EUROPEISKA KOMMISSIONEN Strasbourg den 22.11.2022 COM(2022) 783 final FÖRSLAG TILL GEMENSAM SYSSELSÄTTNINGSRAPPORT

FRÅN KOMMISSIONEN OCH RÅDET



Innehållsförteckning HUVUDPUNKTER KAPITEL 1. ÖVERSIKT ÖVER ARBETSMARKNADSTRENDER OCH SOCIALA TRENDER I EUROPEISKA UNIONEN, ÖVERGRIPANDE MÅL OCH ÖGONBLICKSBILDER FRÅN DEN SOCIALA RESULTATTAVLAN 1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden 1.2 Sociala trender 1.3 EU:s överordnade och nationella mål fram till 2030 1.4 Översikt över utmaningar på grundval av den sociala resultattavlan KAPITEL 2. SYSSELSÄTTNINGSPOLITISKA OCH SOCIALA REFORMER – MEDLEMSSTATERNAS ÅTGÄRDER OCH RESULTAT 2.1 Riktlinje 5: Stimulera efterfrågan på arbetskraft 2.2 Riktlinje 6: Öka arbetskraftsutbudet och förbättra tillgången till sysselsättning samt öka arbetskraftens färdigheter och kompetens 2.3 Riktlinje 7: Förbättra arbetsmarknadens funktion och göra den sociala dialogen mer ändamålsenlig 2.4 Riktlinje 8: Främja lika möjligheter för alla, främja social inkludering och bekämpa fattigdom



HUVUDPUNKTER

Den gemensamma sysselsättningsrapport som utfärdas av Europeiska kommissionen och rådet ger, i linje med artikel 148 i EUF-fördraget, en översikt över sysselsättningssituationen i unionen och genomförandet av riktlinjerna för sysselsättningen. Rapporten innehåller en årlig översikt över de viktigaste utvecklingstendenserna när det gäller sysselsättningen och den sociala situationen i unionen samt över medlemsstaternas senaste politiska åtgärder i enlighet med riktlinjerna för deras sysselsättningspolitik . I rapporten anges även prioriterade områdena för politiska åtgärder. På grundval av kommissionens förslag och efter utbyten i de berörda rådgivande kommittéerna i rådet kommer den slutliga texten att antas av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor). Att ta itu med de utmaningar som identifieras i rapporten kommer att bidra till att uppnå en uppåtgående social konvergens och stärka unionens satsning på en rättvis grön och digital omställning, och kommer dessutom att bidra till att möta de demografiska förändringarna och uppnå målen för hållbar utveckling. I 2023 års gemensamma sysselsättningsrapport läggs fortsatt en stark tonvikt på genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter, i linje med handlingsplanen från mars 2021, som välkomnades av EU-ledarna vid det sociala toppmötet i Porto. Den förstärkta övervakningen av genomförandet av pelarens principer på områdena lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt socialt skydd och social delaktighet fortsätter i denna upplaga av rapporten. Detta görs framför allt genom tematiska rutor som tar upp viktiga utmaningar på dessa områden, mot bakgrund av de socioekonomiska utsikterna och de senaste politiska initiativen. I rapporten ingår EU:s överordnade mål för 2030 rörande sysselsättning, kompetens och fattigdomsminskning, vilka välkomnades av EU:s ledare i Porto och av Europeiska rådet i juni 2021. Den tar också för första gången upp de nationella mål som medlemsstaterna lade fram och diskuterade i rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) i juni 2022 efter bilaterala diskussioner med kommissionens avdelningar och multilaterala granskningar tillsammans med sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd. Rapporten införlivar dessutom målen för jämlikhetsunionens strategier och tar upp de utmaningar som grupper som drabbas av ojämlikhet står inför. De nationella mål för 2030 som medlemsstaterna har lagt fram uttrycker en hög ambitionsnivå på aggregerad EU-nivå, och förväntas främja en uppåtgående social konvergens i unionen under det kommande årtiondet. Tillsammans överskrider de nationella sysselsättningsmålen ambitionen för EU:s motsvarande överordnade mål på minst 78 % med 0,5 procentenheter. Samtidigt åtog sig medlemsstaterna tillsammans att lyfta 600 000 personer fler ur fattigdom än vad som krävs enligt EU:s överordnade mål om minst 15 miljoner färre personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning. Nationella kompetensmål fastställdes på olika ambitionsnivåer, i linje med behovet av att bidra till EU:s överordnade mål för 2030 om att minst 60 % av vuxna personer ska delta i utbildning varje år, och uppgick tillsammans till ett aggregerat åtagande på 57,6 %. De nationella målen för 2030 kommer att spela en viktig roll för främjandet av politiska åtgärder för uppåtgående social konvergens. Kombinerat med de sammanhållningspolitiska fonderna stöder genomförandet av reformerna och investeringarna i medlemsstaternas planer för återhämtning och resiliens en rättvis, inkluderande och hållbar återhämtning. Utöver det stöd som ges av Europeiska socialfonden+, Europeiska regionala utvecklingsfonden och Fonden för en rättvis omställning 2021–2027 främjar faciliteten för återhämtning och resiliens unionens ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållning genom att förbättra medlemsstaternas motståndskraft, krisberedskap, anpassningsförmåga och tillväxtpotential och främja skapandet av sysselsättning av hög kvalitet genom relevanta reformer och investeringar. På så sätt bidrar faciliteten även till genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter, med särskild inriktning på hanteringen av de utmaningar som identifierats i de landsspecifika rekommendationerna . Fyra av de sex pelare som utgör facilitetens tillämpningsområde är relevanta i detta avseende, nämligen i) smart och hållbar tillväxt för alla, ii) social och territoriell sammanhållning, iii) hälsa samt ekonomisk, social och institutionell resiliens samt iv) strategier för nästa generation, barn och ungdomar. Hittills har kommissionen betalat ut mer än 137 miljarder euro inom ramen för faciliteten i form av bidrag, lån och förfinansiering. Från och med den 15 november har 106 delmål och mål för de sociala kategorierna uppfyllts av totalt 357 (dvs. omkring 30 %) . Omkring 30 % av de delmål och mål som medlemsstaterna hittills har uppnått avser de fyra ovannämnda pelarna i faciliteten för återhämtning och resiliens. Som en del av analysen av de politiska åtgärderna omfattar den gemensamma sysselsättningsrapporten även ett urval av åtgärder som stöds av EU-finansiering, främst faciliteten för återhämtning och resiliens, Europeiska socialfonden+, Europeiska regionala utvecklingsfonden och Fonden för en rättvis omställning. Alla dessa kommer att stödja tillväxt- och sysselsättningsutsikterna samt den sociala och ekonomiska sammanhållningen och motståndskraften i unionen. Analysen i den gemensamma sysselsättningsrapporten för 2023 stöds av den sociala resultattavlan. Som en del av handlingsplanen för pelaren från mars 2021 föreslog kommissionen en revidering av den sociala resultattavlan för att förbättra övervakningen av pelarens principer med en omarbetad uppsättning av huvudindikatorer. Revideringen godkändes av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) i juni 2021. Denna omfattar nya indikatorer för viktiga politiska dimensioner såsom vuxenutbildning , integrering av personer med funktionsnedsättning på arbetsmarknaden, barns risk för fattigdom eller social utestängning samt andel av befolkningen i hushåll med hög boendeutgift i förhållande till den disponibla inkomsten. Den reviderade uppsättningen huvudindikatorer gör det möjligt att mer exakt identifiera viktiga sysselsättnings- och kompetensrelaterade samt sociala utmaningar i EU och i medlemsstaterna och närmare övervaka den uppåtgående sociala konvergensen enligt figuren nedan. I enlighet med det tjeckiska ordförandeskapets mandat inrättades en ad hoc-arbetsgrupp för att diskutera en möjlig ram för förbättrad bedömning av social konvergens inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Denna grupp rapporterar om sitt arbete till rådets (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) rådgivande kommittéer. Utmaningar i fråga om sysselsättning, kompetens och sociala frågor i EU:s medlemsstater per huvudindikator i den sociala resultattavlan Anmärkningar: 1) Uppgifter till indikatorn för vuxnas deltagande i utbildning finns ännu inte tillgängliga. 2) Det saknas uppgifter för vissa indikatorer för vissa länder – se anmärkningen till tabell 1.4.1 i avsnitt 1.4. Förklaringar av alla indikatorer finns i bilagorna. Efter en robust återhämtning under 2021 och första halvåret 2022 står EU:s arbetsmarknader inför osäkerhet kopplad till effekterna av Rysslands aggressionskrig mot Ukraina och det starka inflationstrycket. EU:s arbetsmarknader presterade starkt 2021, efter covid-19-pandemin och upphävandet av de nödvändiga begränsningsåtgärderna. De fortsatte att förbättras under första halvåret 2022, när sysselsättningsgraden var rekordhög (74,8 % respektive 74,3 % i EU respektive euroområdet i andra kvartalet 2022, vilket var 1,6 respektive 1,4 procentenheter över nivåerna före krisen). I september 2022 nådde arbetslösheten i EU en rekordlåg nivå på 6 % i EU (och 6,6 % i euroområdet), en minskning från 6,7 % respektive 7,3 % ett år tidigare. Samtidigt minskade andelen unga som varken arbetar eller studerar till 11,7 % från 13,3 % ett år tidigare i EU, medan ungdomsarbetslösheten uppgick till 14,4 %, en minskning från 17,5 %. Långtidsarbetslösheten ökade något under 2021. Sedan mitten av 2021 har inflationen dock ökat till historiska höjder, vilket har stor inverkan på hushållens köpkraft och företagens lönsamhet. Den ekonomiska tillväxten för 2022 och 2023 har reviderats nedåt i Europeiska kommissionens senaste prognoser, med framtidsutsikter som avsevärt påverkats av Rysslands aggressionskrig mot Ukraina. Sysselsättningstillväxten för 2022 förväntas uppgå till 1,7 %, innan den stannar av under 2023 och sedan ökar måttligt till 0,4 % under 2024. Exceptionella politiska åtgärder har vidtagits på EU-nivå och i medlemsstaterna för att bemöta den pågående energikrisen (närmare uppgifter finns nedan och i avsnitt 2.4). Om vi ser framåt kräver situationen med den pågående energikrisen en effektiv samordning av den ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och socialpolitiken som främjar en inkluderande, sysselsättningsrik och hållbar tillväxt och skyddar människor i utsatta situationer. Arbetsmarknadsresultaten förblir starka även om osäkerheten har ökat på grund av Rysslands aggressionskrig mot Ukraina 74,8 %

sysselsättningsgrad andra kvartalet 2022 (2 procentenheter högre än ett år tidigare) 79,4 %

arbetskraftsdeltagande (20–64 år) andra kvartalet 2022 (1,1 procentenheter högre än ett år tidigare) 6,1 %

arbetslöshet andra kvartalet 2022 (1,2 procentenheter högre än andra kvartalet 2021) 14,3 %

ungdomsarbetslöshet (15–24 år), 3,2 procentenheter lägre än ett år tidigare Arbetsmarknadsrelaterade nyckelindikatorer i EU‑27 (i %, kvartalsvis) Källa: Eurostats databaser [ lfsi_emp_q ], [ une_rt_q ], [ une_ltu_q ] och [ lfsi_neet_q ]. Säsongrensade data, ej kalenderkorrigerade. Bristen på arbetskraft har ökat sedan covid-19-pandemin bröt ut Över 4 % vakansgrad

