Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning om stöd till samordning av transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar"

(2001/C 123/07)

Den 15 september 2000 beslutade rådet att i enlighet med artikel 71 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som ansvarat för beredningen av ärendet, antog sitt yttrande den 7 december 2000. Föredragande var Dethmer H. Kielman.

Vid sin 378:e plenarsession den 24-25 januari 2001 (sammanträdet den 24 januari 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 77 röster för och 1 nedlagd röst.

1. Kommissionens förslag

1.1. För 30 år sedan antog rådet sin förordning (EEG) nr 1107/70 av den 4 juni 1970 om stöd till transporter på järnväg, väg och inre vattenvägar. Syftet med denna förordning var att definiera begreppet "samordning" i enlighet med artikel 73 i EG-fördraget, så att gränserna mellan det gällande undantaget (främst förvaltning av järnvägssektorn) och de allmänna reglerna kunde fastställas med säkerhet.

1.2. Sedan dess har väg-, järnvägs- och inre vattenvägsektorerna genomgått betydande avregleringar med varierande hastighet och omfattning. Även om rådets förordning (EEG) nr 1107/70 i viss utsträckning har ändrats finns det nu starka argument för att förenkla hela texten.

Ett av syftena med den föreslagna förordningen är att klargöra hur tillämpningen av artikel 73 i EG-fördraget kommer att spegla det sätt på vilket transportmarknaden har utvecklats. Det är tydligt att artikel 73 har en funktion att fylla i fråga om infrastrukturfinansiering.

Förslaget till förordning innehåller därför ett omfattande undantag för stöd till utveckling eller drift av transportinfrastruktur som gagnar förvaltare av infrastruktur och - i fråga om fraktsektorn - stöd till gagn för användare av transportinfrastruktur som ersättning för de obetalda kostnaderna hos konkurrerande transportsätt.

1.3. Avregleringen av landtransporter har försenats på grund av kravet i artikel 71 i EG-fördraget om lagstiftning för särskilt marknadstillträde. Ett fullt marknadstillträde till transportmarknaderna har därför fortfarande inte uppnåtts.

1.4. Internationella godstransporter på väg avreglerades fullständigt den 1 juli 1998 och persontransporter på väg avreglerades den 1 juni 1996. Transporter på inre vattenvägar avreglerades den 1 januari 2000 och kombinerade transporter den 1 juni 1993. Avregleringen av transporter på järnväg fortskrider och diskussionen handlar nu om det s.k. åtgärdspaketet för järnvägsinfrastruktur.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Stöd från medlemsstaterna som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion är oförenligt med bestämmelserna för den inre marknaden och förbjudet enligt EG-fördraget, när detta stöd inverkar negativt på handeln mellan medlemsstaterna.

2.2. Offentlig finansiering av infrastruktur för landtransport som är öppen för alla potentiella användare och som förvaltas av staten omfattas normalt sett inte av EG-fördraget, eftersom inget enskilt företag gynnas. Ett exempel är finansieringen av transportinfrastruktur i medlemsstaterna. Anläggning och förvaltning av transportinfrastruktur faller därför inte inom förordningens tillämpningsområde.

2.3. Statligt stöd på transportområdet bör betraktas ur ett särskilt perspektiv, eftersom staten måste vidta åtgärder för att tillhandahålla transporter inom ramen för stadsplaneringen och den fysiska planeringen samt ta hänsyn till sociala och miljömässiga aspekter.

2.4. Artikel 73 i EG-fördraget medger stöd till samordning av transport och ersättning för allmän trafikplikt.

2.5. De stödåtgärder som avses i denna förordning påverkar behovet av statliga åtgärder när marknaden inte kännetecknas av fri och öppen konkurrens eller när det finns problem på marknaden, såsom negativa externa effekter eller offentliga varor.

2.6. Kommissionen medger att begreppet "externa kostnader" inte definieras inom EG-rätten, men anser att det uppstår problem på marknaden om man bortser från dessa kostnader.

2.7. Ett av EG-fördragets undantag från reglerna om statligt stöd gäller ersättning för allmän trafikplikt, när denna service inte är ekonomiskt lönsam för transportföretaget. I rådets förordning (EEG) nr 1191/69 av den 26 juni 1969 om medlemsstaternas åtgärder i fråga om allmän trafikplikt på järnväg, väg och inre vattenvägar fastställs kriterier som bestämmer de statliga ersättningsnivåer som tillåts när sådan allmän trafikplikt införs.

