Bryssel den 20.4.2005

KOM(2005) 153 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Förstärkning av EU:s katastrof- och krishantering i tredjeländer

INLEDNING

Detta meddelande är kommissionens svar på EU:s handlingsplan som lades fram av ordförandelandet Luxemburg vid rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) möte den 31 januari 2005 till följd av tsunamin den 26 december 2004.

Europas reaktion på den katastrof som tsunamin utlöste var snabb och frikostig. Europeiska gemenskapen spelade en viktig roll i ansträngningarna. Dess reaktion visade visserligen hur djupa och omfattande de resurser är som EU kan utnyttja genom gemenskapsprogram och bilaterala program och genom den nya militära kapaciteten, men det framstod också som tydligt hur komplicerat det är, ur både operativt och politiskt hänseende, att hålla beredskap inför och reagera på katastrofer och kriser.

Ordförandeskapets handlingsplan är inriktad på tre huvudområden:

- Åtgärder för att tillfredsställa behoven i de tsunamidrabbade regionerna.

- Åtgärder för att förbättra EU:s reaktionskapacitet och samstämmigheten och effektiviteten i denna.

- Åtgärder för bättre förebyggande, tidig varning och beredskap för katastrofer i framtiden.

Kommissionens ordförande svarade på den EU-handlingsplan som antogs vid rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) möte med en rapport om gemenskapens ekonomiska stöd till de tsunamidrabbade regionerna och en plan för utvecklingen på längre sikt av EU:s kapacitet att förebygga och reagera på nya katastrofer och kriser. Detta meddelande utgår från den planen.

Meddelandet har två bilagor. Den första bilagan är en ajourförd rapport om kommissionens åtgärder för att tillfredsställa behoven i de områden som drabbades av tsunamin i Indiska oceanen. I rapporten redogörs för programmet för humanitärt bistånd på 103 miljoner euro, programmet för långsiktig återuppbyggnad på 350 miljoner euro samt en rad flankerande åtgärder såsom handelspolitiska medgivanden och Europeiska investeringsbankens insatser.

I den andra bilagan ges exempel på spännvidden hos gemenskapens instrument och program som bidrar till tidig varning och katastrofberedskap i hela världen.

EN SAMSTÄMMIG OCH EFFEKTIV REAKTION

Gemenskapen har utvecklat ett antal särskilda instrument för sina yttre åtgärder. De svarar mot en rad politiska principer och mandat: humanitära principer, grundläggande rättigheter, hållbar utveckling, stabilisering, återuppbyggnad och ekonomiskt samarbete. Gemenskapens reaktion på tsunamin illustrerade det breda spektrum av instrument den förfogar över för att hantera katastrofer och kriser. Den visade att det vid sidan av instrumenten för externa åtgärder finns en rad instrument för interna åtgärder som också kan utnyttjas, på ett samordnat sätt, för att förstärka helheten. Här ingår bl.a. gemenskapens räddningstjänstmekanism och program på områdena forskning och informationssamhälle, frihet, säkerhet och rättvisa samt fiske. Gemenskapens styrka när det gäller katastrof- och krishantering är dess förmåga att integrera den kapacitet den byggt upp genom sina instrument för interna åtgärder i de åtgärder den vidtar genom de särskilda instrumenten på området yttre förbindelser.

Till detta kommer den militära och civila kapacitet som håller på att utvecklas inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP).

Denna diversifierade kapacitet är en av EU:s starka sidor. Den dubbla utmaningen består i att tillhandahålla en effektiv, snabb och flexibel reaktion vid krissituationer och att samtidigt mobilisera och utveckla dessa resurser på ett konsekvent sätt och dra nytta av deras olika förtjänster.

Åtgärderna i detta meddelande har det gemensamma målet att främja effektivitet, samstämmighet och samordning mellan EU:s olika instrument för externa åtgärder i katastrof- och krissituationer, samtidigt som deras särskilda mandat bevaras, i synnerhet det utrymme som den humanitära rätten ger[1]. Avsikten är att kommissionen skall kunna

- bidra effektivt till utvecklingen av politik och prioriteringar på EU-nivå med anknytning till katastrof- och krishantering,

- understödja en förbättrad operativ samordning mellan kommissionen, medlemsstaterna och rådets generalsekretariat,

- avhjälpa större brister i den administrativa kapaciteten,

- bidra till en förbättrad internationell organisation av katastrof- och krishantering.

EU har redan inrättat en rad viktiga forum där politiken och den operativa samstämmigheten när det gäller kris- och katastrofhantering kan debatteras eller där man kan hitta modeller för hur man kan gå vidare med arbetet. Här ingår den årliga debatten om effektiviteten i EU:s yttre åtgärder i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser), programmet för genomförande av Barcelonaåtagandena[2] om harmonisering av politiken och förfarandena för externt bistånd, de pågående diskussionerna mellan kommissionen och medlemsstaterna om kvaliteten på EU:s humanitära bistånd, arbetet med de allmänna civila kapacitetsmålen och de strategiska scenarier som den civil-militära planeringscellen skall ta fram. Kommissionen kommer till fullo att delta i dessa forum och i de behöriga internationella forumen, bl.a. OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd och de internationella mötena om gott humanitärt givarskap (Good Humanitarian Donorship) .

FÖRSTÄRKNING AV EU:S REAKTIONSFÖRMÅGA – FÖRBÄTTRING AV DE BEFINTLIGA INSTRUMENTEN OCH DERAS EFFEKTIVITET OCH ÖVERGRIPANDE SAMSTÄMMIGHET

De viktigaste instrumenten för EU:s omedelbara gensvar efter en katastrof är humanitärt gemenskapsbistånd enligt rådets förordning (EG) nr 1257/96 och medlemsstaternas kapacitet som mobiliseras inom ramen för EG:s räddningstjänstmekanism. EU:s militära resurser kan komplettera och stödja biståndsarbetet inom bägge dessa mekanismer. Dessutom håller man på att utarbeta strategiska scenarier för s.k. humanitära Petersberguppdrag, där både civila och militära resurser används.

Efter dessa instrument följer EG:s katastrof- och krisinsatser på kort och medellång sikt inom mekanismen för akuta ingripanden[3] och de viktigaste programmen för externt bistånd. I vilken ordning biståndet lämnas beror på krisens karaktär, och många olika civila och militära aktörer kan vara närvarande på fältet samtidigt.

I detta avsnitt kartläggs åtgärder för att förstärka gemenskapens befintliga instrument och deras koppling till och samstämmighet med EU:s och världssamfundets reaktion.

Humanitärt bistånd

Det enda syftet för gemenskapens humanitära bistånd är att förebygga eller lindra mänskligt lidande. Gemenskapens humanitära insatser skall utgå enbart från offrens behov och får inte styras av eller underordnas politiska hänsynstaganden. Biståndet skall tillhandahållas i enlighet med internationell humanitär rätt och skall vägledas av de humanitära principerna om neutralitet, opartiskhet och icke-diskriminering. Dessa vedertagna principer har nu tagits in i konstitutionen. De utgör centrala operativa överväganden som är avgörande för biståndets effektivitet och biståndsarbetarnas och offrens säkerhet.

Tsunamin har visat hur värdefullt det är att kunna utnyttja militära logistikresurser för att komplettera och understödja humanitära organisationer när dessas resurser för räddningstjänst och biståndsleveranser är överbelastade eller otillräckliga. Alla humanitära insatser där militära resurser används måste dock bevara sin civila, opartiska karaktär. Detta är särskilt viktigt i komplexa nödsituationer[4] där det är helt avgörande att man kan hålla en klar rågång mellan civila och militära aktörer. Av dessa anledningar och för att bevara den humanitära verksamhetens neutralitet fäster kommissionen stor vikt vid efterlevnaden av FN:s riktlinjer för användning av militära resurser och resurser för civilförsvar vid humanitära insatser[5], både i konfliktsituationer och andra situationer. Enligt dessa internationellt överenskomna riktlinjer får militära resurser användas för humanitära insatser och undsättningsoperationer på begäran av och i nära samarbete med civila humanitära aktörer. Riktlinjerna är dessutom avgörande när det gäller att trygga biståndsarbetarnas och offrens säkerhet.

Kommissionen erkänner och stöder FN:s huvudansvar som samordnare av det internationella humanitära biståndet.

Kommissionen kommer att arbeta tillsammans med rådets civil-militära planeringscell för att se till att hänsyn tas till dessa principer och riktlinjer i de strategiska scenarier som planeringscellen utarbetar.

Högre beredskap

Gemenskapens humanitära bistånd kanaliseras främst genom FN:s fackorgan, Röda korsets olika organisationer och europeiska icke-statliga organisationer. Många av dessa organisationer arbetar inom ramen för ett internationellt uppdrag och är erkända som ledande organisationer inom sina respektive områden[6].

EU:s generaldirektorat för humanitärt bistånd (ECHO) har upprättat partnerskap med dessa organisationer, vilket ger gemenskapen en inarbetad kapacitet att snabbt reagera på plötsliga katastrofer. Dess lokalkontor i omkring 70 länder i hela världen, dess satsningar på utsatta länder och dess förfarande för snabb finansiering, som gör att brådskande finansieringsbeslut kan fattas under krisens första timmar, innebär att gemenskapen är en av de viktigaste givarna vid plötsliga katastrofer.

