Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung

(framlagda av Komissionen)

MOTIVERING

I. SAMMANFATTNING

Dessa förslag är resultatet av en omarbetning av gemenskapslagstiftningen om

- livsmedelshygien enligt rådets direktiv 93/43/EEG om livsmedelshygien och enligt ett antal rådsdirektiv om folkhälsoproblem samt om produktion och utsläppande på marknaden av produkter av animaliskt ursprung,

- djurhälsoaspekter av utsläppandet på marknaden av produkter av animaliskt ursprung enligt ett antal rådsdirektiv som delvis överlappar direktiven om livsmedelshygien,

- offentliga kontroller av produkter av animaliskt ursprung enligt ovannämnda produktspecifika direktiv.

Dessa sammanlagt 17 direktiv har utvecklats stegvis sedan 1964 i takt med den inre marknadens utveckling, dock med hänsyn till att ett gott konsumentskydd krävs. Mängden direktiv och sammanblandningen av olika områden (hygien, djurhälsa, offentliga kontroller) samt existensen av olika hygienordningar för animaliska produkter och andra livsmedel har skapat en komplicerad situation. Denna kan förbättras genom att lagstiftningen omarbetas och genom att livsmedelshygieniska aspekter särskiljs från frågor om djurhälsa och offentliga kontroller.

Huvudsyftet med omarbetningen är att uppnå ett fullgott hälsoskydd för de olika områdena.

Den bärande principen för hela omarbetningen av hygienreglerna är att livsmedelsproducenterna skall ansvara fullt ut för att de produkter som de producerar är säkra som livsmedel. Livsmedelssäkerheten måste garanteras genom analys av faror och kontroller och genom att hygienregler iakttas. Detta står i samklang med de internationellt erkända reglerna i Codex Alimentarius. Dessutom ger omarbetningen möjlighet att tillämpa hygienreglerna på alla nivåer i livsmedelskedjan, från primärproduktionen till slutkonsumenten.

I de fall då omarbetningen av hygienreglerna innebär att livsmedelsproducenterna får skyldigheter som gäller hela livsmedelskedjan har en särskild text föreslagits som definierar de behöriga myndigheternas ansvar för kontroller av produkter av animaliskt ursprung. Dessa kontroller är specifika för varje produktkategori. De skall tillämpas utöver de regler som föreslås i punkt 4 (förslag till förordning om offentliga livsmedels- och foderkontroller) i handlingsplanen i bilagan till kommissionens vitbok om livsmedelshygien.

Produkter av animaliskt ursprung kan överföra patogener (bland annat svinpest samt mul- och klövsjuka) som kan ge utsatta djur svåra sjukdomar. Även om sjukdomarna är ofarliga för människor kan de leda till svåra förluster och begränsningar för de drabbade jordbruksföretagen. Omarbetningen av de veterinära bestämmelserna har gjort det lättare att identifiera dessa problem och definiera de åtgärder som behöver vidtas för att förhindra att djursjukdomar sprids via produkter av animaliskt ursprung. Dessa åtgärder behandlas i ett separat förslag.

Omarbetningen har således utmynnat i förslag till förordningar som behandlar livsmedelshygien, offentlig kontroll och djurhälsoproblem.

Bifogat finns ett direktiv avsett att upphäva den befintliga lagstiftningen för ovannämnda områden.

Med denna samling förslag presenteras ett antal av de viktiga åtgärder som avses i kommissionens vitbok om livsmedelshygien.

II. LIVSMEDELSHYGIEN

1. Hygienregler för alla livsmedel

Direktiv 93/43/EEG om livsmedelshygien grundar sig på följande principer:

- Det övergripande målet är att skydda människors hälsa.

- Analys av faror, riskbedömning och andra metoder skall användas för att identifiera, kontrollera och övervaka kritiska punkter i livsmedelsproduktionen skall användas.

- Mikrobiologiska kriterier och bestämmelser för temperaturkontroll skall antas i enlighet med vedertagna vetenskapliga principer.

- Riktlinjer för god hygienisk sed skall utarbetas.

- Medlemsstaternas behöriga myndigheter skall vara tillsynsmyndigheter för livsmedelshygienen.

- Personer som driver livsmedelsföretag skall ansvara för att endast livsmedel som inte är skadliga för människors hälsa släpps ut på marknaden.

Tillämpningen av detta direktiv har visat att principerna fortfarande gäller och kan utsträckas till att omfatta alla livsmedel. Det är därför en logisk följd av omarbetningsförfarandet att bestämmelserna i direktiv 93/43/EEG även tillämpas på produkter av animaliskt ursprung som för närvarande faller utanför det direktivets tillämpningsområde.

Samtidigt har bestämmelserna i direktiv 93/43/EEG setts över för att ta hänsyn till den senaste livsmedelshygieniska utvecklingen:

a) HACCP-systemet

För att gemenskapslagstiftningen skall följa de principer för livsmedelshygien som fastställts i Codex Alimentarius föreslås att de HACCP-principer (Hazard Analysis Critical Control Point) införs som föreskrivs i det regelverket. Om det beslutas att principerna skall införas kommer dess tillämpning att vara obligatorisk för alla som driver livsmedelsföretag. Systemet omfattar ett antal logiska steg som skall utföras av aktörerna under hela produktionskedjan för att genom en analys av farorna identifiera kritiska styrpunkter för livsmedelssäkerheten.

Principerna innebär att tillverkarna är skyldiga att dokumentera de kontroller de själva utför. Denna skyldighet är ny och anses vara nödvändig för att de behöriga myndigheterna skall kunna sköta tillsynen på ett effektivt sätt.

Införandet av HACCP kommer att tvinga alla aktörer att ta sitt ansvar. De kommer att bli tvungna att utforma ett särskilt kontrollprogram som innebär att alla tänkbara faror måste identifieras och lämpliga kontrollförfaranden inrättas för varje enskild livsmedelsanläggning. Om kontrollerna visar att problem kan uppstå måste åtgärder vidtas för att korrigera dessa. Systemet måste ses över regelbundet. En korrekt tillämpning av systemet kommer att öka konsumentskyddet.

Egenkontrollprogram används redan inom vissa delar av livsmedelsindustrin. Inom andra sektorer är principen med egenkontroller ny. Systemet med egenkontroller måste vara tillräckligt flexibelt för att ge utrymme för de olika tänkbara förhållanden som kan förekomma i praktiken, särskilt när det gäller små företag. I det syftet kan riktlinjer utarbetas som stöd vid tillämpningen av HACCP-systemet.

b) Mål för livsmedelssäkerheten

För närvarande finns det i den livsmedelshygieniska lagstiftningen för vissa områden, särskilt för animaliska produkter, en detaljerad beskrivning av de åtgärder som skall vidtas för att livsmedelssäkerheten skall garanteras.

Diskussionen om livsmedelssäkerhet idag är inriktad på det mål som måste uppnås för att livsmedelssäkerheten skall vara garanterad, snarare än en detaljerad beskrivning av de åtgärder som måste vidtas för att garantera livsmedelssäkerheten. Detta innebär att livsmedelsproducenterna måste upprätta egna förfaranden för att uppnå det fastställda målet. Fördelarna med ett sådant system är enklare lagstiftning (som kan begränsas till fastställande av mål för att undvika detaljerade beskrivningar av hur målet skall nås) och ökad flexibilitet för livsmedelsproducenterna (som är skyldiga att dokumentera sina vägar att nå de lagstadgade målen).

I ett sådant system är livsmedelssäkerheten resultatet av att allmänna livsmedelshygieniska föreskrifter iakttas, av livsmedelsproducenternas skyldighet att utarbeta förfaranden för att uppnå det livsmedelshygieniska mål som fastställs i lagstiftningen samt av genomförandet av HACCP-systemet.

Kommissionen ser stora fördelar med ett system som grundar sig på den övergripande principen att producenten är ansvarig för att de livsmedel som släpps ut på marknaden är säkra. Eftersom målen för livsmedelssäkerheten skall grunda sig på säkra vetenskapliga rön, måste de utarbetas under en längre tid och med hänsyn till riskhanteringen. Detta är orsaken till att målen för livsmedelssäkerheten inte fastställs i detta förslag, utan presenterar ett förfarande som kommer att göra det möjligt för kommissionen att fastställa dessa mål i framtiden. Under tiden kommer den detaljerade lagstiftningen att fortsätta gälla, men på ett sätt som är anpassat till det faktum att livsmedelsproducenterna är skyldiga att tillämpa HACCP-systemet. Dessa detaljerade regler skulle kunna ses över samtidigt som målen fastställs i de fall detta är möjligt, utan att konsumentskyddet minskar.

c) Spårning av livsmedel och livsmedelsingredienser

De livsmedelslarm som har inträffat under den senaste tiden har visat att det är av yttersta vikt för konsumentskyddet att ursprunget till livsmedel och livsmedelsingredienser går att spåra. I förslaget om livsmedelshygien införs vissa principer som bör göra det möjligt att förbättra spårningen, bland annat följande:

- Livsmedelsföretag skall registreras och tilldelas ett registreringsnummer av den behöriga myndigheten. Produkten måste åtföljas av registreringsnumret till destinationen. I vissa fall, då den behöriga myndigheten innan ett livsmedelsföretag startar sin verksamhet vill ha garantier för att det kommer att uppfylla de livsmedelshygieniska reglerna, krävs det att företaget i fråga är godkänt. I så fall skall godkännandenumret åtfölja produkten.

- Livsmedelsföretagen skall vara skyldiga att se till att ha lämpliga rutiner för att dra tillbaka livsmedel från marknaden om dessa livsmedel utgör en risk för konsumenternas hälsa, samt föra register så att de kan identifiera leverantören av de ingredienser och livsmedel som de använder i sin produktion.

Den komplexa livsmedelskedjan och den ofta komplicerade sammansättningen av livsmedel kan komma att kräva mer detaljerade regler för spårning av livsmedlens väg före och efter tillverkningen. Det föreslås ett förfarande för fastställande av sådana detaljerade regler.

d) Import av produkter till gemenskapen

Bestämmelser föreslås som innebär att livsmedel som importeras till gemenskapen skall uppfylla gemenskapens hygiennormer eller likvärdiga normer.

e) Export av gemenskapsprodukter till icke-medlemsstater

Produkter av animaliskt ursprung som exporteras till icke-medlemsstater får inte utgöra en fara för människors hälsa. Sådana produkter måste därför minst uppfylla de normer som gäller för saluföring inom gemenskapen, utöver de normer som eventuellt har fastställts av den berörda icke-medlemsstaten.

f) Ett synsätt från "jord till bord" och primärproduktionen

Biologiska och kemiska faror kan ha sitt ursprung på jordbruksföretaget. Även om detta problem tas upp i vissa direktiv som omfattar specifika produkter, så har det aldrig diskuterats övergripande. En utökning av de allmänna hygienreglerna föreslås så att de även omfattar hygienen på jordbruksföretaget. På så sätt kommer gemenskapens lagstiftning om livsmedelshygien att omfatta hela livsmedelskedjan, från jordbruk till bord. För att hygienen på jordbruken skall nå tillräckligt hög nivå föreslås att riktlinjerna för god hygienisk sed skall behandla eventuella faror i primärproduktionen samt metoder för att bekämpa dessa faror.

Även om det föreslagna systemet för livsmedelssäkerhet för primärproduktionen är riskbaserat föreskrivs inte något formellt genomförande av HACCP-systemet. Ett sådant system skulle eventuellt kunna införas i ett senare skede när erfarenheten av de nya hygienreglerna visar att det kan tillämpas i praktiken i primärproduktionen.

Livsmedelshygienen kan påverkas av foder. Specifik gemenskapslagstiftning i denna fråga finns redan eller har föreslagits. Det finns därför inget behov av att utöka bestämmelserna om livsmedelshygien med regler om fodersäkerhet.

g) Flexibilitet

Erfarenheter i gemenskapen har visat att det behövs en viss flexibilitet särskilt för små företag, i synnerhet de som är belägna i regioner med vissa geografiska begränsningar (bergsområden, avlägsna öar) samt för tillverkning av traditionella produkter. De bifogade förslagen syftar till att säkerställa sådan flexibilitet genom att åberopa subsidiaritetsprincipen och anmoda medlemsstaterna att se till att dessa företag håller en god hygienisk standard, utan att kompromissa med målen för livsmedelssäkerheten. De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna är mest lämpade att avgöra vilka behov som finns på den nivån, och måste ta sitt ansvar i denna fråga.

Tillsammans med de befintliga livsmedelshygieniska principerna utgör dessa ändringar en säker grund för en god hygienisk standard inom livsmedelsbranschen.

2. Hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung

a) Inledning

Redan 1964 stod det klart att folkhälsoskyddet mot faror i samband med konsumtion av produkter av animaliskt ursprung reglerades på olika sätt i de olika medlemsstaterna. Särskilt för kött utnyttjades hälsofrågor, med eller utan berättigande, för att skapa och upprätthålla handelshinder inom gemenskapen och skydda de nationella marknaderna. Frågan var så komplicerad och de möjliga hälsoriskerna så allvarliga att den enda lösningen föreföll vara en fullständig harmonisering av sektorn, i syfte att avlägsna handelshinder och samtidigt upprätthålla ett effektivt konsumentskydd. Detta resulterade i direktiv 64/433/EEG om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen. Problemet löstes därmed, även om det tog flera år att uppnå dagens höga hygiennivå och fria omsättning.

Liknande problem förelåg inom andra sektorer, och samma satsning behövdes för produkter av animaliskt ursprung i allmänhet. Alla sådana produkter är förknippade med potentiella faror för människors hälsa som rättfärdigar en harmonisering av de nationella reglerna och förverkligandet av ett gott hälsoskydd. Genomförandet av den inre marknaden har stimulerat denna process, och en fullständig harmonisering av de hälsoregler som gäller för utsläppande på marknaden av produkter av animaliskt ursprung är nu uppnådd.

Närmare bestämmelser för livsmedelshygien finns i följande texter:

Direktiv 64/433/EEG (färskt kött) Direktiv 71/118/EEG (fjäderfäkött) Direktiv 77/96/EEG (trikinkontroll) Direktiv 77/99/EEG (köttprodukter) Direktiv 89/362/EEG (hygienvillkor för mjölkning) Direktiv 89/437/EEG (äggprodukter) Direktiv 91/492/EEG (levande musslor) Direktiv 91/493/EEG (fiskeriprodukter) Direktiv 91/495/EEG (kaninkött och kött från hägnat vilt) Direktiv 92/45/EEG (viltkött) Direktiv 92/46/EEG (mjölk och mjölkprodukter) Direktiv 92/48/EEG (fiskefartyg)Direktiv 92/118/EEG (gelatin, grodlår och sniglar) Direktiv 94/65/EG (malet kött)

Dessa särskilda regler har bidragit till att ett gott hälsoskydd har kunnat upprätthållas, att en fri omsättning har säkrats inom gemenskapen och att enhetliga förfaranden för import av produkter av animaliskt ursprung från icke-medlemsstater har fastställts, men utan tvekan är reglerna ibland onödigt komplicerade och överlappar varandra genom upprepningar av liknande eller identiska krav. Ibland har direktiven till och med visat sig innehålla motstridiga regler. Alla dessa brister försvårar tolkningen och genomförandet.

Förenklingen av de gällande reglerna för livsmedelshygien för produkter av animaliskt ursprung har skett genom en omarbetning av de olika direktiven. Detta tillvägagångssätt har använts därför att många av de förfaranden och krav som föreskrivs i direktiven är identiska, nästan identiska eller av liknande slag. Genom att dessa föreskrifter sammanförs kan ett gemensamt regelverk friläggas, vilket gör det möjligt att undvika de upprepningar, överlappningar och motsägelser som förekommer i de gällande direktiven. Övriga bestämmelser gäller särskilda produkter och finns samlade i produktspecifika bilagor.

b) Räckvidd

Det fanns ett omedelbart behov av klarlägga och tydligare definiera räckvidden för framtida mer detaljerade hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung.

Detaljhandel

Reglerna i den särskilda livsmedelslagstiftningen anses vara alltför detaljerade för att kunna genomföras på detaljhandelsnivå. Hygienen på denna nivå kommer även i fortsättningen att upprätthållas genom de allmänna hygienreglerna, som ger en tillräcklig livsmedelssäkerhet. Bland annat gäller dessa regler förfaranden för lagrings- och transporttemperaturer, och där så krävs även för mikrobiologiska kriterier. Därigenom kan livsmedelshygienen garanteras kontinuerligt, till exempel kan kylkedjan upprätthållas till dess att konsumenten köper en produkt.

Produktdefinition

De definitioner av produkter av animaliskt ursprung som används i de gällande särskilda reglerna är inte fastställda och tolkade på ett enhetligt sätt. Stor begreppsförvirring råder när det gäller sammansatta produkter som innehåller produkter av både animaliskt och vegetabiliskt ursprung.

Det föreslås att produkter av animaliskt ursprung i framtiden kategoriseras på följande sätt:

- Obearbetade (råa) produkter, till exempel kött, rå mjölk, ägg, fisk och blötdjur.

- Bearbetade produkter, till exempel köttprodukter, äggprodukter och beredd fisk.

Räckvidden för den särskilda hygienlagstiftningen för produkter av animaliskt ursprung skulle definieras på grundval av dessa kategorier.

Man tror att hygienen för sammansatta produkter på ett tillfredsställande sätt kan garanteras om de allmänna hygienreglerna tillämpas, eftersom ingredienser av animaliskt ursprung i dessa produkter skall produceras i enlighet med särskilda hygienregler.

c) Godkännande av anläggningar

Godkännandet av anläggningar för livsmedelsframställning och -hantering utgör en traditionell del av den särskilda livsmedelshygieniska lagstiftningen. Förfarandet innebär att tillsynsmyndigheterna kan se till att alla anläggningar där livsmedel av animaliskt ursprung framställs fungerar i enlighet med fastställda livsmedelshygieniska normer. Endast de anläggningar som har godkänts och registrerats av de behöriga myndigheterna får släppa ut sina produkter på marknaden. Sådana anläggningar kommer att få ett godkännandenummer som skall följa produkterna under saluföringen.

d) Kontrollmärkning

Kontrollmärkningen infördes genom direktiv 64/433/EEG för färskt kött. Kontrollmärkning på kött är ett officiellt intyg på att köttet har producerats och kontrollerats i enlighet med gällande hygienregler. Det kan också göra det möjligt att spåra köttets ursprung tillbaka till ursprungsanläggningen (slakteriet eller styckningsanläggningen) tack vare anläggningens godkännandenummer, som utgör en del av märket. Detta är ett för tillsynsmyndigheterna viktigt verktyg när åtgärder skall vidtas på grund av hygienproblem vid saluföringen av kött.

Genom att andra särskilda hygiendirektiv har antagits för andra produkter av animaliskt ursprung har användningen av kontrollmärket för kontrolländamål utvidgats till att omfatta även dessa produkter. I och med införandet av den systematiska registreringen av livsmedelsföretag samt det faktum att varje livsmedelsföretag måste ges ett registreringsnummer som skall följa produkten minskar behovet av ett kontrollmärke för spårning. Med tanke på att de personer som driver livsmedelsföretag har det främsta ansvaret för livsmedelssäkerheten är behovet av ett officiellt erkännande av frågor om livsmedelssäkerhet genom godkännande av anläggningar och tillämpning av kontrollmärkning mindre trängande. Det krävs därför ytterligare diskussioner om behovet att bibehålla de system för godkännande och kontrollmärkning som för närvarande tillämpas. Under tiden föreslås att principerna om kontrollmärkning bibehålls för animaliska produkter. Situationen kan ses över när andra system för att spåra livsmedels ursprung visar sig mer effektiva.

e) Närmare bestämmelser

En av de främsta invändningarna mot den gällande särskilda livsmedelshygieniska lagstiftningen är att den är alltför normativ, vilket ger ett alltför stelt system som saknar den flexibilitet producenterna behöver för att utveckla nya tekniker. Under samrådsförfarandet visade sig att det inte fanns någon allmän önskan om mindre detaljerade krav. Det föreföll vara allmänt accepterat att särskilda regler också måste vara detaljerade i vissa stycken för att garantera säkra produkter och ett gott konsumentskydd, även om befintliga bestämmelser kunde förenklas.

För att förenkla lagstiftningen har detaljregleringen tagits bort för att förhindra upprepning och i vissa fall där det var berättigat därför att HACCP-förfaranden införs. Genomförandet av HACCP-kraven bör utvisa huruvida det i framtiden finns utrymme för att ytterligare minska detaljregleringen.

Detaljregleringen har också tagits bort i de fall de befintliga föreskrifterna lätt kan ersättas med riktlinjer för god livsmedelshygienisk sed. Vidare utarbetande av sådana riktlinjer måste visa om detaljregler som för närvarande återfinns i rättsligt bindande sammanhang kan ersättas med delar av dessa riktlinjer.

Eftersom det saknas riktlinjer för god livsmedelshygien och även erfarenhet om tillämpningen av HACCP-principerna anses det att avskaffandet av detaljreglering skulle kunna skapa en lucka i lagen och osäkerhet hos många livsmedelsproducenter om vilka förfaranden som skall tillämpas för att garantera en god livsmedelshygien.

I vissa fall, och i syfte att tackla problem i samband med nyligen inträffade utbrott av livsmedelsburna sjukdomar, har de befintliga reglerna till och med skärpts. Nya åtgärder har införts för att minska kontamineringen av slaktkroppar, till exempel kravet på att djur som lämnas till slakt måste vara rena och skyldigheten att använda urtagningstekniker som innebär att tarminnehållet inte kommer i kontakt med slaktkroppen. Nyvunna erfarenheter i vissa medlemsstater samt uppgifter i den vetenskapliga litteraturen visar att sådana åtgärder kan bidra avsevärt till att minska riskerna för produktkontaminering.

f) Mikrobiologiska kriterier

I samband med översynen av den befintliga särskilda lagstiftningen har en granskning företagits i syfte att klarlägga i vilken utsträckning de mikrobiologiska kriterierna behöver uppdateras. Det har därför beslutats att kriterierna skall överlämnas till de vetenskapliga kommittéerna för förnyad granskning. I väntan på beslut i denna fråga föreslås att de befintliga mikrobiologiska kriterierna fortsätter att gälla.

g) Lagrings- och transporttemperaturer

Den gällande särskilda lagstiftningen föreskriver olika temperaturer för lagring och transport av de olika produkter som omfattas av den särskilda livsmedelshygieniska lagstiftningen.

Liksom för de mikrobiologiska normerna bör det bekräftas vetenskapligt att de olika lagrings- och transporttemperaturerna för de olika varorna är berättigade. Vetenskapliga veterinärmedicinska kommittén har informerats om detta och en arbetsgrupp har upprättats för att granska frågan.

h) Småskaliga produktionsanläggningar

Det förefaller rimligt att småskaliga produktionsanläggningar som levererar till den lokala marknaden eller som återfinns i regioner med särskilda leveransbegränsningar inte alltid behöver uppfylla alla strukturella krav som föreskrivs och att förutsätta att de kan producera säkra livsmedel enligt särskilda regler som är anpassade för småskalig produktion. I dessa förslag föreskrivs därför där så krävs särskilda regler för sådana anläggningars infrastruktur. Dessa särskilda regler måste inte omfatta livsmedelssäkerhet.

i) Import från icke-medlemsstater

Förslaget innehåller ett enhetligt förfarande för att organisera importen från icke-medlemsstater av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel. Förfarandet består huvudsakligen av följande steg:

- Revision eller bedömning av den behöriga myndighetens verksamhet och kontroller på plats för att kontrollera att EU:s krav följs eller att det finns bestämmelser som motsvarar EU:s direktiv.

- Upprättande av en förteckning över icke-medlemsstater som uppfyller gemenskapsnormerna.

- Fastställande av importvillkor och certifieringskrav för varje icke-medlemsstat.

- Upprättande av en förteckning över anläggningar i icke-medlemsstater som uppfyller gemenskapsnormerna.

j) Kvalitet och märkning

I de gällande särskilda hygienreglerna ingår ett antal kvalitetskrav för de berörda produkterna, till exempel för fett- och kollageninnehållet i malet kött samt fryspunkten för mjölk. Samtidigt finns det märkningskrav för dessa kvalitetsaspekter. Även om dessa krav anses som mycket viktiga för konsumentskyddet, anses de inte ha någon direkt betydelse för livsmedelshygienen. Det måste därför undersökas om krav på sådan märkning kan införlivas i någon annan del av gemenskapslagstiftningen. Kvalitetskraven bibehålls i väntan på att särskilda regler införs.

k) Hygienreglerna och BSE

BSE behandlas inte specifikt i hygienreglerna. Skyddsåtgärder som gäller BSE föreskrivs i gemenskapslagstiftningen, och förslag har lagts fram för att lösa detta särskilda problem. Vissa regler har dock skärpts i samband med omarbetningen. Vissa råvaror får inte användas för framställning av exempelvis maskinurbenat kött. Dessa nya åtgärder kommer att ge bättre garantier för skydd mot tänkbara hälsorisker, även i samband med BSE. I allmänhet gäller dock att de föreslagna reglerna gäller utan att detta påverkar mer specifika regler för att förebygga och kontrollera vissa transmissibla spongiforma encefaliter.

