[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 2.3.2006

KOM(2006) 88 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

ETT EFFEKTIVARE UTVECKLINGSBISTÅND FRÅN EU: EN GEMENSAM RAM FÖR UTARBETANDET AV LANDSTRATEGIDOKUMENT OCH EN GEMENSAM FLERÅRIG PROGRAMPLANERING

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 4

1.1. Den gemensamma ramen och den gemensamma fleråriga programplaneringen: två delar av Europeiska unionens bidrag 4

1.2. Bakgrund till landstrategidokumenten och den gemensamma fleråriga programplaneringen 4

1.3. Inledande anmärkning 6

2. En reviderad ram för en förbättrad programplanering 7

2.1. Principerna för en effektiv programplanering 7

2.2. Landstrategidokumentens nio huvudpunkter 8

2.3. Förfarande för utarbetande av ett landstrategidokument med sikte på en gemensam flerårig programplanering 10

2.3.1. Grundprinciper 10

2.3.2. Den gemensamma fleråriga programplaneringens olika etapper 11

Första etappen: Gemensam analys 11

Andra etappen : Från en gemensam analys till ett gemensamt strategiskt svar 11

ANNEX: Common format for country strategy papers (CSPs) 12

PART 1: COUNTRY STRATEGY PAPER 12

1. CHAPTER 1: framework for relations between the donor and the partner country 12

1.1. General objectives of the donor’s external policy 12

1.2. Strategic objectives for cooperation with the partner country 12

1.3. Main bilateral agreements 12

2. CHAPTER 2: COUNTRY DIAGNOSIS 12

2.1. Analysis of the political, economic, social and environmental situation in the partner country 12

2.1.1 Political situation 12

2.1.2. Economic and social situation 14

2.1.3. Social situation, including decent work and employment 16

2.1.4. The country in the international context 16

2.1.5. Environmental situation 17

2.2. Development strategy of the partner country 17

2.3. Analysis of the viability of current policies and the medium-term challenges 18

3. CHAPTER 3: OVERVIEW OF COOPERATION AND POLITICAL DIALOGUE, COMPLEMENTARITY AND CONSISTENCY 18

3.1. Overview of the donor’s past and present cooperation (lessons learned) 18

3.2. Information on the programmes of other donors (complementarity) 19

3.3. Description of the political dialogue between the donor and the partner country 19

3.4. Description of the state of the partnership with the partner country and progress towards harmonisation 19

3.5. Analysis of consistency with the donor’s other policies 19

4. CHAPTER 4: THE DONOR’S RESPONSE STRATEGY 20

PART 2: WORK PROGRAMME 21

1. Summary table for the country 21

2. Country environmental profile 21

3. Prospective financial matrix of donors 22

4. Country migration profile (where necessary) 22

5. Description of the CSP drafting process, stressing the involvement of non-state actors and local authorities 22

6. Harmonisation road map (where there is one) 22

1. INLEDNING

Ett viktigt mål på Europeiska unionens dagordning är att se till att dess bistånd blir effektivare. Den internationella process som inleddes efter Monterreykonferensen (18–22 mars 2002) ledde fram till antagandet av Parisförklaringen om harmonisering och anpassning av biståndet (den 2 mars 2005). I detta sammanhang har Europeiska unionen hela tiden framhållit hur viktigt det är med en gemensam insats för att göra biståndet effektivare och mer verkningsfullt och att det åligger unionen att sätta igång denna process.

Det är därför viktigt att alla EU:s mål på det utrikespolitiska området och andra instrument beaktas för att man skall lyckas åstadkomma samstämmighet i biståndet och göra det effektivare. Utvecklingspolitiken är vid sidan av t.ex. försvars- och säkerhetspolitiken, handelspolitiken samt miljöpolitiken ett av instrumenten för att uppnå EU:s mål på det utrikespolitiska området.

1.1. Den gemensamma ramen och den gemensamma fleråriga programplaneringen: två delar av Europeiska unionens bidrag

Vid högnivåforumet i Paris i februari/mars 2005 lade EU fram ett arbetsprogram som innehåller konkreta åtaganden för ett snabbt och gemensamt genomförande av de principer som fastställs i Parisförklaringen. En av huvudpunkterna i detta frivilliga bidrag är åtagandet att gradvis införa en gemensam flerårig programplanering genom en översyn av ramen för landstrategidokumenten från 2000. Denna översyn utgör ett av inslagen i EU:s handlingsprogram för ett effektivare bistånd.

Rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) fastställde vid sina möten i november 2004, april och november 2005 principerna, formen och tidsplanen för denna process.

För att kunna lägga grunden till denna gemensamma fleråriga programplanering var man först tvungen att komplettera den tillgängliga informationen för att få kunskap om medlemsstaternas (och andra givares) olika programplaneringssystem samt dra nytta av OECD godkänd praxis och överväga hur man bäst kan omsätta dessa kunskaper i praktiken.

För detta ändamål genomfördes tre bakgrundsundersökningar under 2005 (i Tanzania, Uganda och Zambia). Dessutom drogs lärdom av erfarenheterna och resultaten från det harmoniseringsprogram som EU genomfört i de fyra pilotländerna Marocko, Moçambique, Nicaragua och Vietnam.

Resultaten av de tre undersökningarna som analyserats tillsammans med medlemsstaterna utgör en kompletterande och solid grund för den översyn av ramen för landsstrategidokumenten som behandlas i detta dokument.

1.2. Bakgrund till landstrategidokumenten och den gemensamma fleråriga programplaneringen

Programplaneringsramen för gemenskapens landstrategidokument (vanligen kallad ”ramen för landstrategidokumenten”) antogs 2000 inom ramen för reformen av de yttre förbindelserna som ett instrument för den fleråriga programplaneringen. Meningen var att den skulle utgöra en grund för alla gemenskapens landstrategidokument och vara en informationskälla vid utarbetandet av medlemsstaternas strategidokument[1]. Den hade till syfte att öka samstämmigheten i och kvaliteten på programplaneringen av det yttre biståndet, att göra detta både mer förutsägbart och effektivare samt att främja en ökad komplementaritet mellan gemenskapen och medlemsstaterna på området utvecklingssamarbete i enlighet med artiklarna 177–181 i EG-fördraget.