Kommissionen kommer att arbeta för att förbättra förmågan hos de viktigaste partnerna att tillhandahålla biståndet genom att finansiera beredskap, särskilt i form av förebyggande utplacering av livsnödvändiga nödhjälpsartiklar. Kommissionen finansierar redan Unicefs förebyggande utplacering av grundläggande förnödenheter i regionala centrer och förberedelser av krisplaner i 16 utsatta länder. Dessutom driver kommissionen ett liknande program med Världshälsoorganisationen (WHO). Den diskuterar nu en utvidgning av sådana program till Internationella Röda korset och till andra icke-statliga organisationer. Dessutom bedömer kommissionen om det är genomförbart att förstärka de operativa partnernas logistikfunktioner, särskilt när det gäller flygtransport, så att de snabbt kan skicka ut biståndsarbetade och bistånd.

Bättre kapacitet för snabba analyser och bedömningar

Vid en stor katastrof är god samordning och en tillförlitlig och snabb bedömning av behoven avgörande för hur effektivt det humanitära biståndet blir. Kommissionen kommer därför att öka sin bedömningskapacitet genom att bygga ut sitt befintliga nätverk bestående av 69 experter på humanitärt bistånd och 250 lokalanställda stationerade i regionala kontor i hela världen. Experterna är specialiserade på centrala områden inom katastrofbistånd och humanitärt bistånd (t.ex. hälsa, vatten och sanitet, leveranser av livsmedel och logi) och kan redan nu inom 24 timmar skickas ut till en katastrofplats, oavsett var den ligger. Kommissionen kommer att göra EG:s bedömningskapacitet mer kompatibel med FN- och Röda kors-systemen och understödja FN:s ledande roll som samordnare av katastrofbistånd.

Följande konkreta åtgärder kommer att vidtas:

- Antalet experter ute på fältet ökas successivt från 69 till 150,

- Experter utbildas i de metoder för bedömning och samordning som används av FN:s kontor för samordning av humanitära frågor (UNOCHA) (UNDAC-metoderna[7]) och Röda korset (FACT-metoderna[8]) i syfte att skapa synergier och korsbefruktning i samband med behovsbedömningarna.

- En beredskapskapacitet byggs upp ute på ECHO:s regionala kontor så att specialiserade, sektorsövergripande insatsgrupper kan vara på plats inom 24 timmar.

Finansieringen är ordnad och rekryteringen pågår för en första ökning till 100 experter. När de väl är på plats kommer ECHO att utvärdera nätverkets resultat innan det utvidgas ytterligare.

Större kapacitet vid FN för snabba bedömningar och bättre samverkansförmåga mellan insatsgrupper

EU erkänner UNOCHA:s ledande roll för samordningen, och i EU:s åtgärdsplan efter tsunamin betonas med rätta att det är önskvärt att EU:s insatser är kompatibla med FN:s. Förutom de åtgärder som skisseras ovan tillhandahåller kommissionen direkt stöd till UNOCHA:s samordningsfunktion, genom både finansiering och tekniskt samarbete via EG:s gemensamma forskningscenter. Kommissionen finansierar också utarbetandet av UNOCHA:s handbok om genomförande av riktlinjerna för användning av militära resurser i humanitära insatser.

Europeiska frivilligkåren för humanitärt bistånd

I EU:s handlingsplan efterlyses en debatt om en frivilligkår för humanitärt bistånd. Detta bör ses mot bakgrund av den europeiska frivilligkår för humanitärt bistånd som omnämns i konstitutionen[9].

Kommissionen har inlett en undersökning av befintliga system för volontärer inom humanitärt bistånd (t.ex. FN:s eller Röda korsets volontärer). Undersökningen kommer att bidra till att kartlägga gemensamma egenskaper och ”bästa praxis”. Den kommer att mynna ut i rekommendationer om eventuellt stöd från gemenskapen till utbildning av volontärer och till inrättandet av ett EU-register över utbildade volontärer som står redo att bistå humanitära organisationer.

Bättre samstämmighet mellan de olika delarna i EU:s humanitära insatser

Alla skulle tjäna på ökad samordning mellan gemenskapens humanitära bistånd och medlemsstaternas bilaterala bistånd vid kriser och katastrofer. Avgörande för beslutsfattandet i snabbt föränderliga situationer är ett standardiserat informationsflöde i realtid. Kommissionen föreslår därför följande konkreta åtgärder, vilka skulle kunna genomföras snabbt:

- Ett nätverk av kontaktpunkter för medlemsstaternas humanitära insatser byggs upp.

- Det befintliga rapporteringssystemet för EU:s humanitära bistånd (det s.k. 14-punktssystemet) förbättras så att det blir helt kompatibelt med UNOCHA:s system för finansiell uppföljning. Samtidigt förbättras medlemsstaternas användning av systemet.

- Dess experter på humanitärt bistånd ute på fältet ställs till medlemsstaternas förfogande för råd och hjälp vid tillhandahållande av bilateralt bistånd. På så sätt underlättas samordningen av gemenskapens och medlemsstaternas bistånd.

Räddningstjänstmekanismen

Gemenskapens räddningstjänstmekanism underlättar mobilisering av medlemsstaternas specialiserade resurser för katastrofhantering både i och utanför EU. Insatser utanför EU kan bedrivas självständigt eller som en del av en insats under ledning av en internationell organisation[10]. Kommissionen och EU:s ordförandeskap sköter i nära samarbete samordningen av insatser utanför EU.

Åtgärder för att förstärka mekanismens kapacitet måste utformas med beaktande av denna dubbla roll. Dessa åtgärder redovisas mer utförligt i kommissionens meddelande om förbättring av gemenskapens räddningstjänstmekanism[11]. Vid utveckling av mekanismens verksamhet utanför EU måste man dessutom ta hänsyn till andra internationella organisationers mandat och befintliga internationella samordningsmekanismer.

Åtgärderna under den närmaste framtiden kommer att inriktas på att förbättra mekanismen och optimera effekterna av dess bistånd inom de befintliga rättsliga ramarna. Kommissionen föreslår följande åtgärder:

- Ett fullständigt genomförande av avtalet med UNOCHA, så att tillgängliga resurser kan utnyttjas maximalt och katastrofer i tredjeländer hanteras samordnat.

- Höjd beredskap genom mer utbildning och fler övningar. Den scenariobaserade bedömningen av EU:s räddningstjänstkapacitet måste snabbt vidareutvecklas, och alla medlemsstater bör medverka fullt ut.

- Utveckling av en modulbaserad metod som bygger på nationella, snabbt insatsfärdiga räddningstjänstmoduler. Om modulerna skall sättas in i tredjeländer bör man se till att de kompletterar moduler som utvecklas inom UNOCHA.

- Förstärkta kopplingar mellan räddningstjänstmekanismen och systemen för tidig varning och förstärkt analys- och planeringskapacitet vid kommissionens övervaknings- och informationscentrum. Detta inbegriper utvidgat samarbete med UNDAC:s system för varning och beredskap och dess virtuella centrum för operativ samordning OSSOC ( On-Site Operational Coordination Centre ).

- Samarbete med andra aktörer för att förbättra kapaciteten för specialiserad behovsbedömning inom räddningstjänsten och för samordning av utnyttjandet av EU:s räddningstjänstresurser.

- Förbättrad tillgång till EU:s militära resurser för katastrofbistånd genom bättre utnyttjande av EU:s databas över militära resurser, genom utveckling av särskilda planeringsscenarier tillsammans med den civil-militära planeringscellen och genom utarbetande av operativa förfaranden tillsammans med EU:s militära personal.

- Tillhandahållande av gemenskapsmedel för transportkostnader.

På längre sikt kan mer långtgående, strukturella förändringar av mekanismen tänkas, underbyggda av de ökade anslag som kommissionen föreslår i den nya budgetplanen[12]. Detta kommer att leda till en mer tillförlitlig räddningstjänst på EU-nivå och förutsätter att följande åtgärder vidtas:

- Den räddningstjänstkapacitet som finns tillgänglig för bistånd på EU-nivå utökas.

- Kommissionen ges i uppdrag att informera tredjeländer om möjligheten att begära hjälp om räddningstjänsten skulle behövas.

- I medlemsstaterna baserade beredskapsmoduler utvecklas, som skall kunna tas i bruk omedelbart när en begäran om hjälp kommer in.

- Medel anslås till kommissionens övervaknings- och informationscentrum för hyra av den utrustning som behövs för en snabb europeisk insats och som medlemsstaterna eller andra aktörer inte kan tillhandahålla, samtidigt som samarbetet med FN:s gemensamma logistikcentrum förbättras.

- Internationell samordning av katastrofhanteringen främjas.

Bistånd till rehabilitering, återuppbyggnad och utveckling

Precis som med det humanitära biståndet och räddningstjänsten är effektiviteten i EU:s katastrof- och återuppbyggnadsbistånd på medellång sikt beroende av att tillförlitliga behovsanalyser finns att tillgå i ett tidigt skede och av att den operativa kapaciteten är tillräckligt flexibel så att biståndet når fram i tid.

Därför kommer kommissionen att inrätta grupper för bedömningar och planering. Här kommer handläggare och specialister från hela kommissionen och dess 130 delegationer att delta. Grupperna kommer att kunna mobiliseras med kort varsel för uppdrag på upp till en månad, och de kan utnyttja externa experter som står i beredskap. Medlemsstaternas medverkan kommer att uppmuntras.

Grupperna kommer att ha ett antal olika uppgifter, beroende på krisens karaktär och omfattningen av gemenskapens insats. Uppgifterna kan bl.a. vara följande:

- Bidrag till multilaterala behovsbedömningar som utförs av Världsbanken eller FN.

