SV Europeiska unionens officiella tidning C 34/58

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om 2030-agendan – ett EU som engagerar sig för hållbar utveckling globalt

(yttrande på eget initiativ)

(2017/C 034/09)

Föredragande: Ioannis VARDAKASTANIS

Beslut av EESK:s plenarförsamling 21.1.2016 Rättslig grund Artikel 29.2 i arbetsordningen Yttrande på eget initiativ Ansvarig facksektion Facksektionen för yttre förbindelser Antagande av facksektionen 29.9.2016 Antagande vid plenarsessionen 20.10.2016 Plenarsession nr 520 Resultat av omröstningen (för/emot/nedlagda röster) 141/1/1

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK välkomnar 2030-agendan, eftersom den inbegriper en ambitiös uppsättning mål och delmål för att förändra vår värld och markerar en historisk förändring av hur ekonomiska, sociala och miljömässiga skillnader hanteras världen över. Eftersom Europeiska unionen (EU) spelar en viktig internationell roll i frågor som rör diplomati, främjande av mänskliga rättigheter, handel, utveckling och humanitärt bistånd, samt i samarbetet med multilaterala organisationer och bilateralt med tredjeländer, kan den ha stort inflytande på genomförandet av målen för hållbar utveckling på en global nivå. Att rapporteringen är frivillig kan dock undergräva det enhetliga, effektiva och mätbara genomförandet av 2030-agendan. EESK uppmanar EU att behandla genomförandet av 2030-agendan som en skyldighet och en möjlighet att forma EU:s framtida politik och program. EESK påpekar också att EU bör anamma 2030-agendan eftersom den utgör och tillhandahåller ett nytt framåtblickande budskap för att göra EU till en union för hållbar utveckling och för unionsmedborgarna och resten av världen presenterar en ny vision för utveckling som inkluderar människan.

1.2 2030-agendan återspeglar till fullo de europeiska värderingarna välstånd för alla, mänskliga rättigheter, social rättvisa, fattigdomsbekämpning, demokratisk samhällsstyrning, den sociala marknadsekonomin och miljöskydd. Därför förväntas EU ta på sig en ledande roll i genomförandet av 2030-agendan och bidra till att målen för hållbar utveckling uppnås på en global nivå. På så sätt kommer EU att vinna erkännande som en ledande aktör när det gäller att främja en miljömässigt, socialt och ekonomiskt ansvarsfull och hållbar utveckling, samt respekt för de mänskliga rättigheterna, jämställdhet, icke-diskriminering och stöd till utsatta grupper. Fattigdomsutrotning bör vara en övergripande prioritering i EU:s politik och program. Dessutom bör principerna om klimaträttvisa och ”rättvis övergång” integreras helt och hållet i EU:s övergripande strategi för genomförandet av 2030-agendan.

1.3 EESK framhåller att EU inte kommer att fullgöra sitt åtagande rörande hållbar utveckling på global nivå och på så sätt främja genomförandet av 2030-agendan väsentligt och effektivt om unionen inte genomför nödvändiga förändringar för att anpassa sin politik och sina program till den hållbara utvecklingens tre pelare på ett balanserat och inkluderande sätt. EU och medlemsstaterna har en moralisk och politisk skyldighet gentemot både unionsmedborgare och resten av världen att genomföra 2030-agendan på ett politiskt enhetligt och samordnat sätt. Det är mycket viktigt att EU-institutionerna och medlemsstaterna snarast kommer överens om en väg framåt på högsta politiska nivå genom ett interinstitutionellt avtal mellan kommissionen, rådet och parlamentet för att bygga en robust grund för ytterligare politiska åtgärder (1). Detta avtal om genomförandet av målen för hållbar utveckling bör utgöra grunden för en övergripande strategi för att integrera 2030-agendan i syfte att göra EU till en union för hållbar utveckling.

1.4 Liksom i ett tidigare yttrande (2) kräver EESK att man bildar det europeiska civila samhällets forum för hållbar utveckling för att främja och bevaka genomförandet av 2030-agendan, för att säkerställa att EU:s inre och yttre politik och program är förenliga. I detta forum bör alla parter, inklusive rådet, kommissionen, parlamentet och det civila samhället, delta fullt ut som nyckelaktörer för att säkerställa att unionsmedborgarna har insyn i forumets arbete och kan ställa det till svars. Kommittén är redo att underlätta denna process.

