktig roll när det gäller att skydda dessa sektorer som är av avgörande betydelse för utvecklingsländernas utveckling.

2.7 Kommittén har noterat att migrationen i grunden påverkar ursprungsländerna och EU:s medlemsstater på många olika sätt, vilket i vissa fall erkänns först många år efter det att migrationsrörelsen inletts. En fråga som blir allt viktigare är situationen för de barn till migranter som stannar kvar i ursprungslandet samt deras hälsa och utbildningsmöjligheter i hushåll med ensamstående föräldrar. Ur samhällets synvinkel råder ofta en obalans mellan andelen kvinnor och män i migrationsområden, vilket med största sannolikhet påverkar de samhällsekonomiska ramvillkoren för utveckling på lång sikt. Dessa faktorer måste beaktas när den internationella migrationspolitiken planeras och genomförs.

2.8 Kommittén vill lyfta fram det samhällsekonomiska ömsesidiga beroende som i dag råder mellan ursprungsländerna och EU:s medlemsstater. Ekonomiskt framgångsrika migranter i EU:s medlemsstater tenderar att skicka mer pengar till sitt hemland. Socialt välintegrerade migranter har likaledes större möjligheter att påverka utvecklingen i ursprungslandet genom välgörenhet, överföringar till sociala biståndsprojekt samt cirkulär eller virtuell migration, jämfört med migranter som inte är lika väl integrerade. EU:s medlemsstater måste följaktligen utarbeta metoder som förhindrar kompetensslöseri, genom bättre integration på arbetsmarknaden rent generellt, mer jämställda löner och förbättrade arbetsvillkor, bl.a. genom tillträde till fackföreningar eller genom att komma till rätta med migranternas ofta problematiska rättsliga ställning. På så sätt kan man maximera migranternas bidrag till mottagarlandet och öka deras utvecklingspotential.

2.9 En fråga som hänger samman med denna problematik är vilka metoder som ska användas för att begränsa den oreglerade migrationen. Oreglerad migration är negativ för EU:s medlemsstater på grund av kopplingen till olaglig sysselsättning. Den oreglerade migrationen utgör också ett hot för (de illegala) migranterna, eftersom de ofta hamnar i en svag ställning och i ett förhållande som andra kan utnyttja till deras nackdel genom svåra arbetsförhållanden med få regler avseende hälsa och säkerhet. Oreglerad migration har också en negativ inverkan på utvecklingsmöjligheterna. Möjligheterna till integration i EU:s medlemsstater är begränsade och de höga kostnaderna för sådan migration minskar möjligheterna till penningöverföringar till hemländerna. Icke desto mindre är legalisering av situationen för migranter utan identitetshandlingar som är integrerade i värdländerna ett humanitärt krav och samtidigt en ekonomisk och social nödvändighet. Genom att öka möjligheterna till reglerad migration ökar man migrationens utvecklingspotential samtidigt som man försvårar för kriminella organisationer som bedriver människosmuggling och människohandel. Laglig migration leder därför till minskad exploatering.

2.10 Kommittén noterar att Syd-Syd-migrationen är den vanligaste formen av internationell migration. Internationella migranter väljer oftast att flytta till ett grannland eller till ett näraliggande land (5). Migration innebär ett risktagande och kräver ekonomiska resurser, kunskaper och kontaktnät och förflyttningar inom ett lands gränser är självfallet den absolut mest förekommande formen av migration, framför allt för fattiga människor (6). En övergripande metod för hanteringen av migrations- och utvecklingspolitiken måste därför ta hänsyn till den regionala och interna migrationens möjliga inverkan på fattigdomsbekämpningen och den ekonomiska utvecklingen.

2.11 Kommittén anmodar medlemsstaterna att tillämpa de standarder som anges i Internationella konventionen om skydd av rättigheter för samtliga migrerande arbetstagare och deras familjer (1990).

3. Migration och fattigdomsminskning – vikten av att underlätta penningöverföringar

3.1 Kommittén vill lyfta fram utvecklingspotentialen hos de penningöverföringar som sker mellan migranter och deras familjer i hemlandet. Det finns stöd i forskningen för att penningöverföringar innebär en direkt ökning av inkomstnivån hos betalningsmottagaren, vilket därigenom minskar fattigdomen.