2.8. I enlighet med artikel 87.3 c med stöd av artikel 73 i EG-fördraget kan kommissionen bevilja statligt stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. För att uppmuntra transportföretagen att investera i kombinerade transporter bör man påskynda diskussionen om avskaffande av regeln om försumbart stöd för transportföretag. Under denna minimigräns betraktas offentliga stödåtgärder inte längre som statsstöd.

2.9. Bestämmelserna i förordningen gäller samordning av transporter avseende järnväg, väg och inre vattenvägar. Sjötransportanläggningar omfattas dock inte av förordningen. Omlastning mellan olika typer av landtransporter faller emellertid inom förordningens tillämpningsområde, oavsett var omlastningsanläggningarna är belägna. All omlastning som omfattar sjötransport, även i kombination med landtransporter, ligger utanför den föreslagna förordningens tillämpningsområde.

2.10. Hittills har det endast funnits undantag för direkta investeringar i inre vattenvägar och terminaler för kombinerade transporter i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 1107/70. Detta var dock särskilda undantag som inte motverkade en mer integrerad strategi vad gäller infrastruktur för landtransport.

Kommissionen anser att dessa särskilda undantag bör ersättas av ett allmänt undantag för infrastruktur.

2.11. I ESK:s yttrande om kommissionens vitbok "Rättvisa trafikavgifter: En modell för ett stegvist införande av gemensamma avgiftsprinciper för transportinfrastruktur i EU" (KOM(1998) 466 slutlig) konstaterar kommittén att det vore önskvärt om avgiftsprinciperna tillämpas samtidigt och på ett enhetligt sätt inom de olika sektorerna, så att man kan garantera att de olika transportslagen behandlas lika. Avgifterna bör därför tas ut så nära användningsplatsen som möjligt(1).

2.12. I verkligheten återfår emellertid medlemsstaterna fortfarande infrastrukturkostnaderna för olika transportsätt på olika sätt och i olika omfattning. Det finns ännu ingen gemenskapslagstiftning som föreskriver en harmonisering av metoderna för att beräkna infrastrukturtillträdesavgifterna för vissa eller samtliga landtransportslag.

2.13. ESK anser det vara önskvärt att kommissionen koncentrerar sig på att fastställa de interna och externa kostnaderna för olika transportslag, i stället för att på förhand inrikta sig på statligt stöd i syfte att kompensera för de obetalda kostnaderna hos konkurrerande transportsätt.

2.14. ESK menar att det föreslagna förfarandet för att erhålla statsstöd - liksom förfarandet för anmälan och information - är mycket invecklat och arbetskrävande, och medför en avsevärt ökad administrativ arbetsbörda.

2.15. ESK anser att man bör undersöka om den förskjutning i användningen av olika transportslag som kommissionen vill se verkligen kommer att äga rum och vilka socioekonomiska konsekvenser detta i så fall kommer att få.

2.16. ESK menar att kommissionens tillvägagångssätt är felaktigt. Kommissionen motiverar förordningen med att avregleringen inom järnvägssektorn ännu inte är avslutad och med att det saknas ett harmoniserat avgiftssystem för att kompensera transportsättens obetalda kostnader.

2.17. Enligt ESK vore det mer logiskt att avvakta till dess att järnvägssektorn avreglerats i samma utsträckning som övriga transportslag. Såsom framhålls i punkt 2.12 bör en enhetlig beräkningsmetod införas som medger att transportföretagen kan internalisera sina externa kostnader, i stället för det invecklade, tidsödande och diskutabla stödsystem som beskrivs i förslaget till förordning.

3. Slutsats

3.1. Förslaget till förordning har utarbetats i ett alltför tidigt skede.

3.2. För att man skall kunna garantera en lika behandling av olika transportslag, anser ESK det vara önskvärt att man väntar till dess att avregleringen av olika transportslag nått lika långt.

3.3. Med hänsyn till kommitténs yttrande om vitboken om transport bör kommissionen dessutom kartlägga förhållandet mellan externa och interna kostnader innan man lägger fram ett förslag till förordning som innebär att tilldelningen av stöd till ett specifikt transportslag bygger på de obetalda kostnaderna hos konkurrerande transportsätt.

3.4. ESK anser att kommissionen bortsett från förslagets socioekonomiska konsekvenser.

3.5. Kommittén är avslutningsvis övertygad om att ett oerhört invecklat och byråkratiskt kontrollsystem kommer att införas om detta förslag till förordning godkänns.

Bryssel den 24 januari 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) EGT C 116, 28.4.1999, s. 28.