1.5 EU själv bör aktivt presentera resultatet av en regelbunden frivillig översyn av dess inre och yttre politik och program för FN:s politiska högnivåforums sammanträden med start 2017. EU kommer att bli den första regionala organisationen som gör det. Vidare bör EU sammanställa årliga tematiska rapporter i linje med de årliga tematiska översynerna från FN:s politiska högnivåforum. Det civila samhället bör få medverka fullt ut i denna rapporteringsprocess genom det europeiska civila samhällets forum för hållbar utveckling. Kommittén är redo att underlätta denna process (3).

1.6 EU har en förpliktelse att fullständigt rätta sig efter internationella och europeiska fördrag och avtal som rör skydd av miljö, mänskliga rättigheter och ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Därför bör internationell och europeisk lagstiftning ligga till grund för EU:s strategi för genomförande, övervakning och översyn av 2030-agendan. 2030-agendans frivilliga karaktär får inte undergräva förpliktelsen att helt och hållet integrera internationella och europeiska rättsliga åtaganden i EU:s övergripande strategi för genomförandet av målen för hållbar utveckling. EU:s internationella åtaganden bör tillämpas på EU:s alla politiska åtgärder och program.

1.7 Kommissionen bör se över hur instrument för yttre åtgärder tar hänsyn till 2030-agendan. Kartläggningen av EU:s yttre politik är det första steget, men det är inte tillräckligt och behöver åtföljas av en detaljerad och omfattande gapanalys för att identifiera verkliga skillnader som finns mellan befintliga yttre politiska åtgärder och program och framtida sådana som på ett avvägt och rättvist sätt bör innefatta och integrera de ekonomiska, sociala och miljömässiga pelarna i 2030-agendan. Kommittén uppmanar därför kommissionen att vidta specifika åtgärder för att införliva detta i det kommande meddelandet om genomförandet av målen för hållbar utveckling.

1.8 Kommissionen måste integrera 2030-agendan fullständigt i Europeiska unionens yttre åtgärder. EU är en viktig aktör i världen och samarbetar med andra parter (offentliga, mellanstatliga, icke-statliga och från den privata sektorn) genom sina yttre åtgärder och instrument. Därför bör kommissionen utnyttja viktiga politiska områden, såsom handel och utveckling, grannskap, miljö och klimatåtgärder, utrikes- och säkerhetspolitik, social och solidarisk ekonomi, främjande av mänskliga rättigheter, humanitärt bistånd, katastrofriskreducering och tekniköverföring, för att proaktivt driva på genomförandet av 2030-agendan. Kommissionen måste fullt ut införliva och tillämpa 2030-agendan i det europeiska samförståndet om utveckling och EESK beklagar att den inte i tillräcklig utsträckning har ingått i EU:s globala strategi för utrikes- och säkerhetspolitiken (4). Kommissionen bör i sitt efterlängtade och mycket försenade meddelande om 2030-agendan ha med ett meningsfullt program för att uppnå politisk enhetlighet och samordning angående yttre åtgärder och program för att säkerställa en hållbar utvecklingsstrategi som integreras i all yttre politik.

1.9 Kommissionen, och särskilt unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, bör inrätta effektiva mekanismer för att samordna offentligt utvecklingsbistånd och handlingsplanen från Addis Abeba på ett enhetligt sätt för att säkerställa att offentligt utvecklingsbistånd går till partnerskap och specifika program och projekt som utvecklas enligt 2030-agendans tre pelare och tar full hänsyn till principerna om fattigdomsutrotning, att inte lämna någon utanför, klimaträttvisa, rättvis övergång, tillväxt och utveckling för alla, att främja modernisering, utveckling av infrastruktur och hållbart företagande, bekämpning av ojämlikhet och att se till att mänskliga rättigheter respekteras.

1.10 Kommittén rekommenderar att kommissionen tillämpar villkor liknande de som de europeiska struktur- och investeringsfonderna använder under processen för att integrera 2030-agendan i instrument för yttre åtgärder, och att liknande villkor som de som är kopplade till 2030-agendan därför bör tillämpas på all politik och alla program som rör målen för hållbar utveckling.

1.11 Unionens delegationer i tredjeländer bör genomföra undersökningar för att mäta allmänhetens kännedom och uppfattning om målen för hållbar utveckling. Kommissionen bör organisera och genomföra aktiviteter och kampanjer för att öka medvetenheten om 2030-agendan för hållbar utveckling i syfte att göra den till en europeisk agenda. Kommissionen bör genomföra regelbundna Eurobarometerundersökningar för att mäta unionsmedborgarnas kännedom och uppfattning om målen för hållbar utveckling. Det civila samhällets organisationer spelar en mycket viktig roll i denna process.