III. Djurhälsoregler

Djurhälsoreglerna är utformade för att förhindra spridning av djursjukdomar, till exempel svinpest och mul- och klövsjuka, via produkter av animaliskt ursprung. Dessa särskilda regler ingår i följande rådsdirektiv:

Direktiv 72/461/EEG (färskt kött) Direktiv 80/215/EEG (köttprodukter) Direktiv 91/67/EEG (djur från vattenbruk) Direktiv 91/494/EEG (fjäderfäkött) Direktiv 91/495/EEG (kaninkött och kött från hägnat vilt) Direktiv 92/45/EEG (viltkött) Direktiv 92/46/EEG (mjölk och mjölkprodukter)

När det gäller behovet av att omarbeta djurhälsoreglerna kan liknande iakttagelser göras som när det gäller omarbetningen av hygienreglerna. Eftersom dessa regler inte har någon omedelbar inverkan på konsumenternas hälsa har det bedömts lämpligt att skilja dessa båda aspekter åt. Ett separat förslag läggs därför fram för djurhälsa.

Även inom detta område har en hög skyddsnivå bibehållits. I det bifogade förslaget behandlas särskilt de risker för djurhälsan som produkter av animaliskt ursprung kan innebära samt hur dessa risker kan undvikas. Samma principer som för hygienreglerna föreslås för offentliga kontroller, gemenskapens kontroller och import från icke-medlemsstater.

IV. Offentlig kontroll

1. Kontrollkrav för alla livsmedel och allt foder

Krav för offentliga kontroller har redan fastställts för olika sektorer såsom veterinärmedicin, folkhälsa, djurhälsa, livsmedel och foder. Inriktningen på sektorer har lett till en situation där liknande krav tillämpas på olika sätt i de olika sektorerna, eller så saknas vissa aspekter i en viss sektor, vilket lämnar kryphål i lagstiftningen. För att möta denna situation och i enlighet med kommissionens avsikter i vitboken (åtgärd 4 i bilagan till vitboken) kommer ett förslag att läggas fram om de allmänna kontrollprinciper som måste iakttas vid fastställande om livsmedels- och foderlagstiftningen följs. Förslaget kommer att omfatta alla aspekter i samband med offentlig kontroll av både livsmedels- och fodersäkerheten, i synnerhet ansvaret för de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna, åtgärder som skall vidtas när det finns risker för konsumenten, utbildning av kontrolltjänstemän, tillämpning av beredskapsplaner, kontroller av importerade produkter, kommissionens inspektioner, skyddsåtgärder osv.

2. Särskilda kontrollkrav

Även om ett antal allmänna kontrollkrav kan fastställas för alla livsmedel, får man inte glömma att särdragen hos vissa produkter kräver särskilda kontrollkrav. Detta gäller i synnerhet för animaliska produkter, som kan uppvisa faror som är mycket specifika för varutypen.

Detaljerade kontrollförfaranden för kött, till exempel för besiktning före och efter slakt, är mycket tekniska. Vissa av dessa förfaranden har tillämpats i över trettio år utan större förändringar. De har visat sig vara effektiva för att bekämpa vissa sjukdomar som tuberkulos och rots, men för närvarande pågår intensiva diskussioner i syfte att se över dessa traditionella kontrollförfaranden så att de kan anpassas efter de faror som de moderna metoderna för livsmedelsproduktion medför. Diskussionerna gäller särskilt hur man genom moderna kontrollförfaranden kan förhindra spridning av livsmedelsburna infektioner orsakade av exempelvis Salmonella-arter, E. Coli, Listeria och Campylobacter och om utarbetandet av ett riskbaserat system för att bekämpa andra faror.

För att kommissionen skall kunna reagera snabbt när dessa diskussioner har utmynnat i tillämpliga slutsatser har ett separat förslag upprättats där alla förfaranden för detaljkontroller beskrivs. I väntan på resultatet av den vetenskapliga bedömningen föreslås att de befintliga reglerna fortsätter att gälla.

V. Framtida åtgärder

När dessa förslag antas kommer Europeiska unionen att ha en särskild lagstiftning om livsmedelshygien som håller en mycket hög standard med avseende på skyddet av folkhälsan. Den kommer att omfatta många viktiga allmänna krav, av vilka en del kommer att vara nya för aktörerna och tillsynsmyndigheterna. Genomförandet av dessa krav bör följas upp. En annan viktig del i utvecklingen av livsmedelssäkerheten är utarbetandet av riktlinjer för god livsmedelshygienisk sed.

Det föreslås därför att kommissionen noga följer utvecklingen och sammanställer en rapport om genomförandet av systemet med egenkontroller, om upprättandet av riktlinjer för god livsmedelshygienisk sed samt om medlemsstaternas erfarenheter av kontroller och revisioner i samband med tillsynen av att systemet fungerar på avsett sätt.

Kommissionen kommer även att noga följa den tekniska och vetenskapliga utvecklingen.

Det är troligt att det under kommande år kommer att finnas ett behov av att anpassa lagstiftningen på nytt med anledning av ovan beskrivna aspekter. Det skall införas en klausul om översyn för att formalisera detta.

VI. Den externa dimensionen och allmänna överväganden

Under de senaste årtiondena har livsmedelsmarknaden förändrats dramatiskt. Produktionen och handeln inom livsmedelssektorn har internationaliserats allt mer, gemenskapens handel med livsmedel omfattar i stort sett hela världen, och företagen inom gemenskapen söker ständigt nya marknader och produkter i ekonomier i utveckling. Den förändrade marknadssituationen innebär att oron för livsmedelssäkerheten ökar: potentiella faror, till exempel att mikrobiologisk kontaminering av livsmedlen och rester av medicinska produkter eller andra kemiska kontaminanter kan transporteras med livsmedel, utgör nya utmaningar för politiker som skall utveckla lämpliga system för att skydda människors hälsa. Detta återspeglas i internationella överenskommelser och åtaganden och av det faktum att internationella organisationer som upprättar normer, rekommendationer och riktlinjer om hygien för internationell handel med djur och djurprodukter, till exempel Codex Alimentarius och Internationella byrån för epizootiska sjukdomar, har fått en mer framträdande roll.

Kommissionens förslag innebär att denna utmaning antas genom att krav införs för att säkra importerade livsmedels hygieniska kvalitet.

VII. Livsmedelshygien och kommissionens grönbok om livsmedelslagstiftning

I kommissionens grönbok om livsmedelslagstiftning identifierades ett antal principer av vikt för livsmedelshygienen, och berörda grupper anmodades att yttra sig i dessa frågor. En sammanfattning av dessa kommentarer ges nedan. Kommentarerna visar på behovet av att förbättra gemenskapens lagstiftning om livsmedelshygien när det gäller viktiga frågor.

a) Samstämmigheten mellan hygienreglerna

Medlemsstaterna stöder de steg som har tagits för att konsolidera och förenkla de vertikala hygiendirektiven och bedöma förhållandet mellan dessa och de allmänna hygienreglerna för livsmedel som omfattas av det allmänna direktivet om livsmedelshygien, 93/43/EEG. Medlemsstaterna är ense om att det allmänna direktivet om livsmedelshygien bör utgöra grunden för hygienåtgärder när det gäller alla livsmedel, oavsett ursprung, och att HACCP-system alltid skall krävas. Medlemsstaterna är dock även ense om att ytterligare, mer detaljerade bestämmelser är nödvändiga om en produkt utgör en hälsorisk.

De flesta som lämnat synpunkter anser att alla de sju HACCP-principer som Codex Alimentarius-kommissionen tagit fram bör utgöra grunden för gemenskapsåtgärderna, men med möjlighet till flexibilitet för lågriskföretag. Riktlinjer för god hygienisk sed anses vara ett värdefullt redskap, särskilt för mindre företag.

De icke-statliga organisationerna framför i huvudsak samma synpunkter och förespråkar ett riskrelaterat tillvägagångssätt "från jord till bord". Även de icke-statliga organisationerna anser att det allmänna direktivet om livsmedelshygien tillsammans med HACCP bör utgöra grunden för gemenskapsåtgärderna, om så krävs med kompletterande åtgärder i bilagor till en enda text om hygien.

b) Detaljhandel

De som lämnat synpunkter anser att bestämmelserna i det allmänna direktivet om livsmedelshygien, 93/43/EEG, är lämpliga för detaljförsäljning av livsmedel. Flera rekommenderade dock att kommissionen skulle koncentrera sig på att utveckla enkla och ändamålsenliga bestämmelser för temperaturkontroll för denna del av produktionskedjan.

c) Kvalitetsbestämmelser

De flesta ansåg att kvalitetsaspekter inte bör utgöra en del av den livsmedelshygieniska lagstiftningen, eftersom kvalitetsbestämmelser och hygienregler syftar till att uppnå olika mål och därför inte bör behandlas i samma lagtext. Flera medlemsstater anser dock att livsmedelskvalitet är en fråga som har betydelse för konsumentskyddet.

Inte heller de icke-statliga organisationerna anser att kvalitetsfrågor skall behandlas i hygienreglerna. De kvalitetsregler som för närvarande ingår i den livsmedelshygieniska lagstiftningen bör ses över och om så krävs bli föremål för separat lagstiftning.

d) Skyddsklausul

I de få kommentarer som har lämnats av medlemsstaterna förespråkas enhälligt en utökning. Även produkter som är föremål för handel inom gemenskapen bör omfattas.

e) Kontroll och efterlevnad

Medlemsstaterna har lämnat omfattande men disparata kommentarer i denna fråga till kommissionen. Ett land anser att det gällande kontrollsystemet borde inskränkas och att man i framtiden borde koncentrera sig på att verifiera att företagens system för egenkontroll är ändamålsenliga och tillförlitliga. Ett annat land anser att det offentliga övervaknings- och kontrollsystemet för livsmedel inte i någon utsträckning bör ersättas med företagsinterna förfaranden. En medlemsstat välkomnar särskilt att kommissionens kontroller skall fortsätta vara skilda från den offentliga kontroll som de behöriga nationella myndigheterna genomför. Det finns också önskemål om att krav för kvalitetskontroll utformas, bland annat för uppföljning av kontroller och när det gäller kontrollpersonalens kvalifikationer.

Även icke-statliga organisationer har haft många synpunkter på kontrollen och efterlevnaden av gemenskapslagstiftningen. Åtskillnaden av ansvaret för kontroll och efterlevnad mellan de kontroller som utförs av företag, nationella myndigheter och kommissionen välkomnas, förutsatt att respektive ansvarsområde definieras tydligt och att kontrollresultaten offentliggörs.

Konsumentorganisationerna har efterfrågat större öppenhet för det ömsesidiga förtroendets skull.

f) Den externa dimensionen

Regeringarna anser alla att den externa dimensionen av livsmedelssektorn blir allt viktigare. Gemenskapen bör spela en aktiv roll i Codex Alimentarius-förhandlingarna.

De icke-statliga organisationerna understryker den ökade betydelsen av den internationella utvecklingen inom livsmedelssektorn och efterfrågar ett aktivt deltagande från gemenskapens sida.

VIII. Livsmedelshygien och kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet

Förslagen i denna text motsvarar ett antal åtgärder i bilagan till kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet (särskilt åtgärderna 8 och 28). Omarbetningen av gällande lagstiftning leder till ett övergripande och integrerat angreppssätt som omfattar allt livsmedel från jordbruket till försäljningen till kunden. Detta medför att livsmedelslagstiftningen blir mer sammanhängande och medger bättre insyn. Dessutom definieras intressenternas roll i livsmedelskedjan på ett bättre sätt. På så sätt respekteras de grundläggande principerna för livsmedelssäkerheten. Kommissionen anser att en hög nivå kommer att uppnås för folkhälsan och konsumentskyddet genom detta tillsammans med andra förslag, som antingen finns i vitboken om livsmedelssäkerhet eller som redan röstats igenom.

Kommissionen har också för avsikt att se till att den föreslagna politiken kan fortsätta att utvecklas. För det ändamålet har ett antal åtgärder redan vidtagits för att se till att ytterligare riskbedömningar genomförs och att resultaten av dessa undersökningar ingår i framtida gemenskapslagstiftning.

IX. Rättsakternas form

Såsom framgår av kommissionens grönbok om de allmänna principerna för livsmedelslagstiftningen i Europeiska unionen anser kommissionen att gemenskapslagstiftning i form av förordningar innebär ett antal fördelar, till exempel att en enhetlig tillämpning på hela den inre marknaden uppnås samt att gemenskapslagstiftningen blir mer överblickbar och lättare att snabbt anpassa med hänsyn till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen. Därför läggs dessa förslag fram i form av förordningar.

2000/0179 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 152.4 b i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] EGT C , , s. .

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [2],

[2] EGT C , , s. .

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [3],

[3] EGT C , , s. .

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [4], och

[4] EGT C , , s. .

av följande skäl:

(1) I Europaparlamentets och rådets förordning ..... (om livsmedelshygien) fastställs de grundläggande hygienregler som de personer som driver livsmedelsföretag skall följa för att garantera livsmedelssäkerheten.

(2) För vissa livsmedel, som kan utgöra en särskild fara för människors hälsa, krävs det särskilda hygienregler för att livsmedelssäkerheten skall kunna garanteras.