3.2 Det finns dock en gråzon, som inte är försumbar (mellan 1/3 och 2/3), i fråga om penningöverföringar via informella kanaler. Detta får negativa konsekvenser för både migranterna och betalningsmottagarna liksom för EU:s medlemsstater och ursprungsländerna. Den bristfälliga konkurrens som kännetecknar finansiella tjänster i den informella sektorn innebär att migranterna och betalningsmottagarna inte har något val utan måste acceptera höga transaktionskostnader som i sin tur urholkar migranternas inkomster. För finansiellt svaga utvecklingsländer utgör penningöverföringarna en viktig källa för utländsk valuta. Om överföringarna sker den officiella vägen via det reguljära banksystemet förbättras den finansiella utvecklingen genom att den samlade nivån av sparande och långivning inom den lokala banksektorn ökar (7). Penningöverföringar genererar därmed en positiv makroekonomisk utveckling. Inom EU förknippar vi generellt den informella banksektorn med bristande säkerhet. Dylika informella finansiella transaktioner underlättar ofta penningtvätt eller finansiering av terroristorganisationer.

3.3 Det finns många skäl till varför migranter ofta väljer informella kanaler i stället för det reguljära banksystemet när de för över pengar till sina hemländer. Många migranter väljer informella överföringskanaler eftersom det reguljära banksystemet är för dyrt, för långsamt, för byråkratiskt eller helt enkelt inte tillgängligt. Migranter saknar också förtroende för ursprungslandets banksektor eller är rädda för växelkursfluktuationer. Fattiga betalningsmottagare, framför allt personer som bor i avlägset belägna landsbygdsområden, har inte tillgång till landets banksystem. Många har inte råd att betala de avgifter som krävs för att ha ett bankkonto. Överföringsavgifterna inverkar oproportionerligt mycket på låginkomstfamiljer som regelbundet skickar små belopp. Migranter som saknar uppehållstillstånd kan inte utnyttja banksystemet eftersom de saknar de dokument som krävs för att öppna ett bankkonto.

3.4 Kommittén uppmanar medlemsstaterna, kommissionen, parlamentet och rådet att beakta följande initiativ som ett sätt att främja utveckling:

3.4.1 Migranter som bor och arbetar utomlands bör kunna öppna sparkonton i utländsk valuta hos inhemska banker i ursprungslandet.

3.4.2 Familjer med låga inkomster bör kunna utnyttja banktjänster genom att bankerna tillämpar rimliga bankavgifter och utvidgar sin verksamhet till att omfatta befolkningsgrupper som för närvarande saknar bankkonto. Detta skulle kunna ske genom att man kopplar bankernas tjänster till andra tjänstesektorer, t.ex. postväsendet, stora affärskedjor eller befintliga kreditkassor. Sänkta avgifter för penningöverföringar får dock inte ätas upp av ofördelaktiga växelkurser som fastställts på en nivå där bankerna gör orimliga vinster.

3.4.3 Konkurrensen mellan företag som tillhandahåller överföringstjänster måste skärpas så att överföringsavgifterna kan sänkas. Icke-statliga organisationer och offentliga myndigheter inom EU kan främja konkurrensen genom att tillhandahålla prisjämförelser mellan olika företag. Ett intressant exempel är webbsidan www.sendmoneyhome.org. Det civila samhället skulle i samarbete med olika finansiella institutioner kunna verka för att förbättra migranternas ekonomiska kunskaper.

3.4.4 En modernisering av bankteknologin i ursprungsländerna skulle minska transaktionskostnaderna avsevärt, skynda på handläggningen och förbättra säkerheten. För att öka effektiviteten ytterligare skulle man kunna använda satellitbaserad informationsteknik i avlägset belägna områden som stöd för ett förbättrat överföringssystem. Betalkort och kompletterande mobiltelefonitjänster är exempel på innovativa lösningar för att utvidga det nuvarande systemet. Alla dessa kapacitetsbyggande åtgärder kräver investeringar. Incitament för dylika investeringar kan skapas inom ramen för det internationella utvecklingsbiståndet eller via offentlig-privata partnerskap.

3.4.5 De stränga identifieringskraven är avskräckande för migranter utan uppehållstillstånd som vill öppna ett bankkonto. Banker bör utveckla idéer som gör det enklare för migranter (utan uppehållstillstånd) att utnyttja olika banktjänster. Medlemsstaterna bör överväga om regelverket för banksektorn bör ändras i syfte att möjliggöra denna process.

