FJÄRDE RAPPORTEN FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN om tillämpningen av direktiv 89/552/EEG "Television utan gränser"

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

1.1. Bakgrund till rapporten

1.2. Utvecklingen av televisionsmarknaden i Europa (2000-2002)

1.3. Oberoende studie

2. Införlivande av direktivet

3. Tillämpning av direktivet

3.1. Huvudprinciper

3.2. Jurisdiktion

3.3. Evenemang av särskild vikt för samhället (artikel 3a)

3.4. Främjande av distribution och produktion av TV-program

3.5. Tillämpning av bestämmelserna om reklam (artiklarna 10-20)

3.6. Skydd av minderåriga och allmän ordning (artiklarna 2a, 22 och 22a)

3.7. Samordning mellan nationella myndigheter och kommissionen

4. Internationella aspekter

4.1. Utvidgningen: analys av lagstiftningen på det audiovisuella området i kandidatländerna

4.2. Samarbete med Europarådet

5. Slutsatser och framtidsutsikter

Bilaga : Arbetsprogram för översyn av direktivet "Television utan Gränser" samt tidsplan för framtida åtgärder

1. Inledning

1.1. Bakgrund till rapporten

Detta meddelande utgör kommissionens fjärde rapport till Europaparlamentet, rådet och Europeiska Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av direktiv 89/552/EEG [1], ändrat genom direktiv 97/36/EG [2], som kallas direktivet om television utan gränser (nedan kallat "direktivet").

[1] EGT L 298, 17.10.1989, s. 23.

[2] EGT L 202, 30.7.1997, s. 60.

Enligt artikel 26 i direktivet ska kommissionen, senast den 31 december 2000 och vartannat år därefter, överlämna en rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén. Rapporten ska handla om genomförandet av direktivet i dess nuvarande lydelse och, om nödvändigt, innehålla nya förslag för att anpassa direktivet till utvecklingen på TV-sändningsområdet, särskilt mot bakgrund av den senaste tekniska utvecklingen.

Den här rapporten följer den tredje rapporten [3] som offentliggjordes i slutet av 2000. I rapporten behandlas tillämpningen av direktivet under 2001 och 2002.

[3] KOM(2001) 9 slutlig.

I rapporten beskrivs och analyseras viktiga fakta och händelser inom ramen för tillämpningen av direktivet under referensperioden. Rapporten tar bl.a. upp samordningen mellan myndigheterna och kommissionen, tillämpningen av artikel 3a om evenemang av särskild vikt för samhället, tillämpningen av bestämmelserna om skydd av minderåriga och bestämmelserna om reklam, samordningen mellan nationella myndigheter och kommissionen samt en analys av lagstiftningen på det audiovisuella området i de länder som vill ansluta sig till Europeiska unionen. Vidare bör det påpekas att kommissionen i enlighet med artikel 4.3 i direktivet har offentliggjort en separat rapport om tillämpningen av artiklarna 4 och 5 i direktivet [4]. I avsnitt 3.4 i den här rapporten återges den separata rapportens viktigaste slutsatser om artiklarna 4 och 5 i direktivet. (Dessa artiklar gäller främjande av distribution och produktion av TV-program).

[4] KOM(2002) 612 slutlig.

I en bilaga till rapporten föreslår kommissionen ett arbetsprogram för att inleda en diskussion om det eventuella behovet av att justera regelverket på grund av utvecklingen på marknaderna och på det tekniska området. Diskussionen kommer att föras i forum och inriktas på många olika frågor, både övergripande och specifika. Syftet med detta arbete är att ge kommissionen det underlag som behövs för att kunna utvärdera behovet av att uppdatera eller anpassa de nuvarande bestämmelserna. Beroende på resultatet av samrådet kommer kommissionen att bedöma behovet av att föreslå EU-lagstiftaren mer samordnade åtgärder för att förstärka den EU:s audiovisuella politik, samtidigt som den beaktar syftet med att skapa en konkurrenskraftig och tillväxtorienterad miljö för utvecklingen av den audiovisuella sektorn [5].

[5] Enligt kommissionens långsiktiga mål, som sattes upp vid Europeiska rådets möte i Lissabon , om att göra EU till världens mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi.

1.2. Utvecklingen av televisionsmarknaden i Europa (2000-2002) [6]

[6] Alla statistiska uppgifter i detta meddelande är hämtade från Europeiska audiovisuella observationsorganet om inget annat anges.

TV-industrin

Under åren 2001-2002 tycks den positiva utvecklingstendens som kännetecknade TV-industrin inom EU i slutet av förra århundradet ha nått en vändpunkt, där affärsmodeller sätts på hårda prov och de flesta operatörer måste genomföra en grundlig omprövning av sina investeringsplaner både vad gäller innehåll och infrastruktur.

Antalet tillgängliga kanaler, som både är ett tecken på ekonomisk hälsa inom televisionssektorn och på fördelar för konsumenterna att fritt välja innehåll, återspeglar tydligt den osäkerhet som kännetecknar den tydliga utvecklingen inom TV-industrin. I början av 2001 sände inom EU över 660 kanaler med potentiell nationell täckning över marknät, satellit eller kabel. Det innebär en betydande ökning på mer är 25 procent jämfört med de relevanta uppgifterna för föregående år. Under samma period fortsatte investeringarna att öka (med 30 procent) bland kanaler utan analog marksändning som är en relativt liten del om man ser till antalet tittare.

Det har skett en betydande ökning av antalet kanaler som sänder över EU:s territorium. Många kanaler sänder regelbundet med hjälp av flera olika typer av teknik och mottas ofta i flera EU-medlemsstater, huvudsakligen via satellit. Dessutom kommer alltfler kanaler på vissa marknader ursprungligen från andra länder. Detta gäller framförallt marknader i mindre länder. I början av 2001 fanns det 68 kanaler av det här slaget inom EU (en ökning med 13 procent jämfört med motsvarande siffror för föregående år).

Samtidigt som antalet kanaler ökade, ökade också antalet digitala programpaket för allmänheten med två tredjedelar. I början av 2001 omfattade utvecklingen av detta slags tekniska och kommersiella distribution av TV-program nästan alla EU:s marknader. Framgången med digitala sändningar beror till stor del på satellittekniken eftersom lanseringen av digitala marknät inte fått något snabbt positivt gensvar hos allmänheten. Enligt aktuella undersökningar var endast ca 1,5 miljoner hushåll [7] anslutna till digitala marknät via en set-topbox i Spanien, Sverige, Finland och Förenade kungariket. Förenade kungariket är det land som har flest anslutna hushåll. Den digitala TV-mottagningen via satellit uppgick till över 19 miljoner hushåll inom EU och antalet hushåll som mottog digitala signaler via kabel uppgick till 3 miljoner. Den totala andelen hushåll inom EU som mottog digitala sändningar beräknades i slutet av 2001 uppgå till nästan 16 procent.

[7] Sammanlagt beräknas antalet hushåll med TV inom EU uppgå till 151 444 000 år 2001.

Satellitsändningar blir alltmer populära. Antalet hushåll inom EU som mottar TV-kanaler direkt eller via gemensamma antenner har ökat till över 33 miljoner i mitten av 2001, en ökning med 21 procent jämfört med föregående år och en ökning med 52 procent jämfört med mitten av 1997. Vidare mottar alltfler hushåll TV-signaler som ursprungligen sänds med hjälp av satellit via lokala kabelnät.

Strukturen på kabelindustrin skiljer sig fortfarande mellan länderna. Investeringar i nya kabelnät sker ganska långsamt på grund av allmänhetens relativa brist på intresse. Andelen hushåll inom EU som var anslutna till kabelnätverk under 2001 låg kvar på samma nivå, 53 procent av alla hushåll med TV, och andelen anslutna hushåll som faktiskt abonnerade på audiovisuella tjänster var nästan oförändrad jämfört med tidigare år, ca 61 procent av de anslutna hushållen (ca 49 miljoner hushåll, en ökning med 24 procent jämfört med 1997).

Programutbudet i de allmänna kanalerna har inte ändrats i någon större utsträckning på senare år. "Dokusåpor" som kännetecknas av relativt låga produktionskostnader och stor anpassning till nationella förhållanden har fått en starkare ställning på programtablåerna i många kanaler med höga tittarsiffror. Detsamma gäller TV-serier. Under 2001 visade specialiserade undersökningar [8] om EU:s största marknader att sändningen av TV-filmer och TV-serier av nationellt ursprung som visas för första gången fortfarande ökade och dominerade under bästa sändningstid. Däremot sändes importerade serier och filmer, främst från USA, fortfarande i första hand på andra tider. Serier och filmer från andra europeiska länder sändes i ganska begränsad utsträckning, medan antalet TV-serier som samproducerades på EU-nivå fortsatte att stiga efter nedgången 1999.

[8] Rapport "Television Fiction in Europe", 2001, Eurofiction.

Handeln med TV-rättigheter fortsatte att minska och medförde ett underskott på ca 4,1 miljarder euro under 2000 (en ökning med 17,5 procent jämfört med 1999) av ett totalt audiovisuellt underskott som uppskattades till 8,2 miljarder euro (en ökning med 14 procent jämfört med 1999). Obalansen i handeln fortsatte under 2001.

Tittarna

I nästan alla hushåll inom EU (över 155 miljoner 2000) finns en TV-apparat och i många medlemsstater har mer än hälften av hushållen två apparater eller fler. Antalet apparater i 16:9-format ökar och den ökande försäljningen (1992/2000) visar ett underlag inom EU på ca 9 miljoner TV-apparater i slutet av 2000.

Under 2001 varierade TV-tittandet i EU-medlemsstaterna mellan 142 minuter per dag i Österrike [9] och 243 minuter i Grekland [10]. Den ökade tillgången på audiovisuella tjänster, med avseende på tillgängliga kanaler, ledde inte till någon parallell ökning av TV-tittandet under åren 2000 och 2001. I många länder tycks den ökning man kunnat observera de senaste årtiondena (åren) ha avstannat. De statistiska uppgifterna visar emellertid inte om dessa nya konsumtionsmönster beror på att man gått över från att titta på TV till att göra något annat, t.ex. surfa på Internet. Faktum är att de tydliga förändringarna i tittarvanor främst förekom i länder där andelen Internetanslutna är relativt begränsad, medan det i länder med högre andel Internetanvändare rapporterades om ökad eller stabil tittartid.

[9] Åldersgruppen över 12 år.

[10] Åldersgruppen över 6 år.

Under 2001 behöll public service-kanalerna i stort sett sina tittarandelar i de olika länderna. Betal-TV-kanalerna fortsatte att behålla en väsentlig del av tittarna på de marknader där de först introducerades. Deras betydelse när det gäller tittare tycks dock endast vara kopplad till de ekonomiska händelser som är kännetecknande för det fåtal företag som verkar på varje marknad. I slutet av 2001 uppgick antalet betal-TV-abonnemang för satellitpaket inom EU till ca 15,5 miljoner. Den viktigaste marknaden är Förenade kungariket, eftersom utvecklingen av betal-TV-kanaler försvåras i vissa medlemsstater på grund av olika former av piratkopiering.

Utländska kanaler fångar en stor del av tittarna i vissa medlemsstater, särskilt i mindre medlemsstater och i medlemsstater som har samma språk som ett större grannland. I vissa fall utgör deras tittarandel över 40 procent. Utbudet av kanaler som särskilt riktar sig till utländska marknader är endast viktigt i några få medlemsstater. På EU-nivå är det vanligare att man tittar på utländska kanaler som inte är avsedda för någon nationell marknad.

Marknadens sammanlagda värde

Den sammanlagda omsättningen för radio- och TV-sändningar inom Europeiska unionen år 2000 kan uppskattas till ca 62 miljarder euro (en ökning med 11,6 procent jämfört med 1999). Reklam är fortfarande den främsta inkomstkällan för programföretag inom EU. Bruttomarknaden för TV-reklam har ökat stadigt i flera år och uppgår till ca 22,5 miljarder euro (en ökning med 8 procent jämfört med 1999). Under 2001 påverkade världsekonomins nedslående utveckling direkt utgifterna för reklam, däribland TV-reklam. Minskningen av reklamintäkterna för 2001 beräknas uppgå till ca 6,3 procent [11]. År 2002 kom att innebära en stabilisering av reklammarknaden (en ökning med 0,5 procent) och man förväntar sig en ökning (med 4,5 procent) för 2003.