(3) Detta gäller särskilt livsmedel av animaliskt ursprung, i vilka förekomsten av mikrobiologiska och kemiska faror ofta har rapporterats.

(4) Inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken har särskilda hygienregler fastställts som påverkar produktion och utsläppande på marknaden av produkter som ingår i förteckningen i bilaga I till fördraget.

(5) Tack vare dessa hygienregler har hinder för handeln med de berörda produkterna avlägsnats, vilket har bidragit till förverkligandet av den inre marknaden, samtidigt som reglerna garanterar ett gott skydd av folkhälsan.

(6) Dessa särskilda regler ingår i ett stort antal direktiv, främst följande:

- Rådets direktiv 64/433/EEG av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen [5], senast ändrat genom direktiv 95/23/EG [6].

[5] EGT 121, 29.7.1964, s. 2101/64.

[6] EGT L 243, 11.10.1995, s. 7.

- Rådets direktiv 71/118/EEG av den 15 februari 1971 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött av fjäderfä [7], senast ändrat genom direktiv 97/79/EG [8].

[7] EGT L 55, 8.3.1971, s. 23.

[8] EGT L 24, 30.1.1998, s. 31.

- Rådets direktiv 77/96/EEG av den 21 december 1976 om trikinkontroll (Trichinella spiralis) vid import från tredje land av färskt kött av tamsvin [9], senast ändrat genom direktiv 94/59/EG [10].

[9] EGT L 26, 31.1.1977, s. 8.

[10] EGT L 315, 8.12.1994, s. 18.

- Rådets direktiv 77/99/EEG av den 21 december 1976 om hygienfrågor som påverkar produktion och utsläppande på marknaden av köttprodukter och vissa andra produkter av animaliskt ursprung [11], senast ändrat genom direktiv 97/76/EG [12].

[11] EGT L 26, 31.1.1977, s. 85.

[12] EGT L 10, 16.1.1998, s. 25.

- Rådets direktiv 89/437/EEG av den 20 juni 1989 om hygienfrågor och hälsorisker i samband med tillverkning och utsläppande på marknaden av äggprodukter [13], senast ändrat genom direktiv 96/23/EG.

[13] EGT L 212, 22.7.1989, s. 87.

- Rådets direktiv 91/492/EEG av den 15 juli 1991 om fastställande av hygienkrav för produktion och utsläppande på marknaden av levande tvåskaliga mollusker [14], senast ändrat genom direktiv 97/79/EG.

[14] EGT L 168, 24.9.1991, s. 1.

- Rådets direktiv 91/493/EEG av den 22 juli 1991 om fastställande av hygienkrav för produktionen och marknadsföringen av fiskeriprodukter [15], senast ändrat genom direktiv 97/79/EG.

[15] EGT L 268, 24.9.1991, s. 15.

- Rådets direktiv 91/495/EEG av den 27 november 1990 om frågor om livsmedelshygien och djurhälsa som påverkar produktion och utsläppande på marknaden av kaninkött och kött från vilda djur i hägn [16], senast ändrat genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige.

[16] EGT L 268, 24.9.1991, s. 41.

- Rådets direktiv 92/45/EEG av den 16 juni 1992 om frågor om människors och djurs hälsa i samband med nedläggning av vilt och utsläppande på marknaden av viltkött [17], senast ändrat genom direktiv 97/79/EG.

[17] EGT L 268, 14.9.1992, s. 35.

- Rådets direktiv 92/46/EEG av den 16 juni 1992 om fastställande av hygienregler för produktion och utsläppande på marknaden av rå mjölk, värmebehandlad mjölk och mjölkbaserade produkter [18], senast ändrat genom direktiv 96/23/EG.

[18] EGT L 268, 14.9.1992, s. 1.

- Rådets direktiv 92/48/EEG av den 16 juni 1992 om fastställande av minimiregler för hygienen för fiskeriprodukter som fångats av vissa fartyg enligt artikel 3.1 a i i direktiv 91/493/EEG [19].

[19] EGT L 187, 7.7.1992, s. 41.

- Rådets direktiv 92/118/EEG om djurhälso- och hygienkrav för handel inom gemenskapen med produkter som inte omfattas av sådana krav i de särskilda gemenskapsbestämmelser som avses i bilaga A. I till direktiv 89/662/EEG och, i fråga om patogener, i direktiv 90/425/EEG, samt för import till gemenskapen av sådana produkter [20], senast ändrat genom direktiv 97/79/EG.

[20] EGT L 62, 15.3.1993, s. 49.

- Rådets direktiv 94/65/EG av den 14 december 1994 om kraven för produktion och utsläppande på marknaden av malet kött och köttberedningar [21].

[21] EGT L 368, 31.12.1994, s. 10.

(7) Dessa direktiv innehåller gemensamma principer för folkhälsan, till exempel de skyldigheter som gäller för tillverkare av produkter av animaliskt ursprung och för de behöriga myndigheterna, de tekniska kraven när det gäller utformning och drift av anläggningar för hantering av produkter av animaliskt ursprung, de hygienkrav som måste uppfyllas på dessa anläggningar, förfarandena för godkännande av anläggningarna, villkoren för lagring och transport samt kontrollmärkningen av produkterna.

(8) Många av dessa principer ingår också i förordning ..... (om livsmedelshygien), som fungerar som en gemensam grund för alla livsmedel.

(9) Denna gemensamma bas gör det möjligt att förenkla ovannämnda direktiv.

(10) Dessa särskilda regler kan i sin tur förenklas genom att möjliga inkonsekvenser avlägsnas som kan ha uppstått vid antagandet.

(11) I och med att HACCP infördes måste de personer som driver livsmedelsföretag utveckla metoder för att övervaka och reducera eller eliminera biologiska, kemiska och fysikaliska faror.

(12) Allt detta har lett till en fullständig omarbetning av de särskilda hygienreglerna och till ökad insyn.

(13) Huvudsyftet med omarbetningen av de allmänna och särskilda hygienreglerna är att säkerställa ett gott konsumentskydd med avseende på livsmedelssäkerheten.

(14) De detaljerade hygienreglerna för produkter av animaliskt ursprung måste därför behållas och där konsumentskyddet så kräver förstärkas.

(15) Primärproduktionen, djurtransporterna, slakt- och bearbetningsanläggningar ända fram till försäljningen på grossistnivå, måste betraktas som delar i en helhet, där djurens hälsa, djurskyddet och folkhälsan är nära sammankopplade.

(16) Detta förutsätter en tillfredsställande kommunikation mellan de olika intressenterna längs hela livsmedelskedjan.

(17) Mikrobiologiska kriterier, mål eller funktionsstandarder får fastställas i enlighet med lämpliga förfaranden i förordning .... (om livsmedelshygien). I väntan på nya mikrobiologiska kriterier skall de som fastställs i ovannämnda direktiv fortsätta att gälla.

(18) När det gäller anläggningar som har en begränsad produktionskapacitet för hantering av livsmedel av animaliskt ursprung och som dessutom är bundna av särskilda begränsningar eller bara betjänar den lokala marknaden, bör medlemsstaterna ges möjlighet att definiera särskilda hygienregler för dessa anläggningar, förutsatt att detta inte innebär att livsmedelssäkerheten riskeras och med hänsyn till att den lokala marknaden i vissa fall överskrider de nationella gränserna.

(19) Importerade livsmedel av animaliskt ursprung måste minst uppfylla samma eller motsvarande hygiennormer som sådana som framställs inom gemenskapen, och enhetliga förfaranden måste införas för att garantera att detta mål uppfylls.

(20) Denna omarbetning innebär att befintliga hygienregler kan upphävas. Detta uppnås genom rådets direktiv .../.../EG om upphävande av vissa direktiv om fastställande av hygienkrav för tillverkning och utsläppande på marknaden av vissa produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel och om ändring av direktiven 89/662/EEG och 91/67/EEG [22].

[22] EGT L

(21) De produkter som omfattas av denna förordning finns förtecknade i bilaga I till fördraget.

(22) Gemenskapens lagstiftning om livsmedelshygien måste bygga på vetenskaplig rådgivning. Vid behov måste därför yttranden begäras från de vetenskapliga kommittéer inom områdena konsumentskydd och livsmedelssäkerhet som inrättades genom kommissionens beslut 97/579/EG av den 23 juli 1997 [23] och från den vetenskapliga styrkommitté som inrättades genom kommissionens beslut 97/404/EG av den 10 juni 1997 [24].

[23] EGT L 237, 28.8.1997, s. 18.

[24] EGT L 169, 27.6.1997, s. 85.

(23) Hänsyn måste tas till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen, varför ett förfarande måste finnas för att anta vissa krav som fastställs i den här förordningen. Samtidigt måste ett förfarande finnas som vid behov tillåter en smidig övergång till den nödvändiga hygiennivån.

(24) De åtgärder som behövs för genomförandet av denna förordning utgör åtgärder med allmän räckvidd enligt artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [25], och de bör enligt det föreskrivande förfarandet i artikel 5 i nämnda beslut.

[25] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Räckvidd

I denna förordning fastställs de särskilda hygienregler som skall garantera hygienen hos livsmedel av animaliskt ursprung.

Artikel 2 Definitioner

I denna förordning skall de definitioner gälla som fastställs i förordning .../... (om livsmedelshygien). Dessutom skall de definitioner gälla som fastställs i bilaga I till den här förordningen.

Artikel 3 Allmänna förpliktelser

Förutom de krav som fastställs i förordning .... (om livsmedelshygien) skall aktörerna inom livsmedelsbranschen se till att livsmedel av animaliskt ursprung erhålls och saluförs i enlighet med bilaga II till den här förordningen.

Artikel 4 Import från tredje land

Livsmedel av animaliskt ursprung som importeras från tredje land skall uppfylla de krav som fastställs i bilaga III till den här förordningen.

Artikel 5 Ändringar av bilagor och tillämpningsföreskrifter

Följande skall fastställas enligt det förfarande som anges i artikel 6:

1. Bestämmelserna i bilagorna till denna förordning får upphävas, ändras anpassas eller kompletteras som en följd av utvecklingen av regler för god praxis, av att aktörerna i livsmedelsbranschen genomför program för livsmedelssäkerhet, nya riskbedömningar och eventuellt fastställande av mål eller funktionsstandarder för livsmedelssäkerhet.

2. Tillämpningsföreskrifter får antas för att bilagorna skall tillämpas på ett enhetligt vis.

Artikel 6 Förfarandet med ständiga kommittéer

1. Kommissionen skall biträdas av Ständiga veterinärkommittén, som inrättats genom rådets beslut 68/361/EEG [26].

[26] EGT L 225, 18.10.1968, s. 23.

2. När hänvisning sker till denna punkt skall det föreskrivande förfarandet i artikel 5 i beslut 1999/468/EG tillämpas, varvid bestämmelserna i artikel 7.3 och i artikel 8 i det beslutet iakttas.

3. Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall fastställas till tre månader.

Artikel 7

Denna förordning träder i kraft samma dag som den offentliggörs i Europeiska gemenskapens officiella tidning.

Den skall tillämpas från och med den 1 januari 2004.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

BILAGA I DEFINITIONER

1. 1. KÖTT

1.1 kött: alla delar av djur som är tjänliga som livsmedel.

1.1.1 kött av tama hov- och klövdjur: kött från nötkreatur (inklusive vattenbuffel och bison), svin, får och getter samt tama hästdjur.

1.1.2 kött av fjäderfä: kött från hägnat fjäderfä, inklusive fåglar som inte betraktas som tamfjäderfä men som föds upp som sådana (hägnat fjädervilt).

1.1.3 kött av hardjur: kött av kaniner, harar och gnagare som föds upp för livsmedelsändamål.

1.1.4 viltkött: kött från

- vilda landlevande däggdjur som är föremål för jakt, däribland däggdjur som lever fritt inom ett inhägnat område under liknande förhållanden som vilda djur,

- fjädervilt som är föremål för jakt.

1.1.5 kött från hägnat vilt: kött från hägnat klövvilt (inklusive hjort och vildsvin) och från hägnade ratiter.

1.2 storvilt: vilda däggdjur som tillhör ordningarna Artiodactyla, Perissodactyla och Marsupialia, samt övriga däggdjursarter som klassificeras som storvilt enligt nationell jaktlagstiftning.

1.3 småvilt: fjädervilt och vilda däggdjur som inte klassificeras som storvilt.

1.4 slaktkropp (tama hov- och klövdjur): hela kroppen av ett slaktat hov- eller klövdjur efter avblodning, urtagning och avlägsnande av gångbenen nedanför framknä och hasled, borttagning av huvud, svans och vid behov juver och dessutom, när det gäller nötkreatur, får, getter och hästdjur, efter avhudning.