inom juridik, ekonomi, vetenskap och teknik, information, kommunikation och byggverksamhet sedan början av 2022 Vakansgrad i EU efter näringsgren (i %, kvartalsuppgifter) Anmärkning: Näringsgrenar enligt Nace rev. 2: B–S (industri, byggverksamhet och tjänster (utom förvärvsarbete i hushåll och verksamhet vid internationella organisationer, utländska ambassader o.d.), C (tillverkning), F (byggverksamhet), G–I (parti- och detaljhandel, transport, logi och livsmedelstjänster), J (informations- och kommunikationsverksamhet), M–N (verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap och teknik). Källa: Eurostats [teilm310] . Vakansgraden har fördubblats i nyckelsektorer sedan början av 2022 Mot bakgrund av den rådande höga inflationen bör lönesättningsmekanismerna fortsatt återspegla de socioekonomiska förhållandena, för att bevara sysselsättningen och konkurrenskraften och begränsa förlusten av köpkraft, särskilt för låginkomsttagare. Inflationsökningen efter första halvåret 2021 och vidare under 2022 på grund av Rysslands aggressionskrig mot Ukraina har lett till en minskning av reallönerna, särskilt bland låginkomsttagare. Detta kräver att man säkerställer lämpliga lönejusteringar som begränsar förlusten av köpkraft och minskar riskerna för ökad fattigdom (inklusive energifattigdom), samtidigt som man bibehåller förenligheten med det övergripande målet att åtgärda den höga inflationen. I dagens makroekonomiska miljö förväntas inte löneökningar i botten av inkomstskalan ge upphov till ett orimligt inflationstryck eller påverka konkurrenskraften. Kollektiva förhandlingar har en framträdande roll att spela när det gäller att uppnå balanserade resultat i fråga om lönesättning under de nuvarande omständigheterna, med respekt för den roll som arbetsmarknadens parter spelar och anpassat till gängse praxis för lönesättning i medlemsstaterna, och med beaktande av det särskilda pristryck som upplevs av vissa företag och sektorer samt av arbetstagare. För att främja sysselsättningen och bevara köpkraften finns det fortfarande utrymme för att sänka skattekilen för låg- och medelinkomsttagare i flera medlemsstater. Tillräckliga minimilöner kan bidra till att skydda låginkomsttagarnas köpkraft och förhindra ökad fattigdom bland förvärvsarbetande, samtidigt som efterfrågan upprätthålls och incitamenten till arbete stärks. Många arbetstagare i EU skyddas inte genom tillräckliga minimilöner. Totalt sett riskerar nästan en av tio anställda att drabbas av fattigdom. Dessutom har minimilönerna minskat i reala termer i nästan alla medlemsstater. Att mildra effekterna av den senaste tidens betydande prisökningar är särskilt viktigt när det gäller låginkomsttagare, som drabbas hårdast av höga energi- och livsmedelspriser. I direktivet om tillräckliga minimilöner fastställs en ram med tydliga regler för att förbättra de lagstadgade minimilönernas tillräcklighet i de medlemsstater som har infört dem. Detta direktiv kommer att bidra till att stödja utsatta hushåll genom att uppmuntra till fastställandet av lagstadgade minimilöner på lämpliga nivåer, med beaktande bland annat av minimilönens köpkraft, de socioekonomiska förhållandena och den långsiktiga produktivitetsutvecklingen. Dessutom skulle regelbundna uppdateringar av minimilönerna i enlighet med direktivet bidra till att förhindra förluster i köpkraft för minimilöntagare under de nuvarande omständigheterna. Direktivet innehåller också bestämmelser för att främja kollektiva förhandlingar och förbättra tillsyns- och övervakningsmekanismerna i alla medlemsstater. I synnerhet kräver det att det upprättas en handlingsplan och en ram för att möjliggöra kollektiva förhandlingar där täckningsgraden är lägre än 80 %. Även om medlemsstaterna har två år på sig att införliva direktivet i den nationella lagstiftningen kan ett tidigarelagt genomförande uppmuntra deras insatser att bidra till ett säkerställande av tillräckliga arbets- och levnadsvillkor för arbetstagarna. Dessutom kan tillfälliga budgetstödåtgärder riktade till låginkomsttagare bidra till att minska förlusten av köpkraft på grund av energikrisen. Inflationen har urholkat den senaste tidens höjningar av minimilönerna Den nominella ersättningen per anställd ökade med 4,9 % under andra kvartalet 2022 (jämfört med andra kvartalet 2021). Förändring av lagstadgade minimilöner i reala och nominella termer

(tillväxttakt, i %) Anmärkning: Medlemsstaterna rangordnas i fallande ordning efter storleken på ökningen av de lagstadgade minimilönerna i reala termer under 2022. Källa: Eurofounds nätverk av kontaktpunkter och Eurostats [ prc_hicp_midx ], Eurofounds beräkningar Reallönerna minskade dock med 3,3 % under andra kvartalet 2022 (jämfört med andra kvartalet 2021). I 16 av 21 medlemsstater minskade de faktiska minimilönerna under 2022 fram till augusti. Visstidsanställningarna ökade endast obetydligt under 2021 i de flesta medlemsstater som en följd av mer gynnsamma ekonomiska villkor. Även om betydande skillnader observeras mellan medlemsstaterna när det gäller andelen tillfälligt anställda och deras övergång till fast anställning (där vissa länder står inför utmaningar i detta avseende), fortsätter visstidsanställningarna att vara mer utbredda bland ungdomar och kvinnor i de flesta medlemsstater. Andelen deltidsarbete i EU var i stort sett stabil 2021, men ofrivilligt deltidsarbete påverkar fortfarande en betydande andel av arbetstagarna i många länder. Om en omfattande användning av tillfälliga anställningar eller deltidsanställningar befästs, särskilt om de är ofrivilliga, kan detta leda till en mer begränsad utveckling av humankapitalet, lägre produktivitet och mindre social rörlighet, vilket är till nackdel för den potentiella tillväxten. I detta sammanhang kan en förstärkning av yrkesinspektionerna och effekterna av avskräckande åtgärder bidra till att arbetsmarknaden fungerar bättre och samtidigt främja säkra arbetsvillkor och tillgången till socialt skydd. Dessa åtgärder, tillsammans med en skräddarsydd aktiv arbetsmarknadspolitik, kan uppmuntra till övergångar uppåt och stödja en smidig omfördelning av arbetskraften mellan sektorer eller yrken, inbegripet sådana som är kopplade till den gröna och digitala omställningen. Återhämtningen har inte ökat andelen visstidsanställningar, men andelen övergångar till fast anställning varierar mellan medlemsstaterna. 13,3 %

arbetstagare (20–64 år) med visstidsanställningar, andra kvartalet 2022 (0,4 procentenheter mindre än fjärde kvartalet 2019) 50,4 % ungdomar

(15–24 år) och 14,3 % kvinnliga anställda med visstidsanställning, andra kvartalet 2022 7,8 % ofrivilligt visstidsanställda (20–64 år) i EU 2021 Förändringar i sysselsättningen efter yrkesställning (i tusental, 20–64 år, förändring på 12-månadersbasis baserat på icke säsongrensade data), EU-27 Andel visstidsanställda av det totala antalet anställda (20–64 år, i %, 2020) och andel övergångar till tillsvidareanställningar (i %, genomsnitt för 2018, 2019 och 2020), i EU-27. Källa: Eurostats [lfsq_egaps], [lfsa_etpgan], [ilc_lvhl32] och [lfsq_etgaed]. Anmärkning: Avbrott i tidsserien från första kvartalet 2021.

Nya arbetsmetoder, såsom distansarbete och plattformsarbete, kan ge samhälleliga och ekonomiska fördelar, men kräver en anpassning av förordningar, politik och arbetskultur. Pandemin har ökat användningen av distansarbete: i skarp kontrast till en tiondel av de anställda (2019), arbetade nästan en fjärdedel från hemmet 2021. Nya erfarenheter av distansarbete visar att om det blandas med arbete på arbetsplatsen kan det bidra till att hybriddistansarbetarna får en bättre balans mellan arbete och privatliv överlag, förutom en ökad produktivitet. För att undvika effekter som sänker arbetskvaliteten, såsom att regelbundet ha långa arbetsdagar, vidtog många medlemsstater åtgärder för att reglera distansarbete, vilket gav upphov till ett landskap med olika strategier. Förutom distansarbete har plattformsarbete blivit mer relevant. Det bidrar till att skapa arbetstillfällen men utgör också en utmaning för rättvisa arbetsvillkor. Med hjälp av digital teknik har över 28 miljoner personer i EU redan arbetat via plattformar. Algoritmisk verksamhetsledning, eventuell felklassificering av yrkesställning och brist på gränsöverskridande insyn är centrala frågor som tas upp i kommissionens förslag till direktiv på detta område. Allteftersom distansarbete och plattformsarbete blir allt viktigare är det viktigt att säkerställa att det finns tillräckliga digitala färdigheter i samhället i stort, så att inga digitala klyftor uppstår, inte heller bland äldre arbetstagare och lågutbildade. Distansarbete kan leda till bättre balans mellan arbete och privatliv, och hybridarbete kan bidra till att minska risken med att ha längre arbetsdagar 13 %

av anställda som arbetar på distans rapporterar att de har dålig balans mellan arbete och privatliv jämfört med … Dålig balans mellan arbete och privatliv som rapporterats för alla anställda och distansarbetare i medlemsstaterna (i %, 2021) Anmärkning: Dålig balans mellan arbete och privatliv innefattar att anställda svarar ”inte särskilt bra” och ”inte alls bra” på frågan ”hur passar arbetstiden in i de familjemässiga eller sociala åtagandena utanför arbetet?”. Källa: Eurofound, telefonundersökning om arbetsvillkoren i EU (EWCTS) 2021 . 18 %

… av anställda som arbetar i arbetsgivarens lokaler. Hybrida arbetsmönster

erbjuder bättre balans mellan arbete och privatliv i de flesta medlemsstater Rysslands aggressionskrig mot Ukraina har utlöst en betydande tillströmning av fördrivna personer till EU, med därtill hörande behov av integration på arbetsmarknaden och social integration. För att hjälpa till att hantera den humanitära krisen och främja integrationen av ukrainska flyktingar i EU aktiverade Europeiska kommissionen för första gången direktivet om tillfälligt skydd och förlängde det i oktober 2022 till mars 2024. Detta kräver att man tillhandahåller uppehållstillstånd jämte tillgång till utbildning, arbetsmarknad och socialt skydd. Behoven handlar särskilt om att övervinna hindren för integration på arbetsmarknaden, särskilt genom språkkurser, och om boende, barnomsorg och skolgång, samt långvarig vård och omsorg eller stöd för psykisk hälsa. Fördrivna personer från Ukraina tillsammans med den reguljära migrationen från andra länder kan bidra till att minska bristen på arbetskraft i unionen på medellång till lång sikt, särskilt i yrken där de ovannämnda hindren för integration på arbetsmarknaden är mindre tvingande, samt till att till viss del ta itu med den demografiska utmaning som de låga födelsetalen innebär. För att underlätta denna process har kommissionen lanserat pilotinitiativet EU Talent Pool , ett nytt verktyg för att hjälpa människor som flyr från kriget att hitta ett arbete i EU. På det hela taget är en effektiv tillgång till socialt skydd, hälso- och sjukvård, barnomsorg och skolgång samt erkännandet av kvalifikationer avgörande för en framgångsrik integration. Återhämtningen på arbetsmarknaden ledde till bättre sysselsättningsresultat för de flesta befolkningsgrupper, även om utmaningarna kvarstår Sysselsättningsgrad efter kön och åldersgrupp i EU-27 och efter födelseland,

säsongrensade data, ej kalenderkorrigerade (i %). Källa: Eurostat, och [lfsi_emp_q] EU:s arbetskraftsundersökning. Det fanns 4,8 miljoner

fler sysselsatta personer i EU andra kvartalet 2022 jämfört med andra kvartalet 2021 (1,7 miljoner fler än under fjärde kvartalet 2019) Ungdomar, personer födda utanför EU och kvinnor upplevde den högsta tillväxttakten när det gäller anställningar sedan andra kvartalet 2021 Ändå finns det