[11] Källa: European Advertising & Media Forecast, augusti 2002

Betal-TV-abonnemangen har också ökat intäktsflödet inom den audiovisuella sektorn till ett sammanlagt värde av 10,7 miljoner euro, vilket är en ökning på 22,8 procent jämfört med föregående år.

Public service-företagen finansieras fortfarande främst genom licensavgifter som betalas av tittarna. De offentliga radio- och TV-företagens sammanlagda inkomster under 2000 uppgick till 26,3 miljarder euro (en ökning med 4 procent jämfört med 1999). För vissa public service-företag är bidrag och lånegarantier fortfarande viktiga finansieringsformer, medan man i vissa länder har ersatt licensavgiften med en finansiering genom det allmänna skattesystemet. Andelen kommersiella intäkter för public service-företagen ökar i flera länder och står i allmänhet för ca en tredjedel av inkomsterna.

TV-industrins ekonomiska resultat

Under de senaste åren har flera privata TV-företag genomfört strategiska allianser och fusioner, där man dragit nytta av de fördelaktiga villkoren på kapitalmarknaderna. Med dessa åtgärder har man velat stärka sin industriella konkurrenskraft. Under 2002 tvingades många av de mest aggressiva företagen att skriva ned värdet på sina förvärvade aktieposter eftersom många operatörer inte klarade av att leverera utlovad avkastning på de fallande kapitalmarknaderna. I en del fall kunde förtagen inte klara sig och var tvungna att begäras i konkurs.

Enligt vissa analyser var rörelseresultaten för de flesta TV-företagen inom EU fortfarande positiva år 2000. Dessa resultat minskade i hög grad jämfört med tidigare år (en minskning med 80 procent jämfört med 1997) och var inte tillräckligt omfattande för att åstadkomma ett positivt nettoresultat. I allmänhet lyckades de TV-företag som finansierades av kommersiell reklam med att förbättra sina ekonomiska resultat, public service-operatörernas resultat försämrades och de som erbjöd paketlösningar liksom andra företag på nischmarknader upplevde en försämring av de redan negativa resultaten.

Under 2001 och 2002, som det inte finns några fullständiga statistiska uppgifter för, grusades många förhoppningar om en hållbar ekonomisk utveckling för de mest innovativa satsningarna inom den audiovisuella industrin. Istället bekräftades mer traditionella affärsmodellers långsiktiga lönsamhet.

1.3 Oberoende studie

För att få oberoende råd om den ekonomiska utvecklingen inom den audiovisuella industrin bad kommissionen i början av 2001 en konsult att göra en övergripande analys av den senaste utvecklingen inom EU och en prognos för utvecklingen fram till 2010 [12].

[12] Studien "Outlook of the development of technologies and markets for the European Audio-visual sector up to 2010" av Arthur Andersen finns på webbplatsen för audiovisuella medier: http://europa.eu.int/comm/avpolicy/stat/tvoutlook/tvoutlook_finalreport.pdf.

Studien har lyft fram ett antal tendenser som utvecklats och/eller befästs, t.ex. att antalet plattformar med många kanaler och/eller digitala plattformar ökar stadigt, att public service-stationer och kommersiella stationer behåller sina tittarandelar, att soliditeten hos samtliga operatörer minskat och att de gradvis konsolideras, att abonnemangsavgifter får större betydelse, att det bildas stora integrerade och internationella koncerner, varav vissa består av aktörer som är verksamma på andra marknader, t.ex. inom press, hemelektronik, väg- och vattenbyggnad och bostadsbyggande.

Studien har också visat att även om många hushåll kan ha tillgång till plattformar med många kanaler (t.ex. kabel, satellit eller digitala marknät) har vissa hushåll fortfarande bara tillgång till färre än fem kanaler. Konsumenterna i Europa har heller ännu inte ändrat sitt beteende, utan tittar på samma kanaler som förut. Detta innebär att reklamintäkterna fortsätter att gå till de största programföretagen.

Konsulten har fastställt tre tänkbara scenarier för utvecklingen inom den audiovisuella sektorn: ett scenario där man fortsätter som tidigare ("business as usual"), vilket utvecklas i högre grad i en negativ ekonomisk miljö; ett scenario som bygger på interaktivitet, vilket är beroende av den snabba utvecklingen av nya interaktiva tjänster; ett scenario som bygger på individuell anpassning, vilket grundar sig på en utveckling av individuellt anpassade erbjudanden av befintliga audiovisuella tjänster.

De scenarier som grundar sig på interaktivitet och individuell anpassning utvecklas i högre grad i en positiv ekonomisk miljö. De leder till en betydande förändring av marknadsaktörernas respektive roller och industrins struktur.

2. Införlivande av direktivet

Under 2001 fann Europeiska gemenskapernas domstol i två mål att vissa medlemsstater inte hade införlivat direktivet inom den angivna tidsramen. Domstolen ansåg att Luxemburg [13] och Italien [14] inte hade uppfyllt sina skyldigheter enligt direktivet. I båda medlemsstaterna har nu bestämmelserna i direktivet införlivats på korrekt sätt. Kommissionen kunde 2001 avskriva ett mål mot Frankrike om införlivandet av direktivet. [15] Under 2002 behandlade domstolen fortfarande ett mål mot Nederländerna [16]. Kommissionen kunde dock dra tillbaka sin ansökan, eftersom även Nederländerna nu har införlivat direktivet på alla väsentliga punkter. Vidare påpekar kommissionen att medlemsstaterna har avsatt tillräckliga resurser för att med sin nationella lagstiftning införliva direktivet effektivt. Man har inrättat oberoende tillsynsmyndigheter och ökat budgetarna för tekniska resurser och personal betydligt på de områden där de tidigare var otillräckliga.

[13] Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 21 juni 2001 i mål C-119/00: Europeiska gemenskapernas domstol mot Storhertigdömet Luxemburg.

[14] Domstolens dom (fjärde avdelningen) av den 14 juni 2001 i mål C-207/00: Europeiska gemenskapernas domstol mot Republiken Italien.

[15] Domstolens dom i mål C-140/99

[16] Domstolens dom i mål C-145/00

3. Tillämpning av direktivet

3.1. Huvudprinciper

I artikel 151.4 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fastställs att gemenskapen även ska beakta de kulturella aspekterna då den handlar enligt andra bestämmelser i fördraget, särskilt för att respektera och främja den kulturella mångfalden. EU-politiken omfattas när det gäller bestämmelser för medieinnehåll i huvudsak av politiken för den inre marknaden, och regleras av den inre marknadens mål om fri rörlighet för varor (inbegripet tidningar och tidskrifter) och frihet att tillhandahålla tjänster (inbegripet radio- och TV-sändningar).

Enligt artikel 6.2 i fördraget och EG-domstolens rättspraxis måste Europeiska unionen respektera de grundläggande rättigheterna såsom de garanteras i konventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande rättigheterna som undertecknades i Rom den 4 november 1950. I detta avseende fastställer konventionen i artikel 10 första stycket att rätten till yttrandefrihet innefattar rätten att få information. Detta innebär att ingen yttrandefrihet är möjlig utan fri rörlighet för information. Genom att garantera frihet att tillhandahålla TV-tjänster över gränserna bidrar den inre marknaden till yttrandefrihet, vilket är grundläggande för att våra demokratiska samhällen ska fungera väl. Vidare måste man vid undanröjandet av hinder för fri rörlighet för information beakta målen av allmänt intresse, t.ex. pluralism, kulturell mångfald, copyright, konsumentskydd och skydd av minderåriga.

EG-lagstiftningen måste stå i proportion till de mål som ska uppnås [17]. På grund av yttrandefrihetens stora betydelse i ett fritt samhälle måste regleringen hållas på en så låg nivå som möjligt för att man ska kunna uppnå dessa mål av allmänt intresse.

[17] Som fastställts av Europeiska gemenskapernas domstol, se t.ex. målen C-84/94 och C-76/90.

3.2. Jurisdiktion

I direktivet om television utan gränser fastställs den rättsliga ramen för TV-sändningar inom Europeiska unionen. När direktivet ändrades 1997 infördes vissa praktiska kriterier i syfte att genom ett uttömmande förfarande kunna fastställa vilken medlemsstat som har jurisdiktion i fråga om ett TV-programföretag.

Det framgår tydligt av EG-lagstiftningen att två medlemsstater inte samtidigt kan ha jurisdiktion. I direktivet fastställs ett antal kriterier för att kunna avgöra vilken medlemsstat som har jurisdiktion. Det anges tydligt att om jurisdiktionen inte kan avgöras med hjälp av kriterierna i artikel 2.3 ska den behöriga medlemsstaten fastställas enligt artikel 52 (nu artikel 43) och följande i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Enligt EG-lagstiftningen är det således inte möjligt för mer än en medlemsstat att ha jurisdiktion.

Under referensperioden kontrollerade kommissionen om dessa principer tillämpades på ett enhetligt och effektivt sätt.

Vidare behandlade Europeiska gemenskapernas domstol frågan om jurisdiktion och åtgärder som vidtagits av en mottagande medlemsstat i målet Europeiska gemenskapernas kommission mot Konungariket Belgien [18]. I fråga om jurisdiktion ansåg domstolen att det fanns en tydlig uppdelning av skyldigheter mellan de medlemsstater varifrån sändningarna härrör och de mottagande medlemsstaterna. Det ankommer endast på den medlemsstat varifrån sändningarna härrör att kontrollera tillämpningen av dess lagstiftning i fråga om TV-sändningar och att se till att bestämmelserna i direktivet följs. Den mottagande statens skyldighet begränsas till att fastställa att programmen i fråga härrör från en annan medlemsstat.

[18] Domstolens dom av den 10 september 1996 i mål C-11/95.

Till följd av klagomålet från de nederländska myndigheterna (Commissariaat voor de Media) har kommissionen uppmärksammat tillämpningen av dessa bestämmelser i direktivet.

Käranden, CLT-UFA SA, är ett programföretag som sänder via satellit med licens i Luxemburg och distribuerar kanalerna RTL 4 och RTL 5 till den nederländska marknaden. I ett beslut av den 5 februari 2002 höll de nederländska myndigheterna fast vid sitt tidigare beslut av den 20 november 1997. I sitt första beslut ansåg myndigheterna att RTL/Veronica de Holland Media Group SA var det ansvariga programföretaget för RTL 4 och RTL 5, och att de därför föll inom Nederländernas jurisdiktion.

Kommissionen anser att RTL 4 och RTL 5, enligt kriterierna i direktivet, faller inom de luxemburgska myndigheternas jurisdiktion. Parterna bestrider inte det faktum att kanalerna har tillstånd i Luxemburg. Fallet kommer att följas noggrant för att säkerställa att tolkningen av kriterierna är förenlig med domstolens rättspraxis.

3.3. Evenemang av särskild vikt för samhället (artikel 3a)

Artikel 3a.1 i direktivet ger medlemsstaterna möjlighet att vidta nationella åtgärder för att skydda vissa evenemang som anses vara av särskild vikt för samhället, så att en väsentlig del av tittarna i den medlemsstaten inte utestängs från möjligheten att följa sådana evenemang i fri television. I artikel 3a.2 beskrivs förfarandet för att få en preliminär bedömning av kommissionen om huruvida åtgärderna är förenliga med EG-lagstiftningen. Artikel 3a.3 är avsedd att säkerställa att programföretag i andra medlemsstater följer de åtgärder som föreskrivits av de berörda medlemsstaterna.

I slutet av 2002 vidtogs åtgärder inom ramen för artikel 3a.1 i direktivet av Italien, Tyskland, Förenade kungariket och Österrike. I början av 2002 drog Danmark tillbaka sina åtgärder. [19] I enlighet med artikel 3a.2 i direktivet har en konsoliderad förteckning över de åtgärder som har vidtagits av medlemsstaterna offentliggjorts en gång om året i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Den senaste konsoliderade förteckningen offentliggjordes i augusti 2002 [20].

[19] Offentliggjort i EGT C 45, 19.2.2002, s. 7.

[20] EGT C 189, 9.8.1999, s. 2.

Under den period som omfattas av den här rapporten har Österrikes åtgärder diskuterats i kontaktkommittén och offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning av den 19 januari 2002 [21].

[21] EGT C 16, 19.1.2002, s. 8.