- Planering och utförlig kartläggning av projekt som kan få brådskande EG-finansiering för krishjälp och återuppbyggnad.

- Integrering av mål och strategier för hållbar utveckling i planeringen av katastrofbistånd i syfte att åstadkomma en så smidig övergång som möjligt mellan det akuta biståndet för rehabilitering och återuppbyggnad och det mer långsiktiga utvecklingsbiståndet.

- Bidrag till GUSP-utredningar på plats som anordnas av rådets sekretariat.

För att inrätta grupperna krävs några praktiska åtgärder:

- Ett register över interna experter kommer att inrättas.

- En gemensam utbildning kommer att utvecklas.

- Åtgärder kommer att vidtas så att personal kan lämna sin normala verksamhet och mobiliseras snabbt.

I samband med planeringen av katastrof- och krisreaktionerna ser kommissionen en stor fördel i att tillsammans med medlemsstaterna och rådets generalsekretariat utveckla en gemensam, tillförlitlig analys av situationen på plats. Analysen skulle sedan kunna tjäna som underlag för vad som bör prioriteras inom EG, GUSP och bilaterala biståndsprogram. Som utgångspunkt kommer kommissionen att försöka få till stånd gemensamma bedömningar tillsammans med tjänstemän vid rådets generalsekretariat.

Dessutom kommer åtgärder att vidtas för att förstärka delegationernas genomförandekapacitet i brådskande situationer.

Stärkt koppling mellan gemenskapens program och EU:s civila och militära kapacitet

Den civil-militära planeringscellen kommer att ha stort inflytande på utvecklingen av EU:s krishantering. Eftersom kommissionen har mycket omfattande erfarenhet av att hantera nödhjälp och stabiliseringsåtgärder efter konflikter och eftersom gemenskapens resurser för krishantering är ytterst omfattande, är det viktigt att kommissionen till fullo involveras i arbetet vid planeringscellen.

Därför kommer kommissionen att utnämna två kontaktpersoner till den civil-militära planeringscellen. Deras främsta uppgifter kommer att vara att sörja för samstämmighet mellan planeringen av EG-åtgärder och GUSP-åtgärder, att kartlägga praktiska former för användningen av militära resurser till stöd för gemenskapens civila program samt att se till att de ovan angivna principerna för humanitära insatser beaktas och att det utrymme som den humanitära rätten ger bevaras. Kontaktpersonerna skall även bidra med kunnande inom humanitärt bistånd och katastrofhantering och inom förvaltning av återuppbyggnadsbistånd. De kommer att delta helt integrerat i planeringscellens dagliga arbete och fortlöpande rapportera till kommissionen.

Sund ekonomisk förvaltning

Förslag kommer att läggas fram i samband med kommande översyner av budgetförordningarna om hur behovet av flexibla och snabba kris- och katastrofinsatser på bästa sätt kan förenas med kraven på sund ekonomisk förvaltning och offentlig upphandling. Dessutom kommer kommissionen att vidareutveckla sina kontroll- och uppföljningssystem i syfte att sörja för att gemenskapens kris- och katastrofbistånd förvaltas på ett ekonomiskt sunt och effektivt sätt. Samarbetet och informationsutbytet med andra givare kommer att utökas för detta ändamål.

MEDEL I NIVÅ MED AMBITIONERNA – VÄSENTLIGA STRUKTURELLA ÅTGÄRDER

System för bättre planering, samordning och samstämmighet

Kommissionens ordförande tillkännagav den 31 januari 2005 vid rådets (allmänna frågor och yttre förbindelser) möte att kommissionen skulle inrätta ett enkelt men effektivt system för att förbättra den politiska samordningen i realtid mellan dess avdelningar vid krislägen utanför EU. Systemet är också avsett att öka och befästa informationsflödet till beslutsfattarna, maximera synergin och komplementariteten mellan de olika gemenskapsinstrument som utnyttjas för kris- och katastrofinsatser samt understödja de geografiska avdelningarnas arbete. Dessutom kommer kommunikationen med medlemsstaterna och rådets sekretariat att underlättas. Systemet skall också befästa och förstärka kommissionens sakkunskaper när det gäller utformning av politiken på områden som har samband med katastrof- och krishantering i länder utanför EU[13].

Dessutom kommer kommissionen att sträva efter att öka samordningen med rådets generalsekretariat på följande sätt:

- Genom att föreslå åtgärder för att förbättra verksamheten i de grupper för samordning av krishantering som avses i EU:s krishanteringsförfaranden, vilka godkändes av kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik i februari 2003.

- Genom att med utgångspunkt i ett samförståndsavtal förbättra informationsutbytet med rådets gemensamma lägescentral och ställa kommissionens relevanta resurser till förfogande .

För att underlätta informationsspridningen om gemenskapens katastrofbistånd och bilateralt katatstrofbistånd kommer kommissionen att

- utarbeta förslag om inrättande av ett permanent system med kontaktpunkter vid medlemsstaternas myndigheter för återuppbyggnadsbistånd, med utgångspunkt i det uppdrag som kommissionen redan fått för att inrätta kontaktpunkter för biståndet till Irak och biståndet efter tsunamin.

Logistik och upphandling

EU:s förmåga att inleda komplexa uppdrag till följd av katastrofer eller kriser förutsätter god kapacitet för logistik, telekommunikationer, säkerhet, upphandling samt administrativt och ekonomiskt stöd.

Behovet av denna kapacitet gör sig dock inte bara påmint i krislägen. I samband med omfattande gemenskapsfinansierade program såsom valövervakning (8–10 storskaliga uppdrag per år) uppstår liknande behov och liknande problem.

I gemenskapsprogrammen hanteras dessa behov på olika sätt och med olika grad av flexibilitet och effektivitet. För uppdrag inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) delegeras alla dessa uppgifter till uppdragscheferna eller till EU:s särskilda sändebud, som har personligt mandat. Uppdragschefen är sedan ansvarig för att inrätta all verksamhet inom logistik, ekonomistyrning och upphandling utöver sina centrala politiska uppdrag. Chefen vägleds och övervakas av kommissionen, som har det övergripande ekonomiska ansvaret.

Kommissionen anser att den nuvarande ordningen är ohållbar på längre sikt och inte kan understödja det ökande antal komplexa EU-uppdrag som planeras. Därför tillkännagav kommissionens ordförande att arbete skulle inledas på en gemensam logistisk och administrativ plattform för stöd till yttre insatser.

Plattformen skall användas för att utan förseningar understödja uppdragen med administration, logistik och upphandling, med utgångspunkt i de åtgärder som avses i punkt 4.1 ovan. Eftersom en sådan struktur kommer att behöva mycket personal, kommer kommissionen att överväga alla alternativ som den nya budgetförordningen erbjuder, t.ex. att inrätta ett kontor vid kommissionen eller ett genomförandeorgan[14]. Kommissionen kommer att göra en kostnad-nyttoanalys för att jämföra dessa alternativ med alternativet att behålla denna verksamhet på befintliga avdelningar på kommissionen. Kommissionen tänker lägga fram ett förslag till budgetmyndigheten före årsslutet.

Som ett led i detta arbete kommer kommissionen att fortsätta sina diskussioner med rådets generalsekretariat, och vidta ett antal överenskomna tillfälliga åtgärder för att påskynda upphandlingen för uppdrag inom GUSP.

Uppbyggnad av operativ kapacitet och förberedelser inför stabilitetsinstrumentet

Syftet med kommissionens förslag till stabilitetsinstrument[15] är att påskynda gemenskapens kris- och katastrofhantering. Utgångspunkten är att de ekonomiska medlen för krishantering bör samlas i ett integrerat instrument. Därför kommer kommissionen att successivt samla sin interna expertis av betydelse för instrumentets mål och bygga upp den nödvändiga operativa kapaciteten. Samtidigt kommer kommissionen att successivt öka personalen vid mekanismen för akuta ingripanden för att utveckla och testa de metoder för kartläggning och genomförande av metoder av betydelse för instrumentet.

FÖRSTÄRKNING AV FÖREBYGGANDE, TIDIG VARNING OCH KATASTROFBEREDSKAP

Bakgrund

En kapacitet för snabba reaktioner måste åtföljas av en strategi för katastrofförebyggande, beredskap och varning. Tsunamin i Indiska oceanen belyste visserligen dramatiskt behovet av verkningsfulla system för tidig varning, men också frågans politiska och tekniska komplexitet.

Gemenskapen har ett brett spektrum av politiska insatser och finansieringsinstrument som kan bidra till utvecklingen av system för tidig varning. Den bidrar för närvarande till varningssystem i Indiska oceanen, Atlanten och Medelhavet genom sina program för humanitärt bistånd, utveckling, regionalstöd och forskning. Vidare överväger kommissionen att inrätta ett instrument för naturkatastrofer mellan AVS och EG (en översikt över dessa initiativ finns i bilaga II). Problemet är att finna en lämplig politisk ram i vilken dessa olika initiativ kan infogas och fungera enhetligt. Därför har kommissionen inrättat en ständig arbetsgrupp med beslutsfattare på området. Kommissionen skisserar också huvuddragen i en strategi nedan.

Diskussioner i rådet äger också rum i olika former, och det finns inte en samlad arbetsgrupp som för samman aspekter av politisk, utvecklingspolitisk och teknisk natur på tidig varning och katastrofberedskap.

