EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
Bryssel 2.10.2001
KOM(2001) 531 slutlig
GRÖNBOK
om konsumentskyddet inom Europeiska unionen
(framlagd av Europeiska kommissionen)
2GRÖNBOK
om konsumentskyddet inom Europeiska unionen
1. S AMRÅD OM KONSUMENTSKYDDET INOM EU
Syftet med denna grönbok är att inleda ett omfattande  offentligt samråd om den framtida
inriktningen för konsumentskyddet inom EU . I denna grönbok görs en analys av den
nuvarande situationen och möjlig a alternativ inför framtiden  som skall stimulera till en
välinformerad debatt.
Kommissionen uppmanar berörda parter att lä mna sina synpunkter före den 15 januari 2002.
Kommissionen önskar få in synpunkter om alla delar av dokumentet men särskilt om följande
frågor:
/g183 Vilka är de huvudsakliga hinde r som konsumenter och företag ställs inför på grund av
skillnader i nationella bestämme lser och praxis om god sed när det gäller reklam och när
det gäller olika aspekter av relationerna me llan företag och konsum enter före, under och
efter avtals ingående?
/g183 Håller ni med om att det finns  ett behov av att förbättra konsumentskyddet när det gäller
den här aspekten på den inre marknaden?
/g183 Bör ett reformarbete e ftersträvas som grundas på det särskilda tillvägagångssätt som
gäller för närvarande eller på det blandade tillvägagångssätt som beskrivs nedan?
/g183 Vilken är den sannolika inverkan som de  två olika tillvägagångssätten har på kostnader
och fördelar för konsumenter och företag?
Om det specifika tillvägagångssä ttet skulle fullföljas:
/g183 Vilka prioriteringar fi nns för harmoniseringen?
Om det blandade tillvägagångssätte t skulle fullföljas:
/g183 Vilka skulle nyckelfaktorerna vara för en  generalklausul, allmänna kriterier och de
viktigaste bestämmelserna när det gäller reglering av affärsmetoder?
/g183 Vilket vore bäst – ett ramdirektiv med en  generalklausul grundad på god affärssed eller
grundad endast på vilseledande och bedräg liga metoder? Vilket tillvägagångssätt är
lämpligast? Vilket tillvägagångssätt hanterar bäst problemet med splittring av den inre
marknaden i konsumen ternas intresse?
/g183 Skulle det vara bra att ta med en grundval fö r självreglering i ett ra mdirektiv? Om ja, vilka
är nyckelfaktorerna för sådana alternativ oc h kriterierna för att de skall tas med?
/g183 Skulle det vara en fördel om icke-bindande  praktisk vägledning utvecklades? Skulle en
sådan vägledning helst utgöras av rekomme ndationer från kommissionen eller bestå av en
3vägledande förteckning över exempel på tillå tna och otillåtna metoder som en bilaga till
direktivet?
/g183 Skulle det finnas en uppgift fö r intressenterna att delta i utvecklingen av icke-bindande
rättslig vägledning?
/g183 Krävs det en rättslig ram för att förbättra samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna för
konsumentskydd?
/g183 Vilka skulle nyckelfaktorerna vara i en sådan rättslig ram?
Vänligen skicka era synpunkter (märkta "Grönbok om konsumentskyddet inom EU") till
följande adress:
European Commission
Health and Consumer Prot ection Directorate General
F101 06/52Rue de la Loi 200B-1049 Bryssel
Eller per e-post till följande adress: consultsanco@cec.eu.intVidare har kommissionen för avsikt att anordna en utfrågning för berörda parter och ett
samråd med de nati onella myndigheterna.
2. K
ONSUMENTSKYDDET PÅ DEN INRE MARKNADEN
2.1 Introduktion
För att konsumenterna skall kunna dra några fördel ar av den inre marknaden måste de varor
och tjänster som marknadsförs, erbjuds och säljs över gränserna vara lättåtkomliga. Det ärutbytet av varor och tjänster över gränserna som ger konsumenterna mö jlighet att leta fram
specialerbjudanden och innovativa produkter oc h tjänster och som därmed gör att de kan
optimera sina konsumtionsbeslut . Efterfrågan över gränserna ökar konkurrenstrycket på den
inre marknaden och innebär en mer effektiv och konkurrenskraftigt prissatt tillgång på varor
och tjänster. Denna goda cirkel kan enda st uppnås om den rättslig a ramen som inrättats
uppmuntrar konsumenter och företag att ägna sig åt handel över gränserna. Olikheter mellan
nationella lagar om affärsmetoder som hänför sig till relationerna mellan företag ochkonsumenter kan hindra denna utveckling.
En EU-dimension i konsumentskyddet (med vilk et här avses regleringen av konsumenternas
ekonomiska intressen, utom  hälso- och säkerhetsfrågor och andra frågor) har funnits i över
tjugofem år. I artikel 153 i EG-fördraget faststä lls ett antal rättigheter för konsumenten – rätt
till information och utbildning och rätt att organisera sig för att tillvarata sina intressen. I EG-direktiven om konsumentskydd, ofta grundade på bestämmelser om den inre marknaden
enligt artikel 95 (tidigare artikel 100a) i EG-förd raget, finns detaljerade uppgifter om vissa av
dessa rättigheter. Andra EG-direktiv, vars huvudsyfte inte är konsumentskydd, har också en
direkt inverkan på konsumentskyddet. Nationell lagstiftning och rättsskipning i sin tur har
inflytande på konsumentskydde t på den inre marknaden.
Konsumentskyddet på den inre marknaden står dock inför en splittrad lagstiftning och ett
splittrat system för kontroll av efterlevnaden. Inför en utvidgning finns det risk för ytterligare
4splittring av den inre markna den och ytterligare problem med kontroll av efterlevnaden.
Spridningen av eurosedlar och mynt i börja n av januari 2002 ger en enorm möjlighet att
utveckla den inre marknaden för konsumente rna. Om denna möjlighet inte tillvaratas,
kommer invånarna fortfarande att ha intrycke t att EU:s huvudprojekt – den inre marknaden –
inte spelar någon roll för det dagliga livet och bara är ett projekt som är utformat för att
tillvarata företagens intressen. Målen för konsumentskyddet är att tillhandahålla ett regelverksom
/g183 ger en så hög grad av konsumentskydd som möjligt samtidigt som kostnaderna för
företagen hålls så låga som möjligt,
/g183 är så enkelt som möjligt och tillräckligt fl exibelt för att sna bbt kunna anpassas till
marknaden och som engagerar intressenterna så mycket som möjligt,
/g183 ger rättsäkerhet och innehåller garantier för en  effektiv kontroll av efterlevnaden, särskilt
när det gäller handel över gränserna.
Tre undersökningar har utförts för kommissionen
1 för att ge en omfattande översikt över de
bestämmelser som rör konsuments kyddet, på nationell nivå och på EU-nivå. Här nedan ges en
övergripande analys av bestämmels erna och av deras inflytande.
2.2 Lagstiftning och rättspraxis på EU-nivå
EG-direktiven om konsumentskydd kan delas in  i två stora kategori er: allmänt tillämpliga
direktiv och direktiv som innehåller bestämmelser om särskilda sektorer eller
försäljningsmetoder. En metod för tillsyn finns  i direktivet om förbudsförelägganden. I rutan
nedan ges en sammanfattande översikt över de befintliga direktiven.
EG-direktiv om konsumentskydd
Allmänna bestämmelser – Direktivet om vilseledande reklam2, senast ändrat genom
direktivet om jämförande reklam3. Direktivet om prismärkning. Direktivet om oskäliga villkor
i konsumentavtal4. Direktivet om försäljning av kons umentvaror och härmed förknippade
garantier 5.
Bestämmelser om sektorer och försäljningsmetoder – Direktiven om livsmedel6,
kosmetika7, benämningar på textilier8, humanläkemedel9, paketresor,10 avtal som ingås
utanför fasta affärslokaler11, konsumentkrediter12, distansavtal13, mätinstrument14 och
tidsdelning15.
Kontroll av efterlevnad  – Direktivet om förbudsföreläggande16.
Vidare ger ytterligare EU-lagstiftning, vars huvudsyfte inte är konsumentskydd, visst
konsumentskydd eller reglerar de natione lla myndigheternas befogenhet att införa
konsumentskyddslagar. Exempelvis täcker e-handelsdirektivet17 reklam och marknadsföring
gentemot konsumenterna genom leverantörer av informationssamhällets tjänster. I direktivet
om television utan gränser18 samordnas även vissa aspekt er på kommersiella meddelanden
genom xx. Det ger en enhetlig hög skyddsnivå, tillämpning av principen om ursprungsland,särskilt definierade allmänna definitioner och tydliga krav på efterlevnad.