1.12 Kommittén uppmanar kommissionen att utfärda en årlig rapport om genomförandet av yttre åtgärder och användningen av fonder i samband med 2030-agendan. Denna bör ingå i de planerade årliga EU-rapporterna om genomförandet av målen för hållbar utveckling. Kommissionen bör också utarbeta och införliva ett antal indikatorer och referenspunkter för 2030-agendan i sin yttre politik och sina program för att underlätta utvärdering och bedömning av samt rapportering om hur effektivt EU:s yttre instrument stöder projekt och program som rör målen för hållbar utveckling och specifikt hur man i EU:s instrument för yttre åtgärder tar hänsyn till de ekonomiska, sociala och miljömässiga pelarna i 2030-agendan.

1.13 Kommissionen bör främja flerpartsförvaltningsmodellen i sin yttre politik och sina program för att säkerställa att det civila samhällets organisationer blir genuina partner i genomförandet av målen för hållbar utveckling. Öppenhet, ansvarsskyldighet och partnerskap bör ligga till grund för denna nya beslutsfattandemetod som bygger på samråd och deltagande. För ett demokratiskt genomförande av 2030-agendan krävs det att det civila samhällets organisationer deltar på alla stadier, däribland övervakning och översyn.

1.14 Kommittén uppmanar kommissionen att integrera kapacitetsuppbyggnad inom det civila samhällets organisationer i sina finansieringsinstrument och i sin yttre politik och sina program. Kommissionen bör inrätta ett särskilt program och en budgetpost för att stödja kapacitetsuppbyggnad inom det civila samhällets organisationer så att de kan delta fullt ut i denna process. Befintliga program för kapacitetsuppbyggnad måste mer uttryckligen öppnas upp för sådana organisationer i det civila samhället som bygger broar mellan lokala frågor och samhällsstyrningsfrågor (5).

1.15 Eftersom EESK samarbetar med många olika partner i många av världens länder är kommittén redo att underlätta ett genuint och meningsfullt deltagande för alla parter (främst från det civila samhället) i genomförandet och övervakningen av målen för hållbar utveckling. I detta syfte åtar sig kommittén att underlätta det civila samhällets deltagande i genomförandet på nationell nivå.

2. Inledning

2.1 EESK välkomnar åtagandet ”Att förändra vår värld” som gjordes av världens ledare den 25 september 2015 för 2030-agendan för hållbar utveckling, vilken fastställer mål för att utrota fattigdom, skydda planeten och säkerställa att alla människor kan leva i välmåga. Varje mål har särskilda delmål som ska uppnås under de kommande 15 åren. Därför förväntas 2030-agendan främja inrättandet av starka och inkluderande partnerskap mellan alla parter och på så sätt resolut stödja skapandet av en ny förvaltningsmodell på global nivå.

2.2 2030-agendan utmärker sig genom att beteckna de ekonomiska, sociala och miljömässiga pelarna som universella, odelbara och sammankopplade och därmed skapa en unik jämvikt mellan den hållbara utvecklingens tre dimensioner. Därför utgör 2030-agendan en historisk förändring av sättet som vi tar itu med ekonomiska, sociala och miljömässiga skillnader i världen på.

2.3 2030-agendan är en handlingsplan för människorna, planeten och välståndet. Den stakar ut 17 mål för hållbar utveckling och 169 delmål som även de rör den hållbara utvecklingens ekonomiska, miljömässiga och sociala dimensioner för att säkerställa att alla kan leva i välmåga, bygga vidare på resultaten av millenniemålen, ta itu med brister och tillkortakommanden i samband med millenniemålen och erbjuda världen en ny vision för hållbar utveckling och tillväxt för alla som alla grupper i befolkningen vinner på. 2030-agendan syftar också till att skydda, främja och uppnå mänskliga rättigheter och jämlikhet för alla, med större tonvikt på jämställdhet (mål 5).

2.4 EESK hyllar och stöder helhjärtat vikten av principen om att inte lämna någon utanför, vilken gäller alla mål och delmål för hållbar utveckling och vilken därför bör integreras fullständigt i utvecklingen av partnerskap, politik och åtgärder för att genomföra och övervaka 2030-agendan.