3.5 Minskade överföringsavgifter är ett första nödvändigt steg för att öka penningöverföringarnas utvecklingseffekter. Åtgärder för att underlätta betalningsflödet bör också vidtas. EU-länderna bör även inleda ett penningöverföringssamarbete med de ursprungsländer till vilka stora belopp överförs. Detta samarbete skulle kunna bidra till att fattiga människor får tillgång till banksystemet, överföringsföretagens möjligheter att underlätta överföringsflödet förbättras och incitament skapas för att använda reguljära överföringskanaler.

3.6 Kommittén anmodar bankerna i EU att utarbeta en policy för banktjänster som präglas av ett starkt socialt företagsansvar och som lyfter fram bankernas centrala roll när det gäller att tillgodose migranters och deras familjers behov.

3.7 Kommittén efterlyser i synnerhet partnerskap som tar fasta på initiativ som bidrar till att penningöverföringarna används för utvecklingsändamål genom lägre kostnader och förbättrad tillgång till banksystemet. Två framgångsrika modeller beskrivs nedan.

3.7.1 Organisationen för mobiltelefonioperatörer GSM Association och betalningsklareringsföretaget MasterCard har infört ett system som gör det möjligt för migranter att ladda upp kontanter på sina mobiltelefoner och därefter skicka pengarna till ett mobilnummer i utlandet, där betalningsmottagaren får ett textmeddelande som informerar om att pengarna har anlänt.

3.7.2 Lloyds TSB Bank i Storbritannien har inlett ett samarbete med indiska ICICI Bank som gör det möjligt för indier som inte är bosatta där att föra över pengar gratis till Indien så länge som det finns ett minimibelopp på deras konto i ICICI Bank.

3.8 Framför allt under konflikter och kriser samt efter naturkatastrofer är penningöverföringar ett effektivt och snabbt sätt att tillgodose behoven hos flyktingar och andra drabbade i ursprungsländerna. Humanitära biståndsorganisationer och organisationer som är först ute på fältet vid dylika situationer bör beakta möjligheten att erbjuda penningöverföringar som en del av deras biståndspaket efter en konflikt eller naturkatastrof.

4. Migration och åtgärder för att komma till rätta med ojämlikhetsklyftan – att reglera de legala migrationsströmmarna till förmån för underutvecklade regioner

4.1 Trots penningöverföringarnas potential att bekämpa fattigdom i realtid för betalningsmottagarna har transaktioner mellan privatpersoner begränsad effekt på landets utveckling, eftersom fördelen att kunna ta emot överföringar från utlandet generellt sett inte omfattar den fattiga befolkningen. Tvärtom, personer som har råd att finansiera migrationens initialkostnader kommer ofta från lägre medelinkomsthushåll. Penningöverföringarna sker dessutom i första hand till länder med stor befolkning i utlandet och en medveten politik för humankapitalexport. Mindre än en tredjedel av penningöverföringarna går till världens minst utvecklade länder. Ett kontinuerligt inflöde av pengar kräver i stor utsträckning ett kontinuerligt utflöde av migranter och påverkas därför av förändringar i invandringspolitiken eller den ekonomiska tillväxten i världens utvecklade länder.

4.2 För att öka penningöverföringarnas fattigdomsbekämpande effekter och samtidigt minska ojämlikhetsklyftan måste EU-länderna inte bara förbättra och underlätta överföringarna på det sätt som beskrivs ovan, utan också styra migrationsflödet på ett bättre sätt. Restriktioner som förhindrar migranter att vistas och arbeta i mottagarländerna påverkar följaktligen flödet av penningöverföringar till ursprungsländerna negativt. EU-länderna kan dessutom aktivt bestämma vart penningöverföringarna ska gå genom att ge grupper av migranter från vissa länder eller regioner preferensstatus. Detta skulle kunna förhindra att befintliga migrantnätverk leder till regional snedvridning i ett land eller till ökad ojämlikhet i ursprungsländerna. Värdlandet kan således i ett tidigt skede bistå ursprungsländernas minst utvecklade regioner och bidra till att ojämlikhetsklyftan minskar. Ytterligare en åtgärd som syftar till att penningöverföringarna når de minst utvecklade regionerna är att vända sig till personer i låginkomsthushåll och underlätta migrationsprocessen för dem.