1.5 slaktkropp (fjäderfä): hela kroppen av ett fjäderfä efter avblodning, plockning och urtagning. Avlägsnandet av hjärta, lever, lungor, muskelmage, kräva, njurar, gångbenen nedanför hasleden liksom huvudet, mat- och luftstrupen är dock frivilligt.

1.6 fjäderfän som styckhanteras enligt "New York-metoden": slaktkroppar av fjäderfä vars urtagning har senarelagts.

1.7 färskt kött: kött, även kött som är vakuumförpackat eller förpackat i modifierad atmosfär, som inte har undergått någon annan konserverande behandling än kylning, frysning eller snabbfrysning.

1.8 slaktbiprodukter: annat kött än slaktkroppen, även om det fortfarande är anslutet till slaktkroppen genom sina naturliga fästen.

1.9 inälvor: slaktbiprodukter från bröst-, buk- och bäckenhålorna, inklusive luft- och matstrupe och, när det gäller fjäderfä, kräva.

1.10 slakteri: anläggning för slakt av djur vars kött är avsett för försäljning som livsmedel, inklusive intilliggande utrymmen där djuren vistas i väntan på att slaktas.

1.11 styckningsanläggning: en anläggning för urbening och styckning av slaktkroppar, delar av slaktkroppar och andra ätliga delar av djur. Som styckningsanläggning räknas också sådana lokaler i anslutning till försäljningsställen där dessa arbetsmoment utförs för försäljning till konsument eller andra försäljningsställen.

1.12 uppsamlingscentral för vilt: plats där vilt som nedlagts förvaras före transporten till en viltbearbetningsanläggning.

1.13 viltbearbetningsanläggning: en anläggning för avhudning och vidare bearbetning av viltkött efter jakt.

1.14 malet kött: kött som har finfördelats eller malts i en kvarn med spiralskruv.

1.15 maskinurbenat kött: produkt som framställts av kött som lämnats kvar på benet efter urbening och som skiljts från benen på mekanisk väg så att köttets cellstruktur bryts sönder.

1.16 köttberedningar: färskt kött, inklusive malet kött, till vilket livsmedel, smakämnen eller andra tillsatser har tillförts eller vilket har undergått en behandling som inte är tillräcklig för att ändra köttets inre cellstruktur och följaktligen de egenskaper som är karakteristiska för färskt kött.

2. 2. LEVANDE MUSSLOR

2.1 musslor: blötdjur med lamellförgrenade gälar som livnär sig genom filtrering och, i vidare betydelse, tagghudingar, manteldjur och marina snäckor och sniglar.

2.2 marina biotoxiner: giftiga ämnen lagrade i musslor som livnär sig på toxinhaltig plankton.

2.3 konditionering: lagring av levande musslor från klass A-områden i tankar eller annan installation med rent havsvatten eller i naturliga habitat för att avlägsna sand, dy eller slem och förbättra den organoleptiska kvaliteten.

2.4 upptagare: varje fysisk eller juridisk person som med någon metod tar upp levande musslor från ett upptagningsområde i avsikt att bereda och saluföra dem.

2.5 upptagningsområde: varje område av hav, flodmynning eller lagun som utgör en naturlig fyndplats för musslor eller område som används för odling av musslor och från vilket levande musslor tas upp.

2.6 återutläggningsområde: varje område av hav, flodmynning eller lagun som godkänts av behörig myndighet, med klart markerade gränser, angivna med bojar, stolpar eller annan fast anordning, och som används uteslutande för naturlig rening av levande musslor.

2.7 leveransanläggning: varje godkänd anläggning, vid eller utanför kusten, avsedd för mottagning, konditionering, tvättning, rening, klassificering och förpackning av levande musslor avsedda att användas som livsmedel.

2.8 reningsanläggning: godkänd anläggning med tank, försörjd med rent havsvatten, i vilken levande musslor placeras under den tid som krävs för att avlägsna mikrobiologisk kontaminering så att musslorna blir tjänliga som livsmedel.

2.9 återutläggning: hantering som innebär att levande musslor under övervakning av behörig myndighet återutläggs i ett godkänt område i hav, lagun eller flodmynning under den tid som krävs för att avlägsna kontaminering. Överföring av musslor till områden som är mer lämpade för deras ytterligare tillväxt omfattas inte av denna definition.

2.10 fekal koliform: fakultativt aerob, gramnegativ, icke sporbildande, cytokromoxidasnegativ, stavformig bakterie som vid 44°C ± 0,2°C inom 24 timmar jäser laktos med gasbildning vid närvaro av gallsalter eller andra ytaktiva ämnen med samma tillväxthämmande egenskaper.

2.11 E. coli: fekal koliform bakterie som vid 44°C ± 0,2°C inom 24 timmar även bildar indol från tryptofan.

2.12 rent havsvatten: vatten, i form av havsvatten, bräckt vatten eller saltvatten framställt av sötvatten, som är fritt från mikrobiologisk kontamination, skadliga ämnen och/eller giftiga havsplankton i sådana mängder att det kan påverka kvaliteten på musslor och fiskeriprodukter.

3. 3. FISKERIPRODUKTER

3.1 fiskeriprodukter: alla viltlevande eller uppfödda salt- och sötvattensdjur, med undantag av musslor, vattendäggdjur och grodor, eller delar av sådana djur, inklusive rom och mjölke.

3.2 vattenbruksprodukter: alla fiskeriprodukter som föds och föds upp under kontrollerade förhållanden till dess att de släpps ut på marknaden som livsmedel samt salt- eller sötvattensfisk eller skaldjur som fångas i sitt naturliga habitat vid späd ålder och som hålls till dess att de uppnår önskad storlek för att säljas som livsmedel. De skall däremot inte betraktas som vattenbruksprodukter om de endast hålls vid liv utan att man försöker öka deras storlek eller vikt.

3.3 fabriksfartyg: fiskefartyg eller annan typ av fartyg på vilket fiskeriprodukter hanteras på ett eller flera av följande sätt samt därefter förpackas: filéas, skivas, flås, mals eller bereds. Fiskefartyg på vilka endast skal- och blötdjur kokas ombord anses inte vara fabriksfartyg.

3.4 frysfartyg: fiskefartyg eller annan typ av fartyg på vilket frysning av fiskeriprodukter utförs, i tillämpliga fall efter förberedelser, som t. ex. avblodning, huvudskärning, rensning och borttagande av fenor. Vid behov får dessa moment följas av förpackning och/eller emballering.

3.5 maskinrekombinerat fiskkött: fiskkött som efter filetering avlägsnas på mekaniskt sätt från rensad helfisk eller fiskben.

3.6 rent havsvatten: Se definitionen i punkt 2.12.

3.7 rent vatten från sjöar och vattendrag: vatten från sjöar och vattendrag, fritt från mikrobiologisk kontaminering och skadliga ämnen i kvantiteter som kan inverka negativt på den hygieniska kvaliteten av fiskeriprodukter.

4. 4. ÄGG

4.1 ägg: fågelägg i skal som är lämpliga för direkt konsumtion eller för industriell användning i livsmedel, med undantag av knäckta, ruvade och kokta, stekta eller på annat sätt tillagade ägg.

4.2 flytande ägg: det obehandlade innehållet i ägg när skalet avlägsnats.

4.3 äggproduktionsanläggning: en gård för produktion av ägg avsedda att användas som livsmedel.

4.4 knäckta ägg: ägg med skadat men obrutet skal och oskadade hinnor.

5. 5. MJÖLK

5.1 mjölk: sekret fritt från råmjölk som utsöndras från mjölkkörtlarna.

5.2 obehandlad mjölk (rå mjölk): mjölk som inte har behandlats med värme över 40°C. Behandling genom till exempel homogenisering och standardisering, som endast påverkar mjölkens kvalitet och inte dess hygieniska standard, får genomföras.

5.3 mjölkproduktionsenhet: anläggning som håller en eller flera mjölkproducerande kor, tackor, getter, bufflar eller hondjur av andra arter.

5.4 mejeri: en anläggning för bearbetning av rå mjölk eller för vidare bearbetning av mjölk.

6. 6. GRODLÅR OCH SNIGLAR

6.1 grodlår: bakre delarna av kroppen, avdelade på tvären bakom frambenen, benade och flådda, av arten Rana (släktet Ranida).

6.2 sniglar: landsnäckor av arterna Helix pomatia Linné, Helix aspersa Müller, Helix lucorum och arter som tillhör släktet Achatinidae.

7. 7. BEARBETADE PRODUKTER

7.1 bearbetad produkt: livsmedel som framställs genom att obearbetade produkter har genomgått en behandling, såsom upphettning, rökning, inläggning, torkning, marinering etc. eller en kombination av dessa processer eller produkter. Ämnen som krävs för framställningen eller för att skapa särdrag får tillsättas.

7.2 köttprodukter: produkter som framställs genom bearbetning av kött.

7.3 bearbetade fiskprodukter: fiskeriprodukter som har bearbetats.

7.3 äggprodukter: produkter som framställs av ägg, deras beståndsdelar eller blandningar av ägg sedan skal och hinnor avlägsnats. De får delvis blandas med andra livsmedel eller tillsatser. De kan vara flytande, koncentrerade, torkade, kristalliserade, frysta, snabbfrysta eller koagulerade.

7.4 mjölkprodukter: produkter beredda av rå mjölk, till exempel värmebehandlad konsumtionsmjölk, mjölkpulver, vassle, smör, ost, yoghurt (med eller utan tillsats av syra, salt, kryddor eller frukt) och rekonstituerad konsumtionsmjölk.

7.5 utsmält djurfett: fett som kommer från utsmältning av kött inklusive ben och är avsett att användas som livsmedel.

7.6 fettgrevar: proteinhaltiga rester efter utsmältning, efter partiell separation av fett och vatten.

7.7 gelatin: naturligt, lösligt protein, gelbildande eller icke gelbildande, som erhållits genom partiell hydrolys av kollagen som framställts av ben, hudar och skinn, ligament och senor från djur (även fisk och fjäderfän).

7.8 behandlade magar, blåsor och tarmar: magar, blåsor och tarmar som efter det att de har tagits ur och rengjorts har behandlats genom saltning, uppvärmning eller torkning.

8. 8. ANDRA DEFINITIONER

8.1 sammansatt produkt: livsmedel med bearbetade eller obearbetade produkter av animaliskt och vegetabiliskt ursprung.

8.2 återemballering: det ursprungliga emballaget ersätts med ett nytt emballage, eventuellt efter det att produkten har skurits eller skivats.

8.3 grossistmarknad: ett livsmedelsföretag som omfattar flera separata enheter som delar gemensamma anläggningar och avdelningar och som säljer livsmedel till andra livsmedelsföretag och inte till slutkonsumenten.

BILAGA II SÄRSKILDA KRAV

Förord

1. Denna bilaga gäller obearbetade och bearbetade produkter av animaliskt ursprung. Kraven i denna bilaga gäller inte sammansatta produkter. Möjliga faror som kan uppstå till följd av användningen av ingredienser av animaliskt ursprung måste dock identifieras och övervakas, och vid behov eliminieras eller reduceras till godtagbar nivå.

2. Om inget annat anges skall kraven i denna bilaga inte gälla försäljningsställen inom detaljhandel.

3. Om en anläggning skall godkännas enligt denna bilaga gäller följande:

a) Godkända anläggningar skall ha ett godkännandenummer som skall byggas på med koder som anger vilken typ av produkter av animaliskt ursprung som framställs. För grossistcentraler får godkännandenumret kompletteras med ytterligare ett nummer, som anger vilka enheter eller grupper av enheter som säljer eller tillverkar produkter av animaliskt ursprung.

b) Medlemsstaterna skall upprätthålla aktuella förteckningar över sina godkända anläggningar och deras respektive godkännandenummer.

Utöver ovanstående krävs också godkännande av grossistmarknader där bearbetade eller obearbetade produkter av animaliskt ursprung hanteras.

4. Där det krävs enligt denna bilaga skall produkter av animaliskt ursprung bära ett ovalt kontrollmärke för vilket följande regler gäller:

a) Kontrollmärkningen skall göras på anläggningen under eller omedelbart efter tillverkningen och på ett sådant sätt att märket inte kan återanvändas.

b) Kontrollmärket skall vara läsligt och outplånligt och bokstäverna lätta att urskilja. Det skall vara väl synligt för kontrollmyndigheten.

c) Kontrollmärket skall innehålla följande uppgifter:

- Avsändarlandets namn, antingen fullt utskrivet eller förkortat enligt följande:

A, B, DK, D, EL, E, F, FIN, IRL, I, L, NL, P, S, UK

- Anläggningens godkännandenummmer.

d) Beroende på hur de olika produkterna av animaliskt ursprung presenteras får kontrollmärket fästas på själva produkten, innerförpackningen eller emballaget eller tryckas på en etikett som fästs på själva produkten, innerförpackningen eller emballaget. Kontrollmärket kan även bestå av en platta av tåligt material som inte kan avlägsnas.

