[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 31.3.2010

KOM(2010)110 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

Sammanhållningspolitiken: Strategirapport 2010om genomförandet av programmen 2007–2013

SEK(2010)360

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

Sammanhållningspolitiken: Strategirapport 2010om genomförandet av programmen 2007–2013

1. Inledning

I detta meddelande ges för första gången en fullständig översikt över genomförandet av de sammanhållningspolitiska programmen under perioden 2007–2013. Meddelandet bygger främst på de 27 nationella strategirapporterna, som är ett nytt inslag i sammanhållningspolitiken under den här perioden[1].

De nationella strategirapporterna infördes för att öka öppenheten och redovisningsskyldigheten i den nationella politiken i samband med den delade förvaltningen i sammanhållningspolitiken. De nationella strategirapporterna är därför ett viktigt redskap för att övervaka genomförandet av medlemsstaterna strategiska åtaganden att bidra till EU:s högnivåmål genom sammanhållningspolitiken.

Syftet med detta meddelande är att underlätta debatten med EU-institutionerna med tanke på politikområdets viktiga roll när det gäller att bidra till en hållbar ekonomisk och social utveckling i EU:s regioner och medlemsstater. Det avslutande avsnittet innehåller därför rekommendationer om hur det effektiva genomförandet kan förbättras för att 2007–2013 års program i största möjliga utsträckning ska kunna bidra till ökad kollegial granskning och erfarenhetsbaserat lärande, också i syfte att bidra till strategin Europa 2020.

Medlemsstaterna rapporterar att de ursprungliga åtagandena att investera i strukturella förändringar håller på att verkställas. De projekt som redan valts ut omfattar mer än 93 miljarder euro eller 27 % av det sammanlagda finansieringsutrymmet för perioden, efter ungefär 18 månaders aktivt genomförande. Inom denna allmänna tendens kan man se att de prioriteringar som öronmärkts av EU väljs ut i samma eller i något högre takt. Till stor del beror detta på att de sammanhållningspolitiska programmen har svarat mot nya behov med hjälp av flexibilitet och förenklad förvaltning för att öka fondernas effektivitet, t.ex. genom de förändringar i lagstiftningen som kommissionen föreslagit och som antogs av rådet och Europaparlamentet 2009.

Många av de investeringar som prioriteras av EU framskrider enligt rapporterna väl, och en tredjedel eller mer av de planerade investeringarna har gjorts i projekt inom bl.a. följande områden: främjande av forskning och innovation i små och medelstora företag, finansieringslösningar för att förse små och medelstora företag med kapital (t.ex. Jeremie), främjande av rena stadstransporter, strategier för en aktiv arbetsmarknad och livslångt lärande samt förnyelse av infrastrukturer för utbildning och hälsovård. Av medlemsstaternas rapporter framgår också att det finns områden där framstegen är långsammare och där det uppenbarligen behövs viss uppföljning.

Medlemsstaterna har gjort stora ansträngningar för att utarbeta strategirapporter med relevanta och både kvalitativa och kvantitativa uppgifter om genomförandet. Inledningen av 2007–2013 års program har varit framgångsrik, men programmen befinner sig fortfarande i ett tidigt skede när det gäller avsättning av medel ute i regionerna. Det är ännu för tidigt för att få fram omfattande uppgifter om output, resultat och framför allt effekt. Detta kommer att ändras i samband med strategirapporteringen för 2012, där vi räknar med mer omfattande uppgifter om resultat och tidiga effekter.

Ett separat arbetsdokument från kommissionens avdelningar[2] med rapporterade framsteg inom utvalda projekt, en kort kommentar till viktigare tendenser och ett urval av 40 exempel på god praxis ur de nationella rapporterna bifogas detta meddelande.

