Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "För en europeisk numreringsmiljö - Grönbok om en numreringspolitik för teletjänster i Europa"

(97/C 287/05)

Den 26 november 1997 beslutade Europeiska kommissionen i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för transport och kommunikation, som var ansvarig för kommitténs förberedande arbete, antog sitt yttrande den 5 maj 1997. Föredragande var Michael Mobbs.

Vid sin 346:e plenarsession (sammanträdet den 28 maj 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 89 röster för och 1 röst emot.

1. Inledning

1.1. Den 1 januari 1998 kommer teletjänster och teleinfrastrukturer att vara helt avreglerade i Europeiska unionen (med undantag för några medlemsstater). Detta datum kan komma att förlora sin betydelse om inte samtliga nationella åtgärder för genomförande vidtas och efterlevs.

1.2. Dessutom krävs det fortfarande åtgärder för att teleoperatörerna, tjänsteleverantörerna, företagen och användarna fullt ut skall kunna dra fördel av avregleringen. Samtidigt måste man garantera ett adekvat skydd av konsumenternas och användarnas intressen. Numreringsreformen är en sådan åtgärd, eftersom antalet nummer är begränsat samtidigt som varje snabb tillväxt av nya tjänster medför en ständigt stigande efterfrågan på fler nummer av dem som tillhandahåller teletjänster. Tillgången på nummer är därför ett nyckelelement när konkurrensen ökar. Dessutom har det noterats att ännu fler nummer kan komma att krävas för att tillfredsställa kraven på tjänster som blir tillgängliga till följd av tekniska framsteg och den ökande populariteten när det gäller tjänster som personsökning, ytterligare telefonlinjer för fax eller modem i hemmet (jämte företagens ökade användning), mobiltelefoner, kabel-TV etc. Resultaten av världshandelsorganisationens (WTO) förhandlingar om grundläggande telekommunikationer, där 69 deltagare erbjöd sig att avreglera sina inhemska telekommunikationssystem, antas orsaka en enorm tillväxt på den globala telekommunikationsmarknaden och kommer därför att öka de globala tjänsteleverantörernas krav på fler och fler nummer.

1.3. Grönboken från 1995 om avreglering av hela infrastrukturen för telekommunikation () angav numreringen som "en viktig möjliggörande faktor - en central punkt vid avregleringen av marknaden och införandet av konkurrens". Det ansågs nödvändigt att säkerställa att "utvecklingen av telenät och -tjänster inte hindras på grund av nummerplaneringen" och att "denna utmaning måste bemötas genom noggrant handhavande av de övergripande nummerplanerna på global, europeisk och nationell nivå". Med hänsyn till dessa mål kräver direktiv 96/19/EG () att medlemsstaterna före den 1 juli 1997 garanterar att det finns tillräckligt många nummer tillgängliga för teletjänster. Numren måste fördelas på rättvisa och icke-diskriminerande grunder som medger insyn, vilket är ett avgörande villkor för en effektiv konkurrens, nyskapande och valmöjligheter för konsumenterna.

1.4. Kommissionen har utarbetat denna grönbok för att ge förslag till sätt att i framtiden behandla frågor som rör numreringen i Europa och för att starta en aktiv debatt bland intresserade parter i syfte att ha en huvudplan färdig till den 1 januari 1998.

1.5. Nedan redogörs för de huvudsakliga aktörer och faktorer som beaktas.

1.5.1. Andra huvudaktörer än kommissionen:

- De nationella tillsynsmyndigheterna. Både direktiv 88/301/EEG och 90/388/EEG kräver att medlemsstaterna upprättar nationella tillsynsmyndigheter för att garantera att de reglerande åtgärderna skiljs från själva driften och de tjänster som teleorganisationerna erbjuder.

