SV    SV  EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 8.9.2004 
KOM(2004) 526 slutlig 
2003/0021 (CNS) 
2003/0022 (CNS) 
  
Ändrat förslag till  
RÅDETS DIREKTIV (Euratom) 
om fastställande av grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid 
kärntekniska anläggningar 
Ändrat förslag till  
RÅDETS DIREKTIV (Euratom) 
om säker hantering av använt kär nbränsle och radioaktivt avfall 
  
(framlagt av kommissionen i enlighet  med artikel 119.2i Euratomfördraget) 
 
SV 2   SV MOTIVERING  
1. BAKGRUND  
Den 30 januari 2003 antog kommissionen två förs lag till direktiv om säkerheten vid 
kärntekniska anläggningar respektive hanterin gen av använt kärnbr änsle och radioaktivt 
avfall1. Den rättsliga grunden till de två förslagen åt erfinns i kapitel 3 i Euratomfördraget som 
handlar om hälsoskydd.  
Sedan Europeiska ekonomiska och sociala komm ittén avgivit sitt yttrande den 27 mars 2003 
överlämnades båda förslagen till rådet den 2 maj 2003. I enlighet med förfarandet i artikel 31 i Euratomfördraget bad rådet Europaparlamentet att yttra sig om förslagen. Europaparlamentet 
antog yttranden om förslaget vid sitt plenarsammanträde de n 13 januari 2004.  
I sitt yttrande stöder Europaparlamentet kommiss ionen när det gäller att förse den utvidgade 
Europeiska unionen med bindande  lagstiftning på områdena  säkerhet vid kärntekniska 
anläggningar och hantering av radioaktivt avfa ll. Parlamentet antog en rad ändringsförslag 
som till stor del kan godtas av kommissionen. Under tiden diskuterades båda förslagen i rådet under de italienska och irländska ordförande skapen. De texter som dessa diskussioner 
resulterade i avviker inte från  de politiska mål som kommis sionen ställde upp när den antog 
förslagen. 
Utöver de samråd som genomfördes i samb and med lagstiftningsförfarandet enligt 
Euratomfördraget har kommissionen innan direktivförslagen lades fram och under 
granskningsprocessen genomfört ett stort an tal konsultationer med både de nationella 
myndigheterna och de berörda näringsgrenarna, antingen enskilt eller kollektivt via olika fora. Dessutom konsulterades internationella organisa tioner som Internationella atomenergiorganet 
och Kärnenergibyrån.  
Kommissionen har också utnyttjat sitt deltagande i olika intern ationella möten för att redogöra 
för sina lagförslag. Därigenom presenterades oc h diskuterades förslagen i olika möten, inte 
bara i medlemsstaterna, utan även i länder utan för gemenskapen. Dessa möten gav tillfälle att 
beskriva de båda förslagens utveckling und er hela den diskussion som fördes med 
Europaparlamentet och rådet.  
2. 
ÄNDRINGARNAS KARAKTÄR  
De viktigaste ändringarna som antogs av Europaparlamentet gäller följande aspekter: 
2.1. Förslaget till direktiv om säkerh et vid kärntekniska anläggningar 
Europaparlamentets främsta önskemål gäller fina nsieringen av nedläggningen av kärntekniska 
anläggningar. Parlamentet har stora förväntninga r i detta avseende, vilket framgår av det 
interinstitutionella avtal som ingicks av den 26 juni 20032, samtidigt med antagandet av 
direktivet om gemensamma regler för den inre marknaden för el. I detta avtal betonas vikten 
av att medlemsstaterna förf ogar över tillräckliga ekonomiska resurser för att täcka 
                                                 
1 KOM(2003) 32. 
2 EUT L 176, 15.7.2003, s. 56. 
 
SV 3   SV kostnaderna för nedläggning av kärntekniska anlä ggningar, och att dessa resurser uteslutande 
är avsedda för detta ändamål. 
Europaparlamentet påpekade att medlemsstater na har olika metoder för att finansiera 
nedläggningsverksamheten. Dessa skillnader kan leda till snedvridning av konkurrensen och 
diskriminering mellan kärnenergiproducenter. Under debatterna i Europaparlamentet hade 
kommissionen betonat denna frågas  betydelse inom ramen förd en inre marknaden för el. Den 
konstaterade emellertid att den måste hanteras inom ramen för lämpliga gemenskapsinstrument och inte genom direkt ivet om gemensamma regler för den inre 
marknaden för el. Kommissionen ansåg i dett a sammanhang att Euratomfördraget var en 
lämplig ram för behandlingen av denna fråga.  
För att kunna uppfylla parlamentets  förväntningar måste det infö ras en bestämmelse i artikel 
9.2 som syftar till att säkerställa att det finns ekonomiska resurser som har öronmärkts för att 
täcka kostnaderna för nedläggning av kärnteknis ka anläggningar. Med ta nke på att flertalet 
medlemsstater i rådet var emot antagandet av omfattande bestämmelser inom detta område föreslås det att denna bestämmelse utgår ur  direktivet om kärnsäkerhet. Kommissionen 
förbehåller sig möjligheten att snabbt lägga fram eventuella lämpliga alternativa initiativ utan 
att utesluta EG-fördraget. 
De andra ändringar som Europaparlamentet fö reslagit och som kan godtas av kommissionen 
är redan till stor del införlivade i rådets kompromisstext.  
2.2. Förslaget till direktiv om ha ntering av radioaktivt avfall 
De viktigaste av Europaparlamentets ändr ingar som kan godtas av kommissionen gäller 
information till allmänheten och bestämmelser rörande forskning och utveckling. Med undantag av de ändringar som gä ller forskning om hantering av ra dioaktivt avfall (som kräver 
att det införs en ny artikel i förslaget), ingå r dessa punkter redan till stor del i rådets 
nuvarande text. Det är dock inte  nödvändigt att behålla hänvis ningen till möjligheten att bilda 
ett gemensamt företag. Vissa medlemsstater motsätter sig till och med att denna möjlighet 
nämns i direktivet. Denna möjlighet anges i vilket fall som helst i Euratomfördraget. 
Det är viktigt att betona att Europaparlamente t i sina ändringar tillb akavisade gemenskapens 
förslag till en tidsplan för tillstånden för an läggning och drift av slutförvaringsplatser. 
Medlemsstaterna får själva fast ställa sina egna tidsfrister. Diskussionerna i rådet visade 
dessutom klart att medlemsstaterna starkt motsätter sig gemenskapens tidsplan för 
slutförvaring. Medlemsstaternas tillsynsmyndi gheter anser att iakttagandet av en sådan 
tidsplan i vissa fall skulle kunn a innebära att de tvingas bevilja tillstånd som inte 
överensstämmer med den tekniska bedömningen av säkerheten på slutförvaringsplatsen. Ett 
flexiblare system som sammanfaller med Europa parlamentets ståndpunkt tycks därför vara att 
föredra. Ett sådant system ger medlemsstaterna möjlighet att fastställa sina egna tidsfrister, 
samtidigt som tidsplaner, som t.ex. de som åt erfinns i Internationell a atomenergiorganets 
konventioner, iakttas till fö ljd av kollegialt tryck. 
3. S
LUTSATS  
De ändringar som antagits av Europaparl amentet och som kan godtas av kommissionen 
innebär inte någon ändring av de politiska må l som kommissionen ställd e upp då den antog de 
båda direktivförslagen den 30 januari 2003. 
 