Denna ram tillämpades omgående av kommissionen i samband med programplaneringen för den första generationens landstrategidokument och regionstrategidokument (2002–2006) samt i halvtidsöversynerna (2004) för alla utvecklingsländer som får stöd från Europeiska utvecklingsfonden (EUF) och programmen ALA, Meda, Tacis och Cards.

De rapporter om genomförandet av de landstrategidokument som utarbetades av kommissionen 2001, 2002 och 2005 på begäran av rådet har visat för EU att en konsekvent tillämpning av landstrategi- och regionstrategidokument är ett effektivt och ändamålsenligt verktyg för att förbättra kvaliteten på dess programplanering.

Rådet drog således 2003 slutsatsen[2] att ramen för landstrategidokumenten i betydande utsträckning bidragit till uppnåendet av målet för den fleråriga programplaneringen och till att förbättra både kvalitet och effektivitet i EU:s yttre bistånd.[3] Rådet noterar att ramen lett till ökad samordning och komplementaritet mellan gemenskapens bistånd och det bilaterala biståndet, främst från medlemsstaternas som varit mycket aktiva på fältet. I de flesta fall har myndigheterna i partnerländerna varit djupt involverade i programplaneringsprocessen, vilket har stärkt deras känsla av delaktighet och ökat samstämmigheten mellan kommissionens strategi och de nationella utvecklingsprocesserna.

Halvtidsöversynerna 2004 gjorde det möjligt att ytterligare förbättra landstrategidokumentens kvalitet och effektivitet, bland annat genom att förbättra samstämmigheten mellan unionens/gemenskapens utvecklingspolitik och dess politik på andra områden, såväl internt som externt, och genom en ökad användning av en resultatinriktad strategi som grundar sig på en striktare tillämpning av resultatindikatorer. Dessa indikatorer har gjort det möjligt att mäta partnerländernas resultat, särskilt när det gäller uppnåendet av millennieutvecklingsmålen.

Ramen för landstrategidokument bör ses som en pågående process som ständigt bör förbättras och anpassas till kravet på ett effektivare bistånd. Det har därför blivit alltmer uppenbart att en samordnad gemensam programplanering på europeisk nivå i ännu högre grad kan bidra till att göra biståndet effektivt och till att uppfylla millennieutvecklingsmålen.

Den särskilda ad-hocarbetsgruppen för harmonisering som har till uppgift att lämna förslag till hur EU skulle kunna förbättra samordningen, harmoniseringen och anpassningen av biståndet underströk 2004 att en gemensam flerårig programplanering borde kunna underlätta samordningen av politiken på olika områden, främja harmoniseringen av förfaranden och göra det möjligt att fatta beslut om komplementaritet. En sådan programplanering borde även göra det möjligt för givarna att gradvis anpassa sig till partnerländernas fleråriga programplaneringscykler (strategier för fattigdomsbekämpning och budgetförfaranden) och göra det enklare att synkronisera medlemsstaternas och kommissionens programplaneringsprocesser, vilket på sikt leder till en betydande sänkning av transaktionskostnaderna.

Det var i rådets slutsatser från november 2004 som den gemensamma fleråriga programplaneringen fick sitt genombrott i och med att kommissionen uttryckligen uppmanades att se över ramen för landstrategidokumenten från 2000 och införa möjligheten till en sådan programplanering.

Principen om en gemensam programplanering bekräftades och förstärktes i dokumentet ”Europeiskt samförstånd för utveckling” som är den nya förklaringen om EU:s utvecklingspolitik från december 2005.

1.3. Inledande anmärkning

I enlighet med rådets slutsatser från november 2004 ” kommer den reviderade ramen för landstrategidokumenten att vara ett av instrumenten för genomförande av den fleråriga programplaneringen för allt bistånd från medlemsstaterna och kommissionen. […] [Den] kommer [bland annat] att vara vägledande när den gemensamma fleråriga programplaneringen genomförs på landsnivå”[4].

Det faktum att alla EU:s medlemsstater antagit de nio huvudpunkterna i landstrategidokumenten, vilka anges i avsnitt 2.2 och utgör stommen i det bifogade förslaget till gemensamt format, är det första viktiga steget på vägen mot ett effektivare yttre bistånd. Det är även en grundläggande förutsättning för att man skall kunna åstadkomma en harmonisering och samordning av detta bistånd.

Den gemensamma fleråriga programplaneringen är i sig en flexibel process som bör kunna införas gradvis i takt med utvecklingen i varje enskilt partnerland. Dess utformning och struktur kommer att variera från land till land. Den beskrivs i detalj i avsnitt 2.3.

2. EN REVIDERAD RAM FÖR EN FÖRBÄTTRAD PROGRAMPLANERING

Detta dokument är en uppdatering av ramen för landstrategidokumenten från 2000. Det innehåller en redogörelse för de viktigaste faktorer som bör ingå i landstrategidokumenten och vilka etapper som skall följas vid utformningen av dessa.

Den reviderade ramen är indelad i följande tre avsnitt:

- I det första avsnittet (avsnitt 2.1) anges de principer som bör ligga till grund för programplaneringen.

- I det andra avsnittet (avsnitt 2.2) sammanfattas de nio huvudpunkterna i de nya landstrategidokumenten. Ett förslag till gemensamt format bifogas detta dokument.

- I det tredje avsnittet (avsnitt 2.3) ges en kort beskrivning av de viktigaste etapperna vid utformningen av de nya landstrategidokumenten och metoderna för en gemensam flerårig programplanering.

2.1. Principerna för en effektiv programplanering

Vissa principer bör ligga till grund för programplaneringen. Sådana principer har utarbetats och finjusterats på europeisk nivå under de senaste åren och många av dem förekommer även bland partnerskapsåtagandena i Parisförklaringen (egenansvar, harmonisering, anpassning, resultatinriktad förvaltning och ömsesidigt ansvar). De ligger till grund för landstrategidokumentens struktur och huvudpunkter, vilka anges nedan.