- Europeiska konferensen för förvaltning av post och telekommunikation (CEPT), en organisation som omfattar över 40 medlemmar från Europa, Europeiska kommittén för reglering på telekommunikationsområdet (ECTRA) och Europeiska telekommunikationskontoret (ETO). ECTRA och ETO är organ som upprättats under CEPT med särskilt ansvar för licenser, numrering, sammanlänkning etc.

- Europeiska sammanslutningen för publika telenätoperatörer (ETNO) omfattar teleoperatörer i Europa och varje operatör med licens för offentlig rösttelefoni. Diskussioner pågår om den skall öppnas för oberoende mobilteleoperatörer.

- Europeiska institutet för telekommunikationsstandarder (ETSI) som är öppet för alla organ även utanför Europa.

- Europeiska numreringsforumet (ENF) är ett näringslivsforum som diskuterar numrering och dithörande frågor. Organisationer med intresse för numrering, som är representerade på europeisk nivå, kan bli medlemmar.

- Globala system för mobilkommunikation (GSM) samförståndsförklaring (MOU) och i synnerhet den europeiska intresseorganisationen (EIG) som representerar 75 mobilteleoperatörer i Europa.

- Internationella teleunionen - telekommunikationssektorn (ITU-T) som är knuten till Förenta Nationerna och har över 180 suveräna stater som medlemmar (inklusive samtliga EU:s medlemsstater) ansvarar för det internationella telekommunikationssystemet, inklusive numrering. CEPT och ETSI deltar som observatörer vid teleunionens möten.

1.5.2. Faktorer som har betydelse för efterfrågan på nummer:

- Avreglering: upphävandet av alla restriktioner för tillhandahållandet av (röst) telefoni från den 1 januari 1998.

- Val av operatör: möjligheten för kunderna att välja operatör för fjärrsamtal och internationella samtal.

- Portabilitet: avser huvudsakligen möjligheten att behålla sitt telefonnummer när man byter teleföretag.

- Frisamtal: en tjänst (som är gratis för den som ringer).

- Nummertillgänglighet: öppet tillhandahållande av nummer i tillräcklig omfattning för att säkerställa att konkurrensen inte hämmas.

1.6. Medlemsstaterna måste garantera tillgången på nummer för att möjliggöra en effektiv och ekonomisk tjänsteverksamhet inom deras territorium, utöver den internationella trafikens krav. Flera medlemsstater har nyligen upprättat nya nummerplaner. Det måste noteras att kunderna motsätter sig (om)numrering eftersom det är kostsamt, störande och allmänt impopulärt bland användarna/allmänheten. Därför måste alla förändringar av nationella nummerplaner visa att utan sådan förändringar kommer telekommunikationssektorns utveckling att äventyras.

1.7. Mönstret för numreringsreformer visar på mycket olika nationella tillvägagångssätt och kan kanske inte ge svar på många av de grundläggande frågor om konkurrens som uppstår i en miljö med flera olika operatörer. Inte heller ger det ett direkt svar på frågan om kravet på unika Europatäckande nummer för särskilda operatörer eller tjänster, om detta skulle uppstå senare.

2. Kommissionens grönbok

2.1. Kommissionens grönbok förklarar varför en numreringsreform är nödvändig och går igenom de områden som anses vara mest problematiska.

2.1.1. Effektiva teletjänster ses som en central faktor för informationssamhällets utveckling. Numrering är en kommersiell och konkurrensmässig faktor för hela Europas telekommunikationsindustri och har direkta effekter för konsumenterna. Kommissionen anser att en numreringspolitik måste bygga på klart angivna politiska prioriteringar. Dessa omfattar de målsättningar som drivs fram av avregleringsförfarandet och de som är en följd av en snabbt växlande ekonomisk och teknologisk miljö.

2.2. Den nuvarande situationen

2.2.1. Idag regleras numreringspolitiken av ett komplicerat regelverk som upprättats på global, europeisk och nationell nivå inom en övergripande ram som uppställts av ITU-T.

