Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av rådets direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. INLEDNING

I sitt sociala handlingsprogram på medellång sikt (1995-1997) förklarade kommissionen att den skulle lägga fram en rapport om genomförandet av direktiv 80/987/EEG i de femton medlemsstaterna. Kommissionen planerade att besluta på grundval av dessa rapporter [1] och av undersökningar som skulle genomföras senare om det var lämpligt att se över direktivet, och i så fall i vilken utsträckning.

[1] KOM(95) 164 slutlig och KOM(96) 696 slutlig.

År 1997 togs frågan om att se över direktivet upp och diskuterades bland annat av generaldirektörer för anställningsvillkor. Till följd av denna diskussion inrättades en särskild grupp bestående av sakkunniga från myndigheter i de femton medlemsstaterna för att, i samarbete med kommissionens tjänstemän, undersöka de största svårigheterna som konstaterats vid den praktiska tillämpningen av direktiv 80/987/EEG [2].

[2] Rådets direktiv av den 20 oktober 1980 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens, EGT L 283, 28.10.1980, s. 23.

Gruppen arbetade från juli 1997 till april 1999. Under arbetets gång blev det allt tydligare att det var nödvändigt att revidera direktivet.

Kommissionen bekräftade sitt åtagande i sitt meddelande om strategin för den inre marknaden av den 24 november 1999 [3]. I meddelandet angav kommissionen, som första målinriktade åtgärd för att förverkliga det operativa målet 1 (medborgarna 1), ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 80/987/EEG.

[3] KOM(1999) 624 slutlig.

Nyligen, i sitt meddelande om en ny socialpolitisk dagordning av den 28 juni 2000 [4] bekräftade kommissionen på nytt sin avsikt att revidera direktivet för att anpassa det och förbättra det i förhållande till EG-domstolens rättspraxis och förändringarna i arbetslivet.

[4] KOM(2000) 379 slutlig.

De resultat som gruppen av sakkunniga kom fram till har i stor utsträckning legat till grund för inriktning och utformning av detta förslag från kommissionen när det gäller de ändringar som bör göras i direktivet från 1980.

2. VARFÖR BEHÖVER DIREKTIVET ÄNDRAS-

Tjugo år efter det att rådet antagit direktiv 80/987/EEG anser kommissionen att det är dags att dra slutsatserna av de diskussioner och det arbete som bedrivits om de svårigheter som uppstått vid den praktiska tillämpningen av vissa bestämmelser i direktivet, och därför föreslå att rådet ändrar det.

Kommissionen anser att grunden i direktivet skall bibehållas: målet att skydda arbetstagarna, den mekanism som inrättats och de resultat som uppnåtts kan inte ifrågasättas. Under årens lopp har dock faktiska förändringar i arbetslivet, omstruktureringar och omvandlingar inom företagen gjort det nödvändigt att se över direktivet på vissa punkter där det släpar efter.

De förändringar som fått luckor eller brister i direktivet att framträda tydligast hänger samman med förändringar i lagstiftningen om insolvens i medlemsstaterna, med den dynamiska inre marknaden, med strävan efter överensstämmelse med andra gemenskapsdirektiv på arbetsrättens område som antagits senare, och med den rättspraxis som nyligen etablerats av domstolen.

Följande ändringar föreslås:

* Precisering av direktivets tillämpningsområde, i artikel 1 och 2, och upphävande av den nuvarande bilagan.

* Ny definition av begreppet "insolvent" i artikel 2 - definitionen skall grundas på den som återfinns i rådets förordning om insolvensförfaranden.

* Förenkling av artikel 3 och 4.

* Ny bestämmelse, i artikel 8a, om fastställande av behörig garantiinstitution i transnationella situationer.

* Ny bestämmelse, i artikel 8b, om administrativt samarbete mellan medlemsstaterna för att underlätta tillämpningen av artikel 8a.

3. DIREKTIV 80/987/EEG

Direktiv 80/987/EEG syftar till att på gemenskapsnivå garantera arbetstagarna ett minimiskydd vid arbetsgivarens insolvens. I direktivet åläggs medlemsstaterna att inrätta ett organ som garanterar att arbetstagare, vars arbetsgivare blivit insolvent får sina utestående fordringar, motsvarande lönen under en viss period, betalda. Enligt direktivet kan medlemsstaterna begränsa garantiinstitutionernas betalningsskyldighet. I artiklarna 3 och 4 erbjuds olika möjligheter i fråga om datum och referensperioder för att begränsa garantin i tiden. Enligt artikel 4 måste medlemsstaterna dock säkerställa en på gemenskapsnivå fastställd minimigaranti.

Arbetsgivarens insolvens definieras i artikel 2 genom hänvisning till befintliga förfaranden i medlemsstaterna avseende arbetsgivarens tillgångar, som syftar till att kollektivt tillgodose borgenärernas fordringar.

Medlemsstaterna bestämmer själva hur garantiinstitutionerna skall organiseras, finansieras och fungera, inom ramen för följande tre principer:

* Institutionernas tillgångar skall vara fristående från arbetsgivarnas driftkapital.

* Arbetsgivarna skall bidra till institutionernas finansiering, om de inte helt finansieras av offentliga myndigheter.

* Institutionernas skyldighet att betala är oberoende av om skyldigheterna att bidra till finansieringen har uppfyllts eller inte.

Direktivet innehåller dessutom bestämmelser om att medlemsstaterna får vidta nödvändiga åtgärder för att förhindra missbruk och vägra att ta på sig eller begränsa det ansvar som direktivet gäller om det visar sig att uppfyllandet av förpliktelsen inte är motiverat.

Direktiv 80/987/EEG har ändrats två gånger. Bilagan anpassades en första gång vid anslutningen av Spanien och Portugal [5] och en andra gång vid anslutningen av Finland, Sverige och Österrike [6].

[5] Rådets direktiv 87/164/EEG den 2 mars 1987, EGT L 66, 11.3.1987, s. 11.

[6] Akt om anslutningsvillkoren, Bilaga I - Förteckning enligt artikel 29 i anslutningsakten - IV. Socialpolitik -D. Arbetsrätt, EGT C 241, 29.8.1994, s. 115.

4. PROBLEMEN OCH FÖRESLAGNA LÖSNINGAR

4.1. Tillämpningsområde och definitioner behöver anpassas till de förändringar som inträtt.

4.1.1. Begreppet insolvens måste utvidgas samtidigt som man försäkrar sig om överensstämmelse med andra gemenskapsdirektiv.

Utvidgning av begreppet

Direktiv 80/987/EEG är tillämpligt på arbetstagares fordringar gentemot arbetsgivare som är insolventa i direktivets mening.