Rådet bör överväga hur det på bästa sätt kan uppmuntra en strategisk diskussion på området och hur medlemsstaternas politiska insatser på området kan göras mer komplementära.

Internationellt politiskt sammanhang

Kommissionen lämnade ett betydande bidrag till förberedelserna inför 2005 års världskonferens i Kobe om katastrofreduktion, och betraktar Hyogo-deklarationen och åtgärdsramen 2005–2015 som antogs vid den konferensen som basen för sin strategi. Med detta som utgångspunkt kommer kommissionen att prioritera följande:

- Att integrera katastrofriskreduktion i politiken för hållbar utveckling och i programmen för katastrofdrabbade länder.

- Att stärka institutioner, mekanismer och kapacitet på alla nivåer som kan bidra till motståndskraft mot faror och till katastrofberedskap i och utanför EU.

- Att utveckla befolkningscentrerade system för tidig varning, bättre hantering och utbyte av information om risker och skydd samt utbildning.

- Att kartlägga, bedöma och övervaka katastrofrisker genom förbättrade system för tidig varning.

- Att minska de bakomliggande riskfaktorerna.

Kommissionen kommer också att intensifiera sitt förebyggande miljöarbete för att bekämpa miljörelaterade katastrofer och naturkatastrofer.

EG:s stöd till katastrofberedskap och tidig varning

I överensstämmelse med vad som är internationellt vedertaget kommer gemenskapen att satsa på en flerriskcentrerad inställning till tidig varning, och kommer att bidra till alla led i processen från detektion till reaktion. Kommissionen har som princip att uppmuntra regionala och inomregionala organisationer att ta ansvar för driften av system för tidig varning. Den kommer att handlägga ansökningar om bidrag till nationella system parallellt med andra nationella utvecklingsmål.

Följande resurser kommer att utnyttjas:

- Humanitärt bistånd och utvecklingssamarbete inriktat på lokal beredskap och nationella insatser, nödkommunikation och planer för lindring av följderna, inbegripet kapacitetsuppbyggnad på nationell och regional nivå för katastrofreduktion.

- Forsknings- och utvecklingsmedel från gemenskapens program för globala förändringar och ekosystem, rymdteknik och informationssamhällets teknik. Dessa program bidrar till utveckling av metoder och modeller, riskbedömningar och prognoser, bedömning av följderna för folkhälsa, miljö, ekonomi och samhälle, jordobservation via satellit och på plats för att ge underlag till sårbarhetshanalyser och skadebedömningar samt utveckling av verktyg för riskhantering.

- Kunskapsöverföring från Gemensamma forskningscentrets vetenskapliga verksamhet och tillhandahållande av operativa tjänster inom samarbetet mellan EG och ESA inom initiativet för global övervakning för miljö och säkerhet ( Global Monitoring for Environment and Security , GMES).

- Främjande av särskilda verktyg utvecklade av kommissionens gemensamma forskningscenter (med finansiering från ECHO) i samarbete med UNOCHA, t.ex. det globala katastrofvarningssystemet ( Global Disaster Alert System , GDAS), som skall förmedla information i realtid om enskilda risker och katastrofer till beslutsfattare och hjälporganisationer.

- Arbetet vid Europeiska standardiseringsorganet och dess verksamhet för att utarbeta harmoniserade tekniska standarder, t.ex. för ”rundradio” över mobilnätet så att varningar till allmänheten kan sändas ut över GSM-nätet.

För att system för tidig varning skall vara effektiva måste det vetenskapliga och tekniska kunnandet om detektion kopplas samman med varnings- och beslutsystem, både inom nationella förvaltningar och i världssamfundet. En av erfarenheterna av tsunamin är att informationssystem, databaser, satelliter och nät för markbundna mätningar måste förbättras avsevärt. När det gäller de vetenskapliga och tekniska aspekterna på arbetet kommer kommissionen att utveckla sina program i nära samarbete med världssamfundet genom följande fora:

- FN:s internationella strategi för katastrofreduktion , som kommer att spela en avgörande roll för samordningen mellan det internationella tekniksamarbetet och de mer övergripande leden i Hyogo-strategin för katastrofreduktion.

- Gruppen för jordobservation (GEO), bestående av nationella och mellanstatliga aktörer inom jordobservation, bl.a. Europeiska kommissionen, berörda FN-organ och den mellanstatliga oceanografiska kommissionen ( Intergovernmental Oceanographic Commission ). GEO stödde nyligen en tioårsplan för uppbyggnad av GEOSS, ett globalt system för jordobservation som samordnar system för fjärranalys och analys på plats i hela världen. Observationsdelen av GMES kommer att utgöra ett omfattande europeiskt bidrag till GEOSS.

SKYDD AV OCH STÖD TILL EU-MEDBORGARE

Tsunamin visade hur viktigt det är med ökat samarbete mellan medlemsstaterna för att bistå EU-medborgare vid större kriser. Kommissionen stöder arbetet inom gruppen för konsulära frågor om utvidgat konsulärt samarbete och arbetsgruppen för polissamarbete med att inrätta en samordnad EU-mekanism för att identifiera katastrofoffer. Kommissionen kommer att bidra ekonomiskt till detta arbete genom sitt allmänna program för säkerhet och skydd av friheter. Gemenskapens räddningstjänstmekanism kan också lämna ett bidrag på det här området.

Förberedelserna inför inrättandet av en europeisk tjänst för yttre åtgärder i enlighet med konstitutionen kommer också att innebära ett tillfälle att överväga mer organiserade former av konsulärt samarbete.

SLUTSATSER

Rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén uppmanas att uppmärksamma styrkan och djupet i gemenskapens resurser för reaktioner på och beredskap inför kriser och katastrofer. De uppmanas att stödja åtgärderna i detta meddelande om förstärkning av dessa resurser och samarbeta med kommissionen för att säkerställa samstämmighet på den politiska och den operativa nivån inom EU:s yttre åtgärder på området.

BILAGA I

Lägesrapport om de åtgärder som kommissionen vidtagit med anledning av tsunamin den 26 december 2004

INLEDNING

Med anledning av tsunamin den 26 december 2004 antog rådet vid sitt möte den 31 januari 2005 en EU-handlingsplan och förordade att det skulle göras en bedömning av framstegen i genomförandet av planen vid mötet i rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 25-26 april 2005. Kommissionen redogör i denna rapport för sina framsteg i genomförandet – via det humanitära biståndet, stödet till återuppbyggnad och ett antal flankerande stödåtgärder – av sitt bidrag till EU-handlingsplanen.

Tsunamin var en av de värsta naturkatastroferna i historisk tid. Stora områden i Sri Lanka och Maldiverna samt kustområden i Indonesien, Indien och Thailand ödelades fullständigt. Den verkliga omfattningen av tragedin är nu uppenbar. Ungefär 300 000 människor dog och en miljon männsikor tvingades lämna sina hem.

Reaktionen på tsunamin gick emellertid långt utöver det vanliga svaret på en katastrof och visade på de bästa sidorna av den mänskliga naturen. Lokalbefolkningen slöt med stort mod upp för att rädda såväl grannar som turister. Det internationella samfundet inbegripet EU kom snabbt till de drabbade ländernas hjälp, med logistiskt stöd, humanitärt bistånd och mer långsiktigt återuppbyggnadsstöd. Givare har gjort utfästelser om att bidra med ca 5,4 miljarder euro. EU är den största givaren (ca 1,5 miljarder euro). De privata bidragen direkt till icke-statliga organisationer har också varit mycket stora, ca 1,9 miljarder euro. När nyheten om tsunamin kom den 26 december 2004 var kommissionen en av de första organisationerna som reagerade: den aktiverade omedelbart Europeiska gemenskapens räddningstjänstmekanism och godkände utan dröjsmål ett finansieringsbeslut rörande humanitärt bistånd. Den operativa kärnan i gemenskapens räddningstjänstmekanism, övervaknings- och informationscentret, skickade ut en första begäran om bistånd till alla deltagarländer. EU-medlemsstaterna svarade generöst på begäran. Samtliga EU-medlemsstater bidrog på ett eller annat sätt till de omedelbara biståndsinsatserna, och 16 medlemsstater samt Bulgarien och Rumänien kanaliserade sitt bistånd via gemenskapens räddningstjänstmekanism.

Generaldirektoratet för humanitärt bistånd (ECHO) och dess partner i Röda korset, FN och icke-statliga organisationer medverkade genom sitt snabba humanitära gensvar till att tragedin inte blev ännu värre. Det är emellertid fortfarande för tidigt att göra en samlad bedömning av kommissionens insatser under den akuta fasen. Ett omfattande stödpaket för återuppbyggnad har nu programplanerats och medel från detta kommer att börja betalas ut från och med halvårsskiftet, om medlemsstaterna godkänner programmet.

Biståndsarbetet befinner sig endast i begynnelsefasen, men vissa risker är redan uppenbara, särskilt bristande samordning mellan de hundratals organisationer som nu är på plats på fältet, begränsad kapacitet att absorbera de stora summor som finns tillgängliga för biståndsprojekt och de problem det innebär att tillhandahålla bistånd i konfliktområden (Aceh och norra och östra delarna av Sri Lanka). Kommissionen vidtar åtgärder för att se till att den på ett effektivt och verksamt sätt skall kunna få till stånd en långsiktig återuppbyggnad i detta besvärliga läge, men den förestående uppgiften kommer att bli krävande och kommissionen måste engagera sig under en lång tid framöver.