Åtgärderna anges i förbundslagen om utövande av exklusiva TV-sändningsrättigheter (Fernseh-Exclusivrechtegesetz - FERG) och en förteckning över evenemang av särskild vikt fastställs i en förordning om evenemang av särskild vikt för samhället. Enligt förbundslagen om exklusiva TV-sändningsrättigheter ska TV-företag med exklusiva sändningsrättigheter till ett evenemang som står med på förteckningen se till att detta evenemang kan ses av minst 70 procent av tittarna [22] i ett fritt tillgängligt TV-program i Österrike. Samrådsförfarandet i lagförslaget var relativt omfattande och inbegrep även innehavarna av rättigheter.

[22] 70 procent av tittarna omfattar antalet "tittarhushåll" som förfogar över en TV-kanal som sänds via kabel eller satellit. Enligt detta gränsvärde är följande programföretag berättigade att sända evenemang som står med förteckningen: ORF 1 och 2, ARD, ZDF; RTL, PRO7, SAT1, 3 Sat, BFS (Bayern), RTL 2, Vox [källa: http://mediaresearch.orf.at].

Följande evenemang har tagits upp: sommar- och vinter-OS, matcher i samband med världsmästerskap eller Europamästerskap i fotboll (herrar) om Österrike deltar, liksom öppningsmatcher, semifinaler och slutspelet, slutspel om den österrikiska fotbollspokalen (fotbollscup), FIS alpina skidmästerskap och FIS nordiska skidmästerskap, nyårskonserten med Wiens filharmoniska orkester, operabalen i Wien.

Belgien lämnade sitt förslag till åtgärder den 5 september 2002. Förslaget var inte fullständigt och de belgiska myndigheterna informerades om detta. Vid ett första möte meddelade de irländska myndigheterna sin avsikt att lägga fram förslag till åtgärder inom en snar framtid, och de informerades om förfarandet ovan.

Genomförandet av artikel 3a.3 i direktivet är obligatoriskt för alla medlemsstater. Det är nödvändigt att den verkligen genomförs så att medlemsstaternas särskilda bestämmelser om särskilt viktiga evenemang, i enlighet med artikel 3a.1, inte undermineras av programföretag under andra medlemsstaters jurisdiktion. Kommissionen anser att tillämpningen av artikel 3a har varit tillfredsställande under referensperioden. Artikel 3a har behandlats av domstolar både på nationell nivå och EU-nivå. Enligt en dom i House of Lords [23] konstaterades att "det resultat som medlemsstaterna enligt artikel 3a.3 ska uppnå står helt klart. Det är att förhindra att programföretag utövar exklusiva rättigheter på sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i en annan medlemsstat utestängs från möjligheten att följa det utvalda evenemanget". Ett annat mål är under handläggning i Förstainstansrätten [24]. Den avgörande frågan i det här fallet tycks vara att bedöma kommissionens roll inom ramen för artikel 3a i direktivet.

[23] Regina mot ITC, dom av den 25 juli 2001, UKHL 42

[24] Mål T-33/01.

3.4. Främjande av distribution och produktion av TV-program

Kommissionen antog den 8 november 2002 sitt femte meddelande till rådet och Europaparlamentet om tillämpningen av artiklarna 4 och 5 i direktiv 89/552/EEG, ändrat genom direktiv 97/36/EG. Meddelandet gäller perioden 1999-2000 och behandlar främjande av distribution och produktion av TV-program. [25]

[25] KOM(2002) 612 slutlig.

Enligt artikel 4 ska medlemsstaterna, där så är praktiskt möjligt och på lämpligt sätt, säkerställa att programföretagen reserverar en övervägande del av sin sändningstid för europeiska produktioner definierade i artikel 6. Enligt artikel 5 ska medlemsstaterna där så är praktiskt möjligt och på lämpligt sätt säkerställa att programföretagen reserverar minst 10 procent av sin sändningstid eller alternativt, efter medlemsstatens bedömande, minst 10 procent av sin programbudget, för europeiska produktioner, skapade av producenter som är oberoende av programföretagen. Denna andel måste uppnås genom öronmärkning av en lämplig andel för nya produktioner, dvs. produktioner som sänds inom fem år efter framställningen.

När det gäller både artikel 4 och artikel 5 har de flesta medlemsstater inom ramen för artikel 3.1 föreskrivit mer detaljerade eller striktare bestämmelser på det här området.

Inom ramen för översynen av direktivet har kommissionen betonat de allmänna utvecklingstendenserna på såväl EU-nivå som i de berörda medlemsstaterna. Man har därför utarbetat en rad indikatorer på grundval av de kriterier som anges i artiklarna 4 och 5 i direktivet för att tillhandahålla en objektiv analysmall.

De nationella rapporterna visar generellt att EU:s medlemsstater under referensperioden (1999-2000) på ett adekvat sätt tillämpat bestämmelserna i artikel 4 (europeiska produktioner) och artikel 5 (europeiska produktioner från oberoende producenter) i direktivet.

Kommissionen har gjort en ingående granskning av dessa rapporter och funnit att det i fråga om både artikel 4 och artikel 5 råder en positiv och dynamisk tendens när det gäller sändning av europeiska produktioner (även från oberoende producenter), samtidigt som antalet kanaler generellt sett ökat under referensperioden.

Den genomsnittliga sändningstiden för europeiska produktioner [26] i alla europeiska kanaler i alla medlemsstater var 60,68 procent 1999 och 62,18 procent 2000, vilket innebär en ökning med 1,5 procentenheter under referensperioden.

[26] Publikandelen för de berörda åren är hämtad från den senaste statistik som publicerats av Europeiska audiovisuella observationsorganet: Statistical Yearbook 2002 (Volume 2) "Household audiovisual equipment, transmission, television audience". Förutom i särskilda fall behandlas alla kanaler med en publikandel på minst 3 procent (hela dagen) för de två berörda åren.

Den genomsnittliga andelen produktioner från oberoende producenter [27] i alla europeiska kanaler i alla medlemsstater var 37,51 procent 1999 och 40,47 procent 2000, vilket innebär en ökning med 2,95 procentenheter under referensperioden.

[27] Genomsnittlig sändningstid eller, beroende på vilket alternativ medlemsstaten valt när direktivet genomfördes, genomsnittlig andel av programbudgeten för europeiska produktioner från oberoende producenter.

Den genomsnittliga andelen ("en lämplig andel") för alla europeiska kanaler i alla medlemsstater för nya europeiska produktioner från oberoende producenter var 53,80 procent 1999 och 55,71 procent 2000, vilket innebär en ökning med 1,91 procentenheter under referensperioden.

I meddelandet presenteras också de orsaker som medlemsstaterna angivit till att man inte uppfyllt de skyldigheter som föreskrivs i direktivet. Medlemsstaterna angav bland annat följande orsaker:

- Grupper av kanaler inom samma programföretag. I många av rapporterna från medlemsstaterna påpekas att de berörda kanalerna tillsammans uppnådde minst den miniminivå som föreskrivs i direktivet.

- Kanalens temainriktning och framsteg. I många fall är det på grund av temainriktningen inte möjligt att uppnå miniminivån (mycket speciell nischmarknad).

- Nyetablerad kanal. Många av nykomlingarna på marknaden har dock en stor andel europeiska produktioner i programutbudet under de första åren för att komma in på den berörda marknaden.

- Kanaler som är dotterbolag till företag i länder utanför EU. Sådana kanaler tenderar att systematiskt använda eget material och visar sällan europeiska produktioner.

I praktiken kombineras ofta dessa skäl i medlemsstaternas rapporter. De berörda kanalerna är ofta desamma i de olika medlemsstaterna.

När det gäller vidtagna eller planerade åtgärder vid brister i efterlevnaden rapporterades olika typer av åtgärder: löpande dialog, särskild övervakning av den berörda kanalen, förelägganden och rättsliga åtgärder mot programföretagen.

3.5. Tillämpning av bestämmelserna om reklam (artiklarna 10-20)

I kapitel 4 i direktivet föreskrivs vissa skyldigheter och bestämmelser avseende TV-reklam, sponsring och TV-köp, bland annat för hur mycket reklam som får visas i TV (begränsning av den dagliga sändningstiden i artikel 18), bestämmelser för hur många avbrott för reklaminslag som får göras och på vilket sätt (artikel 11) samt de bestämmelser som ska tillämpas på reklaminslagens innehåll och utformning (artiklarna 10, 12, 13, 14, 15 och 16). Särskilda regler (artikel 17) gäller för sponsring av TV-program.

Kommissionen har fått flera klagomål, mestadels från konsumentorganisationer, om att bestämmelserna om reklam och sponsring inte följs i vissa medlemsstater med avseende på tidsbegränsningarna. Under den period som omfattas av rapporten rör problemen framförallt vissa programföretag i Grekland.

När det gäller tillämpningen av bestämmelserna i direktiv 89/552/EEG pågick tre överträdelseförfaranden mot Grekland, Spanien och Italien (angående brott mot bestämmelserna om reklam). Ärendena mot Spanien och Italien avslutades under referensperioden. Anklagelserna mot de grekiska programföretagen övervakas. Fallet har följts upp av de grekiska myndigheterna, som för närvarande vidtar lämpliga åtgärder.

Tre överträdelseförfaranden, mot Tyskland, Italien och Portugal, inleddes inom ramen för den kontroll av efterlevnaden av bestämmelserna om reklam som den externa konsulten Audimetrie genomförde på kommissionens vägnar. Under referensperioden inledde kommissionen två oberoende och specifika studier om detta kapitel i direktivet. Den första studien om effekterna av TV-reklam och TV-köp på minderåriga genomfördes av INRA (under juridisk ledning av Bird & Bird). [28] Syftet med studien var att kartlägga och beskriva de nationella bestämmelser om reklam som finns i lagar, förordningar och självreglerande bestämmelser, som tillämpas på reklam i varje medlemsstat för att skydda minderåriga. Dessutom gavs en fullständig redogörelse för det nationella systemet för handläggningen av klagomål, vilken omfattade administrativa, rättsliga och självreglerande åtgärder.

[28] Alla studier finns tillgängliga på Europaservern:

Den första delen handlar om situationen i medlemsstaterna och EES-medlemsstaterna. Den ger en fullständig redogörelse för medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam och TV-köp som riktar sig till barn. Den kartlägger utvecklingen av sådana bestämmelser från 1988 (dvs. innan direktivet om television utan gränser antogs) fram till idag. Den innehåller information om de diskussioner som fördes och de principer som bestämmelserna grundar sig på. Den andra delen av rapporten handlar om lagstiftningen på EU-nivå och på internationell nivå.

Studien visar att bestämmelserna i direktivet ger en lämplig och flexibel ram för medlemsstaternas lagstiftning inom det här området. Det är värt att notera den höga grad av självreglering som används inom det här området, både när det gäller bestämmelser som tillämpas och vilka förfaranden för klagomål som finns. Det finns en tydlig skillnad mellan bestämmelserna för television och andra medier. Television är mycket mer reglerat än andra medier.

Det finns betydande skillnader mellan medlemsstaterna som omfattar allt från definiering av åldersgränser (som dessutom varierar inom de enskilda medlemsstaterna beroende på verksamhet) till särskilda bestämmelser för vissa sektorer (t.ex. ekonomisk verksamhet eller alkoholreklam). Antalet klagomål är mycket lågt och har inte ökat särskilt mycket under den period som omfattas av studien, vilket visar att medlemsstaternas sätt att tillämpa direktivet fungerar effektivt.

I vissa medlemsstater finns ett begränsat antal förslag som främst tycks vara avsedda att klargöra tillämpningen av den befintliga lagstiftningen.

Studien visar vilka medlemsstater som har vidtagit åtgärder som är mer restriktiva än bestämmelserna i direktivet. I endast en medlemsstat är det helt förbjudet med reklam som riktar sig till minderåriga under 12 år (Sverige). I en medlemsstat råder förbud mot leksaksreklam mellan klockan 7.00 och 22.00 (Grekland), medan ett fåtal andra medlemsstater har rättsliga (Belgien/Flandern och Italien) eller frivilliga (Danmark) begränsningar av reklam i anslutning till barnprogram. De flesta medlemsstater har inga begränsningar när det gäller reklam som riktar sig till barn. Däremot finns detaljerade bestämmelser beträffande innehållet i sådan reklam (t.ex. att ingen reklam får uppmuntra barn att gå till okända platser eller prata med främlingar, att användningen av kända personer är förbjuden eller begränsad och att godisreklam ska märkas med en tandborstsymbol i rutan). Dessa bestämmelser verkställs både genom lagar och självreglering.

