*^ , EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
•k -k 
Bryssel den 18.10.1995 
KOM(95)478 slutlig 
MEDDELANDE FRÄN KOMMISSIONEN 
EUROPEISKA GEMENSKAPENS 
GASFORSORJNING OCH DESS 
FRAMTIDSUTSIKTER 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
1. Sammanfattning - 1 -
2. Slutsatser - 5 -
3. Nuvarande och framtida gasförsörjning och gasbehov inom EG samt yttre 
förbindelser. - 6 -
3.1 Utvecklingen av gasförsörjningen och gasbehovet inom EG under det 
senaste årtiondet - 6 -
3.2 Nuvarande försörjning och behov inom EG - 6 -
3.3 Framtidsutsikter för försörjning och behov - 8 -
3.4 Yttre aspekter - 9 -
4. Marknadsutveckling och följder för försörjningstryggheten - 11 -
4.1 Utvecklingen inom elproduktionssektorn - 11 -
4.2 Utvecklingen inom sektorn för stora industrier - 11 -
4.3 Vertikal integrering längs naturgaskedjan - 12 -
4.4 Horisontell integrering på gasmarknaden - 12 -
4.5 Prissättningsmekanismer för gas - 13 -
5. Försörjningsnygghet på EG-nivå - 13 -
5.1 Inledning- 13 -
5.2 Kortsiktiga aspekter på försörjningstrygghet inom EG - 14 -
5.3 Långsiktiga aspekter på försörjningstrygghet inom EG - 16 -
5.4 Transeuropeiska gasnät - 19 -
5.5 Samarbete på EG-nivå - 19 -
Tabeller 
Bilagor 
1. Sammanfattning 
Inledning. 
1 Naturgas håller på att öka sin marknadsandel i nästan alla EGs medlemsstater. För EG 
som helhet förväntas naturgasens andel att öka från omkring 19 % av dagens 
energibalans till cirka 26 % år 2010. Samtidigt som inhemsk EG-produktion minskar 
så kommer beroendet av import från tredje land förmodligen att öka betydligt från 
dagens omkring 40 % till omkring 60 % år 2010, och så mycket som 75 % år 2020. 
Dessutom utgör den ovissa politiska situationen i vissa av de viktigaste leveransländerna 
en källa till oro. 
2. EGs naturgasindustri har hittills haft ett föredömligt rykte när det gäller 
försörjningstrygghet. Det finns ingen orsak att tro att detta kommer att ändras i 
framtiden. Medlemsstaterna har ett ansvar för försörjningstrygghet på nationell nivå och 
Europeiska gemenskapen har ett ansvar på gemenskapsnivå, särskilt med hänsyn till den 
inre marknaden. 
3. Detta meddelande är en del av det ramverk som fastställs i kommissionens grönbok 1 ', 
och efterföljande vitbok, där försörjningstrygghet framhålls som en av de tre pelarna i 
EGs energipolitik. Meddelande syftar inte till att föregripa ytterligare utveckling av det 
regelverk som är kopplat till andra frågor inom ramen för EGs energipolitik, som till 
exempel den inre energimarknaden och transeuropeiska nät, men det kommer att bidra 
med information som kan vara till nytta då dessa politiska frågor diskuteras. 
4. Meddelandet har två mål, nämligen 
a) att utgöra en grund för diskussioner om den framtida riktningen för EGs 
gassektor, och 
b) att undersöka frågan om försörjningstrygghet och att bedöma vad som kan göras 
på EG-nivå för att förbättra försörjningstryggheten långt in i nästa århundrade. 
5. Meddelandet är uppdelat i tre kapitel. I det första granskas gasbehovet och 
försörjningsutsikterna fram till år 2020, de "försörjningsgap" som uppstår och den 
avgörande frågan om yttre förbindelser. I det andra kapitlet undersöks vissa 
marknadsutvecklingarmed hänsyn till eventuella följder för försörjningstryggheten. I det 
tredje kapitlet granskas de säkerhetsåtgärder som för närvarande är tillgängliga för 
gasindustrin och dessa åtgärders effektivitet vid ett betydande leveransproblem. Detta 
meddelande berör inte gemenskapsbudgeten. 
6. Internationella energiorganet utförde nyligen en undersökning om försörjningstrygghet 
för gas som omfattade de tre viktigaste regionala gasmarknaderna inom OECD, dvs. 
OECD Europa, Nordamerika och OECD Stilla havet. Av undersökningen framkom att 
det finns betydande skillnader mellan dessa tre regionala gasmarknader vad gäller 
gasförsörjning och behov samt försörjningstrygghet. Slutsatser som är specifika för 
Europeiska gemenskapen kan endast dras på grundval av en detaljerad undersökning av 
den europeiska situationen på det sätt som sker i detta dokument. 
7. Vid utarbetandet av detta meddelande har omfattande samråd skett med industrin, 
enskilda gasföretag och Eurogas samt med medlemsstaterna. Dessa samråd har lämnat 
värdefulla bidrag till det slutliga dokumentet. 
Framtidsutsikter för behov och försörjning 
'KOM(94) 659 slutl. 
•Ife 
8 Kontrakterade gasleveranser är mer än tillräckliga för att täcka det beräknade behovet 
år 2000. Om nuvarande leveranskontrakt förlängs finns det för närvarande ett underskott 
på upp till 20 % av kontrakterade leveranser för att täcka det förväntade behovet år 
2010. Nya leveranskontrakt, som omfattar mer än den totala mängd gas som för 
närvarande förbrukas inom EG, kommer att behövas för att möta det förväntade behovet 
år 2020. 
9 Gasleveranser som skulle kunna bli tillgängliga för EG, både internt och externt, finns 
i överflöd och är tillräckligt omfattande för att täcka behovet längt in i nästa århundrade. 
Stegvis ökande leveranser kommer med största sannolikhet att komma från tre viktigaste 
yttre leverantörerna Ryssland, Norge och Algeriet. Samtliga dessa tre leverantörer har 
stora projekt på gång för att avsevärt öka gasexporten till EG. 
10. Det råder inget brist på ytterligare gasreserver som är tillgängliga för EG, t.ex. från 
Mellanöstern och Centralasien, med de måste utvecklas och transporteras genom 
rörledningar eller i form av LNG (gas nedkyld till flytande form) över långa avstånd 
vilket påverkar kostnaden och medför, vad gäller rörledningar, eventuella 
transiteringssvårigheter. På lång sikt är det möjligt att dessa faktorer sätter högre press 
på gaspriset vilket i sin tur skulle kunna leda till att ökningstakten för efterfrågan på gas 
minskar. 
Yttre förbindelser 
11. Europeiska gemenskapen diskuterar för närvarande olika strategier för att utveckla 
förbindelsernamed en rad viktiga energiproducenter i f. d. Sovjetunionen. Frågor som 
exempelvis villkoren för tillgång till energiprodukter och uppbyggnaden av 
exportmarknader utgör del av diskussionerna med dessa länder. Europeiska 
energistadgefördraget utgör ett viktigt ramverk för att främja handeln med gas mellan 
öst och väst och samarbete med befintliga och potentiella leverantörsländer. 
Utvecklingen av ett liknande ramverk söderut, eller ett initiativ från 
energistadgekonferensen att utvidga stadgan, så att den omfattar andra regionala 
gasleverantörer skulle kunna stärka försörjningstryggheten. Den kommande Euro-
Medelhavskonferensen erbjuder tillfälle att föra dessa planer ett steg framåt. 
12. Diskussionen mellan konsumenter och producenter utgör ytterligare ett ramverk för att 
uppmuntra närmare förbindelser med leverantörer. EGs växande importberoende och 
dess strategiska behov av närmare förbindelser med yttre leverantörer bör genomsyra 
och motivera förbindelserna med dessa länder. EG-sam arbete och tekniska 
biståndsprogram som exempelvis TACIS, PHARE och Medelhavsprogrammen inom 
energisektorn bör i allt högre grad regleras av sådana strategiska nödvändigheter. 
13. Länderna i Central- och Östeuropa står inför allvarliga problem inom gassektorn, inte 
minst vad gäller försörjningstryggheten som är mycket sårbar till följd av beroende av 
en enda leverantör. Dessa länder kommer att vända sig till EG för utökad handel, 
samarbete, integrering och diversifiering av tillförseln, särskilt med ett framtida EG-
medlemsskap i sikte. 
Marknadsutveckling. 
14. De senaste åren har det funnits en tendens till vertikal integrering av gasnäten, särskilt 
i form av vissa yttre leverantörers investeringar nedströms. Denna utveckling bör 
välkomnas eftersom den visar att de ifrågavarande leverantörerna håller på att öka sitt 
åtagande gentemot EG-marknaderna av de ifrågavarande leverantörerna samt innebär 
en stabilitets- och säkerhetsfaktor. Samtidigt bör dock en mångfald av leverantörer 
säkerställas. 
15. Det finns ett antal ekonomiska fördelar som talar för användning av gas för 
elproduktion. Som alternativ till andra fossila bränslen har naturgas dessutom betydande 
miljömässiga fördelar. Till följd av sådan användning kan den elproducerande sektorn 
komma att svara för mer än 50 % av ökningen av gasanvändningen fram till år 2010, 
vilket är nästan en tredjedel av EGs totala gasförbrukning vid denna tidpunkt. Den 
ökade efterfrågan på gas för elproduktion och motivationen att minska kostnader kan 
uppmuntra till ytterligare direkta förbindelser mellan el- och gasproducenter liksom till 
nya prissättningsmetoder som avspeglar det faktum att kol är den huvudsakliga 
konkurrenten till gas inom denna sektor, medan gasmarknadcrnas utveckling kommer 
att möjliggöra nya prissättningskoncept för gas. 
Kortsiktig försörjningstrygghet på EG-nivå 
16. Det uppskattas att EG för närvarande kan klara av ett avbrott från sina viktigaste 
exportörer som inte är medlemmar av OECD, Ryssland och Algeriet, på 9 respektive 
20 månader. Även om försörjningsproblemen uppstår samtidigt hos båda dessa 
leverantörer utanför OECD är försörjningstryggheten säkrad i nästan 5 månader. Ett 
fullständigt gränsöverskridande samarbete mellan medlemsstaternas gasindustrier med 
hjälp av befintliga säkerhetsåtgärder behövs för att säkerställa denna trygghetsnivå. 
17. Försörjningssituationen skiljer sig dock åt mellan medlemsstaterna vad gäller 
naturgasens andel av primärenergiförbrukning, inhemsk gasproduktion, importspridning, 
grad av integrering i det europeiska gasnätet, lagringsvolymer och egenskaper, 
marknadsuppdelning, andel avbrytbara kontrakt och möjlighet att växla mellan olika 
bränslen, LNG-terminaler och gränsöverskridande stödjande samarbete med andra 
gasföretag. Säkerhetsåtgärder som vidtas på nationell nivå skiljer sig åt till följd av 
dessa mycket olika situationer vad gäller försörjning och behov. 
18. Genom att utnyttja EG-dimensionen ökar försörjningstryggheten. Gasföretag inom EG 
samarbetar redan genom gränsöverskridande stödavtal på grundval av kommersiella 
överväganden. EGs samarbetspolitik, som syftar till att minimera följderna för 
användarna vid ett betydande leveransavbrott, inbegriper användningen av en lång rad 
åtgärder. Bland dessa ingår en minskning av behovet genom användning av kontrakt 
som går att bryta, produktionsflexibilitet, både vad gäller ett lands inhemska produktion 
och import från andra producerande länder inom EG, och användningen av tillgängliga 
lager på EG-nivå. När åtgärderna tillämpas gemensamt och samtidigt ökar den gas som 
är tillgänglig för intern handel på EG-nivå till följd av den större importspridningen hos 
EG som helhet i jämförelse med enskilda länder. 