- Ramen för partnerskapet . Strategierna bör grunda sig på samarbets- och partnerskapsavtalen och vara förenliga med de regionala strategierna.

- Beaktande av målen i det europeiska samförståndsdokumentet . Utvecklingspolitikens viktigaste mål är utrotande av fattigdom inom ramen för en hållbar utveckling, bland annat genom uppfyllande av millennieutvecklingsmålen, och främjande av demokratin, gott styre och respekt för de mänskliga rättigheterna. Dessa mål är gemensamma för alla utvecklingsländer och kommer att ingå i komponenten ”utvecklingsbistånd” i alla gemenskapens utvecklingsstrategier med tredjeland.

- Samstämmighet . Strategierna och programplaneringsdokumenten bör vara heltäckande och beakta målen för såväl utvecklingspolitiken som den politik på andra områden som är av betydelse för förbindelserna med partnerlandet.

- Differentiering är nödvändig, eftersom partnerländernas situation och problem skiljer sig åt. Detta gäller både för den allmänna politiken och för samarbetsprogrammen.

- I enlighet med det europeiska samförståndsdokumentet bör det tas hänsyn till de övergripande frågorna (demokrati, ett gott styre, mänskliga rättigheter, barns och ursprungsfolks rättigheter, jämställdhet mellan kvinnor och män, en hållbar miljö och hiv/aids).

- Andra viktiga förutsättningar för ett effektivt bistånd är arbetsfördelning, komplementaritet och harmonisering . Alla insatser bör syfta till att åstadkomma ett så omfattande informationsutbyte som möjligt med alla berörda parter samt till komplementaritet mellan medlemsstaternas insatser och andra givares och multilaterala organs insatser. Samordningen bör helst ske i det berörda partnerlandet.

- Ett allmänt eller sektorsinriktat budgetstöd kommer, så långt det är möjligt, även i fortsättningen att utgöra det huvudsakliga redskapet för att göra biståndet effektivare och det bör därför förstärkas.

- Koncentration (med bevarad flexibilitet) innebär att ett begränsat antal områden väljs ut i samband med programplaneringen av gemenskapsbiståndet.

- Partnerländernas egenansvar och anpassning . Partnerlandets dagordning kommer att ligga till grund för utarbetandet av strategin och programplaneringen som gradvis kommer att anpassas till denna dagordning.

- En resultatinriktad strategi . Vid programplaneringen, genomförandet och utvärderingen bör man genomgående tillämpa resultatindikatorer för att mäta biståndets långsiktiga verkan.

- Det civila samhällets och andra aktörers deltagande: Partnerskapet bör utökas till att omfatta även icke-statliga aktörer och den privata sektorn som bör delta i dialogen om utformningen av politiken, utarbetandet av samarbetsstrategin och genomförandet av programmen. Även övriga utvecklingsaktörer, särskilt lokala myndigheter och parlament, bör delta.

- Tidigare erfarenheter och principen om översyn . Den erfarenhet som samlats hos partnerlandet, av givarnas företrädare på plats och personalen vid givarnas huvudkontor samt resultaten av relevanta interna och externa utvärderingar bör systematiskt beaktas och påverka de val som görs inom ramen för programplaneringen. Landstrategidokumenten är dessutom endast effektiva om resultaten regelbundet utvärderas och strategin ändras i enlighet med resultaten.

2.2. Landstrategidokumentens nio huvudpunkter

I den nya ramen för landstrategidokumenten bibehålls i stort sett den logiska metod som utarbetats i samband med ramen från 2000, eftersom denna visat sig fungera väl. Ramen har dock uppdaterats med hänsyn till ny internationell praxis och EU:s nya åtaganden som beskrivs i föregående avsnitt. Genom denna ram införs de faktorer som är absolut nödvändiga för en gemensam flerårig programplanering i de berörda länderna.

Ett detaljerat förslag till ett gemensamt format bifogas. I detta förslag anges följande nio huvudpunkter som enligt tidigare erfarenhet garanterar en programplanering av god kvalitet[5]:

1. Ramen för förbindelserna mellan givaren och partnerlandet.

2. En analys av den politiska (inrikes- och utrikespolitiska), ekonomiska och handelsmässiga, sociala och miljömässiga situationen i partnerlandet.

3. Partnerlandets politiska dagordning, bland annat dess utvecklingsstrategi.

4. En analys av hur hållbar landets aktuella politik är och vilka problem det står inför på medellång sikt, vilken grundar sig på en analys av situationen i landet och dess politiska dagordning.

5. En översikt över det tidigare och nuvarande samarbetet med givaren (lärdomar och erfarenheter) som tar hänsyn till alla instrument på området yttre bistånd, komplementaritet med andra givares program och överensstämmelse med andra instrument och annan politik på området yttre bistånd.

6. En lägesbeskrivning av partnerskapet med partnerlandet som bland annat omfattar politisk dialog och framstegen i harmoniseringsprocessen.

7. Givarens samarbetsstrategi och denna strategis särskilda mål, överensstämmelse med de andra instrumenten och annan politik på området yttre bistånd och komplementaritet med andra givare.

8. Ett arbetsprogram eller nationellt vägledande program, utarbetat på grundval av ovanstående faktorer, i vilket man fastställer mätbara mål (som mäts med resultatindikatorer), givarens bidrag samt beskaffenheten och räckvidden för de lämpligaste stödmekanismerna.

9. Bilagor. en sammanfattande tabell över landet, en översikt över landets miljöprofil, en översikt över den framtida givarstrukturen, en migrationsprofil (vid behov) som även omfattar aspekten internationellt skydd, en redogörelse för samråd med icke-statliga aktörer och, i förekommande fall, en färdplan för harmoniseringen.

Kommissionen kommer att utarbeta sina landstrategidokument på grundval av dessa nio huvudpunkter och det bifogade förslaget till format, vilket innehåller en närmare beskrivning av punkterna. Detta kommer att ske gradvis. Det kommer att införas omedelbart för AVS-länderna. I ett senare skede (halvtidsöversyn) kommer det även att införas för Asien och Latinamerika samt de länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken och Ryssland, där utarbetandet av andra generationens landstrategidokument (och regionstrategidokument) grundar sig på det gamla formatet och nästan har slutförts.