Den andra studien om utvecklingen av ny reklamteknik genomfördes av Bird & Bird och Carat Crystal. [29] Syftet med studien var att ge kommissionen en grundläggande förståelse och en aktuell bild av situationen och den tänkbara framtida utvecklingen vad gäller metoder för reklam, sponsring och TV-köp i de olika medierna, nämligen television, radio, bio och Internet. Även utvecklingen av aktuella metoder, som t.ex. produktplacering eller reklaminslag, ingick.

[29] Publicerad på http://europa.eu.int/comm/avpolicy/stat/studi_en.htm.

Studien omfattade särskilt metoderna för interaktiv och virtuell reklam (särskilt för idrottsevenemang) samt användningen av delad skärm och reklambanderoller. I medlemsstaterna och EES-länderna finns olika bestämmelser för tillämpningen av kapitel 4 i direktivet. Studien bestod av två delar, där man analyserade de ekonomiska aspekterna och regelverket för reklam i varje medlemsstat. När det gäller regelverket undersöktes hanteringen av olika slags teknik, t.ex. interaktiv reklam, teknik för delad skärm och virtuell reklam, för att se om de användes och om det fanns några särskilda bestämmelser.

I allmänhet skiljer sig situationen avsevärt mellan de olika medlemsstaterna, både vad gäller den faktiska användningen och betydelsen av vissa tekniker och de nationella myndigheternas inställning. Särskilda bestämmelser för dessa nya tekniker är sällsynta.

Interaktiv reklam: För närvarande är Förenade kungariket den enda medlemsstat som har särskilda bestämmelser för interaktiv reklam. Det finns inga andra särskilda bestämmelser för kommersiella interaktiva tjänster utöver ITC:s (brittiska mediemyndigheten) bestämmelser och EGTA:s praxis. Det beror på att interaktiv reklam fortfarande befinner sig på experimentstadiet i de flesta medlemsstater.

Delad skärm: I vissa medlemsstater är det förbjudet att använda den här tekniken: i Nederländerna, Portugal, Sverige och Frankrike. I andra medlemsstater är det tillåtet, t.ex. Förenade kungariket och Tyskland. Tyskland är det enda land, där man har antagit särskilda bestämmelser i frågan. I Förenade kungariket tillåter ITC användning av delad skärm, men i mer begränsad omfattning (under reklamen får information visas om programmet, men endast i form av text).

Virtuell reklam (eller sponsring): Italien, Frankrike, Portugal och Norge anser att virtuell reklam är TV-reklam och strider mot principen om reklaminslag i program, och det är därför förbjudet. I Förenade kungariket och Tyskland finns särskilda bestämmelser som under vissa förutsättningar tillåter den här tekniken.

Av den ekonomiska delen av studien framgår att många typer av sponsring tycks förekomma i medlemsstaterna. Det framgår tydligt att användningen av sponsring har ökat betydligt sedan det ursprungliga direktivet antogs 1989. Även om sponsringen som sådan inte är en ny teknik har den granskats ingående, eftersom den teknik som används idag skiljer sig avsevärt från den traditionella TV-sponsring som förekom då man utarbetade bestämmelserna om sponsring.

De preliminära resultaten av studien visar att dessa nya tekniker befinner sig i ett inledningsskede och ännu inte har någon verklig ekonomisk inverkan på medieklamintäkterna. Enligt uppgifterna kommer 96-99 procent av alla reklamintäkter inom de olika medierna fortfarande från traditionell reklam.

Kommissionen har även inlett två samråd när det gäller konsumentskydd i allmänhet [30]: grönboken om EU:s konsumentpolitik (KOM(2001) 531 slutlig) och dess uppföljningsmeddelande (KOM(2002) 289 slutlig).

[30] http://europa.eu.int/comm/consumers/policy/developments/fair_comm_pract/follow_green_en.html

De två dokumenten tar upp frågor och idéer om lagstiftningen i framtiden och förstärkningen av konsumentskyddet. I meddelandet om uppföljning tas idéer om att utveckla ett ramdirektiv om god affärssed upp och EU-omfattande uppförandekoder. Dessutom föreslås utveckling av ett rättsligt instrument för samarbete mellan de rättsliga myndigheterna. I meddelandet om uppföljning föreskrivs även en handlingsplan för vidare samråd med medlemsstaterna och aktörerna.

Kommissionens förberedelse- och samrådsarbete när det gäller ett ramdirektiv pågår och man avser att lägga fram ett förslag under 2003 i sitt arbetsprogram. Dessa initiativ är helt förenliga med befintlig EU-politik, t.ex. kommissionens audiovisuella politik (bl.a. direktivet om "Television utan gränser" och dess politik om marknadskommunikationer och uppföljningen av kommissionens strategi för tjänster på den inre marknaden.

3.6. Skydd av minderåriga och allmän ordning (artiklarna 2a, 22 och 22a)

Som tillfälligt undantag från den allmänna principen om fri mottagning och obegränsad vidaresändning kan medlemsstaterna enligt artikel 2a.2 i direktivet genom ett särskilt förfarande vidta åtgärder mot programföretag som faller under en annan medlemsstats jurisdiktion och som "uppenbarligen, allvarligt och grovt" överträder artikel 22 och/eller artikel 22a i direktivet. Syftet är att skydda minderåriga från program som allvarligt kan skada eller kan bedömas skada deras "fysiska, mentala eller moraliska utveckling", och se till att TV-sändningarna inte innehåller något som uppammar hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet.

Den mottagande medlemsstaten måste uppfylla ett antal särskilda villkor. Programföretaget måste ha överträtt artikel 22 och/eller artikel 22a vid minst två tillfällen. Den berörda medlemsstaten ska skriftligen underrätta programföretaget och kommissionen om de angivna överträdelserna och om de åtgärder staten avser att vidta om en sådan överträdelse skulle inträffa igen.

Samråd måste inledas. Om samrådet inte leder till en uppgörelse i godo inom 15 dagar efter den skriftliga underrättelsen och den angivna överträdelsen fortsätter får den mottagande medlemsstaten ensidigt vidta provisoriska åtgärder mot den berörda kanalen.

Inom två månader från det att medlemsstaten har anmält vilka åtgärder den vidtagit måste kommissionen avgöra om de vidtagna åtgärderna är förenliga med gemenskapens lagstiftning. Om kommissionen beslutar att så inte är fallet, kan den kräva att medlemsstaten skyndsamt häver dessa åtgärder.

Under den period som omfattas av rapporten underrättade endast en medlemsstat (Tyskland) kommissionen om att man hade för avsikt att tillämpa detta förfarande. Kommissionen har kontaktat de berörda medlemsstaterna.

Kommissionen anser att tillämpningen av artikel 2a.2 har varit tillfredsställande under referensperioden. Bestämmelserna i artikeln har skyddat det allmänna intresset och givit en säker ram för skydd av minderåriga genom minimala begränsningar av friheten att tillhandahålla tjänster.

Kommissionen vill dock understryka att dess bedömning av de åtgärder som vidtagits enligt artikel 2a.2 grundas på rättsliga argument och faktiska omständigheter. Den etiska bedömningen av programinnehållet är en fråga för den enskilda medlemsstaten, som har det främsta ansvaret för att tillåta eller förbjuda sändning av vissa TV-program av programföretag som faller under deras jurisdiktion, och som kan omfattas av bestämmelserna i artikel 22. I direktivet förutses möjligheten att denna bedömning kan skilja sig mellan myndigheterna i ursprungslandet respektive mottagarlandet.

Vidare hindrar inte de åtgärder som vidtagits av mottagarlandet att den medlemsstat inom vars jurisdiktion programföretaget ligger också vidtar åtgärder. Det handlar inte om att överföra behörighet från en stat till en annan, utan om att ge den mottagande medlemsstaten en möjlighet att i undantagsfall vidta åtgärder enligt ett strikt beskrivet förfarande för att skydda sina intressen i särskilt allvarliga situationer.

Det är också viktigt att understryka att medlemsstaterna, inom ramen för de EU-bestämmelser som införs genom direktivet (artikel 2a.1), inte får tillämpa diskriminerande etiska kriterier på programföretag som faller inom deras jurisdiktion. Det är oacceptabelt att inta ett strikt förhållningssätt gentemot program som ska ses inom medlemsstatens territorium och ett mer överseende förhållningssätt gentemot program som ska sändas utomlands (t.ex. program som sänds via satellitkanaler). Medlemsstaterna måste se till att alla programföretag som är etablerade i respektive land följer bestämmelserna i artikel 22.

Enligt artikel 22 ska medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att TV-sändningar från programföretag inom respektive stats jurisdiktion inte innehåller program som allvarligt kan skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga, särskilt program som innehåller pornografi eller meningslöst våld. Denna bestämmelse ska utsträckas till att gälla andra program som kan bedömas skada den fysiska, mentala eller moraliska utvecklingen hos minderåriga, utom då det kan anses säkert, genom val av sändningstid eller genom tekniska åtgärder, att de minderåriga inom sändningsområdet normalt inte hör eller ser sådana sändningar. Medlemsstaterna ska även säkerställa att sändningarna inte innehåller något som uppammar hat grundat på ras, kön, religion eller nationalitet. Som en följd av detta blir frågan om bedömning av avgörande betydelse.

Bedömningen kan beroende på distributionssättet inte bara skilja sig mellan EU-medlemsstaterna och EES-länderna, utan även inom en enskild medlemsstat och/eller stater som inte är medlemmar i EU eller EES. En film som bedöms på ett visst sätt för biograffilm kan bedömas på ett annat sätt när det gäller TV-sändning och on line eller videokassetter/DVD. I vissa medlemsstater, t.ex. i Nederländerna med NICAM [31], har man redan påbörjat en bedömning som omfattar alla medier. Med utgångspunkt i ett initiativ från TV-branschen har man infört ett Europatäckande bedömningssystem för videospel, ett initiativ som rådet välkomnade i en resolution som lades fram den 1 mars 2002 [32].

[31] Nederlands Instituut voor de Classificatie van Audiovisuele Media; www.nicam.cc

[32] EGT C 65, 14.3.2002, s. 2.

Kommissionen har till följd av detta inlett en studie för att kartlägga bedömningssystemen i de olika EU-medlemsstaterna och EES-länderna med utgångspunkt i de olika distributionskanalerna och för att utvärdera effekterna av skillnaderna mellan den nationella lagstiftningen och praxis när det gäller bedömning av kommersialiseringen av filmer. Studien genomförs av konsultfirman Olsberg SPI. Man kommer även att analysera den eventuella förvirring som kan uppstå hos personer som är ansvariga för minderåriga på grund av skillnader i bedömningen.

3.7. Samordning mellan nationella myndigheter och kommissionen

Bestämmelserna i direktivet ska tillämpas av de nationella myndigheter i varje medlemsstat (ministerier eller oberoende myndigheter) som ansvarar för den audiovisuella sektorn. Kommissionen har regelbundna kontakter med de nationella organen (ministerier eller oberoende tillsynsmyndigheter), bland annat genom den kontaktkommitté som inrättats genom direktivet (artikel 23a). En företrädare för kommissionen är ordförande för kommittén, som består av företrädare för de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. Kommittén har haft fyra möten under den period som omfattas av rapporten. Två av dessa möten följdes av ett möte med ledamöterna i kontaktkommittén och företrädarna för kandidatländerna.

Kommittén har fullgjort sitt uppdrag enligt direktivet, särskilt genom att underlätta den faktiska tillämpningen av direktivet och genom att avge yttranden inom ramen för det förfarande som föreskrivs i artikel 3a.2 om evenemang av särskild vikt för samhället (se punkt 3.3, Österrikes förslag till åtgärder diskuterades vid det trettonde mötet.) För att underlätta tillämpningen av direktivet genom regelbundna samråd om de praktiska problemen i samband med dess genomförande diskuterade kontaktkommittén bland annat tolkningen av artikel 18.2 i direktivet (när den "angivna tiden" ska börja) och artikel 11.2 (reklam under sportevenemang). Vid mötena i kontaktkommittén lade kommissionen fram både utvärderingarna och de studier som genomförts (en utvärderingsrapport om tillämpningen av rekommendationen om skydd av minderåriga, en studie om reklam och barn, en studie om reklammetoder, en studie om utvecklingen av den audiovisuella sektorn etc.). Medlemsstaterna rapporterade om ny lagstiftning (det brittiska lagförslaget om kommunikation, Communication Bill, och det tyska statsfördraget om skydd av unga i massmedia, Jugendmedienschutz Staatsvertrag). Kontaktkommittén diskuterade även konflikten om jurisdiktion mellan två medlemsstater (se punkt 3.2).

