Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (Omarbetning) /* KOM/2011/0319 slutlig */





Denna närmare beskrivning av bestämmelserna i det ändrade förslaget presenteras i form av en jämförelse med 2009 års kommissionsförslag om ändring av direktiv 2005/85/EG. Artikel 1 Inga förändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 2 Artikeln har ändrats på följande sätt jämfört med 2009 års förslag: (d) I definitionen av sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier (i) införs en mer precis term, nämligen ”sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier”, som på ett bättre sätt återspeglar de särskilda behov som måste tas i beaktande med hänsyn till direktivet om asylförfaranden, (ii) införs sexuell läggning och könsidentitet som faktorer som kan påverka sökandes behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier, eftersom prövningen av ansökan och i synnerhet den personliga intervjun i sådana fall måste utformas på ett sätt som säkerställer att sökanden kan lägga fram sin sak, och (iii) klargörs vissa grunder genom att begreppet ”mentala hälsoproblem” har ersatts med ”allvarlig fysisk sjukdom, mental sjukdom eller posttraumatisk stress”. (n) I det ändrade förslaget utvidgas begreppet ”företrädare” för att klargöra att inte bara en person utan även en organisation kan företräda ett ensamkommande barn inför rättsliga myndigheter, beroende på vilket nationellt system som berörs. (q) Denna nya definition avseende efterföljande ansökningar är nödvändig för att förtydliga bestämmelserna om efterföljande ansökningar i texten. Artikel 3 Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 4 Det ändrade förslaget innebär betydande ändringar. Syftet är att förenkla bestämmelserna och underlätta tillämpningen. Det klargörs att den beslutande myndigheten bör förses med tillräckliga resurser, däribland kompetent personal, för att kunna utföra sitt uppdrag, och att personalen vid den beslutande myndigheten ska ha den utbildning som krävs. För att förenkla bestämmelserna om den utbildning som ska tillhandahållas personalen, har det ändrade förslaget anpassats till relevanta bestämmelser i förordningen om Europeiska stödkontoret för asylfrågor (förordning (EU) 439/2010) genom en hänvisning till artikel 6.4 a–e i denna. Utbildningskravet omfattar således följande delar: (a) Internationella mänskliga rättigheter och unionens bestämmelser om asyl, inklusive särskilda frågor om lagstiftning och rättspraxis. (b) Frågor rörande handläggningen av asylansökningar från underåriga och sårbara personer med särskilda behov. (c) Intervjuteknik. (d) Användningen av utlåtanden från medicinskt och juridiskt sakkunniga i asylförfaranden. (e) Frågor rörande framtagandet och användningen av information om ursprungsländer. (f) Mottagningsvillkor, inklusive särskild hänsyn till sårbara grupper och tortyroffer. När det gäller undantagen från principen om en enda beslutande myndighet, har ett nytt led b införts för fall där en annan myndighet (till exempel gränsbevakning) beviljar eller nekar tillstånd att resa in på territoriet i samband med ett gränsförfarande. Det förtydligas att tillståndsbeslutet i dessa fall måste baseras på den beslutande myndighetens egen bedömning. Denna ändring syftar till att anpassa direktivets bestämmelser till de olika gränskontrollsystemen i medlemsstaterna. Artikel 5 Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 6 För att skapa en tydligare struktur har artikel 6 i 2009 års förslag delats upp på två artiklar. I artikel 6 i det ändrade förslaget finns bestämmelser som återspeglar den allmänna principen om lätt och snabb tillgång, medan artikel 7 tar upp ansökningar som ges in för personer som är beroende av den sökande för sin försörjning eller underåriga. Terminologin i artikeln har förtydligats, både jämfört med 2009 års förslag och det nu gällande direktivet. Det införs en tydligare distinktion mellan begreppen ”göra” respektive ”ge in” vid ansökningar om internationellt skydd. I enlighet med definitionen av ansökan i artikel 2 b anses en ansökan ”vara gjord” i samma stund som en person som kan förstås ansöka om flyktingstatus eller ställning som internationellt skyddssökande begär skydd från en medlemsstat. Denna handling kräver inga administrativa formaliteter. De relevanta administrativa formaliteterna ska uppfyllas när en ansökan ”ges in”. I enlighet med punkt 2 ska medlemsstaterna tillhandahålla en faktisk möjlighet att ge in en ansökan så snart som möjligt, oberoende av eventuella praktiska begränsningar i enlighet med punkt 1, till var och en som vill ansöka om skydd. I punkt 3 klargörs att tidsfristen på 72 timmar endast gäller registrering av att en person som gjort en ansökan också är en sökande. Det finns alltså inget krav på att en fullständig registrering av ansökan måste ske inom den fristen. Denna bestämmelse är tydligare och mer förenlig med de olika nationella asylsystemens särdrag. Kravet på att underlätta tillgången till asylförfaranden för andra myndigheten än den beslutande har förenklats. Nu gäller generellt att personalen vid en myndighet som sannolikt kommer att motta ansökningar ska ha relevanta instruktioner och nödvändig fortbildning för att kunna fullgöra skyldigheten att underlätta tillgång till förfarandet. En hänvisning till de riktlinjer som utarbetats av Europeiska stödkontoret för asylfrågor syftar till att säkerställa ytterligare harmonisering på operativ väg. För att medlemsstaterna ska kunna handlägga ansökningar på ett effektivt sätt också när ett stort antal tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ansöker samtidigt, ger förslaget möjlighet att förlänga 72-timmarsfristen till sju arbetsdagar. Artikel 7 Det ändrade förslaget klargör villkoren för när en underårig kan göra en ansökan för sin egen räkning, inbegripet att den underårige har rättslig handlingsförmåga i förfaranden enligt den berörda medlemsstatens nationella lagstiftning, eller kan handla genom sina föräldrar eller andra vuxna familjemedlemmar. Artikel 8 (motsvarar artikel 7 i 2009 års förslag) Genom denna artikel förenklas bestämmelserna i den motsvarande artikel 7 i 2009 års förslag. Förenklingen syftar till att ge medlemsstaterna större handlingsutrymme vid genomförandet av dessa bestämmelser. Särskilt när det gäller tolkningsarrangemangen har man klargjort att sådana endast behöver tillhandahållas i den mycket grundläggande utsträckning som krävs för att underlätta tillgången till förfarandena. I princip är syftet att skapa förutsättningar för personer som vill ansöka om internationellt skydd att faktiskt göra det. Medlemsstaterna har stor frihet att själva hitta lämpliga former för detta. Artikel 9 (motsvarar artikel 8 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 10 (motsvarar artikel 9 i 2009 års förslag) För att uppmärksamma inrättandet av Europeiska stödkontoret för asylfrågor, och dess särskilt viktiga roll i EU när det gäller att stödja medlemsstaterna med tillförlitlig information om ursprungsländer i asylförfaranden, har ordningsföljden mellan byrån och UNCHR kastats om i texten. Enligt punkt 3 b har hänvisningen till sökandens och den juridiska rådgivarens rätt att få tillgång till information om ursprungslandet tagits bort i denna artikel. För att göra texten mer konsekvent har den i stället flyttats till artikel 12.1, i form av ett nytt led d. Ett ytterligare element har lagts till punkt 3 d för att säkerställa att den personal som prövar asylansökningar och fattar beslut också har möjlighet att söka rådgivning om religiösa frågor som kan vara av relevans i fall där flyktingar förföljs på religiösa grunder. Artikel 11 (motsvarar artikel 10 i 2009 års förslag) Två ytterligare grunder har lagts till punkt 3 för att ta hänsyn till att utlämnande av viss information om sexuell läggning eller könsidentitet också riskerar att skada en sökandes intressen i situationer där det fattas ett enda beslut som omfattar alla som är beroende av sökanden för sin försörjning. Artikel 12 (motsvarar artikel 11 i 2009 års förslag) Punkt 1 a och f har ändrats. I förslaget anges att det språk som ska användas för att informera sökanden om förfarandet bör vara ett språk som sökanden förstår eller rimligen kan förväntas förstå. Vidare åläggs medlemsstaterna i punkt 1 a att underrätta sökanden om dessa bestämmelser i samband med att förfarandet inleds, för att göra denne mer medveten om följderna av ett tillbakadragande. Denna skyddsbestämmelse har blivit nödvändig till följd av ändringar i bestämmelserna om tillbakadragande. I punkt 1 b förtydligas att även andra behöriga myndigheter än den beslutande myndigheten kan kalla sökanden till intervju för att kontrollera om ansökan bör tas upp till prövning. I det nya led d regleras sökandens och, i förekommande fall, dennes juridiske rådgivares rätt att få tillgång till den information som anges i artikel 10.3 b. Denna ändring innebär inga nya skyldigheter. Bestämmelsen har flyttats från artikel 10, eftersom inkluderingen av sådan tillgång till information som avses i artikel 10.1 b gör att artikel 12 får en utformning som bättre stämmer överens med textens struktur. Artikel 13 (motsvarar artikel 12 i 2009 års förslag) Det ändrade förslaget gör ordalydelsen i punkt 1 mer exakt och konsekvent ytan att påverka innehållet. Artikel 14 (motsvarar artikel 13 i 2009 års förslag) Bestämmelserna om personliga intervjuer har gjorts mer flexibla. Även om den generella regeln fortfarande är att intervjuer om innehållet i en ansökan ska genomföras av personal vid den beslutande myndigheten om ett stort antal tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ansöker samtidigt, kan medlemsstaterna föreskriva att personalen vid en annan myndighet ska medverka vid genomförandet att sådana intervjuer. I så fall gäller dock att personalen ska erhålla samma fortbildning som personalen vid den beslutande myndigheten. Denna lösning får endast användas tillfälligt, så länge de särskilda förhållandena råder. Punkt 1 tredje stycket har förenklats och förtydligats, dock utan inverkan på kravet att vuxna som är beroende av den sökande för sin försörjning ska ges tillfälle till en personlig intervju. I punkt 2 b har termen ”behörig myndighet” ändrats till ”beslutande myndighet” för att se till att det alltid är den beslutande myndigheten som beslutar om avsteg från kravet på en personlig intervju kan göras vid osäkerhet om huruvida sökanden är i stånd att intervjuas. Artikel 15 (motsvarar artikel 14 i 2009 års förslag) I punkt 3 a klargörs att den person som genomför intervjun måste vara behörig att ta hänsyn till de personliga och (i stället för eller) allmänna omständigheterna kring ansökan för att kunna fatta ett korrekt beslut. Det är inte fråga om alternativ, utan båda kraven måste vara uppfyllda. Sexuell läggning och könsidentitet har lagts till den icke uttömmande förteckningen över förutsättning som ska beaktas, eftersom även dessa faktorer kan behöva uppmärksammas under intervjun. I punkt 3 c har ordalydelsen förenklats utan påverkan på bestämmelsernas innehåll. I punkt 3 d har bestämmelsen om att intervjuaren inte ska bära uniform preciserats, genom att endast militär- och polisuniformer undantas. I punkt 3 e har ordalydelsen preciserats. Artikel 16 (motsvarar artikel 15 i 2009 års förslag) Denna artikel har förenklats för att underlätta genomförandet i medlemsstaterna. Kravet att frågor som ställs till sökanden ska vara av relevans för prövningen har tagits bort, eftersom det framgår indirekt av kravet att på ett adekvat sätt ge sökanden tillfälle att redogöra för omständigheterna i ärendet. Artikel 17 (motsvarar artikel 16 i 2009 års förslag) Denna artikel har ändrats betydligt jämfört med 2009 års förslag. Medlemsstaterna är inte skyldiga att göra en utskrift av varje personlig intervju. Enligt de föreslagna bestämmelserna ska det upprättas en ingående rapport med alla väsentliga uppgifter som framkommer under intervjun. Medlemsstaterna får också föreskriva att intervjun ska spelas in med hjälp av en ljud- eller videoupptagning. Emellertid ska det även i dessa fall upprättas en ingående rapport, till vilken upptagningen ska fogas. Sökanden måste ges tillfälle att yttra sig över rapporten. Därför ska sökanden informeras om rapportens innehåll i samband med att den