2. Socioekonomisk utveckling och tendenser

Den finansiella och ekonomiska kris som startade 2008 har lett till en dramatisk förändring av EU:s ekonomiska landskap. Under 2006 och 2007, när de nationella strategiska referensramarna[3] utarbetades, låg den ekonomiska tillväxten på omkring 3 %, men sedan sommaren 2008 har det skett en kraftig minskning av BNP, utlöst av den finansiella turbulensen. Sedan dess har sysselsättningen minskat och arbetslösheten ligger högre än den gjort på över ett årtionde. Dessutom har konsumtion och investeringar minskat betydligt och statsskulden ökat dramatiskt i många medlemsstater. Det är därför föga överraskande att man i de flesta nationella rapporter framhäver skillnaderna mellan situationen innan referensramarna utarbetades och den situation som råder sedan 2008. I nästan alla rapporter diskuteras de regionala eller lokala variationerna, och i mer än hälften undersöker man hur dessa förändringar påverkar programmen.

Redan under 2008 var BNP-tillväxten i EU mycket låg (0,8 %) och under 2009 minskade BNP med i genomsnitt drygt 4 %. Konjunkturnedgången var särskilt allvarlig i Baltikum, där BNP minskade med mellan 14 och 18 %. Endast Polen hade en ekonomisk tillväxt 2009 (1,2 %). I prognoserna syns dock nu de första tecknen på ekonomisk återhämtning. Under 2010 kommer EU:s BNP att öka, om än svagt, och under 2011 kommer den att öka i alla medlemsstater.

Arbetslösheten var 9,6 % i december 2009, jämfört med 8,2 % i december 2008[4]. Vissa länder har drabbats särskilt hårt av krisen. Under förra året ökade arbetslösheten till det dubbla i Irland och Spanien, och den tredubblades i Baltikum. Vid slutet av 2009 hade Lettland (22,8 %) och Spanien (18,8 %) de högsta siffrorna. Det är också troligt att krisen ökat de regionala skillnaderna på arbetsmarknaden. Troligen kommer arbetslösheten att förbli hög under en tid framåt, och därför är det också risk att vi drabbas av långtidsarbetslöshet och social utestängning.

Den ekonomiska nedgången har också lett till en kraftig försämring av affärsklimatet och av konsumenternas förtroende. Investeringarna minskade under 2009 med ungefär 15 % jämfört med året innan och konsumtionen med ungefär 3 %. Exporten av varor och tjänster sjönk med cirka 20 % och de utländska direktinvesteringarna minskade i flera central- och östeuropeiska länder[5]. De offentliga utgifterna steg och bidrog till en konjunkturutjämning. Ökningen berodde främst på utbetalningar från de nationella välfärdssystemen och de stimulansplaner som många medlemsstater antog i samband med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. Den kombinerade effekten av minskad sysselsättning och ökade sociala utgifter kommer troligen att vara mycket olika i de olika medlemsstaterna. De sociala utgifterna förväntas öka från 27,5 % till 30,8 % av EU:s BNP mellan 2007 och 2010.

Den femte sammanhållningsrapporten, som ska antas senare under 2010, kommer att innehålla en mer fullständig redogörelse för förändringen av de socioekonomiska skillnaderna.

3. UTMANINGAR OCH FRAMSTEG I GENOMFÖRANDET

De nationella rapporterna ger en insikt i de mycket olika sammanhang inom vilka 2007–2013 års program genomförs.

Medlemsstaterna har identifierat följande systembetingade hinder för att snabbt kunna genomföra programmen:

- Dröjsmål när det gäller att komma överens om EU:s budget, försening i antagandet av förordningarna, gemenskapens strategiska riktlinjer[6] och därefter förhandlingen om programmen[7].

- Förändringar i reglerna om finansiell kontroll är det som oftast uppfattas som en orsak till förseningarna i genomförandet när medlemsstaterna måste anpassa sig till det nya kontrollsystemet[8].

- Svårigheter att administrera överlappande programperioder[9].

- Otydlig arbetsfördelning i medlemsstaterna, bristande erfarenhet, brist på förvaltningskapacitet hos både förvaltningsmyndigheterna och stödmottagarna samt interna omorganiseringar hos myndigheterna[10].

