[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 18.7.2007

KOM(2007) 418 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

OM UPPFÖLJNING AV OMPRÖVNINGEN AV LIVSMEDELSTILLSATSER {SEC(2007)998}

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

OM UPPFÖLJNING AV OMPRÖVNINGEN AV LIVSMEDELSTILLSATSER

SAMMANFATTNING

Livsmedelstillsatser skall säkerhetsbedömas innan de får användas i Europeiska gemenskapen. De skall även omprövas när helst detta är nödvändigt på grund av ändrade villkor för användningen och ny vetenskaplig information. I Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/114/EG och 2003/115/EG krävs att kommissionen för Europaparlamentet och rådet lägger fram en lägesrapport om de genomförda omprövningarna av livsmedelstillsatser.

Denna rapport innehåller en genomgång av de senaste omprövningar av tillsatser som gjorts av vetenskapliga livsmedelskommittén (SCF) och Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) och en redogörelse för de åtgärder som Europeiska kommissionen vidtagit i denna fråga på grundval av de vetenskapliga yttrandena.

Några av bedömningarna av tillsatser gjordes när SCF inrättades på 1970-talet. Kommissionen anser det därför vara lägligt att be EFSA se över bedömningarna av samtliga för närvarande godkända livsmedelstillsatser. I rapporten redogörs dessutom för EFSA:s principer och prioriteringar för översynen.

1. INLEDNING

Godkännandet av livsmedelstillsatser är harmoniserat i Europeiska gemenskapen. I ramdirektivet 89/107/EEG[1] fastställs de allmänna principerna för användning och godkännande av livsmedelstillsatser medan det i de tre särdirektiven om sötningsmedel (direktiv 94/35/EG[2]), färgämnen (direktiv 94/36/EG[3]) och andra tillsatser än färgämnen och sötningsmedel (direktiv 95/2/EG[4]) fastställs regler för vilka tillsatser som får användas i vilka livsmedel och villkoren för användningen av dem. Denna rättsliga ram kompletteras av tre kommissionsdirektiv som fastställer specifikationer (särskilda renhetskriterier) för de godkända livsmedelstillsatserna (direktiven 95/31/EG[5], 95/45/EG[6] och 96/77/EG[7]).

Godkännandena grundar sig på tre kriterier:

( Livsmedelstillsatsen utgör ingen hälsorisk för konsumenten.

( Det finns ett teknologiskt behov för användningen.

( Användningen av tillsatsen vilseleder inte konsumenten.

Enligt ramdirektivet 89/107/EEG skall bestämmelser som kan ha betydelse för människors hälsa, t.ex. om upprättande av förteckningar över tillsatser och villkoren för användningen av dem, antas efter samråd med vetenskapliga livsmedelskommittén (SCF), numera ersatt av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA). Följaktligen har SCF eller EFSA säkerhetsbedömt livsmedelstillsatser innan de har godkänts.

Enligt direktiv 89/107/EEG skall livsmedelstillsatser även hållas under ständig kontroll och omprövas när helst detta är nödvändigt mot bakgrund av ändrade villkor för användningen och ny vetenskaplig information.

Följaktligen har några livsmedelstillsatser omprövats under de senaste åren när man hade begärt att få nya vetenskapliga data eller när dessa blev tillgängliga på annat sätt.

Det finns ett antal skäl till att kommissionen anser det vara lämpligt att inleda en systematisk omprövning av livsmedelstillsatser:

1. Kommissionen antog nyligen ett förslag till en ny förordning[8] om livsmedelstillsatser såsom meddelats i vitboken om livsmedelssäkerhet. Kommissionen har i samband med detta föreslagit formalisering av sina planer på att inrätta ett krav på en systematisk omprövning av samtliga godkända livsmedelstillsatser.

2. Kommissionens rapport om intag av livsmedelstillsatser genom kosten i Europeiska unionen[9] från 2001 visade att intaget av vissa livsmedelstillsatser eventuellt skulle kunna överskrida det acceptabla dagliga intaget (ADI).

3. I samband med ändringen av direktiv 95/2/EG och direktiv 94/35/EG om sötningsmedel (direktiven 2003/114/EG[10] och 2003/115/EG[11]) har kommissionen ombetts att för Europaparlamentet och rådet lägga fram en lägesrapport om omprövningen av livsmedelstillsatser, särskilt de tillsatser som i intagsrapporten från 2001 ansågs kunna överskrida ADI.