Vidare fastställs bestämme lser i Brysselkonventionen ( numera inskrivna i en EG-
förordning
19) och Romkonventionen20 vid en eventuell avtalstvist över gränserna inom EU för
att bestämma vilken medlemsstats domstol som skall handlägga målet (behörig domstol) och
5vilken medlemsstats lagstiftning som skall tillämpas för avtalet (gällande lag). Slutligen finns
det en rättspraxis inom EG-domst olen som täcker vissa nationella
konsumentskyddsbestämmelser fören lighet med den inre marknaden21.
Konsumentskyddet inom EU ka n beskrivas i följande huvuddrag:
/g183 Befintliga EG-direktiv om konsumentskydd utgör inte, i jämför else med nationella
bestämmelser, någon uttömmande rättslig ram för de affärsmetoder som företag som säljer
till konsumenter tillämpar, vilket är huvudsyfte t med konsumentskyddet. Medan skyddet
för vissa områden är effektivt, omfattas a ndra huvudområden inte av EU:s bestämmelser,
särskilt inte marknadsföringsm etoder och metoder knutna till av tal, betalning och service
efter försäljning. Utvecklingen av nya kommersiella metoder och tekniker har också lett tillatt de traditionella skillnaderna som gjorts i EU-bestämmelserna mellan olikatransaktionsstadier har blivit otydliga och därmed ökat osäkerheten.
/g183 Vissa av direktiven, särskilt de som gäller särskilda sektorer, har utvecklats som en mycket
detaljerad reaktion på särskilda identif ierbara problem vid en viss tidpunkt. Detta
tillvägagångssätt i kombination med den långa tidsperioden mellan förslag ochgenomförande av EU-åtgärder (distansförsä ljningsdirektivet föreslogs i juni 1992 men
skulle inte vara genomfört förrän i juni 2000) har gjort att rättsak terna i viss mån varit
föråldrade redan från början eftersom mar knadsmetoderna har utvecklats. Detta kan leda
till att EU-bestämmelserna  blir irrelevanta, onödigt begr änsade nyskapelser eller att de
tillåter skrupelfria näringsidkare att befinna sig ett steg före lagstiftningen. Den tid sombehövs för att ändra dessa direktiv för a tt anpassa dem till den tekniska utvecklingen,
samtidigt som samma nivå för konsumentsky ddet bibehålls, förvärrar denna brist på
flexibilitet.
Fallstudie – distansförsäljningsdirektivet och tidsdelningsdirektivet
Distansförsäljningsdirektivet ger konsumenten e tt antal avtalade rättigheter när de köper varor
eller tjänster från en leverantör som de inte möter öga mot öga. Bl.a. fastställs ett antal
informationskrav som innebär att informationen skall tillhandahållas i en "varaktig form" för
att konsumenten skall kunna bevara  viktig kontraktsinformation för framtiden. Detta är inget
problem om mediet som används för transak tionen antingen är vanlig post eller e-post.
Utvecklingen av distansförsäljning via den nya mobiltelefontekniken kan dock begränsas av
sådana krav och genom de n nuvarande tekniken. Detta ka n motverka förnyelse och
undergräva konsumentskyddet.
Nya marknadsföringsmetoder för nyttjanderä tt till egendom på tidsdelningsbasis har
utformats på ett sådant sätt a tt de under vissa omständigheter undantas från direktivets
räckvidd och dess viktigaste skyldigheter. Exem pelvis erbjuder försäljare avtal som avser en
period som är mindre än tre år eller fastställer en årlig anvä ndningsperiod som är kortare än
sju dagar. Vidare erbjuds avtal av tidsdelning styp via försäkringar eller medlemskap i klubbar
eller via poängsystem i syfte att finna arra ngemang som är undantagna från direktivets
räckvidd.
/g183 Samverkan mellan EU-bestämme lserna för konsumentskydd och andra åtgärder som
nämnts har skapat ett regelverk som är komplicerat och svårt att förstå för företag och
konsumentera.
6/g183 EG-domstolens rättspraxis beträffande eventuella berättiganden av hinder för den fria
rörligheten för varor och tjänster av konsum entskyddsskäl, har inte inneburit någon
lösning, eftersom den har varit begränsad till endast fallspecifika frågor.
/g183 Självreglering genom uppförandekoder är en  metod med begränsad tillämpning på EU-
nivå, men den utvecklar sig snabbt i många medlemsstater. Försök som gjorts nyligen för
att utveckla självreglering på EU-nivå har lett till blandade resultat. Självregleringen harvisat sig vara ett potentie llt användbart komplement till la gstiftning, som kan minska
behovet av mycket detaljerad lagstiftning och ge konsumenterna fördelar. Även om det
finns särskilda hänvisningar till uppförandekoder i en del av EU-lagstiftningen, har dessa
inte kunnat uppfylla sin potential på EU-nivå på grund av skillnaderna  mellan de nationella
lagarna. Vidare finns vissa problem som rör os äkerheten om vilken status de åtaganden har
som görs i koderna, och om möjligheten till kontro ll av efterlevnaden av sådana åtaganden.
/g183 Till skillnad från standardiseringsorganens arbete beträffande den "nya metoden"
22 och
företagsledningarnas och arbetstagarnas företrädare i den sociala dialogen om
anställningslagstiftningen finns det ingen ram för något formellt deltagande förintressenterna i lagstiftningsprocessen på EU-n ivå. När marknaderna diversifieras finns det
ett ökat behov av mer bidrag från experter beträffande lagstiftningen. Intressenternas
engagemang kan också öka acceptansen för regleringsbesluten. Intressenternas deltagandepå EU-nivå är beroende av kompetenta oc h representativa organ som har förmåga att
representera intressegrupperna på ett effektivt sätt.
2.3 Nationell konsumentskyddslagstiftning och rättspraxis
Om det inte finns någon gemenskapslagstiftning eller rättspraxis skall medlemsstaternas
nationella lagstiftning tillämpas, vilken kan avvika både när det gäller innehåll ochtillämpning. Varje medlemsstat har relativt välutvecklade regelverk som antingen är direktinriktade på konsumentskydd eller som i andra av seenden reglerar affärsmetoderna för företag
som säljer till konsumenter. Utöver samma typ av lagstiftning so m existerar på EU-nivå har
många medlemsstater en allmän princip, som ibland stöds av särskilda lagar, som regleraraffärsmetoder för företag som säljer till konsumenter.
Allmänna principer
Den allmänna principen contra bonos mores  (mot god moral) återfinns i lagar i Österrike23,
Grekland24, Portugal25 och Tyskland26. Principen om god affärssed  återfinns i lagstiftningen i
Belgien27, Italien28, Luxemburg29 och Spanien30. Frankrike31 och Nederländerna32 använder
sig av de allmänna bestämmelserna i skadeståndsrätten, i Nederländerna inom ramen för
begreppet olaglighet . Det finns många likheter i de princi per om god marknadsföringssed som
har antagits av Danmark33, Finland34 och Sverige35. Liknande allmänna principer återfinns
också i rättssystemen i många länder utanför gemenskapen, framför allt i USA, Kanada (där
konsumentskyddet regleras på regional nivå) och Australien. Även om inte några sådana
överordnade rättsliga normer reglerar förhå llandet mellan företag oc h konsumenter i Förenade
kungariket eller Irland finns motsvara nde principer inom deras rättsystem36.
Dessa allmänna principer har antingen utvecklats i ytterligare specifik lagstiftning eller också
har utvecklingen lämnats åt domstolarna under många decennier, vilket har lett till en
omfattande och deta ljerad rättspraxis. I varje medlemsstat  har utvecklingen varierat beroende
på rättssystemet och syftet och målet för den allmänna principen. Principerna skapades avolika anledningar även om de nuförtiden används för att reglera de affärsmetoder som företag
som säljer till konsumenter använder. I Tyskla nd och Österrike har användningen av den
7allmänna principen utökats från  att skydda konkurrenter mot illojala affärsmetoder till att
även omfatta konsumentskyddet. I Frankrike och Spanien behandlas dessa målsättningar
separat – konsumentskyddet ingår direkt i en  särskild lagstiftning, men konsumenterna
skyddas även indirekt av de allmänna principerna och bestämmelserna, vars syfte ärkonkurrensskydd. Danmark och Sverige däremot ha r antagit bestämmelser som uttryckligen
syftar till att skydda både konsumenter oc h konkurrenter. Räckvidden hos och tillämpningen
av dessa allmänna lagar om illojal handel varierar starkt i praktiken mellan vissamedlemsstater beroende på deras målsättning och utformning. Utvecklingen av sådana
variationer kan fungera som hinder för var uutbytet och snedvrida konkurrensen genom att
liknande metoder behandlas på helt olika sätt inom hela EU.
Vidare tillåter konsumentskyddsbest ämmelserna på EU-nivå i a llmänhet medlemsstaterna att
vidta mer detaljerade och striktare åtgärder (genom de så kallade minimiklausulerna) för attskydda konsumenterna eller, vilket är van ligare, behålla befintliga bestämmelser under
förutsättning att de är striktare än EU -bestämmelserna. Detta ger upphov till ytterligare
avvikelser mellan de nationella lagstiftningarna, utöver de skillnader som finns på de icke-harmoniserade områdena för konsumentskyddet.