I artikel 2 i det nu gällande direktivet definieras begreppet "insolvent" genom en hänvisning till de förfaranden enligt lagar och andra författningar i den berörda medlemsstaten som avser arbetsgivarens tillgångar och som syftar till att kollektivt tillgodose borgenärernas fordringar.

I sin dom av den 9 november 1995 i mål C-479/93 [7] tolkade domstolen detta begrepp bokstavligen så att det är tillämpligt på alla arbetstagare vars arbetsgivare, enligt tillämplig nationell rätt, kan bli föremål för ett likvidationsförfarande.

[7] Dom i mål C- 479/93, REG 1995 s. I-3843.

Kommissionen anser att denna strikta tolkning gör det nödvändigt att anpassa lagstiftningen om begreppet "insolvens" på gemenskapsnivå, på ett sätt som tar hänsyn till direktivets sociala mål och till de nya tendenserna i medlemsstaternas lagstiftning om insolvens, och som samtidigt säkerställer en bättre överensstämmelse med andra gemenskapsdirektiv.

Det huvudsakliga sociala målet för direktivet är att skydda arbetstagarnas utestående fordringar avseende obetalda löner vid arbetsgivarens insolvens. Detta mål skulle kunna ifrågasättas, om det vore tillåtet att undanta från detta skydd utestående fordringar för arbetstagare, vars insolventa arbetsgivaren inte kan bli föremål för ett kollektivt förfarande för att tillgodose borgenärernas fordringar (likvidationsförfarande) eller som är föremål för andra insolvensförfaranden än likvidationsförfaranden. Sådana förfaranden finns i allt mer skiftande former (olika former av ackord, betalningsinställelse eller liknande förfaranden, som syftar till att säkerställa företagets fortsatta verksamhet).

Även om den lagstiftning i medlemsstaterna som införlivar direktivet tillämpar ett vidare insolvensbegrepp än det som definieras i direktiv 80/987/EEG på lönegarantin, bör en definition som bättre ansluter till direktivets sociala mål och till utvecklingen av lagstiftningen om insolvens stadfästas på gemenskapsnivå.

Överensstämmelse med andra direktiv

Frågan om hur lagstiftningen om insolvens utvecklas och om hur den påverkar arbetsrätten har redan tagits upp i samband med revideringen av rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter [8] (nedan kallat "överlåtelsedirektivet").

[8] EGT L 61, 5.3.1977, s. 26.

Genom direktiv 98/50/EG [9] införde gemenskapslagstiftaren en viss flexibilitet i överlåtelsedirektivet till förmån för företag i ekonomiska svårigheter. I det ändrade direktivet bibehålls uttryckligen medlemsstaternas möjlighet att inte tillämpa artiklarna 3 och 4 (skydd för arbetstagarnas rättigheter) på överlåtelser av företag i samband med likvidationsförfaranden. Samtidigt ökas flexibiliteten till förmån för företagen i samband med alla insolvensförfaranden (antingen de leder till likvidation eller inte). Medlemsstaterna kan föreskriva att överlåtarens skulder på grund av ett anställningsavtal, om de skall betalas före överlåtelsen, inte skall övergå på förvärvaren, bl.a. under förutsättning att det av insolvensförfarandet enligt den medlemsstatens lagstiftning följer ett skydd som minst motsvarar skyddet enligt direktiv 80/987/EEG. För att öka överensstämmelsen mellan olika direktiv är det lämpligt att anpassa gemenskapsdefinitionen av begreppet "insolvens" till denna nya situation. Man bör se till att den flexibilitet som inrättats till förmån för de företag som överlåts åtföljs av ett minimiskydd för de berörda arbetstagarna som garanteras genom gemenskapens direktiv 80/987/EEG.

[9] Rådets direktiv av den 29 juni 1998 om ändring av direktiv 77/187/EEG, EGT L 201, 17.7.1998, s. 88.

I fråga om det nya begreppet "insolvens" föreslår kommissionen att man använder samma definition som i artikel 1.1 i förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden [10]. Denna definition omfattar konkursförfaranden (likvidation) liksom andra kollektiva insolvensförfaranden.

[10] EGT L 160, 30.6.2000, s.1

För att öka insynen och rättssäkerheten skall medlemsstaterna åläggas att till kommissionen anmäla alla insolvensförfaranden som faller inom direktivets tillämpningsområde - liksom alla ändringar av dessa förfaranden - där garantiinstitutionen ingriper. Kommissionen kommer att offentliggöra dessa anmälningar i EGT.

4.1.2. Arbetstagare som omfattas av direktivet - ett begrepp som bör ändras

Behovet av överensstämmelse med andra direktiv

I artikel 2 i direktiv 80/987/EEG hänvisas, i fråga om definitionen av begreppet "arbetstagare", till medlemsstaternas nationella lagstiftning. Det faktum att man grundar sig på ett nationellt begrepp i stället för på ett begrepp som fastställts på gemenskapsnivå kan leda till att tillämpningsområdet för det skydd som inrättas i direktivet begränsas. Denna situation framstår som icke önskvärd och, för vissa kategorier av arbetstagare, svår att förena med målen för gemenskapens socialpolitik, som syftar till att finna en balans mellan arbetsmarknadens flexibilitet och arbetstagarnas säkerhet.

Kommissionen föreslår därför att det synsätt som redan tillämpas i direktiv 98/50/EG bekräftas genom att en bestämmelse införs i artikel 2 i direktivet (tillämpningsområde) enligt vilken medlemsstaterna inte får utesluta deltidsarbetande enligt direktiv 97/81/EG [11], visstidsanställda enligt direktiv 99/70/EG [12] eller tillfälligt anställda enligt direktiv 91/383/EEG [13] från tillämpningsområdet.

[11] Rådets direktiv av den 15 december 1997 om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS, EGT L 14, 20.1.1998, s. 9.

[12] Rådets direktiv av den 28 juni 1999 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP, EGT L 175, 10.7.1999, s. 43.

[13] Rådets direktiv av den 25 juni 1991 om komplettering av åtgärderna för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa på arbetsplatsen, EGT L 206, 29.7.1991, s. 19.

Denna precision avseende direktivets tillämpningsområde är nödvändig för att öka överensstämmelsen mellan insolvensdirektivet och övriga ovan nämnda direktiv.

Behovet av en fullständig översyn av bilagan

Strävan efter överensstämmelse leder också till en översyn av bilagan till direktiv 80/987/EEG, enligt vilken medlemsstaterna kan undanta vissa kategorier av arbetstagare från direktivets tillämpningsområde.