4. Nordiska ministerrådet har lämnat en rapport med titeln Food additives in Europe 2000 [12] till kommissionen. Denna utgör en god grund för prioriteringen av de tillsatser som skall omprövas. I rapporten undersöks om de säkerhetsbedömningar av livsmedelstillsatser som SCF genomfört fortfarande är giltiga och tillräckliga i ljuset av dagens standarder för säkerhetsbedömningar. Därutöver undersöks om viktiga nya toxikologiska studier har publicerats sedan SCF:s senaste bedömning av ett ämne.

Kommissionen har därför bett EFSA ompröva samtliga livsmedelstillsatser som för närvarande är godkända i EU.

Denna rapport har utarbetas som svar på kraven i direktiven 2003/114/EG och 2003/115/EG. Europeiska kommissionens mandat är att förelägga Europaparlamentet och rådet en rapport som innehåller en redogörelse för läget ifråga om omprövningen av livsmedelstillsatser och en preliminär tidsplan för kommande omprövningar.

I denna rapport redogörs för den säkerhetsbedömning som gäller för livsmedelstillsatser innan de godkänns, och det ges exempel på omprövningar av godkända livsmedelstillsatser som gjorts på senare tid. Rapporten innehåller även en översikt över organisationen av den pågående omprövningen av färgämnen i livsmedel och en redogörelse för andra pågående omprövningar. Närmare uppgifter om nyligen gjorda omprövningar ges i ett åtföljande internt arbetsdokument.

2. SÄKERHETSBEDÖMNING

Livsmedelstillsatser skall innan de godkänns säkerhetsbedömas av oberoende vetenskapliga organ som fungerar som rådgivare åt kommissionen. Vetenskapliga livsmedelskommittén (SCF) som inrättades 1974 hade denna uppgift fram till mars 2003. SCF hade i uppgift att ge kommissionen råd i fråga om eventuella problem som rör skyddet av människors hälsa och säkerhet som uppstår eller kan uppstå i samband med konsumtion av livsmedel, särskilt vad gäller frågor om nutrition, hygien och toxikologi.

Även om lagstiftningen om godkännande och användning av livsmedelstillsatser inte harmoniserades och utarbetades förrän 1995 finns alltså en lång tradition av säkerhetsbedömning av livsmedelstillsatser i EG.

I maj 2003 ersattes SCF av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA), som inrättades genom ramförordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002[13].

EFSA ger liksom tidigare SCF oberoende vetenskaplig rådgivning i alla frågor som rör livsmedels- och fodersäkerhet. Genom EFSA:s riskbedömningar får riskhanterare en fast vetenskaplig grund för de politiska lagstiftnings- och regleringsåtgärder som är nödvändiga för att säkerställa ett gott konsumentskydd i fråga om säkra livsmedel.

Vid sidan av att fastställa det teknologiska behovet av och mervärdet för konsumenten är det även nödvändigt att bedöma hur förekomsten av tillsatsen i livsmedel påverkar konsumenters hälsa.

Inom EFSA är det vanligen panelen för livsmedelstillsatser, smakämnen, processhjälpmedel och material som kommer i kontakt med livsmedel (AFC-panelen) som gör riskbedömningar av livsmedelstillsatser och avger yttranden om deras säkerhet.

De uppgifter som skall lämnas för att man skall kunna göra en säkerhetsbedömning av en livsmedelstillsats anges i en vägledning[14] som utarbetats av SCF (antogs i juli 2001). Vägledningen godkändes sedan av AFC-panelen vid dess andra möte den 9 juli 2003. SCF utarbetade en första vägledning för säkerhetsbedömning av livsmedelstillsatser[15] 1980. Sedan dess har det publicerats ett antal andra vägledningar om principerna för bedömning av livsmedelstillsatsers säkerhet, inklusive en vägledning av FAO/WHO:s gemensamma expertkommitté för livsmedelstillsatser[16], och det råder nu stor internationell enighet om dessa allmänna principer.