De viktigaste egenskaperna för samspelet mellan lagstiftningarna på nationell nivå och EU-
nivå på den inre ma rknaden är följande:
/g183 Betydande avvikelser finns mellan de lagar som tillämpas på de affärsmetoder som företag
som säljer till konsumenter använde r på den inre marknaden, an tingen de är ett resultat av
särskilda nationella lagstiftningar, skillnader i allmänna principer eller skillnader irättspraxis. Behandlingen av reklam varierar , beroende på natione lla bestämmelser om
"god reklam", liksom behandlingen av reklampå ståenden (beträffande fördelar för hälsan
("mirakelprodukter") miljön eller sociala fördel ar) och reklam riktad till barn (omfattande
sponsring av utbildningsprogram, sporteve nemang och marknadsföring i skolorna).
Marknadsföringsmetoder som exempelvis de som omfattas av den föreslagna förordningen
om säljfrämjande åtgärder (dvs. rabatter,  enkla prisnedsättningar, prisavdrag,
kombinationserbjudanden, gra tiserbjudanden, kuponger, raba ttkuponger och kommersiella
tävlingar och spel) och andra som exempelvis  lotterier och hasardspel, bluffauktioner,
pyramidförsäljning, nätverksmarknadsföring (multi-level-marketing) ochalternativförsäljning (marknadsföring som går ut på att man lockar med en billig vara sominte finns och därefter försöker få kunden a tt välja en dyrare) omfa ttas av olika nationella
bestämmelser. Bestämmelserna för affärsmetoder som hänför sig till betalning,avtalsfrågor, prisuppskattningar, verkställande , utförande, leverans, reklamationshantering
och service efter försäljning (t.ex. avgift sbelagd telefonsupport, kommersiella garantier,
ersättning, reparation) varierar också. De flesta skillnaderna mellan de nationellabestämmelserna gäller kraven på information, även om vissa  metoder är helt eller delvis
förbjudna i vissa medlemsst ater men tillåtna i andra.
Fallstudie:  Nätverksdirektförsäljning
I allmänhet innebär detta att en leverantör upprä ttar ett distributionsnätverk för sina produkter
genom att rekrytera kunder som sedan säljer till konsumenter som de känner. I vissa länder
förlitar man sig på att allmänna bedrägeribestämmelser reglerar sådana metoder medan andraförlitar sig på lagstiftning om konsumentskyddet (t .ex. Italien och Nederl änderna). Ytterligare
andra förlitar sig på lagarna om illojal konku rrens (t.ex. Österrike , Belgien, Frankrike,
Tyskland och Spanien). Den stora variatione n av olika nationella bestämmelser, från
totalförbud för dörrförsäljning (t.ex. i Luxem burg) till detaljerad lags tiftning om hur laglig
nätverksdirektförsäljning får utföras (t.ex. i Spanien och Förenade kungariket) innebär att
8företag inom denna sektor måst e omstrukturera sina marknadsfö ringsplaner och -material från
land till land för att säkerställa överensstämmelse med de individuella medlemsstaternasbestämmelser. Företag som ägnar sig åt nätverksdirektförsäljning är därför förhindrade attutveckla en verklig alleuropeisk försäljnings - och marknadsföringsstrategi på grund av den
stora skillnaden mellan de nationella bestämmelserna inom EU.
/g183 Användningen av självreglering och upp förandekoder varierar mycket mellan
medlemsstaterna. I Danmark, Sverige och Finland uppmuntras koder för att göra de
allmänna bestämmelserna lite mer detaljerade. Engagemanget hos tillsynsorganen förkonsumentskydd är mer betydande vid utforman det av dessa koder. Koder är också allmänt
utbredda i Förenade kungarike t, Irland och Nederländerna även om tillsynsorganen för
konsumentskydd spelar en mer informell roll.  Användningen av självreglering som ett
komplement till lagstiftningen är mindre kä nd i andra medlemsstater. Användningen av
självreglering verkar öka inom EU även om detta sker på skilda sätt i de olika
medlemsstaterna (se rutan nedan).
Fallstudie: Uppförandekoder för e-handel
Uppförandekoder har visat sig vara särskilt populära för e-handeln. I Danmark, Sverige och
Finland är man på gång att utveckla en na tionell uppförandekod för e- handeln genom att man
sammanför företagar- och konsumen torganisationer med stöd av regeringen. I Nederländerna,
Förenade kungariket och Tyskland, har re geringarna med vetskap om att många
uppförandekoder för e-handel utve cklas, arbetat med konsumenter och företag i projekt för att
utforma kriterier för koderna och för att in rätta lämpliga organ för den övergripande
övervakningen av koderna. Även om respektiv e kod och kriterier som utvecklats har många
gemensamma nämnare, skiljer de sig ändå åt för att återspegla de olika bakomliggande
nationella best ämmelserna.
/g183 Inverkan av dessa skillnader på konsumente r och företag kommer troligen att öka med
utvecklingen av affärsmetoderna för den "nya ekonomin", som inte kunde förutses i de
befintliga bestämmelserna men som redan har fångats upp av de allmänna nationella
principerna och behandlats på olika sätt. Nya reklammetoder som utmanar skillnaderna itraditionella tryckta media me llan mediainnehåll och reklam  (t.ex. webbplatssponsring,
återförsäljning, avgiftsbelagda sökver ktyg, användning av sekundärdata och länkar,
hänvisningar och undersökningar) tillhör denna kategori. Nya marknadsföringsmetoder
som exempelvis kakor (cookies), shoppingag enter, kollektiva inköp utmanar också de
traditionella bestämmelserna. Hasardspel och spel på Internet, Internetvalutor,Internetauktioner och användning av tekniken kommer också att leda till att skillnader i de
nationella bestä mmelserna på den inre marknade n upptäcks. Liksom utvecklingen av
Internet har lett till nya metoder som inte kunde  föreutses i de nati onella bestämmelserna
kommer utvecklingen av handeln via mob iltelefoner sannolikt a tt göra detsamma.
Fallstudier
Powershopping (eller kollektiva inköp)  innebär en anhopning av kunder som samlas via
Internet för att köpa varor elle r tjänster till ett reducerat pris som leverantörerna av varorna
eller tjänsterna medger om en tillräcklig kvantitet beställs. Det är oklart hur sådana metoder
kommer att behandlas av de olika medlemsstater na. I den tyska domstolen, Landgericht Köln,
fastställdes den 12 oktober 2000 att användningen av kollektiva inköp, där kunder på Internet
får större rabatter genom att samlas som en grupp, är en överträdelse av tysk lagstiftning när
det gäller lagen om illojal konkurrens.
9Nya betalningsmetoder  som exempelvis användning av fa kturering för mob iltelefoni eller
annan telefoni som ett medel för leverantören att ta betalt för varor och tjänster växer fram.
Även om detta kan ge konsumenterna möjlighete r, ger det även upphov till allvarliga risker,
särskilt när de används av bedragare som har nekats kreditkort av bankerna. Belägg på detta
problem finns i USA.
***
Samrådsfråga
/g183 Vilka är de huvudsakliga hinde r som konsumenter och företag ställs inför på grund av
skillnader I nationella bestämme lser och praxis om god sed när det gäller reklam och när
det gäller olika aspekter av relationerna me llan företag och konsum enter före, under och
efter avtals ingående?
3. F RAMTIDA INRIKTNING FÖR KONSUMENTSKYDDET INOM EU
3.1 Behovet av åtgärder
Den sammanlagda effekten av den här situati onen är en "inre marknad för konsumenter" som
varken har uppnått sin potential eller motsvarar utvecklingen av den inre marknaden för
transaktioner mellan företag. Konsumenterna de ltar sällan direkt på de n inre marknaden via
inköp över gränserna. Den avvikande behandlinge n av identiska affärsmetoder i de olika
medlemsstaterna avskräcker företag, särskilt små och medelstora företag, från att utvecklaförsäljningen över gränserna och utnyttja den inre marknaden. I bästa fall saknas det visshetoch klarhet om femton lagstadgade skyldighet er. I värsta fall är antalet skyldigheter
tillräckligt för att vara nedslående för nästan alla företag, förutom de som har råd att etablerasig i alla medlemsstater. För konsumenterna utgör avsaknaden av klarhet och säkerhet
beträffande sina rättigheter en allvarlig broms för deras förtroende och tillit. Den inremarknaden, precis som alla mar knader, är beroende av konsumenternas förtroende. Genom
direktiv, t.ex. direktivet om television utan gränser, som grundas på bestämmelserna för den
inre marknaden undviker man be hovet av att tillämpa femton olik a nationella lagstiftningar på
de områden som samordnas genom dessa direktiv, eftersom best ämmelserna i ursorungslandet
tillämpas. Detta underlättar äv en de behöriga myndigheternas kontroll av den som
tillhandahåller tjänster.