5. Migration och (gemensam) utveckling

5.1 Gemensam utveckling är samlingsnamnet på verksamhet som utförs av migranter som kompletterar (inte ersätter) andra utvecklingsinsatser. Sådan verksamhet kännetecknas av behovsprövad programplanering, långsiktighet och möjligheten att skapa länkar mellan emigranter i utlandet och personer i ursprungsländerna. En form av gemensam utveckling som når alla inkomstnivåer i den mottagande gruppen är investeringar i infrastruktur för utbildning och grundläggande hälsovård tack vare penningöverföringar. Kommittén stöder därför åtgärder för att förankra penningöverföringar till utvecklingsländernas i gemensamma utvecklingsprojekt.

5.1.1 Ett initiativ som förtjänar att omnämnas är kapitalmatchningsprogrammet. Varje penninggåva från migranter till gemensamma utvecklingsändamål i ursprungslandet matchas med ett lika stort belopp från övriga institutioner som ingår i samarbetsprojektet (8). Under idealiska förhållanden och för att uppnå hållbara effekter på lång sikt bör dessa samarbetsparter vara organisationer för utvecklingsbistånd som bidrar till programmet med förvaltningsexpertis och personal med yrkeserfarenhet tillsammans med politiker på lokal nivå. Dessa kapitalmatchningsprogram bör komma till den breda allmänhetens kännedom och vara lätta att kontakta genom informationsplattformar som också främjar användningen av reguljära bankkanaler för penningöverföringar. När framgångsrika kapitalmatchningsprogram väl har utarbetats kan ytterligare samarbetsparter från den privata sektorn inkluderas i programmen. Framför allt företag som sysselsätter en betydande andel migranter och finansiella företag som bidrar till enklare penningöverföringar bör ta sitt sociala företagsansvar och uppmuntras att delta. Sådana offentlig-privata partnerskap gynnar samtliga deltagande parter. Utvecklingseffekterna ökar tack vare större kollektiva överföringar och företag och banker skapar ökat förtroende gentemot sina kunder. Kommittén är emellertid medveten om att man i ett samarbete mellan ursprungslandet och mottagarlandet bör beakta alla nivåer: såväl regeringar och myndighetsinstitutioner som arbetsmarknadsparter och det civila samhällets organisationer. På detta sätt skulle utvecklingen av praxisen och av stadgar för att bekämpa korruption förhindra att ett hänsynslöst utnyttjande av de medel som överförs uppkommer.

5.2 Andra former av gemensamma utvecklingsprojekt fokuserar på att styra penningöverföringarna till företagar- och investeringsrelaterad verksamhet.

5.2.1 Ursprungsländerna kan skapa incitament för att öka det totala penninginflödet till gemensamma utvecklingsprojekt genom särskilda inkomstskatteavdrag för migranter som investerar i det lokala näringslivet eller befrielse från tullavgifter vid import med anledning av företagsinvesteringar.

5.2.2 Kommittén rekommenderar att banksektorn och biståndsorganen prövar olika pilotprojekt som kopplar samman penningöverföringar och mikrofinansieringsinstitutioner i utvecklingsländerna.

5.2.3 Banksektorn i ursprungsländerna och inom EU bör uppmanas att utveckla partnerskap för penningöverföringar i syfte att underlätta motköp av kompletterande finansiella tjänster, t.ex. genom att erbjuda lån till småföretag eller bolån vid sidan om penningöverföringstjänster.

5.2.4 För att stödja och utöka denna verksamhet bör biståndsorgan och organisationer i det civila samhället informera invandrargrupper i EU om olika investeringsmöjligheter, erbjuda företagarutbildning och stödja nätverk som består av migranterna i utlandet och företagare i ursprungslandet som behöver ytterligare kapital. Kontakter bör skapas mellan migranter som startar egna företag i värdländerna och företagare i ursprungsländerna inom ramen för strategiska företagar- och utvecklingsnätverk.

5.3 Vissa av de åtgärder som nämns ovan kräver ett samarbete med olika emigrantorganisationer i mottagarländerna. Kontaktnätet mellan emigranter och hemlandet är i huvudsak resultatet av individers eller gruppers agerande på eget initiativ. Dessa nätverk är en viktig källa för utländska direktinvesteringar, kunskaps- och tekniköverföring samt överföringar till såväl välgörenhetsprojekt som projekt för sociala och kulturella ändamål. De kan även spela en viss roll i en freds- eller återuppbyggnadsprocess. De minst utvecklade länderna saknar dock möjligheten att leta upp migranter i utlandet och skapa de emigrantnätverk som krävs för att styra deras resurser till olika utvecklingsprojekt (penningöverföringar, investeringar, kompetens och kunskap).