2.5 Genom 2030-agendan upprättades en högnivåförvaltningsstruktur på FN-nivå som betecknas som det politiska högnivåforumet och som är en flerpartsplattform med uppgiften att genomföra systematisk översyn och uppföljning av 2030-agendans genomförande. Det politiska högnivåforumets första sammanträde efter 2030-agendans undertecknande ägde rum i juli 2016 och 22 regeringar, varav fyra av EU:s medlemsstater, presenterade de första frivilliga nationella översynerna någonsin om arbetet med att genomföra 2030-agendan för hållbar utveckling i respektive land (länderna var Estland, Finland, Frankrike och Tyskland, samt Colombia, Egypten, Filippinerna, Georgien, Kina, Madagaskar, Marocko, Mexiko, Montenegro, Norge, Samoa, Schweiz, Sierra Leone, Sydkorea, Togo, Turkiet, Uganda och Venezuela.)

2.6 Under 2030-agendans genomförande behöver mer fokus läggas på åtgärder, politik, program och inrättandet av öppna och deltagandebaserade partnerskap med flera parter som syftar till att avskaffa ekonomiska, sociala och miljömässiga skillnader i världen på grundval av principerna om universalitet, odelbarhet, öppenhet, ansvarsskyldighet och mänskliga rättigheter.

2.7 2030-agendans principer om universalitet och odelbarhet gäller i lika stor utsträckning för utvecklingsländer som för industriländer och dess genomförande kräver omdanande ekonomiska, sociala och miljömässiga förändringar på alla sidor. Eftersom EU förväntas föregå med gott exempel när det gäller 2030-agendans genomförande bör EU och medlemsstaterna samordna all politik och alla program för att uppfylla målen för att bekämpa fattigdom och ojämlikhet, bevara planeten och skapa inkluderande ekonomisk tillväxt på ett balanserat och enhetligt sätt som alla delar av befolkningen i lika stor utsträckning vinner på och som integrerar de tre pelarna i målen för hållbar utveckling.

2.8 EU-institutionerna kommer att behöva inleda högnivåprocesser som leder till politiska beslut på hög nivå för att säkerställa att EU blir en union för hållbar utveckling. Därför är det ytterst viktigt att en övergripande strategi för genomförandet av målen för hållbar utveckling utvecklas för att främja, leverera och integrera enhetlighet och samordning av EU:s politik och program på ett balanserat sätt och tar lika stor hänsyn till alla de tre pelarna i 2030-agendan.

3. Att göra EU till en global ledare i genomförandet av 2030-agendan

3.1 Den största utmaningen i samband med 2030-agendans genomförande är att utrota fattigdom i alla dess former, inklusive extrem fattigdom. Detta är också en väsentlig övergripande princip och värdering som ingår i Europeiska unionens fördrag och är en förutsättning för att uppnå hållbar utveckling (mål 1). EU har en stark global närvaro och har därmed blivit en viktig aktör med stort inflytande över ekonomisk tillväxt och utvecklingspolitik runt om i världen. Därför har unionen ett unikt utgångsläge för att inrikta sin yttre politik och sina program på genomförandet av 2030-agendan på global nivå genom att säkerställa att 2030-agendans tre pelare integreras i alla EU:s yttre åtgärdsinstrument på ett balanserat sätt. På grund av 2030-agendans universalitet och odelbarhet bör EU räkna med att granskas noga, främst beträffande hur man hanterar denna utmaning.

3.2 EU bör leta efter mekanismer för att dela bördor och fördelar från klimatförändringar eftersom de påverkar mänskliga rättigheter, fattigdom och jämlikhet. En sådan mekanism är ”klimaträttvisa” som används för att rubricera den globala uppvärmningen som en moralisk och politisk fråga snarare än en fråga som enbart rör miljö och naturförhållanden. Detta görs genom att koppla effekterna av klimatförändringarna till rättvisebegrepp, i synnerhet miljörättvisa och social rättvisa och genom att utreda frågor om exempelvis jämlikhet, mänskliga rättigheter, kollektiva rättigheter och det historiska ansvaret för klimatförändringar. En grundsats i begreppet klimaträttvisa är att de som bär minst ansvar för klimatförändringar drabbas hårdast av dem.

3.3 Det är likaså centralt att i EU:s yttre och inre politik och program integrera begreppet rättvis övergång som syftar till att värna om människors och arbetstagares rättigheter (t.ex. anständigt arbete) samtidigt som man moderniserar och gör nationella ekonomier och näringslivets aktörer miljövänliga och socialt ansvarstagande med hjälp av EU:s externa instrument.