När det gäller produkter av animaliskt ursprung som transporteras i transportcontainrar eller större förpackningar och är avsedda för vidare hantering, bearbetning eller förpackning på en annan anläggning får kontrollmärket fästas på transportcontainerns eller emballagets utsida. Den mottagande anläggningen måste registerföra kvantitet, typ, ursprung och destination för produkter av animaliskt ursprung.

e) Kontrollmärkning på enskilda produkter av animaliskt ursprung som vid försäljning i detaljhandeln är placerade i en disk eller hylla krävs inte om kontrollmärket har placerats på utsidan av disken eller hyllan.

f) Om kontrollmärket fästs direkt på produkter av animaliskt ursprung skall de färger som används vara godkända enligt gemenskapsreglerna för färgämnen i livsmedel.

g) Om produkter av animaliskt ursprung packas upp och därefter återemballeras, hanteras eller bearbetas vidare på en annan anläggning skall denna vara godkänd och dess eget kontrollmärke skall fästas på produkterna.

Produkter för vilka ovannämnda kontrollmärkning inte gäller skall ha en märkning som gör det möjligt att spåra produktens ursprung och som klart skiljer sig från det ovala kontrollmärket.

5. Alla ämnen utom dricksvatten som används för att reducera faror hos produkter, samt villkoren för deras användning, skall godkännas enligt förfarandet i artikel 6, efter yttrande från Vetenskapliga kommittén. Genomförandet av detta stycke skall inte påverka det korrekta genomförandet av kraven i denna förordning.

6. Vid behov får särskilda villkor beviljas av den behöriga myndigheten med hänsyn till traditionella produktionsmetoder.

7. Denna bilaga skall tillämpas utan att det påverkar relevanta djurhälsoregler och strängare bestämmelser som har fastställts för att förhindra och kontrollera vissa transmissibla spongiforma encefalopatier.

AVSNITT I: KÖTT AV TAMA KLÖV- OCH HOVDJUR

Djur eller, i tillämpliga fall, varje sändning djur som skickas till slakt måste identifieras på ett sådant sätt att ursprunget kan spåras.

Djuren får inte komma från en anläggning eller ett område som omfattas av förflyttningsförbud utfärdade av djurhälsoskäl, förutom om behörig myndighet har tillåtit detta.

KAPITEL I: BESTÄMMELSER FÖR SLAKTERIER

Slakterier skall vara utformade och utrustade i enlighet med följande villkor:

1. De skall ha lämpliga och hygieniska uppställningsbås eller, om klimatet tillåter, väntboxar som är lätta att rengöra och desinficera. Dessa måste vara utrustade så att djuren vid behov kan få vatten och foder. Avrinning av avloppsvatten får inte äventyra livsmedelssäkerheten.

Om behörig myndighet anser det nödvändigt skall de också ha särskilda låsbara lokaler eller, om klimatet tillåter, bås med separat avlopp för djur som man vet är eller misstänker vara sjuka. Båsen skall vara placerade så att smittspridning till andra djur undviks.

Uppställningsutrymmena måste vara tillräckligt stora för att uppfylla djurskyddskraven. De måste vara utformade så att besiktning före slakt, inklusive identifiering av djuren eller grupperna av djur, underlättas.

2. De skall ha en slaktlokal och vid behov tillräckligt många lämpliga lokaler för att arbetsmomenten skall kunna utföras. De skall också vara utformade så att kontaminering av köttet undviks enligt följande:

a) Det skall finnas ett helt avskilt utrymme för bedövning och avblodning.

b) Skållning, avhårning, skrapning och svedning av svin vid svinslakt skall utföras på en plats som är avskild från annan verksamhet.

c) Lokalerna skall vara utformade så att köttet aldrig kommer i kontakt med golv, väggar eller utrustning.

d) Slaktbanden skall vara utformade så att slaktförfarandet kan pågå utan avbrott och så att korskontaminering undviks mellan de olika momenten.

Om flera slaktband körs i samma lokaler skall de vara avskilda på ett sådant sätt att ingen kontaminering sker mellan dem.

e) Följande arbetsmoment skall utföras avskilt från moment under vilka kött erhålls:

- Tömning av magar och tarmar. På slakterier med begränsad genomströmning får behörig myndighet tillåta att magar och tarmar rengörs i slaktlokalen vid tidpunkter då slakt inte sker.

- Behandling av tarmar och komagar, om detta utförs på slakteriet.

- Beredning och rengöring av andra slaktbiprodukter. Om arbetsmoment som rör avhudade huvuden sker på slakteriet men inte vid slaktbandet skall dessa utföras på tillräckligt avstånd från kött och andra slaktbiprodukter.

f) Det skall finnas en separat plats för emballering av slaktbiprodukter om detta görs på slakteriet.

g) Det skall finnas ett väl skyddat område som lämpar sig för avsändning av kött.

3. Det måste finnas utrustning för att desinficera verktyg med hett vatten som håller en tappningstemperatur av minst 82°C, eller med ett annat system som ger samma verkan.

4. Den utrustning personal som hanterar oskyddat kött använder för handtvätt skall ha kranar som inte manövreras med händerna.

5. Låsbara utrymmen för kyllagring av kött som hålls kvar samt för lagring av kött som förklarats otjänligt som livsmedel skall finnas tillgängliga.

6. Det skall finnas ett separat område med lämpliga faciliteter för rengöring och desinficering av transportmedel som används för boskap. Dessa områden och faciliteter är inte obligatoriska om officiellt godkända områden och faciliteter finns i närheten.

7. Det skall finnas låsbara utrymmen som avsätts för slakt av djur som man vet är eller som misstänks vara sjuka. Detta är inte nödvändigt om sådan slakt sker på andra anläggningar som godkänts av behörig myndighet för ändamålet eller i slutet av en normal slaktperiod. Lokalerna skall rengöras och desinficeras under officiell tillsyn innan de på nytt får användas för slakt.

8. Om spillning och mag- eller tarminnehåll lagras i slakteriets lokaler skall ett separat område eller en separat plats finnas för detta ändamål.

KAPITEL II: BESTÄMMELSER FÖR STYCKNINGSANLÄGGNINGAR

Följande skall gälla för styckningsanläggningar:

1. De skall vara byggda så att verksamheten kan pågå utan avbrott eller så att olika partier kan behandlas åtskilda.

2. Förpackat och oförpackat kött skall antingen lagras i olika lokaler eller vid olika tidpunkter.

3. Styckningslokalerna skall vara utrustade så att kylkedjan inte bryts under styckningen.

4. Den utrustning personal som hanterar oskyddat kött använder för handtvätt skall ha kranar som inte manövreras med händerna.

5. Det måste finnas utrustning för att desinficera verktyg med hett vatten som håller en tappningstemperatur av minst 82° C, eller med ett annat system som ger samma verkan.

KAPITEL III: SLAKTHYGIEN

1. Det skall inte finnas några onödiga dröjsmål mellan det ögonblick då djuren anländer till slakteriet och själva slakten. Djuren skall dock få vila före slakten om det är nödvändigt för deras välbefinnande. Endast levande djur avsedda för slakt får föras in i slakteriets lokaler, med undantag för djur som har nödslaktats på annan plats, hägnat vilt som har slaktats på produktionsanläggningen och ohägnat vilt.

Djur som har dött under transport eller i uppställningsbås får inte användas som livsmedel.

2. Djuren måste vara tillräckligt rena för att ingen onödig risk för kontaminering av köttet under slakten skall föreligga.

3. Innan djuren slaktas skall de uppvisas för den behöriga myndigheten för en besiktning före slakt. Den som ansvarar för driften på ett slakteri skall följa behörig myndighets instruktioner för att säkerställa att besiktningen före slakt genomförs under lämpliga betingelser.

4. Slaktdjur som förs in i slaktlokalen skall slaktas utan dröjsmål.

5. Bedövning, avblodning, avhudning, putsning och urtagning skall göras utan dröjsmål och på ett sådant sätt att varje kontaminering av köttet undviks. Man skall särskilt säkerställa att

- luft- och matstrupe inte skadas vid avblodningen, utom vid rituell slakt,

- all kontakt mellan skinnets utsida och slaktkroppen förhindras då hudar och skinn avlägsnas, och att personal och utrustning som kommer i kontakt med utsidan av hudar och skinn inte vidrör köttet,

- åtgärder vidtas för att förhindra att tarminnehållet spills ut vid urtagning och att urtagningen görs så snabbt som möjligt efter bedövningen,

- juvret tas bort på ett sådant sätt att ingen mjölk hamnar på slaktkroppen.

6. Avhudningen skall vara fullständig. Dock behöver huvudet inte avhudas.

- när det gäller kalv- och fårhuvuden, under förutsättning att huvudena hanteras på ett sådant sätt att all kontaminering av köttet undviks,

- när det gäller huvuden, inklusive tungan och hjärnan, som inte är avsedda att användas som livsmedel.

När grisar inte avhudas skall borsten avlägsnas genast. Risken för kontaminering av köttet med skållningsvatten måste minimeras. Vid skållning får godkända tillsatser användas, förutsatt att slaktkropparna efter behandlingen sköljs ordentligt med vatten av dricksvattenkvalitet.

7. Ingen synlig fekal kontaminering får finnas på slaktkropparna. All synlig kontaminering skall avlägsnas genom putsning.

8. Slaktkroppar och slaktbiprodukter får inte komma i kontakt med golv, väggar eller arbetsbänkar.

9. Innan djuren slaktas skall de uppvisas för den behöriga myndigheten för en besiktning före slakt. Den som ansvarar för driften på ett slakteri skall följa behörig myndighets instruktioner för att säkerställa att besiktningen efter slakt genomförs under lämpliga betingelser.

Delar som har avlägsnats från slaktkroppen före besiktningen efter slakt skall kunna identifieras som härrörande från en viss slaktkropp. Förutsatt att penisen inte uppvisar patologiska förändringar eller skador kan den dock kasseras omedelbart.

Båda njurarnas fettmantel och njurkapsel skall avlägsnas.

Om blod eller slaktbiprodukter från flera djur samlas i samma behållare innan besiktningen efter slakt har avslutats skall hela innehållet förklaras otjänligt som livsmedel om slaktkroppen av ett av djuren i partiet förklarats otjänlig som livsmedel.

Slaktkroppar och slaktbiprodukter får inte komma i kontakt med varandra innan besiktningen efter slakt har slutförts.

10. Följande gäller för besiktning efter slakt:

- Tonsillerna på nötkreatur som är under sex veckor och på svin måste avlägsnas på ett hygieniskt sätt.

- Delar som är otjänliga som livsmedel skall omedelbart avlägsnas från den rena delen av anläggningen.

- Kött som tagits i beslag eller förklarats otjänligt som livsmedel och oätliga biprodukter får inte komma i kontakt med kött som förklarats tjänligt som livsmedel.

- Inälvor eller delar av dessa som inte har avlägsnats från slaktkroppen före besiktningen efter slakt skall, med undantag av njurar eller om inte annat föreskrivs, om möjligt avlägsnas helt, och detta skall ske snarast möjligt.

11. När slakten och besiktningen efter slakt är slutförda skall köttet lagras enligt bestämmelserna i kapitel IX i detta avsnitt.

12. Om anläggningar är godkända för slakt av olika djurarter eller för att hantera slaktkroppar av hägnat och ohägnat vilt skall försiktighetsåtgärder vidtas för att genom åtskillnad antingen i tid eller rum av de arbetsmoment som utförs på de olika arterna förhindra korskontaminering mellan dessa. Det skall finnas separata faciliteter för att ta emot och lagra slaktkroppar såväl av hägnat vilt som slaktats på jordbruksföretaget som av ohägnat vilt.

KAPITEL IV: HYGIEN VID STYCKNING OCH URBENING

1. På godkända slakterier får slaktkroppar av tama hov- och klövdjur dock styckas till halva slaktkroppar och halva slaktkroppar till högst tre styckdelar eller kvartsparter. Ytterligare styckning och urbening skall utföras på en styckningsanläggning.

2. Arbetet med köttet skall organiseras så att tillväxt av patogena mikroorganismer och bildning av toxiner eller andra patogena ämnen förhindras. Särskilt gäller följande:

a) Kött avsett för styckning skall föras in till arbetsplatsen efter hand som det behövs.

b) Vid styckning, urbening, skivning, tärning, förpackning och emballering får köttets kylkurva aldrig brytas.

Om kött benas ur och styckas innan den temperatur har uppnåtts som föreskrivs i kapitel IX i detta avsnitt för lagring och transport skall köttet föras antingen direkt från slaktlokalen till styckningslokalen i ett enda moment eller efter att först ha förvarats i kylrum. Så snart köttet är styckat, och i tillämpliga fall förpackat, skall kött från slaktkroppar kylas till 7° C och slaktbiprodukter till 3° C.

c) Om lokalerna är godkända för styckning av kött av olika djurslag skall försiktighetsåtgärder vidtas för att undvika korskontaminering mellan djurarterna, om så krävs genom att de arbetsmoment som rör olika arter skiljs åt i rum eller tid.