En fullt fungerande inre marknad för konsumente rna skulle kunna innebära ett avsevärt bidrag
till att uppfylla målen för EU. Den främsta fördel en med den inre mar knaden är att den har
den största tillgången till konsumentefterfrågan i hela världen – och denna fördel utnyttjas
inte till fullo. Att göra det möjligt för företag, särskilt små och medelstora företag, att fåtillgång till denna potential lika lätt som hemmamarknaderna skulle vara en kraftfullstimulans av konkurrenskraften. En förenkling av  befintliga bestämmelser, och om möjligt en
avreglering, skulle också hjälpa till att minska den snedfördelade belastningen på företagen.Konsumenterna skulle få tillgång till ett större  utbud och bättre priser. Inköp över gränserna
skulle inte ersätta inköp på hemmamarknaden utan bli ett betydande hjälpmedel, med en
större inverkan på marknaderna än dess ande l av detaljhandelsomsättningen. Erfarenheten av
bilar visar att inköp över gränserna kan ha en kr aftfull indirekt effekt på konkurrensen på de
nationella marknaderna, då konsum enterna sätter tryck på levera ntörerna att anpassa priserna
till de priser som finns på andra ställen på den inre marknaden. En prisgranskning utförd avkommissionen och andra prisstudier  på den inre marknaden visa r att betydande prisavvikelser
liknande de som upptäckts för bilar även finns för andra konsumentprodukter. I en av
10kommissionen nyligen utförd prisstudie antyddes att det inte är ovanligt med prisskillnader på
30 till 40 % mellan EU-länderna med de lägsta och de högsta priserna, exempelvis förelektronikmärkesvaror (och sådana skillnader kan inte enbart förklaras av skillnaderna i deindirekta skatterna)
37. Dessa avvikelser antyder, delvis, konsekvenserna för en inre marknad
för konsumenter som inte fung erar på ett korrekt sätt.
Situationen är inte ny. Men det krävs nu ytterligare åtgärd er för att slutföra den inre
marknaden för konsumenter. Införandet av eu rosedlar och -mynt den 1 januari 2002 kommer
att ta bort ett stort psykol ogiskt hinder för direkt konsumentdeltagande på den inre
marknaden. E-handeln har en pot ential att ta bort många av de geografiska och logistiska
hindren för den inre marknaden för konsum enter. Små och medelstora företag och
konsumenter i olika delar av den europeiska kontinenten kan utveckla affärsförbindelser
mycket lättare än någonsin tidig are. Denna potential förblir ouppfylld38, om e-handeln
förutom att den bara motsvarar en liten del av detaljhandelsomsättningen även till stor delbegränsas inom de nationella gränserna.
Inför utsikterna om en utvidgni ng finns också behov av fortsatta  åtgärder, eftersom detta kan
komplicera den rättsliga bilden ytterligare om inte någon form av reform genomförs. Det är
också en möjlighet att ge kandidatländerna, som ibland saknar ett långt förflutet medkonsumentskydd, enkla och effektiva bestämmelser.
Det politiska argumentet för reformen har noterats på högsta nivå. Vid Europeiska rådets
möte i Lissabon fastställdes ett nytt strategiskt mål för unionen "att bli den mest
konkurrenskraftiga och dynamiska k unskapsbaserade ekonomin i världen"  genom att
fullborda den inre marknaden, utveckla föruts ebara bestämmelser för e-handeln samt förenkla
och förbättra lagstiftningen. Vid rådets (inre marknaden/konsumentfrågor)  informella möte i
Lund den 27–28 april 2001 instämde man oc kså i behovet av att intensifiera
konsumentdimensionen av den inre marknaden.
Slutligen skulle en fullt fungerande inre ma rknad för konsumenter spela en viktig roll i
strategin att föra EU närmare dess medborgare, genom att myten om a tt den inre marknaden
är ett företagsprojekt skulle avlivas oc h genom att konsumenterna skulle ges konkreta
ekonomiska fördelar i deras dagliga liv.
3.2 Övergripande tillvägagångssätt
Om gränsöverskridande restri ktioner finns i handeln mellan företag och konsumenter är en
ökad grad av harmonisering av de bestämmelser som reglerar de affärsmetoder som företag
som säljer till konsumenter anvä nder, nödvändig för att utveckla en fullt fungerande inre
marknad för konsumenterna. Kommissionen har redan bekräftat, i sitt meddelande om deninre marknaden för tjänster
39 att "sådana ytterligare harmoniseringsåtgärder troligen kommer
att vara lämpliga på område n med ett betydande inslag av  hälso- och konsumentskydd".
Det viktigaste avgörandet gäller därför vilken  typ av metod som behövs för att uppnå en ökad
harmonisering. Det finns i huvudsak två alternativ:
/g183 Ett särskilt tillvägagångssätt grundat på godkänna ndet av en rad ytterligare direktiv.
/g183 Ett blandat tillvägagångssätt grundat på ett omfattande ramdirektiv med tillägg av riktade
direktiv när så behövs.
113.3 Särskilt tillvägagångssätt
En ökad harmonisering skulle kunna uppnås genom  en rad ytterligare särskilda direktiv.
Antalet direktiv som behövs är  svårt att uppskatta. Direktiv som omfattar reklam (utom de
frågor som omfattas av direktivet om televi sion utan gränser), marknadsföringsmetoder,
betalning och service efter försäljning kan komma ifråga, tillsammans med vissasektorspecifika direktiv.
Exempelvis har kommissionen redan börjat arbeta med området kommersiell information.
Tillsammans med medlemsstaternas representanter i en expertgrupp har man i detaljundersökt möjligheterna att tillämp a principen om ömsesidigt erkännande av de nationella
bestämmelserna i e tt underområde för säljfrämjande åtgärder
40. Sådana affärsmetoder används
av företag för att offentliggöra sina varor och tjänster och de om fattas av detaljerade
nationella bestämmelser eller rättspraxis som varierar kraftigt mellan medlemsstaterna.Expertgruppens arbete har visa t att det enda sätte t att möjliggöra fri rörlighet för sådana
tjänster grundat på en hög grad av konsumen tskydd inom det här området är att öka
harmoniseringen. Detta föreslås i ett förslag till förordning om säljfrämjande åtgärder på deninre marknaden.
Ett sådant tillvägagångssätt har betydande fördel ar – det är en välkä nd, pålitlig metod som har
lett till antagandet av rättsliga bestämmelser. Det är också i princip lättare att komma överensom direktiv med en relativt snäv räckvidd och a tt införa en förändring i en viss rikting under
en längre tidsperiod.
Det råder dock tvivel om huruvida det är verkningsfullt att enbart förlita sig på det här
tillvägagångssättet när det gäller att skapa en äkta inre marknad. Den begränsade räckviddenhos befintlig lagstiftning om konsumentskydd på EU-nivå har motiverat behovet av så kallade
minimiklausuler i EU-direktiven. Att fortsätta med tillvägagångssättet med en selektiv,särskild lagstiftning skulle kräva ett klart åtagande från medlemsstaterna att ändra dennapolicy, både när det gäller befintliga och nya direktiv. Vidare kräver många befintliga direktivom konsumentskydd tillägg inom den närmaste tiden  för att ta itu med den föråldrade karaktär
som har uppkommit genom ny marknadsutveckling e ller krav i lagstiftningen som har blivit
omoderna. Tillsammans motsvara r detta ett mycket omfattande , om ens uppnåeligt, program
på lång sikt.
3.4 Blandat tillvägagångssätt
Alternativet skulle vara att utveckla ett omfattande, teknikneutralt ramdirektiv för att
harmonisera de nationella bestämmelserna om god affärssed för företag som säljer tillkonsumenter. Detta skulle grundas på li knande modeller som de som finns i vissa
medlemsstater och länder utanför gemenska pen för konsumentskydd och på EU-nivå för
produktsäkerhet
41 samt enligt förslaget om livsmedelssäkerhet42. Ett ramdirektiv skulle inte
ersätta sektorspecifika direktiv, t.ex. direktivet om oskäliga avtalsvillkor samt framtidalagstiftning, t.ex. den föreslagna förordningen om säljfrämjande åtgärder och framtidaändringar i denna lagstiftning (t.ex. direktivet om television utan gränser). Ramdirektivetskulle innebära ett sä kerhetsnät om man funnit gränsöve rskridande restriktioner och som
faller utanför de samordnade områdena för de  sektorspecifika direktiven. Vid behov skulle
direktivens räckvidd i sinom tid åtföljas av en reform av befintliga konsumentdirektiv för att
se till att systemet för konsumentskydd blir helt sammanhängande. En sådan reform skulle
inledas när ramdirektivet har införts och e rfarenhet har samlats om hur den fungerar i
praktiken.
12För att ge den säkerhet som krävs och förhi ndra olika rättsliga tolkningar av de nationella
domstolarna måste ramdirektivet vara mer än en enkel allmän princip som reglerar deaffärsmetoder som företag so m säljer till konsumenter använder.  Det skulle ta itu med de
viktigaste skillnaderna i de nationella bestämmelserna om affärsmetoder som påverkarverksamheten på den inre marknaden genom att tydliga bestämmelser som gäller i hela EUantas genom harmonisering.