I många rapporter anges att den globala ekonomiska recession som inleddes hösten 2008 har gjort det svårare att nå planerade resultat och har förändrat den efterfrågan man räknat med[11]. Ett antal medlemsstater tar upp de ökande restriktionerna i den offentliga finansieringen på nationell och lokal nivå[12]. Två medlemsstater nämner användning av EIB-lån som garanti för nationell medfinansiering (Litauen och Ungern). Både Tjeckien och Förenade kungariket tar upp ändrade växelkurser som ett ytterligare problem. Enligt vissa medlemsstater har programmen trots allt startat lika snabbt som tidigare[13].

Sammanhållningspolitiska åtgärder för ekonomisk återhämtning Meddelandet Sammanhållningspolitik: att investera i realekonomin[14] (och understödjande lagstiftningsreformer) bygger på viktiga element ur En ekonomisk återhämtningsplan för Europa[15], inklusive rekommendationer till medlemsstaterna. Återhämtningspaketet hälsades med tillfredsställelse av medlemsstaterna. Eftersom dessa drabbas av krisen på olika sätt har de också använt sig av de föreslagna åtgärderna på olika sätt. De flesta medlemsstaterna är fast övertygade om att de beslutade strategierna fortfarande är relevanta. De nationella strategiska referensramarna och de flesta programmen är i allmänhet tillräckligt flexibla för att det ska gå att hantera den förändrade socioekonomiska situationen. Många medlemsstater har undersökt om de behöver tillgodose nya behov eller påskynda genomförandet. Svaren omfattar allt från förenklingar (för att minska bördan för stödmottagarna), intern flexibilitet inom prioriteringarna och omflyttning av finansiella anslag mellan prioriteringarna till förändringar av medfinansieringssatsen. Bland de åtgärder som oftast valts fanns åtgärder för arbetsmarknadsaktivering, riktade till dem som drabbats hårdast av krisen (ESF), och ökad användning av finansieringsinstrument utöver de 3 miljarder euro som ursprungligen planerats, utan att räkna privat kapital (t.ex. Jeremie och mikrofinansieringsfonder för dem som drabbats av krisen (Tyskland)). Ett mindre antal program har ändrats för att möjliggöra nya åtgärder, t.ex. investeringar i energieffektivitet. De extra förskottsbetalningarna av EU-medel under 2009 gav medlemsstaterna ett kapitaltillskott på 6,25 miljarder euro under 2009 för att öka förfinansieringen och påskynda investeringarna. I de flesta rapporterna beskrivs tillämpningen av denna åtgärd, som ofta innebar förändringar i nationell politik och nationella förfaranden. En sammanfattningsrapport om användningen av sammanhållningspolitisk programplanering i samband med konjunkturnedgången kommer att läggas fram av kommissionen under första halvåret 2010. Rådet och Europaparlamentet uppmanas att påskynda sin behandling av de förslag om ytterligare lagstiftningsändringar som kommissionen lade fram i juli 2009 för att kunna fatta ett snabbt beslut. |

- Det är en styrka i det flesta nationella rapporterna att man i dem även diskuterar de åtgärder som vidtagits för att motverka eller råda bot på genomförandesvårigheterna. Medlemsstaterna ger också exempel på god praxis[16], där följande faktorer visat sig bidra till ett framgångsrikt genomförande:

- Ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen vid färdigställandet av förordningarna och riktlinjerna.

- Ett positivt samband mellan de sammanhållningspolitiska målen och reformer inom sektorer som utbildning, vetenskap och forskning, hälso- och sjukvård samt affärsmiljö.

- Användning av informations- och kommunikationsteknik.

- Positiva effekter av investeringsplaner och mer omfattande nationella reformer (regionala eller lokala myndigheter, statsbudgeten, miljöbestämmelser, regler för upphandling osv.), men förseningar i vissa reformer hade även negativa effekter.

- En förenkling av administrativa förfaranden (på nationell och/eller regional nivå).

- Stöd till företagande och ökad anpassningsförmåga för att fylla ut luckor på arbetsmarknaden.

För de medlemsstater som gått med i EU sedan 2004 är det uppenbart att programplaneringen är nära knuten till åtgärder för att förbättra den sociala delaktigheten, modernisera ekonomin och bygga upp institutioner och kapacitet. I många strategirapporter diskuteras också den roll som flernivåstyre och partnerskap spelar i programplaneringen när det gäller att involvera och samordna förvaltning på olika nivåer, göra civilsamhället och näringslivet delaktiga och integrera olika sektorsmål.