2.2.2. I grönboken medges att mycket redan har åstadkommits:

- Gemensamma Europatäckande nummer för alarmering och telefoniprefix för internationella samtal.

- Ständig utveckling av de nationella tillsynsmyndigheternas oberoende roll.

- Fastställande av ramar utanför Europeiska unionen för samarbete i numreringsfrågor (ENF).

2.2.3. När det gäller den europeiska numreringsmiljön hävdar kommissionen att de befintliga operatörerna och de nya aktörerna på marknaden är klart oeniga om vilket som är det bästa sättet att gå vidare.

2.3. Förslag till åtgärder

2.3.1. Garantera effektiv konkurrens genom att underlätta valet av operatör, nummerportabilitet och strukturera om de nationella nummerplanerna.

2.3.2. Förenkla förutsättningarna för den inre marknaden genom att etablera ett europeiskt telefonnummerutrymme (ETNS), utveckla privata och företagsanknutna nätverk, nationella tillsynsmyndigheter samt genom reglering av numreringen.

2.3.3. Göra anpassningar till informationssamhället genom en långsiktig europeisk nummerplan och namngivning på Internet.

2.3.4. Kommissionen sätter upp delmål med datum för de föreslagna målsättningarna och åtgärderna samt efterfrågar kommentarer.

2.5. I sammanfattningen summerar kommissionen sina förslag och namnger de organ och organisationer, inklusive användare, från vilka man vill ha synpunkter.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Kommittén välkomnar grönboken som en väsentlig del av den uppföljning som är nödvändig efter det oerhört stora steg mot avreglering som kommissionen har tagit sedan grönboken om telekommunikationer () gavs ut 1987.

3.2. Kommittén noterar att kommissionen förutser behovet av åtgärder från medlemsstaternas sida för att kunna garantera att en bristvara, såsom nummer, inte är ytterligare ett hinder för att komma in på marknaden eller på något annat sätt hindrar den nödvändiga utvecklingen av en öppen och konkurrensutsatt marknad för teletjänster, så som den beskrivs i de olika direktiv som skall leda till en fullständig avreglering den 1 januari 1998.

3.3. När kommissionen överväger vilka förslag som skall antas som konkreta åtgärder bör den inte utesluta alternativa lösningar som kan ge "mer värde för pengarna" (både för kunderna och operatörerna) jämfört med dem som tas upp i grönboken.

3.4. Det företas ett antal studier om kostnaden för de olika åtgärder som kommissionen föreslagit och kommittén anser att ytterligare studier kan komma att behövas. Det är beklagligt att rekommendationerna i grönboken kanske inte kommer att genomföras förrän efter januari 1998. Detta får dock inte äventyra en fullständig avreglering och allt vad det kräver.

3.5. Från en praktisk synvinkel bör man notera att de föreslagna tidsramarna för förändringarna olyckligtvis sammanfaller både med det planerade införandet av euron och dataproblemen inför sekelskiftet, vilket skulle kunna resultera i en brist på kunniga dataingenjörer.

3.6. Nummer är en knapp resurs och därför kan begränsningar som införs av medlemsstaterna, nationella tillsynsmyndigheter eller offentliga operatörer orsaka snedvridningar av konkurrensen och negativa effekter för telekommunikationsmarknaden. Detta är en fråga som ständigt måste granskas av dem som har i uppgift att övervaka efterlevnaden av unionens konkurrensregler.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Numreringens betydelse för en effektiv konkurrens

4.1.1. Val av operatör och förhandsval

4.1.1.1. Kommissionen riktar in sig på två huvudtyper av operatörsval:

- Val av operatör: en enkel mekanism som gör det möjligt för kunden att välja operatör genom att använda en kod eller förprogrammerad utrustning för varje samtal. Om kunden inte väljer väljs en fjärrsamtalsoperatör automatiskt av den lokala tillhandahållaren (lokalnätsoperatör) med möjlighet för användaren att välja bort denna vid varje enskilt samtal (lätt tillträde).