en skillnad i sysselsättningen mellan kvinnor och män på 10,7 procentenheter andra kvartalet 2022, även om skillnaden minskade från 11,2 procentenheter fjärde kvartalet 2019 och en skillnad i sysselsättningen mellan personer födda i och utanför EU på 8,3 procentenheter andra kvartalet 2022 (7,6 procentenheter fjärde kvartalet 2019) Arbetsmarknadssituationen för ungdomar är fortfarande en utmaning, särskilt för kvinnor och människor med invandrarbakgrund, som kräver särskilda och skräddarsydda politiska åtgärder. Efter en topp under andra halvåret 2020 steg ungdomsarbetslösheten i EU tillbaka till nivån före krisen 2021 och låg på 14,3 % andra kvartalet 2022. Den är fortsatt nästan tre gånger högre än arbetslöshetsnivån för befolkningen totalt i åldern 25–74 år. Dessutom minskade andelen 15–29-åringar som varken arbetar eller studerar till 11,6 % andra kvartalet 2022, från 13,2 % andra kvartalet 2021, vilket är lägre än före pandemin men ändå relativt högt. Detta påverkade särskilt unga kvinnor och människor med invandrarbakgrund. Betydande skillnader på årsbasis kvarstod mellan medlemsstaterna 2021 när det gäller andelen unga som varken arbetar eller studerar för 15–29-åringar. Politiska åtgärder bör vidtas för att mildra de strukturella utmaningar som unga människor står inför på arbetsmarknaden, bland annat för att förebygga risken för långsiktiga negativa effekter på ungdomars färdigheter och utsikter på arbetsmarknaden. Den förstärkta ungdomsgarantin bör användas för att erbjuda kvalitativ sysselsättning, vidareutbildning, lärlingsplatser eller praktikplatser inom fyra månader efter det att ungdomarna blivit arbetslösa eller avslutat sin formella utbildning . För att komplettera detta bidrar initiativet Aim, Learn, Master, Achieve (Alma) till att mindre gynnade unga som varken arbetar eller studerar får yrkeserfarenhet utomlands . Långvariga utmaningar för kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och lika lön för lika arbete kvarstår, vilket återspeglar en bestående ojämlikhet mellan könen på arbetsmarknaden. Skillnaderna i sysselsättning mellan kvinnor och män minskade endast obetydligt under arbetsmarknadens återhämtning 2021. Obetalt arbete, inklusive omsorgsskyldigheter, hindrade åtta gånger fler kvinnor än män från att söka betalt arbete och gjorde att fem gånger fler kvinnor ofrivilligt arbetar på deltid. Detta understryker vikten av lämpliga strategier för balans mellan arbete och privatliv och en effektiv tillgång till vårdtjänster av hög kvalitet till ett överkomligt pris. Om man anpassar förskoleverksamheten och barnomsorgen samt systemen för långvarig vård och omsorg i linje med den europeiska strategi för vård och omsorg som kommissionen lade fram den 7 september 2022, samtidigt som man tar itu med bristerna och kapacitetsbegränsningarna på dessa områden, kan man förbättra arbetsmarknadsutsikterna för dem som för närvarande tillhandahåller obetalt omsorgsarbete och kvaliteten på omsorgen för dem som tar emot den. Samtidigt innehåller skatte- och förmånssystemen i ett antal EU-länder fortsatt negativa incitament för den andra försörjaren (varav 78 % är kvinnor) att ta ett betalt arbete eller öka arbetstiden, vilket bör hanteras med lämpliga reformer. Det finns stora möjligheter att öka deltagandet på arbetsmarknaden för personer med funktionsnedsättning och för äldre arbetstagare. Skillnaderna i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning uppgick 2021 till 23 procentenheter i EU, nästan samma nivå som när mätningen inleddes 2014, vilket understryker behovet av politiska åtgärder. För att bidra till att hantera denna utmaning tillhandahåller sysselsättningspaketet för personer med funktionsnedsättning, som lanserades den 20 september 2022, vägledning och praxis på sex olika områden, från rekrytering till bibehållande av anställning, och kommer att utvecklas tillsammans med de relevanta intressenterna senast 2024. Till följd av demografiska förändringar och höjningar av pensionsåldern i många medlemsstater ökade sysselsättningsgraden för personer i åldern 55–64 år ytterligare till 60,5 % under 2021, vilket följer trenden under det senaste årtiondet. Ändå är den nästan 20 procentenheter lägre än sysselsättningsgraden för 25–54-åringarna. Skillnaderna i sysselsättning mellan kvinnor och män bland äldre arbetstagare har förblivit stabila på 12,7 procentenheter och är högre än motsvarande siffra för åldersgruppen 20–64 år (10,8 procentenheter). Aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, inbegripet åtgärder för att främja livslångt lärande och stöd för arbetssökande, är av avgörande betydelse för att utnyttja potentialen hos personer med funktionsnedsättning och äldre arbetstagare. Elever med ogynnsam socioekonomisk bakgrund saknar ofta grundläggande färdigheter, bland annat digitala färdigheter, vilket hämmar deras möjligheter på arbetsmarknaden och livslånga vidareutveckling av deras kompetens, något som kräver förbättringar när det gäller jämlikheten i utbildningen. Trots den positiva utvecklingen under de senaste åren har omkring 3,1 miljoner ungdomar lämnat skolan i förtid, och alltför många av dem misslyckas med att skaffa sig en miniminivå av grundläggande färdigheter. Detta gäller särskilt personer från mindre gynnade förhållanden, vilket också ytterligare minskar deras möjligheter att ansöka till högre utbildning och fullt ut utveckla och utnyttja sin potential i livet. Under covid-19-pandemin satte fysiska nedstängningar av skolor och de nödvändiga isoleringsåtgärderna också stark press på tonåringarnas psykiska hälsa och välbefinnande, vilket ytterligare kan öka risken för underprestationer och att de avslutar sin utbildning. Medlemsstaterna står inför en ökande lärarbrist, särskilt i STEM-ämnen och på socioekonomiskt mindre gynnade platser. Oattraktiva karriärutsikter för lärare leder till att ett litet antal kandidater påbörjar den inledande lärarutbildningen och att många nyutexaminerade lärare lämnar yrket under de första åren. Bristen på lärare påverkar utbildningens kvalitet negativt på alla nivåer, även inom förskoleverksamhet och barnomsorg samt på universitetsnivå, och även när det gäller de färdigheter som behövs för den digitala och gröna omställningen. I synnerhet har den påskyndade digitala omställningen förvärrat de befintliga kompetensklyftorna i digitala färdigheter och blottlagt nya framväxande ojämlikheter. Inlärningsförluster har uppstått på grund av begränsad tillgång till digitala resurser bland personer med låg socioekonomisk status samt barn med invandrarbakgrund och romska barn. För att uppnå de mål på EU-nivå som fastställts som en del av det europeiska området för utbildning krävs ett ökat politiskt fokus på att ta itu med bristande jämlikhet i utbildningen och förbättra elevernas välbefinnande, bland annat genom mer omfattande och systematiska strategier och sektorsövergripande samarbeten i linje med kommissionens förslag till rådsrekommendation om vägar till en framgångsrik skolgång, samt på att tillhandahålla utbildning av god kvalitet till ett överkomligt pris, i linje med den förstärkta europeiska barngarantin. Socioekonomisk bakgrund är en avgörande faktor för utbildningsresultat, med stora skillnader mellan medlemsstaterna En underprestationsklyfta på 19,5 procentenheter mellan studerande från mindre gynnade och bättre socioekonomiska bakgrunder Överlag bättre genomsnittsprestationer korrelerar med mindre klyftor mellan låg och hög socioekonomisk status Kombinerad andel elever som underpresterar i läsning, matematik och naturvetenskap efter socioekonomisk status (i %, 2018) Källa: Gemensamma forskningscentrumets beräkningar baserade på uppgifter från OECD, Pisa 2018 . Den digitala omställningen, som har påskyndats av covid-19-pandemin, har kraftigt ökat efterfrågan på digitala färdigheter, men alla är inte väl förberedda på detta. Digitala färdigheter krävs för allt fler arbetstillfällen (90 % av dem redan nu). I detta sammanhang är låga nivåer av digital kompetens skadliga för anställbarheten och produktivitetstillväxten, och skapar flaskhalsar för den digitala omställningen och den potentiella tillväxten. Enligt aktuella uppgifter hade endast 54 % av de vuxna minst grundläggande digitala färdigheter i EU 2021, med stora variationer mellan medlemsstaterna. Personer med låg utbildningsnivå, arbetslösa och personer som står utanför arbetsmarknaden tenderar att ha mindre digitala färdigheter och färre möjligheter att utveckla sådana färdigheter. Den låga nivån på de digitala färdigheterna i stora delar av befolkningen kan också ge upphov till nya typer av nackdelar i samband med allt mer digitaliserade tjänster, särskilt när det gäller tillgången till utbildning, men även digitaliserade offentliga tjänster i allmänhet, inklusive offentliga arbetsförmedlingar. För att överbrygga den digitala klyftan behövs program för digital kompetens för befolkningen överlag, som kompletteras med riktade program som är anpassade till särskilda gruppers kompetensprofiler och arbetsmarknadssituation. EU strävar efter att utrusta minst 80 % av befolkningen med åtminstone grundläggande digitala färdigheter senast 2030 och öka antalet IKT-specialister till 20 miljoner (omkring 10 % av de yrkesverksamma, med början från en låg nivå på 4,5 % år 2021), för både män och kvinnor. Kommissionen inledde 2021 en strukturerad dialog om digital utbildning och digitala färdigheter för detta ändamål. Digitala färdigheter har blivit en övergripande kompetens, men nivåerna varierar kraftigt mellan medlemsstaterna 90 % av alla jobb kräver att man har digital kompetens År 2021 hade endast 54 % av de vuxna i EU åtminstone grundläggande digitala färdigheter Senast 2030 strävar EU efter att utrusta 80 % av vuxna med åtminstone grundläggande digitala färdigheter Personer med åtminstone grundläggande digitala färdigheter

(i % av personer i åldern 16–74, 2021) Anmärkning: Vissa administrativa enheter på öar och i de yttersta randområdena är inte representerade. Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen EDAT_LFSE_02. © EuroGeographics för de administrativa gränserna.

EU måste vidareutveckla sina arbetstagares kompetens, bland annat för att stödja den gröna omställningen och energiomställningen, för att förbli konkurrenskraftigt, främja sysselsättning av god kvalitet och skydda sin sociala modell. Utöver den digitala omvandlingen har övergången till ett klimatneutralt samhälle förändrat de färdigheter som krävs på arbetsmarknaden. Den nuvarande socioekonomiska och geopolitiska situationen understryker ytterligare behovet av kompetensutveckling och omskolning av arbetskraften till stöd för övergångar på arbetsmarknaden, och av att åtgärda den redan betydande bristen på arbetskraft och kompetens, däribland i den gröna ekonomin. Europaåret för kompetens 2023 förväntas ge en viktig politisk impuls till främjandet av en livslång kompetensutveckling, vilket är avgörande för att uppnå de stora förändringar som våra ekonomier och samhällen står inför. Den befintliga arbetskraftens aktiva deltagande i utbildningsverksamhet efter en ändamålsenlig grundutbildning är av största vikt för att säkerställa att kompetensen ständigt uppdateras. Högskolor av god kvalitet är också viktiga för att utveckla de avancerade färdigheter som behövs för motståndskraftiga, inkluderande och hållbara europeiska ekonomier. EU:s överordnade mål för 2030 för vuxenutbildningen kräver att minst 60 % av vuxna i EU deltar i utbildning varje år senast 2030. De senaste tillgängliga uppgifterna från 2016 pekar på en alltjämt för låg deltagandegrad (under de senaste tolv månaderna) i EU, på 37,4 % av befolkningen i åldern 25–64 år, vilket understryker behovet av att avsevärt öka framstegen för att nå de ambitiösa nationella mål som satts upp för 2030. Dessutom tenderar lågkvalificerade vuxna i alla medlemsstater att mer sällan delta i utbildning än personer med gymnasieutbildning, som i sin tur har en lägre deltagandegrad än personer med högskoleexamen. Vuxnas deltagande i utbildning är också vanligare i städer än på landsbygden. I rådets rekommendation om individuella utbildningskonton av den 16 juni 2022 beskrivs hur medlemsstaterna på ett effektivt sätt kan kombinera finansiellt och icke-finansiellt stöd för att ge alla vuxna möjlighet att utveckla sina färdigheter under hela sitt yrkesliv och göra framsteg mot målet för vuxenutbildning under det kommande årtiondet. Rådets rekommendation av den 16 juni 2022 om en europeisk strategi för mikromeriter för livslångt lärande och anställbarhet syftar också till att säkerställa kvaliteten, erkännandet och förståelsen av mikromeriter, som i allt högre grad används inom utbildnings- och arbetsmarknadssystemen. Vuxnas deltagande i utbildning är fortfarande för lågt, särskilt för lågutbildade 10,8 %