3.4 Ett rättvist genomförande av 2030-agendans ekonomiska, sociala och miljömässiga pelare genom EU:s yttre åtgärder bör omfatta strategier för att främja utsläppssnåla, cirkulära och delningsekonomier, hållbar livsmedelsproduktion och konsumtion, investeringar i innovation och långsiktig modernisering av infrastruktur samt stimulering av hållbart företagande (6).

3.5 2030-agendan grundar sig på principen om frivillighet, vilket kan hindra ett snabbt och effektivt genomförande. EU bör dock se till att genomförandet av 2030-agendan blir en obligatorisk process, både inom unionen och utanför den. Agendans 17 mål är fullt förenliga med EU:s principer och värderingar enligt fördragen och behöver därför integreras och genomföras genom EU:s politik och program. EU:s yttre åtgärder bör vara förankrade i dessa principer och värderingar.

3.6 För att EU ska kunna genomföra 2030-agendan fullt ut krävs det ett genuint politiskt engagemang på högsta nivå av EU-institutionerna och medlemsstaterna för att snabbt och effektivt kunna integrera och införliva målen för hållbar utveckling i EU:s politik och program.

3.7 Universaliteten hos 2030-agendan och de åtaganden som gjorts av länder runt om i världen, oberoende av deras ekonomiska och sociala utvecklingsnivå och deras levnadsstandard, innebär en mycket stor utmaning för EU när det gäller att inta en ledande och vägledande roll för det progressiva genomförandet av 2030-agendan på global nivå. För att lyckas med detta och se till att EU blir en stödresurs för 2030-agendan behöver EU ta nödvändiga beslut och göra de förändringar som behövs i sin politik och sina program.

3.8 Det bör påpekas att ett år har gått sedan 2030-agendan antogs, och att kommissionen har hanterat genomförandet av agendan på ett mycket inkonsekvent och splittrat sätt. Det politiska högnivåforumets första sammanträde ägde rum i juli 2016 hos FN, där fyra medlemsstater (Estland, Finland, Frankrike och Tyskland) presenterade sina frivilliga översyner. EESK beklagar att kommissionen inte lade fram en enhetlig och samordnad strategi vid det politiska högnivåforumets första sammanträde för att underlätta för bättre samordning och ge upphov till synergieffekter, både mellan EU:s medlemsstater och mellan medlemsstaterna och EU-institutionerna.

3.9 Denna brist på samordning återspeglas även i samrådsdokumenten för både den globala strategin för Europeiska unionens utrikes- och säkerhetspolitik och det nya samförståndet om utveckling, vilket visar på en begränsad integrering av 2030-agendan. I början av 2016 inledde kommissionen ett offentligt samråd om den europeiska pelaren för sociala rättigheter, utan hänvisning till 2030-agendan eller, mer specifikt, till dess sociala pelare. Det är värt att notera att EESK för närvarande förbereder ett yttrande om den europeiska pelaren för sociala rättigheter, där kommitténs synpunkter framgår. EESK understryker bestämt att 2030-agendan för hållbar utveckling inte får och inte bör genomföras av EU enbart på enskilda punkter.

3.10 EU och medlemsstaterna bidrar med utvecklingsbistånd till ca 150 länder. De är de största givarna av offentligt utvecklingsbistånd, vilket uppgår till mer än 50 % av det sammanlagda globala offentliga utvecklingsbiståndet som ges årligen. Preliminära siffror visar att det sammanlagda offentliga utvecklingsbiståndet från EU (EU:s institutioner och medlemsstater), som ökade för tredje året i rad, steg till 68 miljarder euro 2015, det högsta beloppet hittills, med en ökning på 15 % från 2014. EESK uppmanar EU och medlemsstaterna att öka det sammanlagda offentliga utvecklingsbiståndet. 2015 uppgick det till 0,47 % av EU:s bruttonationalinkomst (BNI) och behöver nå målet 0,7 %.

3.11 Eurobarometerundersökningen visar att nästan nio av tio unionsmedborgare stöder utvecklingsbistånd (89 % – en ökning på fyra procentenheter sedan 2014). Mer än hälften tycker att EU bör uppnå de utlovade nivåerna för utvecklingsbistånd (7). Unionsmedborgarna förväntar sig att EU fullgör sina åtaganden för målen för hållbar utveckling och utarbetar en ny vision för ett hållbart Europa samt fullgör sina förpliktelser att genomföra dem.