Den viktigaste fördelen med detta tillvägagångssätt jämfört med ett särskilt tillvägagångssätt
är att dess övergripande natur minskar  behovet av ytterligare detaljerad
konsumentlagstiftning. Förekomsten av allmänn a normer gör det möjligt att ta itu med nya
affärsmetoder som uppstår utan a tt ny lagstiftning måste tillgripas . Företag kan införa nyheter
med ökad säkerhet och illojala metoder kan angripas utan att ytterligare bestämmelser måsteantas. Ett tillvägagångssätt som omfattar en ram tillåter också förenklingar av befintligabestämmelser. Exempelvis skulle direktivet om  vilseförande och jämf örande reklam inordnas
i ramdirektivet. Flexibiliteten hos  ett ramdirektiv skulle oc kså undanröja berättigandet för
minimiklausuler i EG-direktiven om konsumentskydd.
Ett ramdirektiv skulle också ge ett fast underlag för självregleri ng inom hela EU när det gäller
konsumentskyddet och för att utveckla icke -bindande praktisk vägledning. Båda dessa
verktyg kan potentiellt minska behovet av en deta ljerad och normativ lagstiftning. Slutligen
kan ett ramdirektiv utgöra en grundval för visst formellt deltagande av aktörer i en
lagstiftningsprocess.
Även om ett enskilt ramdirektiv även i teorin är enklare och snabbare att förhandla om än en
rad direktiv, skulle det kunna innehåller fler sakfrågor och därför vara svårare att nå
samförstånd kring.
13Samrådsfrågor
/g183 Håller ni med om att det finns  ett behov av att förbättra konsumentskyddet när det gäller
den här aspekten på den inre marknaden?
/g183 Bör ett reformarbete e ftersträvas som grundas på det särskilda tillvägagångssätt som
gäller för närvarande eller på det blandade tillvägagångssätt som beskrivits?
/g183 Vilken är den sannolika inverkan som de  två olika tillvägagångssätten har på kostnader
och fördelar för konsumenter och företag?
/g183 Vilka prioriteringar finns för harmoni sering enligt det sp ecifika tillvägagångssättet?
4. Y TTERLIGARE FRÅGOR
Om ett blandat tillvägagångssätt för att re formera konsumentskyddet väljs, uppkommer ett
antal ytterligare frågor.
4.1 Allmän ram för god affärssed
Ett ramdirektiv skulle grundas på en generalk lausul om förhållandet  mellan konsumenter och
företag. Denna kan grunda sig på befintlig a rättsliga modeller som är grundade på "god
affärssed" eller "gott marknadsuppf örande". I princip skulle ett sådant direktiv innebära ett
krav att inte ägna sig åt illojala affärsmetoder och det skulle omfatta ett allmänt kriterium. Ettsådant tillvägagångssätt är jämförbart med det som finns i direktivet om oskäligaavtalsvillkor. Nationella bestämmelser som enbart omfattar mål av allmänt intresse när detgäller affärsmetoder som inte berör konsumentsky ddet (t.ex. pluralism, kulturskydd, hälsa och
säkerhet, anständighet) och krav i de na tionella avtalslagarna skulle uteslutas.
Generalklausulen måste kompletteras med allmänna kriterier om rättvisa och särskilda regler
för att undanröja skillnader hos de nationella be stämmelserna som gälle r affärsmetoder. Dessa
skulle kunna omfatta a lla delar om god affärssed t.ex . utlämnande av information,
vilseledande och bedrägliga metoder eller otillbörlig påverkan liksom bestämmelserna omgod reklam, marknadsföring och affärsmetoder i samband med avtalsfasen och service efter
försäljning för transaktionen. Dessa allmänna principer och bestämmelser skulle omfattahuvudfrågorna om osäkerhet och o likhet och grunda s på följande:
/g183 EG-domstolens rättspraxis och befintliga rättsbegrepp inom EU, framför allt om kriterier
för vilseledande reklam och oskäliga avtalsvillkor.
/g183 Nationella exempel på aspekter  som exempelvis vilseledande och bedrägliga metoder,
otillbörlig påverkan eller påtryckning, uppl ysningar, sårbara konsumenter, rättvisa
uppgörelser och god tro.
4.2 Allmän ram som omfattar vilseledande och bedrägliga metoder
Istället för att grundas på god affärssed s kulle ramdirektivet kunna  grundas på det mer
restriktiva begreppet om vilseledande och be drägliga metoder. Det skulle förmodligen vara
enklare att nå en överenskommels e om ett sådant ramdirektiv, eftersom detta begrepp i mångt
och mycket är den gemensamma kärnan i begreppet illojal handel i hela EU. Framför allt har
14detta allmänna förbud reda n fastställts som kriteriet i direk tivet om vilseledande reklam. Ett
gemensamt tillvägagångssätt inom EU för sådana här frågor skulle utgöra ett betydande stegframåt för både konsumentskyddet och en före nkling av regelverket. Det skulle också kunna
utformas som ett första steg mot ett ramdirektiv grundat på god affärssed. Med hänsyn till denmer begränsade räckvidden skulle ramdirektivet inte täcka alla frågor som omfattas av enomfattande förpliktelse att be driva handel enligt god affä rssed (t.ex. användningen av
försäljningstekniker som baseras på otillbörlig påverkan). På samma sätt skulle olikanationella tillvägagångssätt när det gäller de frågor som faller utanför räckvidden för dennaförpliktelse även fortsättningsvis utvecklas och ytterligare särskild lagstiftning på EU-nivåskulle förmodligen behövas.
4.3 Information
Med tanke på hur viktiga informationskraven  i konsumentskyddet och konsumentens rätt till
information är i artikel 153 i EG-fördraget, s kulle allmänna skyldighet er om utlämnande av
information vara av central betydelse för båda a lternativen. En viktig as pekt skulle vara kravet
på ett företag att lämna ut a ll materialinformation till konsumente n på ett lämpligt och tydligt
sätt. Detta skulle säkerställa ett korrekt infriande av den rätt till information som tilldelaskonsumenterna i fördraget. Inom ramen för ramd irektivet om god affärssed skulle det också
vara möjligt att hindra metoder, t.ex.att med avsikt ge alltför mycket information och alltförstor användning av "det finstilta".  Det skulle också påvisa en a nnan viktig dimension av illojal
handel, nämligen att utelämnande också kan utgöra en illojal affärsmetod.
4.4 Självreglering och samreglering
Många problem passar inte för regleringsåtgä rder. Med självreglering kan vissa mål för
konsumentskyddet nås, särskilt i industrier där man inser att det finns  ett starkt allmänt
intresse att behå lla konsumentens förtroende och där "fripassagerare" eller skrupelfria
näringsidkare kan skada detta förtroende. Effe ktiv självreglering som innehåller tydliga
frivilliga bindande åtaganden ge ntemot konsumenterna och som tillämpas på ett korrekt sätt,
kan minska behovet av reglering eller samreglering. För närvara nde finns det inga medel för
att säkerställa en effektiv självreglering inom EU när det gäller konsumentskydd. Ett
ytterligare alternativ för detta ramdirektiv är att göra detta möjligt, och på så sätt ge företagenen möjlighet att skriva under en gemensam uppförandekod i stället för femton. Skillnaderna
mellan de nationella lagstiftningarna och de allmänna skyldigheterna tillåter för närvarandeinte en utveckling av koder som gäller inom hela EU.
Två viktiga saker skulle krävas för att möjliggöra självregleringsarbetet inom hela EU. Först
måste en allmän skyldighet definieras, så att brist på överensstämmelse med ett frivilligtåtagande, som gjorts av ett företag me d hänsyn till konsumenterna, antingen är en
vilseledande eller illojal affärsmetod. För nä rvarande kan man bara vidta åtgärder mot
underlåtenhet att uppfylla ett frivilligt åtagande om detta upp repas i reklamen, vilket skulle
kunna innebära att det omfa ttas av direktivet om vilseledande  reklam. Införandet av en rättslig
konsekvens för åtaganden som gjorts genom uppförandekoder och andra frivilliga åtaganden
skulle eventuellt kunna hjälpa företag och konsum enter. Konsumenterna skulle ha förtroende
för att offentliga tillsynsorgan skulle agera som "övervakare att tillgripa i sista hand". Merrigoröst tillämpade åtaganden genom självreglering skulle ge ett starkare argument för enmindre substantiell lagstiftning. Mer rigorös självreglering skulle också angripa problemetmed "fripassagerare", eftersom det skulle ge ytterligare en referenspunkt för domstolar och
tillsynsmyndigheter när det gäller att hantera näringsidkare utanför sådana överenskommelser.