Långsiktig försörjningstrygghet på EG-nivå: nätverksintegrering 
19. För att det skall gå att fullt utnyttja dessa säkerhetsåtgärder måste EGs gassystem 
integreras och därför är en sammankoppling av EGs gassystem avgörande för att 
bibehålla och säkerställa en tillräckligt hög säkerhetsnivå. 
20. Tack vare den europeiska gasindustrin är EGs ledningsnät redan till stor del integrerat, 
men det finns ett antal ytterligare sammankopplingar som skulle öka säkerheten. 80 % 
av de europeiska gasreserverna finns i Nordsjön och i Nederländerna. 
Rörledningsprojekt för att sammankoppla kontinenten med Nordsjön liksom 
sammankopplingar på kontinenten mellan flera medlemsstater kommer att medföra en 
mycket viktig förbättring av leveranser från Nordsjön och Nederländerna i händelse av 
ett leveransavbrott från Ryssland och/eller Algeriet. 
21. Vid ett betydande leveransproblem är Finland (ryskt avbrott), Grekland (ryskt avbrott) 
och Portugal (algeriskt avbrott) de mest utsatta medlemsstaterna. I Grekland byggs dock 
för närvarande LNG-anläggningar som kommer att medföra viktig ytterligare säkerhet, 
och för Finlands del kan problemet delvis överkommas genom möjligheten att växla 
mellan olika bränslen. Portugal skulle kunna klara ett algeriskt avbrott utan att ha LNG-
anläggningar men endast om den planerade nya spanska sammankopplingen färdigställs 
och kapaciteten på den franska stam ledningen ökas. En långsiktig lösning för Finland 
vore en sammankoppling med Sverige när nordiska marknader utvecklas, samt så 
småningom möjligtvis utvecklingen av gasleveranser från Barents Hav. 
22. Även följande medlemsstater är utsatta, men inte i lika hög grad: Spanien (algeriskt 
avbrott), Österrike (ryskt avbrott) och Italien (ryskt eller algeriskt avbrott). Om de 
sammankopplingar som anges i punkt 5.3.1 byggs och samtliga laststyrningsmöjligheter, 
möjligheter att byta bränsle och omriktning av flöden, liksom alternativa LNG vad gäller 
Italien och Spanien, utnyttjas effektivt skulle dessa medlemsstater kunna upprätthålla 
leveranserna för en avsevärd tid. 
23 Vid värsta tänkbara scenario med ett osannolikt sammanträffande av ett samtida avbrott 
av både ryska och algeriska leveranser blir Spanien, Italien och Österrike sårbara i 
mycket högre grad. Dessutom skulle Belgien och Frankrike kunna drabbas, särskilt om 
ovan nämnda sammankopplingar inte existerar. 
Transeuropeiska gasnät 
24. Vissa av de strategiska sammankopplingar som anges ovan är av gemensamt intresse 
eller prioriterade projekt inom ramen för programmet om transeuropeiska energinät 
(Transeuropeein Energy Network). Utvecklingen av en politik inom ramen för TEN 
kommer att göra det möjligt att utöka listan över projekt av gemensamt intresse till att, 
allt eftersom marknadssituationen ändras, inbegripa vissa av de rörledningsförbindelser 
och lagringsprojekt som "fattas" enligt denna rapport, även för de mest sårbara 
medlemsstaternas behov, vilket skulle bidra till att öka EGs försörjningstrygghet. 
Lagring och avbrytbarhet 
25. Med tanke på den långa ledtiden för att utveckla nya underjordiska lagringsanläggningar 
för gas bör man analysera kostnaderna och nyttan av att skapa större lagringskapaciteter 
för att klara en ökad efterfrågan, en minskad flexibilitet till följd av lägre inhemsk EG-
produktion och ett ökat yttre beroende. Detta är särskilt viktigt för medlemsstater med 
mindre utvecklade gasmarknader. 
26 Trots att övergripande statistik redan finns tillgänglig behövs det en ingående 
undersökning av medlemsstaternas faktiska möjlighet att avbryta leveranser till kunder 
inom industri- och elproduktionsområdena i syfte att fastställa den faktiska nivån på 
möjligheten till avbrott och följderna för försörjningstryggheten vid en betydande kris. 
27. Gas- och elföretag skulle kunna dela energi under underskottsperioder för antingen gas 
eller elektricitet, eftersom samtidiga effekttoppar för gas och elektricitet är mycket 
ovanliga inom EG som helhet. Med den potentiellt stora ökningen av avbrytbar ellast 
skulle detta kunna minska nästan alla medlemsstaters långsiktiga sårbarhet. 
Sam arbete på EG-nivå 
28. Ansträngningar bör göras för att säkerställa att samarbetet inom EG är som effektivast 
vid en betydande gaskris. I detta sammanhang kan det löna sig att utveckla en rad olika 
idéer. Ett tillvägagångssätt skulle kunna vara att avtala säkerhetsmål för 
medlemsstaterna, genom att använda en optimal blandning av säkerhetsåtgärder 
tillgängliga för var och en av medlemsstaterna, inbegripet förbättrat gränsöverskridande 
samarbete. Dessa säkerhetsmål skulle kunna vara olika i de olika medlemsstaterna, 
förutsatt att ett allmänt säkerhetsmål säkerställs och bördan fördelas adekvat. 
29. Trots att försörjningstryggheten för närvarande inte är ett betydande problem finns det 
ingen anledning att slå sig till ro. Riktlinjer för nödsituationer måste utarbetas på EG-
nivå för att fastställa ett gemensamt språk och prioriteringar vid en nödsituation till följd 
av ett betydande gasavbrott. 
30. Man bör fortsätta med djupgående analyser av hur balansen mellan de olika faktorerna 
som påverkar gasleveranserna på gemenskaps- och medlemsstatsnivå utvecklas. I dessa 
analyser bör hänsyn tas till kostnader och nytta i samband med de olika möjligheterna. 
Analyserna bör inte bara ta upp utvecklingen på leveranssidan, utan också utvecklingen 
av transeuropeiska nät, fullbordandet av den inre energimarknaden och utvecklingen av 
yttre förbindelser, som exempelvis den europeiska energi stadgan. 
2. Slutsatser 
På grundval av de analyser som presenteras i detta meddelande ber kommissionen rådet 
notera och godkänna följande slutsatser: 
1. Gasmarknadcrna är i sig själva regionala till karaktären och EGs försörjningstrygghet 
för gas kan därför endast korrekt bedömas på grundval av ingående analyser av 
gassituationen för den europeiska regionen. 
2 Försörjningstryggheten för gas är inte ett omedelbart problem på EG-nivå trots att det 
finns viktiga skillnader i medlemsstaternas försörjningstrygghet. De olika 
säkerhetsåtgärder som utvecklats av den europeiska gasindustrin, dvs. sammankopplade 
nät, lagring, produktionsflexibilitet, avbrytbara kontrakt och gränsöverskridande avtal, 
skiljer sig från medlemsstat till medlemsstat. Ett samarbete på EG-nivå kan dock göra 
det möjligt att tillämpa samma åtgärder på ett samordnat sätt genom att fullständigt 
utnyttja gassystemets flexibilitet och på så sätt förbättra europeisk försörjningstrygghet. 
3. EGs yttre beroende kommer stadigt att öka under den period som granskas och en stor 
del av de ökade gasleveranserna kommer att komma från länder som inte är medlemmar 
av OECD. Trots att det inte råder någon brist på sådana gasreserver som EG skulle 
kunna utnyttja för att möta den stora ökning i gaskonsumlionen som förväntas vid 
sekelskiftet och därefter, kommer de ökade leveranserna, som ekonomiskt kan 
marknadsföras, med största sannolikhet att komma från de tre nuvarande yttre 
leverantörerna Ryssland, Norge och Algeriet. Om nya leverantörer träder in på 
marknaden kommer även dessa att finnas utanför och på allt längre avstånd från EG. 
4. Fullbordandet av den inre marknaden kommer att underlätta integrationen av 
gasmarknaderna och därigenom öka gasleveransernas säkerhet. Samarbete och solidaritet 
på EG-nivå kommer att ge en signal till yttre leverantörer och transiteringsländer samt 
utgöra ytterligare försäkringar till nuvarande och framtida gasanvändare inom EG och 
på så sätt stärka EGs försörjningssituation. Detta kommer att främja samordnade 
åtgärder för att lösa leveransproblem, upprätthålla och förbättra naturgasens ställning 
som en pålitlig energikälla, underlätta förverkligandet av storskaliga projekt som behövs 
för att transportera gas till europeiska marknader under de kommande åren och 
motverka eventuella leveransproblem. 
5. Flexibiliteten inom EGs gassystem, som ökar genom utvecklingen av de transeuropeiska 
näten, bör regelbundet ses över och vid behov stärkas för att del i framtiden skall finnas 
beredskap för att lösa eventuella lcvcransproblem inom ramen för EGs inre, integrerade 
energimarknad. 
Kommissionen kommer tillsammans med medlemsstaterna, den europeiska gasindustrin och andra 
intressenter att undersöka de olika frågor som tagits upp i detta meddelande, noggrant övervaka 
sådan gasutveckling som påverkar säkerheten inom och utanför EG och åter rapportera till rådet. 
Nuvarande och framtida gasförsörjning och gasbehov inom EG samt yttre förbindelser 
I nedanstående tabell sammanfattas utvecklingen av gasförsörjningen och gasbehovet 
inom EG (i mtoe = miljoner ton oljeekvivalenter) för de kommande åren. 
1. Behov (mtoe) 
2. Inhemsk produktion % 
3. Importberoende % 1994 
254 
61 
39 2000 
311/320 
56 
44 2010 
392/411 
41 
59 2020 
432/496 
25/32 
68/75 
Källor: se tabeller i bilagan 
3.1 Utvecklingen av gasföisörjningen och gasbehovet inom EG under det senast årtiondet 
De senaste tio åren har konsumtionen av naturgas inom EG ökat betydligt, en ökning 
med mer än 38 % från 184 mtoe 1985 till 254 mtoe 1994. Gasens andel av EGs totala 
energibehov ligger för nuvarande vid omkring 19 %. 
Produktionen inom EG ökade med 25 %, från 126 mtoe 1985 till 157 mtoe 1994. 
Efterfrågan har därmed ökat mer än produktionen och mellanskillnaden erhålls genom 
import från de tre viktigaste yttre leverantörerna Algeriet, Norge och Ryssland. Importen 
steg med 62 % från 61 mtoe 1985 till 100 mtoe 1994. Beroendet av yttre försörjning 
steg därmed från 33 % 1985 till nästan 40 % 1994. 
Import från Ryssland steg med 150 %, från 21 mtoe 1984 till 53 mtoe 1994, vilket utgör 
80 % av ökningen av det yttre leveransbehovet. Under 1985 var EG beroende av 
Ryssland för 34 % av den totala gasimporten medan detta beroende 1994 hade ökat med 
mer än en tredjedel till 52 %. 
Import från Algeriet steg med över en tredjedel, från 17 mtoe 1985 till 23 mtoe 1994, 
och följde i stort samma ökningstakt som efterfrågan inom EG. EGs beroende av import 
från Algeriet minskade något under detta årtionde, från 28 % 1985 till omkring 25 % 
1994. 
Import från Norge ökade bara med 5 %, från 22 mtoe 1985 till 23 mtoe 1994. Relativt 
sett minskade Norges andel av EGs import från 36 % 1985 till 25 % 1994. 