KAPITEL V: SÄRSKILDA BESTÄMMELSER

Medlemsstaterna får anpassa bestämmelserna i kapitlen I och II för anläggningar som ligger i regioner med särskilda geografiska begränsningar eller försörjningssvårigheter, eller som betjänar den lokala marknaden. Hygiennivån får inte riskeras. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om sådana särskilda bestämmelser.

Anläggningar som betjänar den lokala marknaden skall innebära slakterier och styckningsanläggningar som saluför sitt kött i sitt närområde.

KAPITEL VI: NÖDSLAKT

1. Kött av djur som har nödslaktats på grund av allvarliga fysiologiska eller funktionella problem får inte förklaras tjänligt som livsmedel.

2. Kött av djur som har nödslaktats på annan plats än slakteriet efter en olycka får förklaras tjänligt som livsmedel avsett för den lokala marknaden om följande krav uppfylls:

- Djuret skall ha undersökts av en veterinär före slakt. Djuret får dock av djurskyddsskäl slaktas innan det har genomgått veterinärundersökning.

- Djuret skall ha slaktats efter bedövning samt ha avblodats och om möjligt tagits ur på platsen. Veterinären får i särskilda fall tillåta skjutning.

- Efter slakten skall det slaktade och avblodade djuret snarast möjligt och under godtagbara hygieniska förhållanden transporteras till ett godkänt slakteri. Om det slaktade djuret inte kan föras till ett sådant slakteri inom en timme skall det transporteras i en container eller ett transportmedel där temperaturen hålls mellan 0°C och 4°C. Urtagning skall genomföras så snart som möjligt. Om perioden mellan slakt och urtagning är alltför lång får den officielle veterinären kräva att särskilda kontroller genomförs i samband med besiktningen efter slakt. Om urtagning genomförs på plats skall inälvorna åtfölja slaktkroppen till slakteriet.

- Det slaktade djuret och i tillämpliga fall dess inälvor skall transporteras på ett hygieniskt sätt till slakteriet och skall under transporten åtföljas av ett intyg utfärdat av den veterinär som har beordrat slakten. Intyget skall visa resultatet av besiktningen före slakt, tidpunkten för slakten, varje behandling djuret har genomgått samt, vid behov, resultatet av besiktningen av inälvorna.

- Det slaktade djuret skall efter en noggrann besiktning efter slakt, vid behov kompletterad med en bakteriologisk kontroll och en restsubstansanalys, ha förklarats vara helt eller delvis tjänligt som livsmedel.

- Köttet skall inte förses med kontrollmärkning men med en identifieringsmärkning som är godkänd av behörig myndighet.

3. Kött från djur som har nödslaktats efter en olycka på slakteriet får saluföras om djuret har undersökts före slakt, om inga andra allvarliga skador har hittats än de som uppstod omedelbart före slakt och om köttet efter en noggrann besiktning efter slakt har förklarats helt eller delvis tjänligt som livsmedel.

KAPITEL VII: GODKÄNNANDE OCH REGISTRERING AV ANLÄGGNINGAR

Slakterier, styckningsanläggningar och kylhus måste godkännas av behörig myndighet och få ett godkännandenummer. Anläggningar med begränsad kapacitet som distribuerar sina produkter endast på den lokala marknaden får dock registreras. Sådana anläggningar skall inte märka sina produkter med den kontrollmärkning som avses i kapitel VIII.

KAPITEL VIII: KONTROLLMÄRKNING

1. Den officielle veterinären skall ansvara för märkningen av kött, genom att övervaka märkningen och ha hand om den stämpel som skall användas på köttet och som skall lämnas över till medhjälpande personal eller särskilt utsedda anställda på anläggningen vid den tidpunkt då märkningen skall göras och under den tidrymd som krävs för detta moment.

Kontrollmärkena får avlägsnas endast om köttet skall behandlas ytterligare på en annan skild, godkänd anläggning där ursprungsmärket skall ersättas med den anläggningens nummer.

2. När besiktningen efter slakt är klar skall slaktkroppar, halva slaktkroppar, kvartsparter och slaktkroppar som delas i tre delar märkas med bläck- eller brännstämpel på ytan så att det går lätt att identifiera det slakteri där de har sitt ursprung.

3. Levrar skall märkas med brännstämpel, såvida de inte är förpackade eller emballerade.

4. Om styckat kött och emballerade och styckade slaktbiprodukter erhålls från en styckningsanläggning skall kontrollmärket fästas eller vara tryckt på emballaget. Om styckat kött eller slaktbiprodukter förpackas får etiketten dock fästas på förpackningen på ett sådant sätt att den förstörs när förpackningen bryts.

5. På kontrollmärket får det anges vilken officiell veterinär som besiktigade köttet.

KAPITEL IX: LAGRING, TRANSPORT OCH MOGNADSLAGRING

1. Förutom när styckning och urbening sker medan köttet är varmt skall det efter besiktningen efter slakt kylas till en inre temperatur av högst 7° C för kött av slaktkroppar och högst 3° C för slaktbiprodukter på ett sådant sätt att kylkurvan ger en jämn sänkning av temperaturen. Under kylningen skall ventilationen vara tillräcklig för att förhindra kondensbildning på köttets yta. Av tekniska skäl i samband med köttets mognadslagring får undantag beviljas från fall till fall när det gäller transport av kött till styckningsanläggningar eller slakteributiker som ligger i omedelbar närhet av slakteriet, under förutsättning att transporten inte tar mer än en timme.

2. Kött avsett för infrysning skall frysas utan onödigt dröjsmål, vid behov med iakttagande av en stabiliseringsperiod före infrysningen.

3. Oskyddat och emballerat kött får inte lagras i samma lokal, utom då lagringen sker vid olika tidpunkter.

4. Slaktkroppar, halva slaktkroppar, halva slaktkroppar som styckats i högst tre styckdelar för partihandel samt kvartsparter får transporteras vid högre temperaturer än de som anges i punkt 1 under betingelser som efter samråd med vetenskapliga kommittén skall fastställas enligt förfarandet i artikel 6.

5. Kött får inte komma i kontakt med golvet. Transportlådor får inte placeras direkt på golvet.

6. Emballerat kött får inte transporteras tillsammans med oförpackat kött såvida det inte på lämpligt sätt är fysiskt åtskilt. Magar får inte transporteras om de inte har skållats eller rengjorts, inte heller huvuden och fötter om de inte har avhudats eller skållats och avhårats.

KAPITEL X: YTTERLIGARE GARANTIER

Med avseende på salmonella skall följande regler tillämpas på nötkött, kalvkött och griskött avsett för Sverige och Finland:

a) Sändningarna skall ha genomgått mikrobiologisk provtagning på ursprungsanläggningen.

b) Den provtagning som föreskrivs i punkt a skall inte genomföras för sändningar av kött av nöt och svin på väg till en anläggning för pastörisering, sterilisering eller annan behandling med motsvarande effekt.

c) Den provtagning som föreskrivs i punkt a får inte genomföras för kött som härrör från en anläggning som omfattas av ett operativt program som kommissionen enligt förfarandet i artikel 6 har godkänt som likvärdigt med det som har godkänts för Sverige och Finland.

Kommissionen får ändra och uppdatera medlemsstaternas operativa program enligt förfarandet i artikel 6.

AVSNITT II: FJÄDERFÄKÖTT

Kraven i detta avsnitt gäller även kött av hardjur.

Ratiter skall behandlas enligt reglerna nedan, men med lämplig anpassning till storlek så att hygienbestämmelserna följs.

KAPITEL I: TRANSPORT AV FJÄDERFÄN TILL SLAKTERIET

1. Fjäderfäna skall vid uppsamlingen på uppfödningsanläggningen och under transporten behandlas varsamt och så att onödigt lidande undviks. Endast fjäderfän som inte visar tecken på sjukdom eller andra defekter får transporteras. Fjäderfä som uppvisar sjukdomssymtom eller har sitt ursprung i en besättning som är kontaminerad med agens som kan påverka folkhälsan skall transporteras under den behöriga myndighetens kontroll.

2. Utrustning som används för att samla upp levande fjäderfän skall rengöras och desinficeras innan den används på nytt. Transportlådor för leverans av fjäderfä till slakteriet skall vara av korrosionsbeständigt material samt vara lätta att rengöra och desinficera.

3. Vid ankomsten till slakteriet skall fjäderfäna få vila före slakt.

KAPITEL II: BESTÄMMELSER FÖR SLAKTERIER

Följande skall gälla för slakterier:

1. En lokal eller ett täckt utrymme skall finnas för mottagning och besiktning av djuren före slakt.

2. För att undvika kontaminering av produkter av köttet skall slakterier vara byggda på följande sätt:

- En slaktlokal skall finnas där dels bedövning och avblodning, dels plockning och eventuell skållning skall kunna utföras vid skilda arbetsplatser.

- Det skall finnas en lokal för urtagning och vidare slakthantering som är så stor att urtagningen kan utföras på en plats som är tillräckligt avskild från övriga arbetsplatser, eller avskild från dessa med hjälp av en mellanvägg, så att all kontaminering förhindras.

- Slaktbanden skall vara utformade så att slaktförfarandet kan pågå utan avbrott och så att både korskontaminering mellan slaktbandets olika momenten och kontakt mellan slaktkropparna och väggar, utrustning etc. undviks.

- Det skall finnas ett väl skyddat område som lämpar sig för utleverans av kött.

3. Det skall finnas tillräcklig kylkapacitet i förhållande till produktionsvolymen.

4. De skall ha låsbara lokaler för kylförvaring av beslagtaget kött.

5. Det måste finnas utrustning för att desinficera verktyg med hett vatten som håller en tappningstemperatur av minst 82° C, eller med ett annat system som ger samma verkan.

6. Den utrustning personal som hanterar oskyddat kött använder för handtvätt skall ha kranar som inte manövreras med händerna.

7. Det skall finnas ett separat område med lämpliga faciliteter för rengöring och desinficering av transportmedel och, i tillämpliga fall, av transportutrustning, till exempel lådor. Dessa områden och faciliteter är inte obligatoriska om officiellt godkända områden och faciliteter finns i närheten.

KAPITEL III: BESTÄMMELSER FÖR STYCKNINGSANLÄGGNINGAR

Följande skall gälla för styckningsanläggningar:

1. De skall vara byggda så att verksamheten kan pågå utan avbrott eller så att olika partier kan behandlas åtskilda.

2. Förpackat och oförpackat kött skall antingen lagras i olika lokaler eller vid olika tidpunkter.

3. Styckningslokalerna skall vara utrustade så att kylkedjan inte bryts under styckningen.

4. Den utrustning personal som hanterar oskyddat kött använder för handtvätt skall ha kranar som inte manövreras med händerna.

5. Det måste finnas utrustning för att desinficera verktyg med hett vatten som håller en tappningstemperatur av minst 82° C, eller med ett annat system som ger samma verkan.

Om följande moment utförs på styckningsanläggningen skall denna ha separata lokaler för detta:

- Urtagning av gäss och änder som uppföds för framställning av gås- eller ankleverpastej ("foie gras") och som har bedövats, avblodats och plockats på uppfödningsanläggningen.

- Urtagning av fjäderfä som styckhanterats enligt "New York-metoden".

Detta skall inte gälla om momenten i god tid hålls åtskilda från styckningen och under förutsättning att det tillämpas förfaranden för rengöring och desinfektion.

KAPITEL IV: SLAKTHYGIEN

1. Transportlådor för leverans av levande fjäderfän skall rengöras och desinficeras varje gång de töms.

2. Endast levande fjäderfän avsedda för slakt får föras in i slaktlokalerna, med undantag för hägnade ratiter som slaktats på uppfödningsanläggningen, fjäderfän som styckhanterats enligt "New York-metoden" och slaktats på uppfödningsanläggningen, småvilt samt gäss och ankor som fötts upp för produktion av "foie gras" och som har bedövats, avblodats och plockats på uppfödningsanläggningen.

Djur som har dött under transport eller i uppställningsbås får inte användas som livsmedel.

3. Om detta föreskrivs i gemenskapens lagstiftning skall djuren innan de slaktas uppvisas för den behöriga myndigheten för en besiktning före slakt. Den som ansvarar för driften på ett slakteri skall följa behörig myndighets instruktioner för att säkerställa att besiktningen före slakt genomförs under lämpliga betingelser.

4. Om anläggningar är godkända för slakt av olika djurarter eller för att hantera slaktkroppar av hägnat och ohägnat vilt skall försiktighetsåtgärder vidtas för att genom åtskillnad antingen i tid eller rum av de arbetsmoment som utförs på de olika arterna förhindra korskontaminering mellan dessa. Det skall finnas separata faciliteter för att ta emot och lagra slaktkroppar av hägnade ratiter som slaktats på jordbruksföretaget och av småvilt.