Enligt artikel 1.2 i direktiv 80/987/EEG får medlemsstaterna undantagsvis utesluta vissa kategorier av arbetstagare från direktivets tillämpningsområde

- på grund av den speciella arten av arbetstagarnas anställningsavtal eller anställningsförhållanden, eller

- på grund av att det finns andra former av garanti som ger arbetstagarna ett skydd motsvarande det som skall finnas enligt direktivet.

I bilagan till direktivet finns en förteckning över de kategorier av arbetstagare som avses.

Första delen av bilagan avser arbetstagare som kan undantas från skyddet utan att ens något villkor om en garanti motsvarande den som ges i direktivet ställs upp. I vissa länder kan t. ex. personer som arbetar i hemmet eller deltidsarbetande undantas. Av de skäl som förklaras ovan anser kommissionen att dessa möjligheter till undantag är oförenliga med gemenskapens socialpolitiska mål och att varken deltidsarbetande eller personer som arbetar i hemmet skall undantas från skydd enligt det nya direktivet.

I fråga om möjligheten att undanta nära anhöriga eller make/maka till arbetsgivaren eller till personer som har en betydande ägarandel i företaget, anser kommissionen att denna möjlighet till undantag inte skall regleras i bilagan utan direkt i artikel 10 i direktivet. Detta undantag kan ses som ett sätt att bekämpa bedrägerier och fiktiva anställningsavtal. I den nuvarande artikel 10 b) föreskrivs att medlemsstaterna kan vägra att ta på sig eller begränsa sitt ansvar att betala om uppfyllandet av förpliktelsen inte är motiverat mot bakgrund av att det finns särskilda förbindelser mellan arbetstagaren och arbetsgivaren och gemensamma intressen som resulterat i hemliga överenskommelser mellan dem.

I andra delen av bilagan knyts möjligheterna till undantag till andra motsvarande garantiformer. I den mån dessa möjligheter motsvarar de kriterier som fastställs i artikel 1.2 i direktivet (andra motsvarande garantiformer) framstår en uppräkning i bilagan som överflödig, eftersom undantagen motiveras genom artikel 1.2.

Kommissionen föreslår att bilagan till direktiv 80/987/EG skall upphävas och att tillämpningsområdet för det nya direktivet om insolvens skall fastställas genom att artikel 1 får en mer exakt lydelse.

4.2. Begränsning av garantin i tiden - en förenkling behövs

Medlemsstaternas möjlighet att begränsa de lönefordringar som omfattas av garantin i tiden bör bibehållas. Metoden att föreslå tre olika datum för att sedan bestämma en referensperiod inom vilken minimiperioden för garanterad lön skall återfinnas är onödigt komplicerad. Eftersom det gäller att öppna möjligheten att begränsa de fordringar som betalas av garantiinstitutionen till en viss minimiperiod, kan samma skydd för arbetstagarna uppnås med en enklare lydelse. En lämplig förenkling består i att på gemenskapsnivå fastställa en minimigaranti och låta medlemsstaterna fritt bestämma datum och referensperiod.

En sådan förenkling av direktivet är en bättre tillämpning av subsidiaritetsprincipen. Samtidigt är det ett sätt att lösa ett problem som för närvarande inte tas upp i direktivet. Det nuvarande direktivet behandlar endast fordringar motsvarande löner före ett referensdatum. I medlemsstaterna har det dock i praktiken visat sig att garantin i vissa situationer bör kunna tillämpas på fordringar som uppkommit efter detta datum. Insolvensförfarandet är uppdelat i olika faser efter det att det inletts. Företaget kan fortsätta sin verksamhet under en period, och lönefordringar uppstå under denna period.

4.3. Transnationella situationer - skyddet för arbetstagarna måste stärkas

Genomförandet av den inre marknaden åtföljs av en tendens att omorganisera företag som vill dra största möjliga nytta av de fördelar och möjligheter som integreringen av marknaderna erbjuder. Omorganisationerna och därigenom företagens verksamhet bedrivs allt oftare över gränserna.

Genom att marknaderna integreras med varandra blir det nödvändigt att anpassa befintliga bestämmelser till förändringarna eller ändra dem för att fylla luckor i dem. I sitt meddelande om strategin för den inre marknaden i Europa underströk kommissionen bland annat behovet av att öka den europeiska ekonomins konkurrenskraft och att öka EU-medborgarnas livskvalitet. Den fortlöpande utvecklingen av den inre marknaden bör enligt denna strategi stå i centrum för de ansträngningar som görs för att närma Europeiska unionen till medborgarna, på grund av dess inflytande på det dagliga livet för arbetstagare, arbetsgivare, konsumenter, pensionstagare, studerande, låntagare, investerare och skattebetalare. I egenskap av arbetstagare måste medborgarna vara övertygade om att den ökade konkurrensen åtföljs av en tillfredsställande social skyddsnivå.

Det faktum att företag har driftställen eller försäljning i flera medlemsstater, vilket är en situation som starkt uppmuntras genom utvecklingen av den inre marknaden, får följder för de anställda i dessa företag även om dessa arbetstagare inte reser till en annan medlemsstat för att arbeta där. Dessa följder kan vara särskilt besvärliga när arbetsgivaren är insolvent enligt direktiv 80/987/EEG på grund av ett insolvensförfarande som inletts i en annan medlemsstat (t.ex. den där företagets huvudkontor ligger) och garantiinstitutionen i det land där arbetstagaren normalt arbetar vägrar betala lönefordringarna trots att institutionen mottagit motsvarande avgifter.

Avsaknaden av en uttrycklig bestämmelse i direktiv 80/987/EEG som fastställer behörig garantiinstitution för betalning av lönefordringar när det gäller insolventa företag med driftställen i de olika medlemsstaterna har framstått som en källa till rättsosäkerhet och har lett till tvister i de nationella domstolarna. Antalet fall med en EU-dimension ökar hela tiden i och med den fortsatta utvecklingen av den inre marknaden och det faktum att företagens verksamhet blir mer och mer transnationell.

EG-domstolen, som redan har behandlat insolvensfall med transnationella inslag, har utvecklat värdefulla kriterier för att lösa de problem som tagits upp. Nyligen avgjorde domstolen frågan om vilken garantiinstitution som skall betala ut lönefordringar i de situationer som beskrivs ovan.