personliga intervjun slutförs eller inom en viss angiven tidsfrist innan den beslutande myndigheten fattar sitt beslut. Ordet ”hela” visar att informationen måste inbegripa alla inslag i rapporten på ett övergripande sätt och, om nödvändigt, meddelas med bistånd av en tolk. Förslaget ålägger medlemsstaterna att begära sökandens godkännande av rapportinnehållet. Det finns dock ett undantag från denna regel, nämligen när intervjun spelas in med hjälp av ljud- eller videoupptagning. I sådant fall måste sökanden ges tillfälle att åberopa den till rapporten fogade upptagningen som bevisning i överklagandeförfaranden. Om sökanden vägrar att godkänna rapporten ska detta antecknas i ärendeakten. Detta ska dock inte hindra att den beslutande myndigheten fattar beslut. Artikel 18 (motsvarar artikel 17 i 2009 års förslag) Förslaget innebär betydande ändringar av bestämmelserna om läkarintyg. Artikelrubriken har ändrats genom att ordet ”rättslig” har tagits bort. Detta ger en klarare bild av det faktiska innehållet i artikeln. Av punkt 1 första meningen framgår den allmänna principen att sökanden bör tillåtas genomgå en läkarundersökning, så att han eller hon kan ge in ett läkarintyg till den beslutande myndigheten till stöd för sina utsagor. Användningsområdet för detta läkarintyg är begränsat, eftersom det endast syftar till att fungera som ett underlag för sökandens påståenden om tidigare förföljelse eller allvarlig skada. Läkarintyget är således inte i sig ett bevis för att sökanden varit utsatt för förföljelse. Medlemsstaterna får fastställa en rimlig tid inom vilken intyget måste ha lämnats in, för att förebygga att prövningen och beslutet försenas. För att göra förfarandena mer effektiva och undvika missbruk och onödig tidsutdräkt, föreskriver bestämmelsen en möjlighet att fatta beslut utan hänsyn till läkarintyget, om detta lämnats in för sent och godtagbara skäl för förseningen saknas. En läkarundersökning kan vara särskilt relevant vid prövningen om sökanden saknar förmåga att på ett tillfredsställande sätt presentera de nödvändiga elementen för att underbygga sin ansökan. Därför finns i punkt 2 ett krav om att den beslutande myndigheten på eget intiativ, och förutsatt att sökande lämnat sitt medgivande, ska låta utföra en läkarundersökning, om den anser att det finns skäl att anta att sökanden lider av posttraumatisk stress eller har blivit utsatt för tortyr eller allvarlig skada som gör att han eller hon inte klarar en intervju. Om sökanden vägrar att genomgå en läkarundersökning ska detta inte hindra att den beslutande myndigheten fattar beslut. I den nya punkt 5 klargörs innehållet i den utbildning som medlemsstaterna ska tillhandahålla dem som intervjuar sökande. Orden ”känna igen” innebär att syftet med utbildningen måste vara att se till att intervjuaren känner till och har förmåga att känna igen sådana symptom som kan vara en indikation på tidigare tortyr eller andra medicinska problem som kan påverka sökandens förmåga att bli intervjuad. Artiklarna 19–22 (motsvarar artikel 18 i 2009 års förslag) De nya artiklarna 19–22 syftar till att anpassa och förtydliga bestämmelserna om rätt till rättsligt bistånd och biträde, i syfte att göra dessa bestämmelser mer flexibla och samtidigt se till att sökande som så begär och som saknar nödvändiga medel ges kostnadsfri tillgång till rättslig information och information om handläggningen i ärendet. Detta är ett av de viktigaste inslagen i satsningen på en kvalitativ prövning redan i första instans (frontloading). Valet av denna strategi stöddes fullt ut av resultaten från ett brittiskt projekt, det så kallade Solihull pilot, som presenterades vid ministerkonferensen om asyl i september 2010. Detta projekt bekräftade hypotesen att insatser för att stärka de inledande faserna av asylprocessen, särskilt genom att ge asylsökande tillgång till kompetent rättslig rådgivning redan från början, leder till betydande förbättringar av kvaliteten på de beslut som fattas i första instans. Jämfört med 2009 års förslag har terminologin ändrats för att undvika potentiell sammanblandning mellan tre olika inslag: 1. miniminivån för tillhandahållande av rättslig information och information om handläggningen i ärendet i första instans, 2. kostnadsfritt bistånd för att säkerställa en effektiv tillgång till rättslig prövning vid överklaganden, och 3. sökandens rätt att kontakta en juridisk rådgivare på egen bekostnad. För att skapa större tydlighet i bestämmelserna och strukturen har artikel 18 i 2009 års förslag delats upp på fyra artiklar. Uppdelningen på dessa artiklar klargör skillnaderna mellan dessa olika begrepp i olika skeden av förfarandet. Artikel 19 Denna artikel innehåller bestämmelser om rättslig information och information om handläggningen av ärendet i första instans. Artikelrubriken syftar till att klargöra att medlemsstaterna är skyldiga att på begäran förse sökandena med rättslig information och information om handläggningen i ärendet i första instans, och att detta inte ska vara att betrakta som ”rättsligt bistånd och biträde”. I enlighet med vad som redan gäller i flera medlemsstater är det således inte nödvändigt att utse en advokat för varje sökande för att uppfylla detta krav. I bestämmelsen fastställs också en miniminivå för tillhandahållandet av rättslig information och information om handläggningen i ärendet. För det första ingår således en förklaring av de olika etapper, verktyg, rättigheter och skyldigheter som kan vara av relevans i ärendet, inklusive skyldigheterna att samarbeta och inkomma med de handlingar som avses i artikel 4 i skyddsdirektivet. För det andra ingår vid beslut som går den sökande emot en förklaring av de faktiska rättsliga och processuella grunderna för avslaget, för att sökanden ska kunna fatta ett mer väl underbyggt beslut om huruvida han eller hon ska åberopa sin rätt till ett effektivt rättsmedel. Detta förtydligande visade sig nödvändigt med hänsyn till erfarenheterna från diskussionerna om det tidigare förslaget. I artikel 20.2 klargörs att om medlemsstaterna tillhandahåller kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde i förfaranden i första instans, förmodas detta inbegripa de inslag som avses i bestämmelsen om kostnadsfri rättslig information och information om handläggningen i ärendet. Punkt 2 hänvisar till ytterligare villkor som ska tillämpas. Dessa beskrivs närmare i avsnittet om artikel 21 nedan. Artikel 20 Av rubriken till denna nya artikel framgår att medlemsstaterna ska säkerställa tillgång till kostnadsfritt rättsligt bistånd eller biträde vid överklaganden. Enligt det ändrade förslagets terminologi innebär kostnadsfritt rättsligt bistånd eller biträde att sökanden ska bistås och företrädas av en person som är kvalificerad för ändamålet. I flera medlemsstater innebär detta en advokat. Även här förekommer minimikrav, bland annat med avseende på förberedelsen av processuella handlingar och deltagandet i domstolsförhandlingen. Det senare kravet är begränsat till förfaranden i andra instans. I eventuella högre instanser än så har medlemsstaterna ingen skyldighet enligt detta direktiv att tillhandahålla kostnadsfritt rättsligt bistånd eller biträde. Minimikraven i denna bestämmelse omfattar både bistånd (förbedelse av handlingar) och biträde (deltagande vid domstolsförhandlingen), och detta har klargjorts genom att ”och/eller” har ersatts med endast ”och”. Punkt 2 hänvisar till befintlig praxis i flera medlemsstater, där kostnadsfritt rättsligt bistånd eller biträde (genom advokater) finns tillgängligt redan i förfaranden i första instans (det vill säga förvaltningsförfaranden inför den beslutande myndigheten). Genom denna punkt görs en anpassning till deras system, då det klargörs att dessa medlemsstater inte dessutom måste tillhandahålla den rättsliga information och information om handläggningen i ärendet som föreskrivs i artikel 19, eftersom det rättsliga biståndet och biträdet av advokat redan täcker dessa behov. I punkt 3 beskrivs möjligheten att pröva om ett överklagande vilar på sådan grund att det ”förtjänar” att prövas (merits test). Detta innebär att medlemsstaterna får föreskriva att sökande vars överklagande inte har några rimliga utsikter till framgång inte ska ha tillgång till kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde. Denna fråga ska dock bedömas av domstolen och inte av den beslutande myndigheten. I andra stycket begränsas användningen av detta ”test” genom en hänvisning till artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, där det anges att personer som inte har tillräckliga medel ska erbjudas rättshjälp, om denna hjälp är nödvändig för att ge dem en effektiv möjlighet att få sin sak prövad inför domstol. Detta stycke bör jämföras med artikel 21.2 c i direktivet, som innehåller den allmänna regeln om att kostnadsfri rättslig information och information om handläggningen i ärendet, och kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde, endast ska tillhandahållas dem som saknar tillräckliga medel för ändamålet. Artikel 21 I denna artikel fastställs de allmänna villkoren vid kostnadsfritt tillhandahållande av rättslig information och information om handläggningen och av rättsligt bistånd och biträde. Den nya punkt 1 syftar till att ge medlemsstaterna ett omfattande utrymme för egen bedömning av hur dessa skyldigheter ska fullgöras. Även om tilldelning av en advokat betrakas som en standardlösning, kan medlemsstaterna uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 19 och 20 genom att utse icke-statliga organisationer eller särskilda statliga tjänsteavdelningar. Denna bestämmelse ligger i linje med redan befintliga system i flera medlemsstater. Artikel 22 I denna artikel bibehålls sökandens rätt att samråda med en advokat under alla steg i förfarandet. Den viktigaste skillnaden mellan bestämmelserna i denna artikel och dem i artiklarna 19–21 är att de förstnämnda endast omfattar rätten att kontakta advokat på sökandens egen bekostnad. Det anges också att medlemsstaterna kan tillåta icke-statliga organisationer att tillhandahålla sådana tjänster. Artikel 23 (motsvarar artikel 19 i 2009 års förslag) Genom det ändrade förslaget införs en ändring avseende tillgången till information i förfaranden som ger upphov till frågor om den nationella säkerheten. För att inte inkräkta på principen om parternas likställdhet i processen och etablerad rättspraxis, föreskrivs nu en möjlighet för medlemsstaterna att bevilja tillgång till akter endast för vissa personer (advokater) i den stat där den nationella säkerheten är i fara. Denna bestämmelse ska säkerställa att sökanden har adekvat representation samtidigt som ingen känslig eller sekretessbelagd information läcker ut. Bestämmelserna tillåter att ombudet (statstjänstemannen, advokaten) inte medges ha någon kontakt med sökanden. Artikel 24 (motsvarar artikel 20 i 2009 års förslag) Det ändrade förslaget syftar till att förenkla bestämmelserna om personer med särskilda behov. Det fastställer de grundläggande principerna och gör det möjligt för medlemsstaterna att hitta de lämpligaste lösningarna. I artikelrubriken klargörs, i enlighet med definitionen i artikel 2 d, att man vid tillämpningen av detta direktiv ska ta hänsyn till den särskilda situationen för sökande som är i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier. Syftet är särskilt att belysa att behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier och särskilda behov när det gäller mottagandet kan ta sig olika uttryck. I punkt 1 anges att sökande som är i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier måste identifieras i god tid. Denna bestämmelse överensstämmer fullt ut med de relevanta bestämmelserna i det ändrade direktivet om mottagningsvillkor. Medlemsstaterna kan använda sig av den mekanism som beskrivs i artikel 22 i det ändrade förslaget till det direktivet. Genom föreliggande förslag får medlemsstaterna ett stort utrymme för egen bedömning när det gäller metoderna för att identifiera sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier, om sådana behov framkommer under förfarandet. Detta kan särskilt vara fallet vid vissa trauman som gör påminda först efter en tid. I punkt 2 beskrivs i allmänna termer principen om att sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier ska ges den