15För det andra skulle syftet med den allmänna skyldigheten inte endast gälla företag som
handlar med konsumenter utan även handelsor ganisationer och andra organisationer som
lämnar rekommendationer om affä rsmetoder och utformar koder etc. Detta är för närvarande
fallet för direktivet om oskäliga avtalsvillkor (a rtikel 7). Mot bakgrund av det inflytande som
handelsorganisationerna har på utvecklingen av marknadsmetoder är det vettigt att förstärka
deras ansvar för sina åtgärder på det här sättet. Slutligen skulle det inte finnas några andrabestämmelser om det explic ita godkännandet av koder från kommissionen sida. Mot bakgrund
av möjligheten till överträdelser av konkurrens bestämmelserna på grund av koderna och
kommissionens ansvar för genomförandet av de ssa bestämmelser skulle detta inte vara
lämpligt.
Kommissionen har i sin nyligen utkomna vitbok om styrelseformerna
43 påskyndat en ökad
användning av samregleringsmekanismer och ramdirektiv, Ett förslag om konsumentskydd
som omfattar samreglering måste överensstämma med de villkor för samreglering somfastställts i vitboken. Kodinne havarnas roll och ansvar vid utveckling av koderna och de
offentliga myndigheternas roll vid tillämpningen bör både förstärkas och klargöras.Kombinationen av ett ramdirektiv  och underlaget för en självreglering inom EU skulle kunna
ses som en samregleringsmetod enligt vitboke n som har vissa drag gemensamma med den
"nya metoden".
4.5 Praktisk vägledning
Medan ett ramdirektiv ger en hö g grad av rättssäkerhet för fö retag och konsumenter skulle det
alltid finnas en viss risk för avvikelser i de nationella domstolarnas tolkning av direktivet, omän inte i lika stor utsträckning som idag. Ett ra mdirektiv skulle kunna gö ra det lättare för EG-
domstolen att lösa dessa frågor i framtiden. Ytterligare direktiv  skulle kunna användas för att
säkerställa rättssäkerheten, särskilt när det gäller sektorspecifika frågor.
Vidare skulle åtgärder kunna vidtas för att utv eckla icke-bindande praktisk vägledning på ett
användarvänligt språk till förmån för kons umenter eller företag, domare och
tillsynstjänstemän. Även om den inte är rättsligt bindande, skulle en sådan vägledning ökasäkerheten och minska risken för splittring. Så dan vägledning skulle antingen kunna uttryckas
genom kommissionens rekommend ationer eller genom en vägledande förteckning över
allmänna och sektorspecifika exempel på affärsmetoder. Fördelen med en sådan förteckning,liknande den som används i direktivet om oskäliga avtalsvillkor, skulle vara att den är mer
formellt knuten till den underli ggande lagstiftningen. Möjlig heten för kommissionen och
medlemsstaterna att uppdatera förteckningen  via en tillsynskommitté skulle också kunna
övervägas för att förhindra att den blev föråldra d. I båda fallen måste vägledningen utvecklas i
en miljö med maximal öppenhet och samråd.
4.6 Aktörerernas deltagande
Införandet av en icke-bindande vägledning skulle också möjliggöra införandet av aktörernas
deltagande i utarbetande t av en sådan vägledning. Aktörerna skulle kunna uppmanas av
kommissionen och medlemsstaterna  att nå en överenskommelse om sektorspecifika delar av
vägledningen inom en viss tid. För att detta skall vara möjligt måste ramdirektivet fastställaen ram för detta deltagande och kriterier för aktörernas organ. Organ inom hela EU måste
också bli bättre organiserade  och skickligare än för närvarande. Man bör se över
finansieringen av dem.
16Samrådsfrågor
Om det blandade tillvägagångssä ttet eftersträvas:
/g183 Vilka skulle nyckelfaktorerna vara för en generalklausul, de allmänna kriterierna och de
viktigaste bestämmelserna när det gäller reglering av affärsmetoder?
/g183 Vilket vore bäst – ett ramdirektiv med en  generalklausul grundat på god affärssed eller
endast på vilseledande och be drägliga metoder? Vilket tillvägagångssätt är mest görligt?
Vilket är bäst för att ta itu med problemet  i konsumenternas in tresse när det gäller
splittring på den inre marknaden?
/g183 Skulle det vara värdefullt att ta med en gr und för självreglering i ett ramdirektiv? Om ja,
vilka är nyckelfaktorerna för sådana alternativ  och kriterierna för att de skall tas med?
/g183 Skulle det vara värdefullt att utveckla icke -bindande praktisk vägledning? Skulle en sådan
vägledning helst utgöras av rekommenda tioner från kommissionen eller bestå av en
vägledande förteckning över exempel på tillå tna och otillåtna metoder som en bilaga till
direktivet?
/g183 Skulle det finnas en uppgift fö r aktörerna att delta i utveck lingen av icke-bindande rättslig
vägledning?
5. K ONTROLL AV EFTERLEVNADEN
5.1 Kontroll av efterlevnaden i EU idag
Varje lagstiftningsåtgärd måste knytas till lämpliga tillsynsstrukturer som säkerställer en
konsekvent tillämpning. Marknade rna behöver klara och säkra bestämmelser men även att
sådana bestämmelser genomförs  på ett effektivt sätt. Konsumenternas förtroende och en
konkurrenskraftig inre marknad kräver en konsekvent tillämpning och kontroll av
efterlevnaden av lagen oberoende av var konsum enten eller företaget befinner sig. Oavsett om
metoden med ett specifikt direktiv eller ett ramdirektiv används som ett regleringsmedel,måste det knytas till tillsynsmekanismer om medlemsstaterna snabbt, ändamålsenligt ocheffektivt skall kunna samarbeta vid hant eringen av tillsynsfrågor över gränserna.
Skapandet av den inre marknaden har redan fr amtvingat en utveckling av visst samarbete om
kontroll av efterlevnad och samordning. Exem pelvis har formella samarbetsmekanismer
inrättats när det gäller inre åtgärder för ska tter, tullar, livsmedels- och produktsäkerhet. När
det gäller konsumentskydd finns det för närvara nde en blandning av informella mekanismer
och ett rättsligt instrument. Direktivet om för budsföreläggande ger nationella tillsynsorgan för
konsumentskydd och konsumentorganisationer som utsetts av medlemsstaterna befogenhet att
ansöka om förbudsföreläggande i domstolar i de ras eget land eller i andra medlemsstater för
att stoppa de näringsidkare  som överträder EG-direktiven om konsumentskydd. IMSN
(International Marketing Supervision Network) är ett forum där man träffas vartannat år förinformellt samarbete mellan tillsyn stjänstemän från hela världen. En undergrupp inom EU för
tillsynstjänstemän träffas också vartannat år.
17Kommissionen är en aktiv deltagare i IMSN och har även fört en dialog med medlemsstaterna
om framtiden för samarbetet om de frågor som rör tillämpningen. I kommissionens analysidentifieras följande huvuddrag i tillämpningen av konsumentskydde t på den inre marknaden:
/g183 Även om konsumenter och konsumentorganisa tioner även fortsättningsvis kommer att
spela en viktig roll för tillämpningen, genom  domstolarna, kommer en fullt fungerande inre
marknad för konsumenterna också att vara beroende av offentliga tillsynsmyndigheter förkonsument skydd som samarbetar som "övervakar e att tillgripa i sista hand". De offentliga
myndigheternas förmåga att agera för att förhindra att konsumenter kommer till skada
innan det händer något när företag agerar bedr ägligt, ohederligt eller ojust och att övertyga
företagen om att ändra sina metoder utan att tillgripa tidsödande rättsliga förfaranden är enviktig del av företagens och konsumentern as förtroende. En inre marknad behöver en
samordnad marknadsövervakning.
/g183 Utvecklingen av särskilt e-handeln kommer att öka behovet av samarbete. Onlinemiljön
ger enastående möjligheter för bedrägliga, ohederliga eller ojusta företag att rikta in sig på
konsumenter från ett annat rättskipningsomr åde och komma undan tillsynsmyndigheter. I
artikel 19 i direktivet om e-handel krävs det att medlemsstaterna har lämpligaövervaknings- och undersökningsmedel för a tt tillämpa direktivet och samarbeta med
varandra.
/g183 Samarbetet mellan offentliga organ i olika medlemsstater är viktigt för att bekämpa
näringsidkare som agerar över gränserna på e tt bedrägligt, ohederligt eller ojust sätt. De
befintliga informella samarbetsarrangemangen har varit mycket framgångsrika. De gerdock inte de nödvändiga samarbetsverktyg en som har utvecklats inom andra
politikområden.
/g183 Direktivet om förbudsföreläggande kommer sa nnolikt inte att bli e tt universalverktyg för
att lösa dessa frågor, även om det täpper igen ett viktigt kryphål och är ett viktigt verktyg
för konsumentorganisationerna. Det kommer sa nnolikt aldrig att bli tillräckligt lönsamt för
en offentlig myndighet att inleda ett förf arande om förbudsföreläggande på utländska
rättsområden för att detta skall bli ett verktyg som nyttjas dagligen.