3.12 Kommissionen bör se över den politik och de program som rör tredjeländer för att säkerställa att de är förenliga med 2030-agendan. Kartläggningen som kommissionen genomför behöver åtföljas av en detaljerad och omfattande gapanalys för att identifiera tillkortakommanden och inkonsekvens som finns mellan EU:s politik och program som inriktar sig på tredjeländer och gentemot målen för hållbar utveckling.

3.13 Det råder brist på tillförlitlig och uppdelad statistik om utsatta människors situation i världen. Därför bör kommissionen stödja arbetet i FN:s interinstitutionella expertgrupp för målen för hållbar utveckling (IAEG-SDG). Eurostat behöver förbättra sin förmåga att mäta 2030-agendans inverkan på utsatta grupper inom EU. Kommittén fordrar en årlig rapport om genomförandet av åtgärder och användningen av fonder i samband med 2030-agendan. Denna bör ingå i de planerade årliga Eurostatrapporterna om genomförandet av målen för hållbar utveckling för Europa.

3.14 EU-institutionerna bör vidta nödvändiga åtgärder för att klara av utmaningen att tillämpa principen att inte lämna någon utanför och till fullo integrera denna princip i sin politik och sina program. För att lyckas med detta krävs en hög nivå av uppdelade, tillförlitliga och tillgängliga data.

3.15 Kommissionen bör alltid involvera och samråda med det civila samhället när den genomför den omfattande översynen eller skapar processer för att övervaka genomförandet av 2030-agendan. Kommittén anser dock att kommissionen bör integrera kapacitetsuppbyggnadsaktiviteter för det civila samhället i all politik och alla program och på så sätt säkerställa att det civila samhället blir en genuin partner i genomförandet av målen för hållbar utveckling genom att tillhandahålla medel för internationellt samarbete för EU-baserade organisationer från det civila samhället och för andra regioners organisationer från det civila samhället. Därför uppmanar kommittén kommissionen att stödja det europeiska civila samhällets forum för hållbar utveckling enligt rekommendationen i EESK:s yttrande om ”Det europeiska civila samhällets forum för hållbar utveckling” (8).

3.16 EU-institutionerna bör inrätta en mekanism för interinstitutionell samordning för att snabbt, effektivt och enhetligt integrera målen och delmålen i 2030-agendan i EU:s yttre politik och program. För att EU ska kunna engagera sig övergripande i genomförandet av målen för hållbar utveckling på global nivå krävs det strategisk planering för framtiden för EU:s yttre politik och program. EESK fordrar därför följande:

3.16.1 Kommissionen ska i det kommande meddelandet om 2030-agendan lägga fram ett meningsfullt program för att uppnå politisk enhetlighet och samordning beträffande yttre åtgärder och program. Ett meddelande som saknar en meningsfull plan för att förändra EU:s yttre politik så att denna drivs av 2030-agendan kommer inte att nå upp till förväntningarna hos människor runt om i världen. Planen bör ingå i en övergripande EU-strategi som omfattar nödvändiga åtgärder och introducerar de förändringar som behövs för att genomföra 2030-agendan på ett enhetligt sätt i EU:s politik och program på global nivå. Flerpartsförvaltningsmodellen bör vara en grundläggande beståndsdel i den övergripande strategin och säkerställa att det civila samhällets organisationer kan delta fullständigt i genomförandet av målen för hållbar utveckling (9).

3.16.2 Kommissionen ska säkerställa att EU:s globala strategi för utrikes- och säkerhetspolitik utgör en bredare mekanism för att ta itu med 2030-agendan på områden som handel, utveckling, demokrati, mänskliga rättigheter, humanitärt bistånd, katastrofriskreducering, tekniköverföring och klimatåtgärder.

3.16.3 Kommissionen ska säkerställa att förslaget till det framtida samförståndet om utveckling inrättar verklig samordning mellan EU-institutionerna och medlemsstaterna och ger stöd till tredjeländer. Sådan samordning bör omfatta resursdelning. Samrådet bör inkludera effektiv bilateral samordning mellan EU och medlemsstaterna beträffande deras nationella prioriteringar, partnerskap med EU och inkluderande av andra offentliga och privata givare. Detta förväntas få en hävstångseffekt för att uppnå 2030-agendan och kommer att minska den negativa effekten av det splittrade och överlappande bistånd som finns för närvarande.