SV 4   SV Det är oundvikligt att gemenskapen ingriper  för att garantera en bibehållen hög 
kärnsäkerhetsnivå i den utvidgade Europeiska  unionen. Visserligen är de internationella 
konventionerna om säkerhet i kär nkraftsanläggningar och om hant ering av bestrålat avfall och 
radioaktivt avfall naturligtvis rättsligt bindande för konventionern as parter, men de är till sin 
art snarast att ses som incitament. De omfattar inga mekanismer för att se till att de skyldigheter som följer av konventionerna uppf ylls. De är inte lika effektiva som 
gemenskapsinsatser och kan därför inte betrak tas som någon ersättning för dessa. Avsaknaden 
av gemenskapslagstiftning skulle dessutom missgynna gemenskapens medborgare och den 
utvidgade unionens intressen.  
Dessa reviderade förslag ger kommissionen möjlighet att ge sitt stöd åt vissa ändringar som 
föreslagits av Europaparlamentet, men även de ändringar av texten som diskussionerna i rådet 
resulterade i.  
 
SV 5   SV 2003/0021 (CNS) 
Ändrat förslag till 
RÅDETS DIREKTIV (Euratom) 
om fastställande av grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid 
kärntekniska anläggningar 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av  Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt 
artiklarna 31 och 32 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag3, 
med beaktande av yttrandet från en gr upp personer som Vetenskapliga och tekniska 
kommittén har utsett bland medlemsstaternas vetenskapliga experter, i enlighet med artikel 31 i fördraget, 
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande
4, 
med beaktande av Europaparlamentets yttrande5, 
och av följande skäl: (1) Enligt artikel 2 b i fördraget skall gemens kapen uppställa enhetliga säkerhetsnormer 
för befolkningens och arbe tstagarnas hälsoskydd samt  övervaka tillämpningen av 
dessa normer. 
(2) I artikel 30 i fördraget anges det att det inom gemenskapen skall fastställas 
grundläggande normer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror 
som uppstår till följd av joniserande strålning.  
(3) I rådets direktiv 96/29/Euratom
6 fastställs grundläggande säkerhetsnormer för skydd 
av arbetstagarnas och allmänhetens häls a mot de faror som uppstår till följd av 
joniserande strålning. 
(4) Olyckan vid kärnkraftverket i Tjernobyl 1986 visade att gemenskapens då gällande 
grundläggande normer behövde kompletteras med bestämmelser som skulle tillämpas 
om det uppstod risk för strå lningsolyckor. Sålunda införd e man med stöd av rådets 
beslut 87/600/Euratom7 ett system för snabbt inform ationsutbyte i händelse av en 
                                                 
3 EUT C […], […], s. […]. 
4 EUT C […], […], s. […]. 
5 EUT C […], […], s. […]. 
6 EGT L 159, 29.6.1996, s. 1. 
7 EUT L 371, 30.12.1987, s. 76. 
 
SV 6   SV nödsituation som medför risk för strålning. Vi dare blev medlemsstaterna genom rådets 
direktiv 89/618/Euratom av den 27 november 1989 om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsre gler i händelse av en nödsituation som 
medför risk för strålning
8 skyldiga att informera allm änheten i händelse av en 
nödsituation som medför risk för strålning. 
(5) Likaledes har de grundlä ggande normerna kompletterats genom rådets direktiv 
92/3/Euratom om övervakning och kontroll av  transport av radi oaktivt avfall mellan 
medlemsstater samt till och från gemenskapen9, samt genom rådets förordning 
(Euratom) nr 1493/93 av den 8 juni 1993 om  transport av radioaktiva ämnen mellan 
medlemsstater10. 
(6) I rådets direktiv 2003/122/Euratom av de n 22 december 2003 om kontroll av slutna 
radioaktiva strålkällor med hög aktiv itet och herrelösa strålkällor11 fastställs särskilda 
krav för att sörja för att sådana källor hå lls under kontroll även när de har kasserats. 
(7) Även om det system för strålskydd so m bygger på de gäll ande grundläggande 
normerna ger ett gott hälsoskydd för allmänheten, baserat på nu gällande 
vetenskapliga rön på detta område, må ste skyddet kompletteras för att en hög 
säkerhetsnivå vid kärntekniska anläggningar skall kunna bibehållas. För att målen för 
hälsoskydd enligt artikel 2 b i fördraget ska ll kunna uppnås fullständigt är det absolut 
nödvändigt att en hög säkerhetsnivå upprätthål ls från konstruktion till nedläggning 
genom att ett verkningsfullt skydd mot strålningsrisker vidmakthålls och genom att olyckor som kan medföra strålning förebyggs. 
(8) Medlemsstaterna har redan vidtagit åtgärd er som har gjort det möjligt för dem att 
uppnå en hög nivå av kärnsäkerhet inom EU. Vid den utvärdering av kärnsäkerheten i 
de nya medlemsstaterna som genomförts av  rådet konstaterades det att dessa länder 
redan har uppnått en jämförbar säkerhetsnivå eller kommer att kunna göra det förutsatt 
att rekommendationerna från utvärderingen genomförs fullt ut. 
(9) Internationella atomenergiorganets (IA EA) standarder och metoder utgör en 
internationellt erkänd ram fö r bästa praxis på vilken de  nationella säkerhetskraven 
först och främst grundar sig och som medlemss taterna avsevärt har bidragit till att 
förbättra.  
(10) Trots en viss grad av harmonisering finns det fortfarande stora skillnader mellan 
medlemsstaterna när det gäller åtgärder för kärnsäkerhet. För närvarande innebär 
skillnaderna att gemenskapen saknar möjlighe t att sörja för att hälsoskyddskraven i 
artikel 2 b i fördraget tillgodoses på bästa möjliga sätt. Europeiska 
atomenergigemenskapen förband sig me d anslutningen till konventionen om 
kärnsäkerhet, som trädde i kraft den 24 oktobe r 1996, att följa en internationellt erkänd 
hög kärnsäkerhetsnivå. För att gemenskapen skall kunna se till at t principerna i den 
konventionen efterlevs i hela gemenskapen och att de "enhetliga säkerhetsnormer" 
som avses i artikel 2 b i Euratomfördr aget tillämpas bör de grundläggande 
strålskyddsnormerna kompletteras med gemensamma säkerhetsprinciper. 
                                                
 
8 EUT L 357, 7.12.1989, s. 31. 
9 EUT L 35, 12.2.1992, s. 24. 
10 EGT L 148, 19.6.1993, s. 1. 
11 EUT L 346, 31.12.2003, s. 57. 
 