Kommissionen hade även möjlighet att samarbeta med de nationella audiovisuella tillsynsmyndigheterna inom ramen för Epra (European Platform of Regulatory Authorities) som inrättades i Malta 1995. Syftet med den här plattformen är att ge företrädarna för tillsynsmyndigheterna ett forum för diskussion och utbyte om europeisk och nationell reglering av media. Epra består för närvarande av 43 tillsynsmyndigheter från 35 länder. Europeiska kommissionen deltar som ständig observatör. Kommissionen deltar aktivt i Epras möten och arbete.

Under referensperioden höll Epra fyra möten, varav det senaste i Ljubljana den 24 och 25 oktober 2002.

4. Internationella aspekter

4.1. Utvidgningen: analys av lagstiftningen på det audiovisuella området i kandidatländerna

För närvarande håller 13 kandidatländer på att integrera Europeiska gemenskapens audiovisuella politik. De konsoliderar och vidareutvecklar samtidigt sina nationella audiovisuella strukturer så att de uppfyller kraven i ett demokratiskt samhälle. Det första steget mot en integrering av EU:s audiovisuella politiken har varit att införa bestämmelserna i direktivet om television utan gränser i kandidatländernas radio- och TV-lagstiftning.

I de flesta kandidatländer stämmer nu lagstiftningen väl överens med EU:s. Mot denna bakgrund har man redan lyckats avsluta kapitlet om audiovisuell politik för elva länder: Bulgarien, Cypern, Estland, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Tjeckien, Slovakien och Slovenien. Vidare antog parlamentet i Rumänien i juni 2002 en ny lag om radio- och TV-sändning som i princip följer direktivet om television utan gränser. Man räknar således med att preliminärt avsluta förhandlingarna om kapitel 20 med Rumänien inom en snar framtid.

Det krävs dock ytterligare utveckling.

För det första måste fortfarande lagstiftningen i Turkiet utvecklas betydligt, och de flesta kandidatländer har åtagit sig att genomföra vissa mindre ändringar av lagstiftningen före anslutningen. I t.ex. Polen och Tjeckien håller man på att utarbeta ett lagstiftningsförfarande.

För det andra har prioriteringarna för alla kandidatländer utom Turkiet nu övergått från att anpassa lagstiftningen till att faktiskt tillämpa de nya bestämmelserna. I detta sammanhang läggs tonvikten för förhandlingarna med kandidatländerna vid förvaltningen och rättsväsendet. Den faktiska tillämpningen av gemenskapens regelverk beror på den samlade nationella politiska miljön för audiovisuella tjänster, dess effektivitet, insyn och på den grad av rättssäkerhet den ger programföretagen. I centrum för insatserna i samband med tillämpningen står ofta förmågan hos landets tillsynsmyndighet att på ett oberoende sätt övervaka och godkänna programföretagens beteende.

4.2. Samarbete med Europarådet

Mot bakgrund av utvecklingen på radio- och TV-marknaden och i enlighet med direktivet ändrades Europarådets europeiska konvention om gränsöverskridande television genom ett protokoll. Protokollet om ändring av europeiska konventionen om gränsöverskridande television antogs av Europarådets ministerkommitté den 9 september 1998. Den reviderade konventionen trädde i kraft den 1 mars 2002.

Samarbetet mellan Europeiska kommissionen och Europarådet har utvecklats ytterligare, särskilt när det gäller utbytet av information om utvecklingen på det audiovisuella området i de medlemsstater i Europarådet som inte är medlemmar i EU. Möten mellan tjänstemän från kommissionen och medlemmar i Europarådets sekretariat för mediafrågor hölls den 18 september 2001 och den 27 juni 2002.

Vid mötena fick båda parterna tillfälle till en informell diskussion om den aktuella situationen inom den audiovisuella sektorn i de medlemsstater i Europarådet som inte är medlemmar i EU. Kommissionen informerades också om Europarådets prioriteringar i fråga om stödprogram i dessa länder.

Man har utvecklat ett närmare samarbete på pragmatisk grund, särskilt genom samråd om lagstiftningens utveckling i dessa länder. Efter det andra mötet inleddes kontakter mellan kommissionens avdelningar med ansvar för förvaltningen av Europeiska unionens program i länder utanför gemenskapen i Europa och de berörda avdelningarna inom Europarådet.

5. Slutsatser och framtidsutsikter

Den övergripande bedömningen är att direktivet fortfarande är ett effektivt sätt att garantera friheten att tillhandahålla TV-tjänster inom EU. De centrala mål av allmänt intresse [33] som direktivet har till syfte att säkerställa är fortfarande aktuella och medlemsstaterna har i högre grad än tidigare skaffat sig medel för att uppnå dem. Det har inrättats oberoende nationella tillsynsmyndigheter, och i de flesta medlemsstater har man avsatt mer personal och resurser för att kunna tillämpa direktivet på ett effektivt sätt. Direktivet om television utan gränser ger en effektiv reglering för den audiovisuella sektorn inom Europa, och rapporten bekräftar vikten av en gemensam europeisk strategi i audiovisuella frågor. Enligt den separata rapporten om tillämpningen av artiklarna 4 och 5 i direktivet är resultaten i allmänhet tillfredsställande när det gäller kraven på kanalerna att sända europeiska och oberoende produktioner. Enligt artikel 26 i direktivet ska kommissionen inte bara överlämna en rapport om direktivets tillämpning utan, om nödvändigt, även utarbeta ytterligare förslag för att anpassa direktivet till utvecklingen på TV-sändningsområdet. Kommissionen beslutade därför att ge en oberoende konsultfirma i uppdrag att utföra en studie om framtidsutsikterna för den tekniska utvecklingen och marknaderna inom den europeiska audiovisuella sektorn fram till år 2010 [34] för att få underlag till en framtidsanalys. I studien betonas att den tekniska och ekonomiska utvecklingen i framtiden kan komma att sätta de nuvarande systemen inom den audiovisuella industrin på prov. Tekniska framsteg väntas möjliggöra helt nya typer av mediekonsumtion och modifiera både de övergripande marknadsaspekterna och den relativa marknadsstyrkan hos operatörerna inom den audiovisuella industrin. Den nya tekniken kan skapa de förutsättningar som krävs för att nya affärsmodeller ska uppstå. Nya sätt att göra reklam utvecklas. TV-tittandet förväntas minska.

[33] Se punkt 3.1 (huvudprinciper).

[34] Studien "Outlook of the development of technologies and markets for the European Audio-visual sector up to 2010" av Arthur Andersen finns på webbplatsen för audiovisuella medier:

Europaparlamentet har haft flera möjligheter att ta upp frågan om att ändra direktivet om television utan gränser. Den 13 November 2001 antog parlamentet en resolution om en bättre spridning av europeiska filmer på den inre marknaden och i kandidatländerna. Resolutionen grundade sig på ett initiativbetänkande från Europaparlamentet [35]. Den 26 september 2002 antog parlamentet en resolution där man uppmanade till en handlingsplan för EU för ett framgångsrikt införande av digital television i Europa [36] och uppmanade kommissionen att ta hänsyn till dessa frågor i samband med översynen av direktivet om television utan gränser.

[35] Parlamentets initiativbetänkande, framlagt den 21 oktober 2001, om en bättre spridning av europeiska filmer på den inre marknaden och i kandidatländerna (2001/2342(INI)) -

[36] Europaparlamentet dok. B5-0518/2002

Vid rådets möte den 23 maj 2002 lade kommissionen fram alternativ som skulle kunna användas som utgångspunkt för en översyn av direktivet och man kom överens om att den bästa strategin var att utarbeta ett arbetsprogram med avseende på att utforma ett förslag i ett senare skede.

Den 11 november 2002 antog rådet slutsatserna om översynen av direktivet om television utan gränser [37], och betonade den breda enigheten om att finns behov av omfattande förberedelser innan man utarbetar några kommande förslag gällande direktivet.

[37] http://ue.eu.int/pressData/en/educ/73183.pdf

Syftet med det bifogade arbetsprogrammet är att med utgångspunkt i dessa debatter och diskussioner inleda en allmän debatt som är öppen för alla berörda parter, inklusive kandidatländerna och deras medborgare. Den ska behandla frågor i samband med översynen av direktivet om "television utan gränser", särskilt enligt vad som föreskrivs i artikel 26 mot bakgrund av ny teknisk utveckling.

Kommissionens syfte är att bedöma behovet av att uppdatera eller anpassa direktivet "television utan gränser" och, om nödvändigt, vidta sammanhängande eller ytterligare åtgärder. I det här fallet kan kommissionen, när det är dags, lämna ett förslag till EU-lagstiftaren som innehåller en rad åtgärder för att åstadkomma en sammanhållen politik för audiovisuella medier i Europa, samtidigt som den beaktar syftet med en konkurrenskraftig och tillväxtorienterad miljö för utvecklingen av en audiovisuell sektorn [38].

[38] Enligt kommissionens långsiktiga mål som sattes upp vid Europeiska rådets möte i Lissabon som gör unionen till världens mest konkurrenskraftiga konskapsbaserade ekonomi.

BILAGA

Arbetsprogram

för översyn av direktivet "television utan gränser"

samt tidsplan för framtida åtgärder

Innehållsförteckning

I. - Arbetsprogrammets uppläggning

1.1. Särskilda instrument för EU:s audiovisuella politik

1.2. Relationer till EU:s övriga politik

1.3. Offentligt samråd

II. - Arbetsprogram

2.1 Allmänna överväganden

1. Tillämpningsområde

2. Avvägning mellan bestämmelser, samreglering och självreglering

2.2. Särskilda teman

1. Tillgång till evenemang av särskild vikt för samhället.

2. Främjande av kulturell mångfald och av den europeiska programbranschens konkurrenskraft

3. Skydd för allmänintresset i fråga om TV-reklam, sponsring, köp-TV och egenreklam

4. Skydd av minderåriga och allmän ordning - Rätt till genmäle

5. Genomförande

6. Fråga som inte tas upp i direktivet: tillgång till korta utdrag från evenemang som omfattas av ensamrätt

III. - Tidsplan och framtida åtgärder

Direktivet om "television utan gränser" [39] grundas på artikel 47.2 (tidigare artikel 57.2) och 55 (tidigare artikel 66) i EG-fördraget. I direktivet fastställs en rättslig referensram för fritt tillhandahållande av TV-tjänster inom Europeiska unionen, i syfte att främja utvecklingen av en europeisk marknad (principerna om fri mottagning och obegränsad vidaresändning av TV-program) samtidigt som hänsyn tas till vissa mål rörande allmänintresset.

[39] Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, i dess lydelse efter ändring genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997. http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/regul_en.htm

Enligt artikel 26 i direktivet ska kommissionen, senast den 31 december 2000 och vartannat år därefter, överlämna till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén "en rapport genomförandet av detta direktiv i dess senaste lydelse och, om nödvändigt, utarbeta ytterligare förslag för att anpassa det till utvecklingen på TV-sändningsområdet, särskilt mot bakgrund av den senaste tekniska utvecklingen".

Medlemsstaterna kunde fram till den 30 december 1998 genomföra direktivet i dess nuvarande lydelse till sin nationella lagstiftning [40]. Direktivet är alltså tillämpligt sedan något mer än fyra år. Det översynsförfarande som pågår utgör sålunda första möjligheten att grundligt utvärdera genomförandet i praktiken av det nya direktivet.

[40] Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television.

I tillämpningsrapportens slutsatser framhålls att direktivet om "television utan gränser", som utgör grundvalen för EU:s audiovisuella politik, redan tillämpas i stor utsträckning av kandidatländerna samt att det utgör ett relevant och effektivt instrument för EU:s audiovisuella sektor och för den kulturella mångfalden. Direktivet följer utvecklingen på det audiovisuella området inom EU (växande antal kanaler) och har i praktiken varit föremål för mycket få tvister eller klagomål.

Genom den senaste utvecklingen på det tekniska området och på marknaderna för den audiovisuella sektorn uppmanas dock kommissionen att göra en grundligare utredning. Arbetsprogrammet omfattar därför följande tre delar:

- Tillvägagångssätt.