HUMANITÄRT BISTÅND

Kommissionen reagerade samma dag som katastrofen inträffade, bl.a. genom att bevilja 3 miljoner euro för humanitärt bistånd inom ramen för förfarandet för primärt katastrofbistånd ( primary emergency procedure ). Kommissionen var den första givaren som svarade. I mitten av februari hade det gjorts åtaganden för 103 miljoner euro för stöd till Indonesien, Sri Lanka, Maldiverna, Indien och Thailand, gällande inte enbart kortfristiga akutinsatser utan även småskalig rehabiliteringsverksamhet för att människor åter skall kunna förtjäna sitt uppehälle.

ECHO:s anslag till Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen gjorde det möjligt att omedelbart inleda en akutinsats för att täcka de mest angelägna behoven (inbegripet andra förnödenheter än livsmedel, såsom tillfälligt tak över huvudet, familjepaket och förstaförbandslådor) hos 500 000 människor utan hjälp som drabbats hårt av jordbävningen och tsunamin och tvingats lämna sin hem. Med ECHO:s stöd sände WHO ut s.k. Health Action in Crises -grupper och Världslivsmedelsprogrammet (WFP) fick hjälp att öka den logistiska kapaciteten för distribution av livsmedel och andra varor (genom förstärkning av resurerna för lagring och för väg- och flygtransporter och av de mänskliga resurserna). Sammanlagt har 20,6 miljoner euro anslagits till regionala projekt.

36 miljoner euro har anslagits till Indonesien. Bl.a. understöds följande verksamheter: WHO:s inrättande av ett system för tidig upptäckt av sjukdomar. Primärvård och psykosocialt stöd för 90 000 människor. Inrättande av 20 barncentra för att registrera och spåra upp barn som separerats från sina familjer och återförena dem med dessa. Dricksvattenförsörjning, renhållning samt distribution av livsmedel till ca 150 000 människor. Förbättring av levnadsvillkoren för människor som bor i läger och stöd till dem som önskar återvända till de platser de kommer ifrån för att bygga upp sina hus och återuppta sin jordbruks- och fiskeverksamhet.

28,27 miljoner euro har anslagits till Sri Lanka. ECHO:s verksamhet omfattar bl.a. följande: En WFP-insats för att tillhandahålla livsmedel till 748 000 människor, med särskild omsorg för gravida kvinnor och barn och med projekt för livsmedel och kontanter mot arbete, för reparation av grundläggande infrastruktur. Stöd via icke-statliga organisationer för att tillhandahålla tillfälligt tak över huvudet, livsmedel, dricksvatten, hushållsartiklar och grundläggande renhållning till över 150 000 människor i läger. Stöd till 150 000 familjer för att göra det möjligt för dessa att åter förtjäna sitt uppehälle i jordbruks- och fiskesektorerna. Mobila vårdcentraler. Psykologiskt stöd. Särskild vård för funktionshindrade.

2,73 miljoner euro har anslagits till Maldiverna. ECHO understöder UNICEF och FN:s utvecklingsprogram (UNDP) i arbetet med att installera vattentankar i skadade skolor, reparera s.k. small bore sewerage systems (en typ av avloppssystem med rör av liten grovlek och septiktankar för fast avfall), återställa kylrum och frysar i skadade sjukhus och hjälpa familjer som tvingades lämna sina hem att reparera sina hus och återuppta sin verksamhet i jordbruks- och fiskesektorerna. 10 miljoner euro har anslagits till Indien, där ECHO:s partner hjälper ca 8 700 utsatta fiskarfamiljer genom att sätta i stånd små båtar och tillhandahålla fiskeutrustning och psykologiskt stöd, dricksvatten, verktyg, byggmateriel och stöd till människor som arbetar i sektorer som är knutna till fiskeindustrin. 0,5 miljoner euro har anslagits till Thailand, där ungefär 2 000 fiskare och kvinnor från de mest utsatta grupperna bistås.

Vad beträffar samordning insåg kommissionen att det på grund av det stora antal humanitära organisationer som är involverade i akut- och rehabiliteringsinsatserna skulle kunna bli svårt att tillhandahålla biståndet på ett verksamt sätt. Den vidtog därför ett flertal åtgärder för att förstärka den roll som FN spelar såsom organ med uppdrag att samordna internationella insatser för humanitärt bistånd. För det första anslog den mer än 50 % av sitt humanitära bistånd till stöd för FN:s process för konsoliderade appeller ( Consolidated Appeals Process ), för det andra anslog den mer än 6 miljoner euro till FN-organ med direkt ansvar för samordning av humanitärt bistånd och för det tredje finansierade ECHO inrättandet, via FN:s kontor för samordning av humanitära frågor (UNOCHA), av centra för humanitär information ( Humanitarian Information Centres ) och deltog aktivt i allmänna och sektorsspecifika samordningsmöten på fältet (och uppmanade sina partner att delta i sådana möten).

ECHO satte omedelbart efter tsunamin in sina i Bangkok och Indien baserade fältexperter och förstärkte därefter sin kapacitet i Sydasien för bedömning och övervakning på fältet. Två fältkontor (i Banda Aceh och Colombo) med två fältexperter vardera öppnades i januari. Dessutom förstärktes de befintliga kontoren i Jakarta, Bangkok och New Delhi med fyra experter. Ytterligare två experter mobiliserades från regionala kontor i Afrika och Latinamerika under den första fasen av krisen. Sammanlagt mobiliserades ungefär 20 experter med anledning av tsunamin.

SAMMANKNYTNING AV KATASTROF-, REHABILITERINGS- OCH UTVECKLINGSBISTÅND

Det är av största betydelse att skapa en så smidig övergång som möjligt mellan den inledande fasen med humanitärt bistånd och rehabiliterings- och återuppbyggnadsfaserna. Sådan sammanknytning av katastrof-, rehabiliterings- och utvecklingsbistånd ( Linking Relief, Rehabilitation and Development , LRRD) är en hörnsten i EU:s katastrof- och krishantering.

LRRD-strategin var inbäddad i de ovan beskrivna ECHO-finansierade insatserna. En kortfristig rehabiliteringsverksamhet kommer att pågå fram till slutet av 2006, vilket kommer att göra det möjligt för kommissionen att grunda sitt utvecklingsbistånd på det som uppnåtts under fasen med humanitärt bistånd.

Kommissionen kommer att bygga vidare på ECHO:s arbete under den akuta fasen och rehabiliteringsfasen genom att sätta in betydande återuppbyggnadsmedel för mer långfristigt stöd för att återställa lokala samhällen och se till att människor kan förtjäna sitt uppehälle. I Sri Lanka och Maldiverna kommer särskilda projekt att finansieras som direkt främjar sammanknytning av katastrof-, rehabiliterings- och utvecklingsbistånd. LRRD kommer att beaktas även inom ramen för stödet från förvaltningsfonderna ( trust funds ) till projekt på lokalsamhällesnivå i vilka kommissionen kommer att delta. De långfristiga konsekvenserna av tsunamin kommer att behandlas i nästa omgång landstrategidokument, vilken för närvarande håller på att utarbetas.

Kommissionens företrädare på fältet för dessutom en dialog med sina partner i de icke-statliga organisationerna för att försäkra sig om att LRRD-perspektivet är förhanden i sådana mer långfristiga projekt som de finansierar med egna medel.

REHABILITERINGS- OCH ÅTERUPPBYGGNADSBISTÅND

Den akuta fasen avlöpte på ett tillfredsställande sätt: offren för katastrofen fick tak över huvudet och stöd och risken för epidemier kunde undanröjas. Utmaningen ligger nu i att återuppbygga de drabbade områdena och se till att människorna kan återuppta sina liv. Därvid bör en hållbar utveckling av de berörda områdena främjas.

Lärdomarna från gensvaren på tidigare katastrofer, t.ex. jordbävningarna i Gujarat och Hanshin-Awaji, beaktades vid reaktionen på tsunamikatastrofen, särskilt behovet av noggrann planering och av att följa utvecklingen av situationen (t.ex. natur- och klimatsituationen eller den politiska situationen), betoning av regeringarnas ledande och samordnande roll, involvering av de lokala samhällena och flexibla genomförandeförfaranden.

Vid givarkonferensen i Jakarta i januari 2005 gjorde kommissionens ordförande utfästelser om 350 miljoner euro i stöd för mer långfristig återuppbyggnad. Detta stöd har nu programplanerats och förslaget om programmet (kallat det vägledande tsunamiprogrammet) har lagts fram för medlemsstaterna för godkännande, medan de erforderliga ändringarna av budgeten för 2005 håller på att göras. Projekt har identifierats och inleds gradvis inom ramen för mekanismen för akuta ingripanden ( Rapid Reaction Mechanism ).

Återuppbyggnadsstödet från kommissionen kommer att inriktas på de hårdast drabbade och mest behövande länderna, dvs. Indonesien, Sri Lanka och Maldiverna, varvid kompletterande medel kommer att anslås för regionala åtgärder, t.ex. på miljöområdet (kustområden) och för inrättande av system för tidig varning. De andra drabbade länderna (Indien, Thailand och Malaysia) har för avsikt att ta itu med återuppbyggnadsarbetet på egen hand. Indien och Thailand har emellertid fått humanitärt bistånd i viss utsträckning och alla länder kan komma i åtnjutande av regionalt stöd, t.ex. Pro Eco-tsunamiprogrammet med ett anslag på 15 miljoner euro, och kommer att komma i åtnjutande av de olika flankerande åtgärderna.