Kommissionen konstaterar att de flesta av dessa punkter redan återfinns i de strategidokument som utarbetats av medlemsstaterna bilateralt. Den anser således att den nya ramen för landstrategidokumenten, som bygger på dessa nio huvudpunkter, även kan användas av medlemsstaterna för deras bilaterala bistånd utan några större ändringar av förfarandena och att den är tillräckligt flexibel för att kunna anpassas till den särskilda situationen i varje enskilt land. De medlemsstater som håller på att införa programplaneringsinstrument kan direkt börja tillämpa den nya ramen för sina landstrategidokument.

Förutom att medlemsstaterna kan bygga sina bilaterala strategier på dessa nio huvudpunkter och den nya ramen för landstrategidokumenten anser kommissionen även att det bifogade formatet utan tvekan utgör det lämpligaste underlaget för en gemensam flerårig programplanering, särskilt när det gäller visst informationsutbyte i samband med programplaneringen (se avsnitt 2.3.2). Det bör därför så långt som möjligt användas även av medlemsstaterna.

Det är dessutom viktigt att programplaneringsmekanismerna görs tillräckligt smidiga för att möjliggöra en gradvis inbördes samordning av dem och en anpassning till partnerlandets politiska dagordning och budgetsituation.

2.3. Förfarande för utarbetande av ett landstrategidokument med sikte på en gemensam flerårig programplanering

Den nya ramen för landstrategidokumenten har till syfte att underlätta en gemensam flerårig programplanering mellan kommissionen, medlemsstaterna och eventuella andra parter.

Det är gemenskapens/unionens uppgift att underlätta denna process och att se till att den nya ramen används i så stor utsträckning som möjligt och med partnerlandets deltagande.

2.3.1. Grundprinciper

Den gemensamma fleråriga programplaneringen bör vara en flexibel, gradvis och öppen process i vilken partnerlandet har en pådrivande roll på plats.

- Flexibel , så att den kan anpassas både till det enskilda partnerlandets situation (särskilt dess institutionella kapacitet och kvaliteten på den nationella utvecklingspolitiken) och till givarnas situation, eftersom dessa kan vara mer eller mindre redo politiskt eller när det gäller förfaranden för en harmonisering.

- Gradvis , så att integrationen införs etappvis i takt med att situationen utvecklas, med deltagande av några eller alla medlemsstater.

- Öppen , så att även andra än medlemsstaterna kan delta. Den gemensamma programplaneringen ingår i de internationella strävanden som den syftar till att främja. Om en gemensam programplanering redan inletts bör den europeiska gemensamma programplaneringen kunna införlivas i denna och ge denna en ytterligare impuls i form av en gemensam europeisk samordning och vision.

- Det är av största vikt att partnerlandet har en pådrivande roll vid förberedelserna och samordningen av den gemensamma programplaneringen, eftersom denna bör grunda sig på det berörda landets strategi för fattigdomsbekämpning och liknande strategier liksom på dess budgetcykel. Detta gör det möjligt för partnerländerna att verkligen åstadkomma en ömsesidig anpassning, en förbättrad komplementaritet (arbetsfördelning) och en sänkning av transaktionskostnaderna på sikt. Om det berörda landet inte har kapacitet att vara pådrivande bör det ges det stöd som är nödvändigt för att förvärva denna kapacitet. Under tiden kan givarna själva utarbeta en gemensam programplanering som är förenlig med de programplaneringsprioriteringar och cykler som håller på att utarbetas, i enlighet med principen om inofficiell anpassning (”shadow alignment” – låginkomststater eller instabila stater), eller befintliga sådana (medelinkomstländer).

- Beslutet om lämpligheten av en gemensam programplanering och om formen på och riktlinjerna för denna kommer att fattas på plats i varje enskilt land av kommissionens delegationer och andra utvecklingspartner, eftersom det är på denna nivå som samordningen och harmoniseringen bör äga rum. Vid behov kommer den gemensamma programplaneringen att kunna införlivas i den färdplan för samordning och harmonisering som utarbetats av enskilda länder. Det kommer att vara nödvändigt med frekventa kontakter mellan huvudkontoret och de lokala representationskontoren och en regelbunden uppföljning för att föra upp processen på högsta politiska nivå.

2.3.2. Den gemensamma fleråriga programplaneringens olika etapper

Den gemensamma fleråriga programplaneringens flexibla och gradvisa karaktär innebär att den bör delas upp i olika etapper på grundval av en gemensam eller harmoniserad utformning av landstrategidokumenten. Medlemsstaterna bör med andra ord använda de nio huvudpunkterna i landstrategidokumenten, med den flexibilitet som är nödvändig, såsom de anges i det bifogade förslaget till format.

Första etappen: Gemensam analys

Erfarenheten och de analyser som gjorts visar att, oavsett vilken modell som används, är det en rad faktorer som anses vara väsentliga för fastställandet av en samarbetsstrategi. Dessa är gemensamma för de olika givarna i ett givet land. I syfte att minska transaktionskostnaderna för partnerlandet bör dessa faktorer delas av alla berörda parter dela med sig av och ges tillgång till dessa faktorer.

Dessa faktorer som anges i kapitlen 1, 2 och 3 i del I i det gemensamma formatet (se bilagan) och är följande: en bedömning av den allmänna politiska situationen, en uppskattning av det makroekonomiska, sociala och miljömässiga läget i landet (med en förteckning över harmoniserade makroekonomiska indikatorer och fattigdomsindikatorer som fastställts på grundval av regeringens dagordning), en beskrivning av partnerlandets prioriteringar, en analys av erfarenheterna från tidigare samarbete, en analys av samstämmigheten med partnerlandets politik på andra områden, en analys av komplementariteten mellan de olika parternas åtgärder och en redogörelse för harmoniseringsdagordningen.

Andra etappen : Från en gemensam analys till ett gemensamt strategiskt svar

Gemensam programplanering innebär att alla analysfaktorer förs samman (se första etappen). Den utesluter dock inte att några eller alla medlemsstater som är representerade i ett visst land går ännu längre genom att utarbeta ett gemensamt strategiskt svar.