- Diskussionsteman.

- Tidsplan för arbetet och planerade framtida åtgärder rörande vissa rättsliga frågor för EU:s audiovisuella politik.

I. - Tillvägagångssätt

Genomförandet av detta arbetsprogram utgör en av kommissionens prioriteringar för 2003 och grundas på följande tre faktorer:

(i) Beaktande av särskilda instrument för EU:s audiovisuella politik i syfte att stärka dess övergripande enhetlighet.

(ii) Beaktande i förekommande fall av gränssnittet med EU:s övriga politik som påverkar eller skulle kunna påverka genomförandet av direktivet om "television utan gränser".

(iii) I syfte att främja öppenheten inleda ett offentligt samråd som står öppet för samtliga berörda parter och till vilket kandidatländerna och deras medborgare är knutna. Detta offentliga samråd syftar till att väcka en öppen debatt om den senaste utvecklingen på det tekniska området och på marknaderna för den audiovisuella sektorn och om vilken utveckling man kan förvänta sig. Avsikten är att kommissionen ska få underlag för att bedöma om det finns behov av att anpassa gällande bestämmelser och, om så är fallet, enligt vilka principer detta ska göras.

Man bör särskilt understryka att

EU enligt artikel 151.4 i fördraget ska beakta de kulturella aspekterna då den handlar enligt andra bestämmelser i fördraget, särskilt för att respektera och främja den kulturella mångfalden.

Dessutom ska kommissionen numera tillämpa konsekvensanalys [41] som ett instrument för att förbättra kvalitet och samstämmighet i processen för att utarbeta gemenskapspolitiska åtgärder. Konsekvensanalysen ska från 2003 gradvis tillämpas för alla viktiga initiativ inom kommissionen och är en åtgärd som ingår i handlingsplanen för en bättre och enklare lagstiftning [42]. Vid toppmötet i Laeken åtog sig kommissionen att genomföra principerna för en förbättrad lagstiftning och bland annat en mekanism för konsekvensanalys av lagstiftningen. Åtagandet var en följd av kommissionens vitbok om styrelseformerna [43].

[41] Meddelande från kommissionen av den 5 juni 2002 om konsekvensanalys (KOM(2002) 276 slutlig). http://europa.eu.int/eur-lex/sv/com/cnc/2002/com2002_0276sv01.pdf

[42] Meddelande från kommissionen om "handlingsplan för en bättre och enklare lagstiftning" (KOM(2002) 278 slutlig) av den 5 juni 2002 och KOM(2002) 278/2 slutlig av den 6 juni 2002. http://europa.eu.int/eur-lex/sv/com/cnc/2002/com2002_0278sv01.pdf.

[43] "Styrelseformerna i EU - vitbok", 25.7.2001, KOM(2001) 428 slutlig.

Genom konsekvensanalysen identifieras sannolika positiva och negativa följder av föreslagna åtgärder för att göra en välgrundad politisk bedömning av ett förslag och finna kompromisslösningar då olika mål är oförenliga. Konsekvensanalysen gör det också möjligt att komplettera tillämpningen av det till Amsterdamfördraget bifogade protokollet om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

1.1. Särskilda instrument för EU:s audiovisuella politik

Den interna delen av EU: audiovisuella politik grundas på en kombination av särskilda gemenskapsinstrument av olika slag. Den består bland annat [44] av tvingande lagstiftningsåtgärder (t.ex. direktivet om "television utan gränser" [45]), av finansieringsinstrument (t.ex. Media Plus-programmet [46], "i2i-initiativet för audiovisuella medier [47]") och icke-tvingande instrument (som t.ex. rådets rekommendation om jämförbar skyddsnivå för minderåriga och för den mänskliga värdigheten [48]).

[44] Härvid nämns bland annat inte kommissionens meddelanden med riktlinjer, som t.ex. kommissionens meddelande om vissa rättsliga aspekter på biofilm och annan audiovisuell produktion (KOM(2001) 534 slutlig) eller kommissionens meddelande om tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd på radio och TV i allmänhetens tjänst (KOM(2001/C 320/04), meddelande från kommissionen om tillämpning av de allmänna principerna om fri rörlighet för varor och tjänster - artiklarna 28 och 49 i EG-fördraget när det gäller användning av parabolantenner, KOM(2001) 351 slutlig, 27.6.2001.

[45] http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/twf/newint_en.htm

[46] http://europa.eu.int/comm/avpolicy/mediapro/media_en.htm

[47] http://europa.eu.int/comm/avpolicy/media/index_en.html

[48] EGT L 270, 7.10.1998, s. 48. http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/new_srv/recom-intro_fr.htm

Den audiovisuella politikens olika instrument samverkar sinsemellan och grundas på principerna om att komplettera åtgärder på nationell nivå och på EU-nivå samt tillföra ett mervärde på EU-nivå.

För att stärka synergieffekterna med direktivet om "television utan gränser" kommer kommissionen att ta hänsyn till samtliga särskilda instrument för EU:s audiovisuella politik vid genomförandet av detta arbetsprogram.

1.1.1. Direktiv

Utöver direktivet om "television utan gränser", som utgör den rättsliga referensramen för sändningsverksamhet för television inom Europeiska unionen, bör direktiv 93/83/EEG om "kabel och satellit" [49] nämnas. Det syftar till att samordna vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel för att underlätta gränsöverskridande sändning av audiovisuella program.

[49] http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/intprop/docs/index.htm.

1.1.2. Rekommendationer

Rådet antog den 24 september 1998 en rekommendation om utvecklingen av konkurrenskraften inom den europeiska industrin för audiovisuella tjänster och informationstjänster genom främjande av nationella system för att uppnå en jämförbar och effektiv skyddsnivå för minderåriga och för den mänskliga värdigheten [50]. Denna text kompletterar kapitel 5 i direktivet om "television utan gränser" om skydd av minderåriga och utgör det första gemenskapsrättsliga instrument som omfattar samtliga elektroniska medier, dvs. innehållet i audiovisuella tjänster och i online-information som sprids över Internet.

[50] http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/new_srv/recom-intro_fr.htm

Rekommendationen är en rättsakt som föreskrivs i artikel 249 i EG-fördraget och syftar till att vägleda den nationella lagstiftningen. Den kompletterar lagstiftningsramen. I den fastställs riktlinjer för utvecklingen av nationell självreglering för skydd av minderåriga och den mänskliga värdigheten.

Vid tillämpningen av denna text uppmanas TV-kanalerna att pröva nya metoder för föräldrakontroll i anslutning till digital TV (personliga koder, programvaror för att filtrera eller integrerade kontrollkretsar), utan att TV-företagens ansvar på området ifrågasätts. Dessutom uppmanas operatörer av online-tjänster och operatörer som erbjuder tjänster på Internet att förse sig med uppförandekoder för att tillämpa och tydliggöra gällande lagstiftning bättre.

Genomförandet av rekommendationen utgör ett intressant exempel på en kompletterande avvägning på EU-nivå mellan å ena sidan lagstiftningsåtgärder och självregleringsåtgärder å den andra , där samtliga berörda parter förenas för att, även på Internet, stärka skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten.

1.1.3. Finansieringsåtgärder

Bland de stödåtgärder som kommissionen har vidtagit bör nämnas Media-programmet (2001- 2005) [51], som har till syfte att, genom en rad stimulansåtgärder och finansiellt stöd som omfattar utbildning av branschfolk, utveckling av produktionsprojekt samt distribution och marknadsföring av filmproduktion och audiovisuella program, stärka den audiovisuella industrins konkurrenskraft inom EU. Den tekniska utvecklingen beaktas inom ramen för särskilt stöd till pilotprojekt [52].

[51] Media Plus-programmet grundas på följande beslut: Rådets beslut 2000/821/EG av den 20 december 2000 om genomförande av ett program för att stimulera utveckling, distribution och marknadsföring av europeiska audiovisuella verk (Media Plus - Utveckling, distribution och marknadsföring) (2001-2005), Europaparlamentets och rådets beslut 163/2001/EG av den 19 januari 2001 om genomförande av ett utbildningsprogram för branschfolk inom den europeiska audiovisuella programindustrin (Media - yrkesutbildning) (2001-2005). http://europa.eu.int/comm/avpolicy/media/index_en.html

[52] http://europa.eu.int/comm/avpolicy/media/pilot_en.html

Även i2i-initiativet för audiovisuella medier, som är en åtgärd av Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska investeringsfonden (EIF) i samarbete med Europeiska kommissionen, förtjänar att nämnas. Det rör sig om en samling nya åtgärder [53] som är inriktade på att stärka den audiovisuella sektorns finansiella bas och påskynda dess anpassning till digital teknik. Initiativet kompletterar Media Plus-programmet och är ett helt "ekonomiskt paket" som syftar till att öka denna industris konkurrenskraft och främja utvecklingen av europeiskt audiovisuellt innehåll.

[53] (i) tillhandahålla krediter (eller "globala lån") från EIB till banksektorn som är specialiserad på audiovisuell produktion, för att finansiera små företag inom audiovisuellt skapande eller audiovisuell teknik eller som är verksamma inom denna sektor som underentreprenörer, (ii) medellång och långsiktig finansiering från EIB, i samarbete med banksektorn, till stora privata eller offentliga koncerner inom television, produktion eller audiovisuell distribution, för deras infrastrukturinvesteringar, (iii) finansiering av riskkapitalfonder som är specialiserade på audiovisuell verksamhet genom ägande via EIF, samt (iiii) utveckling av gemensamma åtgärder mellan EIB och Europeiska kommissionen till förmån för kulturellt skapande eller utveckling av biofilm- eller TV-branschen (utbildningskurser i finansiering, samarbete mellan europeiska distributörer ...).

Det finns andra stödmekanismer, t.ex. det fleråriga gemenskapsprogrammet (2001-2005) "e-innehåll", som syftar till att stimulera utvecklingen och utnyttjandet av europeiskt digitalt innehåll på det globala nätet samt till att främja den språkliga mångfalden i informationssamhället [54].

[54] Rådets beslut 2001/48/EG av den 22 december 2000, EGT L 14, 18.1.2001

1.2. Förhållande till övrig EU-politik

Utöver direkt tillämpning av fördragets bestämmelser, särskilt de som rör de fyra grundläggande friheter som följer av den primära EG-rätten (fri rörlighet för varor, tjänster, kapital och personer), är det viktigt att framhålla att en stor del av Europeiska unionens politik har ett samband med EU:s audiovisuella politik. Som exempel kan man nämna konkurrenspolitiken, politiken rörande immaterialrättigheter [55] och mediarättigheter [56], politiken rörande informationssamhället, särskilt direktivet om elektronisk handel [57] och paketet "elektronisk kommunikation" [58] eller konsumentskyddspolitiken [59].

[55] Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG av den 22 maj 2001 om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället, EGT L 167, 22.6.2001, s.10.

[56] Rådets direktiv 93/83 av den 27 september 1993 om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel, EGT L 248, 6.10.1993; Rapport från Europeiska kommissionen om tillämpningen av rådets direktiv 93/83/EEG om samordning av vissa bestämmelser om upphovsrätt och närstående rättigheter avseende satellitsändningar och vidaresändning via kabel, KOM(2002) 430 slutlig, 27 juli 2002; Europaparlamentets och rådets direktiv 98/84/EG av den 20 november 1998 om det rättsliga skyddet för tjänster som bygger på eller utgör av villkorad tillgång, EGT L 320, 28.11.1998, s. 54; Meddelande från kommissionen om tillämpningen av de allmänna principerna pm fri rörlighet för varor och tjänster - artiklarna 28 och 49 i EG-fördraget - när det gäller användning av parabolantenner. KOM(2001) 351 slutlig, 27 juni 2001. http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/intprop/docs/index.htm.

[57] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden, EGT L 178, 17.7.2000, s. 1.

[58] http://europa.eu.int/information_society/topics/telecoms/regulatory/maindocs/index_en.htm

[59] Se bl.a. meddelandet från kommissionen - Uppföljning av grönboken om konsumentskyddet inom Europeiska unionen, Bryssel den 11 juni 2002, KOM(2002) 289 slutlig. Jfr pågående arbete om möjligheten till ett ramdirektiv på följande adress: http://europa.eu.int/comm/consumers/policy/developments/fair_comm_pract/follow_green_en.html.