tid och det relevanta stöd de behöver för att lägga fram de uppgifter som ligger till grund för ansökan. Denna bestämmelse syftar till att ge medlemsstaterna största möjliga utrymme att själva hitta lämpliga former för genomförandet i de enskilda fallen. Artikel 25 (motsvarar artikel 21 i 2009 års förslag) Det ändrade förslaget innebär en viktig utvidgning av företrädarens skyldighet att bistå ett ensamkommande barn. Biståndets omfattning har förtydligats och breddats med hänsyn till ensamkommande barns särskilda behov. Nu föreskrivs att företrädaren ska bistå barnet för att göra det möjligt för detta att utnyttja de rättigheter och fullgöra de skyldigheter som följer av direktivet. Kravet på opartiskhet har tagits bort, eftersom företrädaren ändå är skyldig att tillvarata barnets intressen. Det har dock specificerats att företrädaren ska utföra sitt uppdrag i enlighet med principen om att sätta barnets bästa i främsta rummet. Punkt 2 b har tagits bort, eftersom det faktum att en underårig är gift eller har varit gift inte i sig innebär att han eller hon inte behöver bistånd. Därigenom kan hänsyn tas till eventuella fall av barnäktenskap. I punkt 3 a har kravet på att intervjun ska utföras av en person som har nödvändiga kunskaper om barns behov utsträckts till att även omfatta intervjuer som syftar till att fastställa om ärendet överhuvud taget ska prövas. I punkt 4 klargörs att inte endast det ensamkommande barnet, utan också hans eller hennes företrädare kostnadsfritt ska förses med rättslig och förfaranderelaterad information, och att detta också gäller förfaranden om återkallande av internationell skyddsstatus. Därmed omfattas alla förfaranden enligt direktivet. Punkt 5 innehåller en ändring med avseende på läkarundersökningar av barn för att fastställa deras ålder. Det anges således att om undersökningen inte ger något klart svar härvidlag, ska sökanden betraktas som underårig. Punkt 6 utesluter möjligheten att tillämpa ett merits test på bestämmelsen om kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde vid överklaganden. Syftet är att skydda de ensamkommande barnens intressen. Artikel 26 (motsvarar artikel 22 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 27 (motsvarar artikel 23 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 28 (motsvarar artikel 24 i 2009 års förslag) Denna artikel ger möjlighet att avslå en ansökan som ogrundad om den bedöms ha återkallats implicit, förutsatt att den har prövats på ett adekvat sätt och en personlig intervju har hållits. I punkt 2 föreskrivs en möjlighet för sökande som efter ett implicit återkallande anmäler sig på nytt för att ge in en ny ansökan efter det att beslut har fattas om att avbryta prövningen. I princip är det inte möjligt att betrakta denna nya ansökan som en efterföljande ansökan. Följaktligen kan den inte heller avvisas med hänvisning till att den inte innehåller några nya uppgifter. Om en sökande anmäler sig på nytt mer än ett år efter det att den föregående ansökan ansågs återkallad, är medlemsstaterna emellertid inte skyldiga enligt direktivet att ta upp ärendet på nytt utan kan i stället behandla den nya ansökan som en efterföljande ansökan. Dessa bestämmelser syftar till att tillhandahålla vertyg för att komma till rätta med missbruk av systemet genom upprepat ingivande av grundlösa ansökningar. Artikel 29 (motsvarar artikel 25 i 2009 års förslag) Ordalydelsen i punkt 1 a har anpassats till andra artiklar i direktivet, men innehållet kvarstår oförändrat. Artikel 30 (motsvarar artikel 26 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 31 (motsvarar artikel 27 i 2009 års förslag) Genom det ändrade förslaget införs en rad ändringar avseende prövningen i första instans och påskyndade förfaranden. Ändringarna syftar till att jämka samman olikheter i medlemsstaternas nationella system samt till att säkerställa större flexibilitet och effektiva metoder för att hantera missbruk av systemen. I punkt 3 bibehålls den generella sexmånadersfrist som gäller för att avsluta förfarandet i första instans. Emellertid har ytterligare två undantag införts, nämligen när ett stort antal sökande ger in ansökningar samtidigt och när den beslutande myndigheten inte kan hålla fristen på grund av sökandens underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter. Medlemsstaterna kan också skjuta upp slutförandet av förfarandet om den beslutande myndigheten inte kan fatta beslut på grund av en osäker situation i ursprungslandet som förväntas vara tillfällig. I sådana fall kan medlemsstaterna överskrida tidsfristen på sex + sex månader, samtidigt som sökanden behåller sin ställning som sökande. Grunderna för prioritering har ändrats för att anpassa direktivet till det ändrade förslaget till direktiv om mottagningsvillkor. Medlemsstaterna kan prioritera en prövning om sökanden tillhör en sårbar kategori. Ordalydelsen har anpassats till det nya begreppet ” sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier”. Ensamkommande barn har tagits upp som exempel på en grupp där prioritering kan vara särskilt motiverad. I punkt 6 klargörs att de där angivna grunderna kan användas för såväl påskyndade förfaranden som förfaranden vid gränsen. Denna ändring är en anpassning till de nationella systemen i de medlemsstater som tillämpar det allmänna förfarandet vid gränsen. Förteckningen över ärenden som kan bli föremål för påskyndat förfarande eller prövning vid gränsen förblir dock uttömmande. Två grunder för påskyndat förfarande (och prövning vid gränsen) har återinförts: I led e återinförs led g från 2005 års direktiv. Denna grund syftar till att ge förutsättningar att hantera missbruk av systemet på ett effektivt sätt. Ordalydelsen har ändrats, och det anges nu att denna grund kan åberopas om sökanden har lämnat klart falska eller uppenbart osannolika uppgifter som motsäger tillräckligt kontrollerad information om ursprungslandet. Ändringen syftar till att tillföra denna grund ett objektivt element. I led g återinförs led m från 2005 års direktiv, som rör hot mot den allmänna ordningen eller säkerheten. Det klargörs att prövningen av en ansökan kan påskyndas om en sökande på allvarliga grunder kan betraktas som en fara för den nationella säkerheten. Punkt 7 i 2009 förslag har strukits. Kravet att säkerställa en adekvat och fullständig prövning har flyttats till en ny punkt 7. Bestämmelserna om uppenbart ogrundade ansökningar har strukits, eftersom artikel 28 i 2005 års direktiv, som täcker de besstämmelserna, har återinförts. Artikel 32 (motsvarar artikel 28 i 2005 års direktiv) Denna artikel motsvarar artikel 28 i 2005 års direktiv. Innehållsmässigt avser ändringen fall som rör den nationella säkerheten, vilket är den enda grund för påskyndad handläggning som inte vilar på att ansökan är uppenbart ogrundad. Artikel 28 i 2009 års förslag har tagits bort eftersom den innehöll likadana bestämmelser. Artikel 33 (motsvarar artikel 29 i 2009 års förslag) Led d har ändrats eftersom ordet ”identisk” ansågs alltför snävt och gjorde tillämpningen av denna avvisningsgrund praktiskt omöjlig och oförenlig med de bestämmelser om efterföljande ansökningar som artikel 33 d var avsedd att komplettera. Det ändrade förslaget klargör att denna avvisningsgrund kan användas när inga nya uppgifter av relevans har framkommit vid en efterföljande ansökan. Kopplingen till efterföljande ansökningar (och definitionen av dessa) har förtydligats. Artikel 34 (motsvarar artikel 30 i 2009 års förslag) Bestämmelserna har anpassats till de allmänna bestämmelserna om personliga intervjuer, närmare bestämt med avseende på kravet att intervjuaren inte bör bära uniform. Artikel 35 (motsvarar artikel 31 i 2009 års förslag) Det ändrade förslaget innebär en uttrycklig möjlighet för sökanden att bestrida tillämpningen av begreppet första asylland i hans eller hennes särskilda fall. Artikel 36 (motsvarar artikel 34 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 37 (motsvarar artikel 33 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 38 (motsvarar artikel 32 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 39 (motsvarar artikel 38 i 2009 års förslag) För konsekvensens skull har en ny punkt 6 lagts till. I denna bestämmelse åläggs medlemsstaterna att regelbundet underrätta kommissionen om de länder på vilka begreppet europeiskt säkert tredjeland tillämpas. Detta överensstämmer med en motsvarande förpliktelse avseende säkra tredjeländer i allmänhet. Artikel 40 (motsvarar artikel 35.1–7 och 35.9 i 2009 års förslag) Bestämmelserna om upprepade eller efterföljande ansökningar har klargjorts betydligt för att säkerställa en effektiv handläggning av sådana ansökningar. En definition av begreppet ”efterföljande ansökan” sörjer för ett tydligt tillämpningsområde för dessa bestämmelser. En efterföljande ansökan kan bli föremål för avvisning om det inte har tillkommit några nya uppgifter som uppenbart stärker sannolikheten för att den sökande uppfyller kraven för internationellt skydd. Förekomsten av nya uppgifter måste kontrolleras genom en preliminär prövning. Om det konstateras att nya uppgifter har tillkommit ska den efterföljande ansökan prövas i enlighet med de allmänna bestämmelserna. Det har klargjorts att om inga nya uppgifter har tillkommit, ska ansökan avvisas. Bestämmelserna om efterföljande ansökningar kan också tillämpas om en ogift underårig ger in en separat ansökan. Artikel 41 (motsvarar artiklarna 35.8–9 i 2009 års förslag) Innehållet i dessa bestämmelser kvarstår oförändrat, men texten har anpassats av tydlighetsskäl. Artikel 42 (motsvarar artikel 36 i 2009 års förslag) Punkt 3 b har strukits, eftersom den är överflödig. Denna bestämmelse omfattas i det nya förslaget av artikel 40.3. Artikel 43 (motsvarar artikel 37 i 2009 års förslag) Denna artikel kvarstår oförändrad. Likväl innebär ändringarna i artiklarna 31 och 33 en utvidgning av tillämpningsområdet för denna artikel genom hänvisningar. De ytterligare grunderna för påskyndat förfarande gör det möjligt att pröva dessa ärenden inom ramen för gränsförfarandet. Även ändringen av bestämmelserna om avvisning av ansökningar som saknar nya inslag möjliggör en vidare användning av gränsförfaranden. Artikel 44 (motsvarar artikel 39 i 2009 års förslag) Inga ändringar jämfört med 2009 års förslag. Artikel 45 (motsvarar artikel 40 i 2009 års förslag) Punkt 4 har ändrats. Medlemsstaterna får föreskriva att det internationella skyddet ska upphöra om den som ansökt om sådant skydd blir medborgare i den berörda medlemsstaten. Artikel 46 (motsvarar artikel 41 i 2009 års förslag) Bestämmelserna om rätt till ett effektivt rättsmedel har i huvudsak bibehållits för att garantera överensstämmelse med den rättsspraxis som utarbetats av Europeiska unionens domstol och Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna. Ändringarna rör följande delar: I punkt 5 har det klargjorts att sökanden ska ha rätt att stanna på medlemsstaternas territorium till dess att tidsfristen för att överklaga har löpt ut. Punkt 6 har kompletterats med ytterligare en grund som inte leder till automatiskt uppskjutande, nämligen om ansökan ska avvisas på grund av ett en annan medlemsstat redan har beviljat flyktningstatus. Det har klargjorts att undantag från principen om automatiskt uppskjutande verkan endast får göras om det finns grund för ett påskyndat förfarande eller avvisning av ansökan. Som en följd av utvidgningen av grunderna för påskyndat förfarande i artikel 31.6, har denna punkt ett vidare tillämpningsområde än i 2009 års förslag. I punkt 9 har skyldigheten att fastställa tidsfrister för domstolarnas avgöranden vid överklaganden tagits bort av hänsyn till olikheter i de nationella rättssystemen. Punkt 5 i 2005 års direktiv har strukits för att säkerställa överensstämmelse med punkt 2 och skyddsdirektivet. MOTIVERING 1. Bakgrund 1.1. Motiv och syfte I enlighet med planen om asylpolitik[1] lade kommissionen den 21 oktober 2009 fram ett förslag om ändring av rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus[2] (nedan kallat direktivet om asylförfaranden). Förslaget utarbetades på grundval av en utvärdering av medlemsstaternas tillämpning av det gällande direktivet. Det tog också hänsyn till ett brett samråd som genomförts tillsammans med medlemsstaterna, Förenta nationernas flyktingkommissariat (UNHCR), icke-statliga organisationer och andra berörda intressenter. Uppgifterna om genomförandet av det befintliga direktivet sammanställdes senare i en utvärderingsrapport[3], som offentliggjordes i september 2009. Slutsatserna i denna rapport gav ytterligare underlag för att lägga fram förslaget. Vid den första behandlingen av kommissionens förslag den 6 april 2011 antog Europaparlamentet en ståndpunkt som i princip stödde de föreslagna ändringarna. Förslaget diskuterades också i rådet, främst under det spanska ordförandeskapet 2010. Diskussionerna gick emellertid trögt och rådet kunde inte nå fram till en ståndpunkt. Kommissionen vill genom att lägga fram ett ändrat förslag utnyttja sin initiativrätt för att ingjuta ny kraft i arbetet med att skapa en fungerande gemensamt asylförfarande som är till fördel för både medlemsstaterna och flyktingarna. Kommissionen har ett politiskt ansvar att skapa realistiska förutsättningar för att unionen ska kunna uppfylla sitt åtagande i Stockholmsprogrammet att införa ett gemensamt europeiskt asylsystem till 2012. Antagandet av det ändrade direktivet om varaktigt bosatta, som även är tillämpligt på personer som omfattas av internationellt skydd, var ett viktigt steg i den riktningen. Det är viktigt att ett nytt gemensamt asylförfarande är snabbt och rättvist. För att uppnå dessa mål har kommissionen fortsatt samla kunskap om hur man på bästa sätt kan konsolidera nationell praxis och infoga den i ett system som är både konsekvent och lätt att tillämpa i hela unionen. I det ändrade förslaget sammanförs de ytterligare kunskaper och erfarenheter som har byggts upp under diskussionerna om det föregående förslaget. Det system som föreslås i det ändrade förslaget är effektivt samtidigt som det uppfyller skyddskraven. Det är kostnadseffektivt och ger möjlighet att hantera försök till missbruk. Systemet garanterar också att ansökningar kommer att behandlas likvärdigt i alla medlemsstater. Det respekterar till fullo de grundläggande rättigheterna och den relevanta rättspraxis som är under utveckling, vilket bidrar till att garantera att det klarar granskningar i domstol. Samtidigt är det tillräckligt flexibelt för att hantera olikheterna i de nationella rättssystemen. Bestämmelserna har förtydligats och förenklats för att säkerställa ett effektivt genomförande. Det ändrade förslaget bör ses i samband med det ändrade förslaget om mottagningsvillkor. Det förslaget syftar bland annat till att garantera bättre och mer harmoniserade mottagningsnormer för asylsökande i hela unionen. Det ändrade förslaget har också kopplingar till förordningen om inrättande av ett europeiskt stödkontor för asylfrågor, som antogs den 19 maj 2010. Nu när stödkontoret har inlett sin verksamhet bör det ges en mer konkret roll när det gäller att hjälpa medlemsstaterna att genomföra de gemensamma bestämmelserna på ett mer effektivt sätt. 1.2. Allmän bakgrund Förslaget från 2009 och det här ändrade förslaget är en del av ett lagstiftningspaket som syftar till att inrätta ett gemensamt europeiskt asylsystem. Under 2008 antog kommissionen, utöver förslaget om ändring av direktivet om mottagningsvillkor, också förslaget om ändring av Dublin- respektive Eurodacförordningen. Under 2009 antog kommissionen förslag om ändring av direktivet om asylförfaranden och skyddsdirektivet. Slutligen inrättades det europeiska stödkontoret för asylfrågor genom en förordning av den 19 maj 2010. Syftet var att förbättra samordningen av det operativa samarbetet mellan medlemsstaterna, så att gemensamma bestämmelser på asylområdet genomförs på ett effektivt sätt. Lagstiftningspaketet ligger i linje med 2008 års europeiska pakt för invandring och asyl[4], där Haagprogrammets mål bekräftades på nytt och kommissionen uppmanades att lägga fram förslag för att senast 2012 införa ett enda asylförfarande med gemensamma garantier. I Stockholmsprogrammet, som antogs av Europeiska rådet vid dess möte den 10–11 december 2009, understryks behovet av att senast 2012 upprätta ett gemensamt område för skydd och solidaritet grundat på ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för dem som beviljats internationellt skydd på grundval av höga skyddsnivåer och rättvisa och ändamålsenliga förfaranden. Det bekräftades särskilt att människor i behov av internationellt skydd måste garanteras tillgång till rättssäkra och effektiva asylförfaranden Enligt Stockholmsprogrammet bör asylsökande oavsett i vilken medlemsstat deras asylansökan ges in, erbjudas samma villkor i fråga om förfaranderegler och fastställande av status. Målet bör vara att liknande fall behandlas lika och leder till samma resultat. Som en del av förberedelserna inför det föregående förslaget genomfördes en konsekvensbedömning. Det ändrade förslaget baserar sig på samma principer som det föregående. Dessutom syftar det till att minska kostnaderna och den administrativa bördan, samt till att förenkla och klargöra vissa bestämmelser för att underlätta genomförandet. Konsekvensbedömningen för det föregående förslaget kan därför även användas med avseende på det ändrade förslaget. 1.3. Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden Detta förslag överensstämmer fullt ut med Europeiska rådets slutsatser från mötet i Tammerfors 1999, Haagprogrammet från 2004, den europeiska pakten för invandring och asyl, som antogs av Europeiska rådet den 17 oktober 2008, samt Stockholmsprogrammet från 2009, enligt vilket ett europeiskt stödkontor för asylfrågor ska ha inrättats till 2012. Förslaget överensstämmer också med målen i Europa 2020-strategin, särskilt när det gäller en bättre integration av lagliga migranter. Genom att främja snabbare och mer gedigna asylförfaranden kan man också göra flyktingar och personer i behov av internationellt skydd mer attraktiva på arbetsmarknaden, eftersom deras yrkeskunskaper inte skulle bli lidande på samma sätt av en lång period utan fullt tillträde till arbetsmarknaden. Det syftar också till att minska medlemsstaternas mottagningskostnader och därigenom minska trycket på de offentliga finanserna. 2. Samråd med berörda parter Som en del av det förberedande arbetet inför det föregående förslaget lade kommissionen fram en grönbok, genomförde flera expertmöten (också med UNHCR och partner i det civila samhället), beställde en extern undersökning och samlade in uppgifter från flera ingående enkäter. Den 8 september 2010 antog kommissionen utvärderingsrapporten om genomförandet av det nuvarande direktivet. Rapportens slutsatser bekräftade de iakttagelser som gjorts under det förberedande arbetet. Efter det att det föregående förslaget lagts fram i oktober 2009 fördes diskussioner på ett tekniskt plan i rådet, främst under det spanska ordförandeskapet. Under diskussionerna invände flera medlemsstater mot vissa av förslagets bestämmelser, med hänvisning till oförenliga inslag i deras asyl- eller rättssystem. Rådet lyckades inte nå fram till tillfredsställande lösningar. Det blev uppenbart att det fanns en möjlighet för kommissionen att göra en samlad översyn av det tidigare förslaget och föreslå en mer övergripande lösning för de problem som uppmärksammats, utan att röra de delar som faktiskt tillför ett mervärde. Då skulle man kunna undvika att införa en rad separata undantag för olika medlemsstater och slippa riskera sammanhållningen av det föreslagna systemet som helhet. Genom att förtydliga och förenkla de föreslagna bestämmelserna och därigenom underlätta medlemsstaternas genomförande skulle man kunna blåsa nytt liv i diskussionerna. Därför tillkännagav kommissionen i rådet (rättsliga och inrikes frågor) att den avsåg att lägga fram ett ändrat förslag till direktiv före inledningen av 2011 års polska ordförandeskap i rådet. Som en del av det föreberedande arbetet inför detta ändrade förslag genomförde kommissionen en rad samrådsmöten om tekniska frågor. Det ändrade förslaget tar också hänsyn till diskussionerna inom ramen för ministerkonferensen om kvalitet och effektivitet i asylprocessen, som organiserades av det belgiska ordförandeskapet den 13–14 september 2010. Konferensen tog bland annat upp frågor om intervjuer, fortbildning, ursprungslandsinformation, prioriterade förfaranden och upprepade ansökningar. Europaparlamentet antog sin ståndpunkt vid den första behandlingen den 6 april 2011. Resolutionen stödde kommissionens förslag på de allra flesta punkter. De flesta av de föreslagna ändringarna syftade till att stärka sökandenas rättssäkerhetsgarantier. Vissa var avsedda att skapa större flexibilitet för medlemsstaterna eller att göra texten mer konsekvent på ett övergripande plan. Hänsynen till resolutionens innehåll vid utarbetandet av det ändrade förslaget har medfört en rad ändringar beträffande såväl ordalydelsen som sakinnehållet. Parlamentets ståndpunkt innehåller också ett stort antal ändringsförslag som skulle leda till avsevärda förändringar när det gäller frågor med anknytning till begreppet ”säkert tredjeland”. Kommissionen granskade frågan noggrant och kom fram till att man för framtiden borde överväga att lyfta ut de nationella förteckningarna över säkra länder och anta gemensamma EU-förteckningar. Detta kommer dock att bli realistiskt först när det europeiska stödkontoret för asylfrågor har kapacitet att på ett bestående sätt bistå vid avskaffandet av de nationella förteckningarna genom att utarbeta rapporter om ursprungsländer på grundval av relevant, tillförlitlig, korrekt och aktuell information om ursprungsländer, som samlats in på ett öppet och opartiskt sätt, genom att utveckla ett gemensamt format och en gemensam metod för att presentera, kontrollera och använda information om ursprungsländer samt för att analysera information om ursprungsländer. Även om parlamentets ändringar i fråga om de olika begrepp som används i samband med säkra tredjeländer inte har införlivats med det ändrade förslaget, erkänner kommissionen behovet av att harmonisera dessa bestämmelser ytterligare. Därför åtar sig kommissionen att, tillsammans med medlemsstaterna och under medverkan av parlamentet, organisera en regelbunden översyn av dessa begrepp under lämpliga former. Denna regelbundna översyn borde vara till hjälp vid ytterligare harmonisering i framtiden. Det ändrade förslaget ska vara en välavvägd lösning för att underlätta förhandlingarna mellan de båda lagstiftarna. 3. Rättsliga aspekter 3.1. Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Huvudsyftet med det ändrade förslaget är att förenkla och klargöra bestämmelserna, och därigenom göra dem mer förenliga med de olika nationella rättssystemen, och att hjälpa medlemsstaterna att tillämpa dem på ett sätt som är mer kostnadseffektivt i deras respektive särskilda situationer. Liksom när det gäller det föregående förslaget är det övergripande syftet att införa effektiva och rättvisa förfaranden. Förslaget kommer även i fortsättningen att säkerställa full respekt för de grundläggande rättigheterna, eftersom det utformats med hänsyn till EU-domstolens och Europadomstolens framväxande rättspraxis, särskilt när det gäller rätten till ett effektivt rättsmedel. I jämförelse med det nuvarande direktivet har de rättssäkerhetsgarantier som ska säkerställa rättvisa och effektiva förfaranden setts över för att få en mer konsekvent tillämpning av processuella principer. Förslaget inför också förenklade och mer konsekventa processuella begrepp och lösningar, i syfte att förse asylmyndigheterna med de verktyg de behöver för att förhindra missbruk och snabbt avfärda uppenbart grundlösa ansökningar. För att underlätta konsekvent tillämpning av asylregelverket och förenkla tillämpliga förfaranden införs genom förslaget ett enda förfarande, och därmed klargörs att ansökningar bör prövas i förhållande till båda formerna av internationellt skydd som anges i skyddsdirektivet. Förslaget bidrar till större förenlighet med det ändrade förslaget till direktiv om mottagningsvillkor och med förordningen om det europeiska stödkontoret för asylfrågor. 