Syftet med den toxikologiska undersökningen är enligt SCF:s vägledning att fastställa om ämnet när det används på det sätt och i de mängder som föreslås utgör någon betydande hälsorisk för konsumenten. Undersökningen skall inte ta fram uppgifter som endast är relevanta för genomsnittskonsumenten, utan även relevanta för befolkningsgrupper som på grund av konsumtionsmönster av livsmedel, fysiologisk status eller hälsostatus är utsatta, t.ex. unga människor, gravida, personer med diabetes. Vägledningen ger en allmän ram för grundläggande undersökningar och andra tester. Grundundersökningarna omfattar undersökningar av metabolism och toxikokinetik, subkronisk toxicitet, genotoxicitet, kronisk toxicitet och karcinogenicitet samt undersökningar av reproduktions- och utvecklingstoxicitet. Andra tester omfattar studier av immunotoxicitet, allergiframkallande förmåga, överkänslighet mot livsmedel, neurotoxicitet och in vitro-studier som alternativ till in vivo-studier.

Som framgår av vägledningen kommer typen av studier som krävs att bestämmas av tillsatsens kemiska egenskaper, avsedda användningsområden och mängden som används i livsmedel, samt av om det rör sig om en ny tillsats eller en omprövning av en befintlig tillsats. Utöver laboratorietesterna kan även humandata från medicinsk användning, epidemiologiska studier, eller från grupper som utsatts för mycket omfattande exponering användas. Det är emellertid allmänt känt att säkerhetsbedömningen av nya livsmedelstillsatser i allmänhet i stor utsträckning bygger på data från djurförsök. Om ett ämnes biologiska aktivitet har verifierats kvalitativt och kvantitativt i en rad djurförsök kan toxikologer genom noggrann extrapolation beräkna de sannolika effekterna på människor.

3. PRIORITERINGAR

3.1. Färgämnen

Syntetiska färgämnen tillhörde de första tillsatser som bedömdes och därför är många bedömningar från 1970- och 1980-talet. För några av dessa färgämnen finns nya studier och resultaten av dessa bör tas med i bedömningen.

Nordiska rådets rapport ( Food Additives in Europe 2000 ) kommer fram till samma slutsats i och med att man prioriterar några naturliga färgämnen. I rapporten konstaterades att de endast hade testats i begränsad omfattning och att bedömningarna snarare byggde på antaganden. Vissa av färgämnena ansågs till exempel acceptabla om de härrörde från livsmedel och inte konsumerades i mängder som skilde sig betydligt från de mängder som kunde förväntas om man konsumerade det ifrågavarande livsmedlet. Eftersom andra källor är tillåtna i specifikationerna för dessa färgämnen och livsmedelsproducenterna har en tendens att ersätta syntetiska färgämnen med naturliga, är det dock inte säkert att dessa villkor fortfarande uppfylls. Det behövs därför en ny säkerhetsbedömning. Omprövningen av syntetiska färgämnen får låg till medelhög prioritet i rapporten.

I Nordiska rådets rapport föreslås därför att omprövningen av de flesta naturliga färgämnena skall prioriteras högre än omprövningen av de syntetiska färgämnena.

3.2. Diverse livsmedelstillsatser

Omprövningen av nitriter och nitrater fick prioriterad status efter EG-domstolens dom i mål C-3/00, Danmark mot kommissionen[17]. Enligt direktiv 2003/114/EG skall även omprövningen av polysorbater prioriteras.

I Nordiska rådets rapport får även vissa tillsatser i grupperna antioxidationsmedel och konserveringsmedel medelhög prioritet. Klassificeringarna är dock mindre homogena än de som rör färgämnen eller sötningsmedel.

3.3. Sötningsmedel

Säkerhetsbedömningen av de flesta sötningsmedlen är av nyare datum, och därför bör omprövningen av sötningsmedel få lägsta prioritet. EFSA omprövade dock nyligen aspartam med hög prioritet efter nyare studier om ämnets säkerhet.

4. RESULTAT AV OCH STATUS FÖR NYARE OCH PÅGÅENDE OMPRÖVNINGAR

Resultaten av några nyare och pågående omprövningar samt deras status ges nedan, medan närmare uppgifter om dessa och andra omprövningar finns i kommissionens interna arbetsdokument[18].

4.1. Nisin (E 234) och natamycin (E 235)

Nisin är enligt direktiv 95/2/EG godkänt för konservering av livsmedel och tillåtet i lagrad ost, smältost, vissa puddingar, clotted cream och mascarpone .

Natamycin är enligt direktiv 95/2/EG också godkänt för konservering av livsmedel och tillåtet för ytbehandling av ost och torkad, saltad korv.