De behovsbedömningar som utförts tillsammans med bl.a. Världsbanken har legat till grund för fördelningen av stödet mellan och inom länderna, i syfte att sörja för att anslagen är rättvisa och skäliga och grundar sig på uppenbara behov och absorptionskapacitet. De preliminära anslagen från gemenskapens budget är 200 miljoner euro för Indonesien, 95 miljoner euro för Sri Lanka och 16 miljoner euro för Maldiverna. Resten av beloppet på 350 miljoner euro har preliminärt avsatts för Pro Eco-tsunamiprogrammet (15 miljoner euro), projekt inom ramen för mekanismen för akuta ingripanden (12 miljoner euro) och en regional och övergripande facilitet (12 miljoner euro).

De program och projekt som får stöd från kommissionen grundar sig på nationella återuppbyggnadsplaner som upprättats av de berörda länderna. De har emellertid också utformats med tanke på att se till att stödet fördelas rättvist mellan alla delar av de drabbade befolkningsgrupperna. Med hänsyn till tsunamiskadornas natur inriktas programmen på följande tre typer av verksamhet: i) återuppbyggnad av skadade områden, inbegripet reparation av bostäder och lokal infrastruktur såsom skolor och kliniker, så att de drabbade samhällena på nytt kan fungera, och stöd till vård- och utbildningssystemen, ii) åtgärder för att se till att människor åter kan förtjäna sitt uppehälle och leva ett självständigt liv, iii) reparation av större infrastruktur, särskilt vägar, så att kustekonomierna åter kan fungera normalt. Miljööverväganden kommer vederbörligen att beaktas.

De huvudsakliga mottagarna av återuppbyggnadsstödet kommer att vara de drabbade lokala samhällena och de provinser i vilka dessa kustsamhällen är belägna. Målgrupperna kommer att omfatta bl.a. fiskare och lokala företag, men även befolkningen i allmänhet, varvid tyngdpunkten kommer att ligga på de mest missgynnade och marginaliserade och särskilt på kvinnor och barn. Turismverksamhet kommer att kunna komma i fråga för stöd, eftersom turismsektorn lidit särskilt stor skada men kommer att spela en avgörande roll i återställandet av kustekonomierna. Mer brett upplagda projekt som syftar till att få igång turismen igen (t.ex. genom annons- och marknadsföringskampanjer) finansieras via de nationella budgetarna och av andra givare, bl.a. Förenta staterna och Världsbanken.

Ingen region har tidigare ställts inför en sådan utmaning när det gäller samordning, detta på grund av att antalet inblandade givare och icke-statliga organisationer är så stort (ungefär 70 respektive över 300) och att de penningbelopp det rör sig om är så höga (ungefär 5,4 miljarder euro i offentliga anslag och 1,9 miljarder euro i privata bidrag). Samordningen av de berörda ländernas, givarnas och de icke-statliga organisationernas insatser kommer att vara avgörande för hela återuppbyggnadsinsatsens framgång eller misslyckande.

Kommissionen bidrar på ett flertal plan till att förbättra samordningen. För det första har den vid valet av sina insatser alltid givit akt på att underlätta samordningen: alla program har sin grund i de berörda ländernas egna handlingsplaner och kommissionen kommer att dirigera större delen av sina medel via förvaltningsfonder, som understöder samordningssträvandena genom att de för samman medel från ett flertal givare. För det andra deltar kommissionen aktivt i de nationella samordningsmekanismerna och bidrar i vissa fall (t.ex. i Aceh) till att samråden med de lokala samhällena om återuppbyggnadsplanerna förbättras. För det tredje för företrädare för kommissionen i de berörda länderna diskussioner med de stora internationella icke-statliga organisationer som förfogar över betydande egna medel i syfte att få dessa organisationer att delta i samordnings- och förvaltningsfondsmekanismerna.

För det fjärde maximerar kommissionen, till svar på rådets begäran om att återuppbyggnaden skall samordnas redan från början, antalet åtgärder på EU-nivå, i en strävan att göra återuppbyggnadsinsatserna till ett åskådningsexempel på EU-samordning och sörja för att unionens insatser synliggörs på lämpligt vis. Kommissionen har inrättat ett virtuellt nät för att göra det möjligt för allmänheten att följa kommissionens och medlemsstaternas utfästelser och finansieringsbeslut om rehabiliterings- och återuppbyggnadsbistånd till de tsunamidrabbade länderna. Ett ”Europahus” kommer att inrättas i Aceh för att samordna och främja gemensamma insatser av EU-medlemsstaterna och kommissionen. Med hänsyn till att EU bidrar med den övervägande delen av medlen till förvaltningsfonderna i både Indonesien och Sri Lanka begärs lämplig representation för kommissionen/EU i fondernas ledningsorgan.

Anledningen till att kommissionen använder sig av förvaltningsfonder är inte enbart att underlätta samordningen. Det kommer också att maximera kommissionsbidragens effektivitet (en uppsättning förfaranden för alla deltagande givare) och genom sammanföringen med andra EU-givares bidrag ge unionen större strategiskt inflytande över återuppbyggnadsprocessen visavi regeringarna i de berörda länderna. Förvaltningsfonderna skulle, genom att skapa kommunikationskanaler mellan de statliga myndigheterna i de berörda länderna och makthavare i de regioner i dessa länder som präglas av konflikter, på ett väsentligt sätt kunna bidra till att bygga upp ömsesidigt förtroende och att lösa de kroniska konflikterna i de berörda regionerna.

Den med förvaltningsfonder förbundna effektiviteten och samordningen kommer också att vara till hjälp när det gäller att lösa problemet med den begränsade absorptionskapaciteten, vilket är betydande när stora summor bistånd strömmar in till lågt utvecklade lokala förvaltningsstrukturer. Kommissionen försöker lösa kapacitetsproblemet även genom att anlägga ett längre tidsperspektiv (åtaganden för två år och längre utbetalningsperiod), stärka förvaltningarna (och därigenom hjälpa upp kapaciteten) och undvika områden som andra givare inriktar sig på.

De tsunamidrabbade områdena i Indonesien och Sri Lanka är sedan lång tid tillbaka konfliktområden. Det finns en risk för att spänningen skärps om sådana behov som uppkommer efter en konflikt inte beaktas. EU försöker, trots att lösningen av konflikterna faller under de berörda ländernas exklusiva behörighet, att hjälpa till på politisk nivå i båda länderna, i Sri Lanka t.ex. via processen med delat ordförandeskap ( Co-chairs’ process ). Kommissionen tillhandahåller ytterligare stöd för konfliktlösning inom ramen för mekanismen för akuta ingripanden (som finansierar medlingsinsatserna i Aceh) och inom ramen för sina nationella program vid sidan av insatserna till följd av tsunamin, t.ex. för återuppbyggnad i krigsdrabbade områden i nordöstra Sri Lanka. Kommissionen ser även till att dess bistånd är ”konfliktkänsligt”: så t.ex. kommer ”de tsunamidrabbade områdena” att definieras på bredast möjliga sätt och involveringen av lokala samhällen och provinser i förvaltningsfonderna kommer att öppna kommunikationskanaler och skapa förtroende parterna emellan.

Vad beträffar användningen av biståndsmedlen sörjs det på varje nivå för ansvarsskyldighet. ECHO ställer i sina partnerskapsavtal med icke-statliga organisationer krav på ansvarsskyldighet. Det sörjs för regelbunden uppföljning av humanitära projekt och ECHO tar i 2005 års revisionsplan med samtliga tsunamiprojekt. Vederbörlig noggrannhet, uppföljning samt revision av förvaltningsfonderna (som regel från Världsbankens sida) och av direkta projekt kommer att trygga en sund och verksam finansiell förvaltning av återuppbyggnadsmedlen.

PARTNERSKAP

I den EU-handlingsplan som rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) antog den 31 januari 2005 ägnas särskild uppmärksamhet åt medlemsstatsinitiativ för att främja upprättandet av partnerskap mellan regioner, städer och offentliga eller privata företag. Kommissionen understöder varje gång detta är möjligt sådana initiativ, särskilt när det gäller partnersamverkan mellan sjukhus i syfte att hjälpa de berörda länderna att återupprätta en grundläggande service vid sjukhus, allmänna kliniker, laboratorier och mindre patientmottagningar. Sådana initiativ, genomförda i samordning med EU:s ordförandeskap, skulle underlätta tillhandahållandet av bistånd efter det att den bedömning som WHO utför har färdigställts. På ett liknande sätt kommer det inom ramen för det av kommissionen den 17 mars 2005 antagna Pro Eco-tsunamiprogrammet för Asien att kunna ges stöd till projekt som utarbetas i partnerskap mellan icke-statliga aktörer och nationella, regionala och lokala myndigheter i medlemsstaterna och de tsunamidrabbade länderna på områden som kustområdesförvaltning, miljöplanering i städer, transport, vattenförvaltning och renhållning.

ECHO hade den 18 mars 2005 undertecknat bidragsavtal med mer än 30 icke-statliga organisationer och internationella organisationer om tillhandahållande av humanitärt bistånd till tsunamidrabbade befolkningsgrupper. ECHO kunde till fullo dra nytta av sina långvariga förbindelser med sina partner i de icke-statliga organisationerna för att välja ut de mest erfarna och effektiva för ett omedelbart genomförande under den akuta fasen av de åtgärder som kommissionen fattat beslut om.