4. Genomförande av beslutade strategier och framsteg mot målen

Två meddelanden från kommissionen har redan gett insikter om prioriteringarna i 2007–2013 års program när det gäller tillväxt och sysselsättning inom EU[17] och i ett bredare perspektiv när det gäller resultatet av programförhandlingarna[18]. Sammanfattningsvis gäller för de regioner som utvecklas långsammare och som ingår i konvergensmålet (81 % av resurserna) och för de regioner som ingår i målet Regional konkurrenskraft och sysselsättning (15 % av resurserna) att 65 % respektive 82 % av medlen ska investeras i EU:s prioriterade teman. Sammanlagt cirka 230 miljarder euro har öronmärkts för att investeras i moderniseringen av EU:s ekonomi i enlighet med EU:s högnivåprioriteringar som fastställts i Lissabonagendan.

Framstegen mot de mål som ursprungligen fastställdes i gemenskapens strategiska riktlinjer, i de nationella strategiska referensramarna och i de integrerade riktlinjerna för tillväxt och sysselsättning[19] presenteras nedan utifrån uppgifterna i de nationella rapporterna om projektplanering (anslag till utvalda projekt), tidiga utgiftstendenser och tidiga uppgifter från övervakning och utvärdering.

4.1. Ett påskyndat genomförande

Den finansieringsvolym som rapporterats för de utvalda projekten uppgår till 93,4 miljarder euro, vilket motsvarar drygt 27 % av tillgängliga EU-medel under perioden. Genomsnittet för projekturvalet är ungefär detsamma inom de tre målen (konvergens, Regional konkurrenskraft och sysselsättning samt Europeiskt territoriellt samarbete) och inom de kategorier som öronmärkts i Lissabonstrategin. Enligt rapporterna har sammanlagt 63 miljarder euro tilldelats sådana öronmärkta projekt.

Framstegen när det gäller det nationella genomförandet varierar dock mer (se figur 1). För de medlemsstater som ligger under genomsnittet finns det risk att de positiva resultaten låter vänta på sig om inte urvalet och genomförandet av projekten påskyndas. I det bifogade arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar presenteras mer i detalj de framsteg som gjorts i de utvalda projekten.

I fråga om investeringsbehov inom de öronmärkta EU-prioriteringarna för perioden ligger de nära prioriteringarna i strategin Europa 2020. En fördel med ett informationssystem som är uppdelat i kategorier är att de 86 prioriterade temana kan betraktas utifrån tematisk prioritering (t.ex. transport eller energi) eller övergripande politisk prioritering (t.ex. innovation eller klimatförändring).

Figur 1: Rapporterade aggregerade siffror för projekturval per medlemsstat

[pic]

I tabell 1 har de nationella rapporternas uppgifter om finansieringsvolym för utvalda projekt sammanställts enligt prioriteringarna i gemenskapens strategiska riktlinjer. Detta visar de relativa framsteg som gjorts i projekturvalet inom de olika målen.

Tabell 1: Framsteg inom öronmärkta prioriteringar för 2007–2013 per mål

Öronmärkta i Lissabonstrategin | Ej öronmärkta i Lissabonstrategin |

Territoriell dimension | 0,482 | 0,138 | 28,7 % |

3,458 | 0,709 | 20,5 % | 3,900 | 1,020 | 26,9 % |

| | | | | | | |Tekniskt stöd | | | |10,594 |2,993 | 28,3 % | | | | | | | | | | Summa | 228,233 |63,031 |27,6 % |116,072 |30,413 |26,1 % | | Många medlemsstater bekräftar nu att den disciplin de tvingas till genom öronmärkningskravet har lett till bättre kvalitet och ökad fokusering inom programplaneringen. De uppgifter som medlemsstaterna har lämnat gör det också möjligt att analysera de relativa framstegen inom öronmärkta respektive icke öronmärkta prioriteringar i var och en av medlemsstaterna. I figurerna 2 och 3 visas de relativa framstegen när det gäller öronmärkning inom målen konvergens respektive Regional konkurrenskraft och sysselsättning. I figuren visas medlemsstaterna i fallande ordning (från vänster till höger) efter den absoluta finansieringsvolymen.

