1.INLEDNING

Den ekonomiska och monetära unionen (EMU) har stärkts avsevärt i sin uppbyggnad under de senaste åren för att skärpa den ekonomiska styrningen och skapa finansiell stabilitet. EMU:s motståndskraft måste dock stärkas ytterligare för att ge ny fart åt konvergensprocessen uppåt, både mellan medlemsstaterna och inom respektive samhälle, med ökad produktivitet, nya arbetstillfällen och social rättvisa i centrum.

I juni 2015 lade Europeiska kommissionens ordförande i nära samarbete med eurotoppmötets ordförande, Eurogruppens ordförande, Europeiska centralbankens ordförande och Europaparlamentets talman fram en rapport om en långtgående men ändå pragmatisk färdplan för färdigställandet av EMU. I rapporten drar man slutsatsen att det krävs framsteg på fyra områden samtidigt. För det första måste vi skapa en verklig ekonomisk union där varje ekonomi har de strukturella egenskaper som den behöver för att blomstra inom den monetära unionen. För det andra måste vi arbeta för en finansunion som garanterar valutans integritet i hela den monetära unionen genom att risken för den finansiella stabiliteten begränsas och riskdelningen med den privata sektorn ökar. För det tredje måste arbetet fortsätta för skapa en finanspolitisk union som ger både finanspolitisk hållbarhet och finanspolitisk stabilitet. Slutligen måste vi eftersträva en politisk union som lägger grunden till allt detta genom verkligt demokratiskt ansvarsutkrävande, legitimitet och starkare institutioner.

De fem ordförandena kom också överens om en färdplan för genomförandet som skulle konsolidera euroområdet fram till början av 2017 (steg 1 – praktisk fördjupning). I detta första steg, som inleddes den 1 juli 2015, bygger åtgärderna på befintliga instrument och de befintliga fördragen utnyttjas på bästa sätt. På grundval av riktmärkning för en förnyad konvergens uppåt av euroområdets ekonomier bör mer grundläggande reformer genomföras och perspektivet ändras till medellång till lång sikt för nya tillväxtmöjligheter (steg 2 – färdigställandet av EMU). Att omsätta de fem ordförandenas rapport i handling förutsätter en gemensam vilja och samsyn hos alla euroområdets medlemsstater och EU:s institutioner. De åtgärder som beskrivs i detta meddelande gäller medlemsstaterna i euroområdet, men processen mot ett djupare EMU är öppen för alla EU:s medlemsstater. Samtidigt kommer kommissionen att se till att inga snedvridningar uppstår på den inre marknaden.

I detta meddelande och de åtföljande förslagen behandlas de viktigaste delarna av steg 1 i processen mot ett fördjupat EMU. Åtgärdspaketet innehåller en översyn av den europeiska planeringsterminen, bättre verktyg för ekonomisk styrning, bland annat nationella konkurrenskraftsnämnder och en rådgivande europeisk finanspolitisk nämnd, en mer enhetlig representation av euroområdet i internationella organisationer, särskilt Internationella valutafonden samt åtgärder för att skapa en finansunion, särskilt ett europeiskt insättningsgarantisystem. Detta paket kommer att kompletteras av de åtgärder som vidtas tillsammans med Europaparlamentet för att förbättra det demokratiska ansvarsutkrävandet i det europeiska ekonomiska styrningssystemet.

2.FÖRBÄTTRINGAR I DEN EUROPEISKA PLANERINGSTERMINEN

Samordningen av den ekonomiska politiken i EMU har ökat avsevärt under den ekonomiska och finansiella krisen. Dessa gemensamma regler, förfaranden och institutioner på EU-nivå spelar en avgörande roll när Europa ska övervinna obalanser från tiden före krisen, strukturella svagheter och återverkningarna av krisen samt stimulera investeringar och bygga upp tillväxtpotential på medellång sikt.

Den europeiska planeringsterminen, den årliga cykel som infördes 2011 för samordning på EU-nivå av den ekonomiska politiken, har blivit ett viktigt verktyg för att genomföra reformer i medlemsstaterna och på EU-nivå. Medlemsstaterna bör dock göra större framsteg i genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna, eftersom genomförandet hittills varit ojämnt och ofta endast begränsat.

Under årens lopp har processen förbättrats kontinuerligt; man har utnyttjat de starka sidorna och tagit itu med de svaga. Den nya kommissionen har under 2015 tagit tillfället i akt att under sin första europeiska planeringstermin effektivisera processen betydligt. Landsrapporterna offentliggjordes redan i februari för att skapa större utrymme för en verklig dialog med medlemsstaterna, vilket möjliggör en djupare debatt både bilateralt och multilateralt, och med andra aktörer. Denna tidigareläggning kräver att de nationella reformprogrammen får en annan funktion. Genom dem bör medlemsstaterna svara på kommissionens analys och lägga fram framsynta politiska initiativ. Mer tid för eftertanke och diskussion skapades också genom att kommissionen offentliggjorde sina förslag till landsspecifika rekommendationer redan i maj. Här införde kommissionen ett tydligare fokus genom att avsevärt minska antalet rekommendationer och endast behandla avgörande prioriterade frågor av makroekonomisk och social betydelse som medlemsstaterna måste uppmärksamma under de följande tolv till arton månaderna. Detta fokus måste visserligen bibehållas men man fortsätter att i landsrapporterna ha en helhetssyn och behandla ett brett spektrum av ekonomiska frågor av betydelse för medlemsstaterna.