av alla vuxna deltog i lärande (under de föregående fyra veckorna) i EU 2021 Bland lågkvalificerade vuxna deltog endast 4,3 % i lärande År 2016 hade 37,4 % av vuxna deltagit i någon form av utbildning under de föregående tolv månaderna Vuxnas deltagande i utbildning efter utbildningsnivå (låg, medelhög och högkvalificerad) under de senaste fyra veckorna (2021, i %) Vuxnas deltagande i utbildning efter utbildningsnivå (låg, medelhög och högkvalificerad) under de senaste 12 månaderna (2016, i %) Källa: Eurostats [ trng_lfs_03 ], arbetskraftsundersökningen och [ särskilt utdrag ], undersökningen om vuxenutbildning. Hushållens samlade reala inkomster ökade i EU 2021, jämte BNP och marknadsinkomsterna, som en följd av återhämtningen efter covid-19-pandemin, men minskade 2022. Under andra kvartalet 2021 ökade hushållens reala inkomster med anmärkningsvärda 4,5 % (på 12-månadersbasis), samtidigt som den reala BNP-tillväxten nådde en topp på 14,1 %. Hushållsinkomsternas motståndskraft mot covid-19-chocken 2020 hänger samman med hur de automatiska stabilisatorerna fungerar och med de massiva och snabba politiska åtgärder som infördes på medlemsstats- och EU-nivå, vilket i hög grad mildrade pandemins negativa socioekonomiska konsekvenser. Under perioden från och med tredje kvartalet 2021 skedde dock en kraftig minskning av tillväxten av hushållens reala inkomster, som drogs ned av den snabbt stigande inflationen trots ökningen av de nominella ersättningarna till anställda. Andra kvartalet 2022 minskade hushållens reala disponibla bruttoinkomst för första gången sedan covid-19-chocken under andra kvartalet 2020, medan den reala BNP-tillväxten avtog. Den senaste tidens höga inflation har haft en negativ inverkan på tillväxten av hushållens samlade reala inkomster under 2022 Hushållens reala disponibla bruttoinkomster minskade i EU under andra kvartalet 2022 Tillväxten av BNP i fasta priser och av hushållens reala disponibla bruttoinkomst och dess viktigaste komponenter (i %, EU-27) Källa: Eurostat, nationalräkenskaper [ nasq_10_nf_tr ] och [ namq_10_gdp ]. Anmärkningar: Se rapportens huvuddel. Inkomstskillnaderna låg på en relativt stabil nivå i de flesta av medlemsstaterna Trots covid-19-krisen var andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning i stort sett stabil under 2020 och beräknas förbli så under 2021, efter att ha förbättrats under tidigare år, tack vare de åtgärder som EU och medlemsstaterna vidtagit för att mildra pandemins negativa effekter. Omkring en av fem personer löpte risk för fattigdom eller social utestängning i EU 2020 och inga betydande förändringar uppskattas för 2021, även om det finns betydande skillnader mellan länderna. Fattigdomsrisken och andelen personer som bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet har båda förblivit praktiskt taget oförändrade i efterdyningarna av pandemin, samtidigt som den allvarliga materiella och sociala fattigdomen fortsatte att minska under 2021. Även om det fanns tecken på skillnader mellan medlemsstaterna visade inkomstskillnaderna också på en övergripande stabilitet under 2020–21. Detta berodde på omfattande och snabba politiska åtgärder, inklusive system för korttidsarbete samt andra sysselsättningsbevarande och politiska åtgärder till stöd för utsatta personer under covid-19-krisen. De sociala transfereringarnas fattigdomsminskande effekter ökade till en aldrig tidigare skådad nivå (efter att ha ökat i de flesta medlemsstater), och minskade fattigdomen med i genomsnitt mer än en tredjedel i EU. Likväl var det mer än tre gånger så sannolikt för personer med atypiska anställningsformer att löpa risk för fattigdom (16,6 %) än för personer med reguljära anställningar (5 %). Tidiga uppskattningar av 2021 års utgifter för social trygghet för 24 medlemsstater visar att deras andel av BNP minskade jämfört med 2020 (29,2 % jämfört med 30,7 %) och fortfarande ligger över nivån före krisen (27,1 % år 2019). I nästan alla medlemsstater ökade andelen utgifter för hälso- och sjukvård samt för förmåner vid sjukdom samtidigt som andelen för arbetslöshetsförmåner minskade. Risken för fattigdom eller social utestängning för vissa befolkningsgrupper förblev i stort sett oförändrad under 2020–2021, även om en del av dem fortfarande står inför särskilda utmaningar. När det gäller personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning förblev andelen som är födda utanför EU och andelen romer i stort sett oförändrad i EU, medan andelen personer med funktionsnedsättning minskade trots pandemiutbrottet. Dessa grupper är dock fortfarande systematiskt mer utsatta för fattigdom och social utestängning än resten av befolkningen. För att bekämpa den högre risken för fattigdom och social utestängning för personer med funktionsnedsättning bör medlemsstaterna ta itu med bristerna i det sociala skyddet för att minska ojämlikheterna, bland annat genom kompensation för extra kostnader i samband med funktionsnedsättning och genom rätt till invaliditetsförmåner. Bland barn förblev risken för fattigdom eller social utestängning i stort sett stabil under 2020–2021, men var högre än för befolkningen totalt sett och med tecken på skillnader mellan medlemsstaterna. Dessutom fortsatte familjer med barn att drabbas av allvarliga bostadsbrister. Barn som växer upp i fattigdom eller social utestängning har sämre möjligheter att klara sig bra i skolan, hålla sig friska och förverkliga sin potential senare i livet. Det behövs brådskande politiska åtgärder för att ta itu med utmaningen i linje med den förstärkta europeiska barngarantin. Risken för fattigdom eller social utestängning förblev i genomsnitt stabil under 2020–2021 i EU, men varierar avsevärt mellan medlemsstaterna och är högre för barn En person av fem löpte risk för fattigdom eller social utestängning 2021 i EU (andelen varierade från 10,7 % till 34,4 % i de olika medlemsstaterna) Risk för fattigdom eller social utestängning för hela befolkningen och för barn (0–17 år) (i %, 2021) Källa: Eurostats [ilc_peps01n], EU:s statistik över inkomst- och levnadsvillkor (EU-Silc). Risken för fattigdom eller social utestängning är större för barn i EU (24,4 %) liksom i de flesta medlemsstater Höga och stigande energipriser och därtill hörande inflationstryck riskerar att påverka köpkraften negativt, särskilt för utsatta hushåll, och skapa en ökad energifattigdom, vilket kräver tillfälligt och riktat stöd. Ökningen av energipriserna under 2021–2022 har påverkat köpkraften negativt för låg- och medelinkomsthushåll (med en beräknad ökning av levnadskostnaderna på i genomsnitt 12 %), särskilt när det gäller livsmedel och energi. Högre totala transportkostnader och energikostnader för bostäder, främst i samband med uppvärmning och kylning, innebär också en ökad risk för att hushållen hamnar i energifattigdom. I synnerhet påverkar oförmågan att hålla hemmet tillräckligt varmt låginkomsttagarna hårdast. Omkring två av tio personer som löpte risk för fattigdom kunde redan 2021 inte hålla sina hem tillräckligt varma, vilket är mer än dubbelt så mycket som för den totala befolkningen. Kommissionen har lagt fram flera åtgärder för att hantera energikrisen. I oktober 2021 lade den fram ett meddelande om energipriser som innehöll en verktygslåda och information om vad medlemsstaterna skulle kunna göra enligt de gällande EU-reglerna för att hjälpa sårbara konsumenter och företag hantera de höga priserna. Genom rådets förordning av den 6 oktober 2022 om en krisintervention för att komma till rätta med de höga energipriserna utökades verktygslådan och förväntas även ge ytterligare offentliga intäkter från de oväntade vinsterna från inframarginell teknik och solidaritetsbidraget från fossila bränsleföretag. Dessa intäkter kommer att riktas till hushåll och företag som i allt högre grad riskerar att inte kunna betala sina energiräkningar, och förväntas bidra till att förhindra att fattigdomsriskerna och ojämlikheten ökar. Under det senaste året har medlemsstaterna infört exceptionella och tillfälliga åtgärder för att hantera den pågående energikrisen. I och med att pristrycket utökas är det särskilt viktigt att noga övervaka dess fördelningseffekter och förlita sig på tillfälliga stödåtgärder som är bättre inriktade på de utsatta. En minskning av hushållens energiutgifter och beroende av fossila bränslen, bland annat genom att mobilisera investeringar i energieffektivitet, såsom byggnadsrenovering, och förnybar energi i linje med REPowerEU, bidrar också till att skydda hushållens köpkraft mot bakgrund av de stigande energipriserna. Sådana stödåtgärder är de bästa långsiktiga lösningarna på de höga energipriserna och bör också i första hand inriktas på de utsatta. Ökningen av energipriserna har en negativ inverkan på de totala levnadskostnaderna för låg- och medelinkomsthushåll Nästan hälften av ökningen av levnadskostnaderna i EU med 9,7 % mellan 2021 och 2022 berodde på höjda energipriser. 6,9 % av den totala befolkningen och 16,4 % av de personer som löper risk för fattigdom kunde inte hålla sina hem tillräckligt varma under 2021. Olika utgiftstypers bidrag till ökningen av levnadskostnaderna för den första och tredje femtedelen av befolkningen (rangordnade efter inkomst, i %) (första och andra stapeln för respektive medlemsstat) Anmärkning: Ökningen av levnadskostnaderna beräknas för de olika utgiftstypers genomsnittliga andelar inom den första och tredje kvintilen av fördelningen av hushållens disponibla inkomst per konsumtionsenhet. Medlemsstaterna sorteras efter storleken på bidraget av de boenderelaterade ändringarna av energipriset för den första kvintilen. Källa: Gemensamma forskningscentrumets beräkningar baserade på data om HIKP-inflation från Eurostats indikator [ prc_hicp_manr ] från september 2022 och mikrodata från 2015 års omgång av hushållsbudgetundersökningen. Minimiinkomstsystemens tillräcklighet har urholkats i de flesta medlemsstater under 2020 jämfört med 2019, och luckor i täckningen kvarstår. Minimiinkomstskydd, tillsammans med strategin för aktiv inkludering, spelar en viktig roll för att förebygga och minska risken för fattigdom eller social utestängning. Alla medlemsstater har infört inkomststödsystem som sista skyddsnät, och i genomsnitt har minimiinkomstens tillräcklighet förblivit i stort sett oförändrad i EU under det senaste årtiondet (men med stora skillnader mellan medlemsstaterna), samtidigt som en liten försämring observerades totalt sett 2020. Förbättringar av täckningen observerades mellan 2015 och 2020, vilket kan bidra till att förhindra ökningar av graden av fattigdom och den materiella fattigdomen, men utmaningar kvarstår när det gäller ändamålsenligheten. För att stödja den uppåtgående konvergensen mellan medlemsstaterna och kampen mot fattigdom och social utestängning har kommissionen lagt fram ett förslag till rådsrekommendation om tillräcklig minimiinkomst som säkerställer aktiv inkludering, där man beskriver områden för ytterligare modernisering av minimiinkomstsystemen i linje med strategin för aktiv inkludering. De sociala skyddsnätens tillräcklighet varierar mellan medlemsstaterna Minimiinkomstförmånerna låg på mindre än hälften av fattigdomsgränsen i en tredjedel av medlemsstaterna 2019 Nettoinkomst för personer med minimiinkomst som andel i förhållande till gränsen för fattigdomsrisk (utjämnad över tre år) och inkomsten för en låginkomsttagare

(2009 och 2020) Källa: Beräkningar från GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering med mikrodata från EU-Silc. Anmärkning: För IE avser uppgifterna om minimiinkomstförmåner inkomståret 2020. För IE, IT, LU och LV finns gränsvärden för fattigdomsrisk ännu inte tillgängliga för 2020. Diagrammet gäller ensamstående personer utan barn. Nettoinkomsten för en person med minimiinkomst kan också omfatta andra typer av förmåner (t.ex. bostadsbidrag) än minimiinkomst. Med låginkomsttagare avses heltidsarbetande som tjänar 50 % av genomsnittslönen. Effekten av transfereringar för att minska fattigdomen varierar mellan 16 % och 52 % bland medlemsstaterna Andelen som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov minskade i EU i genomsnitt under 2021, men det finns fortfarande stora skillnader mellan medlemsstaterna, samtidigt som man kan se en kraftig ökning av efterfrågan på långvarig vård och omsorg, på grund av den åldrande befolkningen. Personer i låginkomsthushåll löper större risk att rapportera icke tillgodosedda vårdbehov, även om skillnaden jämfört med den totala befolkningen varierar mellan medlemsstaterna. Bristen på arbetskraft och kompetens inom hälso- och sjukvårdssektorn kan fortfarande orsaka flaskhalsar i tillhandahållandet av tjänster, trots att det covid-19-relaterade trycket på hälso- och sjukvårdssystemen har minskat. Ett antal medlemsstater inledde systemreformer inom hälso- och sjukvården, bland annat när det gäller tillhandahållande av primärvård. Det är viktigt att slutföra dessa, jämte en ökande digitalisering av tjänsterna, för att öka kvaliteten på tillhandahållandet och förbättra dess motståndskraft. På grund av den demografiska förändringen beräknas samtidigt antalet personer som potentiellt behöver långvarig vård och omsorg öka i EU från 30,8 miljoner 2019 till 33,7 miljoner 2030 och ytterligare till 38,1 miljoner 2050. Detta förstärker behovet av att ta itu med utmaningar som rör tillgänglighet, överkomlighet och kvalitet för långvarig vård och omsorg, samtidigt som hänsyn tas till de offentliga finansernas övergripande hållbarhet. Även om alla medlemsstater erbjuder viss social trygghet rapporterade 35,7 % av människorna i EU att de inte använder (mer) hemtjänst av ekonomiska skäl, 9,7 % nämnde brister i utbudet och 2,1 % angav kvalitetsproblem. I synnerhet kan kostnaderna för vård och omsorg vara mycket höga, även med det sociala skyddet, och kan utgöra mer än hälften av medelinkomsten för äldre med allvarliga behov av långvarig vård och omsorg i många medlemsstater. För att maximera de långvariga vård- och omsorgstjänsternas bidrag till social rättvisa, jämställdhet och skapande av arbetstillfällen lade kommissionen fram en europeisk strategi för vård och omsorg, åtföljd av ett förslag till rådsrekommendation om tillgång till långvarig vård och omsorg av god kvalitet och till rimlig kostnad. Medlemsstaterna vidtar åtgärder för att anpassa sina sociala trygghetssystem till det föränderliga demografiska sammanhanget och den föränderliga arbetsmarknadssituationen för att ta itu med utmaningar som rör tillräcklighet, tillgänglighet och finanspolitisk hållbarhet. Efter pandemin har det framkommit vissa brister i tillgången till socialt skydd och flera medlemsstater har infört reformer av sina nationella sociala trygghetssystem, med inriktning på arbetstagare med atypiska anställningar och egenföretagare. Demografiska förändringar innebär fortsättningsvis långsiktiga utmaningar för pensionssystemen, bland annat när det gäller den åldrande befolkningens inverkan på de offentliga finanserna och de därmed sammanhängande pensions- och hälsovårdssystemen samt systemen för långvarig vård och omsorg, med avseende på tillräcklighet, tillgänglighet och finanspolitisk hållbarhet. Det krävs ett brett spektrum av politiska åtgärder som omfattar pensions-, arbetsmarknads-, skatte- och hälsopolitiska åtgärder för att framgångsrikt ta itu med de utmaningar som pensionssystemen står inför, bland annat när det gäller den bestående pensionsklyftan mellan könen. Ett förutsägbart och meningsfullt deltagande i god tid av arbetsmarknadens parter spelar en viktig roll för att se till att reformer och investeringar utformas och genomförs på ett effektivt sätt. I sysselsättningsriktlinje 7 och princip 8 i den europeiska pelaren för sociala rättigheter uppmanas medlemsstaterna att säkerställa att arbetsmarknadens parter involveras i god tid och på ett meningsfullt sätt vid utformningen och genomförandet av sysselsättningsrelaterade, sociala och, i relevanta fall, ekonomiska reformer och strategier, däribland genom att stödja en ökning av deras kapacitet. Under hälsokrisen var den sociala dialogen och kollektiva förhandlingar avgörande för en stark hälso- och sjukvårdssektor, vilket bidrog till att öka EU:s beredskap för potentiella framtida hälsokriser. Samtidigt uppmanade flera medlemsstater arbetsmarknadens parter att i linje med sin nationella praxis och sina institutionella ramar diskutera, förhandla om och/eller genomföra åtgärder för att stödja arbetsvillkoren, arbetsmarknadens funktion, lika möjligheter samt hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. På senare tid har samarbetet med arbetsmarknadens parter varit avgörande för att genomföra en lämplig stödpolitik till förmån för integrationen av ukrainska medborgare och andra fördrivna personer på EU:s arbetsmarknader, inbegripet i sektorer där det råder brist på arbetskraft. Ett deltagande av organisationer i det civila samhället bidrar också till att genomföra kvalitetsreformer och kvalitetspolitik i medlemsstaterna. Ett deltagande av arbetsmarknadens parter och det civila samhället är också viktigt när det gäller planerna för återhämtning och resiliens. ******

Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att komma till rätta med de utmaningar i fråga om sysselsättning, kompetens och socialpolitik som konstateras i denna rapport. I den analys som presenteras i rapporten framhålls ett antal prioriterade områden för politiska åtgärder. Dessa bör syfta till att ta itu med de utmaningar som har uppstått i det nuvarande socioekonomiska sammanhanget och främja en hållbar tillväxt för alla, genom att främja skapandet av arbetstillfällen och övergångar av god kvalitet under hela arbetslivet och mellan sektorer, förbättra den sociala och ekonomiska motståndskraften och säkerställa en rättvis grön och digital omställning, samtidigt som man gör framsteg i riktning mot EU:s överordnade och nationella mål för sysselsättning, kompetens och fattigdomsminskning senast 2030. Medlemsstaterna uppmanas att göra följande, i enlighet med sysselsättningsriktlinjerna: ·Minska de negativa effekterna av olika typer av inflationstryck, särskilt från höga energipriser, på köpkraften hos utsatta hushåll, bland annat för att förhindra en ökad energifattigdom, genom tillfälliga och riktade stödåtgärder, samtidigt som incitamenten för att minska energiförbrukningen och förbättra energieffektiviteten bibehålls. ·I linje med nationell praxis och med full respekt för arbetsmarknadsparternas roll, främja en löneutveckling som minskar förlusten av köpkraft, särskilt för låginkomsttagare, bland annat genom uppdateringar i god tid av lagstadgade minimilöner, samtidigt som de makroekonomiska förhållandena återspeglas, sysselsättningen och konkurrenskraften bevaras och förenligheten med målet att ta itu med den höga inflationen behålls. ·Säkerställa tillgången till system för korttidsarbete och andra åtgärder som avser att bevara arbetstillfällen och som utformats på ett sätt som bevarar humankapitalet, stöder rättvisa omstruktureringsprocesser där så behövs, underlättar övergångar på arbetsmarknaden och bidrar till att modernisera ekonomin, särskilt genom en därtill hörande kompetensutveckling och omskolning, även med tanke på energikrisens potentiella inverkan på arbetsmarknaden och relaterade industriella omvandlingar. ·Stärka effektiviteten och ändamålsenligheten hos den aktiva arbetsmarknadspolitiken och de offentliga arbetsförmedlingarnas kapacitet, även genom investeringar i tillgänglig digital infrastruktur och tillgängliga digitala tjänster, kompetensövervakning och kompetensprognoser samt lämplig utbildning av personal, i syfte att främja skapandet av arbetstillfällen och övergångar på arbetsmarknaden, inbegripet i riktning mot den digitala och gröna ekonomin, och åtgärda bristen på arbetskraft och kompetens. ·Ge stöd till de arbetstagare och hushåll som påverkas mest av den ekonomiska och sociala omställningen till följd av klimatförändringarna och den nödvändiga gröna omställningen samt digitaliseringen, särskilt till utsatta personer, främst genom arbetsförmedlingar och utbildningsåtgärder, välutformade, målinriktade och tidsbundna sysselsättningsprogram, riktade och väl utformade incitament för anställningar och övergångar, tillräcklig inkomsttrygghet med en aktiv inkluderingsstrategi och främjande av entreprenörskap, på grundval av arbetstagarnas och deras representanters fulla och meningsfulla deltagande i planeringen av förändringar och hanteringen av omstruktureringsprocessen, i enlighet med rådets rekommendation om säkerställande av en rättvis omställning till klimatneutralitet. ·Förbättra ungdomars arbetsmarknadsutsikter, bland annat genom att främja en inkluderande och kvalitativ yrkesutbildning och högre utbildning, erbjuda riktat stöd till arbetsförmedlingar (inbegripet mentorskap, vägledning och rådgivning) samt stödja lärlings- och praktikprogram av god kvalitet, i linje med den förstärkta ungdomsgarantin. ·Säkerställa jämställdheten och stärka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, bland annat genom att främja lika möjligheter och likvärdig karriärutveckling samt säkerställa insyn i lönestrukturer. Främja möjligheten att förena arbete, familj och privatliv, bland annat genom att ge tillgång till överkomlig långvarig vård och omsorg, förskola och barnomsorg av hög kvalitet samt tillgång till lämplig familjerelaterad ledighet och flexibla arbetsformer för föräldrar och andra personer med omsorgsansvar, i linje med den europeiska vårdstrategin. ·Främja lika möjligheter och förbättra läranderesultaten genom att ta itu med problemet med ungdomar som lämnar skolan med högst grundskoleutbildning, bland annat genom att tillhandahålla förskola och barnomsorg av god kvalitet till ett överkomligt pris, i linje med den europeiska barngarantin och de relevanta nationella handlingsplanerna, samt genom att ta itu med lärarbristen. Stödja tillgången till utbildning för barn från mindre gynnade grupper och avlägsna områden samt främja utbildningen på alla kvalifikationsnivåer. ·Öka de digitala färdigheterna hos både unga och vuxna och utöka reserven av personer med digital kompetens på arbetsmarknaden genom att utveckla digitala utbildningssystem med stöd av viktiga funktioner såsom höghastighetsuppkoppling i skolorna, utrustning och lärarutbildning, samt ge institutionerna stöd med sakkunskap om digitalisering med särskild inriktning på inkludering och minskning av de digitala klyftorna. ·Stödja vuxnas kompetensutveckling och omskolning för anpassning till en föränderlig arbetsmarknad, bland annat genom att stärka tillhandahållandet av individuella utbildningsrättigheter, särskilt genom individuella utbildningskonton, och främja utvecklingen, genomförandet och erkännandet av mikromeriter, i linje med rådets rekommendationer om individuella utbildningskonton och om en europeisk strategi för mikromeriter för livslångt lärande och anställbarhet. ·Anpassa arbetsmarknadsbestämmelserna och skatte- och förmånssystemen för att minska och förhindra segmenteringen på arbetsmarknaden och främja skapandet av arbetstillfällen av hög kvalitet, inbegripet en möjlig minskning av skattekilen, särskilt för lågavlönade. ·Se till att arbetstagare med atypiska anställningar och arbetstagare som utför plattformsarbete samt egenföretagare har tillräckligt socialt skydd i enlighet med rådets rekommendation om tillgång till socialt skydd. ·Säkerställa hälsosamma, säkra och väl anpassade arbetsmiljöer och att flexibla arbetsformer finns tillgängliga. ·Främja kollektiva förhandlingar, social dialog och ett meningsfullt samarbete mellan arbetsmarknadens parter i god tid, däribland när det gäller genomförandet av planerna för återhämtning och resiliens samt förfarandet för den europeiska planeringsterminen. ·Investera i lämpliga och hållbara sociala trygghetssystem för alla, i linje med rådets rekommendation om tillgång till socialt skydd, inbegripet minimiinkomstsystem som bygger på strategin för aktiv inkludering, i linje med förslaget till rådsrekommendation om tillräcklig minimiinkomst som säkerställer aktiv inkludering. Stödja reformer för att säkerställa tillräckliga skyddsnivåer och förbättra skyddet för dem som inte omfattas eller inte omfattas i tillräckligt hög grad. Se till att de som kan jobba har tillräckliga förmåner, att deras rättigheter kan överföras och att de har tillgång till tjänster och stöd av hög kvalitet för integration på arbetsmarknaden. Säkerställa, genom att göra det som beskrivits ovan, balansen mellan finansieringskällorna och bevara de offentliga finansernas övergripande hållbarhet. ·Bedöma de fördelningsmässiga effekterna av investeringsreformer på olika befolkningsgruppers inkomster, i linje med meddelandet om bättre bedömning av fördelningseffekter av medlemsstaternas politik. ·Se till att alla barn som löper risk för fattigdom eller social utestängning har kostnadsfri och faktisk tillgång till hälso- och sjukvård, förskola och barnomsorg, utbildning och skolbaserade aktiviteter, faktisk tillgång till näringsrik mat och adekvata bostäder i linje med den europeiska barngarantin.

·Bekämpa hemlöshet som den mest extrema formen av fattigdom. Främja investeringar i renovering av bostäder och subventionerat boende samt integrerade sociala tjänster, och underlätta tillgången till överkomliga bostäder av hög kvalitet, subventionerat boende eller bostadsbidrag i förekommande fall. ·Investera i hälso- och sjukvårdssystemens kapacitet, inklusive primärvården och kapaciteten på folkhälsoområdet, samordning av vård, hälso- och sjukvårdspersonal samt e-hälsa. Minska patientavgifterna, ge fler tillgång till hälso- och sjukvård samt främja kompetensutveckling och omskolning för hälso- och sjukvårdspersonal. ·Förbättra tillhandahållandet av överkomlig och hållbar långvarig vård och omsorg av hög kvalitet i linje med den europeiska strategin för vård och omsorg. ·Säkerställa inkluderande och skattemässigt hållbara pensionssystem som möjliggör tillräckliga inkomster under ålderdomen och rättvisa mellan generationerna. EU-finansiering, till exempel via Europeiska socialfonden+, Europeiska regionala utvecklingsfonden, fonden för en rättvis omställning och faciliteten för återhämtning och resiliens för stödberättigade investeringar och reformer, gör att medlemsstaterna kan påskynda de politiska åtgärderna på dessa områden.