5.4 Utmaningen lägger därför i att bygga upp kompetensen inom organisationer för emigranter från världens fattigaste länder och att rikta in utvecklingen på befolkningsgrupper med lägst inkomster.

5.5 Under kompetensbyggandet måste hänsyn tas till att emigranterna i de flesta fall är informellt organiserade och att kopplingen dem emellan är relativt svag. Strukturen kretsar kring personer från ett och samma land och kontakterna präglas av en idiosynkratisk dynamik i förhållandet till ursprungslandet.

5.6 Att hitta lämpliga grupper av emigranter och stärka deras möjligheter att bidra till utvecklingen i ursprungsländerna kan resultera i kompetensförstärkning. Detta kan uppnås via humankapitalprogram som engagerar migranter (eller deras barn) i offentliga eller privata utvecklingsprogram. Dessa program tar till vara språkkunskaper och kulturell kompetens. Utvecklingsländerna får på så sätt tillgång till färska yrkeserfarenheter, kunskaper och kontakter.

5.6.1 Ett nödvändigt steg i arbetet med att öka kompetensen inom emigrantorganisationerna och de minst utvecklade länderna är att kartlägga dessa organisationer och nätverk. Kommittén rekommenderar därför att det inrättas frivilla register över yrkesskickliga migranter från länder med stor kompetensflykt som är bosatta inom EU och över små och medelstora företag som ägs av personer från utvecklingsländerna i fråga.

5.6.2 När emigrantorganisationerna har kartlagts bör kontakter knytas med ursprungsländerna så att organisationerna kan bidra till ländernas utveckling. EU och internationella utvecklingsorganisationer bör inrätta plattformar och forum, stipendier för resor och studier samt anordna näringslivsträffar för att underlätta denna process.

5.7 Förekomsten av emigrantorganisationer är ingen garanti för en positiv utveckling i ursprungslandet per automatik. De politiska och samhällsekonomiska förhållandena och den politik som förs i det berörda utvecklingslandet spelar en lika viktig, om inte helt avgörande roll. Emigrantorganisationer bör rent generellt involveras mer i arbetet med utvecklingsfrågor. Biståndsorganisationer bör därför ta kontakt med emigrantorganisationer för att diskutera hur ett meningsfullt samarbete skulle kunna se ut.

5.8 Kommittén stöder inrättandet av särskilda migrations- och utvecklingsfonder i syfte att möjliggöra ovannämnda utvecklingsfrämjande åtgärder.

6. Migration och åtgärder för att minska effekterna av kompetensflykt: kompetensförstärkning, bättre förutsättningar för cirkulär och virtuell migration

6.1 Det frivilliga utflödet av humankapital får ofta positiva ekonomiska konsekvenser för ursprungslandet. Den internationella migrationen lindrar trycket från överbefolkning och arbetslöshet i många ursprungsländer. Vissa länder lyckas medvetet exportera arbetskraft för att på så sätt skaffa en källa till penningöverföringar, utländska direktinvesteringar och kunskapsöverföring. Ett kontinuerligt utflöde av arbetskraft, framför allt välutbildade personer med hög kompetens, kan dock hindra utvecklingen i de minst utvecklade länderna, som saknar både ekonomiska och institutionella möjligheter att ersätta dessa människor som behövs för landets utveckling.

6.2 Kommittén anmodar därför alla aktörer att först och främst vidta alla nödvändiga åtgärder som minskar effekterna av kompetensflykt. Därefter måste planer utarbetas för att förhindra att humankapitalets värde sjunker i utsatta ekonomier och sektorer. Kommissionen har i det meddelande som nyligen offentliggjordes redan pekat på att åtgärder för att minska kompetensflykt omfattar cirkulär och virtuell migration (9). Etiska uppförandekoder, högre inkomster och kompensationsfonder är åtgärder som kan vidtas för att motverka att välutbildad arbetskraft lämnar landet. Ett skräddarsytt program för utlokalisering av arbetstillfällen från OECD-länderna till utvecklingsländerna kan dessutom minska migrationstrycket i just dessa länder. De överväganden som diskuteras för att hindra kompetensslöseri i den rika världen skulle dock kunna tillämpas på personer som arbetar inom de företag som utlokaliserats till utvecklingsländerna.