SV 7   SV (11) Nationellt ansvar för säkerheten vid kärn tekniska anläggningar är den grundläggande 
princip som det internationella samfundet ha r byggt upp kärnsäkerhetstillsynen på med 
stöd av konventionen om kärnsäkerhet och dess parter, däribland Europeiska 
atomenergigemenskapen; det primära ansv aret för säkerheten vid kärntekniska 
anläggningar bör därför åligga tillstå ndshavaren under överinseende av dennes 
nationella tillsynsorgan och inte inskränkas av bestämmelserna i detta direktiv. 
(12) Inte bara under en kärntekni sk anläggnings drifttid kan fa ror med joniserande strålning 
uppstå, utan också i samband med att anläggni ngen läggs ned. För att kunna hantera de 
risker som är knutna till de ponering av radioaktivt material  måste man sörja för säker 
hantering av nedläggning av kärntekniska anläggningar. Här ingår även långsiktig 
hantering av radioa ktivt avfall och anvä nt kärnbränsle. 
(13) För att uppfylla de mål som gemenskapen satt upp för stråls kyddet enligt ovan måste 
grundläggande skyldigheter och allmänna pr inciper för säkerhet vid kärntekniska 
anläggningar fastställas. 
(14) Tillräckliga finansiella resurser måste finna s tillgängliga för att uppr ätthålla säkerheten 
vid kärntekniska anläggningar.  I detta syfte bör medlemss taterna se till att sådana 
finansiella resurser byggs upp medan anläggni ngarna är i drift och att dessa resurser 
faktiskt finns tillgängliga för det ändamål som de inrättats för. 
(15) Detta direktiv överensstämmer med tankegå ngen i det system som inrättats genom 
1994 års konvention om kärnsäkerhet, som trädde i kraft den 24 oktober 1996 och i vilken alla medlemsstater är parter. Genom kommissionens beslut 1999/819/Euratom
12 
anslöt sig Europeiska atomenergigemens kapen till konventionen den 31 januari 2000. 
Eftersom den konventionen omfattar enbart kä rnkraftverk, innebär detta direktiv att 
principerna i konventionen utsträcks ti ll alla kärntekniska anläggningar där 
säkerhetsfrågor måste beaktas.  
(16) I samma syfte anges i artikel 26 i den inte rnationella konventionen om säkerheten vid 
hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt 
avfall13, som trädde i kraft den 18 juni 2001, att va rje fördragsslutande  part skall vidta 
lämpliga åtgärder för att trygga säkerhet en vid nedläggning av en kärnteknisk 
anläggning. Sådana åtgärder sk all garantera att kvalificerad  personal och tillräckliga 
finansiella resurser finns tillgängliga. En ligt konventionens arti kel 22 ii skall varje 
fördragsslutande part vidta lämpliga åtgärder för att se till att de t finns tillräckliga 
finansiella resurser för att stödja säkerhet en vid anläggningar för hantering av använt 
kärnbränsle och radioaktivt avfall under drifttiden och nedläggningen.  
(17) För att övervaka tillämpningen av de bestämme lser som fastställs i enlighet med detta 
direktiv bör medlemsstaterna bör rapportera om de åtgärder som de har vidtagit för att 
fullgöra sina skyldigheter enligt detta direktiv. 
(18) För att kunna dra största möjliga nytta av de  nationella tillsynsorganens erfarenhet och 
bidra till att utveckla ett gemensamt tillväg agångssätt när det gäller kärnsäkerhet, bör 
det upprättas en kommitté som repr esenterar tillsynsmyndigheterna. 
                                                 
12 EGT L 318, 11.12.1999, s. 20. 
13 EUT C […], […], s. […]. 
 
SV 8   SV (19) Kommissionen har genomfört ett stort anta l konsultationer med både de nationella 
myndigheterna och de berörda näringsgrenarn a, antingen enskilt eller kollektivt via 
olika fora. Dessutom konsulterades internationella organisationer som Internationella atomenergiorganet och Kärnenergibyrån. Kommissionen har också utnyttjat sitt 
deltagande i olika internationella möten fö r att redogöra för sina lagförslag. Dessa 
möten gav kommissionen tillfälle att redogöra  för sin syn på kärn säkerhetsfrågorna i 
deras vidaste bemärkelse, och gjorde det samtidigt möjligt att inhämta de olika mötesdeltagarnas reaktioner som inspir ation för arbetet med lagförslaget. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
Syfte och tillämpningsområde 
1. I syfte att trygga skyddet av allmänhetens och arbetstagares hälsa mot farorna med 
joniserande strålning från kärntekniska anlä ggningar kompletteras i detta direktiv de 
grundläggande normerna enligt artikel 30 i Euratomfördraget med avseende på 
sådana anläggningars säkerhet genom att relevanta grundläggande skyldigheter och 
allmänna principer anges.  
2. Direktivet skall omfatta alla kärntekniska anläggningar, även efter det att driften av 
dem upphört, för vilka säkerhetsfrågor måste beaktas i enlighet med den berörda medlemsstatens lagstiftning och regelverk.  
Artikel 2 
Definitioner 
I detta direktiv används följande beteckni ngar med de betydelser som här anges: 
1) kärnteknisk anläggning : varje civil anläggning med tillhörande område, byggnader 
och utrustning, där radioaktivt material fr amställs, bearbetas, används, hanteras, 
lagras eller slutförvaras. Denna defin ition skall gälla fram till dess att alla 
strålskyddsrestriktioner för anläggninge n har upphävts. Den omfattar inte 
mineralutvinningsanläggningar och an läggningar med enbart små mängder 
radioaktivt material, till exempel slutna radioaktiva strålkällor för ändamål som rör 
medicin, forskning eller industri. 
2) kärnsäkerhet:  det läge som har uppnåtts genom åtgä rder i syfte att förebygga olyckor 
eller lindra följder av olyckor , vilket leder till skydd av arbetstagare och allmänhet 
mot onödiga strålningsrisker som hä rrör från kärntekniska anläggningar. 
3) gemensamma säkerhetsprinciper : alla bestämmelser som fa stställs i artiklarna 3-11. 
4) radioaktivt material:  allt material som avge r joniserande strålning. 
5) joniserande strålning:  överföring av energi i form av partiklar eller 
elektromagnetiska vågor med en våglängd på  högst 100 nanometer eller en frekvens 
på minst 3 x 10
15 Hz, vilka direkt eller indi rekt kan ge upphov till joner. 
 
SV 9   SV 6) tillsynsorgan:  varje organ, ett eller flera, som respektive medlemsstat har givit 
rättsligt bemyndigande att i den medlemsstat en utfärda tillstånd och reglera val av 
anläggningsplats, konstruktion, uppförande, id rifttagning, drift och nedläggning av 
kärntekniska anläggningar. 
7) tillstånd:  varje form av behörighetsförklaring  som meddelas av tillsynsorganet till 
sökanden och som innebär att den sena re övertar ansvaret för val av 
anläggningsplats, konstruktion, uppförande, id rifttagning, drift och nedläggning av 
kärntekniska anläggningar. 
8) nedläggning : alla åtgärder som medför att en  kärnteknisk anläggning, med undantag 
för slutförvaringsanläggning, befrias från tillsynskontroll. I dessa åtgärder ingår 
dekontaminering och nedmontering. 
9) radioaktivt avfall:  radioaktivt material i gasform, flytande eller fast form för vilket 
ingen ytterligare användning förutses av medlemsstaten eller av en fysisk eller 
juridisk person vars beslut godtas av medlemsstaten och som kontrolleras som 
radioaktivt avfall av ett tillsynsorgan i enlighet med medlemsstatens lagar och andra 
författningar. 
10) arbetsrutiner:  mänsklig verksamhet som kan öka människors exponering för 
strålning från artificiella eller naturlig a strålkällor i samband med bearbetning av 
naturliga radionuklider för deras radioaktiva,  klyvbara eller fertila egenskapers skull; 
exponering i nödsituationer dock undantagen. 
Artikel 3 
Tillsynsorgan 
1. Varje medlemsstat skall inrätta ett tillsyns organ och sörja för att tillsynsorganets 
verksamhet vid utförandet av dess uppdrag i fråga om kärnsäkerhet är reellt 
fristående från verksamheten vid alla andra organ och organisationer - offentliga 
såväl som privata - som har till uppgift att främja eller använda kärnkraft. 
Tillsynsorganet skall förses med den makt och de befogenheter, ekonomiska resurser och personalresurser som erfordras för a tt det skall kunna fullgöra sina ålagda 
uppgifter. 
2. Tillsynsorganen skall utföra övervakning av och utfärda föreskrifter för 
kärnsäkerheten vid kärntekniska anläggni ngar och sörja för genomförandet av 
säkerhetsföreskrifterna. De skall utfä rda tillstånd och övervaka tillämpningen av 
bestämmelserna om val av anläggningsplats,  konstruktion, uppföra nde, i drifttagning, 
drift och nedläggning av kä rntekniska anläggningar. 
Artikel 4 
Ansvar för säkerheten vid kärntekniska anläggningar  
1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder so m krävs för att se till att det primära 
ansvaret för säkerheten vi d en kärnteknisk anläggnin g vilar hos innehavaren av 
vederbörande tillstånd under övervakning  av respektive tillsynsorgan enligt 
artikel 3. De säkerhetsåtgärder och ko ntroller som skall genomföras vid en 
 