För det första fastställde domstolen i mål C-117/96 "Mosbaek" [14] två värdefulla kriterier som rör behörig institution enligt direktiv 80/987/EEG, nämligen det kriterium som rör finansieringen av garantisystemet med arbetsgivaravgifter å ena sidan och kriteriet som rör inledandet av ett konkursförfarande å den andra. Domstolen anser att detta förfarande i praktiken oftast inleds i det land där arbetsgivaren är etablerad och att det i allmänhet även är i detta land som arbetsgivaren bidrar till finansieringen av lönegaranti enligt direktivet. Eftersom dessa båda relevanta kriterier var uppfyllda i en och samma medlemsstat i mål Mosbaek, har frågan om vilken garantiinstitution som är behörig inte kunnat klargöras när det gäller betalningar av fordringar som rör ett företag som är insolvent och som har driftställen eller försäljning i flera medlemsstater.

[14] Dom av den 17 september 1997, REG. s. I-5017.

I sin dom av den 16 december 1999 i mål C-198/98 [15] hade domstolen att ta ställning till det första fallet med en transnationell dimension, nämligen en situation med ett insolvent företag med driftställen i olika medlemsstater.

[15] Dom i mål G.Everson, T.J. Barras/Bell Lines Ltd, ännu ej offentliggjord.

Domstolen erinrade i sin dom om att när arbetsgivaren är etablerad i en enda medlemsstat, sägs det i direktivet att behörig garantiinstitution för utbetalning av arbetstagarnas utestående fordringar är den medlemsstat i vilken företaget är etablerat. Om arbetsgivaren, som i mål C-198/98, har flera driftställen i olika medlemsstater, är det lämpligt för att fastställa behörig garantiinstitution att, som ytterligare ett kriterium och med hänsyn till direktivets socialpolitiska syfte, åberopa arbetstagarnas verksamhetsort. Domstolen tillägger att verksamhetsorten i flertalet fall motsvarar den sociala och språkliga miljö som är välkänd för arbetstagarna.

Garantiinstitutionen i det land där arbetstagaren normalt utför sitt arbete är vanligen den som bär upp eller bör bära upp de avgifter som skall finansiera lönegarantisystemet. Den står dessutom, vilket domstolen har understrukit, närmare arbetstagaren. Denne kan göra sina rättigheter gällande i det land där han normalt arbetar utan att få problem med språk eller avstånd. Han blir inte tvungen att ta kontakt med ett organ som ligger i en annan medlemsstat till vilken han inte har någon anknytning och där han inte känner till gällande förfaranden. Denna lösning gör det även möjligt att tillämpa principen om likabehandling i den mening att alla som arbetar i ett och samma land skall ha ett likvärdigt skydd.

För att säkerställa nödvändig rättssäkerhet och konsolidera de anställdas rättigheter i den riktning som domstolen anger i sin dom av den 16 december 1999 ovan, föreslår kommissionen att man inför en ny bestämmelse i det nya direktivet. I den skall uttryckligen fastställas behörig garantiinstitution för att betala ut återstående lönefordringar i transnationella situationer som rör insolvens när följande villkor är uppfyllda:

* Företaget/arbetsgivaren bedriver sin verksamhet på flera medlemsstaters territorium.

* Ett insolvensförfarande har inletts i en medlemsstat.

* Företagets insolvens har till direkt följd att de arbetstagare som normalt arbetar på en annan medlemsstats territorium där deras arbetsgivare har en tillräckligt permanent verksamhet (arbetstagarna avlönas i det sistnämnda landet, kontakter med administrationen där, socialavgifter osv.), har utestående lönefordringar enligt detta direktiv.

Efterlevnaden av denna nya bestämmelse som automatiskt innebär erkännande av inledande av insolvensförfaranden i en annan medlemsstat kommer att underlättas ytterligare genom att förordning (EG) nr 1346/2000 om insolvensförfaranden träder i kraft. Även om principen om erkännande av de beslut som fattats inom ramen för insolvensförfaranden som inletts i en annan medlemsstat redan framgår av domstolens dom i mål C-198/98, kommer värdefulla preciseringar att ges i denna förordning.

I förordningen, som syftar till att förbättra och påskynda de insolvensförfaranden som har transnationella effekter, fastställs bestämmelser om internationell behörighet (artikel 3), tillämplig lag på insolvensförfarandet och dess materiella effekter (artikel 4) och principen om omedelbart erkännande av beslut om att inleda ett förfarande (artikel 16). Den principen innebär att ett sådant beslut, utan ytterligare formaliteter, skall ha samma verkningar i alla andra medlemsstater som det har i den stat där förfarandet inletts.

5. FÖRSLAGETS BERÄTTIGANDE

5.1. Subsidiaritetsprincipen

En ändring av direktiv 80/987/EEG är det enda sättet att fastställa ett nytt gemenskapsbegrepp för insolvens. Ett nytt begrepp behövs för att nå en bättre balans mellan lagstiftningen om insolvens och arbetsrätten samt för att säkerställa överensstämmelse med rådets direktiv 98/50/EG.

En uttrycklig bestämmelse för att fastställa behörig myndighet för utbetalning av lönefordringar i transnationella situationer vid insolvens måste antas för att öka stringensen och rättssäkerheten. I framtiden kan man därigenom undvika situationer som kan skapa negativa lagvalskonflikter. Denna bestämmelse bör fastställas på gemenskapsnivå och ingå i ett nytt direktiv om skydd av arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens. Denna anpassning bör göras genom ett rådsdirektiv om ändring av direktiv 80/987/EEG.

Kommissionen har föreslagit övriga förtydliganden och förenklingar för att uppnå öppenhet och överensstämmelse med andra gemenskapsinstrument.

Alla dessa anpassningar bör göras genom ett rådsdirektiv om ändring av direktiv 80/987/EEG.

5.2. Proportionalitetsprincipen

Innehållet i den föreslagna rättsakten överensstämmer även med proportionalitetsprincipen, eftersom den fastställer ett minimiskydd på gemenskapsnivå samtidigt som medlemsstaterna fritt får fastställa villkor, datum och perioder som skall beaktas.

I gemenskapslagstiftningen ställs inte upp några administrativa, ekonomiska och rättsliga hinder som kan försvåra bildandet och utvecklingen av små och medelstora företag.

6. RÄTTSLIG GRUND

Vid antagandet av direktiv 80/987/EEG var gemenskapslagstiftaren, på grund av den koppling som enligt f.d. artikel 117 i fördraget fanns mellan "medlemsstaternas engagemang när det gäller att främja förbättringar av arbetstagarnas arbetsvillkor och levnadsstandard" och tillnärmningen av lagar och förordningar för att nå detta mål, tvungen att grunda direktivet på f.d. artikel 100 i fördraget. Eftersom det inte fanns någon specifik rättslig grund för åtgärder för bättre arbetsvillkor var det nödvändigt att tillgripa den allmänna rättsliga grund som föreskrevs för tillnärmning av lagstiftning.