Att den nya förbättrade processen blir stabil och genomförs är avgörande för att fördelarna ska kunna utnyttjas fullt ut under den kommande perioden. Samtidigt kan några ytterligare justeringar som bygger på denna utveckling ge ännu fler fördelar. Det handlar framför allt om ökad samverkan mellan euroområdet och medlemsstaterna, större fokus på sysselsättning och sociala resultat, riktmärkning och bästa praxis för att öka konvergensen samt stöd till reformerna genom de europeiska struktur- och investeringsfonderna och tekniskt bistånd. Se tabell 1 för en översikt över den föreslagna europeiska planeringsterminen för 2016.

2.1.Bättre samverkan mellan euroområdet och medlemsstaterna

Länderna i euroområdet blir allt mer beroende av varandra och risken för spridningseffekter bland de länder som delar den gemensamma valutan ökar. Det är därför nödvändigt att stärka samordningen och skärpa övervakningen av budgetprocessen och den ekonomiska politiken i alla euroområdets medlemsstater. Två saker har vi lärt oss av krisen. För det första kan brister i finanspolitiken och den ekonomiska politiken och otillräcklig finansiell tillsyn nationellt orsaka allvarliga ekonomiska och sociala problem. För det andra är euroområdet som helhet inte immunt mot stora och omskakande ekonomiska och finansiella chocker. Sund nationell politik skulle visserligen räcka långt för att minska riskerna för en kris, men man bör också bevaka och noga analysera den samlade finanspolitiska, ekonomiska och sociala situationen i euroområdet som helhet, och beakta denna analys när man utarbetar nationell politik.

Redan nu finns ett övergripande euroområdesperspektiv i den europeiska planeringsterminen, särskilt i den årliga bedömningen av utkasten till budgetplaner från euroområdets medlemsstater eftersom den leder fram till en övergripande finanspolitisk inriktning i euroområdet, och i rekommendationerna för euroområdet. Processen handlar om att tillsammans fastställa prioriteringar och genomföra dem utifrån ett euroområdesperspektiv. Denna process bygger emellertid fortfarande på en stark landsuppdelning och det övergripande euroområdesperspektivet beaktas bara indirekt. Den europeiska planeringsterminen bör organiseras så att man börjar med diskussioner och rekommendationer om euroområdet innan man inleder de landsspecifika diskussionerna. Då kan de gemensamma utmaningarna beaktas fullt ut i de landspecifika åtgärderna.

Därför kommer kommissionen att, som en del av den årliga tillväxtöversikten, som ska offentliggöras i november, särskilt uppmärksamma strategiska finanspolitiska, ekonomiska, sociala och finansiella prioriteringar för euroområdet som helhet. Framför allt vill kommissionen se en särskild diskussion i Eurogruppen om euroområdets finanspolitiska inriktning i samband med bedömningen av utkasten till budgetplaner. Detta kan leda fram till att en rekommendation för euroområdet läggs fram.

Diskussioner om euroområdets prioriteringar bör äga rum i såväl rådet och Eurogruppen som i Europaparlamentet. Den samsyn som diskussionerna leder fram till anger sedan riktningen för de nationella reform- och stabilitetsprogrammen för euroområdets medlemsstater i april och de landsspecifika rekommendationerna i maj.

2.2.Ökat fokus på sysselsättning och sociala resultat

Kommissionen har redan vidtagit åtgärder för ökat fokus på sysselsättning och sociala frågor inom ramen för den europeiska planeringsterminen och processen mot ett fördjupat EMU. I landsrapporterna 2015 behandlades sysselsättning och social utveckling ingående. Landsspecifika rekommendationer på dessa områden gavs till de flesta av medlemsstaterna.

Sysselsättning och sociala frågor betonas ytterligare i förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Kommissionen föreslog tidigare under 2015 att tre huvudindikatorer (förvärvsfrekvens, ungdomsarbetslöshet och långtidsarbetslöshet) skulle läggas till de elva befintliga indikatorerna i resultattavlan som används i förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Detta skulle lyfta fram det sociala sammanhang och den sysselsättningssituation i vilken anpassningen äger rum, vilket i förlängningen skulle leda till bättre utformad politik. Kommissionen planerar att börja använda denna utökade lista med indikatorer i rapporten om förvarningsmekanismen 2016.

Större uppmärksamhet ägnas även social rättvisa i de nya makroekonomiska anpassningsprogrammen för att se till att anpassningen sprids rättvist och att de mest utsatta i samhället skyddas. Kommissionen utarbetade för första gången en social konsekvensbedömning för samförståndsavtalet för Grekland. Den avser att fortsätta göra detta i samband med eventuella program för stabilitetsstöd i framtiden.