- Förhandsval: lokala operatörer/tjänsteleverantörer styr automatiskt en kunds fjärrsamtal och internationella samtal till den fjärrsamtalsoperatör som kunden väljer. Kunden behöver därmed inte slå vissa koder eller förprogrammera särskilda operatörsval vid varje samtal (lika tillträde).

4.1.1.2. Kommissionen förslår att operatörsval införs gradvis:

- från den 1 januari 1998 (lätt tillträde) och

- från den 1 januari år 2000, förhandsval av operatör (lika tillträde) med omvalsmöjlighet vid varje samtal.

4.1.1.3. Vissa medlemsstater har redan infört val av operatör. Med systemet för "lätt tillträde" räknar man med att de befintliga operatörerna kommer att kvarstå som reguljära operatörer för majoriteten av kunder. Detta ger de befintliga operatörerna möjlighet att ompröva sin position på den nationella, europeiska och globala marknaden under förberedelserna för införandet av metoden för lika tillträde då mer kunder (antagligen) kommer att byta till en annan operatör. Kommissionens förslag att använda systemet för lätt tillträde som ett mellanled i ett etappvis tillvägagångssätt och använda metoden för lika tillträde som mål på medellång till lång sikt skulle således kunna innebära en mer gradvis övergång till en öppen och konkurrensutsatt marknad. De faktiska effekterna kommer dock att bero på de berörda marknadernas särdrag.

4.1.1.4. Kommittén inser de allmänna fördelar som föreligger vid val av operatör, som kommer att medföra lägre priser och direkt stimulera ekonomin. Kommittén är också medveten om att industrin är bekymrad över de konsekvenser det kan få för konkurrensen på den inre marknaden om operatörsval tillämpas i några medlemsländer och förhandsval av operatör i andra. Kommittén anser att ett ojämnt införande av operatörsvalsmekanismer skulle kunna leda till snedvridningar på Europas inre marknad. Kommittén anser därför att en harmonisering/synkronisering av införandet av operatörsval och förhandsval allvarligt bör övervägas. Sådana överväganden måste även omfatta en omfattande lönsamhetsanalys. Dessutom bör kommissionen ägna mer uppmärksamhet åt de gränsöverskridande aspekterna i detta sammanhang samt problemen som rör val av operatör i andra länder.

4.1.1.5. De finns goda argument för lika tillträde, dvs. förhandsval av operatör. I länder där konkurrensen är mindre utvecklad och det inte finns några andra underlättande mekanismer, t.ex. effektiva konkurrenslagar, förstärker förhandsvalsmetoden konkurrensen på ett mer effektivt sätt än systemet för lätt tillträde. Den dominerande målsättningen är att garantera att kunderna har optimala möjligheter att välja mellan olika operatörer om de så önskar. Förhandsval, eventuellt i kombination med omvalsmöjlighet samt marknadsföringskampanjer, förstärker konsumenternas medvetenhet om deras valmöjligheter och uppmuntrar dem att utnyttja denna möjlighet i full utsträckning.

4.1.1.6. Där lika tillträde väljs pläderar kommissionen för att kunden skall kunna byta operatör när som helst efter det första förhandsvalet genom en enkel och kostnadsfri mekanism. Kommittén stöder därför förhandsval av operatör som ett viktig medel för att främja konkurrensen på de större telemarknaderna, med förbehåll för en sådan harmonisering/synkronisering som nämns i punkt 4.1.1.4.

4.1.2. Nummerportabilitet

4.1.2.1. Kommissionen föreslår att man så snart som möjligt avskaffar alla tekniska begränsningar som förhindrar nummerportabilitet på lokalnätet och nummerportabilitet i fråga om mobilteletjänster, personliga kommunikationstjänster samt icke-geografiska tjänster. Nummerportabilitet på lokalnätet föreslås vara möjlig i alla stora tätorter senast den 1 januari år 2000. Nummerportabilitet i fråga om mobila och personliga telekommunikationstjänster föreslås också vara möjlig senast den 1 januari 2000.