Figur 2: Öronmärkning för konvergensmålet: andel utvalda projekt i procent av det totala antalet

[pic]

Figur 3: Öronmärkning för målet Regional konkurrenskraft och sysselsättning: andel utvalda projekt i procent av det totala antalet

[pic]

4.2. Tendenser i utgifterna

I fråga om utbetalningen av EU-medel har 108 miljarder euro förts över till medlemsstaterna under perioden 2007–2009. Av dessa hänförde sig 64 miljarder euro till faktiska utgifter inom 2000–2006 års program medan 44 miljarder euro hänförde sig till förskottsutbetalningar och faktiskt utgifter inom 2007–2013 års program (se figur 4).

I medlemsstaternas rapporter finns uppgifter om utgifter per program, uteslutande för perioden 2007–2013. Hittills har 23,3 miljarder euro i mellanliggande betalningar deklarerats för programperioden 2007–2013[20]. Under 2009 skedde en tydlig ökning av attesterade utgifter inom de nya programmen, sedan de tidigare programmen väl avslutats.

Figur 4: EU:s betalningar till medlemsstaterna åren 2000–2009 (Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden) (i miljarder euro i löpande priser)

[pic]

4.3. Övervakning och utvärdering

En stor mängd indikatorer används av de nationella och regionala förvaltningsmyndigheterna inom systemet för delad förvaltning, men dessa kan för det mesta inte aggregeras på EU-nivå[21]. På EU-nivå kan kommissionen bara aggregera uppgifter om vissa huvudindikatorer. Alla rapporter innehåller inte uppgifter om indikatorer, men 19 medlemsstater har rapporterat om huvudindikatorerna för Eruf och Sammanhållningsfonden. Denna rapportering av rekommenderade huvudindikatorer är ett första uppmuntrande steg på vägen för att få en överblick över sammanhållningspolitikens konkreta resultat. Exempelvis har 13 medlemsstater rapporterat att de har som mål för program eller för godkända projekt att skapa cirka 351 300 nya arbetstillfällen[22], medan åtta medlemsstater[23] rapporterar att de redan skapat 55 900 nya arbetstillfällen.

Under 2007 och 2008 nådde de nuvarande ESF-programmen nära 6 miljoner människor, varav 52 % kvinnor. Ungefär en tredjedel av insatserna riktade sig till arbetstagare. Insatser har också riktat sig till arbetslösa (33 % av stödmottagarna, varav 7 % var långtidsarbetslösa) och särskilt utsatta grupper, t.ex. migranter och minoriteter (13 %).

I 20 av medlemsstaternas strategirapporter drar man lärdom av de nationella och regionala utvärderingarna. Också i en förhandsutvärdering för kommissionen av de nationella strategierna drar man slutsatserna att medlen har stor potential att bidra till EU:s högnivåmål och man visar att EU:s prioriteringar spelar en central roll i den sammanhållningspolitiska programplaneringen[24].

Efterhandsutvärdering av 2000–2006 års program

Resultaten av investeringarna i strukturförändringar går bara att se över en längre tidsperiod. Kommissionens pågående efterhandsutvärderingar av perioden 2000–2006 visar vilka konkreta resultat som uppnåtts genom sammanhållningspolitiken[25].

Resultatet visar på ökade investeringar i företag som fått stöd från Eruf. Medlemsstaterna har rapporterat minst 730 000 nya arbetstillfällen i mål 2-regionerna, och enligt beräkningar uppskattas antalet nya arbetstillfällen i mål 1-regioner till 612 000.

Politiken har ökat kommunikationsmöjligheterna över hela Europa – enbart Eruf har gett stöd till byggandet av 200 mil motorväg, vilket utgör 24 % av alla motorvägar som byggts under perioden, och till ombyggnad eller nyanläggning av 400 mil järnväg.