Vetenskapliga styrkommittén antog den 28 maj 1999 ett yttrande om antimikrobiell resistens[19]. På grundval av detta yttrande antog kommissionen den 20 juni 2001 ett meddelande om en gemenskapsstrategi mot antibiotikaresistens[20]. Åtgärd 9 i meddelandet gäller en översyn av användningen av de två tillåtna antimikrobiella medlen i livsmedel: nisin och natamycin.

Omprövningen av nisin avslutades i januari 2006 och AFC-panelen antog ett yttrande[21] med följande slutsatser:

Nisin uppvisar dubbel antimikrobiell aktivitet genom att det dels binds till lipid II och därigenom hämmar cellväggssyntesen, dels bildar porer i cytoplasmamembranen. Nisin används som konserveringsmedel i livsmedel och har för närvarande ingen terapeutisk användning. Inga sporadiska nisinresistenta bakteriemutanter som uppvisar korsresistens mot terapeutisk antibiotika rapporteras. Panelen ansåg att detta förmodligen beror på skillnaderna i antimikrobiell aktivitet hos terapeutisk antibiotika och nisin och att det inte är troligt att ämnets användning i livsmedel kommer att medföra problem med antibiotikaresistens mot nisin.

Kommissionen har även bett EFSA att yttra sig angående säkerheten vid användning av natamycin som livsmedelstillsats och att behandla frågan om antimikrobiell resistens i samband med användning av natamycin. Denna omprövning bör vara avslutad i mitten av 2007.

4.2. P-hydroxibenzoater (E 214–219)

P-hydroxibensoater är enligt direktiv 95/2/EG tillåtna som konserveringsmedel i gelé för köttprodukter, snacks som baseras på potatis eller spannmål, dragerade nötter, vissa konfektyrvaror och kosttillskott i flytande form.

SCF bedömde p-hydroxibensoater (parabener) 1994[22] och fastställde ett tillfälligt acceptabelt dagligt intag (ADI) på 0–10 mg/kg kroppsvikt för summan av p-hydroxibensoesyrametylestrar, p-hydroxibensoesyraetylestrar och p-hydroxibensoesyrapropylestrar och deras natriumsalter. SCF fastställde endast ett tillfälligt ADI eftersom den ansåg att den tillgängliga toxikologiska informationen var bristfällig och osäker. SCF begärde därför en ny teratogenicitetsstudie på råttor vid oral tillförsel.

År 2000 bekräftade SCF sin önskan att se över parabeners säkerhet. SCF konstaterade vid sitt sista möte i april 2003 att livsmedelsindustrin inte hade lämnat in några uppgifter till stöd för parabener och påminde om att kommittén i oktober 2000 hade förklarat att det tillfälliga ADI-värdet skulle dras tillbaka om inga ytterligare uppgifter lämnades in.

I direktiv 2003/114/EG uppmanas kommissionen och EFSA dessutom att före den 1 juli 2004 se över villkoren för användningen av E 214–219 p-hydroxibensoater och deras natriumsalter.

Omprövningen avslutades i juli 2004 och AFC-panelen antog ett yttrande[23] med följande slutsatser:

Panelen fastställde för hela gruppen ett slutgiltigt acceptabelt dagligt intag (ADI) på 0–10 mg/kg kroppsvikt för summan av p-hydroxibensoesyrametylestrar och p-hydroxibensoesyraetylestrar och deras natriumsalter. Panelen ansåg att ADI-värdet för denna grupp inte bör omfatta propylparaben eftersom propylparaben, i motsats till metyl- och etylparaben, visat sig ha en inverkan på könshormonerna och de manliga reproduktionsorganen hos unga råttor.

Panelen kan inte rekommendera ett ADI för propylparaben på grund av att ett klart NOAEL-värde saknas.

Kommissionen föreslog därför i oktober 2004 att E 216 p-hydroxibensoesyrapropylester och E 217 p-hydroxibensoesyrapropylesterns natriumsalt skulle strykas ur direktiv 95/2/EG[24]. Ändringen av direktiv 95/2/EG antogs av Europaparlamentet och rådet den 5 juli 2006[25].

4.3. Nitriter och nitrater (E 249–E 252)

Natrium- och kaliumnitriter och natrium- och kaliumnitrater är enligt direkt 95/2/EG tillåtna för konservering av köttprodukter, ost och vissa fiskprodukter.