Ett sådant svar skulle i så fall innehålla de faktorer som anges i kapitel 4 i parti I i det bifogade gemensamma formatet, dvs. en gemensam definition av samarbetsmålen med den berörda partnern, en definition av de prioriterade områdena, med angivande av arbetsfördelningen mellan parterna (givarstrukturen) och uppgifter om anslagen, riskanalysen och de åtaganden som partnerländerna enats om. Resultatindikatorer kommer att fastställas gemensamt och på grundval av de berörda ländernas strategidokument i den utsträckning som är möjlig. De kommer dessutom att diskuteras med de berörda regeringarna. Det kommer även att införas en gemensam metod när det gäller uppföljning och utvärdering och gemensamma årliga undersökningar av resultaten och genomförandet av strategin för fattigdomsbekämpning.

ANNEX: Common format for country strategy papers (CSPs)

PART 1: COUNTRY STRATEGY PAPER

1. CHAPTER 1: framework for relations between the donor and the partner country

For the EC/EU

1.1. General objectives of the donor’s external policy

1.2. Strategic objectives for cooperation with the partner country

Strategy papers must reflect the policy guidelines set out in the “European Consensus on Development”. They must also reflect the EU’s commitments with regard to the effectiveness of aid (Paris Declaration, additional EU commitments).

They will also set out the donor’s main objectives in its dealings with the partner country in the regional context (in the case of the EU, these include the European Neighbourhood Policy, the Cotonou Agreement, the Asia, Latin America and Africa Strategies and the European Programme for Reconstruction and Development in South Africa).

1.3. Main bilateral agreements

Describe the association and partnership agreements (e.g. the Economic Partnership Agreements – EPAs) binding the donor and the partner country, stating the fields covered and the objectives pursued.

2. CHAPTER 2: COUNTRY DIAGNOSIS

2.1. Analysis of the political, economic, social and environmental situation in the partner country

This analysis should include all major domestic policy developments and issues and all significant external factors.

2.1.1 Political situation

The CSP must analyse the country’s political, institutional and security situation in a broad context, including governance, progress towards democracy, the rule of law and observance of human rights. The regional context must be specifically addressed here. This section should therefore examine the following aspects:

- The main obstacles at national level to progress towards a situation in which human rights are respected, protected and promoted. The analysis will identify the priorities and objectives permitting progress towards respect for fundamental human rights in all circumstances.

- The content and any shortcomings of the partner country’s plans/policies concerning social cohesion, employment and gender equality; the gender representativeness of the administration and the position with regard to international commitments on gender equality. Commitments and compliance under international conventions concerning children’s rights must also be described. Special attention must be paid to child labour and to trafficking and violence against women and children. The protection afforded for the rights of minorities and indigenous peoples must also be examined.

- Observance of democratic principles, including in particular an assessment of the electoral process and public participation in the democratic process (free elections by universal suffrage, multiparty system, equal access to political activity, participatory decision-making process, the role of the media, civil society and other non-state actors, etc.), the possibility of changing the government without violence, etc.

- The organisation of government, the authorities’ decision-making procedures. Particular attention must be paid to examining the various levels of power and the division of powers between central, regional and local tiers of government and the effectiveness of their interaction (decentralisation and devolution). The main constraints faced by “key institutions” in fulfilling their respective mandates (including the capacities the national statistical system to provide statistics and indicators in the different domains), institutional transparency and accountability for the management of public resources and affairs; the institutional capacity to draw up and implement measures against corruption money laundering, fraud and tax avoidance; the rule of law and the independence of the judiciary. The role of parliaments in their dual function of making law and overseeing the executive must be examined, as must the degree to which civil society is involved in the political and social debate.

- The government’s position with regard to the key international conventions, especially those concerning the environment, human rights, gender equality, refugees, labour law, the International Criminal Court, terrorism, organised crime and corruption.

- Potential factors for conflict, the risk of national or regional conflict breaking out, continuing or flaring up again, and key cultural and social factors directly influencing the political process (e.g. ethnic tensions or migratory flows).

- The security system, including the division of powers between the difference agencies,[6] and the decision-making procedure and democratic and civilian oversight over the security system.

- The overall security situation. The following questions must be posed: Are there signs of violent conflict in the country and/or region? Is the country’s stability threatened by armed violence? What is the influence of neighbouring countries? Is there a national small-arms manufacturing industry? Does the level of crime in the country threaten its development? What is the situation with regard to the various forms of organised crime and illegal drugs? Is there a threat of terrorism in the country or region?

- Any evidence pointing to a fragile state, e.g. the incapacity to perform the basic functions of government (security, basic social services, human rights); identify support measures, such as government reform.

- The regional context of the country, its relations with its neighbours and the impact of these factors on the political, institutional and security situation in the country.

This analysis should serve to identify the type of partnership: efficient, difficult/fragile state, post-conflict.

Accordingly, in fragile states, post-conflict countries and specific cases of countries that have yet to achieve “structural stability” or are showing signs of increasing instability, greater attention should be given to analysing measures taken to ensure security and stability, including conflict prevention and management, post-conflict intervention strategies (demobilisation, disarmament, re-integration (in particular of women and child soldiers), rebuilding, humanitarian mine clearance, support for action against illegal arms trafficking and dissemination of small arms and light weapons, etc.), and the introduction of the rule of law and democracy (including broader participation of civil society and a more equitable distribution of power). The issues of transition and LRRD will have to be taken into account.

A chronology of recent events and the national and regional agenda will be annexed as basic information.

2.1.2. Economic and social situation

The CSP must include an analysis of macroeconomic performance, covering both the public and the private sectors, an analysis of structural change and of important sectoral changes. It must also include an analysis of the structure of the country’s trade at bilateral, regional and multilateral levels, including the foreseeable impact of economic partnership agreements.

It must analyse issues of good governance in the financial, tax and legal fields. The aim is to gauge the extent to which the country is implementing international recommendations on transparency and the effective exchange of information to prevent and counter financial and corporate malpractice, including in the tax field.