Efter det att EG-fördraget ändrats genom Amsterdamfördraget innehåller avdelning XI Socialpolitik, utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor ett nytt kapitel kallat "Sociala bestämmelser". I detta kapitel införs nya specifika rättsliga grunder för åtgärder på det sociala området.

Enligt den nya artikel 136 i fördraget kvarstår medlemsstaternas engagemang när det gäller att främja arbetsvillkoren. I artikel 137 föreskrivs att gemenskapen, för att uppnå målen i artikel 136, skall stödja och komplettera medlemsstaternas verksamhet på de områden som nämns i första punkten, däribland arbetsvillkor. I punkt 2 föreskrivs vidare att rådet genom direktiv skall fastställa minimikrav och besluta enligt förfarandet i artikel 251.

Kommissionen anser således att artikel 137.2 i fördraget hädanefter utgör den specifika och lämpliga grunden för de rättsakter som syftar till att förbättra arbetsvillkoren och att direktivet om ändring av direktiv 80/987/EEG följaktligen bör grundas på denna artikel.

7. SAMRÅD MED ARBETSMARKNADENS PARTER PÅ EU-NIVÅ

Enligt artikel 138.2 i EG-fördraget skall kommissionen innan den lägger fram socialpolitiska förslag samråda med arbetsmarknadens parter om den tänkbara inriktningen av en gemenskapsåtgärd. Därför beslutade kommissionen den 10 februari 2000 att inleda den första fasen av samrådet med arbetsmarknadens parter och be om deras åsikter om behovet av en ändring av direktiv 80/987/EEG samt om det tillvägagångssätt som planeras.

Flertalet arbetsmarknadsparter som har deltagit i detta första samråd anser att det skulle vara värdefullt med ett gemenskapsinitiativ för att göra en översyn av rådets direktiv 80/987/EEG för att bättre anpassa det till dagens verklighet.

Efter att ha tagit del av arbetsmarknadsparternas reaktioner fullföljde kommissionen sina interna diskussioner, och påbörjade den 7 juni 2000 den andra fasen av samrådet med arbetsmarknadens parter om innehållet i ett förslag om ändring av direktivet. Arbetsmarknadsparternas synpunkter återges i bilagan (punkt 6).

8. FÖRKLARING AV DE ÄNDRINGAR SOM FÖRESLÅS ARTIKEL FÖR ARTIKEL

Artikel 1

Artikel 1 innehåller alla förslag till ändringar av direktiv 80/987/EEG.

1. Titel: Den nya titeln föreslås med beaktande av den nya rättsliga grunden.

2. Artiklarna 1 till 4 : Tillämpningsområde och definitioner

I slutet av artikel 1.2 skall preciseras att de medlemsstater som önskar utesluta vissa kategorier av arbetstagare måste garantera dessa arbetstagare ett skydd motsvarande det som föreskrivs i direktivet.

F.d. punkt 2 andra stycket som hänvisar till förteckningen i bilagan skall utgå. Följaktligen skall bilagan till direktiv 80/987/EEG upphävas.

F.d. punkt 3 om Grönland skall utgå.

I en ny punkt 3 skall möjligheter till undantag motsvarande punkt 1 i f.d. bilagan (kategorier av arbetstagare som har ett anställningsavtal eller anställningsförhållande av särskild art) föreskrivas.

Direktivets tillämpningsområde skall således fastställas i lagtexten i direktivet, vilket gör det möjligt att upphäva bilagan. Denna skrivning föreslås för att man skall uppnå öppenhet och förenkla direktivet.

I artikel 2 föreslås att man skall ersätta den definition som begränsas till likvidationsförfaranden i direktivet från 1980 (kollektivt tillgodose borgenärernas anspråk och beaktande av de berörda fordringarna) med en ny definition som återger den i artikel 1 i förordningen om insolvensförfaranden.

I punkt 2 skall hänvisningarna till definitionerna i nationell rätt bibehållas. När det gäller begreppet "arbetstagare" föreslås dock att man lägger till en precisering om att deltidsanställda, visstidsanställda och tillfälligt anställda inte får uteslutas från direktivets tillämpningsområde.

En ny punkt 3 skall läggas till för att definiera betydelsen av begreppet "driftställe" som används i artikel 8a. Denna definition grundas på den i artikel 2 h) i förordning (EG) nr 1346/2000 om insolvensförfaranden.

I artikel 3.1 fastställs den allmänna skyldigheten att säkerställa betalning av arbetstagarnas utestående fordringar som gäller lön för en bestämd period.

I punkt 2 föreslås att man, istället för att föreskriva tre alternativa datum, låter medlemsstaterna fritt få fastställa det datum som gör det möjligt att beräkna den löneperiod som garantiinstitutionerna ansvarar för.

I artikel 4 bibehålls medlemsstaternas valmöjlighet att i tiden begränsa de lönefordringar som garantiinstitutionerna ansvarar för. Det föreslås dock att man förenklar systemet med begränsningar i tiden som grundas på alternativa datum och perioder genom att endast fastställa ett gemensamt minimum på tre månadslöner.

I den mån medlemsstaterna bestämmer att denna minimiperiod på tre månader skall infalla under en referensperiod, föreslås att en minimiperiod på sex månader skall fastställas.

3. Ett nytt avsnitt IIIa skall läggas till:

I den nya artikel 8a skall behörig garantiinstitution för utbetalningar till arbetstagarna fastställas.

När det gäller transnationella situationer skall ett administrativt samarbete mellan medlemsstaterna föreskrivas i den nya artikel 8b för att förenkla utbetalningsförfarandena.

4. En ny artikel 10a skall läggas till:

I den nya artikel 10a skall föreskrivas att medlemsstaterna fastställer och meddelar de insolvensförfaranden som omfattas av direktivets tillämpningsområde samt alla ändringar som rör dem till kommissionen och de övriga medlemsstaterna.

Artiklarna 2, 3 och 4 skall innehålla de sedvanliga bestämmelserna om mottagare samt datum för genomförande och ikraftträdande.

2001/0008 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av rådets direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 137.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [16],

[16] EGT C

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [17],

[17] EGT C

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [18],

[18] EGT C

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [19], och

[19] EGT C

av följande skäl:

(1) I gemenskapens stadga om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare, som antogs den 9 december 1989, föreskrivs i punkt 7 att "förverkligandet av den inre marknaden måste leda till att levnads- och arbetsvillkoren för arbetstagare inom Europeiska gemenskapen förbättras (...). Förbättringen måste även, där så behövs, omfatta vissa aspekter av anställningsregler såsom förfaranden vid kollektiva uppsägningar och konkurser".