3.2 Nuvarande försörjning och behov inom EG (se tabell 2A) 
1994 uppgick EGs totala behov av naturgas till 254 mtoe. Tyskland och Förenade 
kungariket är de största förbrukarna (omkring 60 mtoe var). Italien, Nederländerna och 
Frankrike förbrukar 30-40 mtoe var medan Belgien, Spanien, Danmark, Irland, 
Österrike, Finland och Sverige förbrukar mindre än 10 mtoe var. Luxemburgs 
förbrukning uppgår endast till 0,4 mtoe medan Grekland och Portugal planerar att införa 
naturgas under de närmast kommande åren. 
Andelen naturgas i EGs totala energibalans 1994 uppgick till omkring 19 %. 
Nederländerna har den högsta genomslagskraften för gas (49 %) följt av en grupp om 
fem länder som ligger runt EG-genomsnittet Italien, Förenade kungariket, Irland, 
Belgien, Tyskland och Österrike. Frankrike, Danmark och Finland ligger under EG-
genomsnittet medan Luxemburg, Spanien och Sverige ligger långt under EG-
gcnomsniltel. 
År 1995 uppskattas de kända naturgasreserverna inom EG till omkring 3 360 mtoe (se 
tabell 1). Möjligheten att öka dessa reserver finns dock genom nya fynd och avancerad 
E & P teknik. Nederländerna och Förenade kungariket innehar tillsammans mer än 73 
% av den totala EG-reserven. En stor del av EGs naturgasreserv ligger därmed i 
nordvästra Europa. 
År 1994 uppgick den totala produktionen av naturgas inom EG till 157 mtoe. 
Naturgasproducenterna inom EG kan delas in i tre grupper. Den första består av 
Nederländerna och Förenade kungariket som var och en producerar över 55 mtoe. Italien 
och Tyskland producerar omkring 15 mtoe var medan en annan grupp bestående av 
Danmark, Frankrike, Irland, Österrike och Spanien är mycket mindre betydande med en 
produktion av mindre än 5 mtoe var. övriga medlemsstater har ingen inhemsk 
produktion av naturgas. 
Nuvarande uppgifter visar att kvoten reserver/produktion för EG är mer än 20 år. 
Reserverna är dock inte jämnt fördelade inom EG, inhemsk produktion täcker inte 
behovet och Europa har inget helt sammankopplat gasnät. Vissa medlemsstater, särskilt 
de som ligger i EGs ytterområde, är relativt isolerade. 
Vad gäller handeln med naturgas inom EG exporteras nästan ingen gas utanför EG. Den 
totala mängd naturgas som var föremål för handel inom EG 1994 uppgick till 30 mtoe. 
Nederländerna är en av de största gasleverantörerna och Danmark levererar små 
mängder till Tyskland och Sverige. Förenade kungariket, den andra stora producenten, 
är för närvarande inte sammankopplad med den kontinentala europeiska gasmarknaden2. 
Detta kommer att ändras när sammankopplingen Förenade kungariket-kontinenten är 
färdigställd och i drift. 
EG (15) importerar totalt 100 mtoe från fyra yttre leverantörer. Ryssland, som är den 
största, levererade 53 mtoe 1994. Algeriet och Norge har nästan lika stora andelar och 
levererar omkring 23 mtoe var medan Libyen svarar för 1 mtoe, en mycket liten andel. 
Tyskland är den största importören av naturgas från yttre leverantörer med en import 
som uppgår till omkring 30 % av EGs totalimport. Även Frankrike och Italien 
importerar stora volymer medan Belgien, Spanien, Österrike och Finland importerar 
mycket mindre mängder från tredje land. Nederländerna och Förenade kungariket 
importerar små volymer från Norge trots att de nästan är självförsörjande. 
EGs beroende uppgår till nästan 40 % men detta varierar betydligt mellan 
medlemsstaterna. Finland och Spanien är beroende till nästan 100 % medan Österrike 
och Frankrike är beroende av import från tredje land till 80 % och Belgien, Tyskland 
och Italien är beroende till 50 - 55 %. Nederländernas och Förenade kungarikets 
beroende understiger 10 % till följd av deras stora självförsörjning. Danmark, Sverige, 
Irland och Luxemburg importerar inte alls från länder utanför EG. 
EGs beroende av yttre leverantörer ger dock inte en fullständig bild vad gäller 
försörjningstryggheten. Hänsyn måste tas till försörjningskällorna och spridningen av 
källor. 
Med undantag endast för Förenade kungarikets Markham-fält utanför kusten. 
- 7 -
3.3 Framtidsutsikter för försörjning och behov (se tabell 2B) 
Följande beräkningar är avsedda att ge en bakgrund för de kapitel som följer. Vikten 
bör inte läggas på själva siffrorna utan på de utvecklingstendenser de avslöjar, särskilt 
graden av yttre beroende och leveranser som skall bli föremål för framtida avtal. 
Uppgifter om behov och efterfrågan kommer från de scenarier som kommissionens 
tjänstemän utarbetat för energisektorn för perioden fram till år 2020. 
Dessa scenarier undersöker den framtida energisituationen utgående från olika 
potentiella världsbilder. I detta dokument är det viktigt att notera att alla dessa olika 
scenarier förespår starkt växande efterfrågan på gas och ökande importberoende. 
Miljöeffekterna, särskilt när det gäller utsläpp av C02, varierar dock mellan de olika 
scenarierna. Diskussioner om de olika scenarierna i samband med gemenskapens 
energipolitik och med hänsyn till EUs internationella åligganden när det gäller utsläpp 
av gaser som bidrar till växthuseffekten kommer att äga rum i särskilda forum som är 
speciellt avsedda för att behandla denna viktiga fråga. Dessutom kommer tillämpningen 
av en energi- och miljöpolitik som främjar energisparande och ökad användning av 
alternativ energi naturligtvis att minska importberoendet och därigenom hjälpa till att 
säkra EGs energitillgångar. 
I detta dokument, som inskränker sig till frågor som har med gastillgång att göra, har 
approximativa siffror och skalor använts för att illustrera huvudtendenserna. 
3.3.1 År 2000 
Behovet förväntas stiga med 22-26 % till 311-320 mtoe. Vid denna tidpunkt kommer 
naturgas att ha införts i Grekland och Portugal. Genomslagskraften för gas kan komma 
att öka i Tyskland, Spanien, Italien, Förenade kungariket och Sverige. Gas kommer att 
utgöra cirka 22 % av EGs totala förbrukning av primärenergi. 
EGs produktion av naturgas förväntas stiga med 11 % till omkring 175 mtoe. Därefter 
kan produktionen börja minska. Nederländerna kan fortfarande vara den största 
producenten, följt av Förenade kungariket, och dessa två länder bidrar tillsammans med 
omkring 80 % av EGs totala produktion. Danmark kan också öka sin produktion medan 
produktionen i Italien, Irland, Tyskland, Frankrike och Österrike förväntas minska. 
Den total mängd naturgas som är föremål för handel inom EG kan uppgå.till omkring 
30 mtoe, med Nederländerna som den största leverantören. Vid denna tidpunkt bör 
sammankopplingen Förenade kungariket-kontinenten vara i drift och eventuellt leverera 
upp till 18 mtoe årligen till marknaderna på kontinenten. 
Det uppskatta;? att EG måste importera minst 136 mtoe från tredje land, vilket innebär 
en ökning med 36 %. Avtalade leveranser för år 2000 visar att det för EG som helhet 
kan finnas ett gasöverskott på omkring 36 mtoe vid denna tidpunkt. År 2000 kommer 
EGs beroende att ha stigit till omkring 44 % med fortsatta betydande skillnader mellan 
olika medlemsstater. Irland, Sverige och Grekland har för närvarande inte avtalat om 
leveranser för att till fullo täcka förväntade behovsnivåer är 2000. 
3.3.2 2010 (se tabell 2C) 
Behovet uppskattas till mellan 392 och 411 mtoe, vilket innebär en genomsnittlig ökning 
med 27 % från år 2000. Naturgas kan ersätta omodern kärnkraftsproduktion i Förenade 
kungariket, Sverige och Tyskland. Även Spanien och Italien kan komma att öka 
användningen av gas för elproduktion. Gas kan komma att utgöra så mycket som 26 % 
av EGs totala förbrukning av primärenergi. 
- 8 
EGs produktion av naturgas kan komma att minska med 7 % från år 2000 till omkring 
165 mtoe. Förenade kungariket kan fortsätta att öka sin produktion till omkring 80 mtoe, 
mer än 50 % av EGs totala produktion. Det är dock sannolikt alt Förenade kungarikets 
produktion vid denna tidpunkt endast kommer att användas för inhemska behov och 
kanske inte helt kan täcka uppskattade behov. Nederländsk produktion kan även ha 
minskat vid denna tidpunkt. 
Den totala mängden gas som är föremål för handel inom EG kan komma att minska till 
omkring 28 mtoe, med Nederländerna som fortsatt leverantör av nästan hela mängden, 
och Danmark som leverantör av smärre mängder till Tyskland och Sverige. 
Vid denna tidpunkt kan EG behöva importera minst 227 mtoe, vilket är en ökning med 
70 % i jämförelse med år 2000. EG kommer fortfarande att ha tre huvudsakliga yttre 
leverantörer. Vid denna bedömning förutsätts att de leveranskontrakt som löper ut 
mellan år 2000 och 2010 förnyas. I sådana fall uppgår den totala mängden 
kontraktsbundna leveranser till omkring 168 mtoe. Rysslands andel kan komma att 
uppgå till 66 mtoe, Norges till 57 mtoe och Algeriets till 40 mtoe. 
Vid denna tidpunkt kan EGs yttre beroende ha ökat till nästan 60 % med Finland, 
Grekland, Portugal och Spanien som fullständigt beroende av yttre leveranser och 
Frankrike, Tyskland, Italien, Österrike och Belgien som mycket beroende. Vid denna 
tidpunkt är det möjligt att sammankopplingen Förenade kungariket-kontinenten kommer 
att användas för import till Förenade kungariket. 
Vad gäller Irland och Sverige kommer avtal att behöva ingås för nästan alla 
gasleveranser för att täcka förväntade gasbehov, medan Grekland har ett underskott på 
50 %. För Portugals del kommer en tredjedel av behovet att behöva kontrakteras och 
Italiens, Tysklands och Förenade kungarikets behov kan komma att vara 10-20 % högre 
än vad som täcks genom kontrakterade leveranser och inhemsk produktion. För EG som 
helhet kommer upp till 20 % av det förutsedda behovet att behöva täckas med nya 
importkontrakt, antingen från traditionella eller nya leverantörer. 
3.3.3 Efter år 2010 
Samtliga medlemsstater står inför ett större eller mindre underskott i kontrakterade 
leveranser. För EG som helhet kan minskad inhemsk produktion i kombination med en 
förväntad betydande ökning av behovet resultera i ett importberoende för EG på upp till 
75 % år 2020. De nya leveransavtal som krävs för att tillgodose del förutsedda behovet 
år 2020 skulle mycket väl kunna överskrida dagens totala gasförbrukningsnivå inom EG. 
3.4 Yttre aspekter 
3.4.1 Förhållanden till yttre leverantörer 
Potentialen hos EGs tre viktigaste yttre leverantörer (Ryssland, Norge och Algeriet) är 
tillräckligt stor för att täcka en stor del av, om inte hela detta ökade behov. Dessutom 
kommer nya leverantörer förr eller senare att träda in på EGs gasmarknad. Små LNG-
mängder har redan levererats över så långa avstånd som från länderna runt Persiska 
viken och Australien. Vid år 2010 kan Nigeria komma att leverera små LNG-volymer 
till Italien och Spanien. Dessutom finns det rörlednings- och LNG-projekt som 
eventuellt kan komma att leda gas till Europa från Mellanöstern, Centralasien och till 
och med Latinamerika. Beräkningar visar att omkring 200 mtoe gas finns tillgängliga 
per år för de europeiska marknaderna inom ramen för dessa nya projekt. 