3.1.1. Underlätta genomförandet för medlemsstaterna Ett antal ändringar gjordes för att göra förslaget mer förenligt med de olika rättssystemen och förfarandena i medlemsstaterna. Detta gäller till exempel bestämmelser om beslut om rätt att resa in på territoriet, möjligheten att skjuta på ett beslut om situationen i ursprungslandet är oklar och grunder för att pröva ansökningar redan vid gränsen. Flera bestämmelser har också gjorts mer flexibla för att underlätta genomförandet. För att göra det möjligt för medlemsstaterna att hantera ett stort antal samtidiga asylansökningar på rätt sätt, har ändringar införts i bestämmelserna om tillgången till prövning och genomförandet av personliga intervjuer samt om hur länge ett asylförfarande maximalt får pågå. Slutligen har alla bestämmelser i texten gåtts igenom noggrant för att klargöra och förenkla dem och därigenom underlätta diskussioner och säkerställa ett effektivt genomförande. 3.1.2. Bättre möjligheter att hantera eventuellt missbruk Det ändrade förslaget förbättrar medlemsstaternas förmåga att vidta åtgärder mot eventuellt missbruk av asylsystemet. Nya bestämmelser föreskriver att medlemsstaterna får använda sig av påskyndade förfaranden och pröva ansökningar vid gränsen om den sökande har kommit med uppenbart falska eller orimliga utsagor som klart motsäger kontrollerade uppgifter om läget i ursprungslandet, med följden att ansökan framstår som uppenbart ogrundad. Detsamma gäller för sökande som utgör en fara för den allmänna ordningen och säkerheten. För att på ett bättre sätt kunna hantera situationer där sökande avviker eller underlåter att fullgöra sina skyldigheter har även bestämmelserna om underförstått tillbakadragande av en ansökan ändrats. Enligt dessa bestämmelser kan medlemsstaterna avslå en ansökan med hänvisning till underförstått tillbakadragande om myndigheterna redan har tillräckligt med underlag för att pröva ansökan på ett adekvat sätt. För att göra de sökande mer medvetna om konsekvenserna av ett tillbakadragande, är medlemsstaterna skyldiga att informera dem om dessa bestämmelser redan i inledningen av förfarandet. 3.1.3. Frontloading: snabba, rättvisa och effektiva förfaranden Frontloading innebär här att man lägger tillräckliga resurser på en kvalitativ prövning i första instans för att få mer rättvisa och effektiva förfaranden. Ett asylförfarande som i normalfallet inte pågår längre än tre månader förblir ett viktigt mål i förslaget. Samtidigt har man, med hänsyn till skillnaderna mellan systemen i de olika medlemsstaterna, gjort ett antal förtydliganden i det ändrade förslaget för att underlätta tillämpningen av detta begrepp. Ett viktigt inslag i frontloading är att ge tidig tillgång till stöd, för att hjälpa sökande att förstå förfarandet. Det ändrade förslaget klargör vad detta grundläggande stöd innebär, för att särskilja det från den kostnadsfria rättshjälp som finns att tillgå vid överklaganden. Det står medlemsstaterna fritt att välja lämpliga sätt att ge stöd. Det kan röra sig om att förmedla stödet genom icke-statliga organisationer, statliga tjänstemän eller särskilda statliga organ. Ändringarna bör bidra till ett kostnadseffektivt genomförande av denna centrala regel och till att undvika missförstånd som kan leda till konflikter mellan de berörda bestämmelserna och medlemsstaternas allmänna förvaltningslagstiftning. Förslaget bidrar också till att förenkla bestämmelserna om den fortbildning som medlemsstaterna ska tillhandahålla personal som prövar och fattar beslut om ansökningar. Målet är även i fortsättningen att säkerställa en hög kompetensnivå för denna personal, eftersom det är det enda sättet att garantera ett handfast och oklanderligt beslutsfattande från asylmyndigheternas sida, men formerna har förenklats och anpassats till andra delar av asylregelverket. Slutligen förenklas bestämmelserna om sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier. De nya bestämmelserna har färre föreskrivande inslag, för att ge medlemsstaterna mer spelrum och flexibilitet att på lämpligt sätt ta hänsyn till alla de olika situationer som asylsökande kan befinna sig i. Samtidigt ger bestämmelserna också i fortsättningen en hög nivå av garantier för dessa personer. 3.1.4. Garanterad tillgång till skydd För att säkerställa att en person som vill begära internationellt skydd verkligen har möjlighet att ge in en sådan ansökan, innebär det nya förslaget en förbättring av bestämmelserna om de inledande stegen i asylförfarandet. Därmed undanröjs särskilt den potentiella risken för sammanblandning mellan mottagandet av en fullständig asylansökan och den grundläggande handlingen att registrera att en person är en sökande. Detta gör det lättare för medlemsstaterna att följa den föreslagna tidsfristen på 72 timmar för att registrera en sökande som sådan sedan denne anmält sitt önskemål detta. Fristen kan förlängas om det skulle visa sig praktiskt omöjligt. Vidare innehåller det nya förslaget förenklade bestämmelser om vilken fortbildning och vilka riktlinjer som ska tillhandahållas gränsbevakningspersonal och andra myndighetspersoner som med stor sannolikhet kommer att komma i kontakt med potentiella sökande. De nya bestämmelserna bör underlätta medlemsstaternas genomförande, med hänsyn till deras olika förutsättningar på det nationella planet. 3.1.5. Klara bestämmelser om upprepade ansökningar Också efter det att en ansökan om internationellt skydd har avslagits måste det finnas möjlighet att ansöka på nytt om den berörda personens omständigheter har ändrats. Först då finns det förutsättningar att ta hänsyn till den möjlighet att ge in ansökningar på platsen som föreskrivs i skyddsdirektivet. Det ändrade förslaget klargör bestämmelserna om sådana ansökningar, för att förhindra missbruk. Enligt dessa bestämmelser ska en efterföljande ansökan bli föremål för en snabb och effektiv preliminär granskning för att fastställa om det tillkommit några nya element som skulle motivera en vidare prövning. Om det konstateras att det finns nya element ska den efterföljande ansökan prövas i enlighet med de allmänna bestämmelserna. Om nya element saknas ska ansökan avvisas. För att förhindra missbruk får medlemsstaterna därefter göra undantag från rätten att stanna på territoriet även om personen i fråga ger in ytterligare ansökningar om internationellt skydd. 3.1.6. Större överensstämmelse med andra rättsakter I det ändrade förslaget har man sett över flera rutiner för att de ska vara mer samstämmiga med andra EU-rättsakter och förslag på asylområdet, särskilt det ändrade förslaget till direktiv om mottagningsvillkor. Det gäller framför allt bestämmelser om särskilda behov och utsatta personer och gränsförfaranden. Det ändrade förslaget innebär också att bestämmelserna om fortbildning anpassas till motsvarande bestämmelser i förordningen om det europeiska stödkontoret för asylfrågor. I bestämmelserna om fortbildning och rätt till prövning ges stödkontoret dessutom en konkretare roll. Syftet är att erbjuda medlemsstaterna såväl assistans som flexibilitet. Stödkontorets deltagande bör också medverka till att bestämmelserna kan genomföras enhetligt i hela unionen. För att underlätta konsekvent tillämpning av regelverket och förenkla tillämpliga förfaranden införs genom förslaget ett enda förfarande, vilket klargör att ansökningar bör prövas i förhållande till båda formerna av internationellt skydd som anges i skyddsdirektivet. 3.2. Rättslig grund Genom det ändrade förslaget ändras direktiv 2005/85/EG, och artikel 78.2 d i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) utgör rättslig grund. I denna artikel föreskrivs åtgärder för gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla enhetlig asylstatus eller subsidiärt skydd. 3.3. Territoriell tillämpning Förslaget till direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Huruvida direktivet ska tillämpas på Förenade kungariket och Irland avgörs på grundval av bestämmelserna i protokoll 21 som bifogats EUF-fördraget. Enligt artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning som bifogats EUF-fördraget är direktivet inte bindande för eller tillämpligt i Danmark. 3.4. Subsidiaritetsprincipen I avdelning V i EUF-fördraget, som handlar om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, ges Europeiska unionen vissa befogenheter i dessa frågor. Dessa befogenheter måste utövas i enlighet med artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen, dvs. endast om och i den utsträckning som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av de enskilda medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå. Den rättsliga grunden för unionens åtgärder fastställs i artikel 78 i EUF-fördraget. Enligt denna bestämmelse ska unionen "utforma en gemensam politik avseende asyl, subsidiärt skydd och tillfälligt skydd i syfte att erbjuda en lämplig status till alla tredjelandsmedborgare som har behov av internationellt skydd och att säkerställa principen om "non-refoulement". Denna politik ska överensstämma med Genèvekonventionen av den 28 juli 1951, med protokollet av den 31 januari 1967 om flyktingars rättsliga ställning och med andra tillämpliga fördrag." Eftersom de problem som gäller asyl och skydd av flyktingar är av gränsöverskridande karaktär är EU väl lämpat att föreslå lösningar inom ramen för det gemensamma europeiska asylsystemet, särskilt i frågor som gäller beviljande och återkallande av internationellt skydd, särskilt för att undvika sekundärförflyttningar. Även om en betydande grad av harmonisering nåddes genom antagandet av direktivet 2005 behövs ytterligare åtgärder från EU:s sida för att höja och harmonisera normerna för asylförfaranden och gå vidare på vägen mot ett gemensamt asylförfarande. Dessa normer anses också oumbärliga för att se till att internationellt skyddssökande som omfattas av Dublinkonventionen får sina ansökningar prövade under likvärdiga förhållanden i alla medlemsstater. 3.5. Proportionalitetsprincipen I konsekvensbedömningen av ändringen av direktivet om asylförfaranden[5], som gjordes som en del av det förberedande arbetet inför det föregående förslaget, bedömdes varje alternativ lösning på de problem som konstaterats för att få fram ett idealiskt förhållande mellan praktiskt värde och nödvändighet, och slutsatsen blev att åtgärder på EU-nivå inte går utöver det som är nödvändigt för att lösa dessa problem. Det aktuella ändrade förslaget innehåller samma vägledande principer som det tidigare förslaget, samtidigt som det ger medlemsstaterna ökad flexibilitet. Detta bidrar till att öka respekten för proportionalitetsprincipen. 3.6. Inverkan på grundläggande rättigheter Förslaget har granskats i detalj för att se till att bestämmelserna är fullt förenliga med – de grundläggande rättigheter som kommer till uttryck i Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter, och – de skyldigheter som följer av internationell rätt, i synnerhet Genèvekonventionen, Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och FN:s konvention om barnets rättigheter. Krav på högre ställda normer i fråga om asylförfaranden och konsekvent tillämpning inom hela unionen kommer att få positiva effekter för asylsökande och göra den grundläggande rätten till asyl i artikel 18 i stadgan mer effektiv. Förslaget kommer framför allt att minska utrymmet för administrativa misstag i asylprövningen, vilket kommer att resultera i ökad respekt för principen om non-refoulement i artikel 19 i stadgan och förbättra tillgången till skydd och rättvisa, med en garanti för att varje sökande i händelse av ett negativt beslut har rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol enligt artikel 47 i stadgan. Förslaget kommer också att öka jämställdheten på det sätt som föreskrivs i artikel 23 i stadgan, främja principen om barnens bästa i asylförfarandena i linje med artikel 25 i stadgan och stärka principen om icke-diskriminering i enlighet med artikel 21 i stadgan. 