(2) Direktiv 80/987/EEG [20] syftar till att garantera arbetstagarna ett minimiskydd vid arbetsgivarens insolvens. För detta ändamål är alla medlemsstater skyldiga att inrätta ett organ som säkerställer utbetalning av utestående lönefordringar till berörda arbetstagare.

[20] EGT L 283, 28.10.1980, s. 23. Direktiv senast ändrat genom Anslutningsakten för Finland, Sverige och Österrike.

(3) Utvecklingen av lagstiftningen om insolvens i medlemsstaterna samt utvecklingen av den inre marknaden kräver en anpassning av vissa bestämmelser i detta direktiv.

(4) För ökad insyn och rättssäkerhet krävs dessutom preciseringar när det gäller tillämpningsområdet för och vissa definitioner i direktiv 80/987/EEG. Det är bl.a. lämpligt att i direktivets tillämpningsområde precisera de möjligheter medlemsstaterna undantagsvis har i fråga om att utesluta vissa kategorier, samt att upphäva bilagan till direktivet.

(5) För att säkerställa ett rättvist skydd för de berörda arbetstagarna bör man anpassa definitionen av insolvens till den nya utvecklingen av lagstiftningen i medlemsstaterna på detta område och genom detta begrepp täcka även andra insolvensförfaranden än likvidationsförfarande. Denna ändring visar sig samtidigt nödvändig för att uppnå överensstämmelse med rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmningen av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarnas rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter [21].

[21] EGT L 61, 5.3.1977, s. 26. Direktivet ändrat genom direktiv 98/50/EG (EGT L 201, 17.7.1998, s. 88).

(6) Det är lämpligt att se till att de arbetstagare som avses i direktiven 97/81/EG av den 15 december 1997 om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS [22], 1999/70/EG av den 28 juni 1999 om ramavtalet om visstidsarbete undertecknat av EFS, UNICE och CEEP [23] och 91/383/EEG av den 25 juni 1991 om komplettering av åtgärderna för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare med tidsbegränsat anställningsförhållande eller tillfälligt anställningsförhållande [24] inte utesluts från tillämpningsområdet för detta direktiv.

[22] EGT L 14, 20.1.1998, s. 9. Direktivet ädnrat genom direktiv 98/23/EG (EGT L 131, 5.5.1998, s. 10).

[23] EGT L 175, 10.7.1999, s. 43.

[24] EGT L 206, 29.7.91, s. 19.

(7) För att tillgodose arbetstagarnas rättssäkerhet när det gäller insolventa företag som bedriver verksamhet i flera medlemsstater och för att förstärka arbetstagarnas rättigheter i den mening som avses i rättspraxis från Europeiska gemenskapernas domstol, är det nödvändigt att införa en bestämmelse som uttryckligen fastställer den institution som är behörig att utbetala lönefordringarna i dessa fall och att se till att bestämmelserna på detta område tillämpas väl genom att inrätta ett samarbete mellan behöriga myndigheter i medlemsstaterna.

(8) För att underlätta fastställandet av insolvensförfaranden bl.a. i transnationella situationer är det lämpligt att medlemsstaterna informerar kommissionen och övriga medlemsstater om de insolvensförfaranden som ger anledning till ingripande från garantiinstitutionen.

(9) Direktiv 80/987/EEG bör följaktligen ändras.

(10) I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i artikel 5 i fördraget, kan målen för de åtgärder som övervägs, det vill säga en anpassning av vissa bestämmelser i direktiv 80/987/EEG med hänsyn till arbetsmarknadens utveckling, inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna och kan därför bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv begränsas till det minimum som krävs för att uppnå dessa mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Direktiv 80/987/EEG ändras på följande sätt:

1. Titeln skall ersättas med följande text:

"Rådets direktiv 80/987/EEG av den 20 oktober 1980 om skydd av arbetstagare vid arbetsgivarens insolvens".

2. Avsnitt I och avsnitt II skall ersättas med följande text:

"AVSNITT I

Tillämpningsområde och definitioner

Artikel 1

1. Detta direktiv skall tillämpas på arbetstagares fordringar på grund av anställningsavtal eller anställningsförhållanden gentemot arbetsgivare som är att anse som insolventa enligt artikel 2.1.

2. Medlemsstaterna får undantagsvis utesluta fordringar från vissa kategorier av arbetstagare från tillämpningsområdet för detta direktiv på grund av att det finns andra former av garanti som ger arbetstagarna ett skydd motsvarande det som skall finnas enligt detta direktiv.

3. Medlemsstaterna får utesluta följande kategorier från tillämpningsområdet för detta direktiv:

a) Arbetstagare i hushållet som är anställda av en fysisk person.

b) Fiskare som avlönas separat.

Artikel 2

1. I detta direktiv skall en arbetsgivare anses vara insolvent när en ansökan har inlämnats om att inleda ett kollektivt förfarande i enlighet med respektive medlemsstats lagar och andra författningar som grundas på arbetsgivarens insolvens och som innebär att arbetsgivares tillgångar helt eller delvis tas i anspråk och att en förvaltare utses, samt när den myndighet som är behörig enligt dessa bestämmelser

a) antingen har beslutat att inleda ett förfarande

b) eller har fastställt att arbetsgivarens företag eller driftsställe definitivt har upphört och att befintliga tillgångar är otillräckliga för att motivera att förfarandet inleds.

2. Detta direktiv berör inte nationell rätt beträffande definitionen av termerna "arbetstagare", "arbetsgivare", "lön", "omedelbar rätt till" och "framtida rätt till".

Medlemsstaterna får dock inte utesluta från tillämpningsområdet för detta direktiv

a) deltidsanställda enligt direktiv 97/81/EG,

b) visstidsanställda enligt direktiv 1999/70/EG,

c) arbetstagare som har ett tillfälligt arbete enligt artikel 1.2 i direktiv 91/383/EEG.

3. I detta direktiv avses med begreppet "driftställe" varje verksamhetsplats där arbetsgivaren annat än tillfälligt idkar ekonomisk verksamhet med personella och materiella resurser.

AVSNITT II

Bestämmelser om garantiinstitutioner

Artikel 3

Medlemsstaterna skall, om inte annat följer av artikel 4, vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att garantiinstitutionerna garanterar betalning av arbetstagarnas utestående fordringar som grundar sig på anställningsavtal eller anställningsförhållanden.