Mot bakgrund av EG-domstolens dom i mål C-3/00, Danmark mot kommissionen, rådfrågade kommissionen EFSA om de befintliga godkännandena av nitrit och nitrat i köttprodukter med hänsyn till nitriters och nitraters betydelse för den mikrobiologiska säkerheten hos köttprodukter, särskilt i fråga om botulism.

Omvärderingen avslutades i november 2003 och den vetenskapliga panelen för biologiska faror antog ett yttrande[26].

Panelen bekräftade att nitrit bidrar till den mikrobiologiska säkerheten och dessutom förstärker smaken, färgen och den antioxidativa stabiliteten hos köttprodukter. En tillsatt mängd nitrit på 100 mg/kg kan räcka för konservering av många produkter, medan andra däremot kan kräva upp till 150 mg/kg. Panelen konstaterade att nitrat i de flesta köttprodukter inte ger något direkt skydd mot tillväxt av Clostridium botulinum . Det verkar dock vara nödvändigt att använda nitrat som ”nitritreservoar”, särskilt i traditionellt saltade köttprodukter.

Panelen rekommenderade att nitrit- och nitrathalterna i lagstiftningen skall fastställas som ”tillsatt mängd”. Den ansåg att det är den tillsatta mängden nitrit snarare än restmängden som hämmar tillväxten av C. botulinum .

Europaparlamentet och rådet har antagit direktiv 2006/52/EG om ändring av direktiv 95/2/EG för att kunna ändra gällande godkännanden av nitrater och nitriter genom att mängden nitrit och nitrat som får tillsättas livsmedel sänks för att nivån av nitrosaminer skall hållas så låg som möjligt samtidigt som livsmedlens mikrobiologiska säkerhet bibehålls. I ändringen gäller den allmänna principen om kontroll av de ingående mängderna nitrater och nitriter, medan användningen i vissa traditionellt framställda produkter kontrolleras genom resthalter.

4.4. Bensoesyra och bensoater (E 210–E 213)

Bensoesyra och bensoater används allmänt som konserveringsmedel i livsmedel och får enligt direktiv 95/2/EG användas.

SCF bedömde bensoesyra och bensoater för första gången 1994. I det yttrandet[27] väckte kommittén frågan om utvecklingstoxicitet och genotoxicitet och bad om ytterligare studier på dessa områden. Med anledning av detta fastställde kommittén endast ett tillfälligt ADI på 0–5 mg/kg kroppsvikt utifrån ett totalt NOAEL-värde på 500 mg/kg kroppsvikt per dag som tagits fram genom långtids- och flergenerationsstudier.

I september 2002 slutförde SCF omprövningen av det tidigare yttrandet mot bakgrund av nya uppgifter och antog ett yttrande[28] med följande slutsatser:

Utifrån dessa data och andra typer av studier som kommittén tidigare har utvärderat kan ett slutgiltigt acceptabelt dagligt intag (ADI) för hela gruppen på 0–5 mg/kg kroppsvikt fastställas för bensoesyra och bensoater inklusive benzylalkohol och besläktade benzylderivat som används som smakämnen.

4.5. Cyklaminsyra och dess natrium- och kalciumsalter (E 952)

Cyklaminsyra och dess natrium- och kalciumsalter är icke energigivande sötningsmedel som är cirka 30 gånger sötare än sackaros. De får enligt direktiv 94/35/EG användas i ett antal kalorifattiga livsmedel och drycker.

SCF säkerhetsbedömde cyklamat, cyklohexylamin och dicyklohexylamin 1984[29] och fastställde ett tillfälligt ADI på 0–11 mg/kg kroppsvikt för cyklaminsyra och dess natrium- och kaliumsalter, uttryckt som cyklaminsyra. Kommittén genomförde en förnyad bedömning av cyklamat 1988, 1991 och 1995 och bekräftade varje gång det tillfälliga ADI-värdet.

I mars 2000 reviderade SCF sitt yttrande[30] om cyklamat igen. Kommittén konstaterade att det nu kunde fastställas ett slutgiltigt ADI för cyklamat. Även om nya epidemiologiska data inte visade på att cyklamat skulle vara skadligt för människor beslutade kommittén att sänka ADI-värdet från 11 till 7 mg/kg kroppsvikt. Detta på grund av att nya vetenskapliga bevis hade visat att hastigheten med vilken cyklamat omvandlas till cyklohexylamin och dicyklohexylamin i kroppen var högre än man hade trott.