2009/0165 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (Omarbetning) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 78.2 d, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[6], med beaktande av Regionkommitténs yttrande[7], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: ò ny (1) Ett antal väsentliga ändringar bör göras i rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus[8]. Detta direktiv bör omarbetas av tydlighetsskäl. ê 2005/85/EG skäl 1 (anpassad) ð ny (2) En gemensam asylpolitik, som omfattar ett gemensamt europeiskt asylsystem, är en del av Europeiska unionens mål att gradvis inrätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa som är öppet för personer som tvingade av omständigheterna söker skydd inom Ö unionen Õ gemenskapen på laglig väg. ð Denna politik bör vila på principen om solidaritet och rättvis ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna, också när det gäller de ekonomiska konsekvenserna. ï ê 2005/85/EG skäl 2 (3) Europeiska rådet enades vid sitt särskilda möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 om att arbeta för att ett gemensamt europeiskt asylsystem skapas, grundat på en fullständig och absolut tillämpning av Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951, ändrad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967 ("Genèvekonventionen"), och på så sätt garantera att ingen skickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse, det vill säga att principen om "non-refoulement" bekräftas. ê 2005/85/EG skäl 3 (anpassad) (4) I slutsatserna från Tammerfors fastställs att ett gemensamt europeiskt asylsystem på kort sikt bör omfatta gemensamma normer för rättvisa och effektiva asylförfaranden i medlemsstaterna och, på längre sikt, Ö unionsbestämmelser Õ gemenskapsbestämmelser som leder till ett gemensamt asylförfarande i hela Europeiska Ö unionen Õ gemenskapen. ê 2005/85/EG skäl 4 (anpassad) ð ny (5) ð Den första etappen av det gemensamma europeiska asylsystemet slutfördes genom antagandet av relevanta rättsakter enligt fördragen, däribland direktiv 2005/85/EG, som utgjorde ï Miniminormerna i detta direktiv för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus är därför en första åtgärd i fråga om asylförfaranden. ò ny (6) Vid sitt möte den 4 november 2004 antog Europeiska rådet Haagprogrammet, som fastställer målen på området för frihet, säkerhet och rättvisa under perioden 2005–2010. I Haagprogrammet uppmanas Europeiska kommissionen att slutföra utvärderingen av de rättsliga instrument som antagits under den första etappen och att förelägga rådet och Europaparlamentet den andra etappens instrument och åtgärder. Målet med att inrätta ett gemensamt europeiskt asylsystem är enligt Haagprogrammet att fastställa ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för asylsökande i hela unionen. (7) I den europeiska pakten för invandring och asyl, som antogs den 16 oktober 2008, konstaterade rådet att skillnaderna fortfarande är stora mellan medlemsstaterna när det gäller beviljande av skydd och efterlyste nya initiativ, däribland ett förslag om att införa ett enda asylförfarande med gemensamma garantier, och därigenom slutföra genomförandet av det gemensamma europeiska asylsystemet i enlighet med Haagprogrammet. (8) Vid sitt möte den 10–11 december 2009 antog Europeiska rådet Stockholmsprogrammet; där bekräftades åtagandet att senast 2012 upprätta ett gemensamt område för skydd och solidaritet grundat på ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för dem som beviljats internationellt skydd på grundval av höga skyddsnivåer och rättvisa och ändamålsenliga förfaranden. I Stockholmsprogrammet konstaterades att personer som är i behov av internationellt skydd måste garanteras tillgång till rättssäkra och effektiva asylförfaranden. Enligt Stockholmsprogrammet bör individer, oberoende av i vilken medlemsstat deras asylansökan har inlämnats, erbjudas samma möjligheter i fråga om förfaranderegler och fastställande av status. Målet bör vara att liknande fall behandlas lika och leder till samma resultat. (9) Europeiska flyktingfonden och Europeiska byrån för samarbete i asylfrågor, som inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 439/2010[9], bör bidra med resurser för att stödja medlemsstaternas insatser för att genomföra normerna i den andra etappen av det gemensamma europeiska asylsystemet, särskilt i sådana medlemsstater vars asylsystem är utsatta för särskilt och oproportionerligt starkt tryck, i synnerhet på grund av det geografiska läget eller den demografiska situationen. (10) För att säkra en uttömmande och effektiv prövning av de sökandes behov av internationellt skydd i den mening som avses i direktiv […/../EG] [om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet (skyddsdirektivet)] bör gemenskapens ram för hur internationellt skydd beviljas utgå från begreppet ett enda asylförfarande. ê 2005/85/EG skäl 5 ð ny (11) Huvudsyftet med det här direktivet är attð ytterligare utveckla miniminormerna för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av internationellt skydd för att inrätta ett gemensamt europeiskt asylsystem i unionen ï införa miniminormer för gemenskapens ramverk för förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus. ê 2005/85/EG skäl 6 ð ny (12) Tillnärmningen av reglerna om förfaranden för beviljande eller återkallande ð av internationellt skydd ï flyktingstatus bör bidra till att begränsa asylsökandes sekundära förflyttningar mellan medlemsstaterna när sådana förflyttningar motiveras av skillnader i de rättsliga ramarna ð och att skapa likvärdiga villkor för medlemsstaternas tillämpning av direktiv […./../EG] [skyddsdirektivet] ï. ê 2005/85/EG skäl 7 ð ny (13) Det ligger i miniminormernas natur att mMedlemsstaterna bör ha befogenhet att införa eller behålla förmånligare bestämmelser för tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som ansöker om internationellt skydd i en medlemsstat, om en sådan ansökan anses bygga på förutsättningen att personen i fråga är ð i behov av internationellt skydd ï flykting i den mening som avses i ð direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet] ï artikel 1 A i Genèvekonventionen. ê 2005/85/EG skäl 9 (14) När det gäller behandlingen av personer som omfattas av detta direktiv är medlemsstaterna bundna av sina skyldigheter enligt de internationella rättsliga instrument som de är parter i och som förbjuder diskriminering. ê 2005/85/EG skäl 10 ð ny (15) Det är av yttersta vikt att beslut om alla ð ansökningar om internationellt skydd ï asylansökningar fattas på grundval av fakta och, i första instans, av myndigheter vars personal har lämpliga kunskaper eller har erhålliter ð nödvändig ï den utbildning om ð internationellt skydd ï som behövs om asyl- och flyktingfrågor. ê 2005/85/EG skäl 11 ð ny (16) Det ligger i såväl medlemsstaternas som de ð internationellt skyddssökandes ï asylsökandes intresse att beslut om ansökningar om ð internationellt skydd ï asylansökningar fattas så fort som möjligt, ð dock utan åsidosättande av kraven på en adekvat och fullständig prövning ï. Medlemsstaterna bör efter eget gottfinnande besluta hur handläggningen av asylansökningar skall organiseras, så att de i enlighet med sina nationella behov kan prioritera eller påskynda handläggningen av en ansökan med beaktande av normerna i detta direktiv. (17) Det ligger också i såväl medlemsstaternas som de sökandes intresse att säkerställa en korrekt bedömning av det internationella skyddsbehovet redan i första instans. Därför ska sökande omedelbart erbjudas kostnadsfri information om de rättsliga förutsättningarna och förfarandet, med hänsyn till deras särskilda omständigheter. Tillhandahållandet av sådan information skulle bland annat göra det möjligt för de sökande att förstå förfarandet bättre och därmed hjälpa dem att följa gällande regler. Det skulle vara oproportionellt att begära att medlemsstaterna tillhandahåller sådan information endast via kvalificerade jurister. Medlemsstaterna bör därför ha möjlighet att själva hitta de lämpligaste formerna för tillhandahållande av sådan information, till exempel genom icke-statliga organisationer, statliga tjänstemän eller särskilda statliga organ. (18) Sökande som överklagar ett beslut bör på vissa villkor beviljas kostnadsfritt rättsligt bistånd och biträde av personer som enligt nationell lagstiftning är behöriga att tillhandahålla sådana tjänster. De sökande bör dessutom under alla faser av förfarandet ha rätt att på egen bekostnad samråda med juridiska rådgivare och biträden med behörighet för ändamålet enligt nationell lagstiftning. ê 2005/85/EG skäl 12 ð ny (19) Begreppet allmän ordning kan ð bland annat ï omfatta en fällande dom för ett allvarligt brott. ê 2005/85/EG skäl 13 ð ny (20) För att personer som verkligen behöver skydd enligt artikel 1 i Genèvekonventionen ska erkännas som flyktingar ð eller som subsidiärt skyddsbehövande ï på riktiga grunder, bör alla asylsökande, med vissa undantag, få faktisk tillgång till asylförfarandet, möjlighet att samarbeta och effektivt kommunicera med de behöriga myndigheterna för att lägga fram alla relevanta omständigheter i sitt ärende och de rättssäkerhetsgarantier under förfarandet som krävs för att de ska kunna föra sin talan genom alla skeden av förfarandet. Dessutom bör förfarandet vid prövning av en ð ansökan om internationellt skydd ï asylansökan åtminstone ge sökanden rätt att stanna kvar i avvaktan på beslut av behörig myndighet, rätt till tolk för att kunna lägga fram sin sak när de hörs av myndigheterna, möjlighet att meddela sig med en företrädare för Förenta nationernas flyktingkommissariat ð och med organisationer som tillhandahåller rådgivning eller biträde för internationellt skyddssökande ï eller någon annan organisation som arbetar för flyktingkommissariatets räkning, rätt till korrekt delgivning av beslut, rätt till en saklig och rättslig motivering av beslutet, möjlighet att rådgöra med en juridisk rådgivare eller annan rådgivare samt rätt att under avgörande skeden i förfarandet informeras om sin rättsliga ställning på ett språk som de ð förstår eller ï rimligen kan förväntas förstå ð och, vid ett eventuellt avslag, rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol ï. ê 2005/85/EG skäl 14 Dessutom bör det införas särskilda rättssäkerhetsgarantier för ensamkommande barn på grund av deras sårbarhet. I detta sammanhang bör medlemsstaterna i första hand ta hänsyn till barnens bästa. ò ny (21) För att säkerställa faktisk tillgång till prövning bör tjänstemän som först kommer i kontakt med personer som söker internationellt skydd, i synnerhet tjänstemän som övervakar land- eller sjögränser eller som utför gränskontroller, få instruktioner och nödvändig utbildning i hur man känner igen och hanterar ansökningar om internationellt skydd. De bör kunna förse sådana tredjelandsmedborgare eller statslösa personer som befinner sig på medlemsstaternas territorium – även i gränszoner, i territorialvatten eller i transitzoner – och som önskar ansöka om internationellt skydd med alla relevanta upplysningar om var och hur ansökningar om internationellt skydd kan lämnas in. När sökanden befinner sig på medlemsstatens territorialvatten bör de få landstiga och få ansökan prövad i enlighet med det här direktivet. (22) För att underlätta tillgången till prövning vid gränsövergångsställen och i anläggningar för kvarhållande i förvar bör information göras tillgänglig om möjligheterna att ansöka om internationellt skydd. Den grundläggande kommunikation som krävs för att de behöriga myndigheterna ska kunna förstå om en person vill ansöka om internationellt skydd ska säkerställas genom tolkningsarrangemang. (23) Dessutom bör sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier, såsom underåriga, ensamkommande barn, personer som utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av våld eller personer med funktionshinder, ges det stöd som behövs för att de faktiskt ska få tillgång till förfarandena och kunna lägga fram det underlag som krävs för att styrka ansökan om internationellt skydd. (24) Nationella åtgärder för att identifiera och dokumentera symptom på tortyr eller andra allvarliga former av fysiskt eller psykiskt våld, däribland sexuellt våld, i förfaranden som omfattas av detta direktiv bör bland annat bygga på principerna för effektiv utredning och dokumentation av tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (Istanbulprotokollet). (25) För att åstadkomma verklig jämställdhet mellan manliga och kvinnliga sökande bör prövningen ta hänsyn till könsrelaterade aspekter. I synnerhet bör personliga intervjuer utformas på ett sätt som gör det möjligt för såväl kvinnliga som manliga sökande att tala om sina erfarenheter i fall som involverar könsrelaterad förföljelse. Komplexa könsrelaterade aspekter bör tillmätas vederbörlig vikt i förfaranden som avser begreppen säkert tredjeland, säkert ursprungsland eller efterföljande ansökan. (26) I överensstämmelse med