Om den ytterligare källagstiftning som antagits sedan 2014 räknas med, förväntas kostnaderna i samband med direktivet om nationella utsläppstak att minska ytterligare, till 960 miljoner euro (eller 1,9 euro per person och år ). Skillnaden är störst i den inhemska sektorn, detta på grund av införandet av ekodesignbestämmelserna för rumsvärmare och värmepannor för fastbränsle. Om de beräknade effekterna av EU:s framtida klimat- och energiram fram till 2030 också tas med i beräkningen förväntas en ytterligare minskning (främst inom energisektorn och industrin) till 540 miljoner euro (dvs. 1,05 euro per person och år). Fördelarna förväntas överväga kostnaderna med stor marginal, närmare bestämt med en faktor på mellan 14 (enligt en försiktig beräkning) och 50.

I diagram 2a nedan visas den andel av minskningarna som uppnås genom a) referensvärdet före 2014, b) ytterligare lagstiftning som antagits sedan 2014, c) ytterligare åtgärder som krävs för att uppfylla kraven på utsläppsminskningar i direktivet om nationella utsläppstak och d) s.k. sambegränsande åtgärder (se avsnitt 3.1 ovan). De mest relevanta sambegränsande åtgärderna är a) förbudet mot förbränning av jordbruksavfall i bilaga III till direktivet om nationella utsläppstak (vilket minskar PM2,5, lättflyktiga organiska ämnen, NH3 samt CO och CH4), b) begränsning av utsläppen från vedeldade rumsvärmare i enlighet med ekodesignkraven (vilket minskar PM2,5, lättflyktiga organiska ämnen, NOxoch NH3 samt CO och CH4) samt c) begränsning av utsläpp från koleldade rumsvärmare, även detta i enlighet med ekodesignkraven (vilket minskar PM2,5, lättflyktiga organiska ämnen, SO2 and NOx).

På det hela taget bekräftar analysen den övergripande giltigheten hos den metod som användes i det ursprungliga förslaget. När det gäller SO2 och NOx uppnås omfattande minskningar genom den lagstiftning som redan trätt i kraft 2013. Den viktigaste effekten av minskningsåtagandena är att konsolidera dessa och att se till att ändringar i aktiviteten (t.ex. ökad kolanvändning i vissa medlemsstater) inte påverkar den övergripande minskningen. För partiklar och lättflyktiga organiska ämnen är effekterna av direktivet om nationella utsläppstak och den ytterligare lagstiftning som antagits sedan 2014 betydligt större, vilket återspeglar de mindre minskningar som uppnåddes genom tidigare lagstiftning.





Diagram 2a: Bidrag till kraven på utsläppsminskningar från i) referensvärdet enligt lagstiftning före 2014, ii) lagstiftningsåtgärder efter 2014, iii) ytterligare åtgärder som krävs för att uppnå kraven på utsläppsminskningar och iv) sambegränsande effekter från åtgärder som gäller andra utsläpp. SO2, NOx, lättflyktiga organiska ämnen och PM2,5

För NH

3

ser situationen annorlunda ut, vilket framgår av diagram 2b. Minskningarna måste uppnås nästan uteslutande med hjälp av direktivet om nationella utsläppstak, med mycket små bidrag från källagstiftning både avseende referensvärdet före 2014 och avseende ytterligare åtgärder som sedermera antagits.

Diagram 2b: NH3 – bidrag till kraven på utsläppsminskningar från i) referensvärdet enligt lagstiftning före 2014, ii) lagstiftningsåtgärder efter 2014, iii) ytterligare åtgärder som krävs för att uppnå kraven på utsläppsminskningar och iv) sambegränsande effekter från åtgärder som gäller andra utsläpp

I diagram 3 nedan visas inom vilka sektorer som de nödvändiga NH3-minskningarna skulle kunna uppnås. Åtgärder för att minska utsläppen från spridning av mineralgödselmedel, särskilt urea, har i många medlemsstater bedömts vara kostnadseffektiva. Ett fullständigt förbud mot urea ingick inte i direktivet om nationella utsläppstak eftersom det finns andra gångbara alternativ, däribland optimerad tidpunkt och användningsgrad, användning av kommersiellt tillgängliga ureashämmare och byte till andra mineralgödselmedel som innehåller lägre doser av NH3 (t.ex. ammoniumnitrat). En stor del av minskningen ska uppnås genom gödselhantering på gris- och fjäderfägårdar, och de nyligen antagna BAT-slutsatserna om intensiv uppfödning av fjäderfä eller gris (ingår ännu inte i analysen) kan komma att bidra till de nödvändiga minskningarna. Gödselhanteringsåtgärder på andra områden är vanligtvis också kostnadseffektiva, och ett förenklat BAT-baserat system för gödselförvaltning, exempelvis inspirerat av erfarenheterna från direktivet om industriutsläpp, skulle utgöra ett betydande bidrag till genomförandet. Synergier med genomförandet av relevant EU-lagstiftning, till exempel nitratdirektivet 91/676/EEG , bör också stärkas ytterligare genom att medlemsstaterna uppmuntras att införa förvaltningsåtgärder som samtidigt beaktar kraven för luft, vatten och mark.

Diagram 3: Ytterligare minskningar av NH3-utsläpp för att uppfylla kraven på utsläppsminskningar 2030, utöver lagstiftningens referensvärde för 2017, uppdelat på sektorer

3.2.4.Sektorsvisa och makroekonomiska effekter

Regleringen av luftföroreningar för med sig större ekonomiska effekter än bara de direkta fördelar och kostnader som presenteras i avsnitten 3.1 och 3.2.2. För det första ökar efterfrågan inom de sektorer som levererar föroreningsbekämpande varor när föroreningsminskande teknik införs. För det andra kan de ökade kostnaderna för föroreningsbekämpning påverka konkurrenskraften för sektorer som deltar på den internationella marknaden. För det tredje kan produktivitetseffekter inom en sektor få följder för hela ekonomin, genom att påverka efterfrågan på halvfabrikat och arbetskraft för dessa. Det senare kan innebära förändringar i fråga om sysselsättning och löner, vilket påverkar hushållens disponibla inkomst och välstånd.

För att ta hänsyn till dessa indirekta effekter beräknades de makroekonomiska och sektorsvisa effekterna av att uppnå åtagandena för 2030 (med hjälp av JRC-GEM-E3-modellen). I tabell 2 nedan visas dessa effekter, vilka i stora drag ser ut som i 2013 års konsekvensbedömning som åtföljde kommissionens förslag till ett direktiv om nationella utsläppstak: Kostnaderna för att uppnå minskningsåtagandena för 2030 kompenseras med råge genom fördelarna för hälsa och jordbruk (minskad sjukfrånvaro och större skördar), vilket leder till en liten, positiv BNP-effekt. Inom de sektorer som uppbär en stor del av kostnaderna (t.ex. jordbruket) märks en liten produktionsminskning av, medan produktionen ökar inom sektorer där efterfrågan ökar på föroreningsbekämpande varor, såsom elektronik, transport och annan utrustning.