A4-0058/98

Resolution om straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel K 1 i Fördraget om Europeiska unionen, vari det fastslås att civilrättsligt och straffrättsligt samarbete är ett område av gemensamt intresse för medlemsstaterna,

- med beaktande av artikel B i Fördraget om Europeiska unionen, vari utvecklingen av ett nära samarbete i rättsliga och inrikes frågor inbegrips bland unionens mål,

- med beaktande av rådets resolution av den 14 oktober 1996 om fastställande av prioriteringar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor under tiden 1 juli 1996-30 juni 1998 ((EGT C 319, 26.10.1996, s. 1.)),

- med beaktande av högnivågruppens rapport om organiserad brottslighet och den handlingsplan för bekämpande av den organiserade brottsligheten som antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 28 april 1997 och godkändes av Europeiska rådet i Amsterdam den 17 juni 1997, och i synnerhet andra kapitlet, punkt 5 d, där det sägs att samarbetet på det rättsliga området skall nå samma nivå som polissamarbetet ((EGT C 251, 15.8.1997, s. 1.)),

- med beaktande av de förslag till gemensamma åtgärder som nyligen vidarebefordrats till Europaparlamentet för yttrande om kampen mot den organiserade brottsligheten, och i synnerhet av de förslag som rör införandet av ett europeiskt rättsligt nätverk och straffbarhet för deltagande i en brottslig organisation i unionens medlemsstater,

- med beaktande av Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna och protokollen till denna,

- med beaktande av sin resolution av den 26 juni 1997 om Europeiska rådets möte i Amsterdam den 16-17 juni 1997 ((EGT C 222, 21.7.1997, s. 17.)) samt resolutionen av den 19 november 1997 om det nya Amsterdamfördraget, (CONF 4000/97 - C4-0538/97) ((Protokollet av detta datum, del II.20.)),

- med beaktande av sina resolutioner av den 22 oktober 1997 om kommissionens årsrapport för 1996 (KOM(97)0200 - C4-0230/97) och dess arbetsprogram från 1997-1998 om skydd av gemenskapens ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning (KOM(97)0199 - C4-0231/97) ((Protokollet av detta datum, del II.14.)) av den 19 september 1996 om fullföljandet av den interparlamentariska konferensen om kampen mot EG-svindleri (23-24 april 1996): för en gemensam aktion av unionen och medlemsstaterna ((EGT C 320, 28.10.1996, s. 212.)), av den 19 september 1996 om konventionen om skydd av Europeiska gemenskapens finansiella intressen ((EGT C 320, 28.10.1996, s. 215.)) av den 21 juni 1996 om kommissionens första rapport till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av direktiv 91/308/EEG om tvättning av pengar (KOM(95)0054 - C4-0137/95) ((EGT C 198, 8.7.1996, s. 245.)), av den 13 mars 1996 om (i) Europaparlamentets yttrande om sammankallande till regeringskonferensen och (ii) utvärdering av reflektionsgruppens arbete och preciseringen av Europaparlamentets politiska prioriteringar inför regeringskonferensen ((EGT C 96, 1.4.1996, s. 77.)), av den 15 december 1995 om bekämpning av korruption i Europa ((EGT C 17, 22.1.1996, s. 443.)), sitt yttrande av den 30 november 1995 om rådets gemensamma inställning inför antagandet av rådets förordning om skydd av Europeiska gemenskapens finansiella intressen ((EGT C 339, 18.12.1995, s. 61.)), sina resolutioner av den 17 maj 1995 om hur Fördraget om Europeiska unionen fungerar inför regeringskonferensen 1996 - genomförande och utveckling av unionen ((EGT C 151, 19.6.1995, s. 56.)), av den 16 december 1993 om kampen mot internationella bedrägerier ((EGT C 20, 24.1.1994, s. 185.)), sitt beslut av den 17 april 1991 om förebyggande av att de finansiella systemen används för penningtvätt ((EGT C 129, 20.5.1991, s. 90.)), och sitt yttrande av den 22 november 1990 om kommissionens förslag till rådet om ett direktiv om förebyggande av att de finansiella systemen används för penningtvätt ((EGT C 324, 24.12.1990, s. 264.)),