FN:s konvention om barnets rättigheter från 1989 bör barnets bästa komma i främsta rummet när medlemsstaterna genomför detta direktiv. (27) Förfaranden för att pröva behovet av internationellt skydd bör anordnas på ett sätt som tillåter de behöriga myndigheterna att göra en noggrann prövning av ansökningar om internationellt skydd. ê 2005/85/EG skäl 15 ð ny (28) Om en person gör en efterföljande ansökan utan att nya bevis eller skäl läggs fram, skulle det vara orimligt om medlemsstaterna vore skyldiga att genomföra ett nytt fullständigt prövningsförfarande. I dessa fall bör medlemsstaterna ð ha rätt att avvisa ansökan i enlighet med res judicata-principen ï välja mellan förfaranden som innebär undantag från de garantier som den asylsökande vanligen åtnjuter. ê 2005/85/EG skäl 16 ð ny (29) Många asylansökningar ð om internationellt skydd ï görs vid gränsen eller i en transitzon i en medlemsstat före ett beslut om den sökandes inresa. Medlemsstaterna bör kunna ð införa rutiner för bedömningen av om en ansökan ska prövas eller ej och för själva sakprövningen som gör det möjligt att fatta beslut om ansökningar som gjorts vid gränsen eller i transitzoner ï behålla befintliga förfaranden som är anpassade till den särskilda situationen för dessa sökande vid gränsen. Gemensamma regler bör fastställas om eventuella undantag i sådana fall från de garantier som de asylsökande vanligen åtnjuter. Förfaranden vid gränserna bör huvudsakligen avse sådana sökande som inte uppfyller villkoren för inresa på medlemsstaternas territorium. ê 2005/85/EG skäl 17 ð ny (30) En nyckelfråga när det gäller att bedöma hur välgrundad en asylansökan ð om internationellt skydd ï är, är den sökandes säkerhet i det egna ursprungslandet. Om ett tredjeland kan anses vara ett säkert ursprungsland bör medlemsstaterna kunna fastställa dess säkerhet och förutsätta att det är säkert för en särskild sökande, såvida han eller hon inte lägger fram allvarliga motbevis. ê 2005/85/EG skäl 18 (31) Med tanke på den harmoniseringsnivå som nåtts för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska betraktas som flyktingar, bör gemensamma kriterier för att fastställa tredjeländer som säkra ursprungsländer upprättas. ê 2005/85/EG skäl 19 Om rådet har försäkrat sig om att dessa kriterier uppfylls avseende ett visst ursprungsland och följaktligen har införlivat detta i den gemensamma minimiförteckning över säkra ursprungsländer som skall antas i enlighet med detta direktiv, bör medlemsstaterna vara skyldiga att behandla ansökningar från personer med medborgarskap i det landet, eller statslösa personer som tidigare hade hemvist i det landet, på grundval av presumtion som ej utesluter motbevisning av säkerheten i det landet. Mot bakgrund av att det är av politisk vikt att säkra ursprungsländer fastställs, särskilt med tanke på följderna av en bedömning av människorättssituationen i ett ursprungsland och dess följder för Europeiska unionens politik när det gäller yttre förbindelser, bör rådet fatta alla beslut om upprättande eller ändring av förteckningen efter samråd med Europaparlamentet. ê 2005/85/EG skäl 20 (anpassad) (32) Till följd av Bulgariens och Rumäniens ställning som kandidatländer för anslutning till Europeiska unionen och de framsteg dessa kandidatländer har gjort bör de betraktas som säkra ursprungsländer enligt detta direktiv fram till anslutningsdagen. ê 2005/85/EG skäl 21 ð ny (33) Fastställande av ett tredjeland som säkert ursprungsland i enlighet med detta direktiv garanterar inte någon absolut säkerhet för medborgare i dessa länder. Det ligger i sakens natur att vid den bedömning som ligger till grund för detta fastställande kan hänsyn tas endast till de allmänna civila, rättsliga och politiska förhållandena i landet samt till huruvida aktörer som utövar förföljelse, tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, i praktiken åläggs sanktioner om de befinns skyldiga i det berörda landet. Om en sökande visar att det föreligger ð giltiga ï tungt vägande skäl till att anse att landet inte är säkert när det gäller hans eller hennes särskilda omständigheter är det därför viktigt att fastställandet av landet som säkert inte längre kan anses vara relevant för honom eller henne. ê 2005/85/EG skäl 22 (anpassad) ð ny (34) Medlemsstaterna bör pröva alla ansökningar i sak, det vill säga bedöma om sökanden i fråga har rätt till Ö internationellt skydd Õ flyktingstatus i enlighet med rådets direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet]2004/83/EG av den 29 april 2004 om miniminormer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning och om innehållet i det beviljade skyddet, förutom då det här direktivet föreskriver något annat, särskilt om det rimligtvis kan antas att ett annat land skulle göra prövningen eller lämna tillräckligt skydd. Medlemsstaterna bör i synnerhet inte vara skyldiga att bedöma sakskälen i en asylansökan ð om internationellt skydd ï om ett första asylland har beviljat sökanden flyktingstatus eller tillräckligt skydd av annat slag och sökanden kommer att åter släppas in i detta land. ê 2005/85/EG skäl 23 ð ny (35) Medlemsstaterna bör inte heller vara skyldiga att bedöma en asylansökan om ð internationellt skydd ï i sak om sökanden på grund av ð tillräcklig anknytning ï en koppling till ett tredjeland enligt definitionen i nationell lagstiftning rimligtvis kan förväntas söka skydd i detta tredjeland ð , och det finns anledning att anta att den sökande kommer att få resa in eller resa in på nytt i det landet ï. Medlemsstaterna bör endast gå vidare på denna grund om denna särskilda sökande skulle vara säker i det berörda tredjelandet. För att undvika sekundära förflyttningar bland sökande bör gemensamma principer för medlemsstaternas övervägande eller fastställande av säkra ursprungsländer upprättas. ê 2005/85/EG skäl 24 ð ny (36) När det gäller vissa europeiska tredjeländer som iakttar särskilt strikta normer avseende mänskliga rättigheter och skydd av flyktingar bör medlemsstaterna tillåtas att inte pröva eller inte fullständigt pröva asylansökningar ð om internationellt skydd ï för sökande som reser in på deras territorium från sådana europeiska tredjeländer. Med tanke på de eventuella följderna för sökanden av en begränsad eller utelämnad prövning, bör denna tillämpning av begreppet säkra tredjeländer begränsas till sådana fall som rör tredjeländer avseende vilka rådet har förvissat sig om att de strikta normerna för säkerhet i det berörda tredjelandet är uppfyllda i enlighet med detta direktiv. Rådet bör fatta beslut i denna fråga efter samråd med Europaparlamentet. ê 2005/85/EG skäl 25 De gemensamma normer som rör de båda koncepten för säkra tredjeländer enligt detta direktiv är sådana att deras praktiska konsekvenser beror på om det berörda tredjelandet tillåter sökanden i fråga att resa in på dess territorium. ò ny (37) För att underlätta ett regelbundet utbyte av information om den nationella tillämpningen av begreppen säkert ursprungsland, säkert tredjeland och europeiskt säkert tredjeland, och för att förbereda eventuell ytterligare harmonisering i framtiden, bör medlemsstaterna regelbundet meddela kommissionen vilka tredjeländer som omfattas av dessa begrepp. ê 2005/85/EG skäl 26 ð ny (38) När det gäller återkallande av flyktingstatus eller ð status som internationellt skyddsbehövande ï bör medlemsstaterna se till att de personer som ð omfattas av internationellt skydd ï har flyktingstatus vederbörligen informeras om en eventuell ny bedömning av deras status och får tillfälle att lägga fram sina synpunkter innan myndigheterna fattar ett motiverat beslut att återkalla deras flyktingstatus. Dessa garantier får dock undvaras om skälen till upphörandet av flyktingstatusen inte sammanhänger med en ändring av de villkor som låg till grund för erkännandet. ê 2005/85/EG skäl 27 (anpassad) ð ny (39) En grundläggande princip i Ö unionslagstiftningen Õ gemenskapslagstiftningen återspeglas i det faktum att beslut som fattats om en asylansökan ð ansökan om internationellt skydd, beslut om att inte ta upp prövningen av en ansökan på nytt efter det att den har avbrutits ï och Ö beslut Õ om återkallande av flyktingstatus eller ð status som ï subsidiärt skyddsbehövande är föremål för ett effektivt rättsmedel inför domstol i enlighet med artikel 234 i fördraget. Rättsmedlets effektivitet, även när det gäller prövning av berörda sakförhållanden, är beroende av det administrativa och rättsliga systemet i varje medlemsstat som helhet. ê 2005/85/EG skäl 28 (40) I enlighet med artikel 72 64 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt påverkar detta direktiv inte medlemsstaternas ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. ê 2005/85/EG skäl 29 ð ny (41) Förfaranden ð mellan medlemsstater i enlighet med ï som omfattas av rådets förordning (EG) nr 343/2003 av den 18 februari 2003 förordning (EU) nr […/…] [om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan ð om internationellt skydd ï som en medborgare i tredje land ð eller en statslös person ï har gett in i någon medlemsstat] (Dublinförordningen) behandlas inte i detta direktiv. ò ny (42) Sökande som omfattas av förordning (EU) nr […/…] [Dublinförordningen] bör kunna åberopa de grundläggande principer och garantier som anges i detta direktiv och de särskilda garantier som följer av förordning (EU) nr […/…] [Dublinförordningen]. ê 2005/85/EG skäl 30 (43) Genomförandet av detta direktiv bör utvärderas med regelbundna intervall minst vartannat år. ê 2005/85/EG skäl 31 (anpassad) (44) Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att införa miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på Ö unionsnivå Õ gemenskapsnivå, kan gemenskapen ÖunionenÕ vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går direktivet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. ê 2005/85/EG skäl 32 I enlighet med artikel 3 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har Förenade kungariket genom en skrivelse av den 24 januari 2001 meddelat sin önskan att delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv. ê 2005/85/EG skäl 33 I enlighet med artikel 3 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har Irland genom en skrivelse av den 14 februari 2001 meddelat sin önskan att delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv. ò ny (45) I enlighet med artikel 4a.1 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa som är fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och utan att det påverkar tillämpningen av punkt 2 i samma artikel, ska Förenade kungariket och Irland inte vara bundna av detta direktiv utan i stället fortsätta vara bundna av direktiv 2005/85/EG, så länge som de inte har anmält sin avsikt att godta åtgärden i enlighet med artikel 4 i samma protokoll. ê 2005/85/EG skäl 34 (46) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt upprättandet av Europeiska gemenskapen, deltar Danmark inte i antagandet av detta beslut, som därför varken är bindande för eller tillämpligt i Danmark. ê 2005/85/EG skäl 8 ð ny (47) Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. ðDirektivet syftar särskilt till att säkerställa full respekt för den mänskliga värdigheten samt till att främja tillämpningen av artiklarna 1, 18, 19, 21, 23, 24, och 47 i stadgan, och bör genomföras i enlighet härmed. ï ò ny (48) Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell lagstiftning bör endast gälla de bestämmelser som utgör en innehållsmässig ändring i förhållande till tidigare direktiv. Skyldigheten att införliva de oförändrade bestämmelserna följer av det tidigare direktivet. (49) Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter när det gäller tidsfristen för införlivande av direktivet med nationell lagstiftning i bilaga II del B. ê 2005/85/EG ð ny HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. KAPITEL I Allmänna bestämmelser Artikel 1 Syfte Syftet med detta direktiv är att fastställa ð gemensamma ï miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av ð status som internationellt skyddsbehövande i enlighet med direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet] ï flyktingstatus. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv gäller följande definitioner: a) Genèvekonventionen: konventionen av den 28 juli 1951 om flyktingars rättsliga ställning, ändrad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967. b) ansökan eller asylansökan : en ansökan som görs av en tredjelandsmedborgare eller statslös person och som kan förstås som en begäran om internationellt skydd från en medlemsstat i enlighet med Genèvekonventionen. En ansökan om internationellt skydd antas vara en asylansökan, om inte personen i fråga uttryckligen begär en annan typ av skydd som det kan ansökas om separat. ò ny b) ansökan eller ansökan om internationellt skydd: en ansökan om skydd som ges in till en medlemsstat av en tredjelandsmedborgare eller statslös person och där det finns skäl att anta att personen söker flyktingstatus eller subsidiärt skydd och att denne inte uttryckligen ansöker om en annan typ av skydd som ligger utanför tillämpningsområdet för direktiv […/../EU] [skyddsdirektivet] och som kan omfattas av en separat ansökan. ê 2005/85/EG ð ny (c) sökande eller ð person som ansöker om internationellt skydd ï asylsökande: en tredjelandsmedborgare eller statslös person som har ansökt om ð internationellt skydd ï asyl och vars ansökan ännu inte har lett till ett slutligt beslut. ò ny d) sökande i behov av särskilda rättssäkerhetsgarantier: sökande som på grund av ålder, kön, funktionshinder, mentala hälsoproblem eller sviter av tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld behöver särskilda garantier för att kunna utnyttja de rättigheter eller uppfylla de skyldigheter som följer av detta direktiv. ê 2005/85/EG ð ny (e d) slutligt beslut: ett beslut om huruvida en tredjelandsmedborgare eller statslös person ska beviljas flyktingstatus eller ð status som subsidiärt skyddsbehövande ï i enlighet med direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet] 2004/83/EG och som inte längre kan överklagas i enlighet med kapitel V i det här direktivet, oberoende av om ett sådant överklagande innebär att sökandena får stanna i de berörda medlemsstaterna i avvaktan på resultatet, med förbehåll för bilaga III i det här direktivet. (f e) beslutande myndighet: en myndighet med domstolsliknande uppgifter eller en administrativ myndighet i en medlemsstat som är ansvarig för att pröva ð ansökningar om internationellt skydd ï asylansökningar och behörig att fatta beslut i första instans i sådana ärenden, med förbehåll för bilaga I. (g f) flykting: en tredjelandsmedborgare eller statslös person som uppfyller kraven enligt artikel 2 d i direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet] 1 i Genèvekonventionen såsom den återges i direktiv 2004/83/EG. ò ny h) person som uppfyller kraven för subsidiärt skydd: en tredjelandsmedborgare eller statslös person som uppfyller kraven enligt artikel 2 f i direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet]. i) internationell skyddsstatus: en medlemsstats erkännande av en tredjelandsmedborgare eller statslös person som flykting eller som en person som uppfyller kraven för subsidiärt skydd. ê 2005/85/EG j g) flyktingstatus: en medlemsstats erkännande av en tredjelandsmedborgare eller statslös person som flykting. ò ny k) status som subsidiärt skyddsbehövande: en medlemsstats erkännande av en tredjelandsmedborgare eller statslös person som en person som uppfyller kraven för subsidiärt skydd. l) underårig: en tredjelandsmedborgare eller statslös person under 18 år. ê 2005/85/EG ð ny m h) ensamkommande barn: ð en underårig enligt definitionen i artikel 2.1 i direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet] ï en person som är yngre än arton år och som anländer till medlemsstaternas territorium utan att vara i sällskap med en vuxen som enligt lag eller sedvana ansvarar för honom eller henne, så länge som han eller hon inte faktiskt tas om hand av en sådan person; begreppet omfattar också en underårig som lämnas utan sällskap av en vuxen efter att ha rest in på medlemsstaternas territorium. n i) företrädare: ð en person eller en organisation som har utsetts av behöriga myndigheter för att i egenskap av förmyndare bistå och företräda ett ensamkommande barn i sådana förfaranden som föreskrivs i detta direktiv med barnets bästa för ögonen och vid behov företräda barnet rättsligt. Om en organisation fungerar som företrädare ska den utse en person med ansvar för att fylla förmyndarens roll gentemot den underårige, i enlighet med detta direktiv ï en person som agerar för en nationell organisations räkning vilken ansvarar för underårigas omvårdnad och välbefinnande eller någon annan lämplig företrädare som utsetts att värna om hans eller hennes bästa. o j) återkallande av ð internationell skyddsstatus ï flyktingstatus: ett beslut av en behörig myndighet om att återkalla, upphäva eller vägra att förnya en persons flyktingstatus ð eller status som subsidiärt skyddsbehövande ï i enlighet med direktiv […/…/EU] [skyddsdirektivet] 2004/83/EG. p k) stanna kvar i medlemsstaten: att stanna kvar på den medlemsstats territorium där asylansökan ð om internationellt skydd ï har lämnats in eller håller på att prövas, inbegripet vid gränsen eller i denna medlemsstats transitzoner. ò ny q) efterföljande ansökan: en ytterligare ansökan som ges in efter det att ett slutgiltigt beslut har fattats om den tidigare ansökan, inklusive fall där sökanden uttryckligen har dragit tillbaka sin ansökan och fall där den beslutande myndigheten har avslagit en ansökan efter ett implicit återkallande enligt artikel 28.1. ê 2005/85/EC (anpassad) ð ny Artikel 3 Tillämpningsområde 1. Detta direktiv är tillämpligt på alla asylansökningar ð om internationellt skydd ï som lämnas in på medlemsstaternas territorium, inbegripet vid gränsen ð , i deras territorialvatten ï eller i deras transitzoner, samt på återkallande av ð internationell skyddsstatus ï flyktingstatus. 2. Detta direktiv är inte tillämpligt på ansökningar om diplomatisk eller territoriell asyl som lämnas in till medlemsstaternas beskickningar. 3. När medlemsstater tillämpar eller inför ett förfarande där asylansökningar prövas både som ansökningar på grundval av Genèvekonventionen och som ansökningar om andra typer av internationellt skydd som grundar sig på omständigheter samt fastställs i artikel 15 i direktiv 2004/83/EG skall de tillämpa det här direktivet under hela förfarandet. 3. 4. Medlemsstaterna får dessutom besluta att tillämpa detta direktiv på förfaranden för att fatta beslut om ansökningar om alla typer av internationellt skydd ð som inte ingår i tillämpningsområdet för direktiv […./.../EG] [skyddsdirektivet] ï . Artikel 4 Ansvariga myndigheter 1. Medlemsstaterna ska för alla förfaranden utse en beslutande myndighet som ska ansvara för en korrekt prövning av ansökningarna enligt detta direktiv, särskilt artikel 8.2 och artikel 9. ðMedlemsstaterna ska se till att denna myndighet förses med de resurser som krävs, inbegripet tillräckligt med kompetent personal, för att utföra sina uppgifter i enlighet med detta direktiv. ï I enlighet med artikel 4.4 i förordning (EG) nr 343/2003 skall asylansökningar som lämnas in i en medlemsstat till myndigheterna i en annan medlemsstat som utför inresekontroller i den förstnämnda medlemsstaten behandlas av den medlemsstat på vars territorium ansökan lämnas in. 2. Medlemsstaterna får dock föreskriva att en annan myndighet än Ö den som anges i punkt 1 Õ ska vara ansvarig då syftet är att a) ð handlägga ärenden enligt förordning (EG) nr …/… [Dublinförordningen] ï handlägga fall där man överväger att överföra sökanden till en annan stat enligt reglerna om kriterier och mekanismer för att fastställa vilken stat som skall ansvara för prövningen av en asylansökan, så länge som överförandet inte har ägt rum eller mottagarstaten har vägrat att överta eller återta sökanden, b) fatta ett beslut om ansökan med hänsyn till nationella säkerhetsbestämmelser, förutsatt att den beslutande myndigheten rådfrågas innan beslutet fattas om huruvida sökanden skall betraktas som flykting enligt direktiv 2004/83/EG, c) göra en preliminär prövning enligt artikel 32, förutsatt att myndigheten i fråga har tillgång till sökandens akt avseende den tidigare ansökan, d) handlägga fall inom ramen för de förfaranden som avses i artikel 35.1, b e) ð bevilja eller neka ï inresa inom ramen för det förfarande som avses i artikel ð 43 ï 35.2–35.5, på de villkor och enligt det förfaringssätt som anges i de punkterna ð och på grundval av den beslutande myndighetens ståndpunkt. ï ; f) fastställa att en sökande försöker resa in i eller har rest in i medlemsstaten från ett säkert tredjeland enligt artikel 36, på de villkor och enligt det förfaringssätt som anges i den artikeln. ò ny 3. Medlemsstaterna ska se till att den beslutande myndighetens personal har den utbildning som krävs. Därför ska medlemsstaterna tillhandahålla grundläggande utbildning och, om så behövs, fortbildning, som ska omfatta de moment som anges i artikel 6.4 a–e i förordning (EU) nr 439/2010. Medlemsstaterna ska också ta hänsyn till den fortbildning som erbjuds av det europeiska stödkontoret för asylfrågor. ê 2005/85/EC (anpassad) 4. 3. Om Ö en myndighet Õ myndigheter utses enligt punkt 2 ska medlemsstaterna se till att personalen vid Ö den myndigheten Õ dessa myndigheter har lämpliga kunskaper eller får den utbildning som krävs för att kunna fullgöra sina skyldigheter vid genomförandet av detta direktiv. ò ny 5. Ansökningar om internationellt skydd som lämnas in i en medlemsstat till myndigheterna i en annan medlemsstat som utför inresekontroller i den förstnämnda medlemsstaten ska behandlas av den medlemsstat på vars territorium ansökan lämnas in. ê 2005/85/EG ð ny Artikel 5 Förmånligare bestämmelser Medlemsstaterna får införa eller bibehålla förmånligare normer för förfaranden för beviljande och återkallande av ð internationell skyddsstatus ï flyktingstatus, förutsatt att de normerna är förenliga med detta direktiv. KAPITEL II Grundläggande principer och garantier Artikel 6 Rätt till prövning av ansökan 1. Medlemsstaterna får ställa som krav att ð ansökan om internationellt skydd ï asylansökan lämnas in av den som ansökan gäller och/eller på en angiven plats ð , utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 2, 3 och 4 ï. ò ny 2. Medlemsstaterna ska se till att den som vill ansöka om internationellt skydd ska få faktisk möjlighet att lämna in en ansökan till den behöriga myndigheten så snart som möjligt. 3. När en person förklarar sig vilja ge in en ansökan om internationellt skydd ska medlemsstaterna se till att personens egenskap av sökande registreras så snart som möjligt och senast 72 timmar efter denna förklaring. Därför ska medlemsstaterna se till att personal vid myndigheter som tar emot sådana förklaringar har relevanta instruktioner och erhåller nödvändig fortbildning. Vid tillämpningen av denna punkt ska medlemsstaterna ta hänsyn till relevanta riktlinjer som utarbetas av det europeiska stödkontoret för asylfrågor. 4. Om ett stort antal tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ansöker om internationellt skydd samtidigt, med följden att det i praktiken blir omöjligt att respektera den 72-timmarsfrist som föreskrivs i punkt 3, får medlemsstaterna besluta att tidsfristen ska förlängas till 7 arbetsdagar. ê 2005/85/EG (anpassad) 2. Medlemsstaterna skall se till att varje enskild myndig person med rättskapacitet har rätt att lämna in en asylansökan för sin egen räkning. 3. Medlemsstaterna får föreskriva att en asylsökande får lämna in asylansökningar för personer som är beroende av honom eller henne för sin försörjning. I sådana fall skall medlemsstaterna säkerställa att myndiga personer som är beroende av sökanden för sin försörjning samtycker till att en ansökan lämnas in för deras räkning och, om de inte skulle godta detta, att de ges möjlighet att själva lämna in en ansökan. Samtycke skall begäras när ansökan lämnas in eller senast i samband med den personliga intervjun med den myndiga person som är beroende av sökanden för sin försörjning. 4. Medlemsstaterna får genom nationell lagstiftning fastställa a) i vilka fall en underårig har rätt att lämna in en asylansökan för sin egen räkning, b) i vilka fall en ansökan för ett ensamkommande barn måste lämnas in av en företrädare enligt artikel 17.1 a, c) i vilka fall inlämnandet av en asylansökan även anses inbegripa inlämnande av en asylansökan för eventuella ogifta underåriga. 5. Medlem