På grund av detta reviderades godkännandena för användning av cyklamat i direktiv 2003/115/EG för att överensstämma med det ändrade ADI-värdet.

4.6. Aspartam (E 951)

Aspartam är ett icke energigivande sötningsmedel som är cirka 200 gånger sötare än sackaros. Det får enligt direktiv 94/35/EG användas i ett antal kalorifattiga livsmedel och drycker. Även salt av aspartam och acesulfam (E 962) är enligt direktiv 94/35/EG tillåtet. På grund av fenylalaninhalten i aspartam måste personer som lider av den genetiska sjukdomen fenylketonuri (PKU) ta hänsyn till konsumtionen av aspartam i beräkningen av det dagliga intaget av fenylalanin, och därför måste produkter som innehåller aspartam enligt EU-lagstiftningen märkas med en varning om att de innehåller en fenylalaninkälla.

SCF bedömde aspartam för första gången under 1984[31] och fastställde ett ADI på 40 mg/kg kroppsvikt. Därefter undersökte SCF aspartam på nytt 1988[32] och 1997[33], och senast 2001 säkerhetsbedömde kommittén aspartam på nytt när den gjorde en genomgång av drygt 500 vetenskapliga arbeten som hade publicerats sedan den föregående bedömningen (mellan 1988 och 2001). På grundval av denna revidering 2002[34] konstaterade kommittén att det enligt de föreliggande uppgifterna inte var nödvändigt att revidera resultaten av den tidigare riskbedömningen eller det tidigare fastställda ADI-värdet för aspartam.

I juni 2005 uppmärksammade Europeiska kommissionen en ny studie som genomförts av Soffritti et al. på forskningscentret Ramazzini i Italien.[35] [36] Kommissionen bad EFSA att så snart som möjligt utvärdera den nya studien och meddela om det var nödvändigt att revidera SCF:s tidigare yttrande om aspartam från 2002.

Efter en genomgång av de data som forskningsinstitutet lade fram i december 2005 och april 2006 antog EFSA ett yttrande den 3 maj 2006[37]. I yttrandet konstaterades det att det utifrån dessa data inte fanns någon anledning att revidera det tidigare vetenskapliga yttrandet om aspartams säkerhet eller att revidera det ADI som SCF fastställt.

5. PÅGÅENDE OMPRÖVNING AV FÄRGÄMNEN I LIVSMEDEL

Som nämndes ovan bad kommissionen EFSA att prioritera en omprövning av färgämnen i livsmedel. Det finns för närvarande 46 tillåtna färgämnen som kan indelas i tre grupper: naturliga, syntetiska och mineraliska färgämnen. EFSA publicerade i november 2004 två anbudsinfordringar för att samla och sammanställa tillgängliga uppgifter om färgämnen: en om syntetiska färgämnen[38] och en om naturliga färgämnen[39]. I anbudsinfordringarna angav EFSA även huvuddragen i sin strategi för revideringen av säkerhetsbedömningarna.

EFSA valde 2005 ut en avtalspart för att utarbeta sammanfattande rapporter med uppgifter om toxicitet och oskadlighet som kan användas vid omprövningen av nu godkända naturliga och syntetiska färgämnen. Under kontraktets första år kommer sammanfattande rapporter om tio naturliga och tio syntetiska färgämnen att utarbetas.

Den faktiska omprövningen genomförs av AFC-panelen och påbörjades 2006.

[1] Rådets direktiv 89/107/EEG (EGT L 40, 11.2.1989, s. 27).

[2] Europaparlamentets och rådets direktiv 94/35/EG (EGT L 237, 10.9.1994, s. 3).

[3] Europaparlamentets och rådets direktiv 94/36/EG (EGT L 237, 10.9.1994, s. 13).

[4] Europaparlamentets och rådets direktiv 95/2/EG (EGT L 61, 18.3.1995, s. 1).

[5] Kommissionens direktiv 95/31/EG (EGT L 178, 28.7.1995, s. 1).

[6] Kommissionens direktiv 95/45/EG (EGT L 226, 22.9.1995, s. 1).