ESF har gett relevant stöd för att genomföra arbetsmarknadsreformer, på både nationell och regional nivå. Fonden har visat sig vara ett effektivt instrument för att bidra till en omställning från passiv till aktiv och till och med förebyggande arbetsmarknadspolitik, genom att ge stöd till finansiering och utformning av reformer och genom att möjliggöra mer omfattande insatser.

Över 75 miljoner människor har deltagit i verksamhet som finansierats av ESF. Nästan 28 miljoner EU-medborgare deltog i en mängd aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Av dem var hälften kvinnor, nästan tre fjärdedelar var arbetslösa och mer än en tredjedel var unga (under 26 år). Insatser inom utbildning och livslångt lärande hade nästan 33 miljoner deltagare. Av deltagarna hade 71 % arbete, 23 % var arbetslösa och 6 % var inaktiva. 62 % var unga och mer än en tredjedel var 26–54 år.

Sammanhållningspolitiken ledde också till förbättringar i miljön i enlighet med EU:s direktiv: ytterligare 14 miljoner människor berördes av vattenförsörjningsprojekt och 20 miljoner människor av avloppsprojekt som samfinansierats av Eruf, framför allt inom mål 1-områden.

Arbetet med efterhandsutvärderingarna gör det möjlighet att lära av erfarenheterna och att optimera sammanhållningspolitikens resultat nu och i framtiden. Arbetet innebär att medlemsstaterna och kommissionens avdelningar kan konstatera vad som ligger till hinder för det praktiska genomförandet av EU:s politik och arbeta för att undanröja dessa hinder genom sammanhållningspolitikens finansiering och mekanismer.

5. Slutsatser och rekommendationer

Strategirapporterna ger klart bättre redovisningsskyldighet vid genomförandet av de sammanhållningspolitiska målen …

Medlemsstaterna har fullgjort sina skyldigheter och har gjort betydande ansträngningar att rapportera om framstegen. Med erfarenheterna från denna första rapport bör medlemsstaternas rapporter för 2012 kunna vara mer kortfattade och mer inriktade på output, resultat och strategisk utveckling. De nationella rapporterna utarbetades visserligen i nära samarbete med de berörda förvaltningsmyndigheterna, men det hade varit nyttigt om offentlig presentation och debatt använts mer systematiskt.

… denna första rapporteringsomgång har sina begränsningar, med är en bra utgångspunkt för en mer djupgående kollegial granskning av resultaten och kan stimulera till en mer resultatorienterad politik.

Med tanke på den särskilda rättsliga grunden och de fastställda strategiska målen begränsades strategirapporterna till programmen för perioden 2007–2013. Detta ger endast en ofullständig bild av sammanhållningspolitikens effekter. Nu när 2000–2006 års program har avslutats och utgifterna ökar tydligt för programmen för perioden 2007–2013, förväntas uppgifterna om output och resultat på fältet visa en ökning.

Det gemensamma systemet för rapportering om utvalda projekt har visat sig vara användbart för att ge uppgifter ”i realtid” om projekten. Medlemsstaterna bör se till att de årliga programrapporterna åtföljs av noggranna och fullständiga uppgifter som möjliggör en löpande övervakning av framstegen och en bättre förståelse av programmens innehåll.

Det är glädjande att många medlemsstater har lämnat information om de av EU fastställda huvudindikatorerna för Erufs och Sammanhållningsfondens insatser, trots att detta inte var obligatoriskt. Rapporteringen om gemensamma indikatorer bör förbättras. De särskilda programrapporter som ska läggas fram i mitten av 2010 och nästa omgång nationella strategirapporter under 2012 måste innehålla en analys av programmens framsteg när det gäller att uppnå målen och tydligt markera en övergång från rapportering om input till en diskussion om output, resultat och tidiga effekter.

Rapporterna är ett väsentligt och aktuellt bidrag till debatten om sammanhållningspolitikens möjligheter att påskynda återhämtningen, eftersom de behandlar både utvecklingsbehov och åtgärder för att motverka krisens effekter …

I de nationella rapporterna betonas den grundläggande relevansen hos de strategier som man enades om 2007 och sammanhållningspolitikens värde som en politik som syftar till långsiktig ekonomisk utveckling.