I vart fall kommer mer och mer gas i framtiden att behöva transporteras över allt större 
avstånd till EG-marknaderna. Stora investeringar, i storleksordningen flera miljarder ecu, 
kommer att behövas för att upprätta produktionsanläggningar och för att skapa 
- 9 -
nödvändig rörlednings- och/eller LNG-infrastruktur. Allt eftersom avstånden ökar så 
ökar även kostnaderna och de säkerhetsrisker som uppstår i samband med transitering 
över nationella gränser. Dessa faktorer kan så småningom komma att öka trycket på 
gaspriserna vilket i sin tur på lång sikt skulle kunna påverka gasbehovet. 
EGs importberoende kommer i vart fall att öka betydligt och leda till att EG blir 
beroende av länder utanför EG för en större andel av sitt totala gasbehov. Norge, som 
är medlem i EES och OECD, kommer att förbli en viktig leverantör av gas till EG 
under de kommande åren. Det är viktigt att uppmuntra närmare och vänskapliga 
förbindelser med de viktigaste leverantörer som inte är medlemmar i OECD, nämligen 
Ryssland och Algeriet, och även med eventuella nya leverantörer. En integrering 
nedströms av EGs gasmarknader genom yttre leverantörer skulle kunna stärka 
försörjningstryggheten (se kapitel 4). 
Europeiska energistadgefördraget utgör ett viktigt ramverk för att uppmuntra 
energihandel och samarbete med de signatärstater som levererar gas, såsom Ryssland, 
de nya oberoende staterna i Centralasien och, självklart, Norge. Avtalets bestämmelser 
om transitering är särskilt viktiga mot bakgrund av EGs växande beroende av gasimport. 
Utvecklingen av ett liknande ramverk söderut, eller ett initiativ från 
energistadgekonferensen att utvidga stadgan till att omfatta andra regionala 
gasleverantörer skulle stärka försörjningstryggheten. Den kommande Euro-
medelhavskonferensen utgör ett lämpligt forum för att föra detta ett steg vidare. 
Dessutom innebär den pågående dialogen mellan konsumenter och producenter ett 
ytterligare ramverk för stabilitet och upprättandet av närmare förbindelser. 
En långsiktig försörjningstrygghet uppnås genom en spridning av leveranskällorna och 
leveransvägarna tillsammans med en politik för yttre förbindelser som uppmuntrar nära 
förbindelser och ömsesidigt beroende mellan EG och dess yttre leverantörer. EGs 
växande importberoende och dess strategiska behov av närmare förbindelser med vissa 
viktiga yttre leverantörer borde vara en drivfjäder för EGs målsättningar för politiska 
och kommersiella förbindelser med dessa länder, inbegripet tekniska stödprogram. Dessa 
stödprogram omfattar redan EG-projekt som syftar till återupptagande av 
gasproduktionen, exempelvis projekt inom ramen för TACIS-programmet i de nya 
oberoende staterna, eller främjandet av energieffektivitet. 
3.4.2 Central- och esteuropeiska länder (se tabell 2C) 
Inom den tidsperiod som denna rapport omfattar bör många av de central- och 
östeuropeiska länderna ha blivit medlemmar av EG. Bortsett från de stora internationella 
transiteringsrörledningarna uppskattas att de central- och östeuropeiska länderna kommer 
att behöva minst 3 miljarder ecu under de kommande 15 åren i investeringsmedel för 
transport- och lagringsprojekt samt omkring 100 miljoner ecu för tekniskt stöd kopplat 
till dessa projekt. Dessutom kommer de central- och östeuropeiska länderna att även i 
fortsättningen vara mycket beroende av gasimport från Ryssland, särskilt med tanke på 
att inhemsk produktion i regionen minskar i absoluta tal, vilket på ett bryskt sätt 
framhäver frågan om försörjningstrygghet. De central- och östeuropeiska länderna 
kommer allt mer att vända sig västerut till EG för hjälp, i form av ökad gashandel, 
integrering och samarbete liksom för ekonomiskt stöd för att kunna lösa sina problem. 
De central- och östeuropeiska länderna är strategiskt placerade på de viktigaste 
transiteringsvägar som förbinder reserver i öst med EG-marknader, något som inte bör 
bortses från. 
- 10 
4. Marknadsutveckling och följder för försörjningstryggheten 
Detta kapitel syftar till att beröra några befintliga marknadsutvecklingar som kan komma 
att inverka på försörjningstryggheten. 
4.1 Utveckling inom elproduktionssektorn (se tabell nr 3) 
Enligt de flesta beräkningar kommer elproduktionssektorn att svara för mer än 50 % av 
ökningen av gas fram till år 2010. Detta fenomen måste därför undersökas lite närmare. 
Ett EG-direktiv om förbud att använda gas för elproduktion, där istället gasanvändning 
i hushåll och industri prioriteras, upphävdes år 1991. Användningen av gas för 
elproduktion har ökat de senaste åren till följd av gasens ekonomiska och miljömässiga 
fördelar. 
Ny teknisk utveckling samt införandet av avancerade material har lett till införandet av 
kom b icy kelteknik (CCGT) vid elproduktion. Produktionseffektiviteten vid kraftstationer 
med CCGT är mycket högre, över 50 %, än med konventionella gasturbiner (omkring 
35 %), eller koleldade anläggningar (omkring 40 %). 
Den lägre kostnaden för att bygga och underhålla gaseldade kraftverk är en annan 
fördel. Små och kompakta prefabricerade gaseldade enheter kan byggas på mycket 
kortare tid än koleldade kraftverk eller kärnkraftverk. Detta gör det möjligt för 
elproduktionssektorn att mer noggrant övervaka och anpassa elproduktionen och på sätt 
bli mer kostnadseffektiv. 
Att använda naturgas för elproduktion, och därmed ersätta andra fossila bränslen, är 
också miljömässigt ytterst fördelaktigt, tack vare lägre utsläpp av koldioxid, 
svaveldioxid och kväveoxider, försumbara stoftutsläpp och hanterliga avfallsproblem. 
Naturgas bidrar dock också till växthuseffekten. Därför måste särskild uppmärksamhet 
ägnas åt att förebygga läckage under hela produktions-, transport-, leverans- och 
användningsprocessen. 
Till följd av dessa fördelar kan användning av gas för elproduktion komma att öka från 
15 % av dagens totala gasbehov till 32 % år 2010 och kanske till och med ännu mer 
år 2020. 
Denna ökade andel av gas för elproduktion och önskan om kostnadseffektivitet kan 
uppmuntra till ytterligare direktkontakter mellan kraftverk och gasproducenter liksom 
nya prissättningsmetoder som återspeglar att kol är gasens huvudsakliga konkurrent vid 
elproduktion, medan utvecklingen av gasmarknaderna kommer att möjliggöra nya 
prissättningskoncept för gas. 
Ett villkor för direktköp av detta slag kommer att vara tillgången till infrastruktur för 
överföring för att säkerställa pålitlig leverans och tillgång till överskottskapacitet i 
transmissionssystemet. Ett par sådana direkta kontrakt finns redan, huvudsakligen med 
norska gasleverantörer å ena sidan och elföretagen SEP i Nederländerna, Scottish Power 
och National Power i Förenade kungariket, å andra sidan, men även mellan den 
algeriska producenten Sonatrach och det italienska elföretaget ENEL. 
4.2 Utveckling inom sektorn för stora industrier 
För stora industriföretag utgör miljöavgifter en ökande andel av deras kostnadsstruktur 
och är därmed en viktig faktor i kampen att förbli konkurrenskraftiga. Att minimera 
miljöavgifter genom att i allt större omfattning använda bränslen med lägre miljöskatter, 
såsom naturgas, är redan vanligt i de medlemsstater som har stränga miljönormer. Ju 
mer utvecklad marknaden är, desto mindre begränsar de stora konsumenternas 
geografiska läge försörjningsvalet. Andra kontraktsförhållanden än långsiktiga skulle 
- 11 -
kunna utvecklas vilket skulle kunna leda till flexibilitet och spridning pä marknaden 
Möjligheten att bygga rörledningar och fördelarna med konkurrens uppströms kan skapa 
möjligheter för stora industrier eller grupper av industriföretag att ekonomiskt delta i 
försörjningsprojekt som i sin tur kan förbättra spridning av försörjningskällorna. 
4.3 Vertikal integrering längst naturgaskedjan 
Yttre leverantörer investerar i allt större del nedströms. Investeringar nedströms sker i 
form av sam riskföretag av olika slag, deltagande i transmissionsföretag, investeringar, 
direktförsäljning till slutanvändare och avtal om överföring av tekniskt kunnande. De 
mest betydande nuvarande exemplen på detta är de norska gasleverantörerna och 
Rysslands Gazprom. 
Norska gasleverantörers verksamhet nedströms gör det möjligt för dem att klara av nya 
gasvolymer för export. Ett exempel på denna politik är det gemensamma ägandet 
tillsammans med Ruhrgas av en lagringsanläggning nära 
rörledningsmoltagningsstationen vid Emden, sam riskförelaget Netra och den mindre 
andelen i transmissionsföretaget VNG, samtliga i Tyskland, samt uppkomsten av ett 
sam riskföretag som marknadsför gas, Alliance Gas, med BP, i Förenade kungariket. 
Norska leverantörers allt större roll borde förbättra möjligheten att leverera gas till 
europeiska marknader, vilket i sin tur kommer att få positiva följder för 
försörjningstryggheten. 
De senaste åren har visat på en ökad närvaro av Gazprom på marknaderna i Väst-, 
Central-, och Östeuropa. Exempel på sådana samriskföretag är Wingas i Tyskland, 
Prometheus i Grekland, Gasum i Finland, sammankopplingen Förenade 
kungariket-kontinenten, EuroPolGas i Polen, Panrusgas i Ungern och Volta i Italien. 
Skapandet av samriskföretag av detta slag stöds av de möjligheter som skapas i dessa 
länder för yttre leverantörer och av Gazproms historiska band med Östeuropa. Gazprom 
äger även egna fyndigheter i Moldavien och Vitryssland. Huruvida Gazprom kan 
fullfölja sin uppenbara strategi att öka sitt deltagande nedströms på de europeiska 
gasmarknaderna eller inte kommer att bero på ett antal faktorer, inbegripet den politiska 
utvecklingen i Ryssland, framtida inkomster från gasförsäljning samt tillgängliga 
investeringsmedel. 
Den algeriska gasleverantören Sonatrach verkar koncentrera sig mer på att dra till sig 
de tekniska och ekonomiska resurser som behövs för att utveckla produktionen och inte, 
för närvarande, på investeringar nedströms. 
Trots att investeringar uppströms av gasföretag i EG är mindre vanliga än 
gasproducenters inblandning nedströms finns det fall där transmissionsföretag försöker 
få tillgång till gasreserver. Det finns också antydningar om att oljeföretag nu ägnar mer 
uppmärksamhet åt gasprojekt. Genomförandet av internationella avtal såsom 
energistadgefördraget och/eller yttre leverantörers ekonomiska behov kommer i 
framtiden att underlätta en sådan utveckling. 
Det kan anföras att försörjningstryggheten gynnas av vertikal integrering, i senare eller 
tidigare led. Det ökade värde som uppstår genom investeringar i senare och tidigare led 
visar på ett stort åtagande till den ifrågavarande marknaden och därmed till tillförseln 
av regelbundna och pålitliga gasleveranser. Yttre leverantörers investeringar nedströms 
kan dock medföra risker om de inte balanseras genom närvaron av alternativa 
leverantörer. 