KAPITEL 1. ÖVERSIKT ÖVER ARBETSMARKNADSTRENDER OCH SOCIALA TRENDER I EUROPEISKA UNIONEN, ÖVERGRIPANDE MÅL OCH ÖGONBLICKSBILDER FRÅN DEN SOCIALA RESULTATTAVLAN 1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden Återhämtningen på arbetsmarknaden fortsatte under 2022 med en sysselsättning som översteg nivåerna före krisen, om än med betydande skillnader mellan olika sektorer. Andra kvartalet 2022 uppgick det totala antalet sysselsatta till 213,4 miljoner i EU (164 miljoner i euroområdet). Detta är 3,5 miljoner (2,7 för euroområdet) fler än den högsta noteringen i fjärde kvartalet 2019. Sysselsättningsgraden (20–64 år) i EU uppgick andra kvartalet 2022 till 74,8 % (74,3 % i euroområdet), vilket är 1,9 procentenheter (1,6 procentenheter för euroområdet) över de högsta nivåerna före pandemin. Sysselsättningsgraden på årsbasis uppgick till 73,1 % i EU 2021 (72,5 % i euroområdet), vilket är 0,4 procentenheter över 2019 års värde (utan någon förändring i euroområdet). Bland de yrken som har störst sysselsättningstillväxt har informations- och kommunikationstekniksektorn (IKT-sektorn) ökat med 21 % mellan fjärde kvartalet 2019 och andra kvartalet 2022, vilket innebär 1,1 miljoner fler arbetstillfällen. Därefter kommer fastighetsverksamhet (en ökning med 18 % eller 190 000 fler anställda) och verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap och teknik (en ökning med 7,9 % eller 0,58 miljoner personer). Offentlig förvaltning och försvar rapporterade 0,71 miljoner fler arbetstillfällen under andra kvartalet 2022 än under fjärde kvartalet 2019 (en ökning med 5,3 %). Detta följdes av byggverksamhet (en ökning med 6,1 %) och verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap och teknik (en ökning med 3,1 %). Däremot har tillverknings-, inkvarterings- och livsmedelstjänster samt administrativt stöd ännu inte samma sysselsättningsnivåer som före krisen (omkring 0,2 miljoner färre anställda i var och en av dessa sektorer andra kvartalet 2022 jämfört med fjärde kvartalet 2019). Totalt sett beräknas sysselsättningstillväxten uppgå till 1,7 % 2022, innan den stannar upp 2023 och därefter ökar måttligt till 0,4 % under 2024, i en situation där det råder stor osäkerhet. Människor som kommit till EU efter att ha flytt kriget i Ukraina förväntas efterhand ta sig in på arbetsmarknaderna, men de konkreta effekterna av detta kommer att blir märkbara först från och med nästa år . Arbetstagare som lämnar systemen för korttidsarbete och den registrerade minskningen i frånvaro från arbetet har bidragit till en ökning av det totala antalet arbetade timmar sedan 2021. Antalet arbetade timmar i EU har återhämtat sig långsamt men stadigt sedan den lägsta noteringen (andra kvartalet 2020), och uppgick andra kvartalet 2022 till totalt 85,9 miljarder. Detta är det högsta värde som någonsin registrerats för denna indikator. Samtidigt fortsatte den kvartalsvisa frånvaron från arbetet sin nedåtgående trend, från 17,5 % av den totala sysselsättningen andra kvartalet 2020 till 8,9 % andra kvartalet 2022. Dessa siffror fortsätter att belysa den viktiga roll som systemen för korttidsarbete har spelat för många arbetstagare och företag, mer än två år efter covid-19-krisens början (se avsnitt 2.1). Arbetsmarknadsåtgärder som infördes på EU-nivå och i medlemsstaterna i samband med covid-19-pandemin (särskilt Sure-instrumentet, React-EU och investeringsinitiativet mot effekter av coronaviruset CRII och CRII+) gjorde det möjligt för företag att behålla sina anställda och sin kompetens, och hjälpte egenföretagare att gradvis återuppta sin verksamhet när begränsningsåtgärderna upphävdes. Den fjärde halvårsrapporten om genomförandet av Sure visar att instrumentet stödde omkring 31,5 miljoner personer och 2,5 miljoner företag 2020, vilket utgjorde nästan en tredjedel av den totala sysselsättningen och av det totala antalet företag i de 19 stödmottagande medlemsstaterna. Den nominella löneökningen började återhämta sig, men förväntas förbli lägre än inflationen 2022. År 2021 ökade den nominella ersättningen till anställda i alla medlemsstater och med 4,1 % på aggregerad nivå på årsbasis i EU, vilket översteg den genomsnittliga tillväxttakten på omkring 1,9 % under perioden 2013–2019. Denna ökning berodde till stor del på den starka ekonomiska återhämtningen och återhämtningen i antal arbetade timmar (se avsnitt 2.1 för närmare uppgifter på medlemsstatsnivå). En ökad inflation och bristen på arbetskraft bidrog ytterligare till en svag ökning av de nominella lönerna under första halvåret 2022. De nominella ökningarna har dock i hög grad urholkats av den ökade inflationen, vilket har lett till en betydande minskning av reallönerna med 3,3 % i EU under andra kvartalet 2022 (på 12-månadersbasis), samtidigt som oron ökar för de ogynnsamma sociala konsekvenserna av de negativa effekterna på köpkraften, särskilt för låginkomsttagare. I framtiden förväntas löneökningarna minska på grund av den försämrade ekonomiska situationen. Andelen visstidsanställda och egenföretagare har inte ökat nämnvärt allteftersom arbetsmarknaden blev mer dynamisk. Andelen personer med visstidsanställning bland alla anställda (20–64 år) ökade något från 12,6 % 2020 till 13 % 2021. Den nådde 13,1 % andra kvartalet 2022 (0,8 procentenheter högre än samma kvartal 2020), vilket fortfarande är lägre än fjärde kvartalet 2019 (13,9 %). År 2021 var siffrorna högre bland kvinnor (13,8 % jämfört med 12,2 % för män) och för unga arbetstagare (15–24 år) (50,9 % jämfört med 12,9 % respektive 6,5 % för åldersgrupperna 25–54 respektive 55–64 år – se även avsnitt 2.3). Andelen anställda med visstidsanställningar var också betydligt högre för lågkvalificerade (19,2 % år 2021) jämfört med medel- och högkvalificerade (11,7 % respektive 12,2 %). Antalet egenföretagare (20–64 år) minskade med 0,9 miljoner mellan 2019 och 2021. Kvartalsvis fanns det 25,7 miljoner egenföretagare andra kvartalet 2022, vilket var 0,6 miljoner färre än fjärde kvartalet 2019. Sysselsättningen växer parallellt med vakansgraden, vilket belyser behovet av att ytterligare stödja deltagandet på arbetsmarknaden, jobbmatchningen och övergångarna. Vakansgraden inom industrin, byggsektorn och tjänstesektorn var 3 % andra kvartalet 2022 i EU-27 (3,2 % i euroområdet), vilket är 0,8 (0,9) procentenheter högre än andra kvartalet 2021 och även högre än nivåerna före pandemin (2,1 % fjärde kvartalet 2019 för EU och 2,2 % för euroområdet). Det finns emellertid betydande skillnader mellan medlemsstaterna och mellan olika yrken (se avsnitt 2.1). Även om nya bevis tyder på att ökningen inte är ett strukturellt fenomen är en noggrann övervakning av vakansgraden avgörande för bedömningen av potentiella obalanser på arbetsmarknaden. I avsnitt 2.3 analyseras de anpassningar som görs av de offentliga arbetsförmedlingarna för att förbättra ändamålsenligheten och effektiviteten i matchningen av arbetssökande med lediga platser, inbegripet digitala och personliga tjänster samt partnerskap med arbetsgivare och sociala tjänster. Överlag har arbetslöshetssiffrorna i de flesta EU-medlemsstater och i euroområdet närmat sig eller legat under nivåerna före krisen. Arbetslösheten (15–74 år) i EU fortsatte att minska till 6,1 % andra kvartalet 2022 (den lägsta nivån någonsin) och långt under den senaste toppnoteringen på 7,8 % för tredje kvartalet 2020. I euroområdet låg arbetslösheten något högre på 6,6 % andra kvartalet 2022 (2,1 procentenheter över värdet för tredje kvartalet 2020). Månadsuppgifterna visar att arbetslösheten har fortsatt att minska, ner till 6 % i EU i augusti 2022 (6,6 % i euroområdet), och att den ligger under nivåerna före krisen. Det finns emellertid betydande skillnader mellan medlemsstaterna (se avsnitt 2.1). Andra kvartalet 2022 uppgick långtidsarbetslösheten i EU till 2,4 % av befolkningen i arbetskraften (2,7 % i euroområdet), vilket är 0,2 procentenheter respektive 0,3 procentenheter lägre än fjärde kvartalet 2019. Kvinnors resultat på arbetsmarknaden fortsätter att förbättras, även om det fortfarande finns betydande klyftor mellan könen. Resultatet steg till 67,7 % år 2021 (20–64 år), 1,6 procentenheter högre än 2020, medan det för män ökade till 78,5 %, 1,3 procentenheter högre än 2020 – se figur 1.1.1. Kvartalsvis låg sysselsättningsgraden för kvinnor på 69,5 % andra kvartalet 2022, 2,1 procentenheter högre än första kvartalet 2021 och över nivån före krisen på 67,3 % fjärde kvartalet 2019. Skillnaden i sysselsättning mellan kvinnor och män ligger nästan oförändrad på 10,7 procentenheter andra kvartalet 2022, 0,2 procentenheter under nivån för andra kvartalet 2021. Kvinnors arbetskraftsdeltagande (20–64 år) ökade till 74,1 % andra kvartalet 2022, 1,8 procentenheter mer än fjärde kvartalet 2019, medan det för män (84,8 %) var 1 procentenhet högre än fjärde kvartalet 2019. Ungdomars resultat på arbetsmarknaden har förbättrats på senare tid, men de är fortfarande långt ifrån nivåerna före krisen i vissa medlemsstater. Trots ett positivt resultat överlag har ungdomssysselsättningsgraden (15–24 år) ännu inte återhämtat sig från covid-krisen – med 32,7 % år 2021 ligger den fortfarande 0,8 procentenheter under den nivå som nåddes 2019 – se figur 1.1.1. Den senaste tidens utveckling visar på en snabb förbättring, då man nådde 34,9 % andra kvartalet 2022 (1,5 procentenheter över fjärde kvartalet 2019). När det gäller ungdomsarbetslösheten (15–24 år) minskade den från 18,3 % första kvartalet 2021 till 14,3 % andra kvartalet 2022. På årsbasis är den 16,6 % 2021, och är fortsatt mer än 1 procentenhet över nivån före pandemin. Sammanlagt var det omkring 9,3 miljoner ungdomar (15–29 år) som varken arbetade eller studerade 2021 (13,1 %), och omkring 8,3 miljoner andra kvartalet 2022 (11,7 %). Figur 1.1.1: Sysselsättningsgraden har återhämtat sig till nivåerna före pandemin eller högre, på grund av förbättringar bland ungdomar, kvinnor och högkvalificerade Sysselsättningsgrad per kön, åldersgrupp och utbildningsnivå i EU-27, säsongrensade data, ej kalenderkorrigerade (i %)