/g183 Det finns ingen ram för systematiskt info rmationsutbyte ("ömsesidig assistans") om
eventuella bedrägliga, ohederliga eller ojus ta näringsidkare, varken spontant eller på
begäran. Ett omfatta nde informationsutbyte är en hörnsten i en effektiv
marknadsövervakning. Det finns  ingen rättslig grund för a tt dela sådan information
konfidentiellt mellan tillsynsorgane n. Exempelvis har en databas skapats inom IMSN-EU-
undergruppen. Den är dock begrän sad till att vara e tt bakåtskådande hi storiskt verktyg
snarare än ett tillsynsverktyg i "realtid", på grund av kraven på sekretess. Tillsynsorganen
agerar endast på uppdrag av konsumenterna i nom deras eget rättskipningsområde, snarare
än på uppdrag av alla EU-konsumenter i enlig het med kraven på den inre marknaden,. Det
finns ingen ram för samordnade åtgärder mo t de näringsidkare som riktar in sig på
konsumenter i flera medlemsstater. Tillsynso rgan finns på många myndighetsnivåer i
medlemsstaterna – det finns dock ingen form ell kontaktpunkt för myndigheter i en annan
medlemsstat och det saknas tillräcklig samordning inom varje medlemsstat för attsäkerställa ett smidigt samarbete.
/g183 Avsaknaden av en ram för samarbetet inom EU leder också till att EU inte kan utveckla ett
effektivt samarbete med länder utanför ge menskapen. Utvecklingen av e-handeln, som
ökar utsikterna för global handel över gränsern a, kräver sådant samarbete. För att anta
denna utmaning har ett formellt globalt samarbetsnätverk inrättats av USA, Kanada och
18Australien. EU och Japan. Andra länder har i nbjudits att delta. Det globala nätverket har
redan lyckats övervinna de sekretessproblem som IMSN-EU har stött på och har utvecklat
en "realtids"-databas. Avsaknaden av ett EU-system för samarbete hindrar EU att gå med idet globala nätverket och påverka dess utveckling.
/g183 Förutom att det saknas praktiska verktyg för sa marbetet, liknande de verktyg som finns för
andra politikområden, saknas även en formell ram för samarbetet inom gemensamma
projekt och utbyte av de bästa metoderna för att utbilda, informera och representera
konsumenterna. Goda idéer delas inte på ett systematiskt sätt och försök att undvika
dubbelarbeten och dubblerade poolresurser har va rit begränsade och tillf älliga. Detta trots
att resurserna för tillsyn, utbildning, information och representation är begränsade i allamedlemsstater.
/g183 En fullt fungerande inre marknad för konsum enter är beroende av att tillämpningen av
konsumentlagstiftningen är mer eller mindre lika effektiv i alla medlemsstater. Artikel 153
i EG-fördraget ändrades genom Amsterdamför draget för att klargöra kommissionens roll
som övervakare av effektiviteten när det gälle r nationell policy. För närvarande finns det
ingen ram som gör det möjligt för kommissionen att ha denna övervakande roll och hjälpatill att förbättra normerna när det gäller tillämpning inom de n inre marknaden. Behovet för
kommissionen att spela denna stödjande roll kommer att öka med utvidgningen och
anslutningen av länder som saknar lång erfarenhet av tillämpning av konsumentskydd.
/g183 Kommissionen hindras också i sin övervakning  av konsumenternas inre marknad och av
konsumentlagstiftningens inverkan av att de t inte finns någon systematisk återkoppling
från fältet i medlemsstaterna. Särskilt avsa knaden av återkoppling från tillsynsmyndigheter
och systematiska belägg på konsumentklago mål gör det mycket svårt att utvärdera
utvecklingen av den inre marknaden för konsumenter.
5.2 Alternativ för förstärkt samarbete vid tillämpning av konsumentlagstiftning
Det krävs verkligen en rättslig ram för formellt samarbete mellan offentliga myndigheter för
att bygga upp den inre marknaden för konsumen ter. Eftersom dess ytterligare utveckling
säkert skulle komplettera varje lagstiftningsreform, som den beskrivs i avsnitt 3 och 4, finnsdet fortfarande ett klart, obe roende behov av sådana mekani smer. Fördelen med en rättslig
ram för samarbetet, såsom framgår av andra politikområden, är att de t öppnar nya möjligheter
och nya verktyg för tillsynsmyndigheterna. Genom att ta några ytterligare steg som intekräver lagstiftning skulle detta  också leda till framsteg inom detta område. Användningen och
tillämpningen av antingen formella eller informella verktyg kan utvecklas med tiden och efterbehov, men detta kan inte  starta innan sådana verktyg har skapats.
En rättslig ram för samarbetet skulle ge utdelning för den inre marknaden, grundat på de
gällande EU-bestämmelser för konsumentskydd oc h utan att någon av de reformer för
konsumentskydd som beskrivs tidigare i detta dokument genomförs. Fördelarna med enrättslig ram för samarbete skulle dock bli större om några av dessa reformalternativgenomfördes. En större gemensam grund för de bestämmelser som ska ll tillämpas skulle göra
det lättare för tillsynsmyndigheterna  att bygga upp samarbetet och tilliten.
I vilket fall som helst skulle utvecklingen av en samarbetsram bidra till att förbättra
återkopplingen mellan tillämpni ngen och översynen av lagstiftningen. Det ligger i
konsumentskyddsproblemets natur att det ofta kr ävs blandade politiska motåtgärder, med en
kombination av regleringsåtgärder med tillsyns-, informations- och utbildningsinitiativ. Dendagliga ledningen av tillämpning och reglering bör därför i framtiden integreras ytterligare.
19Ett antal tänkbara samarbetsverkt yg skulle också kunna ingå i en rättslig ram för samarbete.
Dessa beskrivs nedan:
/g183 Varje medlemsstat utnämner de behö riga myndigheter, som skall samordna
tillsynssamarbetet mellan de nationella, regionala och lokala organen och som skall
fungera som en enskild kontaktpunkt. Rä ttsligt samarbete skulle inte ingå.
/g183 Införandet av ömsesidiga rättigheter och skyldigheter till assistans mellan
medlemsstaterna. Ömsesidig assi stans skulle omfatta informa tionsutbyte både på begäran
och spontant, ömsesidig användning av na tionell delgivning, övervakning, undersökning
och konfiskeringsbefogenheter. Principen att natione lla tillsynsorgan kan agera på uppdrag
av alla EU-konsumenter skulle  också skrivas in i ramen.
/g183 Upprättandet av gemensamma databaser och kommunikationsnätverk som tar hänsyn till
kraven på sekretess.
/g183 Inrättandet av skyldigheter för medlemsstaterna att förse kommissionen med information
(statistik, klagomål, riskmönste r, nödlägen) för spridning till andra medlemsstater för att
öka samordningen av marknadsövervakninge n. Detta skulle kunna omfatta utvecklingen av
ett EU-system för klagomålsklassificering efte r typ och sektor. Inrättandet av skyldigheter
för kommissionen att övervaka och utvärdera tillämpningen på den inre marknaden ochtillämpningen av nationella insatser samt att samordna gemensamma projekt.
/g183 Möjligheten för medlemsstater att utföra sa mordnade åtgärder (samtidiga undersökningar,
förbudsförelägganden etc.) dock unde rställt nationella tillsynsbefogenheter.
/g183 Möjligheten att genomföra gemensamma EU-projekt och nationella projekt, t.ex.
inrättandet av informations- och kommuni kationsnätverk, geme nsamma databaser,
utbildning, seminarier, utbyte n och gemensamma inspektioner.
/g183 Möjligheten för EU att inleda samarbete med länder utanför gemenskapen när det gäller
tillsyn och att gå med i globala tillsynsnätverk. Möjligheten till anslutning av
kandidatländer för samarbetsinitiativ, särskilt gemensamma projekt.
Oberoende av vilka verktyg som slutligen väljs ut för att tas med i ramen för samarbete,
skulle hanteringen av dem kräva att en kommitté bestående av kommissionen ochmedlemsstaterna inrättas i enlig het med rådets beslut 1999/468/EG
44. Kommittén skulle
genomföra samarbetet och agera som ett forum för analys, övervakning, felsökning och icke-
rättsliga åtgärder.
Samrådsfrågor
/g183 Krävs det en rättslig ram för att förbättra samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna för
konsumentskydd?
/g183 Vilka borde nyckelfaktorerna vara i en sådan rättslig ram?
20                                                
1Se undersökningen om genomförbarheten av ett allmänt regelverk om handel på lika villkor (Study on
the feasibility of a general legislative framework on fair trading) http://europa.eu.int/comm/consumers,PriceWaterhouseCoopers undersökning om konsumentlagstiftningen och informationssamhället (Studyon consumer law and the information society) http://europa.eu.int/comm/consumers och Lex Fori-undersökningen för att identifiera den bästa metoden att använda alternativ till lagstiftning och att
analysera hur denna bästa metod kan bli användbar för konsumenterna inom EU (Study to identify best
practice in the use of soft law and to analyse how this best practice can be made to work for consumersin the EU) http://europa.eu.int/comm/consumers.