Garantiinstitutionen skall ansvara för de utestående lönefordringar som avser en period före och/eller efter ett datum som fastställts av medlemsstaterna.

Artikel 4

1. Medlemsstaterna får välja att begränsa garantiinstitutionens betalningsansvar enligt artikel 3.

2. Om medlemsstaterna utnyttjar valmöjligheten enligt punkt 1, skall de fastställa den period under vilken garantiinstitutionen skall utbetala utestående lönefordringar. Denna period får dock inte vara kortare än en period som omfattar de tre senaste obetalda månadslönerna.

Medlemsstaterna får bestämma att denna minimiperiod på tre månader skall infalla under en referensperiod som inte får vara kortare än sex månader.

3. Medlemsstaterna får fritt sätta en övre gräns för garantiinstitutionens utbetalningar.

Om medlemsstaterna utnyttjar denna valmöjlighet, skall de till kommissionen meddela vilka metoder de använder för att sätta denna övre gräns."

3. Följande avsnitt IIIa skall läggas till:

"AVSNITT IIIa

Bestämmelser om transnationella situationer

Artikel 8a

1. När ett företag som har driftställen på minst två medlemsstaters territorium är insolvent enligt artikel 2.1 och när ett insolvensförfarande har inletts i en annan medlemsstat än den på vars territorium arbetstagaren normalt utför sitt arbete, skall behörig garantiinstitution vara den i den sistnämnda medlemsstaten.

2. Omfattningen av arbetstagarnas rättigheter skall fastställas i den lagstiftning som gäller för den behöriga garantiinstitutionen.

3. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att, i de fall som avses i punkt 1 i denna artikel, de beslut som fattas inom ramen för ett insolvensförfarande enligt artikel 2.1 som inletts i en annan medlemsstat skall beaktas för att fastställa arbetsgivarens insolvens enligt detta direktiv.

Artikel 8b

För att genomföra artikel 8a skall medlemsstaterna inrätta ett samarbete mellan behöriga nationella myndigheter."

4. Följande artikel 10a skall läggas till:

"Artikel 10a

Medlemsstaterna skall anmäla till kommissionen och de övriga medlemsstaterna de nationella insolvensförfaranden som omfattas av direktivets tillämpningsområde samt alla ändringar av dessa.

Kommissionen skall offentliggöra dessa anmälningar i Europeiska gemenskapernas officiella tidning."

5. Bilagan upphävs.

Artikel 2

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 2003. Medlemsstaterna skall omedelbart informera kommissionen om detta.

Medlemsstaterna skall tillämpa de bestämmelser som avses i första stycket på alla former av insolvens som drabbar en arbetsgivare efter det datum då dessa bestämmelser har trätt i kraft.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser i nationell rätt som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 3

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 4

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdad i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

BILAGA

FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAG, SÄRSKILT SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG

KONSEKVENSANALYS

Beteckning på förslaget:

Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd av arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens

Dokumentets referensnummer:

Förslaget

1. Varför behövs det, med tanke på subsidiaritetsprincipen, gemenskapslagstiftning på detta område, och vilka är huvudmålen-

Anpassningen av direktiv 80/987/EEG till utvecklingen av lagstiftningen och till de faktiska omständigheterna på den inre marknaden skall säkerställas genom en rättsakt. Denna syftar samtidigt till att ge arbetstagarna en ökad rättssäkerhet genom en konsolidering av EG-domstolens rättspraxis. Ändring av direktiv 80/987/EEG är dessutom det enda sättet att se till att bestämmelserna i direktivet tillämpas effektivt när det gäller transnationella insolvenssituationer.

Innehållet i den föreslagna rättsakten överensstämmer även med proportionalitetsprincipen, eftersom den fastställer ett minimiskydd på gemenskapsnivå samtidigt som medlemsstaterna fritt får fastställa villkor samt de datum och perioder som skall beaktas.

I gemenskapslagstiftningen ställs inga administrativa, ekonomiska och rättsliga hinder upp som kan försvåra bildandet och utvecklingen av små och medelstora företag.

Konsekvenser för företagen

2. Vilka påverkas av förslaget-

Arbetstagare som har utestående lönefordringar hos arbetsgivare som är insolventa enligt definitionen i direktivet berörs.

Denna ändring av direktivet syftar till att konsolidera dessa arbetstagares rättigheter i transnationella insolvenssituationer i den mening som redan fastslagits i domstolens rättspraxis.

3. Vilka åtgärder måste företagen vidta för att följa förslaget-

Inga.

4. Vilka ekonomiska verkningar förväntas förslaget få-

Detta förslag syftar till att förstärka arbetstagarnas förtroende och deras övertygelse om att utvecklingen av den inre marknaden och ökningen av företagens konkurrenskraft åtföljs av ett lämpligt skydd för arbetstagarna. Det kan därigenom ha gynnsamma effekter på politiken för den inre marknaden och på den sociala och ekonomiska sammanhållningen.

a) Vilken effekt har det

- för sysselsättningen-

Förslaget kommer att bidra till att förbättra sysselsättningens kvalitet och stabilitet genom att säkerställa ett minimiskydd för de arbetstagare som utsätts för sin arbetsgivares insolvens, bl.a. när det rör sig om ett företag som har driftställen i minst två medlemsstater.

- för investeringar och nyetablering av företag-

Förslaget ingår i en rad lagstiftningsåtgärder som syftar till att den inre marknaden skall bidra till en hållbar och balanserad utveckling som beaktar företagens konkurrenskraft och frågan om sysselsättningen. Förslaget kommer således att underlätta investeringar och bildande av nya företag på den inre marknaden.

- för företagens konkurrenskraft-

Eftersom det handlar om en åtgärd för att följa upp dynamiken på den inre marknaden, kommer effekterna på konkurrenssituationen för de företag som är verksamma i minst två medlemsstater att vara gynnsamma.

b) Är det nödvändigt att införa nya administrativa förfaranden-

Nej, alla strukturer och förfaranden har redan införts genom genomförandet av direktiv 80/987/EEG.

c) Kostnader och fördelar i kvantitativa termer-

Enligt artikel 5 i direktiv 80/987/EEG fastställs villkoren för finansiering av garantiinstitutionen av medlemsstaterna, som skall iaktta tre principer. En av dessa principer (punkt b) föreskriver att "arbetsgivarna skall bidra till institutionernas finansiering om den inte fullgörs helt av offentliga myndigheter."

Denna princip ändras inte genom detta förslag.