- med beaktande av de konventioner och andra typer av rättsakter som sammanhänger med det europeiska rättsliga samarbetet och det ömsesidiga straffrättsliga biståndet, och i synnerhet Europarådets konvention av den 20 april 1959 om ömsesidigt straffrättsligt bistånd,

- med beaktande av Genèveuppropet, som undertecknades av flera europeiska domare den 1 oktober 1996 och som har fått stort stöd i olika sammanhang och inom såväl gemenskapsinstitutioner som nationella institutioner samt Brysseldeklarationen av den 12 december 1997,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor samt yttrandena från utskottet för institutionella frågor och budgetkontrollutskottet (A4-0058/98), och av följande skäl:

A. Det rättsliga samarbetet mellan unionens medlemsstater för att på ett effektivt sätt motverka internationell och organiserad brottslighet och därmed ge ett oundgängligt och konkret uttryck för det europeiska rättssamhället är mycket viktigt, i synnerhet vad gäller de straffrättsliga aspekterna och framför allt vad gäller den organiserade brottsligheten.

B. Det är nödvändigt att de instrument som står till de rättsliga myndigheternas förfogande fortlöpande anpassas till den mångfasetterade verklighet brottsligheten utgör och till de straffrättsliga åtgärder som måste vidtas för att motverka den. Denna anpassning bör vara konkret när det gäller effektivitet och snabbhet och man bör även utnyttja avancerad teknik.

C. Av historiska och politiska orsaker finns det naturligtvis stora skillnader mellan de rättsliga kulturerna, traditionerna och systemen i de olika medlemsstaterna (och naturligtvis mellan de konstituerande organen i vissa medlemsstater), men detta innebär i sig inget oöverstigligt hinder för att ett samarbete skall lyckas.

D. Trots de olika traditionerna och normerna erkänner unionen gemensamma värden och grundläggande principer såsom rättsstatsprincipen, legalitetsprincipen och rätten till försvar.

E. För närvarande fungerar det rättsliga samarbetet inte på ett tillfredsställande sätt vad gäller iakttagande av tidsfristerna och åtgärdernas kontinuitet, eftersom de tillgängliga rättsliga och materiella instrumenten inte är tillräckliga och de rättsliga aktörerna ännu inte utbildas på lämpligt sätt.

F. Det rättsliga samarbetet tillhör de områden som är mest känsliga för medlemsstaterna och vägen till harmonisering av straffrätten i de olika medlemsstaterna eller inrättandet av ett tillräckligt homogent rättssystem är lång och mödosam.

G. För att påskynda utvecklingen bör man omedelbart gå vidare inom det europeiska rättsliga samarbetet och på så sätt öka medlemsstaternas förtroende för varandras rättsordningar och tron på att dessa fungerar.

H. Förutom att använda sig av konventioner som traditionella redskap för samarbete, skulle man i större utsträckning och på ett bättre sätt kunna utnyttja gemenskapsinstrument, såsom gemensamma åtgärder och i framtiden de rambeslut som föreskrivs i Amsterdamfördraget (artikel K 6).

I. Konventionerna och de övriga rättsakterna rörande straffrättsligt samarbete är ofta svåra att tillämpa, eftersom de överlappar varandra och innehåller en mängd undantag, fristående förklaringar och förbehåll.

J. En betydande del av de konventioner som hittills har slutits mellan medlemsstaterna tillämpas inte, eftersom ratificeringen i de olika staterna tar så lång tid, särskilt vad rättsligt bistånd beträffar.

K. Villkoret att ett brott skall vara åtalbart eller kunna leda till åtal i två länder har redan kommit ur bruk i flera medlemsstater. Denna så kallade dubbla straffbarhet kan i dag med rätta betraktas som ett hinder för straffrättsligt samarbete.

L. Det finns redan positiva exempel på förstärkt samarbete mellan vissa av unionens medlemsstater, till exempel direkt kommunikation mellan de rättsliga myndigheterna som regelmässigt instrument för detta samarbete.

M. Den tekniska utvecklingen och moderna undersökningstekniker kräver att nya, lämpliga rättsliga instrument införs (satellitövervakning, avlyssning och förhör på distans etc.).

N. När det gäller bestämmelserna för och utövandet av det straffrättsliga skyddet av Europeiska gemenskapernas ekonomiska intressen används lösningar som, då de visar sig vara effektiva, skulle kunna inspirera till lösningar inom kampen mot andra former av organiserad brottslighet.