4.1.2.2. Opinionsundersökningar har visat att 80 till 90 procent av företagskunderna inte skulle kunna tänka sig att byta operatör om de inte får behålla sitt telefonnummer.

4.1.2.3. Kommittén ger sitt fulla stöd till att lokal portabilitet samt portabilitet i fråga om tjänster och tjänsteoperatörer (inklusive nummerportabilitetstjänster) införs så snart som möjligt efter den 1 januari 1998 under förutsättning att det är tekniskt möjligt. För närvarande anses ytterligare nummerportabilitet inte önskvärd eftersom väsentlig prisinformation då skulle försvinna.

4.1.2.4. Om inte kommissionen hjälper till att driva på kommer nummerportabilitet antagligen inte att införas i alla medlemsstater, åtminstone inte inom rimliga tidsramar.

4.1.2.5. När man bestämmer det tidigast möjliga datumet bör man beakta ett antal frågor som förts fram av industrin om hur praktiskt genomförbart och önskvärt (kostnader och fördelar) det är att fastställa gemensamma metoder och säkerställa kompatibilitet mellan olika operatörer som använder olika teknik. Det handlar också om hur man löser frågor som rör servicefunktioner och andra tekniska frågor i synnerhet när det gäller mobila och personliga kommunikationsnätverk ().

4.1.3. Omstrukturering av nationella nummerplaner

4.1.3.1. Kommissionen föreslår en gradvis omstrukturering av de nationella numrerings-systemen:

- Före den 1 juli 1997 måste ett tillräckligt stort antal nummer ställas till förfogande så att i synnerhet nya aktörer får möjlighet att erbjuda samtliga teletjänster till allmänheten.

- Från den 1 juli 1997 bör de nationella systemen ses över för ytterligare integration av de nationella numreringsplanerna.

- Efter det att ETO:s tekniska arbeten avslutats bör medlemsstaterna börja anpassa sina nationella nummerplaner i enlighet med de överenskomna gemensamma riktlinjerna och avsluta processen till år 2000. Under tiden bör medlemsstaterna inte tilldela nummer som är längre än 13 siffror (inklusive landskod och exklusive internationella prefix eller operatörsvalsprefix).

4.1.3.2. Kommissionens förslag bör bara fastställa ramarna för genomförandet av numreringsreformen. Den faktiska reformen måste genomföras av medlemsstaterna och deras respektive nationella tillsynsmyndigheter.

4.1.3.3. Kommittén håller med kommissionen om att de nationella nummerplanerna i vilket fall som helst måste göras om för att beakta den stora ökning av teletrafiken som väntas efter den fullständiga avregleringen den 1 januari 1998, samt resultaten från förhandlingarna som nyligen ägde rum inom WTO. Under alla omständigheter sker det förändringar på nationell nivå idag och de är inte alltid en del av en tydlig långsiktig europeisk strategi.

4.1.3.4. Kommittén är medveten om att varje reform av de nationella nummerplanerna kommer att påverka konsumenterna. Konsumenterna motsätter sig förändringar av sitt telefonnummer så de måste övertygas om att det som sker är nödvändigt och kommer att leda till långsiktiga förmåner för dem. Tidigare har förändringar mötts med motstånd och detta bör man dra lärdom av. Med tanke på att ofta förekommande förändringar av det nationella nummersystemet innebär höga kostnader för omprogrammering av utrustning och uppdatering av mjukvara, bör medlemsstaterna undvika onödiga förändringar.

4.1.3.5. Därför måste reformen av nationella nummerplaner genomföras noggrant, samordnas och ske "en gång för alla" så långt det är möjligt och praktiskt genomförbart.