[7] Kommissionens direktiv 96/77/EG (EGT L 339, 30.12.1996, s. 1).

[8] KOM(2006) 428 slutlig.

[9] KOM(2001) 542 slutlig.

[10] EGT L 24, 29.1.2004, s. 58.

[11] EGT L 24, 29.1.2004, s. 65.

[12] Food Additives in Europe 2000. Status of safety assessments of food additives presently permitted in the EU. Nordiska ministerrådet. TemaNord 2002:560.

[13] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 (EGT L 31, 1.2.2002, s. 1).

[14] Guidance on submissions for food additive evaluations by the Scientific Committee on Food (yttrande av den 11 juli 2001). http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/scf/out98_en.pdf.

[15] Guidelines for the Safety Assessment of Food Additives (yttrande av den 22 februari 1980, 10:e serien). http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/scf/reports/scf_reports_10.pdf.

[16] IPCS/JECFA (1987). Environmental Health Criteria 70: Principles for the Safety Assessment of Food Additives and Contaminants in Food . World Health Organization, Genève.

[17] Dom av den 20 mars 2003 i mål C-3/00, Danmark mot kommissionen, REG 2003, s. I-2643.

[18] [Hänvisning skall läggas till].

[19] Opinion of the Scientific Steering Committee on Antimicrobial Resistance 28 May 1999 (tillgängligt på adressen: http://ec.europa.eu/food/fs/sc/ssc/out50_en.pdf).

[20] KOM(2001) 333 slutlig.

[21] EFSA Journal (2006) 314, s. 1–16.

[22] Opinion on p-hydroxybenzoic acid alkyl esters their sodium salts . Expressed on 25 February 1994 . Reports of the Scientific Committee for Food, Thirty-Fifth Series. Europeiska gemenskapernas kommission, Luxemburg. s. 9–12.

[23] EFSA Journal (2004) 83, s. 1–26.

[24] KOM(2004) 650 slutlig.

[25] Direktiv 2006/52/EG (EUT L 204, 26.7.2006, s. 10).

[26] EFSA Journal (2003) 14, s. 1–31.

[27] Opinion on benzoic acid and its salts . Yttrande av den 24 februari 1994. Reports of the Scientific Committee for Food, Thirty-Fifth Series. Europeiska gemenskapernas kommission, Luxemburg. s. 33–39.

[28] Opinion of the Scientific Committee on Food on Benzoic acid and its salts (yttrande av den 24 september 2002).

[29] Europeiska gemenskapernas kommission (1985). Report of the Scientific Committee for Food on Sweeteners (yttrande av den 14 september 1984). Reports of the Scientific Committee for Food (Sixteenth Series). Luxemburg, EUR 10210 EN.

[30] Revised opinion on cyclamic acid and its sodium and calcium salts (yttrande av den 9 mars 2000).

[31] SCF (1985). Sweeteners . Reports of the Scientific Committee for Food (Sixteenth Series), EUR 10210 EN, Europeiska gemenskapernas kommission, Luxemburg.

[32] SCF (1989). Sweeteners . Reports of the Scientific Committee for Food (Twenty-first Series), EUR 11617 EN, Europeiska gemenskapernas kommission, Luxemburg.

[33] SCF (1997). Protokoll från det 107:e mötet i vetenskapliga livsmedelskommittén som hölls den 12–13 juni 1997 i Bryssel. Finns tillgängligt på följande adress: http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/oldcomm7/out13_en.html.

[34] Opinion of the Scientific Committee on Food: Update on the Safety of Aspartame (yttrande av den 4 december 2002).

[35] Soffritti, M., Belpoggi, F., Esposti, D.D. och Lambertini, L. (2005). Aspartame induces lymphomas and leukaemias in rats . Eur. J. Oncol., 10, 107–116.

[36] Soffritti, M., Belpoggi, F., Esposti, D.D., Lambertini, L., Tibaldi, E. och Rigano, A. (2006). First Experimental Demonstration of the Multipotential Carcinogenic Effects of Aspartame Administered in the Feed to Sprague-Dawley Rats . Env. Health Perspect., 114, 379–385.

[37] EFSA Journal (2006) 356, s. 1–44.

[38] Anbudsinfordran EFSA/AFC/ADD/Tender/02/2004.

[39] Anbudsinfordran EFSA/AFC/ADD/Tender/01/2004.