5. Fjäderfän som förs in i slaktlokalen skall slaktas omedelbart efter bedövning, förutom om slakten utförs enligt en religiös ritual.

6. Bedövning, avblodning, avhudning eller plockning, putsning och urtagning skall göras utan dröjsmål och på ett sådant sätt att varje kontaminering av köttet undviks. Under urtagning skall lämpliga åtgärder vidtas för att förhindra att tarminnehållet spills ut.

7. Slaktade djur skall genomgå en besiktning efter slakt under den behöriga myndighetens kontroll. Den som ansvarar för driften på ett slakteri skall följa behörig myndighets instruktioner för att säkerställa att besiktningen efter slakt genomförs under lämpliga betingelser, så att de slaktade fjäderfäna kan inspekteras korrekt.

8. Inälvor eller delar av dessa som inte har avlägsnats från slaktkroppen före besiktningen efter slakt skall, med undantag av njurar, om möjligt avlägsnas helt och snarast möjligt efter besiktningen efter slakt.

9. Efter besiktning och urtagning skall slaktade fjäderfän utan dröjsmål rengöras och kylas till en temperatur av högst 4° C, förutom då köttet styckas när det är varmt. Fjäderfän som styckhanteras enligt "New York-metoden" får förvaras vid en temperatur av högst 4°C i upp till 15 dagar. Senast efter denna periods slut skall fjäderfäna tas ur på ett slakteri eller en styckningsanläggning. Sådana fjäderfän skall åtföljas av ett intyg underskrivet av den behöriga myndigheten som visar att de icke urtagna slaktkropparna härrör från fåglar som besiktigades före slakt på ursprungsanläggningen och befanns vara friska.

10. När slaktkroppar av fjäderfä vattenkyls skall följande beaktas:

a) Alla försiktighetsåtgärder skall vidtas för att undvika korskontaminering av slaktkropparna, varvid hänsyn skall tas till slaktkroppens vikt, vattnets temperatur, vattenflödets volym och riktning samt kyltiden.

b) Utrustningen skall tömmas helt, rengöras och vid behov desinficeras.

c) Följande skall registreras kontinuerligt med kalibrerad kontrollapparatur:

- Vattenförbrukning vid spraytvättning före vattenkylning.

- Vattnets temperatur på de platser i behållaren eller behållarna där slaktkropparna förs in eller tas ut.

- Vattenförbrukningen under kylningsförfarandet.

- De kylda slaktkropparnas sammanlagda vikt.

11. Fjäderfän som är eller misstänks vara sjuka eller fjäderfän som slaktats inom ramen för program för sjukdomsbekämpning eller kontrollprogram får slaktas på anläggningen endast med tillstånd av behörig myndighet. Slakten skall då utföras under den behöriga myndighetens tillsyn och åtgärder vidtas för att förhindra kontaminering. Lokalerna skall rengöras och desinficeras innan de får användas på nytt.

KAPITEL V: HYGIEN VID STYCKNING OCH URBENING

Arbetet med köttet skall organiseras så att tillväxt av patogena mikroorganismer och bildning av toxiner eller andra patogena ämnen förhindras. Särskilt gäller följande:

1. Kött avsett för styckning skall föras in till arbetsplatsen efter hand som det behövs.

2. Vid styckning, urbening, skivning, tärning, förpackning och emballering får köttets kylkurva aldrig brytas.

Om kött benas ur och styckas innan det har nått en temperatur av 4° C skall köttet föras antingen direkt från slaktlokalen till styckningslokalen i ett enda moment eller efter att först ha förvarats i kylrum. Styckningen skall genomföras omedelbart efter överföringen.

3. Så snart köttet är styckat och vid behov inslaget och emballerat skall det kylas till 4° C.

4. Om lokalerna är godkända för styckning av kött av olika djurslag, eller för hantering av fjäderfän som styckhanterats enligt "New York-metoden" och småvilt, skall försiktighetsåtgärder vidtas för att undvika korskontaminering mellan djurarterna, om så krävs genom att de arbetsmoment som rör olika arter skiljs åt i rum eller tid.

KAPITEL VI: SÄRSKILDA BESTÄMMELSER

1. Medlemsstaterna får anpassa bestämmelserna i kapitlen II och III för anläggningar som ligger i regioner med särskilda geografiska begränsningar eller försörjningssvårigheter, eller som betjänar den lokala marknaden. Hygiennivån får inte riskeras. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om sådana särskilda bestämmelser.

Anläggningar som betjänar den lokala marknaden skall innebära jordbruksföretag med en årlig produktion på högst 10 000 fjäderfän och som levererar egenproducerat färskt fjäderfäkött i små kvantiteter

- antingen direkt till slutkonsumenten på företaget eller till matmarknader som hålls en gång i veckan i närområdet, eller

- till återförsäljare som säljer direkt till slutkonsumenten, förutsatt att denne återförsäljare bedriver sin verksamhet i producentens närområde.

2. Medlemsstaterna får

- tillåta vidare hantering på för ändamålet godkända anläggningar av hägnat fjädervilt och hägnat småvilt som slaktas och avblodas på jordbruksföretaget,

- bevilja undantag från bestämmelserna för slakt och urtagning vid produktion av ofullständigt urtaget eller icke urtaget hägnat fjädervilt.

3. Slakt, avblodning och plockning av fjäderfän som fötts upp och slaktats för framställning av gås- eller ankleverpastej ("foie gras") får utföras på jordbruksföretaget, förutsatt att detta sker i en separat lokal som helt uppfyller hygienreglerna. De icke urtagna slaktkropparna skall omedelbart och utan att kylkedjan bryts transporteras till ett slakteri eller en styckningsanläggning med en särskild lokal där slaktkropparna skall tas ur inom 24 timmar under den behöriga myndighetens tillsyn. Vid transport måste sådana slaktkroppar av fjäderfä åtföljas av ett intyg underskrivet av den officielle veterinären med uppgifter om ursprungsflockens hälsotillstånd och hygienen på uppfödningsanläggningen.

4. Om behörig myndighet tillåter slakt av djur på jordbruksföretaget enligt punkt 3 skall följande regler gälla:

- Jordbruksföretaget skall regelbundet genomgå veterinärbesiktning och skall inte vara föremål för några restriktioner av djur- eller folkhälsoskäl.

- Behörig myndighet skall i förväg underrättas om vilken dag fjäderfäna kommer att slaktas.

- Anläggningen skall ha en plats där den grupp fjäderfän som skall slaktas kan föras samman för att besiktigas före slakt.

- Anläggningen skall ha lämpliga lokaler för hygienisk slakt och vidare hantering av fjäderfäna.

- Djurskyddsbestämmelserna skall följas.

KAPITEL VII: GODKÄNNANDE OCH REGISTRERING AV ANLÄGGNINGAR

Slakterier, styckningsanläggningar och kylhus måste godkännas av behörig myndighet och få ett godkännandenummer. Anläggningar med begränsad kapacitet enligt kapitel VI, som distribuerar sina produkter endast på den lokala marknaden, får dock registreras.

KAPITEL VIII: YTTERLIGARE GARANTIER

Med avseende på salmonella skall följande regler tillämpas på tamhöns, kalkon, pärlhöns, ankor och gäss avsedda för Sverige och Finland:

a) Sändningarna skall ha genomgått mikrobiologisk provtagning på ursprungsanläggningen.

b) Den provtagning som föreskrivs i punkt a får inte genomföras för kött som härrör från en anläggning som omfattas av ett operativt program som kommissionen enligt förfarandet i artikel 6 har godkänt som likvärdigt med det som har godkänts för Sverige och Finland.

Kommissionen får ändra och uppdatera medlemsstaternas operativa program enligt förfarandet i artikel 6.

AVSNITT III: KÖTT AV HÄGNAT VILT

1. Bestämmelserna för kött av tama hov- och klövdjur skall gälla för produktion och saluföring av kött av hägnat klövvilt (hjort och vildsvin).

2. Bestämmelserna för fjäderfäkött skall gälla för produktion och saluföring av ratitkött.

3. Om viltet inte kan transporteras får den behöriga myndigheten utan hinder av punkterna 1 och 2 tillåta slakt av hägnat vilt på ursprungsanläggningen för att undvika all risk för den som hanterar djuren eller för att skydda dessa. Detta tillstånd får ges under förutsättning av följande:

- Hjorden skall regelbundet genomgå veterinärbesiktning och skall inte vara föremål för några restriktioner av djur- eller folkhälsoskäl.

- En begäran skall göras av djurägaren.

- Behörig myndighet skall i förväg underrättas om vilken dag djuren kommer att slaktas.

- Anläggningen skall ha en plats där den grupp djur som skall slaktas kan föras samman för att besiktigas före slakt.

- Anläggningen skall ha lämpliga lokaler för slakt, stickning och avblodning av djuren och om ratiteter skall plockas, för plockning av dessa.

- Slakt genom stickning och avblodning skall ske efter bedövning i enlighet med direktiv 93/119/EG. Slakt genom skjutning får tillåtas.

- De slaktade och avblodade djuren skall hängas upp efter slakt och snarast möjligt och under tillfredsställande hygieniska förhållanden transporteras till en godkänd anläggning. Om djur som slaktas på uppfödningsanläggningen inte kan föras till en godkänd anläggning inom en timme skall de transporteras i en container eller ett transportmedel där temperaturen hålls mellan 0°C och 4°C. Urtagning skall genomföras så snart som möjligt efter bedövning och avblodning.

- De slaktade djuren skall under transport till den godkända anläggningen åtföljas av ett intyg utfärdat och undertecknat av den officielle veterinären vilket visar att besiktningen före slakt givit ett gynnsamt resultat och att slakt och avblodning genomförts korrekt samt anger när slakten ägt rum.

4. Alla arbetsmoment i slakten av renar avsedda för handel inom gemenskapen får utföras i mobila slaktenheter i enlighet med bestämmelserna för kött av tama hov- och klövdjur. Villkoren för användning av mobila slaktenheter för andra arter skall efter yttrande från Vetenskapliga kommittén fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 6.

AVSNITT IV: KÖTT AV VILT

Detta avsnitt gäller inte jaktbyten eller nedlagt vilt som transporteras av resenärer, förutsatt att det handlar om ringa kvantiteter småvilt eller enbart ett enda större vilt djur samt att det framgår av omständigheterna att villebrådet inte är avsett för kommersiella ändamål och under förutsättning att det inte härrör från ett område eller en region där särskilda restriktioner gäller i fråga om djurhälsa eller på grund av förekomsten av restsubstanser,

KAPITEL I: UTBILDNING AV JÄGARE I HÄLSA OCH HYGIEN

1. Personer som ansvarar för viltjakt och för utsläppande på marknaden av viltkött avsett att användas som livsmedel skall ha tillräckliga kunskaper i vilthygien och -patologi för att kunna göra en första undersökning av viltköttet på plats.

Medlemsstaterna skall för det ändamålet inrätta utbildnings- och informationsprogram för bland annat jägare, jägmästare och viltvårdare där minst följande skall behandlas:

- Normal anatomi, fysiologi och normalt beteende för vilt.

- Onormalt beteende och sjukliga förändringar hos vilt på grund av sjukdomar, miljöföroreningar eller andra faktorer som kan påverka människors hälsa efter konsumtion av köttet.

- Hygienregler och korrekta metoder för att bland annat hantera, transportera och ta ur döda vilda djur.

- Lagar och andra författningar som gäller hälso- och hygienregler för utsläppande på marknaden av viltkött.

Sådana program skall om möjligt införas och bedrivas i samarbete med officiellt erkända jägarorganisationer för att säkra att jägare kontinuerligt utbildas och informeras om möjliga folkhälsorisker med kött av vilt.

2. Enskilda jägare, eller minst en person i jaktlaget, skall ha tillräcklig kompetens enligt ovanstående för att kunna genomföra en hälsokontroll av de nedlagda djuren.

KAPITEL II: NEDLÄGGNING, URTAGNING OCH TRANSPORT AV VILT TILL GODKÄND ANLÄGGNING

1. Efter avlivning skall storvilt öppnas och magar och inälvor tas ut. Småvilt får tas ur helt eller delvis på plats eller på en viltbearbetningsanläggning.

2. Nedlagda djur skall undersökas av jägaren, en utbildad person enligt kapitel I.2 eller vid behov en veterinär så snart som möjligt efter nedläggningen och passningen för en bedömning om det finns tecken på att köttet utgör en hälsorisk.

a) Finns det inga symptom eller tecken på detta eller på någon miljömässig kontaminering får viltet antingen släppas för direkt privat konsumtion eller snarast möjligt transporteras till en uppsamlingscentral eller viltbearbetningsanläggning. Viltet får inte bearbetas på något sätt på uppsamlingscentralen. På bearbetningsanläggningen skall viltet uppvisas för behörig myndighet för inspektion. Såvida inte slaktkroppen åtföljs av ett intyg från en u