4.2. Att skapa förutsättningar för en inre marknad

4.2.1. Ett europeiskt telefonnummerutrymme

4.2.1.1. Grönboken föreslår att det från den 1 januari 1998 skapas ett europeiskt telefonnummerutrymme (ETNS) parallellt med de nationella numreringsutrymmena för tjänster som t.ex. Europatäckande frisamtal, samtal med kostnadsdelning och personlig numrering. Andra förslag gäller ändringar till europeiska landskoder från den 1 januari år 2000 (de befintliga koderna får prefixet 3) och integrering av de nationella systemen, vilket i synnerhet skulle kräva omfattande ändringar av accesskoderna i medlemsstaterna.

4.2.1.2. Det bör noteras att ansökan om den europeiska landskoden 388 för ETNS redan har lämnats in till ITU och har fullt stöd hos de nationella tillsynsmyndigheterna, ENF och ECTRA.

4.2.1.3. Med tanke på de grundläggande frågor som står på spel är det värt att begrunda några av huvudpunkterna när det gäller ETNS:

- Den allmänna internationella frisamtalstjänsten (Universal International Freephone Service, UIFS) anses vara en plattform för att skapa en Europatäckande marknad för frisamtal.

- Ett ökat krav på Europatäckande nummer eftersom försäljning, marknadsföring och kundsupportverksamheten för globala produkter ofta organiseras på europeisk nivå.

- Den globala utvecklingens förhållande till latenta krav på Europatäckande tjänster, t.ex. betalteletjänster och tjänster med kostnadsdelning.

- Avregleringen i Europeiska unionen sker snabbare än i många andra delar av världen. Europeiska unionen kan inte vänta på utvecklingen inom ITU när den uppenbart inte är i takt med de europeiska behoven. Unionen måste i stället ta egna initiativ på detta område.

- ETSI:s arbetsgrupp kommer att slutföra sina studier i denna fråga till slutet av 1997. Det anses allmänt att det kommer att ta minst 18 månader att komma överens om och genomföra den valda lösningen.

- Administrationen av ETNS kräver att man skapar en ny europeisk myndighet. Vissa delar av näringslivet anser att upprättandet av en sådan myndighet, vilket innebär förhandlingar mellan de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen, inte kan ske så snabbt som grönboken antyder.

- Om ETNS bygger på ECTRA:s preferenser för landskod 388, måste man beakta och fullfölja tidsramen för ITU-avtalet.

- Genomförandet av ETNS beror på operatörernas och tjänsteleverantörernas intresse av att börja med Europatäckande tjänster. De tjänster som erbjuds inom ETNS bör drivas fram av marknaden och inte införas genom reglerande åtgärder.

4.2.1.4. Samtidigt som kommittén anser att ETNS bör införas så snart som möjligt måste det ske en ständig granskning av de ekonomiska och sociala fördelarna med att skapa ETNS.

4.2.1.5. Kommittén stöder införandet av ETNS där det för närvarande inte finns någon motsvarande global tjänst eller europeisk lösning som kan uppnås snabbare. Globala tjänster kan vara Europaomfattande tjänster, som också kan erbjudas på global nivå eller av multinationella operatörer, som har sina egna internationella numreringsresurser.

4.2.2. Europeisk numrering som administreras på EU-nivå

4.2.2.1. Kommissionen föreslår att man senast den 1 januari 1998 skapar en ny europeisk myndighet. Kommittén anser inte att kommissionen har givit tillräckligt med information om denna nya myndighet för att kommittén skall kunna uttrycka sin ståndpunkt. Det behövs mer information om organets karaktär och roll (ett sådant organ skulle givetvis ha en tydligt samordnande roll för ETNS och för den fortsatta utvecklingen på området).

4.2.2.2. En ram för numrering på europeisk nivå kommer att behöva upprättas. Detta skulle kunna ske genom att t.ex. stärka de befintliga internationella organisationerna (t.ex. ge ETO, som redan är en juridisk enhet i Danmark en stabilare rättslig grund).