Dessa politikområden påverkar varandra sinsemellan och samverkar för att förverkliga de mål som ställs upp i fördraget.

Det är även mot denna bakgrund som bestämmelsen i artikel 151.4 i EG-fördraget, enligt vilken gemenskapen ska beakta de kulturella aspekterna då den handlar enligt andra bestämmelser i fördraget är särskilt betydelsefull, särskilt för att respektera och främja sin kulturella mångfald.

Kommissionen kommer, i den mån det är relevant, att inom ramen för genomförandet av detta arbetsprogram ta hänsyn till samverkan mellan dessa politikområden i syfte att stärka den övergripande samstämmigheten i EU:s audiovisuella politik.

Eftersom det särskilt handlar om immateriella rättigheter, är det lämpligt att erinra om att de utgör ett incitament för skapande och investering på många olika konstnärliga områden, bl.a. inom den audiovisuella sektorn (TV, bio, musik) och de bidrar till konkurrenskraften, sysselsättningen och nyskapande i informationssamhället. De har varit föremål för en betydande harmonisering på EU-nivå för att undanröja hindren för utbyte och för att anpassa den tillämpliga ramen för nya exploationsformer.

Direktiv 93/83/EEG "kabel och satelit" som hör ihop med direktivet "television utan gränser" syftar till att samordna vissa bestämmelser som gäller upphovsrätt och närstående rättigheter som är tillämpliga på sändningar per satelit och vidareutsändning per kabel för att underlätta den transnationella spridningen av audiovisuella program. Till följd av den rapport om tillämpningen av direktivet, som kommissionen antog den 26 juli 2002 [60], är detta direktiv för närvarande även föremål för forskning och diskussion som genomförs av generaldirektoratet för den inre marknaden (arbetsmöten i nära samarbete med de olika berörda parterna och företrädare för behöriga nationella myndigheter). Kommissionen kommer att försäkra sig om att eventuell översyn av de båda instrumenten kommer att ske på ett enhetligt och samordnat sätt för att främja utvecklingen av olika spridningskanaler för det audiovisuella innehållet med beaktande av alla berörda parters intressen (bl.a. rättshavare, programföretag och TV-tittare).

[60] KOM(2002) 430 slutlig, http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/media/cabsat/report1993-83/index.htm.

Kommissionen kommer även att beakta gränssnittet i direktivet "television utan gränser" när det är relevant, med Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29EG om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället [61] och direktivet om elektronisk handel [62].

[61] Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/29/EG om harmonisering av vissa aspekter av upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället, EGT L 167, 22.6.2001, s. 0010-0019. http://europa.eu.int/comm/consumers/policy/developments/fair_comm_pract/follow_green_fr.html.

[62] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden ("direktiv om elektronisk handel"), EGT L 178, 17.7.2000, s. 0001-0016 http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/commerce/index.htm.

1.3. Offentligt samråd

Detta arbetsprogram utgör ett viktigt steg framåt för en bättre förståelse för de ekonomiska, kulturella och sociala utmaningar som är knutna till genomförandet av direktivet om "television utan gränser". Det utgör en naturlig fortsättning på kommissionens meddelande från 1999 om principer och riktlinjer för gemenskapens audiovisuella politik i den digitala eran [63].

[63] Meddelande från kommissionen av den 14 december 1999 till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Principer och riktlinjer för gemenskapens audiovisuella politik i den digitala eran (KOM(1999) 657 slutlig).

För att inhämta ett bedömningsunderlag och riktlinjer gällande behovet av att uppdatera eller så småningom anpassa direktivet om "television utan gränser" och i förekommande fall godkänna åtgärder som anknyter till eller kompletterar direktivet, kommer kommissionen att under första kvartalet 2003 inleda ett offentligt samråd som står öppet för samtliga berörda parter och till vilket kandidatländerna och deras medborgare är knutna.

Inom ramen för detta samråd [64] kommer kommissionen under första halvåret 2003 att genomföra en rad offentliga utfrågningar och uppmana alla berörda parter att lämna in sina skriftliga kommentarer om de olika specifika teman som fastställs i arbetsprogrammet.

[64] Jfr kommissionens arbete "Mot en bättre struktur för samråd och dialog - Förslag till allmänna principer och miniminormer för kommissionens samråd med berörda parter".

Samrådet ska bland annat göra det möjligt att bedöma om sektorns ekonomiska och tekniska utveckling kräver en anpassning av befintliga lagstiftningsåtgärder, särskilt med hänsyn till det växande antalet kanaler för spridning av audiovisuellt innehåll. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna [65].

[65] Enligt protokollet till Amsterdamfördraget om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

Mot bakgrund av utfallet av detta offentliga samråd kommer kommissionen i slutet av 2003 eller i början av 2004 att överlämna ett meddelande, eventuellt åtföljt av ett förslag, till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén.

II. - Arbetsprogram

Genom tillämpning av fördragets bestämmelser [66] slår man i direktivet om "television utan gränser" fast den rättsliga referensramen för att fritt tillhandahålla TV-tjänster inom Europeiska unionen, i avsikt att främja utvecklingen av en europeisk marknad (principerna om fri mottagning och obegränsad vidaresändning av TV-program), samtidigt som man tar hänsyn till vissa mål rörande allmänintresset [67].

[66] I artikel 49 och följande i fördraget finns förbud mot inskränkningar i friheten att tillhandahålla TV-sändningar utanför medlemsstaternas gränser. Genom fördraget och avgöranden av Europeiska gemenskapernas domstol medges endast tre undantag från denna princip - åtgärder motiverade av hänsyn till allmän ordning, allmän säkerhet eller folkhälsan.

[67] Jfr tillämpningsrapporten, punkt 3.1, för erinran om målen rörande allmänintresset.

Genom direktivet samordnas på EU-nivå den nationella lagstiftningen på områden som fastställande av tillämplig lag i fråga om TV-företag (principen om sändningsland), främjande av distribution och produktion av europeiska produktioner, tillgång till evenemang av särskild vikt, reklam, köp-TV, sponsring, skydd av minderåriga och allmän ordning samt rätt till genmäle.

Den audiovisuella sektorn genomgår i dag en genomgripande förändring, pådriven av den digitala TV-teknikens utveckling och alltfler TV-kanaler som erbjuds på olika plattformar (marknät, kabel, satellit, Internet etc.) och av nya spridnings- och konsumtionssätt (beställ-TV, individuell utrustning för videoinspelning, interaktiv TV, stora platta skärmar, ny teknik för komprimering av bilder etc.). Inom den audiovisuella sektorn noteras djupgående förändringar. Denna utveckling ger kommissionen anledning att på nytt granska tolkningen och genomförandet av direktivet om "television utan gränser", med hänsyn till bland annat den senaste utvecklingen i medlemsstaterna när det gäller lagstiftning och bestämmelser, och att föreslå sätt att lösa eventuella problem som konstaterats.

För att undvika rättsliga oklarheter och snedvridning av konkurrensen, ankommer det särskilt på kommissionen att säkerställa att den senaste utvecklingen inom lagstiftning, bestämmelser och administrativ praxis stämmer överens med huvudmålet, dvs. fri rörlighet för tjänster, samtidigt som ovan nämnda mål knutna till allmänintresset beaktas.

Det offentliga samrådet ger alla berörda parter möjlighet att lämna skriftliga kommentarer och delta i offentliga utfrågningar. Det offentliga samrådet kommer att anordnas mot bakgrund av de särskilda teman som nämns i detta arbetsprogram.

2.1. Allmänna överväganden

När det gäller EU-lagstiftningens framtid bör man ta hänsyn till två allmänna överväganden: dels lagstiftningens tillämpningsområde, dels avvägningen mellan olika relevanta EU-instrument.

Diskussionen kommer bland annat att beakta avvägningen mellan lagstiftningsåtgärder, samreglering och självreglering.

Frågor kommer endast att tas upp utifrån de huvudmål av allmänt intresse som man söker uppnå genom EU:s audiovisuella politik. Mot denna bakgrund är syftet att säkerställa fri rörlighet för tjänster genom att identifiera och undanröja eventuella hinder för den inre marknaden.

På detta område kommer hänsyn även att tas till tillämpningen av proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna såsom de formuleras i protokollet till Amsterdamfördraget.

1. Tillämpningsområde

När det gäller tillämpningsområdet bör man påminna om vissa principer som på EU-nivå ligger till grund för dagens lagstiftning.

För det första bör man understryka att direktivet om "television utan gränser" är "tekniskt neutralt" och samtliga bestämmelser är tillämpliga oavsett om det är fråga om analog eller digital TV och oavsett vilket sändningssätt som används (marknät, satellit, kabel etc.).

För det andra måste man erinra om den viktiga åtskillnad [68] som görs i gällande EG-rätt mellan tjänster med ett innehåll avsett för en bred allmänhet och tjänster med ett innehåll som tillhandahålls allmänheten på individuell begäran ("informationssamhällets tjänster"). Begreppet "individuell begäran av den som efterfrågar en tjänst" hänför sig till en tjänst som tillhandahålls genom överföring av data på individuell begäran. [69]

[68] I artikel 1 a i direktivet om television utan gränser finns exempelvis följande definition av "TV-sändning": "den ursprungliga överföringen av TV-program avsedda för mottagning av allmänheten, per tråd eller genom luften inklusive överföring via satellit, i okodad eller kodad form. Den innefattar överföring av program mellan företag för vidaresändning till allmänheten. Den innefattar inte kommunikationstjänster som tillhandahåller data eller andra meddelanden som efterfrågas individuellt såsom telefax, databaser och andra liknande tjänster."

[69] Jfr artikel 1.2, andra stycket, tredje strecksatsen i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/48/EG av den 20 juli 1998.

TV-sändningar omfattas av direktivet om "television utan gränser". "Informationssamhällets tjänster omfattas bl.a. av direktivet om elektronisk handel [70].

[70] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden, EGT L 178, 17.7.2000, s. 1-16 - http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/ecommerce/index.htm.

Kommissionen avser inte att ifrågasätta den åtskillnad som görs i regelverket mellan å ena sidan informationssamhällets tjänster och de tjänster som omfattas av direktivet "television utan gränser" å den andra.

För vart och ett av de särskilda teman som fastställs i punkt 3.2 kommer kommissionen, beträffande marknadens och teknikens utveckling under senare tid och den utveckling som kan förutses, att undersöka om direktivets bestämmelser till fullo uppfyllt ställda mål och om man måste föreskriva åtgärder på EU-nivå.

Om så är fallet, kommer kommissionen att undersöka om det är önskvärt att se över gällande bestämmelser i direktivet eller att ändra dem eller att kanske föreskriva andra bestämmelser för att uppfylla direktivets mål. Frågor om dessa tjänster kommer endast att tas upp utifrån de mål av allmänt intresse som eftersträvas genom direktivet om"television utan gränser". Kommissionen kommer alltså inte att behandla frågor som rör överföring eller tillgång eller lagstiftning för de transaktioner som rör sändning eller tillgång inklusive tillgång till hithörande medel och bestämmelser om " must-carry" och inte heller de som rör standardisering, som behandlas av den nya lagstiftningen [71] om elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster eller de som rör lagstiftning om transaktioner.

[71] http://europa.eu.int/information_society/topics/telecoms/regulatory/maindocs/index_en,htm.

2. Avvägning mellan bestämmelser, samreglering och självreglering

Översynen kommer även att avse vilken typ av lagstiftningsåtgärd som ska användas.

I sin vitbok om styrelseformerna i EU [72] föreslog kommissionen att Europeiska unionens politiska beslutsprocess skulle öppnas ytterligare för att säkerställa att medborgare och organisationer i högre grad deltar i politikens utformning och tillämpning. I vitboken uppmuntras till en mer omfattande tillämpning av olika offentliga politiska instrument, bland annat samreglering [73] och självreglering. Kommissionen har godkänt en handlingsplan för en bättre och enklare lagstiftning [74].

[72] Styrelseformerna i EU - vitbok, KOM(2001) 428 slutlig, 25.7.2001.

[73] Beträffande förutsättningarna för att tillämpa samreglering, se särskilt s. 25.