FLANKERANDE ÅTGÄRDER

Eftersom tsunamin orsakade så stora skador, började kommissionen och Europeiska investeringsbanken (EIB) snabbt att undersöka EIB:s möjligheter att inrätta en facilitet för långfristig utlåning för att hjälpa till att finansiera återuppbyggnadsinsatserna, och de företog även gemensamma besök i det drabbade området. De flesta av de berörda ländernas behov när det gäller återuppbyggnad av infrastruktur kommer med tanke på att offentliga och privata internationella givare har tillhandahållit oväntat stora belopp att kunna täckas med hjälp av bidrag och lånefinansiering på mycket förmånliga villkor. Detta bekräftades i samband med kommissionens och EIB:s besök. Kommissionen anser därför att EIB bör uppmuntras att låna ut pengar till projekt i tsunamidrabbade länder från kvarvarande resurser inom ramen för dess befintliga mandat för Asien och Latinamerika. Detta mandat täcker alla berörda länder utom Maldiverna. Kommissionen har för avsikt att lägga fram ett förslag om ändring av det gällande rådsbeslutet i syfte att lägga till Maldiverna i förteckningen över länder som får omfattas av åtgärder som vidtas inom ramen för beslutet. Kommissionen och EIB skulle i så fall vid behov kunna tillhandahålla gåvobistånd respektive lån till gemensamt identifierade projekt.

Kommissionen har börjat anta ett antal handelsrelaterade åtgärder som syftar till att förbättra de berörda ländernas tillträde till EU-marknaden. Sådana åtgärder skulle kunna göra det möjligt för de berörda länderna att utöka sin export på en icke-diskriminerande, med WTO-förpliktelserna förenlig grund. Kommissionen har i synnerhet arbetat nära samman med medlemsstaterna och Europaparlamentet för att påskynda ikraftträdandet av EU:s nya allmänna preferenssystem ( Generalised System of Preferences , GSP), så att de förmåner som detta för med sig kan tas i anspråk tidigare än vad som ursprungligen planerades. Genom tullmedgivanden gör det nya systemet en ny handelsvolym till ett värde av ca 3 miljarder euro tillgänglig för de tsunamidrabbade länderna. Kommissionen har även angivit att den är beredd att se över sådana ärenden som rör företag som är föremål för av EU införda handelspolitiska skyddsåtgärder, om verksamheten i företagen i fråga direkt påverkats av tsunamin.

I enlighet med vad som angivits i handlingsplanen antog kommissionen den 16 mars 2005 ett meddelande innehållande förslag om att förenkla förmånsursprungsreglerna och göra dessa mer utvecklingsvänliga. De nya reglerna skulle göra det lättare för utvecklingsländerna, däribland de tsunamidrabbade länderna, att dra nytta av de tullförmåner som EU erbjuder dem. Kommissionen håller också på att utarbeta åtgärder som redan på kort sikt kan förbättra tillträdet till EU-marknaden för produkter från de tsunamidrabbade länderna.

Kommissionen har lanserat två initiativ för att bistå fiskesektorn i de tsunamidrabbade länderna. Genom det första initiativet har en grupp fiskeexperter ställts till givarnas förfogande för att bistå de berörda myndigheterna i de drabbade länderna. Det andra initiativet, som antogs av rådet den 16 mars 2005, innebär en uppluckring av de regler som gäller för överföring till de drabbade länderna av EU-fiskefartyg som tagits ur drift. Kommissionen håller nu tillsammans med FAO och de berörda länderna på att undersöka om de fartyg som kan ställas till förfogande uppfyller de lokala behoven och passar för de lokala förhållandena. Målet är att förnya fiskeindustrin på ett hållbart och ansvarsfullt sätt.

Vad beträffar rättsliga frågor och frihets- och säkerhetsfrågor har det bl.a. inletts arbete på åtgärder för att förbättra samordningen i fråga om identifiering av katastrofoffer och det konsulära och diplomatiska samarbetet mellan EU-medlemsstaterna. Förslag som lagts fram inom ramen för Aeneasprogrammet håller på att utvärderas och det kan komma att beviljas stöd till pilotprojekt på området människohandel.

Kommissionen har arbetat nära samman med WHO och ställt ett stort antal EU-experter på hälsoområdet till organisationens förfogande. Specialister på interventionsepidemiologi skickades till tsunamidrabbade områden och kommissionen var aktivt involverad i genomförandet av beredskapsplaner inom ramen för WHO:s Global Outbreak and Response Network . Med tanke på att tsunamin skulle kunna få följdverkningar även i EU aktiverade kommissionen snabbt det till gemenskapens nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar hörande systemet för tidig varning och reaktion. Detta system är avsett för informationsutbyte myndigheter och läkare i medlemsstaterna emellan om förhöjda risker för införsel av smittsamma sjukdomar.

KATASTROFBEREDSKAP I ASIEN

Kommissionen understöder via ECHO bedömning, utvärdering och förstärkning av system för tidig varning i tsunamidrabbade länder och av katastrofberedskapen i dessa länder. Den planerar i enlighet med sina utfästelser vid världskonferensen i Kobe om katastrofreducering att bidra med 2 miljoner euro till FN:s kontor för samordning av humanitära frågor/FN:s internationella strategi för katastrofreducering ( United Nations’ International Strategy for Disaster Reduction , UNISDR), i avsikt att ge FN-initiativ på detta område en tydlig ledarroll när det gäller samordning. Kommissionen arbetade under dagarna omedelbart efter tsunamin nära samman med FN:s kontor för samordning av humanitära frågor och andra partner (t.ex. Europeiska rymdorganisationen, ESA) för att upprätta ett system för information om tsunamins verkningar. Gemensamma forskningscentret inom kommissionen samordnade upprättandet av detta system, som försåg de viktigaste aktörerna i katastrofinsatserna med kartor över och satellitdata och bedömningar rörande hela det tsunamidrabbade området.

ECHO kommer via sitt katastrofberedskapsprogram att fortsätta att stödja lokalsamhällesbaserade katastrofberedskapsprojekt, bl.a. ”människocentrerade” system för tidig varning, upplysnings- och utbildningsåtgärder och småskaliga åtgärder för att lindra verkningarna av katastrofer i Asien. Det globala katastroflarmsystemet ( Global Disaster Alert System ) kommer att ges stöd för vidareutveckling så att det kan hantera tsunamisituationer.

Katastrofberedskap kommer att ägnas särskild uppmärksamhet i den politiska dialogen mellan EU och de länder i Asien som är särskilt utsatta när det gäller katastrofer. Vad beträffar upprättandet av ett system för tidig varning i Indiska oceanen-området har man beaktat möjligheten att utöver det stöd som ECHO tillhandahåller utnyttja reservmedel från det vägledande tsunamiprogrammet för 2005-2006 för att stödja regionala upplägg inom ramen för det globala FN-sammanhanget. Åtgärderna bör också inriktas på kapacitetsuppbyggnad i de lokala samhällena när det gäller kommunikationsinfrastruktur och planering för kommunikation i nödfallssituationer. För övrigt bör riskreduceringsstrategier systematiskt integreras i utformningen och genomförandet av återuppbyggnadsprogram.

I varje katastrofberedskapsinitiativ i området är det nödvändigt att beakta den enorma risk som utbrotten av den i sitt slag nya fågelinfluensan medför. Utöver insatserna för återuppbyggnad efter tsunamin måste vederbörlig uppmärksamhet ägnas åt att kontrollera fågelinfluensan. Kommissionen har vidtagit ett antal åtgärder med avseende på den omfattande fågelinfluensaepidemin för närvarande i Sydostasien, vilken redan har vållat mycket stora ekonomiska skador (uppskattningsvis 8-12 miljarder euro) och ungefär 50 människors död. Fågelinfluensan förefaller för närvarande ha blivit endemisk i vissa länder i Sydostasien (däribland Thailand och Indonesien). Kommissionen har redan sörjt för visst tekniskt och finansiellt stöd till de berörda länderna. Som en följd av en internationell konferens i Vietnam i februari 2005 och en FAO- och WHO-appell till givare undersöker kommissionen för närvarande möjligheterna att bevilja ytterligare stöd.

ÖPPENHET OCH SUND EKONOMISK FÖRVALTNING

Kommissionen är fast besluten att fullgöra sina åtaganden på ett ytterst verkningsfullt och öppet vis.

Europeiska unionen är den största givaren av bistånd till återuppbyggnadsarbetet efter tsunamin och måste försöka se till att det bistånd som mobiliseras till fullo används för det avsedda ändamålet. Kommissionen har inrättat ett virtuellt nät för att göra det möjligt för allmänheten att följa kommissionens och medlemsstaternas utfästelser och finansieringsbeslut om bistånd till de tsunamidrabbade länderna. Nätet är tillgängligt på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/world/tsunami/index.htm (se även avsnitt 4 ovan). Alla kontaktpersoner ( focal point officials ) för nätet hade utsetts i början av mars, men medlemsstaterna måste påskynda överföringen av uppgifter om utfästelser och finansieringsbeslut. Vad beträffar det humanitära biståndet utnyttjas ett befintligt virtuellt nät, det s.k. 14-punktssystemet.

Det kommer att inrättas ett ”Europahus” i Aceh för att samordna och främja gemensamma insatser av EU-medlemsstaterna och kommissionen, och kommissionen räknar med medlemsstaternas fulla samarbete för att till lokalbefolkningens nytta göra detta initiativ till en framgång.