4.4 Horisontell integrering på gasmarknaden 
Den horisontella integreringsprocessen på distributionsnivå, särskilt i de mindre 
medlemsstaterna (t.ex. Nederländerna, Danmark och Belgien) är en följd av den inre 
- 12 -
marknaden. Den tvingar nyttoföretag till skalekonomi i form av sammanslagningar eller 
andra sam arbetsform er, ökar effektiviteten och kostnadskontrollen genom att kombinera 
gas, elektricitet och i vissa fall andra allmännyttiga tjänster. I andra medlemsstater har 
det funnits en tendens mot färre men större och mer diversifieradc och integrerade 
regionala eller lokala nyttoföretag. 
Skillnader i den industriella och kommersiella kulturen mellan de olika europeiska 
elektricitets- och gasindustrierna har varit en orsak till varför korsvist ägande eller 
gemensam verksamhet, t.ex. i ny gaseldad produktionskapacitet eller 
gasdistributionsledningar, har utvecklats långsamt. Ökningen av produktionskapaciteten 
genom användning gas skulle mycket väl kunna leda till ändringar de närmaste åren, 
med möjliga gemensamma fördelar och riskbegränsningar för båda slagen av industrier. 
I Förenade kungariket, t.ex., har eldistributionsföretag dragit fördel av den mer liberala 
miljön för att säkerställa direkt tillgång till gasfyndigheter i Nordsjön för elproduktion 
och för att kunna träda in på marknaden för gasförsörjning, ofta i form av konsortier. 
4.5 Prissättningsmekanismer för gas 
Gaspriserna för slutanvändarna på den europeiska kontinenten bestäms huvudsakligen 
på två sätt, genom kostnadsbaserad prissättning och genom marknadsprissättning, med 
indexeringsmekanismer som kopplar gaspriser till priser på alternativa konkurrerande 
bränslen. 
I ett antal kontrakt om gasförsäljning inom elproduktionssektorn har nya 
prissättningsmetoder använts. Indexeringsklausuler, t.ex. mot kol, elektricitet, allmän 
inflation har utvecklats som ett alternativ eller utöver den oljebaserade indexeringen, och 
nya prissättningskoncept skulle kunna uppstå. En bortkoppling av gas- från oljepriser 
inom elproduktionssektorn resulterar med nuvarande marknadsstruktur inte 
nödvändigtvis i lägre gaspriser. För att undvika den större osäkerhet som oljebaserade 
gaspriser innebär kanske kraftproducenterna måste betala en gaspremie om gaspriset är 
kopplat till ett mer stabilt bränsle som kol. Dessutom är det alternativa bränslet för 
elproduktion vad gäller kraftvärme och kombicykelteknik gasolja vilket innebär att gas 
i detta fall uppnår en fördel ur prissättningssynpunkt. Denna utveckling skulle kunna 
underlätta genomförandet av nya gasförsörjningsprojekt. 
I Förenade kungariket är gaspriser frikopplade och bestäms av marknadskrafter för 
gasförsörjning och gasbehov för kommersiella och industriella användare samt 
elproducenter. Konkurrensen bland leverantörerna bestämmer gaspriset medan 
användarnas alternativ är en stor mängd konkurrerande gasleverantörer. Förutom olja 
finns nu även andra former av indexering. Spotmarknadsavtal har uppstått och det 
verkar inte dröja länge förrän hänvisningar till spotmarknadspriser för långsiktiga 
gaskontrakt kommer att finnas. 
5 Försörjningstrygghet på EG-nivå 
5.1 Inledning 
Försörjningstrygghet för gas kan definieras som en möjlighet för gassystemet att erbjuda 
en oavbruten och pålitlig leverans av gas till användare på ekonomisk grund och att 
kunna hantera leveransavbrott, oavsett om de är av teknisk, ekonomisk eller politisk 
natur. 
Trots sina fördelar som bränsle skulle gas inte ha nått sin betydande ställning på 
energimarknaden om inte användarna hade kunnat lita på det för sina behov. Bevisad 
försörjningstrygghet har säkerställt att industrin har kunnat öka till sin nuvarande 
- 13 -
betydelse i ett antal europeiska länder och kommer att bidra till att utveckla marknader 
i andra EG-länder. 
Under åren har företag, styrda av sina affärskrav, utvecklat åtgärdspaket både på lång 
och kort sikt. Försörjningstryggheten har ett pris Utmaningen för gasindustrin är att 
säkerställa en optimal balans mellan åtgärder för att minimera risker och det pris som 
marknaden är beredd att betala. Långsiktiga åtgärder inbegriper framtidsplancring av 
marknader och levcransvolymer, spridning av leveranser, lagring och avkopplingsbara 
användare3. 
Förhandlingar om importkontrakt och stora byggnadsprojekt med långa ledtider är också 
en del av ett företags reguljära verksamhet för att upprätthålla leveranser. På kort sikt 
uppnås försörjningstrygghet genom en effektiv förvaltning av transmissions- och 
distributionsnäten och driftsbeslut för att möta ändrade behovsnivåer. Beslut om 
försörjningstrygghet för kunder ingår både i rutinförvaltningen och i den långsiktiga 
strategin. 
Det allt större sammankopplade nätet och marknadsintegrationen kommer att leda till 
naturlig gasmarknader i Europa som är större än de nationella marknaderna. 
Kommissionen har i sin grönbok uttalat att detta allt större sammankopplade europeiska 
gasnät, gasinfrastrukturens diversifierade karaktär samt försörjningskällorna hos 
medlemsstaterna kräver att gemenskapsdimensionen utnyttjas för att öka 
försörjningstryggheten. I grönboken sägs vidare att kortsiktig försörjningstrygghet inom 
gassektorn kräver en noggrann och ingående undersökning av de särskilda åtgärder som 
är nödvändiga för att klara en gasförsörjningskris. Detta kapitel är ett första försök att 
göra detta, varvid försörjningstryggheten analyseras sett från EGs inre marknad som 
helhet. 
5.2 Kortsiktiga aspekter på försörjningstryggheten inom EG 
En diversifierad situation 
Försörjningssituationen skiljer sig mellan länder vad gäller nivån på inhemsk 
naturgasproduktion, spridning av import, grad av integrering i det europeiska 
naturgasnätet, lagringsvolymer, marknadsuppdelning, antal avbrytbara leveranser etc. 
Säkerhetsåtgärder som vidtas på nationell nivå för att säkra gasförsörjningen varierar till 
följd av dessa mycket olika behovs- och försörjningssituationer inom EG. Till följd av 
detta kan korta leveransproblem i alla länder inom Europeiska gemenskapen förhindras 
eller bemötas på olika sätt. Information som samlats in och samråd med gasindustrin 
visar, åtminstone kvalitativt, att de nuvarande verksamhetssätten, kontraktsförhållandena 
och infrastrukturen för leveranser är tillräckliga för att kortsiktigt klara ett betydande 
lcvcransproblem hos en yttre leveranskälla, åtminstone på de mer utvecklade europeiska 
gasmarknadema. I framtiden kommer detta också att gälla för de nyare marknaderna där 
liknande infrastruktur och verksamhet utvecklas. 
De åtgärder som är tillgängliga för att säkerställa försörjningstrygghet skiljer sig 
betydligt mellan medlemsstaterna, vilket framgår av tabell nr 4 i bilagan. 
3Gasföretags leveranser till vissa av sina kunder är baserade på avbrytbara kontrakt som 
tillåter dem att minska leveranserna under perioder av toppförbrukning. Dessa kunder med 
avbrytbara kontrakt är normalt industrier och kraftverk som, i utbyte mot lägre gaspriser, 
håller stödbränslen och anläggningar för att möta gasavbrott. 
- 14 -
Krissim ulering 
Vid ett betydande leveransproblem kan en kombination av åtgärder vidtas för att 
minimera effekterna för användarna. Sådana åtgärder inbegriper användning av 
försäljningskontrakt som går att bryta, flexibilitet i fråga om leveranser både från 
inhemsk produktion och import, underjordisk lagring samt ömsesidigt bistånd och 
samarbete mellan angränsande gasföretag. En undersökning som kommissionens 
tjänstemän gjort i samråd med gasindustrin beaktar effekten av dessa individuella 
säkerhetsåtgärder på den övergripande tryggheten inom EG. Vid bedömning av EG-
dimensionen har det förutsatts att ett fullständigt gränsöverskridande samarbete mellan 
sammankopplade gasindustrier har utnyttjats fullt ut. De förhållanden i fråga om behov 
och försörjning som dominerade under första kvartalet 1994 har använts som grund 
eftersom detta var det senaste år för vilket detaljerad information fanns tillgänglig. 
Denna period är inte representativ under mycket svåra väderförhållanden så resultatet 
bör endast anses vägledande. 
Hänsyn har inte tagits till risken för problem i samband med leveranserna från Norge, 
som är medlem i EES och OECD. 
Med beaktande av leeransproblemets ursprung har följande slutsatser dragits: 
Problem med leveranserna från FSU 
Tillämpningen av de berörda säkerhetsåtgärderna (avbrotts- och produktionsflexibilitet) 
enbart av de länder som direkt påverkas av avbrottet leder till en minskning med 29 % 
av EGs importer från FSU. 
Samarbete och gemensamt genomförande på gemenskapsomfattande nivå av dessa 
säkerhetsåtgärder för att använda det ökade värdet av EG-dimensionen ökar denna siffra 
till 36 % av EGs importer från denna källa. EG-lagret omfattar i detta fall 283 
importdagar.4 
Problem med leveranserna från Algeriet 
Enligt samma antaganden motsvarar effekten av säkerhetsåtgärderna en minskning med 
26 % av EGs importer från Algeriet minskas med 26 % om dessa åtgärder tillämpas 
individuellt av de länder som berörs av levcransavbrottet, men en minskning med 56 % 
när det ökade värdet av EG-dimensionen beaktas. Motsvarande EG-lager täcker 625 
importdagar för algerisk gas. 
Problem med leveranserna från samtliga andra länder som inte är medlemmar i OECD 
Samarbete på gemenskapsomfattande nivå skulle minska det totala behovet från länder 
som inte är medlemmar i OECD med 21 % och EG-lagret skulle täcka 136 importdagar. 
Av denna analys kan följande slutsatser dras: 
Leverans avbrott från en leverantör som inte är medlem i OECD kan lösas mer effektivt 
om samarbetet för att klara leveransunderskott sker på europeisk nivå. Till följd av detta 
ökar utnyttjandet av EG-dimensionen försörjningstryggheten. 
EGs gasföretag samarbetar redan genom gränsöverskridande stödavtal. Uppgifter om 
dessa är dock mycket knapphändiga och det går inte att fastställa huruvida de skulle 
utnyttja EG-dimensionen fullt ut vid en kris som påverkar flera medlemsstater. 
4 Antal täckta dagar beräknas genom att den uppskattade strategiska lagringskapaciteten 
divideras med volymen av FSU-import per dag efter tillämpning av säkerhetsåtgärderna. 
- 15 -
- Medlen för sådant EG-samarbcte inbegriper åtgärder säsom minskning av behovet 
genom avbrytbara kontrakt, produklionsflcxibilitct, både vad gäller ett lands inhemska 
produktion och import från andra EG-producerande länder, handel med gas som blivit 
tillgänglig till följd av en större importspridning för EG som helhet jämfört med 
enskilda länder samt användningen av tillgängliga lager på EG-nivå. 
- För att fullt ut utnyttja nämnda åtgärder är en fullständig sammankoppling av EGs 
transmissionsledningssystem som kopplar ihop de olika försörjningskällorna inom EG 
av avgörande betydelse. 