[74] Meddelande från kommissionen - Handlingsplan för en bättre och enklare lagstiftning, KOM(2002) 278 slutlig/2, 6.6.2002, http://europa.eu.int/eur-lex/sv/com/cnc/2002/com2002_0278sv01.pdf

Kommissionen har åtagit sig att klargöra varför man väljer vissa instrument och hur man använder de lagstiftningsinstrument man har till sitt förfogande. Den vill dock erinra om att vid tillämpningen av direktivet måste man respektera fördragens bokstav och anda. Direktivet måste åter bli ett instrument som fastställer den rättsliga ramen och de mål som ska uppnås. Kommissionen önskar på detta sätt i största möjliga utsträckning inskränka direktiven till att utgöra en allmän ram som omfattar mål, tidsfrister och de centrala delarna av lagstiftningen. Det skulle ankomma på lagstiftaren att uttala sig om dessa centrala delar som kräver ett politiskt beslut och att hänskjuta de tekniska frågorna eller detaljfrågorna till genomförandebestämmelserna.

Kommissionen understryker vidare att det är möjligt att på ett relevant sätt använda sig av alternativ till lagstiftning, utan att därmed inkräkta på bestämmelserna i fördraget eller på EU-lagstiftarens behörighet.

Samreglering och i vissa fall självreglering utgör sålunda instrument som under klart formulerade förutsättningar kan göra det möjligt att uppfylla målen i fördraget, samtidigt som lagstiftningsarbetet och själva lagstiftningen blir enklare, proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna beaktas och de grundläggande principerna för den inre marknaden förblir orubbade.

Samreglering gör det möjligt att inom ramen för en rättsakt hänskjuta genomförandet av de mål som ställs upp av EU-lagstiftaren till åtgärder som det ankommer på erkända berörda parter inom det aktuella området att vidta. Det är frågan om ett instrument som kan visa sig relevant att använda för att se till att lagstiftningen anpassas till de problem och de sektorer som berörs, underlätta lagstiftningsarbetet genom att koncentrera sig på väsentliga delar och slutligen dra nytta av berörda parters erfarenheter, bland annat operatörer och arbetsmarknadens parter. Genom att tillämpa samreglering inom ramen för en rättsakt ska allmänintresset tillföras ett mervärde. Tillvägagångssättet kan visa sig relevant i de fall flexibla och/eller brådskande åtgärder krävs och då det inte är nödvändigt att åtgärderna tillämpas enhetligt inom EU och inte skulle påverka konkurrensförhållandena. Lagstiftaren [75] slår här fast lagstiftningens centrala delar: vilka mål som ska uppnås, inom vilken tid och på vilket sätt de ska genomföras, eventuella metoder för kontroll, tillämpning och sanktioner för att säkerställa att lagstiftningen är rättsligt oförvitlig. Lagstiftaren slår fast i vilken mån fastställande och genomförande av tillämpningsbestämmelserna kan hänskjutas till berörda parter, eftersom de är erkänt erfarna på området. Om man genom att använda denna mekanism inte uppnår önskat resultat, förbehåller sig kommissionen möjligheten att förelägga lagstiftaren ett vanligt lagstiftningsförslag.

[75] Även om kommissionen föreslår en rättsakt i vilken stadgas om att samreglering ska tillämpas, ankommer det på Europaparlamentet och rådet att godkänna ett sådant förslag. Jfr förutsättningarna för att tillämpa samreglering, s. 13 i ovan nämnda KOM(2002) 278 slutlig/2.

Självreglering är inriktad på den omfattande praxis, gemensamma bestämmelser, uppförandekoder eller frivilliga överenskommelser som ekonomiska eller sociala aktörer, icke-statliga organisationer och organiserade grupper själva på frivillig grund fastställer för att reglera och ordna sitt agerande. I motsats till fallet med samreglering förutsätter självreglering (engelska self-regulation) inte nödvändigtvis någon rättsakt. Kommissionen kan föredra att inte lägga fram något lagstiftningsförslag om en sådan praxis redan finns och gör det möjligt att uppnå fördragets mål. Genom exempelvis en rekommendation kan den också föreslå att man använder självreglering mellan berörda parter för att undvika att införa lagstiftning, utan att därmed utesluta möjligheten att lagstifta om detta visar sig otillräckligt eller inte verkningsfullt.

Den centrala problemställningen för denna översyn kan sammanfattas på följande sätt: "Vilka medel på EU-nivå är effektiva och proportionerliga för att säkerställa att allmänintresset tillgodoses i en digital miljö?". För kommissionen innebär inte den digitala revolutionen att man ifrågasätter skyldigheten att på EU-nivå identifiera relevanta allmänintressen och vid behov säkerställa att dessa respekteras genom lagstiftning eller bestämmelser, genom att som en komplettering begagna sig av samreglering eller genom att i vissa fall tillämpa självreglering.

Arbetsprogrammet kommer i enlighet med subsidiaritetsprincipen [76] att beakta samtliga dessa faktorer.

[76] Jfr det till Amsterdamfördraget fogade protokollet om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

2.2. Särskilda teman

Tema 1: Tillgång till evenemang av särskild vikt för samhället

Vid 1997 års revidering av direktivet infördes artikel 3a för att ge alla medlemsstater möjlighet att vidta åtgärder i enlighet med EG-rätten för att säkerställa att TV-företag som omfattades av deras behörighet inte med ensamrätt vidaresände evenemang som de bedömde vara av särskild vikt för samhället på ett sådant sätt att en betydande del av tittarna i den berörda medlemsstaten berövades möjligheten att följa evenemangen via direktsändning eller tidsförskjuten sändning i fri TV. Denna bestämmelse grundas på principen om ömsesidigt erkännande och gäller endast för de TV-företag som åsyftas i artikel 1 b i direktivet. Kommissionen vill inte utvidga denna bestämmelse. Den anser dock att det vore värdefullt att granska formuleringen i artikel 3a så att genomförandet av den blir bättre.

Tema 2: Främjande av kulturell mångfald och av den europeiska programbranschens konkurrenskraft

Den dubbla målsättningen att främja kulturell mångfald och den europeiska programbranschens konkurrenskraft är konkret omsatt i direktivet om "television utan gränser" genom en rad åtgärder för att främja distribution och produktion av europeiska TV-program, med hänsyn även till artikel 151.4 i fördraget. Enligt artikeln åläggs EU att beakta de kulturella aspekterna då den handlar enligt andra bestämmelser i fördraget, särskilt för att respektera och främja den kulturella mångfalden [77]. Systemet är samordnat med kompletterande mekanismer för finansiellt stöd, som Media-programmet, och grundas på bestämmelserna i kapitel 3 av direktivet om "television utan gränser": artikel 4 (främjande av europeiska produktioner), artikel 5 (främjande av europeiska produktioner skapade av oberoende producenter), artikel 6 (definition av europeiska produktioner), artikel 7 (perioder för visning av biograffilmer) samt artikel 9 (undantag för TV-sändningar avsedda för lokal publik och som inte ingår i ett nationellt nät).

[77] F.d. artikel 128.4. Jfr skäl 25 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/36/EG av den 30 juni 1997 om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television, http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/twf/newint_en.htm.

I artikel 4.3 i direktivet föreskrivs en översyn av tillämpningen av artikeln mot bakgrund av en rapport från kommissionen, i vilken den bl.a. på grundval av de upplysningar som lämnas av medlemsstaterna ska beakta utvecklingen på EU-marknaden och internationellt under perioden. I artikel 25a anges likaså att man vid denna översyn även ska ta hänsyn till en oberoende undersökning av effekterna av de aktuella åtgärderna både på EU-nivå och nationell nivå.

Kommissionen har dessutom, inom ramen för uppföljningen av meddelandet "biofilm" [78], fastställt två uppsättningar med frågeställningar som ska behandlas inom ramen för översynen av direktivet om "television utan gränser". Den första uppsättningen frågeställningar gäller definitionen av "europeisk produktion" och av "producent och oberoende producent". Den andra uppsättningen rör visningstider för filmer samt definition och utnyttjande av online-rättigheter.

[78] Jfr punkt 8 i kommissionens meddelande om biofilm, http://europa.eu.int/comm/avpolicy/regul/cine1_fr.htm.

I arbetsprogrammet planeras följande: (i) genomföra den oberoende undersökning som föreskrivs i artikel 25a i direktivet, (ii) göra en grundlig utredning av tillämpningen av kapitel 3 av direktivet om "television utan gränser" samt (iii) gå vidare med diskussionen kring de två uppsättningar frågeställningar som identifierats inom ramen för meddelandet "biofilm".

Tema 3: Skydd för allmänintresset i fråga om TV-reklam, sponsring, köp-TV och egenreklam

I kapitel 4 i direktivet fastställs en rad bestämmelser rörande reklam, sponsring och köp-TV, däribland bestämmelser om reklam riktad till minderåriga. I direktivet föreskrivs bestämmelser för hur mycket reklam som får visas i TV (begränsning av den dagliga sändningstiden i artikel 18), bestämmelser för hur många avbrott för reklaminslag som får göras och på vilket sätt (artikel 11) samt bestämmelser som ska tillämpas på reklaminslagens innehåll och utformning (artiklarna 10, 12, 13, 14, 15 och 16). Särskilda bestämmelser (artikel 17) gäller för sponsring.

Direktivet har till syfte att skydda TV-tittarnas intressen, till exempel genom att göra en klar åtskillnad mellan redaktionellt innehåll och reklammeddelanden, och att skydda audiovisuella verks integritet och värde och rättshavarna, till exempel genom att undvika alltför omfattande störningar. Kommissionen kommer särskilt att granska om befintliga åtgärder är proportionerliga, genom att utgå från principen att lagstiftningen ska inskränkas till det minimum som krävs för att uppnå de eftersträvade målen. Det finns särskild anledning att undersöka om vissa kvantitativa begränsningsbestämmelser för reklam kan mjukas upp med hänsyn till användarnas möjligheter att välja och kontrollera.

När det gäller offline-program krävs dessutom en granskning av om särskilda bestämmelser måste införas i syfte att bland annat säkerställa att åtskillnad görs mellan redaktionellt innehåll och reklammeddelanden.

Enligt artikel 3 i direktivet har flera medlemsstater antagit bestämmelser som är mer detaljerade eller strängare än direktivets, till exempel i fråga om sponsring (avseende meddelandets längd, sponsorn eller innehållet i sponsormeddelandet). Likaså har flera medlemsstater godkänt olika tolkningar av direktivet när det gäller ny reklamteknik, bland annat delad skärm, virtuell reklam och interaktiv reklam. Kommissionen kommer att granska de rättsliga konsekvenserna av den nya reklamtekniken för att fastställa om det finns anledning att anpassa lagstiftningen eller om befintlig lagstiftning gör det möjligt att på lämpligt sätt kringgärda denna teknik. Den kommer likaså att granska ekonomiska och finansiella konsekvenser av eventuella anpassningar.

Vid sin granskning kommer kommissionen att ta hänsyn till vilken roll självreglering när det gäller reklambestämmelser eventuellt kan spela, samtidigt som den tar hänsyn till det faktum att dessa bestämmelser borde säkerställa eller till och med förbättra rättssäkerheten och vara förenlig med principen om fri rörlighet för tjänster.

Dessutom är det lämpligt, när det gäller arbetet avseende den audiovisuella politiken och det framtida ramdirektivet om god affärssed, att se till att man uppnår enhetlighet och konsekvens, vilket betonades i meddelandet om uppföljningen av grönboken om konsumentskydd (s. 2) [79].

[79] Jfr fotnot 59.

Tema 4: Skydd av minderåriga och allmän ordning - rätt till genmäle

- Skydd av minderåriga och allmän ordning

I artiklarna 22 och 22a i direktivet definieras principerna rörande det skydd av minderåriga och allmän ordning som ska upprätthållas av medlemsstaterna. I artiklarna stadgas att medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder och inrätta mekanismer (val av sändningstid, tekniska åtgärder för att minderåriga inom sändningsområdet normalt inte ska höra eller se sådana sändningar eller inrättande av akustiska varningar eller markering med visuell symbol) för att säkerställa att principerna upprätthålls. Genom det offentliga samrådet kommer dessa principer och mekanismer att granskas på nytt, bland annat mot bakgrund av den senaste tekniska utvecklingen.

I artikel 2a i direktivet föreskrivs att medlemsstaterna ska säkerställa fri mottagning och inte får begränsa vidaresändning inom sina territorier av TV-sändningar från andra medlemsstater av skäl som omfattas av direktivet. Medlemsstaterna kan dock under vissa förutsättningar tillfälligt göra undantag från detta om en TV-sändning som kommer från en annan medlemsstat uppenbarligen, allvarligt och grovt överträ