I allmänhet genomförs åtgärderna för att verkställa de beslutade strategierna och uppnå målen i god takt, samtidigt som de anpassats till det kraftigt förändrade ekonomiska klimatet. Efter i genomsnitt 18 månaders faktiskt genomförande på fältet har 27,1 % av projekten valts ut och framstegen visar sig genom ökande utgifter. De projekt som ska genomföra de beslutade prioriteringar som öronmärkts av EU väljs ut lika snabbt som icke öronmärkta prioriteringar. Dessa EU-prioriteringar omfattar intelligenta, rena och socialt inkluderande investeringar i infrastruktur (energieffektivitet, bredband, social infrastruktur), företagsstöd (miljöinnovation, finansieringslösningar) och flexibla arbetsmarknader.

Denna positiva utveckling kan delvis förklaras av att medlemsstaterna utnyttjar flexibilitet inom programmen för att hantera ändrade behov inom ramen för de beslutade prioriteringarna. Det sammanhållningspolitiska återhämtningspaketet från slutet av 2008, som omfattar ökad förfinansiering, ändrade regler för snabbare återbetalning samt förenklingar, har utnyttjats i stor utsträckning, och medlemsstaterna har även förenklat sina egna regler.

Vi får dock inte slå oss till ro. Med hjälp av de uppgifter som utbytts genom rapporteringen kan medlemsstaterna jämföra sin utveckling inom olika prioriterade områden med genomsnittet i EU och kartlägga områden med goda respektive långsamma framsteg.

Kommissionen uppmanar därför medlemsstaterna att

- snabbt genomföra de projekt som redan valts ut,

- skynda på urvalet av projekt av hög kvalitet för att bidra till de beslutade programmålen, särskilt för att främja strategin för att komma ut ur den rådande ekonomiska krisen,

- trots det ökande trycket på de nationella budgetarna, se till att den nationella medfinansiering som krävs för att finansiera de beslutade investeringarna ställs till förfogande, så att EU:s budgetmedel utnyttjas fullt ut.

Kommissionen kommer för sin del att under 2010 lägga fram meddelanden om hur den anser att sammanhållningspolitiken för perioden 2007–2013 kan bidra till att stödja målen i strategin Europa 2020. I synnerhet kommer kommissionen i dessa dokument att behandla hur de nuvarande programmen kan stärka sysselsättningspolitiken, den sociala återhämtningen och delaktigheten samt stödet för hållbar utveckling och för innovation på nationell och regional nivå. Kommissionen är fast besluten att fortsätta att samarbeta med medlemsstaterna för att förbättra genomförandet av programmen och åtgärda flaskhalsar inom olika tematiska områden.

… rapporteringen är också ett viktigt redskap för övervakning och pekar ut områden där insatserna måste förstärkas ...

Det framgår tydligt av de nationella rapporterna att urvalet av projekt fördröjts inom viktiga investeringsområden. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att inrikta sig på dessa prioriterade områden, vid behov genom att upprätta handlingsplaner för att åtgärda fördröjningarna medan det fortfarande finns tid. Kommissionen har fastställt följande prioriterade områden med allmänna fördröjningar eller med ojämn utveckling i medlemsstaterna:

- I järnvägssektorn finns det, enligt både rapporterna och utvärderingsresultaten, svårigheter med att förbereda viktiga investeringar i en grupp medlemsstater.

- Vissa energi- och miljöinvesteringar fortskrider inte som förväntat. Detta måste medlemsstaterna och regionerna åtgärda för att de till fullo ska kunna bidra till EU:s mål för hållbar utveckling.

- Investeringarna inom den digitala ekonomin – utbyggnad av bredband och utnyttjande av informations- och kommunikationsteknik i den offentliga sektorn och i näringslivet – går långsammare än genomsnittet och resultaten är ojämna, även om vissa exempel på god praxis har fastställts.

- Genomförandet av prioriteringen social delaktighet fortskrider relativt långsamt och dessutom olika snabbt i olika fonder och program. Det krävs åtgärder för att mobilisera EU-resurser som kan bidra till att det föreslagna målet för minskad fattigdom i strategin Europa 2020 uppnås.