Economic situation, structure and performance

This part must analyse the partner country’s economic performance in a manner permitting comparison with other countries. It will identify the principal economic sectors contributing to gross domestic product and assess trends in their competitiveness, especially in the light of the prospects for the liberalisation of bilateral, regional and multilateral trade. Particular attention should be given to analysing the respective roles of the public and private sectors and the state of infrastructure, especially as regards transport, water, energy and information and communications technologies. The analysis must also address variations in the terms of trade, the external debt burden, the degree of diversification of export earnings and dependency on public and private external transfers, including remittances from migrants. The importance of service activities, especially financial services, and in particular those specifically offered to non-residents (offshore centres), will also be addressed. The employment situation will be studied with particular attention to equal economic opportunities for men and women.

The analysis should also highlight the potential sources of macro-economic and social instability in order to make the EC/EU planning process flexible enough to deal with such instability if and when it occurs.

A table with key macroeconomic indicators will be annexed to facilitate and structure the overview of the situation and any forecasts for the years ahead.

Structure and management of public finances

This section will examine the state of public finances and the external debt, analyse the quality of public finances and the structure of budget revenue and expenditure, point out any imbalances and indicate whether measures have been taken to remedy them.

Assessment of the reform process

As a general rule, the objectives of economic reform programmes, and in particular economic stabilisation and structural adjustment programmes, are to balance the economy, eliminate distortions, introduce appropriate incentives and create favourable conditions for the development of the private sector, while allowing and guaranteeing the effective and efficient working of the public sector. A key aspect of such programmes is the need to ensure that markets are open and that the economy is able to profit from, and manage successfully, external competitive forces (including those generated by regional integration initiatives).

The analysis must check the overall consistency of the policy pursued and identify possible weaknesses and inconsistencies. It is important to analyse the impact and viability (including the issue of institutional capacities) of the main sectoral reforms and to consider how these reforms might influence growth and development. In this context, the impact of reforms aimed at increasing transparency, effective information exchange and international administrative and judicial cooperation in the field of services, especially financial services, will also be examined, among others, in relation to the fight against money laundering, fraud and tax avoidance and corruption.

Particular attention must be given to reforms in the fields of political, administrative and fiscal decentralisation and issues relating to regional planning, given their potential impact on poverty, especially in rural areas.

Trade policy and external environment, in particular regional cooperation agreements

The country’s trade policy must be analysed, especially the country’s openness (tariff and non-tariff) and the regulatory framework’s consistency with the country’s commitments. Consistency with the country’s development aims and foreign trade agreements, especially regional integration schemes involving the country, the impact of such schemes on the economy and actual progress towards the creation of a regional market will also be examined.

This analysis could, where relevant, use the results of trade-policy reviews by the World Trade Organisation (WTO).

Particular attention must be paid to the demands of economic transition, regional convergence and trade opening. The assessment of reform must take such undertakings or obligations into account. It must include an analysis of the country’s economic performance in the framework of the regional integration process to which it belongs (e.g. macroeconomic convergence criteria) and its influence on the country’s economy. This section also includes an analysis of the scope for integration, ways of increasing the benefits, and related issues such as infrastructure, regional markets and financial and economic structures.

2.1.3. Social situation, including decent work and employment

CSPs must analyse the situation, trends and progress or delays in the social sectors and in terms of food security. They must therefore cover demographic factors (population growth, breakdown by age, relationship between rural and urban population and trends, the existence and nature of migratory flows) and such sectors/fields as education, research, health (including sexual and reproductive health, HIV/AIDS, malaria and tuberculosis), social protection, including social security networks, support programmes for disadvantaged and vulnerable groups, including the disabled, employment opportunities and working conditions and housing, rural development and access to agricultural markets. All these aspects, and in particular employment policy and the fairness of the tax system, are crucial to achieving a satisfactory level of social cohesion.

A major part of the analysis will involve reviewing the fairness of access to services and their use for disadvantaged and vulnerable groups, such as children, women and indigenous peoples, and determining whether the policies pursued address the concerns of these groups, gender equality or HIV/AIDS issues and the needs of indigenous communities.

The strategy papers will examine the country’s progress towards eradicating poverty in terms of the MDGs, analyse the reasons for the trends observed, in particular gender differences, and review the main challenges and issues, their magnitude and their breakdown (by age, sex and geography).

To facilitate and structure this overview, a table setting out the key social development indicators will be annexed. This table will include at least the 10 key indicators chosen for monitoring the MDGs, which gauge the country’s performance and progress in the matter of poverty reduction and social development. Where possible, it will provide data for the reference year 1990, data for the most recent years, estimates for the years ahead and intermediate and final objectives for 2015. These indicators can be supplemented by other indicators monitored in the PRSP.

Comments must be made on the quality of data and the frequency with which it is updated. To ensure comparability in time, data sources must be used as consistently as possible and any change in indicators and/or sources accounted for.

2.1.4. The country in the international context

Where relevant, this section will refer to any regional or international developments that might affect cooperation between the donor and the country concerned.

These include the country’s political relations in the region, and in particular international and/or regional agreements, regional policies and any progress towards regional integration, or the existence of armed conflicts in the region.

It is also important to highlight the role actually or potentially played by the country in the regional and multilateral context (beacon, pole of stability), its capacity to play a leading role in the provision of public goods (e.g. peacekeeping, managing water resources in cross-border water basins to protect the environment, etc.) and its capacity to take part in international cooperation on such issues as terrorism, non-proliferation of weapons of mass destruction and their means of delivery, trafficking and dissemination of small arms and light weapons, people trafficking, illegal migration, etc., which have a tendency to spill over.

2.1.5. Environmental situation

This chapter will be based on an analysis of the environmental conditions in the country and the recommendations made in the “Country Environmental Profile”, a summary of which will be annexed.

This section will give an overview of trends in the availability and use of environmental/natural resources and in pollution in the country and, possibly, the region that directly affect or influence poverty reduction (link with MDG 7) and food security. It will show clearly the main environmental challenges facing the country and the main obstacles to be overcome. Particular attention will be given to problems and needs arising from climate change.