SV 10   SV kärnteknisk anläggning skall beslut as endast av tillsynsorganet och 
tillståndshavaren.  
2. Varje medlemsstat skall införa och uppr ätthålla lagar och andra författningar 
för att reglera säkerheten  vid kärntekniska anläggn ingar. I dessa lagar och 
författningar skall det föreskrivas om  
a) upprättande av tillämpliga nationella krav och bestämmelser för 
säkerheten,  
b) ett tillståndssystem för kärnteknis ka anläggningar och förbud mot drift av 
en kärnteknisk anläggning utan tillstånd,  
c) ett system för föreskriven insp ektion och bedömning av kärntekniska 
anläggningar för att säkerställa  överensstämmelse med tillämpliga 
föreskrifter och tillståndsvillkoren,  
d) tillsyn över att tillämp liga föreskrifter och tillståndsvillkoren efterlevs, 
med möjlighet till tillfälligt upphävande, ändring eller återkallelse.  
3. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att se  till att varje 
tillståndshavare tar sitt ansvar.  
Artikel 5 
Säkerhet vid kärntekniska anläggningar 
Medlemsstaterna skall se till att alla rimligen gö rliga åtgärder vidtas för att sörja för en hög 
säkerhetsnivå vid kärntekniska anläggningar. I synnerhet skall medlemsstaterna vidta alla 
lämpliga åtgärder för att 
a) vid kärntekniska anlä ggningar inrätta och upprätt hålla verkningsfulla skydd 
mot tänkbara strålningsrisk er i syfte att skydda ensk ilda personer och samhället 
mot skadliga effekter av joniserande strålning från sådana anläggningar, 
b) förebygga olyckor med följder i form av  strålning, och mildra sådana följder i 
de fall de skulle uppstå, 
c) sörja för en långsiktig ha ntering av allt radioaktivt material, även radioaktivt 
avfall och använt kärnbränsle som är ett resultat av drift och nedläggning, 
varvid hanteringen skall ske i enli ghet med de grundläggande normerna för 
skydd av befolkningen och arbetstagarna mo t risker från joni serande strålning, 
och 
d) se till att såväl den egna befolkni ngen som de behörig a myndigheterna i de 
stater som befinner sig i närheten av  kärntekniska anläggningar under den 
berörda medlemsstatens jurisdiktion får ordentlig information om och i förekommande fall rådfrågas i frågor so m rör dessa kärntekniska anläggningars 
säkerhet, i den mån de kan förmodas bli påverkade av en st rålningsolycka vid 
anläggningen.  
 
SV 11   SV Artikel 6 
Prioritering av säkerhet 
1. Medlemsstaterna skall vidta alla erfo rderliga åtgärder för att sörja för att 
kärnsäkerheten ges lämplig pr ioritet vid alla arbetsrutiner som har direkt samband 
med kärntekniska anläggningar. 
2. I de praktiska åtgärderna för skydd av  befolkningen under normala förhållanden i 
enlighet med artikel 44 i direktiv 96/29/ Euratom skall alla aspekter som rör 
säkerheten vid kärnteknisk a anläggningar beaktas. 
Artikel 7 
Skyldigheter för tillståndshavare 
1. Medlemsstaterna skall ålägga  tillståndshavare att driva sina anläggningar i enlighet 
med de gemensamma säkerhetsprinciper na i detta direktiv, med nationella 
säkerhetskrav som är tillämpliga för respek tive anläggning och med de föreskrifter 
som utfärdas av respektive tillsynsorgan samt i överensstämmelse med de åtgärder 
som detta haft anledning att vidta. 
2. Medlemsstaterna skall ålägga tillstå ndshavarna att upprätta och genomföra 
kvalitetssäkringsprogram som motsvarar den kärnsäkerhet som är relevant för de 
berörda anläggningarna, som åtminstone skall kontrolleras av tills ynsorganet, i syfte 
att säkerställa att de krav som ställs  på all verksamhet av betydelse för 
kärnsäkerheten uppfylls under de kä rntekniska anläggninga rnas drifttid. 
3. Medlemsstaterna skall vidta erforderliga  åtgärder för att utse ansvariga för 
nedläggning av kärntekniska anläggningar, även i de fall då de ursprungligen 
ansvariga inte längre är i st ånd att fullgöra sina åtaganden. 
Artikel 8 
Inspektioner 
Medlemsstaterna skall sörja för att kärntekni ska anläggningar inspek teras under hela sin 
drifttid med avseende på kärnsäkerhet av resp ektive tillsynsorgan, eller av experter som har 
utsetts av tillsynsorganet, även under nedläggning, och att tillståndshavaren underkastar sig sådana inspektioner. 
Artikel 9 
Finansiella resurser  
Medlemsstaterna skall vidta erforderliga åtgärd er för att se till att det finns tillräckliga 
finansiella resurser från tillsynsorganet och verksamhetsutövarna för att tillgodose 
säkerheten vid kärntekniska anlägg ningar under hela deras drifttid.  
 