O. Det är oroande att det föreligger svårigheter för det rättsliga samarbetet rörande penningtvätt, vilket beror på att de nationella lagstiftningarna inte har en enhetlig definition av de brottsliga handlingar som penningtvätt utgörs av.

P. Att det ömsesidiga biståndet, inbegripet personalutbildning, är välutvecklat även i förhållande till tredje land är strategiskt viktigt för att det rättsliga samarbetet inom Europa skall vara effektivt. Detta gäller särskilt de länder som ansöker om medlemskap, men i största möjliga utsträckning också andra länder utanför unionen.

Q. I den utvecklingsfas som unionen för närvarande befinner sig i är det nödvändigt att omvärdera själva begreppet rättsligt bistånd som ett traditionellt instrument för regeringssamarbete.

R. Man bör här uppmärksamma den studie över den så kallade Corpus Juris som kommissionen i enlighet med Europaparlamentets önskemål delegerade till en expertgrupp, och i synnerhet principerna och de straffrättsliga bestämmelserna i denna corpus, till exempel den nya principen om europeisk territorialitet.

S. En förstärkning av det straffrättsliga samarbetet inom unionen kommer att få följder för respekten för de mänskliga rättigheterna.

I. Allmänna principer och institutionella aspekter

1. Parlamentet understryker nödvändigheten av att utveckla det rättsliga samarbetet mellan unionens medlemsstater, i synnerhet på det straffrättsliga området, för att den gränsöverskridande brottsligheten bättre skall kunna bekämpas.

2. påpekar att inrättandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, vilket är ett mål för unionen, liksom fullbordandet av den inre marknaden och fri rörlighet för personer är oupplösligt förbundet med inrättandet av ett europeiskt gemensamt rättsligt område; välkomnar i detta sammanhang de klargöranden som införts i den nya artikel K 3 i Amsterdamfördraget vad gäller bestämmelser på gemenskapsnivå avseende samarbete i straffrättsliga frågor,

3. noterar att gemensamma minimibestämmelser rörande brottsliga handlingar och straffåtgärder på områdena organiserad brottslighet, terrorism och narkotikasmuggling antas i enlighet med Amsterdamfördraget, och att detta innebär ett viktigt steg i riktning mot effektivare samarbete,

4. välkomnar att Amsterdamfördragets artikel K 6 underlättar konventioners ratificering och ikraftträdande och därmed med största sannolikhet förbättrar konventionernas effektivitet; påpekar emellertid att man vid den inbördes tillnärmningen av rättsliga och administrativa bestämmelser bör prioritera rambeslut som instrument eftersom förfarandena för och karaktären hos dessa beslut överensstämmer med gemenskapens systematik och metoder,

5. erinrar om bestämmelserna i artikel K 12 i Amsterdamfördraget beträffande möjligheten till förstärkt straffrättsligt samarbete och uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att undersöka huruvida dessa bestämmelser är genomförbara och tillämpliga, i synnerhet vad gäller att lösa viktiga frågor på detta område, där endast ett fåtal medlemsstater förhindrar ett utökat samarbete och därmed ytterligare framsteg,

6. påpekar för övrigt att frågorna om Europaparlamentets verkliga deltagande i lagstiftningsprocessen och erkännande av domstolens roll inte heller på området straffrättsligt samarbete har fått en tillfredsställande lösning,

7. är övertygat om att ett närmare gemenskapssamarbete på detta område måste kombineras med garantier för den demokratiska kontrollen: i detta sammanhang innebär en försvagad rådgivande roll för Europaparlamentet, vilken dessutom kan försvåras genom rådets fastställande av tidsfrister, en svag punkt som bör avlägsnas i samband med nästa fördragsändring,

8. anser allmänt att inrättandet av ett europeiskt rättsligt område bör åtföljas av fastställandet av viktiga demokratiska bestämmelser (parlamentarisk kontroll och jurisdiktionskontroll),