3.16.4 Kommissionen ska främja social och solidarisk ekonomi genom sin yttre politik och sina program. Kommittén anser att social och solidarisk ekonomi är helt förenlig med att uppnå målen för hållbar utveckling och att denna ekonomiska sektor därför kan bidra till ett balanserat genomförande av 2030-agendans ekonomiska, sociala och miljömässiga pelare.

3.16.5 Kommissionen ska klargöra och ange vilka tillvägagångssätt som ska användas för att genomföra 2030-agendan, samtidigt som man letar efter viktiga synergieffekter med handlingsplanen från Addis Abeba och forumet för utvecklingsfinansiering.

3.17 Det nya helhetsperspektivet i 2030-agendan med de tre besläktade pelarnas universella och odelbara beskaffenhet lyfter fram en mer omfattande modell för mänsklig utveckling. Därför kan resultaten av 2030-agendans genomförande inte mätas på det traditionella sättet med enbart BNP för att mäta ekonomisk tillväxt och inkluderande utveckling.

3.18 EU bör utarbeta och genomföra särskilda politiska åtgärder och program i syfte att fullständigt genomföra 2030-agendan med särskild fokus på att främja demokrati, mänskliga rättigheter, miljöpolitik, rättsstatlighet och tillväxt för alla med verklig förbättring av utsatta gruppers levnadsvillkor. Dessa bör vara grundläggande beståndsdelar i EU:s yttre åtgärder, politik och program, med tyngdpunkten på att främja ett balanserat genomförande av 2030-agendans tre pelare.

3.19 Europeiska utrikestjänsten bör också utarbeta och genomföra en enhetlig plan för att införliva mätbara åtgärder och initiativ. Målsättningen bör vara att EU genom att inta en ledande roll i den konsekventa integreringen av 2030-agendan i dess åtgärder, politik och program ska få erkännande av resten av världen för att bana vägen för ett balanserat och rättvist genomförande av 2030-agendan.

3.20 Kommissionen bör skapa villkor baserade på 2030-agendan och utformade enligt de 17 målen. Dessa villkor bör finnas med i all politik och alla program som finansieras av EU genom dess yttre åtgärder. Mottagarna i dessa program bör ansvara för att uppfylla dessa villkor när de genomför programmen. Utan tvivel måste villkoren baserade på 2030-agendan vara likvärdiga och tillämpas på all EU:s politik och alla program. Principen om villkor har redan införlivats i regelverket för EU:s struktur- och investeringsfonder (10).

3.21 Det är allmänt vedertaget att 2030-agendan kommer att leda till ett paradigmskifte på utvecklingsområdet och att detta bör återspeglas till fullo i EU:s program för utvecklingssamarbete. Därför bör de 17 målen i 2030-agendan integreras och inkluderas fullständigt i EU:s agenda för utvecklingssamarbete. EU bör vid utarbetandet och genomförandet av yttre åtgärder även till fullo respektera och ta hänsyn till internationella fördrag, däribland fördrag som rör miljö och mänskliga rättigheter (11).

3.22 Kommissionen bör i sin yttre politik och sina program inkludera åtgärder för att mäta människors kunskaper och uppfattning om konsekvenserna av 2030-agendans genomförande. Därför bör kommissionen genomföra en Eurobarometerundersökning i EU:s medlemsstater och relevanta undersökningar i partnerländer. Det bör noteras och understrykas att endast en tredjedel av unionsmedborgarna har hört eller läst om målen för hållbar utveckling (36 %).

4. Att säkerställa att det civila samhällets organisationer har en meningsfull roll i processen för att genomföra 2030-agendan runt om i världen

4.1 2030-agendan kräver att världen övergår till en flerpartsförvaltningsmodell, med en större roll för det civila samhället. Detta innebär nya kollaborativa och inkluderande sätt att arbeta och fatta beslut, som bygger på deltagande.

4.2 Processen för att förhandla fram 2030-agendan har mobiliserat och lockat nya aktörer från det civila samhället och detta bör vi dra fördel av, genom att stärka och formalisera deras deltagande under genomförandeprocessen. Faktum är att de civila samhällsorganisationernas positiva och effektiva bidrag under förhandlingarna om 2030-agendan har lett till att det civila samhället är oumbärligt i genomförandet av agendan, vilket innebär att det har blivit en de facto partner i processen.