4.2.2.3. Genomförandet av överenskomna regler och föreskrifter skulle fortfarande vara en uppgift för varje medlemsstat och dess nationella tillsynsmyndigheter. Medlemsstaterna bör därför behålla rätten att administrera nummer.

4.2.3. Sammanlöpande numrering

4.2.3.1. Kommittén anser att i ett Europa med många operatörer där fler och fler människor reser, arbetar och bor i olika delar av unionen bör användningen av telefonen vara enkel, användarvänlig och numren bör ge någon sorts indikation på priset.

4.2.3.2. Kommittén stöder kommissionens åsikt att nummerarrangemangen i Europa måste harmoniseras.

4.3. Anpassning till informationssamhället

4.3.1. Långsiktiga europeiska nummerplaner

4.3.1.1. Kommissionen föreslår att en långsiktig strategisk numreringsplan för Europa utvecklas senast den 1 januari 1998, vilket redogörs för nedan.

4.3.1.2. Till år 2000 planeras en samordning av de nationella nummerplanerna och införandet av ETNS genom en enhetlig europeisk numreringsplan. År 2000 kommer samtal inom Europa inte längre att behandlas som internationella samtal utan de kommer att tilldelas ett prefix som kan användas i hela Europa. Kommissionen anser att detta kommer att underlätta telefoneringen och avlägsna psykologiska spärrar samt ge möjlighet till en mängd kortkoder för olika användningsområden, t.ex. operatörsval.

4.3.1.3. Man bör dock komma ihåg att förändringar av befintliga landskoder inte bara får konsekvenser för det land som ändrar kod utan också för resten av världen där internationella omkopplare måste omprogrammeras. Effekterna för resten av världen, som inte får några direkta fördelar till följd av ändringen, upprepas varje gång en förändring sker för att uppnå grönbokens målsättningar. Dessutom finns det inga enkla migrationsvägar för att genomföra de föreslagna förändringarna.

4.3.1.4. Kommittén håller med kommissionen om att användarna måste ta större del i utformningen av den långsiktiga numreringsstrategin. Kommittén stöder kommissionens långsiktiga numreringsplan för Europa eftersom kommittén anser att den kommer att vara till fördel för de europeiska kunderna och skapa en europeisk identitet men anser samtidigt att kommissionen bör ge mer information i denna fråga.

4.3.2. Namn- och adressgivning på Internet och inom andra framväxande multimediatjänster

4.3.2.1. Kommissionen menar att man bör beakta tilldelningen av namn och adresser på Internet i medlemsstaterna och, om det visar sig nödvändigt, de åtgärder som föreslagits för att bevara en rättvis och icke-diskriminerande tilldelning.

4.3.2.2. Marknaden är global och starkt påverkad av marknadskrafterna. Kommittén uppmanar kommissionen att arbeta för en förutseende och aktiv europeisk roll inom internationella fora och i synnerhet inom dem som har att göra med tilldelning av namn och adresser, allt eftersom Internet utvecklas.

Bryssel den 28 maj 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Grönbok om avregleringen av infrastrukturer för telekommunikation och kabel-TV-nät - del II: Ett gemensamt förhållningssätt till tillhandahållandet av infrastruktur för telekommunikation i Europeiska unionen. KOM(94) 682 slutlig. ESK:s yttrande: EGT C 301, 13.11.1995, s. 24.

() Kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 som ändrar direktiv 90/388/EEG om genomförandet av full konkurrens på telekommunikationsmarknaderna (EGT L 74, 22.3.1996, s. 13). ESK:s yttrande: EGT C 39, 12.2.1996, s. 52.

() Grönbok om utveckling av den gemensamma marknaden för teletjänster och teleutrustning KOM(87) 290 slutlig, 30.6.1987 (ej officiell titel).

() Se ESK:s yttrande om "Sammankoppling inom telekommunikation"; EGT C 153, 28.5.1996, s. 21.