9. betonar vikten av att det rättsliga samarbetet sker inom ramen och med respekt för medlemsstaternas konstitutionella principer och bestämmelserna i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna; uttrycker oro över att Amsterdamfördraget vad avser det straffrättsliga samarbetet inte innehåller några bindande bestämmelser om domstolens befogenhet att avge ett förhandsavgörande, utan till och med utesluter det såvida inte en medlemsstat uttryckligen begärt det och fastställt tillvägagångssättet; anser att det finns en risk för att man därför kan ifrågasätta om Amsterdamfördraget inneburit några framsteg vad gäller det rättsligt genomförbara skyddet av de mänskliga rättigheterna,

10. anmodar om att det straffrättsliga samarbetet åtföljs av en utvärdering av följderna av detta samarbete för rätten till försvar och för de rekommendationer som syftar till att säkerställa dessa rättigheter,

II. Konventioner

11. uppmanar de nationella regeringarna och parlamenten att anstränga sig till det yttersta för att det skall gå snabbare att ratificera konventionerna om rättsligt samarbete inom Europeiska unionen,

12. beklagar det faktum att konventionerna i många fall ger staterna möjlighet till förbehåll, undantag och förklaringar som gör att de inte kan tillämpas enhetligt på gemenskapsnivå,

13. anmodar därför medlemsstaterna att använda sig av alla de processrättsliga medel som står till buds för att komma till rätta med långsamheten i det rättsliga systemet och säkerställa rätten till en rättegång inom rimlig tid, såsom föreskrivs i artikel 6 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna,

14. rekommenderar medlemsstaternas regeringar att i förhållande till Europeiska unionens övriga medlemsstater avstå från förbehåll, undantag och förklaringar i bilagor till konventionerna,

15. begär framför allt att principen om att ett brott skall vara åtalbart eller kunna leda till åtal i två länder i princip skall avskaffas eller ses över mellan Europeiska unionens medlemsstater,

16. instämmer i de krav och förslag som återfinns i det så kallade Genèveuppropet (ett dokument som utarbetats av några europeiska domare) och utvecklades under den internationella konferens som nyligen hölls i Bryssel, i synnerhet vad beträffar utarbetande av en konvention mellan medlemsstaterna för direktkommunikation mellan de domare som tillsatts för undersökningar (vilket redan föreskrivs i Schengenavtalet) och fastställande av korta tidsfrister för undersökningskommissioner samt spridning av bevismaterial inom ramen för medlemsstaternas straffrättsliga förfaranden,

17. framhåller vikten av att det inte längre skall vara nödvändigt att gå den diplomatiska vägen i de fall då rättsligt samarbete mellan justitieministerierna förverkligas, och att de behöriga rättsliga myndigheterna vid direkt rättsligt samarbete kan förfoga över effektiva strukturer för tekniskt och operativt stöd, så att ett snabbt samarbete säkerställs i båda dessa fall,

18. anmodar medlemsstaternas regeringar och rådets ordförandeskap att uppmuntra det arbete med att utforma den nya konventionen om straffrättsligt bistånd som har pågått sedan våren 1996; upprepar kravet på att låta denna rättsakt bli föremål för ett förhandsyttrande från Europaparlamentet och på att hänskjutandet skall ske i tillräckligt god tid för att samrådsförfarandet skall hinna slutföras; anhåller särskilt om att den nya konventionen skall innehålla tydliga bestämmelser om tidsfristerna för rättsligt bistånd och på ett fullgott sätt reglera införandet av ny undersökningsteknik,

19. konstaterar med oro att få verkliga framsteg har gjorts på flera av de åtta åtgärdsområden som fastställdes i rådets ovannämnda resolution av den 14 oktober 1996, framhåller nödvändigheten av att genomföra dessa åtgärder och understryker samtidigt att man till fullo bör utnyttja gemenskapens behörigheter att skydda sina egna ekonomiska intressen, eftersom detta kommer att kunna fungera som modell för de materialrättsliga och processrättsliga förfarandena på de övriga områdena,