The country’s institutional situation and its specific capacities in the area of managing the environment and natural resources will be described along with the legislative framework. The CSP will also examine the existence or lack of regulatory reforms in the area. Lastly, the environmental impact, if any, of national sectoral policies will be described.

Achievements in the area of the environment and the management of natural resources will be examined, either as cross-cutting issues in major cooperation programmes (including their environmental impact) or as specific projects or programmes.

Stock will be taken of the country’s accession to international agreements in the different domains (climate change, biodiversity, desertification, chemical products, etc.) and the measures actually taken to apply them. The country’s specific needs in the matter will also be indicated. The “Country Environmental Profile” will take account of vulnerability to natural disasters (risk profile) accompanied, where appropriate, by a specific analysis identifying needs and measures in relation to prevention and preparedness, etc.

2.2. Development strategy of the partner country

This section must provide a summary of the aims and objectives of the government of the country concerned, as defined (a) in the official documents presenting the range of policies implemented, (b) in any national plan, reform strategy or medium- or long-term development programme and (c) in any sectoral development programme. This statement should be supplemented by an indication of how the government proposes to achieve these objectives.

This section must review the country’s commitments under the framework of the regional integration process of which it is a member (e.g. creation of a customs union, economic convergence, common market, sectoral policies, including those relating to security matters, partnership with the EU) and multilaterally (e.g. African Union, WTO, etc.).

Particular attention must be given, where relevant, to the policies pursued by the country to develop ties with the diaspora and foster its involvement, to channel remittances, to promote economic emigration or to limit the impact of the brain drain.

2.3. Analysis of the viability of current policies and the medium-term challenges

In the light of the analysis of the country’s situation and political agenda, and especially its poverty reduction strategy (PRSP), a critical summary will be provided of the viability of the country’s current policies and medium-term prospects, showing both strengths and weaknesses.

This section will help clearly identify future challenges facing the government and the budgets it will be making available to tackle them, with due regard for complementarity. The most promising fields for future cooperation between the partner country and the donor will be chosen with a view to reducing poverty, i.e. fields in which national priorities realistically and viably match the objectives of the donor and the donor’s specific comparative advantages compared to other donors.

In the case of low-income countries, e.g. those eligible for IDA, especially the HIPC initiative, the national agenda will be linked to, or treated as, a poverty reduction strategy paper (PRSP). Under the principle of ownership, the CSP will support the partner country’s PRSP and its strategy of development or reforms in pursuit of the MDGs and align itself as far as possible on the systems and procedures of the country’s other partners. This principle of ownership must be adapted in the event of difficult partnerships or post-crisis situations in particular, and alternative approaches must be sought (shadow alignment, work with civil society, etc). Where this foundation exists, the EC, Member States and, possibly, other donors will harmonise their cooperation aid as far as possible.

3. CHAPTER 3: OVERVIEW OF COOPERATION AND POLITICAL DIALOGUE, COMPLEMENTARITY AND CONSISTENCY

3.1. Overview of the donor’s past and present cooperation (lessons learned)

In the event of joint programming, each donor will draw up a separate chapter providing an overview of its cooperation with the partner country.

The CSP must contain a summary of the results of the donor’s past and present cooperation with the partner country and of the lessons learned in order to update knowledge and incorporate best practices. It is important that this statement should cover all external aid instruments for the country, including regional cooperation, issue-based programmes, global initiatives and humanitarian aid.

The previous CSP’s sectors of intervention must be evaluated in the light of the results obtained so far on the basis of progressive qualitative and quantitative performance indicators, with due regard for the requisite flexibility.

Account will be taken of general recommendations specifically made in evaluations of strategies by the partner country, if there are any, evaluations of specific sectors and projects and annual reports.

3.2. Information on the programmes of other donors (complementarity)

This section must provide as accurate and comprehensive a picture as possible of the programmes of the Member States and other donors, indicating how they complement each other. Specify as far as possible the amounts involved and their breakdown by intervention sector. Where they exist, the partner country’s analytical instruments (PRSP, etc.) will be used.

This section should also discuss what type of instruments the donors are using in their cooperation and whether there is a sectoral or regional focus to their efforts.

A prospective financial matrix of donors will be annexed for detailed information.

3.3. Description of the political dialogue between the donor and the partner country

This section will cover the development of the political dialogue between the government and the donor, in particular concerning aspects such as the human rights situation, governance, the rule of law, etc.

3.4. Description of the state of the partnership with the partner country and progress towards harmonisation

The CSP must describe progress towards improving the coordination of policies, the harmonisation of procedures for programming rounds and the alignment on the partner country’s budget cycles. This analysis will be based inter alia on the progress indicators laid down in the Paris Declaration.

More specifically, this section will report on the progress of any coordination/harmonisation process in the country at European level, and in particular on the dialogue between the Commission and the Member States and the existing coordination system, briefly describe the guidelines in the “road map” on the EU’s harmonisation and alignment in the partner country, describe the application of the common framework at European level and explain the stage/type of joint programming chosen for the country. It will state the future guidelines and implementation plan for joint programming. Where relevant, it will describe the other harmonisation processes under way in the country and the donors’ position on these initiatives, and their complementarity and links with the harmonisation process at European level.

This section will provide information on the donors’ initiatives to align on the partner country’s multiannual programming rounds (poverty reduction strategies and budget processes).

It will describe the role, attitude and position of the partner country in the harmonisation and alignment process and its capacity/willingness to play a leading role.

3.5. Analysis of consistency with the donor’s other policies

It is widely recognised that development policy alone will not enable the developing countries to progress.

Policies other than aid policy are at least as important in so far as they contribute or affect developing countries in their efforts to achieve the Millennium Development Goals.

The principle of consistency with other EU policies requires special attention. This section must, where relevant, address the following areas: trade, the environment, climate change, security, agriculture, fish, the social dimension of globalisation, employment and decent work, migration, research and innovation, the information society, transport and energy.

The objective is to promote the possible synergies between other EU policies and development policy in the response strategy.