SV 12   SV Artikel 10 
Kärnsäkerhetsexpertis 
1. Medlemsstaterna skall vidt a erforderliga åtgärder så  att det finns tillgång till 
kärnsäkerhetsexperter i propor tion till all den verksamhet som rör kärnsäkerhet och 
som utförs enligt deras jurisdiktion. Medl emsstaterna skall i synnerhet kräva att 
tillsynsorganen och tillstånds havarna har lämplig pers onal till sitt förfogande. 
2. Varje medlemsstat skall sörja för att personal med ansvar för säkerhet vid 
kärntekniska anläggningar har tillgång till er forderliga kursplaner för, och tillfälle 
till, kontinuerlig teoretisk och prakti sk utbildning, anti ngen i den berörda 
medlemsstaten eller genom mellanstatligt samarbete. 
Artikel 11 
Planer för räddningsinsatser 
1. Varje medlemsstat skall kräva att det upprättas beredskapsplaner, såväl utanför 
anläggningen som på plats när det gäll er kärntekniska anläggningar under den 
berörda medlemsstatens jurisdiktion, vilka skall godkännas av respektive 
tillsynsorgan och regelbundet pr ovas och är avsedda att an vändas vid incidenter och 
olyckor under drift, för att minska de följder för befolkningen som skulle kunna 
förorsakas av en nödsituation som medför ri sk för strålning i samband med driften av 
kärntekniska anläggningar.  
2. Varje medlemsstat skall vidta lämpliga åtgärder för att se till att den egna 
befolkningen och behöriga myndigheter i de stater som befinner sig i närheten av 
kärntekniska anläggningar under deras jurisd iktion, i den mån de kan antas påverkas 
av en nödsituation som medf ör risk för strålning, ges lämplig information för 
beredskapsplanering och insa tser vid nödsituationer.  
3. Medlemsstaterna skall kräva att tillståndshavaren snarast möjligt underrättar 
respektive tillsynsorgan om inträffade inci denter som har betydelse för säkerheten 
och om de åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med dem. 
Artikel 12 
Kommittén för tillsynsmyndigheterna  
1. En kommitté för tillsynsmyndigheterna (nedan kallad "kommittén") inrättas 
härmed.  
2. Kommittén skall bestå av företrädare för de av varje medlemsstat utsedda 
tillsynsorganen.  
3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordni ng och utse en ordförande bland sina 
ledamöter. Kommissionen skall fungera som kommitténs kansli.  
 
SV 13   SV 4. Kommittén skall  
a) främja utbyte av bästa praxis mellan tillsynsorganen, i syfte att sörja för 
en stegvis harmonisering av säkerh etsrutiner inom ramen för detta 
direktiv,  
b) bistå kommissionen med råd i alla frågor som rör kärnsäkerhet, 
inbegripet de sammanfattande rapport er som lämnas in enligt artikel 14,  
c) utarbeta riktlinjer fö r innehåll, form, struktur  och tidsschema för de 
nationella rapporter som avses i arti kel 13, i syfte att i möjligaste mån 
sörja för samstämmighet med de rapporter som skall utarbetas enligt 
artikel 5 i konventionen om kärnsäkerhet,  
d) på begäran av kommissionen bedöma de nationella rapporter som avses i 
artikel 13, och yttra sig om och eventuel lt uttala rekommendationer till de 
berörda medlemsstaterna för varje nationell rapport.  
Artikel 13 
Nationella rapporter 
1. Varje medlemsstat skall lägga fram en ra pport för kommissionen om de åtgärder som 
medlemsstaten vidtagit för att fullgöra sina skyldigheter enligt detta direktiv samt om 
säkerhetsläget vid de kärntekniska an läggningarna under dess jurisdiktion. 
Medlemsstaterna får ange vilka delar av rapporten som sk all betraktas som 
konfidentiella. Kommissionen skall vidare befordra dessa rapporter till kommittén. 
2. De första rapporterna skall läggas fram in om [tre] år från och med det datum som 
avses i artikel 15.1 och däre fter med samma intervall som de rapporter som skall 
upprättas enligt artikel 5 i konventionen om kärn säkerhet som finns i bilaga till beslut 
1999/819/Euratom, i enlighet med de riktlinjer som kommittén har fastställt.  
Artikel 14 
Sammanfattande rapporter 
Kommissionen skall i överensstämmelse med det tidsschema som avses i artikel 13.2 för 
Europaparlamentet och rådet lägga fram åter kommande sammanfattande rapporter, baserade 
på de rapporter som lämnats i enlighet me d punkt 13.1 och med beaktande av de berörda 
kraven på sekretess, om genomförandet av dett a direktiv och om de övergripande framsteg 
som gjorts beträffande kärnsäkerheten i gemenskapen.  
Artikel 15 
Införlivande 
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de  lagar och andra författningar som är 
nödvändiga för att följa detta di rektiv senast den [två år efter det datum som anges i 
artikel 16].  
 
SV 14   SV 2. När en medlemsstat antar dessa bestämmels er skall de innehålla en hänvisning till 
detta direktiv eller åtföljas av en såda n hänvisning när de offentliggörs. Närmare 
föreskrifter om hur hänvisningen skall göras  skall varje medlemsst at själv utfärda.  
3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de centrala 
bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.  
Artikel 16 
Ikraftträdande 
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde da gen efter det att det har offentliggjorts i 
Europeiska unionens officiella tidning . 
Artikel 17 
Adressater 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdad i Bryssel den 
 På rådets vägnar 
 Ordförande 
 
SV 15   SV 2003/0022 (CNS) 
 
Ändrat förslag till 
RÅDETS DIREKTIV (Euratom) 
om säker hantering av använt kär nbränsle och radioaktivt avfall 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av  Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt 
artiklarna 31 och 32 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag14, 
med beaktande av yttrandet från en gr upp personer som Vetenskapliga och tekniska 
kommittén har utsett bland medlemsstaternas vetenskapliga experter, i enlighet med artikel 31 i fördraget, 
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande
15, 
med beaktande av Europaparlamentets yttrande16, 
och av följande skäl: (1) Enligt artikel 2 b i fördraget skall gemens kapen uppställa enhetliga säkerhetsnormer 
för befolkningens och arbe tstagarnas hälsoskydd samt  övervaka tillämpningen av 
dessa normer. 
(2) I artikel 30 i fördraget föreskrivs det at t det inom gemenskapen skall fastställas 
grundläggande normer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror 
som uppstår till följd av joniserande strålning. 
(3) I artikel 37 i fördraget anmodas medlem sstaterna att tillhandahålla kommissionen 
allmänna upplysningar om varje plan för deponering av radioaktivt avfall. 
(4) I rådets direktiv 96/29/Euratom
17 fastställs grundläggande säkerhetsnormer för skydd 
av arbetstagarnas och allmänhetens häls a mot de faror som uppstår till följd av 
joniserande strålning. 
(5) I rådets direktiv 92/3/Euratom18 finns fastställt ett system  för övervakning och kontroll 
av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från 
                                                 