6.3 Cirkulär och virtuell migration underlättas via ovannämnda möjligheter för emigranter inom EU och deras förmåga att knyta kontakter med ursprungsländerna – s.k. kompetensförstärkning. Välutbildade migranter med universitetsutbildning eller yrkesutbildning från EU:s medlemsstater kan vara en tillgång för ursprungsländerna om dessa kunskaper och tjänster kan överföras till ursprungsländerna.

6.4 Kompetensförstärkning hänger samman med kompetensflykt i så måtto att nettoförlusten i ursprungsländerna leder till motsvarande migrationsbaserade kompetensförstärkning inom EU. En viktigare faktor är dock att kompetensförstärkning kan minska vissa negativa effekter av kompetensflykten i ursprungsländerna. Enskilda migranter kan erbjuda ursprungslandet sina kunskaper eller organisationskompetens på tillfällig basis – tillfälligt återvändande – eller på virtuell basis via tillämpningar och plattformar på Internet.

6.4.1 Viseringsreglerna bör anpassas så att det blir lättare för yrkesverksamma personer att ”pendla” mellan EU och ursprungslandet. Internationella utvecklingsorganisationer bör beakta olika utvecklingsmetoder som innebär en virtuell överföring av välutbildade migranters tjänster och kunskaper. Hjärtspecialister inom EU kan via Internet analysera patientjournaler från ursprungslandet. Geologer kan erbjuda toppmoderna laboratorier inom EU och finansanalytiker kan bedöma affärsplaner för mikrofinansieringsprogram. Genom att utfärda viseringar för flera inresor kan cirkulär migration underlättas.

6.4.2 Möjligheten för migranter att flytta över pensionsbidrag och sociala trygghetsförmåner från EU:s medlemsstater till ursprungslandet är ett annat kraftfullt incitament för återvändande eller cirkulär migration.

6.4.3 Utvecklingsländerna måste bli mer medvetna om befintliga möjligheter till gemensam utveckling. Det är också viktigt att utvecklingsländerna uppmuntras och lär sig att bygga kontaktnät med emigranterna i utlandet.

6.4.4 Dessa åtgärder förutsätter naturligtvis att migranterna lyckas integreras i EU-medlemsstaten. EU:s medlemsstater måste minska dagens kompetensslöseri, när välutbildade migranter utför okvalificerat arbete. Utvärderingen av migranters kunskaper måste förbättras. Examina och utbildningsbevis från ursprungsländerna måste erkännas. Detta skulle öka migranternas bidrag till mottagarlandet, vilket i sin tur möjliggör ökad utveckling i ursprungsländerna.

6.5 Grundregeln måste vara att förhindra utflyttning från utbildnings- och vårdsektorerna. Dessa utsatta sektorer måste skyddas från kompetensflykt, vilket kräver åtgärder både i form av ”morot” och ”piska”.

6.5.1 Kommittén anmodar de utvecklade länderna att inte anställa personal från dessa utsatta utvecklingsländer. Den brittiska regeringen har infört en exemplarisk uppförandekod avseende etisk rekrytering, som förpliktar offentliga och privata vårdinrättningar att inte nyanställa personal från länder med personalbrist inom vårdsektorn.

6.5.2 EU-ländernas politik för arbetskraftsinvandring kan på samma sätt anpassas så att flödet av välutbildad arbetskraft från utsatta utvecklingsländer blir så litet som möjligt.

6.6 Andra åtgärder för att komma till rätta med kompetensflykten kan vidtas, beroende på vilka resurser som finns tillgängliga för utvecklingsländer som riskerar att drabbas eller redan drabbats svårt av kompetensflykt.

6.6.1 Ett alternativ är att bygga upp ett humankapitalöverskott som möjliggör en exportorienterad utvecklingsstrategi (avseende arbetskraft). Sådana utbildningsinsatser kan finansieras via utreseskatter för välutbildad arbetskraft som väljer att flytta utomlands. Dessa skatter kan tas ut av emigranten eller av EU-medlemsstaten.

6.6.2 Återbetalningsöverenskommelser (kompensationsfonder) som ingås mellan migranten och ursprungslandet före avresan kan motverka permanent migration och ursprungslandet kan få tillbaka kostnaderna för den utbildning som tillhandahållits (10).