- I genomförandet av förvaltnings- och kapacitetsuppbyggnadsåtgärder har man konstaterat fördröjningar som måste undanröjas för att förbättra den offentliga sektorns resultat, särskilt med tanke på krisen.

… för att ge ett tidigt bidrag till strategin Europa 2020.

Genom att bygga vidare på de goda framsteg som redan gjorts inom många prioriterade områden och åtgärda fördröjningarna kan medlemsstaterna, regionerna och de berörda parterna inom programmen axla ansvaret och se till att målen med 2007–2013 års program uppnås. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att förbättra genomförandet av programmen genom större öppenhet, nätverkssamarbete och utbyte av god praxis och erfarenhetsbaserat lärande om sammanhållningspolitiska prioriteringar, för att ge ett mycket viktigt tidigt bidrag till genomförandet av strategin Europa 2020, dess huvudinitiativ och dess kvantifierade mål.

[1] Rättslig grund: artiklarna 29 och 30 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 210, 31.7.2006, s. 25). De offentliggjorda rapporterna finns på följande adress: http://ec.europa.eu/regional_policy/policy/reporting/index_en.htm

[2] SEK(2010) 360, 31.3.2010.

[3] I de nationella strategiska referensramarna överförs gemenskapens strategiska riktlinjer till ett nationellt sammanhang.

[4] Säsongsjusterade uppgifter om arbetslöshet från Eurostat, december 2009.

[5] Lettland, Slovakien och Ungern.

[6] EUT L 291, 21.10.2006, s. 11. – http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/2007/osc/index_en.htm

[7] Litauen, Spanien, Tyskland och Österrike.

[8] Belgien, Cypern, Danmark, Estland, Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien, Portugal, Slovakien, Spanien, Tjeckien, Tyskland och Österrike.

[9] Estland, Finland, Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien, Portugal, Spanien, Ungern och Österrike.

[10] Bulgarien, Litauen och Rumänien.

[11] Förenade kungariket, Irland, Portugal, Slovenien, Spanien, Tyskland och Österrike.

[12] Finland, Irland, Lettland, Litauen, Malta, Spanien och Tyskland.

[13] Belgien, Sverige, Tyskland och Österrike.

[14] KOM(2008) 876, 16.12.2008.

[15] KOM(2008) 800, 29.10.2008.

[16] Ett vägledande urval av 40 av de 220 projekt som medlemsstaterna valt ut som exempel på bästa praxis presenteras i avsnitt 3 i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar.

[17] KOM(2007) 798, 11.12.2007.

[18] KOM(2008) 301, 14.5.2008.

[19] KOM(2007) 803, 11.12.2007.

[20] Eftersom medlemsstaterna inte rapporterar uppgifter om betalningar per prioriterat tema utan enligt de finansieringstabeller som fastställts för programmen går det på detta stadium inte att göra en tematisk jämförelse mellan de deklarerade utgifterna och uppgifterna om utvalda projekt. Därför gör vi inte ytterligare analyser av betalningarna.

[21] De årliga genomföranderapporterna ger detaljerade uppgifter om framstegen i de olika programmen i förhållande till fastställda indikatorer och mål. Med bilaga XXIII till tillämpningsförordningen (EG) nr 1828/2006 erhålls uppgifter om deltagare i ESF-insatser per prioriterat område.

[22] Belgien, Bulgarien, Finland, Irland, Luxemburg, Nederländerna, Polen, Slovenien, Sverige, Tjeckien, Tyskland, Ungern och Österrike.Målen är ett aggregat av målen i programmen, som bygger på utvalda projekt. Vissa medlemsstater rapporterade inte programmål utan i stället mål för hittills godkända projekt.

[23] Finland, Irland, Polen, Slovenien, Sverige, Tjeckien och Tyskland.

[24] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/evaluation/rado_en.htm

[25] Utvärderingar inom Eruf och Sammanhållningsfonden: http://ec.europa.eu/regional_policy/policy/impact/index_en.htmUtvärderingar inom ESF: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=701&langId=en