14 EUT C […], […], s. […]. 
15 EUT C […], […], s. […]. 
16 EUT C […], […], s. […]. 
17 EGT L 159, 29.6.1996, s. 1. 
 
SV 16   SV gemenskapen, inklusive obligatoriska ge mensamma förfaranden för att anmäla 
transporter av sådant avfall, och mycket stränga begränsningar och kriterier gällande 
de tredjeländer till vilka radioaktivt avfall får exporteras. 
(6) Enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på 
miljön av vissa offentliga och privata projekt19, däribland projekt som rör slutförvaring 
och långsiktig lagring av radioaktivt avfall, skall me dlemsstaterna vidta alla 
nödvändiga åtgärder för att säkerställa att pr ojekt som kan antas me dföra en betydande 
miljöpåverkan bland annat på grund av sin ar t, storlek eller lokalisering blir föremål 
för en bedömning av denna påverkan innan tillstånd ges. 
(7) Med stöd av rådets beslut 87/600/Euratom20 införde man ett system för snabbt 
informationsutbyte i händelse av en nödsitua tion som medför risk för strålning. Vidare 
blev medlemsstaterna genom rådets di rektiv 89/618/Euratom av den 27 november 
1989 om information till allmänheten om häls oskyddsåtgärder och förhållningsregler i 
händelse av en nödsituation som medför risk för strålning21 skyldiga att informera 
allmänheten i händelse av en nödsitua tion som medför risk för strålning. 
(8) I direktiv 2003/122/Euratom av den 22 december 2003 om kontroll av slutna 
radioaktiva strålkällor med hög aktiv itet och herrelösa strålkällor22 fastställs särskilda 
krav för att sörja för att sådana källor hå lls under kontroll även när de har kasserats. 
(9) Nuvarande gemenskapslagstiftning innehå ller inga specifika bestämmelser som 
garanterar att använt kärnbränsle och radioa ktivt avfall alltid hanteras på ett säkert, 
effektivt och enhetligt sätt i hela Europe iska unionen. Den bör därför kompletteras. 
(10) I kommissionens grönbok Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning23 
betonas det att man måste finna en tillf redsställande lösni ng på problemet med 
radioaktivt avfall och att detta måste redovisas så öppet som möjligt. 
(11) Den internationella konventionen om säkerhet en vid hantering av använt kärnbränsle 
och om säkerheten vid hanteri ng av radioaktivt avfall, som trädde i kraft den 18 juni 
2001, syftar till att uppnå och vidmakthålla en hög säkerhetsnivå avseende hantering 
av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall över hela  världen genom förstärkta 
nationella åtgärder och in ternationellt samarbete. 
(12) Vid produktion av kärnenergi genereras radioa ktivt avfall. Radioakt ivt avfall genereras 
också vid användning av radionuklider inom sjukvård, forskning, och industri. Utsläpp 
av radionuklider från använt kärnbränsle och radioaktivt avfall kan få konsekvenser 
som sträcker sig över nationsgränserna. 
(13) Avfall från utvinningsverksam het som uteslutande innehåll er naturligt förekommande 
radioaktivt material är en avfallshanteringsfråga som bör  tas upp av medlemsstaterna, 
                                                                                                                                                         
18 EGT L 35, 12.2.1992, s. 24. 
19 EGT L 175, 5.7.1985, s. 40, ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG, EGT L 73, 14.3.1997, s. 5. 
20 EUT L 371, 30.12.1987, s. 76. 
21 EUT L 357, 7.12.1989, s. 31. 
22 EUT L 346, 31.12.2003, s. 57. 
23 KOM(2000) 769. 
 
SV 17   SV men som är av annan karaktär än hanter ingen av radioaktivt avfall och använt 
kärnbränsle som omfattas av detta direktiv. 
(14) Varje medlemsstat bör själv ansvara fullt ut fö r hanteringen av allt använt kärnbränsle 
och radioaktivt avfall som faller under dess jurisdiktion. 
(15) Säkerheten i hanteringen av använt kär nbränsle och radioaktivt avfall skulle kunna 
förbättras genom mer samarbete oc h samordning mellan medlemsstaterna. 
(16) Genom rådets resolution av den 15 juni 199224 uppmanades kommissionen att ta fram 
en gemensam strategi och att arbeta tillsammans med medl emsstaterna för en 
harmonisering på gemenskapsnivå av stra tegier och metoder för hantering av 
radioaktivt avfall där så är möjligt. 
(17) På grundval av nuvarande kunskaper är det ve dertaget bland experter att geologisk 
slutförvaring är den lämpligaste lösninge n för långsiktig hantering av långlivat 
radioaktivt avfall. Medlemsstaterna bör därför, med beaktande av de specifika 
förhållandena i sina respektive länder, undersöka möjligheten av att prioritera 
geologisk djuplagring för slutförvari ng av långlivat radioaktivt avfall. 
(18) Genom att fastställa en tidsplan för genomförandet av lämpliga lösningar för 
hanteringen av radioaktivt av fall bör man se till att i nga orimliga bördor lämnas över 
till kommande generationer, samtidigt som ma n både i dag och i framtiden följer de 
grundläggande principer för strålskydd som fastställs i kapitel 1 i direktiv 
96/29/Euratom. När det gäller de be rörda finansieringssystemen bör 
avfallsproducenten eller den aktuella ägaren av avfallet betala för avfallshanteringen.   
(19) De framsteg som medlemsstaterna har gjort nä r det gäller lösningar för hanteringen av 
olika typer av radioaktivt avfall är betyde lsefulla för kommissionen när den utövar 
sina befogenheter enligt fördraget, särskilt de som anges i avdelning II kapitel 4. 
(20) Det är viktigt att programmen för hantering av radioaktiv t avfall grundas på relevant 
kunskap från forskning och teknisk utv eckling inom de olika områden som hör 
samman med radioaktivt avfall, bland annat minimering av avfallsmängden. Många 
problem i detta avseende är gemensamma fö r flera medlemsstater och kan därför med 
fördel hanteras på gemenskapsnivå genom  gemenskapens ramprogram och vid behov 
genom andra initiativ, t.ex. det europeis ka området för forskningsverksamhet, som 
syftar till att komplettera och st ödja medlemsstaternas verksamhet.  
(21) Det erinras vidare om att samarbete inom sådana områden för forskning och teknisk 
utveckling som är av gemensamt intresse ka n genomföras i linje med bestämmelserna 
i avdelning II kapitel 1 i förd raget eller uppdras åt  ett eller flera gemensamma företag 
som bildas i enlighet med avdeln ing II kapitel 5 i fördraget. 
(22) Bestämmelserna i detta direktiv bör inte medföra att en medlemsstat måste acceptera 
transporter av radioaktivt avfall, men det kan vara till fördel för medlemsstaterna att samarbeta i syfte att upprätta multinatione lla program för hantering av radioaktivt 
avfall. Det framhålls särskilt att det finns medlemsstater som endast har små mängder radioaktivt avfall eller som har ett territori um eller geologiska egenskaper som inte 
                                                
 
24 EGT C 158, 25.6.1992, s. 3. 
 
SV 18   SV lämpar sig för djuplagring, och att dessa medlemsstater kan vilja ingå avtal med andra 
stater för att finna gemensamma lö sningar i fråga om slutförvaring. 
(23) För att kunna dra största möjliga nytta av er farenheter och bidra till att utveckla ett 
gemensamt tillvägagångssätt när det gäller hantering av radioaktivt avfall, bör de 
nationella rapporterna utvärderas av en expertkommitté, och samverkan bör 
eftersträvas med relevanta åtgärder som ge nomförs i enlighet med den internationella 
konventionen om säkerheten vid hantering av  använt kärnbränsle och om säkerheten 
vid hantering av radioaktivt avfall. 
(24) Direktivets tillämpning bör ses över genom regelbunden rapportering från 
medlemsstaterna. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
Syfte och räckvidd 
1. Genom detta direktiv kompletteras de gr undläggande normer som avses i artikel 30 i 
Euratomfördraget med avseende på krav fö r säker hantering av använt kärnbränsle 
och radioaktivt avfall i syfte att 
a) säkerställa att allt anvä nt kärnbränsle och radioak tivt avfall hanteras på ett 
säkert sätt så att befolkningens och arbetstagarnas hälsa skyddas mot skadliga 
verkningar av joniserande stråln ing, både i dag och i framtiden, 
b) uppnå och vidmakthålla en hög säke rhetsnivå för hantering av använt 
kärnbränsle och radioaktivt avfall för att skydda arbetstagarnas och 
allmänhetens hälsa, genom nödvändiga fö rsiktighets- och skydds åtgärder i hela 
gemenskapen på ett effektivt sätt, 
c) förbättra faktisk information till och i förekommande fall samråd med 
allmänheten för att säkerställa den nö dvändiga öppenheten i beslutsprocessen. 
2. Direktivet skall tillämpas på alla skeden  i hanteringen av använt kärnbränsle och 
radioaktivt avfall från civila användningsområden.  
Artikel 2 
Definitioner 
I detta direktiv används följande beteckni ngar med de betydelser som här anges: 
1) nedläggning : alla åtgärder som medför att en  kärnteknisk anläggning, med undantag 
för slutförvaringsanläggning, befrias från tillsynskontroll. I dessa åtgärder ingår 
dekontaminering och nedmontering. 
 