6.6.3 Kompetensförstärkning för ursprungsländer som drabbats hårt av kompetensflykt vore ytterligare en möjlighet.

6.6.4 Välutbildad arbetskraft som kommer till EU för fortbildning eller specialisering inom EU kan få tillstånd för återinresa till EU eller dra fördel av förenklade förfaranden för korttidsviseringar. Dessa åtgärder för cirkulär migration kan vara incitament för återvändande till ursprungsländerna.

7. Hänsyn till migration och utvecklingspolitik på andra politikområden samt åtgärder för att garantera en sammanhängande politik

7.1 Kommittén konstaterar, vilket nämns ovan, att Syd-Syd-migrationen och den regionala migrationen är mycket mer omfattande än den internationella migrationen mellan utvecklingsländer och utvecklade länder. Större hänsyn bör därför tas till regionala lösningar för att styra migration och utveckling, bl.a. de åtgärder som vidtagits av Afrikanska unionen.

7.2 Kommittén vill betona att det är nödvändigt att ta hänsyn till migrationen och utvecklingspolitiken när EU:s medlemsstater lägger fast invandrings- och integrationspolitiken, när ursprungsländerna utarbetar sina nationella utvecklingsstrategier och när de internationella utvecklingsorganisationerna tar fram sina strategier för fattigdomsbekämpning.

7.3 Kommittén noterar att det är viktigt med en sammanhängande politik för att migrations- och utvecklingspolitiken ska bli framgångsrik. Handels- och säkerhetsaspekter får inte motverka det migrations- och utvecklingspolitiska arbetet för ökad utveckling. Kommittén betonar också att det är lika viktigt att EU:s medlemsstater eftersträvar en sammanhängande politik genom att inte argumentera för olika politiska åtgärder på nationell nivå och EU-nivå.

Bryssel den 12 december 2007. Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Dimitris DIMITRIADIS

(1) SOC/268 ”Invandring och utvecklingssamarbete” av den 4 juni 2007.

(2) KOM(2007) 248 slutlig, 16.5.2007.

(3) Världsbanken 2006 Global Economic Prospect.

(4) Enligt Världsbanken fördubblades penningöverföringarna mellan 2001 och 2005 till rekordhöga 249 miljarder US-dollar år 2005, varav 180 miljarder gick till världens utvecklingsländer. Detta belopp är fyra till fem gånger så stort som det officiella utvecklingsbiståndet (Världsbanken (2006): International Migration Agenda and the World Bank – Managing Risks and Enhancing Benefits). Oxfam uppskattar att det årliga inflödet av penningöverföringar till utvecklingsländerna uppgår till 80 miljarder US-dollar (International Development Committee Inquiry on Migration and Development, Oxfam, 2003). The Global Commission on Internation Migration uppskattar de årliga totala penningöverföringarna till utvecklingsländerna till 93 miljarder US-dollar (Migration and Development, Policy Analysis and Research Programme, 2003). Sammanfattningsvis utgör penningöverföringarna 2,2 % av samtliga utvecklingsländers BNP (Internationella Valutafonden 2005).

(5) Särskilt Sydafrika tvingas bära en extra tung börda genom att landet är ett eftertraktat mål i hela regionen.

(6) Se ”Moving out of poverty – making migration work better for poor people”, Storbritanniens departement för internationell utveckling

(http://www.dfid.gov.uk/pubs/files/migration-policy-paper-draft.pdf).

(7) Bankerna kan följaktligen låna billigare och på längre sikt från de internationella kapitalmarknaderna genom att utfärda värdepapper för framtida penningöverföringar.

(8) Ett exempel är den grupp från den mexikanska delstaten Zacatecas som emigrerat till USA. Inom ramen för programmet ”Three for One” matchas varje dollar som emigrantorganisationerna skickar med en dollar från Mexikos federala regering och ytterligare en dollar från delstaten Zacatecas. För att sådana initiativ ska bli framgångsrika måste migranterna under alla omständigheter vara socialt välintegrerade i värdlandet för att kunna organisera sig själva.

(9) Meddelande från kommissionen om cirkulär migration och partnerskap för rörlighet mellan Europeiska unionen och tredjeländer.

(10) För ytterligare information om kompensationsfonder mellan mottagar- och ursprungsländer se EESK:s förberedande yttrande om ”Hälsa och migration” (föredragande Sukhdev Sharma och medföredragande Ágnes Cser) (EUT C 256, 27.10.2007).