Ett exempel är att effekterna av den planerade sammankopplingen Förenade 
kungariket-kontinenten på försörjningstryggheten har analyserats. Under 
referensperioden skulle sammankopplingen, vid ett leveransavbrott från FSU, delvis 
kunna ersätta de leveranser som förlorats från denna källa. Därigenom skulle EGs 
import frän FSU minskas med hälften och EGs utökade lager täcka ytterligare sex 
månader. 
- Vidtagandet av ovan nämnda åtgärder, varvid EG-dimensionen utnyttjas fullt ut, skulle 
ske inom ramen för gasindustrins vanliga kommersiella och verksam hetsmässiga miljö. 
Trots att högre priser kommer att säkerställa att marknader läcks, även vid en 
krissituation, kan detta skapa ansträngda politiska förbindelser. Hänsyn bör tas till 
riktlinjerna för nödsituationer på EG-nivå som kan vara till hjälp för att lösa sådana 
problem på ett korrekt sätt. 
5.3 Långsiktiga aspekter för försörjningstryggheten inom EG 
De leveranser som finns tillgängliga vid varje given tidpunkt är en funktion av alla 
tillgängliga källors leveransmöjligheter till EG. De faktiskt kända gasreserver som är 
tillgängliga för EG från EGs egen produktion samt från Norge utgör en trygghet, men 
kända reserver ger ingen fingervisning om de nuvarande leveransmöjligheterna. 
Kortsiktig försörjningstrygghet är beroende av leveransmöjligheter och tillgänglig 
rörlednings- och lagringskapacitet. Långsiktig försörjningstrygghet är mer en funktion 
av marknadsmässigt kända reserver och en långsiktigt planerad ökning av rörlednings-
och lagringskapacitet. 
För att behålla försörjningstryggheten på en växande marknad måste strategiska beslut 
om utveckling av nya gaskällor och förbättring av infrastrukturen för rörledningar och 
lagring fattas flera år i förväg. Det kort- och långsiktiga perspektivet i fråga om 
försörjningstrygghet hör i själva verket samman. 
I följande analys undersöks följderna för försörjningstryggheten av ytterligare 
sammankopplingar inom det europeiska nätet och alternativa försörjningskällor liksom 
behoven och laststyrningsmöjligheten vad gäller marknaderna för lagring och avbrytbara 
kontrakt. Den information som medlemsstaterna lämnat om gastransporter och 
lagringsinfrastruktur inom ramen för rådets förordning 1056/725 är en utgångspunkt för 
en sådan analys. 
5.3.1 Möjlighet att: integrera nätverk 
Ytterligare sammankopplingar mellan europeiska transmissionsnät och alternativa 
sammankopplingar med försörjningkällor kommer att förbättra 
transmissionsmöjligheterna och erbjuda ytterligare spridning av försörjningen. Ytterligare 
integrering av det europeiska nätet kommer att förbättra de viktigaste inslagen i 
försörjningstryggheten, dvs. utökad möjlighet till avbrott pä gasmarknaden, ökad 
'EGTnrL 120, 25.05.1972, s. 7. 
- 16 
lagringskapacitet, förbättrad ekonomisk möjlighet för långväga försörjningskällor och 
potentiellt förbättrad flexibilitet vid förhandlingar om producentkontrakt (se kartan i 
bilagan om befintliga nät och rörledningsprojekt). 
Det finns ett antal betydande sammankopplingar som kommer att vara livsviktiga för 
att öka försörjningstryggheten. Omkring 80 % av europeiska reserver ligger i Nordsjön 
och i Nederländerna. Till följd av detta är den kritiska frågan möjligheten att leverera 
dessa reserver. De två viktigaste inslagen i denna leveransmöjlighet är 
produktionsförmåga och rörledningskapacitet. 
EGs geografiska läge är gynnsamt vad gäller den geografiska fördelningen av världens 
reserver. 70 % av alla kända gasreserver ligger mindre än 4 000 - 5 000 km frän 
Europas mitt. Förutom de tre största leverantörerna börjar andra träda fram i 
Mellanöstern, Latinamerika, Afrika och Centralasien. 
I analyserna i bilaga 1 framhävs sammankopplingar som maximerar 
transmissionsmöjligheter från Nordsjön och Nederländerna vilka anses vara de mest 
pålitliga källorna vid problem med leveranser från Ryssland och Algeriet eller båda. I 
analyserna granskas dessutom de mest betydande nya leveransprojekten. 
5.3.2 Åtgärder från producenter i fråga om försörjningstrygghet 
Tillräcklig transmissionsmöjlighet är endast användbar om del finns en tillräckligt stor 
försörjningspotential. De bevisade reserverna i Nordsjöns utvinningsområde verkar vara 
mer än tillräckliga för att täcka varje brist under en lång period. Bevisade reserver 
innebär dock inte nödvändigtvis leveransmöjlighet, vilket kräver att reserverna är i drift 
med produktionsförmågan i gång. 
Möjligheten till leveranser från Nordsjön har ökat de senaste åren. Särskilt har 
produktion från engelsk offshore ökat i snabb takt. Norge är just i färd med att ta den 
stora Trollplattformen i drift, vilket ökar Norges leveransmöjligheter betydande. 
Viss prospekterings- och produktionspolitik hämmar för närvarande åtgärder frän 
. producenterna. Politik som kräver statligt deltagande i prospektering och produktion, 
mottagning av gas på land, nationella transmissionsföretags förköpsrätt och exklusiva 
rättigheter till ett gasutvinningsområde är alla exempel på omständigheter som kan 
hämma en total leveransmöjlighet. - -• 
EGs prospekterings- och produktionsdirektiv (94/22/EG)6 och genomförandet av 
europeiska energi stadgefördraget kommer att bidra till att ge producenter ökade 
möjligheter att prospektera och producera i Västeuropa. 
5.3.3 Lagring och avbrytbarhet (se tabell 4) 
En annan viktig faktor för försörjningstryggheten är möjligheten att leverera med stora 
variationer i flödet, vilket till största delen är ett resultat av lagring och avbrytbarhet. 
Dessa associerade åtgärder vid försäljning och transport av gas används för att täcka 
skillnader i produktions- och konsumtionsflöden. 
Utvecklingen av lagring i Västeuropa har till stor del följt utvecklingen av gasmarknader 
i vart och ett av de enskilda länderna. Länder med inhemsk försörjning har ett annat 
6 Europaparlamentets och rådets direktiv 94/22/EG av den 30 maj 1994 om villkoren för 
beviljande och utnyttjande av tillstånd för prospektering efter samt undersökning och 
utvinning av kolväten (EGT nr L 164). 
- 17 -
tillvägagångssätt än länder som till stor del är beroende av import eftersom de förra kan 
lita på produktionsflexibiliteten i sina egna gasfält. 
EGs medlemsstater förlitar sig till stor del på lagringsvolymerna för att möta behovet 
under vintertopparna. Nuvarande lagringsvolymer kan maximalt täcka två månaders 
behov under vintertopparna. Endast lagringskapaciteten visar dock inte nödvändigtvis 
vilka länder som är mest utsatta. Medlemsstaterna har olika tillvägagångssätt vad gäller 
försörjningstrygghet, något som har diskuterats i tidigare punkler. 
Historiskt sett erbjuder Europas egna stora gasfält bade kort- och långsiktig 
försörjningstrygghet. På lång sikt, då fältens kapacitet minskar, kommer denna trygghet 
att progressivt minska. 
Gasindustrins lagringsplaner för framtiden kommer nästan att fördubbla den totala 
befintliga lagringsvolym som är i drift inom EG under tidsperioden 2000-2015. Trots 
att denna förväntade ökning är större än ökningen av den förväntade efterfrågan på gas 
kommer lagringsnivån i förhållande till beroendet av yttre import att vara lägre år 2010 
än den är idag. 
Lagringsprojekt är långsiktiga projekt. Därför bör man analysera kostnaderna och nyttan 
med att skapa större lagringskapaciteter för att tillfredsställa det ökande behovet, 
minskad flexibilitet inom EGs minskande inhemska produktion och ökat yttre beroende. 
Detta är särskilt viktigt för de mindre utvecklade gasländerna. 
Liksom lagring är avbrytbarhet en viktig faktor för att kunna variera leveransflödct och 
därför är kunder med avbrytbara kontrakt mycket viktiga för att möta behoven vad 
gäller försörjningstrygghet. 
De flesta europeiska transmissionsföretag har en betydande andel industriella och 
elproducerande kunder med avbrytbara kontrakt. Den stipulerade avbrottslängden i 
sådana kontrakt varierar normalt från en vecka till upp till tre månader eller hela 
uppvärmningssäsongen. 
Transmissionsföretag har en tendens att vilja upprätthålla en servicekvalitet gentemot 
sina stora industriella användare för att övertyga dem att inte gå över till olja som 
bränsle. Det finns olika slags avbrytbara kontrakt i medlemsstaterna och användningen 
av sådana verkar variera kraftigt mellan dem. De berörda industrisektorerna varierar från 
land till land och därför behöver prioriteringar av avbrotten analyseras. För att bestämma 
en riktig avbrottsnivå och följderna för försörjningstryggheten vid en betydande kris 
behövs en undersökning av det faktiska antalet avbrytbara kontrakt i medlemsstaterna. 
5.3.4 Gemensam försörjning av gas- och elsystem 
Användningen av gas för elproduktion skulle kunna spela en framtida roll för att 
förbättra försörjningstryggheten inom EG. Om till exempel en betydande del av 
marknaden för elproduktion var utrustad med långsiktig kapacitet att växla mellan olika 
bränslen så att ett stort antal elproduktionsanvändare kunde förbli verksamma utan gas 
under en del av vintersäsongen, skulle följderna för försörjningstryggheten bli 
betydande. Den beräknade ökade andelen CCGT i produktionssystemet kan dock 
begränsa denna flexibilitet eftersom det alternativa bränsle som används för CCGT är 
gasoljor med högre värde. 
Kraftbolagens elproduktionskapacitet inbegriper normalt en reservmarginal som är 
nödvändig för att säkerställa systemets pålitlighet. Detta överskott av 
produktionskapacitet tillåter flexibilitet i val av individuella produktionsenheter. Till 
följd av detta är det, om tillgängligheten av naturgas för en särskild region minskar, 
- 18 -
normalt möjligt alt minska trycket på gaseldade produktionsenheter och byta till enheter 
som inte är gaseldade för att hantera den minskade tillgängen på gas eller för alt göra 
mer gas tillgänglig för andra slutanvändare än elproducenter. 
En annan aspekt är bristen på en jämn efterfrågan på cl. Efterfrågan varierar både 
säsongmässigt, dagligen och per timme. Sådana variationer är mtc heller identiska frän 
region till region i Europa på grund av ett antal faktorer såsom temperaturen, regionala 
primärbränsleblandningar, industrialiseringsnivån och det lokalt dominerande 
utnyttjandet av teknik. Av detta följer att om en region inom EG utsätts för en minskad 
tillgång till naturgas kan det elektriska transmissionssystemet tillåta att el strömmar in 
till den regionen från andra regioner som kanske har en mer säker gasförsörjning eller 
ett överskott av icke-gasproducerad kapacitet. Genom att använda det elektriska 
transmissionssystemet kan en lokal minskning av tillgänglig gas till viss del täckas 
genom att elektricitet byts från en region till en annan. Den roll som ett delande av 
energi i kombination med den förväntade gaseldade elproduktionstillväxten spelar verkar 
vara ett kraftfullt verktyg som kan användas för att bemöta säkerhetsfrågor, och bör 
undersökas ytterligare. 
5.4 Transeuropeiska gasnät 
I punkten ovan visas vikten av ett integrerat gassystem inom EG (nät och lagring) för 
att förbättra försörjningstryggheten. 
I unionsfördraget infördes genom artikel 129B en ny gemenskapspolitik om 
transeuropeiska nät, inbegripet energinät. 