III. Tillnärmning av lagstftningarna och skydd av unionens ekonomiska intressen

20. framhåller hur viktigt det är att lagstiftningarna tillnärmas i såväl straffrättsligt och materialrättsligt som processrättsligt hänseende, och att detta även sker som en följd av vad som föreskrivits i den nyligen utarbetade handlingsplanen om organiserad brottslighet som antagits av rådet; efterlyser i synnerhet initiativ till fastställande av gemensamma åtalsförfaranden för grova brott (initiativ som redan har tagits i och med gemenskapsåtgärden rörande deltagande i en brottslig organisation); anser att begreppet penningtvätt i detta avseende omfattar vinst från vilket brott som helst, att begreppet korruption bör omfatta varje form av missbruk som personer i offentlig tjänst kan göra sig skyldiga till, oavsett nationalitet, och att alla grova skattemässiga förseelser bör räknas som brott, under förutsättning att begreppet «förseelse» är harmoniserat,

21. önskar att initiativ tas i syfte att göra bestämmelserna rörande straffrättsliga åtgärder och bevismaterial enhetliga och att enhetliga bestämmelser antas beträffande kvarstad och konfiskering, utan att man för den skull tvingar något land att frångå de grundläggande principerna för landets rättssystem,

22. bekräftar nödvändigheten av att rådets direktiv 91/308/EEG om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar ((EGT L 166, 28.6.1991, s. 77.)) genomförs mer konsekvent av samtliga medlemsstater, i synnerhet när det gäller upphävande av banksekretessen då ett straffrättsligt förfarande inleds; uppmanar kommissionen att övervaka tillämpningen av ovannämnda direktiv och därvid även använda sig av artikel 69 i EG-fördraget, samt att lägga fram förslag till ändring av direktivet vad gäller både definition av brottet och tillämpningsområdet,

23. anser, mot bakgrund av att det ofta finns ett nära samband mellan bedrägerier mot gemenskapsbudgeten och organiserad brottslighet, att det rättsliga samarbetet för att skydda gemenskapens finanser omedelbart bör förstärkas och samordnas med befintliga former av ömsesidigt administrativt stöd och att man även bör undersöka om modellen för detta samarbete

kan utvidgas till att omfatta rättsligt samarbete på andra områden, till exempel de brott som begås via Internet och mer generellt beträffande de nya brott som uppstår i informationssamhället,

24. ställer sig positivt till att UCLAF får fungera som samordnande organ för gemenskapens tekniska och operativa stöd till de nationella rättsliga myndigheterna i de straffrättsliga förfarandena för att skydda gemenskapens ekonomiska medel; anser att UCLAF måste förfoga över det material och de personalresurser som krävs för att denna funktion skall kunna fyllas,

25. anser att det bör utarbetas en enhetlig kärna med straffrättsliga och materialrättsliga bestämmelser samt bestämmelser rörande förfarandena på området gemenskapsbedrägerier, inbegripet inrättandet av ett slags europeiskt åklagarämbete i enlighet med den så kallade Corpus Juris som har föreslagits av kommissionen på begäran av parlamentet och på grundval av arbetet i en expertgrupp,

IV. Tredje land

26. anser att införandet av effektivt rättsligt samarbete med tredje land är av avgörande betydelse, i synnerhet då det gäller de länder som ansöker om medlemskap i unionen och de länder som ligger på den europeiska kontinenten, för utan ett sådant samarbete finns det risk för att den gränsöverskridande brottsligheten och särskilt de brott som begås via Internet lägger hinder i vägen för de åtgärder som vidtas i en av medlemsstaterna,

27. anmodar kommissionen att undersöka alla möjligheter att utvidga Grotius-programmet och Phare-programmet eller andra pågående program som syftar till att gynna de länder som ansöker om medlemskap i unionen, men även att medel på sikt tillförs Falcone-programmet så att detta i framtiden kan beröra länder utanför unionen (till exempel Ryssland, Vitryssland, Ukraina) som gränsar med kandidatländerna,

28. ser positivt på att artikel K 10 har införts i Amsterdamfördraget och uppmanar rådet att använda sig av denna artikel för att förhandla fram avtal med icke-medlemsstater, i synnerhet i samband med utarbetandet av en gemensam politik i förhållande till «off-shore länder» och de så kallade skatteparadisen, i enlighet med rekommendation nr 30 i handlingsplanen om organiserad brottslighet,

V. Slutliga anmärkningar

29. uppmanar kommissionen och rådet att under 1998 tillsammans med medlemsstaternas parlament och Europaparlamentet anordna en konferens om rättsligt samarbete och strategier för större effektivitet på det rättsliga området,

30. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstaternas regeringar och parlament.