En korrekt övervakning av användningen av medlen bör tryggas genom lämplig representation för kommissionen/EU i ledningsorganen för de förvaltningsfonder som håller på att inrättas i Indonesien och Sri Lanka. Kontroll- och revisionsmekanismerna i det ramavtal om förvaltningsfonderna och samfinansiering som kommissionen och Världsbanken har ingått erbjuder goda garantier för sund, effektiv och öppen förvaltning av gemenskapsmedlen.

Kommissionen har strikta förfaranden för att trygga sund ekonomisk förvaltning av gemenskapsbiståndet, bl.a. ett ytterst noggrant urval av de partner som ansvarar för genomförandet av biståndet, systematisk uppföljning – utförd av experter på fältet – av pågående projekt, revision och extern utvärdering i efterhand. Dessa förfaranden kommer att tillämpas till fullo på det bistånd som ges med anledning av tsunamin.

Förvaltningen av det föreslagna programmet kommer att ställa betydande krav på kommissionens lokala delegationer i Sri Lanka och Indonesien. Av denna anledning håller delegationen i Sri Lanka på att uppgraderas till en fullvärdig delegation. Delegationen i Indonesien kommer att inrätta ett lokalt kontor (en s.k. antenn) i Europahuset i Aceh.

BILAGA II

Gemenskapsprogram för tidig varning och katastrofberedskap

Indi SKA OCEANEN

ECHO har bidragit med 2 miljoner euro till arbetet i sekretariatet för FN:s internationella strategi för katastrofreducering med att utvärdera och förstärka system för tidig varning i Indiska oceanen-området. Europeiska kommissionen följer med intresse det arbete som den mellanstatliga oceanografiska kommissionen (IOC) lägger ned för att utveckla ett system för tidig varning för tsunamier i Indiska oceanen, i enlighet med det mandat som IOC gavs vid konferensen i Kobe. Om det läggs fram genomförbara förslag som länderna i regionen enas om, kan Europeiska kommissionen komma att överväga att bidra till finansieringen av ett sådant system.

ECHO kommer under de närmaste två åren att bidra med ca 9,7 miljoner euro till lokalsamhällesbaserade katastrofberedskapsprojekt i Sydasien.

Afri KA, VÄSTINDIEN, STILLA HAVET

Staterna i Västindien är särskilt utsatta för tropiska oväder och har även drabbats av tsunamier. Kommissionen bidrar från sina medel för utvecklingssamarbete med 13,2 miljoner euro till ett regionalt radarbaserat system för tidig varning och arbetar på ett projekt med ett anslag på 3 miljoner euro som är avsett att förstärka den regionala kapaciteten i fråga om katastrofhantering. Den har även ett program med ett anslag på 39 miljoner euro för förstärkning av kustskydden i Guyana. ECHO kommer att fortsätta att utveckla sitt långvariga arbete för att stödja katastrofberedskapen på lokalsamhällesnivå i regionen.

För Stillahavsområdet har kommissionen satt av alla tillgängliga reservmedel (”B-anslagen”) för förebyggande av katastrofer och katastrofberedskap. Den strävar särskilt efter att samarbeta med andra givare och regionala organisationer för att behandla de risker som är förbundna med cykloner.

På ett vidare plan diskuterar kommissionen för närvarande AVS-sekretariatets initiativ om att inrätta en naturkatastroffacilitet inom ramen för Cotonouavtalet. Denna skulle särskilt användas för att förstärka den nationella kapaciteten i olika länder att förvalta system för tidig varning och se till att larm på lämpligt vis vidarebefordras till befolkningen.

MEDELHAVET OCH ATLANTEN

Larmsystemen för översvämningar och jordbävningar är relativt väl inarbetade, men det finns inte mycket i fråga om tidig varning, katastrofberedskap och åtgärdsplaner för tsunamier i de länder som gränsar till Medelhavet. Kommissionen kommer att utvidga sitt utbildningsprogram för räddningstjänsten med övningar i vilka risken för tsunamier behandlas.

Bridgeprojektet för Europa-Medelhavsområdet har ett anslag på 2 miljoner euro och syftar till att skapa ett system för förebyggande och hantering av naturkatastrofer och av människan orsakade katastrofer och för lindring av deras följder på båda sidorna av Medelhavet.

FORSKNING OCH UTVECKLING SAMT VETENSKAPLIGT SAMARBETE

Rådgivande expertmöten kommer att fortsätta att finansieras via det sjätte och det sjunde ramprogrammet för forskning (inom ramen för forskningsprioriteten globala förändringar och ekosystem). De senaste arrangemangen har varit inriktade på att fastställa nuläget, luckorna och forskningsbehoven när det gäller system för tidig varning. Gemenskapsfinansierad forskning kommer även att bidra till bättre tsunamivetenskap, bl.a. genom djuphavsövervakning och undersökning av tsunamiers socioekonomiska verkningar och deras konsekvenser i fråga om hälsa och markanvändning.

Inom ramen för gemenskapens program för informationssamhällets teknik har det satts av 40 miljoner euro för projekt som har att göra med integrering på plats av sensorer för riskövervakning och med kommunikation på området offentlig säkerhet, inbegripet mekanismer för att med hjälp av samtliga lämpliga medier varsko myndigheter och människor i fara. En särskild inbjudan att lämna projektförslag håller på att tas fram, som avser utveckling och demonstration av för Europa och Indiska oceanen-området relevanta system för tidig varning och larm för tsunamier. Denna forskningsverksamhet kommer att understödja den framtida ovan nämnda infrastrukturutvecklingen.

Inom ramen för gemenskapens forskningsinfrastrukturprogram har det inrättats ett globalt höghastighetsnät för telekommunikation som förbinder internationella forskningsorganisationer och andra offentliga organ med varandra. ESA och UNOSAT (ett satellitprojekt inom FN-ramen) använder redan dessa resurser till fullo, bl.a. med anledning av tsunamin i Indiska oceanen. Kommissionen är beredd att låta även andra organisationer utnyttja dessa resurser, t.ex. till stöd för ett centrum för tidig varning i Indiska oceanen-området.

Inom ramen för gemenskapens och ESA:s initiativ Global övervakning för miljö och säkerhet ( Global Monitoring for Environment and Security , GMES) tillhandahålls satellit- och markbaserade informationstjänster. Via detta initiativ kommer det även i fortsättningen att ges viktiga bidrag i samband med genomförandet av program för humanitärt bistånd och katastrofbistånd.

Ytterligare stödåtgärder och forsknings- och utvecklingsverksamhet planeras för att tillhandahålla informations- och kommunikationstekniskt stöd till den europeiska politiken för och forskningen om katastrofreducering, bl.a. följande:

- Tekniköverföring mellan EU och länder och regioner i Indiska oceanen-området som riskerar att drabbas av tsunamier, i syfte att utbyta ”bästa praxis” i fråga om användning av avancerad informations- och kommunikationsteknik för system för tidig varning och larm samt främja standarder och anpassa dessa till de lokala behoven och förhållandena.

- Samarbete med specialiserade institut i länder som gränsar till Medelhavet, i syfte att främja ett harmoniserat upplägg i Medelhavsområdet i fråga om system för tidig varning och larm för tsunamier.

- Seminarier och branschforum för att behandla bristerna i den nuvarande tekniken för tidig varning och larm samt främja interoperabiliteten.

[1] Dvs. de operativa förutsättningarna för att tillhandahålla det humanitära biståndet på ett neutralt, opartiskt och icke-diskriminerande sätt och för att få fri och direkt tillgång till katastrofens offer.

[2] Rådet antog Barcelonaåtagandena den 14 mars 2002. De bygger på internationellt överenskommen ”bästa praxis”, bl.a. från den särskilda arbetsgruppen om givarpraxis vid OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd, och är ett led i den harmonisering av politik och förfaranden för yttre bistånd som medlemsstaterna och gemenskapen kommit överens om.

[3] Rådets förordning (EG) nr 381/2001 av den 26 februari 2001 om inrättande av en mekanism för akuta ingripanden.

[4] Med ”komplexa nödsituationer” avses humanitära kriser i konfliktområden.

[5] Osloriktlinjerna från 1994 om naturkatastrofer och MCDA-riktlinjerna från 2003 om katastrofer orsakade av människor.

[6] T.ex. UNHCR för flyktingar, Unicef för barn, Internationella rödakorskommittén för skydd av civila och fångar och för tillämpning av internationell humanitär rätt samt UNOCHA för samordning av humanitärt bistånd.

[7] UN Disaster Assessment and Coordination teams.

[8] Field Assessment and Coordination Teams.

[9] Artikel III-321.5 i konstitutionen.

[10] Rådets beslut av den 23 oktober 2001 om inrättande av en gemenskapsmekanism för att underlätta ett förstärkt samarbete vid biståndsinsatser inom räddningstjänsten (2001/792/EG, Euratom).

[11] KOM(2005) 137, 20.4.2005.

[12] Se kommissionens förslag till förordning om inrättande av ett snabbinsats- och beredskapsinstrument för allvarliga olyckshändelser, KOM(2005) 113 slutlig, 6.4.2005, och kommissionens förslag till förordning om upprättande av ett stabilitetsinstrument, KOM(2004) 630 slutlig, 29.9.2004.

[13] Jfr avsnitt 3.3 i kommissionens meddelande om förbättring av gemenskapens räddningstjänstmekanism, KOM(2005) 137 slutlig, 20.4.2005. Detta är fullt förenligt med kommissionens planerade system Argus, som länkar samman alla specialiserade system för snabb varning vid kommissionen.

[14] Artikel 54 i budgetförordningen.

[15] KOM(2004) 630 slutlig, 29.9.2004.