Vissa av de strategiska projekt för sammankoppling av nät samt lagringsprojekt som 
nämns ovan har faktiskt redan överenskommits av gemenskapens institutioner som 
projekt av gemensamt intresse eller som prioriteringsprojekt eftersom de uppfyller de 
kriterier som fastställs i genomförandeförordningarna till TEN, inbegripet den begärda 
ekonomiska genomförbarheten. 
En framtida fortsättning av denna politik kommer att göra det möjligt för gemenskapens 
institutioner att fastställa prioriteringar om andra projekt som är lika viktiga vad gäller 
försörjningstryggheten, och kan inbegripa vissa av de projekt som avses ovan. 
5.5 Samarbete på EG-nivå 
Analysen ovan visar att gemenskapsdimensionen skulle kunna få ökat värde vid en 
potentiellt omfattande brist på gas som påverkar flera medlemsstater samtidigt. Del 
verkar därför lämpligt att överväga sätt för att bekräfta och förbättra befintligt samarbete 
inom detta område. 
Man bör fortsätta med djupgående analyser av hur balansen mellan de olika 
faktorerna som påverkar gasleveranserna på gemenskaps- och medlemsstatsnivä 
utvecklas. I dessa analyser bör hänsyn tas till kostnader och nytta i samband med 
de olika möjligheterna. Analyserna bör inte bara ta upp utvecklingen pä 
leveranssidan, utan också utvecklingen av transeuropeiska nät, fullbordandet av 
den inre energimarknaden och utvecklingen av yttre förbindelser, som exempelvis 
den europeiska energistadgan. 
I detta sammanhang kan följande idéer vara värda att utvecklas tillsammans med 
medlemsstaterna, den europeiska gasindustrin och andra intressenter: 
1. Förenta staterna, som i stort sett är självförsörjande vad gäller gasförsörjning, har 
en nedskärningsplan, använd av Förenta staternas federala energireglerandc 
kommission, som erbjuder nyttiga riktlinjer för ett skäligt tillvägagångssätt för att 
- 19 -
koppla bort kunder enligt en behovsprioritering. En liknande plan kan vara 
lämplig för EG som sådana riktlinjer som varje medlemsstat uppmanas alt 
genomföra vid en nödsituation, med beaktande av nationella egenskaper. 
2. Vissa nationella transmissionsföretag har redan sk. ömsesidiga biståndsavtal vilka 
skulle kunna struktureras för att efterfölja en rekommenderad nedskärningsplan. 
Det är dock önskvärt att undersöka hur dessa ömsesidiga biståndsavtal skulle 
kunna optiimeras från ett EG-perspektiv och om det går att säkerställa att sådana 
avtal går att genomföra vid en krissituation. 
3. Ett annat sätt skulle kunna vara att upprätta säkerhetsmål. Ett mål skulle till 
exempel kunna vara att varje medlemsstat måste visa att den antingen förfogar 
över tillräckliga lager, avbrytbara kontrakt eller produktions/importflexibilitet, 
internt eller med hjälp av stödavtal eller andra överenskommelser som säkrar 
tillgången till leveranser från andra medlemsstater, för att vid en nödsituation 
kunna klara ett leveransavbrott under de sex vintermånaderna från leverantörer 
som inte är medlemmar i OECD. Ett annat mål skulle kunna vara att säkerställa 
försörjning för "x" dagars total gaskonsumtion. Dessa mål skulle kunna anpassas 
till de olika medlemssaterna, förutsatt att allmänna säkerhetskrav respekteras och 
bördan fördela adekvat. Sådana säkerhetsmål skulle kräva en undersökning om 
vilka som är de mest utsatta medlemsstaterna och de eventuella skadorna vid ett 
gasavbrott. Analysen skulle sedan kunna koncentreras på de mest ekonomiskt 
genomförbara metoderna för varje medlemsstat, inbegripet det ökade värde som 
uppstår vid ett fullt utnyttjande av EG-dimensionen. 
Dessa olika tillvägagångssätt måste diskuteras ingående med medlemsstaterna, 
gasindustrin och andra intressenter innan ett EG-direktiv kan utarbetas. 
20 -
TABELL 1 
DOKUMENTERADE GASRESERVER INOM EG (1994) 
i mtoe 
BE - Belgien — 
DE - Tyskland 342 
DK - Danmark 121 
EL - Grekland — 
ES - Spanien 20 
FR - Frankrike 35 
IRE-Irland 17 
IT - Italien 301 
L - Luxemburg — 
NL - Nederländerna 1874 
O - Österrike 21 
P - Portugal 
SF - Finland — 
S - Sverige — 
UK - Förenade kungariket 630 
EG 15 3361 
Källa: Oil and Gas Journal 1995 
21 
Tabell 2A 
Uppdelning per medlemsstat för 1994 
1. Naturgasbehov 
(mtoe) 
2. Andel av naturgasbehov 
% 
3. Inhemsk produktion 
i mtoe 
4. Utbyte inom EG 
i mtoe 
5. Yttre beroende 
a) mtoe 
b)% 
av vilket i mtoe 
Algeriet 
Libyen 
Norge 
Ryssland BE 
9,5 
19,2 
0 
4,2 
5,3 
56,8 
3,5 
-
1,9 
-DE 
61,2 
18,0 
14,0 
17,8 
33,5 
54,7 
-
-
9,4 
24,1 DK 
2,7 
12,9 
4,3 
-2,5 
0 
-
-
-
-
-EL 
-
-
-
-
-
-
-
-ES 
6,2 
6,6 
0,1 
-
6 
96,7 
4,0 
1,1 
0,9 
-FR 
29,2 
13,0 
2,7 
3,2 
22,7 
80 
6,9 
-
6,3 
9,5 IRE 
2,2 
21,6 
22 
-
-
-
-
-
-
-IT 
40,7 
27,6 
16,4 
3,9 
20,6 
50 
8,9 
-
-
11.7 L 
0,4 
3,5 
-
0,4 
-
-
-
-
-
-NL 
32,6 
49 
59 
-28,7 
2,3 
7 
-
-
2,3 
-O 
4,9 
19,1 
1 
-
3,9 
80 
-
-
-
3,9 P 
-
-
-
-
-
-
-
-SF 
3,3 
10,3 
-
-
3,3 
100 
-
-
3,3 S 
1,3 
2,5 
-
1,3 
-
-
-
-
-
-UK 
60 
26,7 
57,9 
-
2,4 
4 
-
-
2,4 
-EGR 15 
254 
19,4 
157,6 
-
100,1 
39,4 
23,3 
1,1 
23,2 
52,5 
Summorna stämmer inte på grund av lagring 
Källor: Eurostat, EGs kommission, IEA 
22 -
TABELL 2B 
EGs GASBEHOV OCH LEVERANSSCENARIER 
2000 2010 
1. Behov av naturgas (mtoe) 311/320 392/411 
2 Andel naturgas i det totala behovet (genomsnitt) 22 % 26 % 
3. Uppskattad egen produktion (mtoe) 175 165 
4 Gashandel inom EG (mtoe) 30 28 
5. Beroende av leverans utifrån (mtoe) 136/145 227/246 
- % 44/45 58/60 
6 kontrakterade mängder* -Ryssland 66 66 
-Algeriet 39 40 
-Norge 48 57 
-Övriga 5 5 
-Totalt 158 168 
7. Underskott mtoe - -59/-78 
Källor:Europeiska kommissionen (2020-analys) 
Medlemsstaterna 
IEA 
*mtoe 
-23 
TABELL 2C 
BEHOV OCH LEVERANS AV GAS - CENTRAL- OCH ÖSTEUROPEISKA LÄNDER1 
I MTOE 
BEHOV 
PRODUKTION 
IMPORTBEHOV 
LEVERANS3 
Totalt gap 1993 
62 
28 
34 
41 20002 
67 
22 
45 
41 
4 20052 
71 
18 
53 
41 
12 20102 
81 
16 
65 
41 
25 
Källa: Europeiska kommissionen 
1 Inbegriper Albanien, Bulgarien, Tjeckien, Estland, Ungern, Lettland, Litauen, Polen, Rumänien, Slovakien 
och Slovenien. 
2 Mittenscenariot mellan höga och låga scenarier. 
3 (förutsätter ett långsiktigt åtagande av 41 mtoe/år av CIS-gasimport genom den befintliga infrastrukturen) 
24 
TABELL 3 
GAS FOR ELPRODUKTION 
EGR 15 
mtoe 39,0 
NUVARANDE 
% av elproduktion av totalt gasbehov 15,3 
mtoe 83-102 
2000 
% av elproduktion av totalt gasbehov 27-32 
mtoe 150-154 
2010 
% av elproduktion av totalt gasbehov 37-38 
mtoe 161-216 
2020 
% av elproduktion av totalt gasbehov ,. 37-43 
Källor: Europeiska kommissionen (2020-analys) 
25 
TABELL 4 
Skillnader! försörjningssituationen och de åtgärder för försörjningstrygghet som tillämpas av EGs medlemsstater 
Naturgasförsäljning i mtoe 
Naturgasandel i PEC (%)' 
Inhemsk gasproduktion 
(%)2 
Netto icke EG-import-
beroende (%)' 
Antal leveransländer, inkl. 
inhemsk produktion 
Antal inflôdespunkter för 
gränsöv erskridande/ 
inlands-leveranser 
Andel (%) av gas sild för 
elproduktion 
Andel avbrytbar för­
säljning under 1993 (%) 
Uttalad politik för 
försörjningstrygghet 
Antal lagnngsanläggningar 
Maximal driftsvolym, 
miljoner m1 
Maximal uttagnings-
volym, miljoner m'/dag 
Lagringsvolym i % av 
1993 års försäljning 
Planerad utökad 
lagringskapacitet' 
Stödsamarbete med andra 
företag? 
Särskilda egenskaper Österrike 
4,9 
19,1 
20 
80 
4 
3 
33,4 
na 
ja 
6 
2 500 
23,3 
33,8 
ja 
j» 
Stor lagrings­
kapacitet i 
tömda fält Belgien 
9,5 
19,2 
0,0 
56,8 
3 
6 
26,7 
27 •/. 
ja 
3 
527 
cirka 19 
4,7 
1 100 
ja 
En ökad 
sammankopplin 
g av gasnätet Tyskland 
61,2 
a 
22,9 
57,7 
5 
omkring 15 
21,2 
na 
> 
33 
10 Î14 
362 
14,4 
19 000 
ja 
Väl integrerat. 