SV 19   SV 2) utsläpp : tillåtna planerade och kontrollerade utsläpp i miljön inom de gränser som 
har godkänts av tillsynsorganet, av flytande eller gasformigt radi oaktivt material som 
härrör från kontrollerade kärnteknis ka anläggningar under normal drift. 
3) slutförvaring : deponering av radioaktivt avfall, i nklusive använt bränsle som inte 
längre avses att utnyttjas, i en lämplig an läggning utan avsikt att återvinna det. 
4) joniserande strålning : överföring av energi i form av partiklar eller 
elektromagnetiska vågor med en våglängd på  högst 100 nanometer eller en frekvens 
på minst 3 x 1015 Hz, vilka direkt eller indi rekt kan ge upphov till joner. 
5) radioaktivt material : allt material som avger joniserande strålning. 
6) kärnteknisk anläggning : varje civil anläggning med tillhörande område, byggnader 
och utrustning, där radioaktivt material fr amställs, bearbetas, används, hanteras, 
lagras eller slutförvaras. Denna defin ition skall gälla fram till dess att alla 
strålskyddsrestriktioner för anläggninge n har upphävts. Den omfattar inte 
mineralutvinningsanläggningar och an läggningar med enbart små mängder 
radioaktivt material, till exempel slutna radioaktiva strålkällor för ändamål som rör 
medicin, forskning eller industri. 
7) kärnbränslecykel : alla stadier inom produktion, användning och behandling av 
bränsle som används i kärnreaktore r, däribland sådana moment som 
mineralutvinning, konvertering, anrikning, br änsletillverkning, energiproduktion, 
lagring av använt kärnbränsle och/eller upparbetning följd av återvinning av klyvbart 
eller fertilt material och lagring av förglasat och annat radioaktivt avfall, 
konditionering och inkapsling av använt kä rnbränsle och/eller annat radioaktivt 
avfall och slutförvaring. 
8) radioaktivt avfall : radioaktivt material i gasform, flytande eller fast form för vilket 
ingen ytterligare användning förutses av medlemsstaten eller av en fysisk eller 
juridisk person vars beslut godtas av medlemsstaten och som kontrolleras som 
radioaktivt avfall av ett tillsynsorgan i enlighet med medlemsstatens lagar och andra 
författningar. Denna definition omfattar in te avfall från utvinningsverksamhet som 
uteslutande innehåller naturligt förekomma nde radioaktivt material och inte heller 
mindre mängder radioaktivt material som slutna radioaktiva strålkällor, om inte en medlemsstat förklarar det vara radioaktivt avfall. 
9) hantering av radioaktivt avfall : alla åtgärder, inklusive åtgärder för nedläggning, i 
samband med handhavande, förbehandling, behandling, konditionering, lagring eller 
slutförvaring av radioaktiv t avfall, med undantag för transport utanför anläggningens 
område. Hanteringen kan också omfatta utsläpp. 
10) tillsynsorgan : varje organ, ett eller flera, som av medlemsstaten tilldelats rättslig 
befogenhet att utfärda tillstånd och ut öva tillsyn över någon aspekt som gäller 
säkerheten i hanteringen av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall. 
 
SV 20   SV 11) tillstånd : varje form av behörighetsförklaring, ti llåtelse eller intyg som meddelas av 
ett tillsynsorgan för all verksamhet som hör samman med hantering av använt 
bränsle eller radioaktivt avfall. 
12) upparbetning : en process eller verksamhet vars sy fte är att utvinna kärnmaterial från 
använt kärnbränsle fö r vidare användning. 
13) transport : all verksamhet som fordras för att förflytta använt kärnbränsle och 
radioaktivt avfall från ursp rungsorten till bestämmelseort en, inklusive transport i 
samband med lagring eller slutförvaring. 
14) använt (kärn)bränsle : kärnbränsle som har bestrålats i en reaktorhärd och permanent 
avlägsnats därifrån. 
15) lagring : förvaring av använt kä rnbränsle eller radioaktiv t avfall i en anläggning som 
sörjer för inneslutning med tanke på senare återvinning. 
Artikel 3 
Allmänna krav för säker hantering av använt  kärnbränsle och radioaktivt avfall 
1. Medlemsstaterna skall vidta alla erforderli ga åtgärder för att se till att använt 
kärnbränsle och radioaktivt avfall hanteras på ett sådant sätt att arbetstagare och 
allmänhet i tillräcklig grad skyddas mot strålningsrisker.  
2. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att se till att det genereras så litet 
radioaktivt avfall som möjligt. 
3. Medlemsstaterna skall inrätta eller utse ett tillsynsorgan, som skall ansvara för 
tillämpningen av de nationella lagar och a ndra författningar som skall gälla för en 
säker hantering av använt kärnbränsle oc h radioaktivt avfall, med den behörighet, 
den kompetens och de ekonomiska resurser  och personalresurser som erfordras för 
att det skall kunna fullgöra sina ålagda uppgifter. Vid utförandet av dess uppgifter 
skall tillsynsorganets verksamhet vara reel lt fristående från verksamheten vid alla 
andra organ och organisationer - offentliga såväl som privata - med uppgift att 
hantera använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall. 
4. Medlemsstaterna skall se till att det vid behov finns tillräckliga finansiella medel för 
en säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, även sådant som 
härrör från nedläggning.   
5. Medlemsstaterna skall säkerställa en hög grad av öppenhet i de frågor som rör 
hanteringen av använt kärnbränsle och ra dioaktivt avfall inom deras respektive 
jurisdiktion. Detta skall uppnås genom faktisk information till och i tillämpliga fall samråd med befolkningen liksom behörig a myndigheter i länder i närheten av 
slutförvarings- eller lagringsplatser, i de n mån de kan förmodas bli påverkade av en 
strålningsolycka vid anläggningen. Medlem sstaterna skall se till att allmänheten 
informeras om de åtgärder som skall vidt as och var i beslutsprocessen man befinner 
sig, särskilt när det gäller metoderna för val av lagringsplatser eller eventuella 
slutförvaringsplatser.  
 