4.3 Det civila samhället måste spela en avgörande roll i genomförandet av 2030-agendan på global, regional och nationell nivå. Det är nödvändigt att säkerställa att det civila samhället även har en effektiv roll på nationell nivå i EU:s medlemsstater och i partnerländerna. För att förverkliga detta deltagande och partnerskap uppmanar EESK kommissionen att integrera och inkludera kapacitetsuppbyggnadsaktiviteter för det civila samhället i all politik och alla program.

4.4 Kommittén är medveten om begränsningarna, barriärerna och hindren för det civila samhällets organisationer i många delar av världen och att denna beklagliga situation förhindrar deras faktiska och effektiva deltagande i denna process. Därför uppmanar den kommissionen att göra det obligatoriskt för partnerländerna att underlätta det civila samhällets verkliga deltagande genom systematiska samråd och involverande i planeringen, genomförandet och övervakningen av 2030-agendan som rör projekt och program, i synnerhet de som finansieras av EU. För att uppnå detta bör unionens delegationer i partnerländerna noga övervaka detta och rapportera till kommissionen och Europeiska unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. FN:s delegationer i partnerländerna bör också anordna samrådsmöten med det civila samhällets organisationer om EU:s stödprogram.

4.5 Dock bör det civila samhället aktivt försöka att anpassa sig till kraven i 2030-agendan för att effektivt påverka dess genomförande. Det står klart att 2030-agendan uppmanar det civila samhällets organisationer att bli en verklig drivkraft för dess genomförande och det innebär att det civila samhället bör hantera denna process som ett paradigmskifte vad gäller dess organisation och funktionssätt. Detta går endast att uppnå om det civila samhället förbereder och omstrukturerar sig för att vara i stånd att delta fullt ut i beslutsfattandeprocessen. Det civila samhällets organisationer bör vara representativa, demokratiska och öppna och bör kunna ställa till svars.

4.6 Det framtida inrättandet av forumet för hållbar utveckling i EU är en bra modell för en plattform som kan användas även i andra regioner och länder i världen, efter anpassning till lokala förhållanden (12).

4.7 Kommittén är redo att underlätta det civila samhällets organisationers meningsfulla medverkan i genomförandet, övervakningen och översynen av 2030-agendan på global nivå. Kommittén kan stödja detta genom att utnyttja sitt stora kontaktnät, samt partner och intressenter i många regioner i världen. Den uppmanar också kommissionen att integrera strukturellt och meningsfullt stöd i sin yttre politik och i sina program i syfte att göra det möjligt för det civila samhällets organisationer i tredjeländer att delta som fullvärdiga partner i 2030-agendans genomförandeprocess.

Bryssel den 20 oktober 2016. Georges DASSIS Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) Enligt rekommendationer i kommitténs yttrande NAT/693, ”Hållbar utveckling: en kartläggning av EU:s interna och externa politik”, föredragande: Ioannis Vardakastanis, medföredragande: Jarmila Dubravská (EUT C 487, 28.12.2016, s. 41).

(2) Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs förberedande yttrande om Det europeiska civila samhällets forum för hållbar utveckling (EUT C 303, 19.8.2016, s. 73).

(3) Se fotnot 1.

(4) Se fotnot 1.

(5) Enligt rekommendationen i kommitténs yttrande NAT/693 (yttrande antaget den 21 september 2016, ännu ej offentliggjort i EUT).

(6) Se EESK:s yttrande NAT/693 (yttrande antaget den 21 september 2016, ännu ej offentliggjort i EUT).

(7) Special Eurobarometer 441. The European Year for Development – Citizens’ Views on Development, Cooperation and Aid.

(8) Se fotnot 2.

(9) EESK:s yttrande om Det europeiska civila samhällets forum för hållbar utveckling, föredragande: Brenda King, punkt 1.4 (EUT C 303, 19.8.2016, s. 73); EESK:s yttrande om En genomgång av strategin Europa 2020 för smart, hållbar tillväxt för alla, föredragande: Stefano Palmieri (EUT C 12, 15.1.2015, s. 105).

(10) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

(11) Den internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering 21 dec 1965

Den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter 16 dec 1966

Internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter 16 dec 1966

Konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor 18 dec 1979

Konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning 10 dec 1984

Konventionen om barnets rättigheter 20 nov 1989

FN:s internationella konvention om skydd för alla migrerande arbetare och deras familjemedlemmar 18 dec 1990

Internationella konventionen till skydd för alla människor från påtvingade försvinnanden. 20 dec 2006

Konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning 13 dec 2006

(12) Se fotnot 2.