Balanserad 
•{öraörjning 1 Danmark 
2,7 
12,9 
100,0 
0,0 
1 
1 
6,4 
Industri 25 H 
Alla eianl. 
ja 
2 
440 
18 
15,3 
1 200 
ja 
Självförsörj­
ande Lager Spanien 
6,2 
6fi 
3,2 
96,7 
5 
4 
7 
17 •/. 
j* 
1 
460 
3*6 
5,1 
4 500 
j" 
Okad 
lagrings­
kapacitet Frankrike 
29,2 
13 
9,2 
80 
5 
5 
2,9 
Industri 20 % 
ja 
15 
10 300 
•170 
28,1 
14 000 
ja 
Stor lagrings­
kapacitet i 
akyifärer Förenade 
kungariket 
60 
26,7 
96,5 
4 
2 
5 
7,3 
16% 
ja 
7 
3 566 
141,8 
5,6 
ja vad gäller 
marknaden 
ja 
Väl integrerat 
Över 50 fält Italien 
40,7 
27,6 
40,3 
50 
4 
mänga 
20,3 
Industri 25 % 
Vissa elanl. 
ja 
8 
14 000 
ca 250 
28,0 
21, 000 
ja 
Stor lagrings­
kapacitet i 
uttömda fält Irland 
2,2 
21,6 
100,0 
0,0 
i 
2 
45 
na 
ja 
0 
0 
0 
0,0 
undersöks f.n 
ja 
Sammankopplat 
med engelska 
systemet Nederländerna 
32,6 
49 
100,0 
0,0 
3 
5 
26 
Vissa elanl. 
ja 
1 (LNO) 
ca 75 
ca 31 
0,2 
7 000 
ja 
Över 130 fält + 
Oron ing en Sverige 
1,3 
2,5 
0,0 
0,0 
1 
1 
16,8 
10-20 •/. 
ja 
0 
0 
0 
0,0 
FoU i infordrade 
bergrum 
ja 
Liten marknad med 
bränsle v äx ling sstôd Finland 
3,3 
10,3 
0,0 
100,0 
1 
1 
51,2 
90 •/. + 
ja 
0 
0 
0 
0,0 
Har 
undersökts 
ja 
Få men stora 
kunder SNG-
anläggningar Snitt/ 
Total 
253,8 
20,5 
62 
39,4 
14 
m ing a 
15,3 
na 
ja 
77 
42 200 
ca 920 
13,9 
73 900 
ja 
' PEC » prunSrenergikonsumtion 
' I •/• av total gasförsörjning 
: De framtida lagringsvolymer som hänvisas till i denna rad är den förväntade driftvoiiymen v-id olika tidpunker under perioden år 2000-2015 
Källor Eurostat och Eurogas 
26 
BILAGA 1 
Potentiella sammankopplingar för att öka leveransmöjligheter från Nordsjön och Nederländerna och viktiga nya 
leveransprojekt 
De potentiella sammankopplingarna, rangordnade efter sannolikheten att de byggs, är följande: 
Sammankopplingar för leveranser från Nordsjön 
— Europipe*** 
— Sammankopplingen Förenade kungariket - kontinenten"* 
— Norska rörledningen till Dunkirk*" 
— Sammankopplingar mellan nederländsk och engelsk offshore* 
— Sammankopplingar mellan Zeepipe och Dunkirk till Förenade kungariket och 
andra platser på kontinenten* 
Sammankopplingar på den europeiska kontinenten 
— Sammankopplingar mellan Spanien och Portugal*" 
— Looping och ytterligare sammankopplingar mellan Belgien och tyska, franska och 
nederländska system*" 
— Ytterligare franska/spanslca sammankopplingar (Maghreb II)* 
— Förbättring av TENP (Transeuropeiska naturgasrörledningen) från Nederländerna 
till Italien eller italienska/franska sammankopplingar i norr* 
— Sammankoppling sydöstra Frankrike/nordvästra Italien 
— Finska/svenska sammankopplingar* 
— Utökning av Maghreb II till Tyskland för att öka kapaciteten i den franska 
stamledningen* 
— Ytterligare österrikiska/tyska sammankopplingar eller looping* 
Under konstruktion eller planerad med hög sannolikhet att den byggs 
Planerad konstruktion på utvecklingsstadiet 
Inga bestämda konstruktionsplaner 
Nordsjösarnmankopplingar 
Europipe, som skall tas i drift i år med en årlig kapacitet på 12 bcm1, kommer att öka flödet av Nordsjögas till Tyskland 
Den planerade sammankopplingen Förenade kungariket - kontinenten kommer att tillåta att upp till 20 bcm levereras 
årligen till kontinenten med en ekonomiskt genomförbar tillgänglighet för det mesta av Nordsjön. Det beräknas all 
överskottsleveransef kommer att vara möjliga från Nordsjön via sammankopplingen 1998. Sammankopplingen Förenade 
kungariket - kontinenten är en strategisk rörledning. De parter som bygger ledningen tillhandahåller kapacitet mot löfte 
om avsättning på marknader nedströms, och tar på så sätt en risk eftersom de kommer att kunna hitta en éventuel' 
marknad först när rörledningen är färdig. 
M miljard kubikmeter (bcm) motsvara* 0,9 miljoner toe. 
27 
Den planerade rörledningen frän den norska sektorn av Nordsjön till Dunkirk (Frankrike) ined en ärlig kapaeitet av 12 
bcm kommer alt öka tillgängligheten av Nordsjögasleveranser till Frankrike och andra EG-ländcr. 
Kopplingarna mellan nederländsk och engelsk offshore, som endast är pä diskussionssladict, skulle ytterligare öka 
möjligheterna till leveranser frän Nordsjön. Andra sammankopplingar skulle kunna ansluta den befintliga Zccpipc-
Icdningen och den planerade norska rörledningen till Dunkirk och det engelska offshoresyslcmet vid Bacton 
Alla dessa sammankopplingar skulle skapa möjligheter till överskottsleveranser. 
Sammankopplingar på den europeiska kontinenten 
Ytterligare sammankopplingar på den europeiska kontinenten skulle göra att denna möjlighet till överskottsleverans kunde 
föras över till ett senare led till de mest importberoende marknaderna i Europeiska gemenskapen. Vissa 
nederländska/belgiska/tyska/franska sammankopplingar planeras, liksom två sammankopplingar mellan Spanien och 
Portugal. Nuvarande oplanerad ytterligare strategisk kapacitet skulle dock bistå Frankrike, Italien, Österrike och Finland. 
Ett exempel på detta skulle vara med gas från Mahgrebledningen (en TEN-rörledriing vars första fas kommer alt tas i 
drift 1996) via en möjlig ny sammankoppling mellan Spanien och Frankrike (Mahgreb II) vilket skulle vara en viktig 
sammankoppling för försörjningslrygghctcn för södra EG. 
Vad gäller ctl ryskt levcransproblem skulle volymer från den ledningen inte bara kunna betjäna södra Frankrike utan 
dessutom, om en sammankoppling byggs mellan sydöstra Frankrike och nordvästra Italien, kunna transporteras längst den 
franska kusten till norra Italien. Rörledningar som normalt försörjer västra Italien från Österrike skulle kunna läggas om 
till alt försörja Österrike från Italien. Tyska sammankopplingar skulle kunna bistå Österrike i landets norra del. 
Mahgreb 11-rörledningen är även av strategisk betydelse vid ett algeriskt avbrott. Utan denna rörledning eller en LNG-
tcrminal skulle Portugal befinna sig i en extremt utsatt position. Den enda försörjningskällan skulle vara rörledningen frän 
Lacq, Frankrike till Zaragoza vilket inte räcker för att tillgodose Spaniens och Portugals behov. Ett algeriskt 
leveransavbrott skulle dock kunna bemötas genom att flödet från Mahgreb II ändrade riktning till att betjäna Spanien och 
Portugal med hjälp av leveranser från Ryssland och Nordsjön. 
Vid det högst osannolika värsta scenariot med ett simultant avbrott av leveranser från Algeriet och Ryssland skulle ovan 
diskuterade sammankopplingar kunna vara livsviktiga för att förhindra ett betydande leveransproblem i vissa av EGs 
medlemsstater. 
Detta värsta scenario skulle innebära en mycket svår situation för Finland, Portugal, Grekland, Spanien och Österrike 
Pä kort sikt skulle även, tills sammankopplingen Förenade kungariket - kontinenten och de norska ledningarna till 
Dunkirk är i drift, Belgien, Frankrike och Italien kunna bli sårbara. De spanska/franska, franska/italienska, 
tyska/österrikiska sammankopplingar som anges ovan och viss looping av den franska stamledningen skulle alla vara 
nödvändiga. En oplanerad ledning från Dunkirk/Zeebrugge till Lyon och Turin skulle öka leveranstryggheten frän 
Nordsjön till Italien. Ett fullständigt utnyttjande av samtliga säkerhetsåtgärder som anges i punkt 5.2 skulle också krävas 
Spanien, Italien, Frankrike och Grekland skulle kunna söka olika möjliga alternativa LNG-källor. Finland skulle behöva 
förlita sig på sina system med avbrytbarhet och bränsleväxling. En långsiktig lösning för Finlands del vore en koppling 
med Sverige vilket kan vara en möjlighet då den nordiska marknaden utvecklas, samt så småningom möjligtvis 
utvecklingen av gasleveranser från Barents Hav. 
Dessa scenarier pekar på att det för en mycket stor del av den gas som är tillgänglig från Nordsjön genom de olika 
rörledningarna inte skulle vara möjligt att transporteras genom systemet i södra Frankrike. En möjlig lösning skulle vara 
att utvidga den föreslagna spanska/franska sammankopplingen till i närheten av Strasbourg och Midalsystemet (som redan 
kopplar ihop leveranser från Ryssland och Norge). Denna sammankoppling skulle fullborda en strategiskt viktig 
rörledningskoppling mellan EGs tre viktigaste yttre leverantörer. 
Ytterligare rörledningskapacitet via utbyte (swaps) och omdirigering 
Utöver den möjliga kapaciteten från ytterligare byggen kan kapacitet även bli tillgänglig om handlare anstränger sig för 
att samarbeta. Om och när de sammankopplingar som anges ovan är i drift kommer möjligheten till utbyte (swaps) eller 
omdirigering av gas inom EG att öka betydligt. 
- 28 -
Långsiktiga potentiella försörjningskällor 
Den föreslagna rörledningen Yam al-Europa från Ryssland genom Vitryssland och Polen har identifierats som ett TEN-
projekt. Den kommer att utgöra en andra viktig exportväg för ryska leveranser till EG och ett alternativ till leveranser 
genom Ukraina. Byggandet av rörledningssystemet Yamal kommer att ske etappvis varvid sektionerna i Tyskland, Polen 
och Vitryssland byggs först. När ledningen är färdigställd under nästa sekel kan dess planerade kapacitet till Europa uppgå 
till över 50 bcm. På lång sikt är det möjligt att föreställa sig en ny öst-västlig ledning som korsar de central- och 
östeuropeiska länderna vilket skulle innebära leveranser från Yamal till de södra marknaderna i Frankrike, Italien och 
Spanien. 
En rörledning från Turkmenistan genom Iran eller Kaspiska havet har diskuterats under en viss tid trots att avståndet till 
EG-marknaderna skulle kunna leda till ekonomiska och transiteringsmässiga svårigheter. Den enda medlemsstat som ligger 
inom ekonomiskt rimligt rörledningsavstånd är Grekland. 
LNG från Nigeria, Trinidad och Tobago, Venezuela, Yemen och Qatar är alla potentiella källor för Europa. 
Genomförandet av dessa projekt skulle öka flexibiliteten i leveranser tillgängliga för EG. 
Att utöka flödet med nya leveranser begränsas huvudsakligen av ekonomiska skäl (antingen projektkostnader eller 
prisnivåer i Europa) och kommer inte att genomföras såvida inte marknadsutvecklingen så kräver. Vad gäller långväga 
rörledningsprojekt kan transitering genom olika nationella gränser utgöra en ytterligare svårighet. 
29 
TEN GAS 
BEFINTLIGA NÄT 
TEN's PROJEKT AV GEMENSAMT INTRESSE 
ANDRA PROJEKT (UNDER BYGGNAD ELLER PLANERADE) 
BEFINTLIGA LNG-TERMINALER 
LNG-TERMINAL (TEN's PROJEKT AV GEMENSAMT INTRESSE) 
30 -
EUROPEAN NATURAL GAS NETWORKS 
EXISTING NETWORKS 
D I R I C ! O R A I [ GENERAL ((%, FOR ENERGY (DG XVI!) 
V 

Wtmmmrimmmmm^mmmÊÊtmÊmmmimÊtm^^''^''»i'immM^vsm 
ISSN 1024-4506 
KOM(95) 478 slutlig 
DOKUMENT 
SV 12 
Katalognummer : CB-CO-95-536-SV-C 
ISBN 92-77-94622-9 
Byrän för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-298S Luxemburg