SV 21   SV Artikel 4 
Nationella program för hanteri ng av radioaktivt avfall 
1. Varje medlemsstat skall upprätta och fo rtlöpande uppdatera e tt klart fastlagt 
nationellt program för hanteringen av radioaktivt avfall, vilket omfattar allt radioaktivt avfall inom dess jurisdiktion oc h alla steg inom avfallshanteringen.  
Medlemsstaterna skall därför, med beakta nde av de specifika förhållandena i 
sina respektive länder, undersöka möjl igheten av att prioritera geologisk 
djuplagring för slutförvaring.  
2. Det nationella programmet ska ll innehålla en inventering av  allt radioaktivt avfall 
som hanteras i medlemsstaten. Denna inventering skall upprättas under 
medlemsstatens kontroll. Programmet skall omfatta alla aspekter av långsiktig 
hantering av sådant radioaktivt avfall och a nvänt kärnbränsle som inte är avsett för 
upparbetning eller, när det gäller bränsl e för forskningsreaktore r, inte avsett för 
upparbetning eller föremål för återta gandeavtal med tillverkningslandet.  
Åtgärderna i programmet skall återspeg la verksamhetsnivån och den mängd 
radioaktivt avfall som genereras i medlemsstaten.  
3. I programmet skall man särskilt ta häns yn till de allmänna kraven i artikel 3. 
4. Programmet kan endast innefatta transp ort av radioaktivt avfall till en annan 
medlemsstat eller ett tredjeland om ur sprungslandet och destinationslandet har 
kommit överens om transporten innan de n äger rum och om dessa transporter 
a) är fullt förenliga med gällande gemenskapslagstiftning - särskilt direktiv 
92/3/Euratom och intern ationella åtaganden,  
b) omfattas av bilaterala eller multilaterala avtal mellan stater, och c) bara sker till stater med lämplig a anläggningar som uppfyller normer och 
standarder som är vedert agna i ursprungsmedlemsstat en och - när det gäller 
transport av material som omfattas av artikel 197 i fördraget - transporten är 
underkastad erforderliga skyddsåtgärder. 
Artikel 5 
Tidsplan för hantering av radioaktivt avfall  
1. Den tidsplan som valts för den långsikt iga hanteringen av radioaktivt avfall 
skall ingå i det nationella hanterings programmet och omfatta såväl låg- och 
medelaktivt avfall so m högaktivt avfall.  
2. Om en medlemsstat anser att det inte finns något lämpligt alternativ till 
slutförvaring och slutförvaring ännu inte  är möjlig, skall denna medlemsstat 
som ett minimum ta med följa nde punkter i sitt program:  
a) Tillstånd för anläggning av en (eller flera) slutförvaringsplats(er).  
b) Tillstånd för drift av slutförvar ingsanläggningen (-anläggningarna).  
 
SV 22   SV c) Medlemsstaterna får besluta att för vara mer än en typ av avfall på samma 
plats.  
3. Medlemsstaterna får senare komplettera tidsplanen så att den bland annat 
omfattar ytterligare slutförvaringspl atser och slutförvaringsanläggningar.  
Artikel 6 
Forskning och teknisk utveckling inom omr ådet hantering av radioaktivt avfall 
1. I det program för hanteri ng av radioaktivt avfall som avses i artikel 4 i det här 
direktivet skall vederbörlig hänsyn tas till forskning och teknisk utveckling på 
området radioaktivt avfall.  
2. Med hjälp av de nationella rapporter som medlemsstaterna skall lämna in enligt 
artikel 8 i det här direktiv et skall kommissionen kartlä gga områden av gemensamt 
intresse där forskning och teknisk utveckling skulle kunna samordnas på gemenskapsnivå, med beaktande av den verksamhet inom de forsknings- och utbildningsprogram som har fastställts i enlighet med artikel 7 i fördraget. 
3. Kommissionen skall uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna inom områden 
för forskning och teknisk utveckling som är  av gemensamt intresse i linje med 
bestämmelserna i avdelning II kapitel 1 i fördraget, huvudsakligen med hjälp av 
ramprogrammen för forskning och teknisk utveckling.  
Artikel 7 
Expertkommitté  
1. En expertkommitté (nedan kallad "kommi ttén") inrättas härmed för att utföra 
de uppgifter som anges i artikel 8.  
2. Kommittén skall bestå av de expert er som utsetts av varje medlemsstat.  
3. Kommittén skall själv anta sin arbetsordni ng och utse en ordförande bland sina 
ledamöter. Kommissionen skall fungera som kommitténs kansli.  
Artikel 8 
Nationella rapporter och sammanfattande rapporter 
1. Varje medlemsstat skall lämna detaljerad e nationella rapporte r till kommissionen om 
de åtgärder som vidtas enlig t artikel 3 och om det progr am som avses i artiklarna 4 
och 5. Medlemsstaterna får ange vilka de lar av rapporten som skall betraktas som 
konfidentiella. 
2. Den första rapporten skall överlämnas inom  [tre] år från och med det datum som 
avses i artikel 9.1 och därefter med samma intervall som rapporterna enligt artikel 32 
i den internationella konven tionen om säkerheten vid hantering av använt 
kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall. 
 
SV 23   SV Kommissionen skall, i samråd  med kommittén, fastställa riktlinjer för innehållet i 
dessa rapporter samt för tidsplanen för dem med syftet att i möjligaste mån säkerställa överensstämmelse med de rapporte r som skall utarbetas enligt artikel 32 i 
den internationella konventionen. 
3. Den rapport som avses i punkt 1 skall dessu tom innehålla en sammanfattning av den 
forskning och tekniska utveckling inom områ det hantering av radioaktivt avfall som 
bedrivs eller planeras inom medlem sstaten, med beaktande av legitima 
konfidentialitetskrav, med uppgifter om beräknad varaktighet och tidpunkter för 
slutförande.  
4. De rapporter som avses i punkt 1 skal l utvärderas av komm ittén. Kommittén 
skall avge ett yttrande om varje rapport , som kan innehålla rekommendationer 
till den berörda medlemsstaten. Kommissionen skall organisera 
utvärderingsförfarandet, och under detta  får medlemsstaterna anmodas att 
lämna ytterligare information. Kommiss ionen skall vidarebefordra kommitténs 
yttrande till den berörda medlemsstaten, som inom sex månader efter 
mottagandet skall lägga fr am sina eventuella sy npunkter, inklusive vilka 
åtgärder den eventuellt har vidtagit eller avser att vidta för att beakta 
kommitténs yttrande.  
5. Kommissionen skall, efter samråd med kommittén och i enlighet med det tidsschema 
som anges i punkt 2, för Europaparlamentet och rådet lägga fram en sammanfattande rapport om hanteringen av radioaktivt av fall i Europeiska unionen. Denna rapport 
skall bygga på uppgifterna i de nationella  rapporter som avses i punkt 1 samt 
resultaten av den utvärderingsprocess som avses i punkt 4.  
Artikel 9 
Införande 
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de  lagar och andra författningar som är 
nödvändiga för att följa detta di rektiv senast den [två år efter det datum som anges i 
artikel 10]. 
2. När en medlemsstat antar dessa bestämmels er skall de innehålla en hänvisning till 
detta direktiv eller åtföljas av en såda n hänvisning när de offentliggörs. Närmare 
föreskrifter om hur hänvisningen skall göras  skall varje medlemsst at själv utfärda.  
3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de centrala 
bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.  
Artikel 10 
Ikraftträdande 
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde da gen efter det att det har offentliggjorts i 
Europeiska unionens officiella tidning . 
 
SV 24   SV Artikel 11 
Adressater 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdad i Bryssel den 
 På rådets vägnar 
 Ordförande