Fördelarna med en offentlig garantiinstitution för företag i ekonomiska svårigheter är betydande.

d) Vilka kostnader följer av direktivet-

Den föreslagna ändringen kan inte antas påverka varken finansieringen eller de avgifter som företagen i medlemsstaterna skall betala. Förslaget till direktiv följer utvecklingen av rättspraxis.

e) Vad skall företagen göra när det gäller kontroll och utvärdering-

I direktivet föreskrivs ingen kontrollåtgärd eller utvärdering för företagens del.

5. Innehåller förslaget åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation (inskränkningar eller skillnader i kraven etc.)-

I direktivet från 1980 görs ingen skillnad när det gäller företagens storlek. I det föreskrivs ingripande av en offentlig institution vid företagens insolvens. Förslaget till ändring rör dock bl.a. företag som har driftställen i minst två medlemsstater.

6. Rådfrågade

Enligt artikel 138.2 och 138.3 i fördraget har kommissionen samrått med arbetsmarknadens parter på EG-nivå. De reaktioner som inkommit till kommissionen sammanfattas nedan.

Europeiska sammanslutningen för hantverksföretag och små och medelstora företag (UEAPME) ställer sig återigen positiv till att behörig garantiinstitution uttryckligen fastställs i transnationella situationer. Den anser att det bör vara garantiinstitutionen i det land där arbetstagaren normalt har sitt avlönade arbete och där arbetsgivaren bör betala avgifter.

När det gäller insolvens anser UEAPME att det skulle vara värdefullt att fastställa en allmän ram med en förteckning över befintliga nationella förfaranden.

När det gäller överensstämmelsen med andra direktiv understryker UEAPME bl.a. det specifika förhållandet mellan den tillfälligt anställde, personaluthyrningsföretaget och användarföretaget. Det är endast vid insolvens hos personaluthyrningsföretaget i egenskap av arbetsgivare som arbetstagaren kan åtnjuta skyddet i direktivet.

Slutligen är UEAPME för en förenkling av systemet med begränsningar i tiden och fastställande av ett obligatoriskt minimiskydd på gemenskapsnivå, under förutsättning att detta minimiskydd inte höjs vid detta tillfälle.

Europeiska fackliga samarbetsorganisationen (EFS) är positiv till en revidering av direktiv 80/987/EEG och kan instämma med innehållet i det såsom det framställts i samrådsdokumentet.

EFS stöder särskilt förslaget om att föra in en ny bestämmelse i direktivet som uttryckligen fastställer behörig garantiinstitution i transnationella situationer.

Översynen bör även röra definitionen av insolvens, även om man kan tänka sig en risk för "missbruk" av mekanismen i direktivet i vissa fall av "omstrukturering". Genom översynen bör man även se till att direktivet stämmer överens med "överlåtelsedirektivet" och att deltidsanställda, visstidsanställda och tillfälligt anställda inte kan uteslutas från tillämpningsområdet.

EFS stöder metoden att i det framtida direktivet fastställa ett garanterat minimiskydd samtidigt som medlemsstaterna fritt får fastställa datum och referensperioder.

När det gäller bilagan och tillämpningsområdet fäster EFS uppmärksamheten på det ökande antalet arbetstagare som inte anses som anställda hos arbetsgivaren men som har ett tjänsteavtal. EFS uppmanar att man gör det som krävs för att dessa personer, som kan uteslutas av medlemsstaterna enligt det befintliga direktivet, helt skall omfattas av det ändrade direktivet.

Samarbetsorganisationen för chefer och högre tjänstemän (CEC) stöder den lösning som kommissionen har föreslagit för att fastställa garantiinstitution i transnationella situationer.

Den föreslagna lösningen för att definiera begreppet "insolvens" framstår som adekvat och flexibel. Förteckningen över nationella förfaranden bör vara flexibel så att det är möjligt att automatiskt föra in alla ändringar i den nationella lagstiftningen.

CEC stöder de föreslagna lösningarna för att säkerställa en bättre överensstämmelse med de övriga gemenskapsdirektiven. Den anser att förslaget bör inbegripa begreppet "ekonomiskt beroende arbetstagare" som skulle kunna falla utanför den klassiska definitionen av begreppet "arbetstagare".

När det gäller förenklingen av systemet med begränsningar i tiden påpekar CEC att kommissionen bör se till att referensperioden inte leder till en minskning av det garanterade minimiskyddet.

Samarbetsorganisationen för europeiska arbetsgivarföreningar och industriförbund (UNICE) är föga övertygad om behovet av att ändra direktivet.

Särskilt när det gäller den transnationella dimensionen anser UNICE att den fråga som kommissionen har tagit upp redan har fått en lösning i rättspraxis och att det inte är nödvändigt att lagstifta om den. UNICE anser dock att, om kommissionen avser att lägga fram ett förslag om revidering i denna riktning, bör den även säkerställa att den garantiinstitution som gör utbetalningarna i förskott, om ett förfarande har inletts i en annan medlemsstat, kan återvinna de berörda beloppen. Frågan om återvinning är inte reglerad på ett tillfredsställande sätt i rådets nya förordning om insolvensförfaranden.

UNICE anser att överensstämmelsen med "överlåtelsedirektivet" säkerställs genom hänvisningen till direktiv 80/987/EEG i direktiv 98/50/EG.

När det gäller tillämpningsområdet anser UNICE att såväl deltidsanställda som visstidsanställda skall omfattas av direktiv 80/987/EEG. Tillfälligt anställda bör omfattas vid arbetsgivarens insolvens (personaluthyrningsföretaget).

Europeiskt centrum för offentliga affärsverk och företag (CEEP) anser att det, i fråga om den transnationella dimensionen, är lämpligt att uppdatera direktivet för att garantera nödvändig rättssäkerhet och konsolidera de anställdas rättigheter i enlighet med domstolens rättspraxis. CEEP stöder förslaget om att en ny bestämmelse införs för att uttryckligen fastställa behörig garantiinstitution när ett företag som har driftställen i flera medlemsstater är insolvent och ett förfarande har inletts i en annan medlemsstat än den där arbetstagaren vanligen utför sitt arbete.

CEEP är även för en revidering av definitionen av insolvens, som för närvarande bedöms alltför snäv. Denna revidering bör samtidigt säkerställa överensstämmelse med direktiv 98/50/EG. CEEP skulle kunna ansluta sig till förslaget att hänvisa till de förfaranden som innebär att arbetsgivares tillgångar tas i anspråk för att kollektivt tillgodose borgenärernas fordringar och att en förvaltare utses.

European Community Shipowners' Associations (ECSA) stöder den åsikt som UNICE har framfört. Om direktivet skall revideras, önskar ECSA att bilagan bibehålls när det gäller besättningar på sjögående fartyg.