2Rådets direktiv 84/450/EC av de n 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och
andra författningar om vilseledande reklam (EGT L 250, 19.9.1984).
3Europaparlamentets och rådets direktiv 97/55/EG  av den 6 oktober 1997 om ändring av direktiv
84/450/EEG om vilseledande reklam så att detta omfattar jämförande reklam (EGT L 290, 23.10.1997).
4Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95,21.4.1993, s. 29–34).
5Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörandeförsäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (EGT L 171, 7.7.1999, s. 12–15).
6Europaparlamentets och rådets direktiv 95/58/EG av den 29 november 1995 om ändring av direktiv79/581/EEG om konsumentskydd i samband med prismärkning av livsmedel och direktiv 88/314/EEGom konsumentskydd i samband med prismärkning av andra varor än livsmedel (EGT L 299,12.12.1995, s.11–12).
7Rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om
kosmetiska produkter (EGT L 262, 27.9.1976, s. 169), senast ändrat genom direktiv 79/ 661/EEG
(EGT L 192, 31.7.1979, s. 35), direktiv 82/368/EEG (EGT L 167, 15.6.1982, s. 1), direktiv 83/574/EEG
(EGT L 332, 28.11.1983, s. 38), direktiv 88/667/EEG (EGT L 382, 31.12.1988, s. 46), direktiv89/679/EEG (EGT L 398, 30.12.1989, s. 25), direktiv 93/35/EEG (EGT L 151, 23.6.1993 s. 32) ochdirektiv 97/18/EG (EGT L 114, 1.5.1997).
8Europaparlamentets och rådets direktiv 96/74/EG av den 16 december 1996 om benämningar på
textilier (EGT L 32, 3.2.1997, s. 38), senast ändrat genom direktiv 97/37/EG (EGT L 169, 27.6.1997,
s. 74).
9Rådets direktiv 92/28/EEG av den 31 mars 1992 om marknadsföring av humanläkemedel (EGT L 113,30.4.1992).
10Rådets direktiv 90/314/EEG av den  13 juni  1990 om paketresor, semesterpaket och andrapaketarrangemang (EGT L 158, 23.6.1990, s. 59–64).
11Rådets direktiv 85/577/EEG av de n 20 december 1985 för att skydda konsumenter i de fall då avtal
ingås utanför fasta affärslokaler – hemförsäljning – (EGT L 372, 31.12.1985, s. 31–33).
12Rådets direktiv 87/102/EEG av de n 22 december 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och
andra författningar om konsumentkrediter (EGT L 42, 12.2.1987, s. 48–53). Senast ändrat genom rådetsdirektiv 90/88/EEG av den 22 februari 1990 (EGT L 61, 10.3.1990, s. 14–18) Europaparlamentets ochrådets direktiv 98/7/EG av den 16 februari 1998 (EGT L 101, 1.4.1998, s. 17–23).
13Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den  20  maj  1997 om konsumentskydd viddistansavtal (EGT L 144, 4.6.1997, s. 19–28).
14Direktiv 90/384/EG om icke-automatiska vågar (EGT L 189, 20.7.1990 s. 1–16).
15Europaparlamentets och rådets direktiv 94/47/EG av den 26 oktober 1994 om skydd för köparna vad
avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätt till fast egendom på tidsdelningsbasis (EGT L 280,29.10.1994, s. 83–87).
16Europaparlamentets och rådets direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande för attskydda konsumentens intressen (EGT L 166, 11.6.1998, s. 51–56).
21                                                                                                                                                        
17Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på
informationstjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direktivet om elektroniskhandel) (EGT L 178/1, 17.7.2000).
18Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser somfastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för
television (EGT L 298,17.10.1989, s. 23), ändrat genom direktiv 97/36/EG.
19Rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om
erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EGT L 12, 16.1.2001, s. 1).
2080/934/EEG. Romkonventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (EGT L 266, 9.10.1980).
21Sådana exempel omfattar gratiserbjudanden  (dom i mål C-286/81, brottmål mot Oosthoek , Rec. 1982,
s. 4575), slavisk efterbildning (dom i mål C-6/81, Industrie Diensten Groep mot Beele
Handelmaastschappij , Rec. 1982, s. 707), återförsäljning av varor till underpris (dom i mål C-267 och
268/9, brottmål mot Keck och Mithouard , Rec. 1993, s. I-6097), parallellimporter (dom i mål C-58/80,
Dansk supermarked mot Imerco , Rec. 1981, s. 181), vilseledande reklam (dom i mål C-383/89, Pall
corp. mot Dahlhausen , Rec. 1990, s. I-4827; dom i mål C-315/92, Verband Sozialer Wettbewerb e.V
mot Clinique Laboratoires SNC och Estée Lauder Cosmetics GmbH , Rec. 1994, s. I-317; dom i mål C-
470/93, Verein gegen Unwesen in Handel und Gewerbe Köln e.V. mot Mars GmbH , REG 1995, s. I923;
dom i mål C-51/94, kommissionen mot Tyskland ("Sauce Hollandaise") , REG 1995, s. I-3299;  dom i
mål C-210/96, Gut Springenheide och Tusky mot Oberkreisdirektor des Kreises Steinfurt , REG 1998,
s. I-4657 ; dom i mål C-220/98, Estée Lauder mot Lancaste r, inte rapporterad), prisjämförelser och
lockmedel (dom i mål C-362/88, GB-INNO-BM mot Confédération du commerce luxembourgeois ,
Rec. 1990, s. I-667;  dom i mål C-126/91, Schutzverband gegen Unwesen in der Wirtschaft e.V. mot
Yves Rocher , Rec. 1993, s. I-2361), och informationskrav (dom i mål C-207/83, kommissionen mot
Förenade kungariket , Rec. 1985, s. 1201; dom i mål C-220/81, brottmål mot Robertson , Rec. 1982,
s. 2349).
22Rådets resolution av den 7 maj 1985 om en ny metod för teknisk harmonisering och standardisering(EGT C 136, 4.6.1985, s. 1).
23Artikel 1 i Bundesgesetz gegen den unlauteren Wettbewerb.
24Artikel 1 i Act on Unfair Competition.
25Artikel 260, paragraf 1 i Codigo da Propriedade Industrial.
26§ 1 i Gesetz gegen unlautern Wettbewerb.
27Artikel 93 och 94 i Loi sur les pratiques du commerce et sur l’information et la protection duconsommateur.
28Artikel 2598 i Codice Civile.
29Artikel 16 i Loi du 27 Novembre 1986 réglementant certaines pratiques commerciales et sanctionant laconcurrance déloyale.
30Artikel 5 i Ley Competencia Desleal och artikel 6(b) i Ley General de Publicidad.
31Artiklar 1382-1384 i Code Civil.
32Artikel 6:162 i "Burgerlijk Wetboek".
33§1 i Marketing Practices Act.
34Consumer Protection Act, del 2 §1.
354§ 1st i Marknadsföringslagen.
36 Den engelska common law har utvecklat principer som "samvetslöshet" (unconscionability) och
"skälighet" (equity) som ett medel att säkerställa balans och rättvisa vid affärstransaktioner. I en nyligenutkommen rapport från UK Financial Services Authority, "Treating Customers fairly after the point of
sale" (juni 2001), undersöktes begreppet "rättvisa" (fairness) i den engelska lagen och det bröts ned i ett
antal identifierbara element vilka kommer att utgöra "god" (fair) samt olika typer av uppförande som ärvägledande för att agera enligt god affärssed (se bilaga 1).
22                                                                                                                                                        
37Resultattavla nr 8 för den inre marknaden (28 maj 2001) s. 17–21.
38Yttrandet från Ekonomiska och sociala kommittén om "Konsekvenser av elektronisk handel på inre
marknaden (OIM)" visar att e-handeln inom Europa för närvarande uppgår till mindre än 1 % av dettotala antalet konsumenttransaktioner dvs. mind re än traditionell postorderhandel (EGT C 123,
25.4.2001, s. 1–10).
39Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet: En strategi för tjänster på den inremarknaden. KOM(2000) 888.
40Se expertgruppens yttrande om regleringen av rabatter över gränserna i gemenskapen (Opinion of the
Expert Group – the regulation of cross-border discounts in the Community) (CommercialCommunications Journal, utgåva 19, juni 1999) och expertgruppens yttrande om regleringen av
gratiserbjudanden och premier över gränserna i gemenskapen (Opinion of the Expert Group on the
regulation of cross border free gifts and premium offers in the Community) (CommercialCommunications Journal, utgåva 24, oktober 2000).
41Rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet (EGT L 228, 11.8.1992,
s. 24).
42Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänna principer och krav för
livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europe iska livsmedelsmyndigheten och om förfaranden i
frågor som gäller livsmedelssäkerhet (KOM(2000) 716 slutlig, 8.11.2000).
43Styrelseformerna i EU: Vitbok (KOM(2001) 428).
44Rådets beslut av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet avkommissionens genomförandebefogenheter (EGT L 184, 17.7.1999, s. 23).