Källa: Eurostat, [ lfsi_emp_a ] och [lfsa_egaed] , EU:s arbetskraftsundersökning. Deltagandet på arbetsmarknaden fortsätter att öka, med starkare dynamik bland äldre vuxna och kvinnor. Arbetskraftsdeltagandet i EU i åldrarna 20–64 år var 73,6 % år 2021, vilket är 0,4 och 1,3 procentenheter högre än 2019 respektive 2020. Andra kvartalet 2022 uppgick det till 79,4 %, 1,1 procentenheter högre än ett år tidigare och 1,4 procentenheter över nivån för fjärde kvartalet 2019. Drivkraften bakom ökningen är fortsatt till stor del äldre personer och kvinnor. Förändringarna i arbetskraftsdeltagandet för åldersgruppen 55–64 år (upp med 3,1 procentenheter från 62,3 % fjärde kvartalet 2019 till 65,4 % andra kvartalet 2022) var tre gånger högre än ökningen för åldersgrupperna 15–24 år (med 1 procentenhet) och 25–54 år (med 1,2 procentenheter). Antalet högutbildade arbetstagare i ekonomin har ökat jämte skillnaderna i sysselsättning efter kompetensnivå. Antalet personer (25–64 år) med högre utbildning som förvärvsarbetar ökade med 2,6 % under 2021, medan sysselsättningen för låg- och medelutbildade arbetstagare (dvs. Isced 0–2 och 0–4) minskade med 0,5 % respektive 1,9 % – se figur 1.1.1. Skillnaden i sysselsättningsgrad mellan lågutbildade och högutbildade arbetstagare uppgick till 30,1 procentenheter 2021, vilket var 1 procentenhet högre än 2020 (se avsnitt 2.2). Resultaten på arbetsmarknaden för personer födda utanför EU återhämtade sig till nivåerna före krisen, men det finns fortfarande betydande skillnader jämfört med EU-medborgare. År 2021 var sysselsättningsgraden (20–64 år) för personer födda utanför EU 66,7 %, fortfarande 1 procentenhet lägre än 2019 års nivå och 6,4 procentenheter lägre än för infödda. Den kvartalsvisa sysselsättningsgraden för personer födda utanför EU var 69,3 % andra kvartalet 2022, 1,5 procentenheter högre än fjärde kvartalet 2019 – se figur 1.1.2. Arbetslösheten (15–74 år) hos den utanför EU födda befolkningen var 11,8 % 2021, 0,6 procentenheter lägre än 2020 (se avsnitt 2.2). Arbetslösheten bland kvinnor som inte är födda i EU är jämförelsevis högre (13,2 % 2021) än bland män som inte är födda i EU (10,7 %). Kvartalsvis fortsatte arbetslösheten för personer födda utanför EU (9,8 % andra kvartalet 2022) sin nedåtgående trend sedan första kvartalet 2021 (13,5 %) och ligger för närvarande 0,8 procentenheter under nivån för fjärde kvartalet 2019. Nya uppgifter belyser de största hindren för personer födda utanför EU (15–74 år) när det gäller att få ett lämpligt arbete i värdlandet (t.ex. brist på erkännande av formella kvalifikationer, avsaknad av språkkunskaper eller begränsad rätt till arbete på grund av medborgarskap eller uppehållstillstånd). Figur 1.1.2: Det finns betydande skillnader i arbetsmarknadsresultat mellan personer födda i EU-27 och personer födda utanför EU-27 Sysselsättning, arbetslöshet och arbetskraftsdeltagande baserat på ursprungsland (EU-27 eller tredjeland), säsongrensade data, inte kalenderjusterade (i %) Anmärkning: Ålderskohorterna 20–64 år för sysselsättning och arbetskraftsdeltagande, 15–74 år för arbetslöshet. Källa: Eurostat, [ lfsq_ergacob ], [ lfsq_urgacob ] och [ lfsq_argacob ], EU:s arbetskraftsundersökning. 1.2 Sociala trender Hushållens realinkomster ökade i EU under 2021 till följd av återhämtningen efter covid-19 och på grund av att de politiska åtgärderna för att mildra pandemins effekter delvis fortsatte att tillämpas. Den ökade inflationen förväntas påverka köpkraften framöver. Tillväxten av hushållens reala disponibla bruttoinkomst (GDHI, kvartalsvis, på 12-månadersbasis) återhämtade sig under 2021 till i genomsnitt nivåerna före pandemin (2 % jämfört med i genomsnitt 2,2 % under 2018–2019) – se figur 1.2.1. Den uppgick till anmärkningsvärda 4,5 % andra kvartalet 2021 och det mer måttliga 1,7 % tredje kvartalet 2021, för att därefter minska ytterligare fram till andra kvartalet 2022. Drivkraften för denna tillväxt var återhämtningen under 2021, vilken också möjliggjorde en gradvis utfasning av nödåtgärderna. En viktig faktor bakom avmattningen var den snabba minskningen av bidraget till ersättningar till anställda och egenföretagare i reala termer, som stod i kontrast med den kraftiga ökningen av BNP i fasta priser från tredje kvartalet 2021 till första kvartalet 2022. En viktig faktor bakom denna trend är den snabba ökningen av inflationen (se avsnitt 1.1), som kraftigt begränsade bidraget från ersättningarna till anställda till tillväxten av hushållens disponibla bruttoinkomster under andra kvartalet 2022, trots en gynnsam utveckling av de nominella lönerna (se avsnitt 2.1.1 för mer information). Till följd av detta minskade hushållens reala inkomster under andra kvartalet 2022 för första gången sedan covid-19-chocken under andra kvartalet 2020 och för andra gången efter krisen 2013. Förutom de genomsnittliga förändringarna av realinkomsterna finns det avsevärda skillnader mellan inkomstnivåerna, eftersom låg- och en del medelinkomsthushåll, som lägger större andelar av sina utgiftskorgar på energi och livsmedel, drabbades av en större än genomsnittlig inverkan av prisförändringarna (se även ruta 7 i avsnitt 2.4.1 om effekten av prisökningar och energifattigdom). Figur 1.2.1: Den senaste tidens prisökningar har haft en negativ inverkan på återhämtningen av tillväxten av hushållens samlade reala inkomster efter covid-19-krisen Tillväxten av hushållens reala disponibla bruttoinkomst och dess viktigaste komponenter och den reala BNP-tillväxten (EU-27, kvartalsvis tillväxttakt på 12-månadersbasis) Anmärkningar: Beräkningar från GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering. Hushållens nominella disponibla bruttoinkomst har justerats med användning av prisindex för hushållens slutliga konsumtionsutgifter. Den reella tillväxten i hushållens disponibla bruttoinkomst för EU har uppskattats som ett viktat genomsnitt av medlemsstaternas värden för de som hade tillgängliga kvartalsuppgifter på grundval av ESA2010 (totalt 95 % av hushållens disponibla bruttoinkomst i EU). Källa: Eurostat, nationalräkenskaper [ nasq_10_nf_tr ] och [ namq_10_gdp ]. Uppgifterna är inte säsongrensade. På det hela taget verkar inkomstskillnaderna ha varit i stort sett stabila i EU under covid-19-krisen. Förhållandet mellan övre och undre inkomstkvintil för de översta och understa kvintilerna (S80/S20) var 4,97 år 2021, mot ett värde på 4,89 år 2020 (med avseende på inkomsterna för 2020 respektive 2019). Den övergripande stabiliteten i inkomstskillnaderna under det år då pandemin bröt ut är ett resultat av det omfattande offentliga stöd som infördes av medlemsstaterna, även med hjälp av EU, och av de starka automatiska stabilisatorerna via skatte- och bidragssystemen, som mildrade effekterna särskilt för utsatta grupper. Eurostats snabbstatistik över det genomsnittliga förhållandet mellan övre och undre inkomstkvintil i EU för inkomståret 2021 visar också på stabilitet, och återspeglar effekterna av återhämtningen och den partiella förlängningen av de politiska interventionerna för att mildra krisens negativa socioekonomiska effekter. Mot bakgrund av den senaste utvecklingen, däribland energikrisen och det därmed sammanhörande inflationstrycket, kommer det att vara viktigare att övervaka utvecklingen av ojämlikheter i framtiden. Bedömningen av de politiska åtgärdernas fördelningseffekter är avgörande för att se till att de åtgärder som vidtas bidrar till att ytterligare minska inkomstskillnaderna och bekämpa fattigdomen. Andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning låg i stort sett på en stabil nivå trots covid-19-krisen. Under 2021 uppgick andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning till 21,7 % i EU, praktiskt taget oförändrat från föregående år (21,6 %). Denna stabilitet kommer efter en allmän minskning av antalet personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning i EU-27 under det senaste årtiondet, och återspeglar den dämpande effekten av politiska åtgärder som antagits i medlemsstaterna och på EU-nivå under covid-19-krisen – se figur 1.2.2. Figur 1.2.2: Antalet personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning har minskat under det senaste årtiondet och förblivit stabilt efter covid-19-krisen Förändring på 12-månadersbasis av antalet personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning (i tusental, EU-27)

Anmärkning: Uppgifterna avser den nya definitionen av personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning för åren 2016–2021 och den gamla definitionen för åren 2006–2015 (se kapitel 1.4 för mer information). Uppgifter för personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning (ny definition) finns tillgängliga endast från och med 2015. De sammanlagda siffrorna för EU-27 bygger på nationella trender. Om det finns en lucka för en viss medlemsstat eller om uppgifter inte finns tillgängliga anses bidraget till förändringen av antalet personer som löper risk för fattigdom eller utestängning vara noll. Källa: [ ilc_peps01n ] och [ ilc_peps01 ], EU-Silc. Ingen av de tre komponenterna i indikatorn för personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning visade på några betydande förändringar på EU-nivå under 2021. År 2021 var fattigdomsrisken stabil i EU med 16,8 % (16,7 % år 2020, avser inkomståret 2019). Enligt Eurostats snabbstatistik beräknas andelen personer som löper risk för fattigdom förbli stabil på EU-nivå även under inkomståret 2021. Den allvarliga materiella och sociala fattigdomen minskade något under 2021, från 6,8 % till 6,3 %, vilket var en fortsättning av den nedåtgående trenden från tidigare år. Andelen personer som bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet, som hade minskat sedan 2015, ökade något, med 0,6 procentenheter, till 8,9 % år 2021 (med avseende på situationen under föregående kalenderår). Denna övergripande stabilitet i siffror beror på den dämpande effekten av systemen för korttidsarbete och de andra åtgärderna för att bevara arbetstillfällen, som motverkade effekterna av de nödvändiga nedstängningarna. De ökande effekterna av sociala transfereringar (utom pensioner) på fattigdomsminskningen under pandemins första år vittnar ytterligare om de positiva effekterna av de avgörande politiska åtgärderna mot covid-19 på medlemsstats- och EU-nivå. År 2021 (med avseende på inkomsterna för 2020) minskade de sociala transfereringarna fattigdomen i EU med i genomsnitt mer än en tredjedel (36,3 %). De sociala transfereringarnas inverkan på fattigdomsminskningen hade överlag varit stabil på omkring 32 %, med mindre fluktuationer sedan 2015, men ökade till oförutsedda nivåer 2021 (med 3,3 procentenheter, dvs. 10 %). Energifattigdomen minskade fram till första halvåret 2021, men förväntas stiga framöver, till följd av den pågående energikrisen. Innan energipriserna började stiga avsevärt under 2022 på grund av Rysslands aggressionskrig mot Ukraina var den allmänna trenden för energifattigdomen (mätt på konventionellt sätt på EU-nivå som andelen personer som inte kan hålla sina hem tillräckligt varma) att den minskade på EU-nivå, ned till 6,9 % år 2021 från 9,6 % år 2015. Under denna period förblev dock andelen mycket högre för den del av befolkningen som löper risk för fattigdom, upp till mer än dubbelt så hög år 2021 (16,4 %). Den senaste tidens stigande energipriser är en utmaning för de framsteg som gjorts under de senaste åren och riskerar att öka energifattigdomen över hela inkomstfördelningen – se ruta 7 i avsnitt 2.4.1. Kommissionen lade fram ett antal initiativ som kommer att hjälpa medlemsstaterna att minska energifattigdomen och effekterna av de stigande energipriserna, särskilt för låginkomsthushåll. Redan i oktober 2021 antog kommissionen ett meddelande om att ta itu med stigande energipriser, och lade fram en verktygslåda för att hantera effekterna av prisökningarna och stärka motståndskraften mot chocker, vilken i september 2022 följdes av ett förslag till rådsförordning för att komma till rätta med prishöjningarna och minska trycket på hushållen i hela EU. Fattigdom bland förvärvsarbetande förblir en utmaning för EU:s medlemsstater. Andelen förvärvsarbetande personer i arbetsför ålder som löper risk för fattigdom i EU ökade något från 2010 till 2019 (med 0,5 procentenheter), men förblev stabil mellan 2020 och 2021 (med avseende på 2020 års inkomster) och minskade med endast 0,1 procentenheter till 8,9 %. Begränsningen av fattigdom bland förvärvsarbetande under pandemins första år är också ett resultat av medlemsstaternas snabba politiska ingripanden med stöd av EU. Eftersom de mildrande politiska åtgärderna till stor del har fasats ut måste fattigdomen bland förvärvsarbetande, särskilt för utsatta grupper, övervakas noga, även mot bakgrund av inflationens negativa inverkan på reallönerna på senare tid. Andelen barn som riskerade fattigdom eller social utestängning låg också i stort sett på en stabil nivå under covid-19-krisen. Andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning var 2021 24,4 % för barn, endast 0,4 procentenheter högre än 2020, och är fortfarande betydligt lägre än 2015 (27,4 %). Andelen barn som lever i hushåll som lider av inkomstfattigdom (andelen barn som löper risk för fattigdom) låg i stort sett stabilt 2021 (med avseende på inkomståret 2020) på 19,5 % (endast något högre än 19,2 % året innan), medan indikatorn för andelen barn som bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet år 2021 (med hänvisning till situationen under föregående kalenderår) låg på 8,3 %, vilket är en ökning från 7,6 % år 2020 (med avseende på inkomståret 2019). Den allvarliga materiella och sociala fattigdomen hos barn är tillbaka på nivåerna före pandemin med 7,5 % år 2021, en minskning från 8,3 % år 2020. Risken för fattigdom eller social utestängning bland äldre (65+) har ökat sedan 2015. Andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning för personer över 65 år 2021 var högre än 2015 (19,6 % jämfört med 18 %). Ökningen berodde på en stadig ökning av inkomstfattigdom, som nu är högre bland äldre än bland befolkningen i arbetsför ålder (18–64 år) (21,6 %), främst till följd av de stigande inkomsterna för personer i arbetsför ålder. Den materiella fattigdomen bland äldre har fortsatt att minska och uppgick 2021 till 5,3 % (en minskning från 7,4 % år 2015) jämfört med 6,3 % för befolkningen i arbetsför ålder. Vissa befolkningsgrupper löper större risk för fattigdom eller social utestängning än den totala befolkningen. Trots en allmän minskning i alla medlemsstater 2021 är andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning fortsatt högre för personer med funktionsnedsättning och personer med invandrarbakgrund än för hela befolkningen respektive den infödda befolkningen. Fattigdom och social utestängning bland romer förblev i stort sett oförändrade under pandemin, men är fortfarande mycket högre än för resten av befolkningen, med ännu större skillnader för barn. 1.3 EU:s överordnade och nationella mål fram till 2030 I handlingsplanen för pelaren lade kommissionen fram överordnade EU-mål för 2030 om sysselsättning, kompetens och fattigdomsminskning som välkomnades av EU:s ledare i Porto och av Europeiska rådet i juni 2021, och uppmanade medlemsstaterna att definiera sina egna nationella mål som ett bidrag till denna gemensamma strävan . Genom det sociala åtagandet från Porto den 7 maj 2021 uppmanades medlemsstaterna också att sätta upp ambitiösa nationella mål som, med vederbörlig hänsyn till varje lands utgångsläge, bidrar på ett lämpligt sätt till att EU:s mål uppnås. I Portoförklaringen från den 8 maj 2021 betonade EU:s ledare vikten av att noggrant följa framstegen med genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter och EU:s överordnade mål för 2030, även på den högsta nivån. Stats- och regeringscheferna välkomnade EU:s överordnade mål vid Europeiska rådets möte den 24–25 juni 2021, i linje med Portoförklaringen. Mellan september 2021 och juni 2022 lade medlemsstaterna, på kommissionens uppmaning, fram sina nationella mål. Dessa har varit föremål för intensiva samråd, i de flesta fall med deltagande av olika intressenter, däribland nationella parlament, arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer, lokala myndigheter och medlemmar av den akademiska världen. Nationella mål diskuterades vid bilaterala möten med kommissionens avdelningar, och multilaterala diskussioner ägde rum i sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd. Den nationella processen för fastställande av mål slutfördes i juni 2022, där de nationella mål som lagts fram av alla medlemsstaterna (se tabell 1.3.1) diskuterades. De flesta medlemsstater (21) sätter också upp kompletterande mål på minst ett område. I de flesta fall inkluderade medlemsstaterna (19) ett kompletterande mål om att minska antalet barn som löper risk för fattigdom eller social utestängning, och i ett stort antal fall lade de fram kompletterande mål om att minska skillnaden i sysselsättning mellan kvinnor och män, öka andelen människor med minst grundläggande digital kompetens och minska andelen ungdomar som varken arbetar eller studerar. Tabell 1.3.1: EU:s överordnade mål och nationella mål för 2030 per medlemsstat Sysselsättning (%) Vuxenutbildning (%) Fattigdomsminskning

(personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning, tusental) EU:s överordnade mål 78,0 60,0 –15 000 Alla medlemsstater tillsammans 78,5 57,6 –15 600* BE 80,0 60,9 –279 BG 79,0 35,4 –787 CZ 82,2 45,0 –120 DK 80,0 60,0 –301) DE 83,0 65,0 –1 2002) EE 81,3 52,3 –39 IE 78,2 64,2 –90 EL 71,1 40,0 –860 ES 76,0 60,0 –2 815 FR 78,0 65,0 –1 100 HR 75,0 55,0 –298 IT 73,0 60,0 3 200 CY 80,0 61,0 –10 LV 80,0 60,0 –95 LT 80,7 53,7 –223 LU 77,6 62,5 –4 HU 85,0 60,0 –292 MT 84,6 57,6 3) NL 82,5 62,0 –163 AT 79,9 62,0 –204 PL 78,3 51,7 –1 500 PT 80,0 60,0 –765 RO 74,7 17,4 –2 532 SI 79,5 60,0 –9 SK 76,5 50,0 –70 FI 80,0 60,0 –100 SE 82,0 60,0 –15 Anmärkning: *) Den sammanlagda siffran för fattigdomsminskningsmålet för alla medlemsstater motsvarar minst 15,6 miljoner exklusive de medlemsstater som inte uttrycker sitt mål som nivåer avseende personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning. 1) Danmark uttrycker sitt nationella mål för fattigdomsminskning som en minskning av antalet personer som bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet med 30 000. 2) Tyskland uttrycker sitt nationella mål för fattigdomsminskning som en minskning av antalet personer som bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet med 1,2 miljoner. 3) Malta uttrycker sitt nationella mål för fattigdomsminskning som en minskning av andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning med 3,1 procentenheter. En hög sysselsättningsnivå är en viktig prioritering för 2030 för att säkerställa att alla kan delta fullt ut i ekonomin och samhället. När arbetsmarknaden återhämtade sig efter covid-19-krisen ökade den genomsnittliga sysselsättningsgraden i EU till 73,1 % år 2021, vilket är 4,9 procentenheter lägre än, men närmar sig, EU:s överordnade mål på 78 % för 2030 – se figur 1.3.1. Medlemsstaterna fastställde ambitiösa nationella mål för 2030 för sysselsättningsgraden, motsvarande en hög nivå totalt på 78,5 %. Många av dem satte sitt nationella mål över EU:s överordnade mål på 78 %. Medlemsstater som hade lägre nivåer från början tenderade att sätta upp relativt sett mer ambitiösa mål, vilket stöder den uppåtgående konvergensen i unionen. År 2021 närmade sig sysselsättningsgraden de nationella målen i de flesta medlemsstater – se figur 1.3.2. Figur 1.3.1: Sysselsättningsgraden i EU ökade efter covid-19-krisen

Sysselsättningsgraden i EU-27 och det därmed förknippade överordnade EU-målet för 2030

(20–64-åringar, i %) Källa: Eurostats [ lfsi_emp_a ], EU:s arbetskraftsundersökning. Figur 1.3.2: Medlemsstaterna har satt upp ambitiösa nationella mål för sysselsättning och nästan alla registrerade sysselsättningstillväxt år 2021 Sysselsättningsgrad (2020 och 2021, 20–64-åringar, i %) och de relaterade nationella målen för 2030 för medlemsstaterna Källa: Eurostat, [ lfsi_emp_a ] och tabell om de nationella målen för 2030 . EU:s ambitiösa överordnade mål för 2030 avseende vuxnas deltagande i utbildning återspeglar behovet av att säkerställa att arbetstagarnas potential att bidra till den ekonomiska tillväxten bibehålls. Ett sådant bidrag kräver anställbarhet och anpassningsförmåga samt att man kan göra övergångar, även med tanke på den gröna och den digitala omvandlingen, men även innovationsförmåga och en förmåga att öka produktiviteten. Att utveckla lämpliga färdigheter är en viktig möjliggörande faktor för alla. Det därmed förknippade överordnade målet fastställs som indikatorn ”vuxnas deltagande i utbildning under de senaste tolv månaderna”, som kommer att vara tillgänglig vartannat år från och med 2023. Indikatorvärdena ökade från 2007 till den senaste tillgängliga datapunkten för 2016 – se figur 1.3.3. Denna förbättringstakt måste upprätthållas för att nå målet på EU-nivå senast 2030. Medlemsstaterna fastställer sina nationella kompetensmål på olika ambitionsnivåer, i linje med behovet av att bidra till EU:s överordnade mål. Sammanlagt motsvarar dessa mål ett samlat åtagande på 57,6 % (något under EU:s överordnade mål på 60 %) – se figur 1.3.4. Figur 1.3.3: Vuxnas deltagande i utbildning visar på en uppåtgående trend som måste bibehållas för att nå EU:s överordnade mål för 2030 Vuxnas deltagande i lärande under de senaste tolv månaderna i EU-27 och EU:s överordnade mål för 2030 (20‑64 åringar, i %) Källa: Eurostats särskilda utdrag från vuxnas deltagande i lärande under de senaste tolv månaderna med undantag för handledd utbildning på arbetsplatsen, från vuxenutbildningsundersökningen, som finns tillgänglig online . Figur 1.3.4: Betydande insatser krävs på medlemsstatsnivå för att uppnå de nationella kompetensmålen och bidra till ambitionerna på EU-nivå Vuxnas deltagande i utbildning under de senaste tolv månaderna (2011 och 2016, 20–64-åringar, i %) och medlemsstaternas nationella mål för 2030 Källa: Eurostats särskilda utdrag från vuxnas deltagande i utbildning under de senaste tolv månaderna med undantag för handledd utbildning på arbetsplatsen, från vuxenutbildningsundersökningen, som finns tillgänglig online , och tabellen över de nationella målen för 2030 . En ambitiös minskning av fattigdom och social utestängning är avgörande för att säkerställa en inkluderande tillväxt och en uppåtgående konvergens i EU. EU:s relaterade överordnade mål är att minska antalet personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning med minst 15 miljoner senast 2030. Trenden före pandemin är i linje med den minskning som krävs för att närma sig detta mål – se figur 1.3.5. Under 2020 och 2021 ökade antalet personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning, men detta kan bero på en falsk statistisk indikation. Ett antal medlemsstater har fastställt egna nationella mål på ambitiösa nivåer, som tillsammans utgör en minskning av antalet personer i EU som löper risk för fattigdom eller social utestängning med 15,6 miljoner fram till 2030 (vilket överstiger EU:s överordnade mål på 15 miljoner), om man bara räknar de medlemsstater som har använt indikatorn personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning vid fastställandet av sina nationella mål – se figur 1.3.6. Om man även räknar Danmark, Tyskland och Malta, som har använt andra indikatorer för att fastställa målen, skulle den resulterande samlade ambitionen för fattigdomsminskning bli ännu högre. Figur 1.3.5: En nedåtgående trend när det gäller personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning observerades före pandemin, men fler insatser krävs för att nå EU:s överordnade mål för 2030 Förändring av nivån i EU-27 avseende personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning och EU:s relaterade överordnade mål för 2030 (hela befolkningen, i tusental personer)

Anmärkning: Avbrott i serien 2020 (se fotnot 21). Källa: Eurostats [ ilc_peps01n ], EU-Silc. Figur 1.3.6: Ett antal medlemsstater satte upp ambitiösa nationella mål Förändringar av nivåerna rörande personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning från 2019 till 2021 och de nationella målen för 2030 (hela befolkningen, i tusental personer) Anmärkning: Avbrott i serien 2020 för DE, FR, IE, DK och LU. Avbrott i serien 2021 för LU. DK och DE uttrycker sitt nationella mål som en minskning av antalet personer som bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet med 30 000 respektive 1,2 miljoner. MT uttrycker sitt nationella mål som en minskning av andelen personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning med 3,1 procentenheter. Källa: Eurostats [ ilc_peps01n ], och tabellen över de nationella målen för 2030 . 1.4 Översikt över utmaningar på grundval av den sociala resultattavlan Den sociala resultattavlan stöder övervakningen av den europeiska pelaren för sociala rättigheter och bidrar till att bedöma viktiga sysselsättningsrelaterade och sociala utmaningar i medlemsstaterna. Den sociala resultattavlan, som föreslogs i sin nuvarande form av kommissionen i handlingsplanen för pelaren från mars 2021 och därefter diskuterades med sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd, omfattar på ett heltäckande sätt principerna i pelaren, och är det viktigaste kvantitativa verktyget för att övervaka framstegen mot genomförandet av pelaren inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Huvudindikatorerna i den sociala resultattavlan godkändes av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) den 14 juni 2021. Resultattavlan kompletterar de befintliga övervakningsverktygen, i synnerhet verktyget för bedömning av sysselsättningssituationen och verktyget för bedömning av situationen för det sociala skyddet. Analysen i 2023 års gemensamma sysselsättningsrapport bygger på de huvudindikatorer i den sociala resultattavlan som godkänts av rådet. Huvudindikatorerna är förenliga med principerna om enkelhet, tillgänglighet, jämförbarhet och statistisk tillförlitlighet. Indikatorerna, som är kopplade till vart och ett av de tre kapitlen i pelaren, är följande: ·Lika möjligheter oVuxnas deltagande i utbildning under de senaste 12 månaderna (åldersgruppen 25–64 år) oUnga med högst grundskoleutbildning (i % av befolkningen 18–24 år) oAndel personer med minst grundläggande digitala färdigheter (i % av befolkningen 16–74 år) oUnga som varken arbetar eller studerar (i % av hela befolkningen 15–29 år) oSkillnad i sysselsättning mellan kvinnor och män (i procentenheter) oFörhållande mellan övre och undre inkomstkvintil (S80/S20) ·Rättvisa arbetsvillkor oSysselsättningsgrad (i % av befolkningen 20–64 år) oArbetslöshet (% av befolkningen i arbetskraften 15–74 år)

oLångtidsarbetslöshet (% av befolkningen i arbetskraften 15–74 år) oHushållens disponibla bruttoinkomst (GDHI) per capita (2008 = 100) ·Socialt skydd och social inkludering oAndel personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning (i % av hela befolkningen) oAndel barn som löper risk för fattigdom eller social utestängning (i % av befolkningen 0–17 år) oEffekter av sociala transfereringar (utom pensioner) när det gäller fattigdomsminskning (i % minskning av andelen personer som löper risk för fattigdom) oSkillnad i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning (åldersgruppen 20–64 år) oAndel av befolkningen i hushåll med hög boendeutgift i förhållande till den disponibla inkomsten (i % av hela befolkningen) oBarn under tre år i formell barnomsorg (% av befolkningen under tre år) oAndel som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov (% av befolkningen över 16 år) Huvudindikatorn ”Skillnad i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning” har för närvarande gemenskapsstatistik över inkomst- och levnadsvillkor som statistisk källa, men för att förbättra noggrannheten kommer EU:s arbetskraftsundersökning att börja användas 2022 för att tillhanda uppgifter från och med 2023. Kommissionens avdelningar, däribland Eurostat, kommer att fortsätta övervaka dess kvalitet och granska indikatorn på medellång sikt när uppgifter från arbetskraftsundersökningen blir tillgängliga. De kommer