4. CHAPTER 4: THE DONOR’S RESPONSE STRATEGY

This section should set out the strategic choices for cooperation in the partner country on the basis of its needs, strategies, priorities and resources and according to the evaluation of:

- the partner country’s development strategy and the viability of interventions in the light of the country’s political and institutional, economic, trade, social and environmental situation;

- the objectives of the donor’s development policy, other aspects of external action and other policies;

- the country’s needs and progress towards the MDGs and its commitment to achieving them, referring where possible to indicators and statistics delivered by the national statistical system;

- the relative magnitude of the financial and administrative resources to be made available and their potential impact (for example, in terms of improved country economic performance and poverty reduction);

- the comparative advantages of the donor in relation to complementarity/the division of labour between development partners, especially vis-à-vis the Member States and/or the Commission;

- where relevant, the results of the analysis of the consistency between the donors’ other policies and the development objectives;

- any risks associated with the strategy that could jeopardise its success (political, economic, security, environmental impact).

The programming process must be guided by the principle of concentration. This means selecting a limited number of sectors of intervention rather than scattering efforts across too many different sectors. This is crucial to the effectiveness of aid.

The choice of implementation method must also be explained, given the principle of switching from a project-based to a programme-based approach, accompanied, wherever possible, by structural/sectoral aid.

For each selected focal area, the CSP should define overall and specific objectives.

If there is a joint response strategy, this section must contain a division of labour between development partners. If not, it must provide a specific justification of the value added by the EC as compared to other donors.

Cross-cutting issues must be mainstreamed in each priority area: i) democracy, good governance, human rights, the rights of the child and the rights of indigenous peoples; ii) gender equality; iii) environmental sustainability; iv) HIV/AIDS.

The partner country’s commitments, drawn up in cooperation with the government, will be listed and the risks of the response strategy analysed.

In order to determine whether the priority sectors have a potential environmental impact, a reference will be made to a clear commitment to carry out a strategic environmental assessment.

PART 2: WORK PROGRAMME

All the aspects examined in the CSP feed into a work programme or NIP.

The NIP is essentially a management tool covering a period of several years to identify and define, in a transparent manner, the selected areas/sectors of cooperation for financing and appropriate measures and actions for attaining the objectives set down. More specifically, it must set out the overall and specific objectives, the target groups, the expected results, the programmes to be implemented to achieve the objectives, the type of assistance to be provided and a calendar. The commitments agreed with the partner country will be reiterated.

In this connection, performance indicators must be fixed for each sector in partnership with the partner country and the other partners. These indicators must be confined to a few essential indicators of different types (inputs, direct achievements, results and impact). There should be a particular emphasis on results-based indicators, which have the advantage of increasing the partner country’s ownership of the policies to be applied to achieve the objectives. The indicators must also be clearly defined and measurable. In this connection, the donors need to agree to use common indicators to assess performance in each sector against the objectives. In the countries concerned, this should be done using the monitoring system laid down in the PRSP, which should be incorporated into the national budget cycle.

Where appropriate, the work programme should also give an approximate idea of the resources allocated, the financing method (aid, projects, budget support) and the financial legal basis.

ANNEXES

1. Summary table for the country

This table provides basic information on the country concerned. The tables showing the macroeconomic indicators and the 10 key poverty indicators will be included in it.

2. Country environmental profile

This analysis of the environmental conditions in a country or sector includes the following information: a description of the natural and human environment, including the profile of vulnerability and exposure to the risk of natural disaster, the legislative and institutional framework, information on the links between the social, economic and environmental situations, key data on areas where environmental action is needed and recommendations for the future, an analysis of the cooperation from an environmental point of view as to its integration in programs and projects in other areas and/or as to its integration as focal sector.

3. Prospective financial matrix of donors

This annex summarises the known interventions of other donors, including the Member States and multilateral donors. It will transparently reflect at least the results of the local coordination/harmonisation referred to above. It will highlight, where relevant, the division of labour and/or complementarity. The matrix will be both retrospective and prospective, covering both the past and the period 2006-2013.

This matrix will also be a useful contribution to the CDF/PRSP exercise if that is being developed in the partner country.

4. Country migration profile (where necessary)

A migration profile must be drawn up for every country in which migration (South/North or South/South) and/or asylum issues could influence development prospects.

It contains any information relevant to the design and management of a common migration and development policy. It includes information on migratory flows (refugees and economic migrants), taking in gender issues and the situation of children. It also provides information on the country’s skills needs, skills available in the diaspora and remittances to the country. Where relevant, the profile will analyse the routes taken by illegal migrants and the activities of people-trafficking networks.

5. Description of the CSP drafting process, stressing the involvement of non-state actors and local authorities

This involves, in particular, explaining how non-state actors and local authorities were involved in the programming discussions and, more generally, assessing the progress made and to be made towards consolidating the involvement of these actors in the development process (discussion of the country’s development priorities in the framework of the PRSP, the participatory nature of the budgetary processes, the capacities, potential and constraints of different types of actors, etc.).

6. Harmonisation road map (where there is one)

[1] Rådets slutsatser av den 10 november 2000 om en harmoniserad ram för strategidokument för enskilda länder, punkt 3 SEK(2000)1049.

[2] Rådets slutsatser (allmänna frågor och yttre förbindelser) av den 18 mars 2003, dokument 6941/03.

[3] I linje med riktlinjerna for förstärkt operationellt samarbete mellan Europeiska Unionen och medlemstaterna som antogs av Europeiska unionens råd i januari 2001.

[4] Rapport från ad-hocarbetsgruppen för harmonisering – Påskyndande av samordning, harmonisering och anpassning : EU:s bidrag, sid 37 i dokument 14670/04 av den 15 november 2004.

[5] Rubriken på varje kapitel kommer att anpassas till vem som utarbetar landstrategidokumentet och till partnerlandet. Med andra ord skall ordet ”givare” ersättas med namnet på det organ som utarbetar dokumentet och ordet ”partnerland” med namnet på berört partnerland.

[6] The OECD-DAC defines the security system as the body of institutions and other agencies involved in maintaining the security of the state and its citizens. Security System Reform and Governance, Policy and Practice , DAC Guidelines and Reference Series (Paris: OECD 2004).