Förslag till Rådets direktiv om ändring av direktiv 86/378/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet (95/C 218/05) (Text av betydelse för EES) KOM(95) 186 slutlig - 95/0117(CNS)

(Framlagt av kommissionen den 19 juni 1995)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

I artikel 119 i fördraget föreskrivs att varje medlemsstat skall se till att principen att kvinnor och män skall ha lika lön för lika arbete tillämpas; med lön förstås den gängse grund- eller minimilönen samt alla övriga förmåner i form av kontanter eller naturaförmåner som arbetstagaren, direkt eller indirekt, får av arbetsgivaren på grund av anställningen.

I dom av den 17 maj 1990 i mål C-262/88 Barber mot Guardian Royal Exchange Assurance Group (1) fastslår Europeiska gemenskapernas domstol att alla förmåner som utges enligt företags- eller yrkesbaserade pensionssystem utgör lön i enlighet med artikel 119 i fördraget.

I ovannämnda dom, som det klargörs i domen av den 14 december 1993 (mål C-110/91 Moroni) (2) tar domstolen tydligt ställning vad gäller den faktiska räckvidden av artikel 119 i fördraget, och anger att diskriminering mellan män och kvinnor i företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet är förbjuden i allmänhet och inte bara vid fastställandet av pensionsålder eller när en företags- eller yrkesbaserad pension erbjuds som kompensation i samband med arbetsgivarens uppsägning på grund av ekonomiska skäl.

I enlighet med det protokoll om artikel 119 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen som undertecknats i Maastricht av de tolv stats- och regeringscheferna skall vid tillämpning av artikel 119 förmåner enligt företags- och yrkesbaserade system för social trygghet inte anses som lön om och i den mån förmånerna kan hänföras till anställningstider före den 17 maj 1990, utom när det gäller arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning.

I domarna av den 28 september 1994 (3) (mål C-57/93 Vroege och mål C-128/93 Fisscher) konstaterade domstolen att protokollet om artikel 119 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, vilket protokoll bifogats Fördraget om Europeiska unionen, inte påverkar rätten att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat pensionssystem, vilket fortfarande regleras av domen av den 13 maj 1986 i mål 170/84 Bilka-Kaufhaus GmbH mot Hartz (4), och att den begränsning av effekten i tiden som följer av domen av den 17 maj 1990 i mål C-262/88 Barber mot Guardian Royal exchange Assurance Group inte påverkar rätten att ansluta sig till ett företags- eller yrkesbaserat pensionssystem.

I domen av den 6 oktober 1993 (mål C-109/91 Ten Oever) (5) och i domarna av den 14 december 1993 (mål C-110/91 Moroni), av den 22 december 1993 (mål C-152/91 Neath) (6) och av den 28 september 1994 (mål C-200/91 Coloroll) (7) bekräftar domstolen att enligt domen av den 17 maj 1990 (mål C-262/88 Barber) kan, vid krav på lika behandling i fråga om företags- eller yrkesbaserade pensionssystem, den direkta effekten av artikel 119 i Romfördraget endast åberopas när det rör sig om förmåner för tjänstgöringstider efter den 17 maj 1990, med förbehåll för det undantag som gäller arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning.

I domarna av den 6 oktober 1993 (mål C-109/91 Ten Oever) och av den 28 september 1994 (mål C-200/91 Coloroll) bekräftar domstolen vidare att begränsningen i tiden av Barber-domen gäller för efterlevandepensioner, och följaktligen kan lika behandling i denna fråga endast göras gällande för tjänstgöringsperioder efter den 17 maj 1990, med förbehåll för det undantag som gäller de personer som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning.

I domarna av den 22 december 1993 (mål C-152/91 Neath) och av den 28 september 1994 (mål C-200/91 Coloroll) anger domstolen att avgifterna från manliga respektive kvinnliga arbetstagare till ett pensionssystem som garanterar en fast slutförmånsnivå inte får skilja sig åt, eftersom de omfattas av bestämmelserna i artikel 119 i Romfördraget. Olikheter i de avgifter som arbetsgivare betalar till sådana pensionssystem som garanterar en fast slutförmånsnivå och som baseras på kapitalinvesteringar, och där olikheterna beror på sådana försäkringstekniska beräkningsfaktorer som är olika allt efter kön, omfattas inte av bestämmelserna i artikel 119 i Romfördraget.

I domarna av den 28 september 1994 (8) (mål C-408/92 Smith och mål C-28/93 Van den Akker) anger domstolen att artikel 119 i Romfördraget förbjuder en arbetsgivare som vidtar åtgärder för att följa Barber-domen av den 17 maj 1990 (mål C-262/88) att höja pensionsåldern för kvinnor till den nivå som gäller för män vad gäller de tjänstgöringsperioder som fullgörs mellan den 17 maj 1990 och den dag då de åtgärderna träder i kraft. Vad gäller tjänstgöringsperioder som fullgörs efter den senare dagen förhindrar å andra sidan artikel 119 i Romfördraget inte en arbetsgivare att vidta en sådan åtgärd. Avseende tjänstgöringsperioder före den 17 maj 1990 föreskriver gemenskapens lagstiftning inte någon skyldighet som berättigar en retroaktiv minskning av de fördelar som kvinnor har haft.

I domen av den 28 september 1994 (mål C-200/91 Coloroll) anger domstolen att sådana tilläggsförmåner som baseras på avgifter som arbetstagare frivilligt betalar inte omfattas av bestämmelserna i artikel 119 i Romfördraget.

I kommissionens tredje medelfristiga handlingsprogram för jämställdhet mellan kvinnor och män (1991-1995) (9) betonas återigen att det bör vidtas lämpliga åtgärder för att ta hänsyn till konsekvenserna i domen av den 17 maj 1990 i mål C-262/88 Barber av den 17 maj 1990.

Denna dom ogiltligförklarar automatiskt vissa bestämmelser i rådets direktiv 86/378/EEG (10) vad gäller löntagare.

Artikel 119 i Romfördraget är direkt tillämplig och kan åberopas vid nationella domstolar mot alla arbetsgivare, oavsett om de är fysiska eller juridiska personer, och dessa domstolar har till uppgift att skydda de rättigheter som enskilda har enligt denna bestämmelse.

Av rättssäkerhetsskäl är det nödvändigt att ändra direktiv 86/378/EEG i syfte att anpassa de bestämmelser som påverkas av den rättpraxis som följer av Barber-målet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Direktiv 86/378/EEG ändras på följande sätt:

1) Artikel 2 skall ersättas med följande:

"Artikel 2

1. Med företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet menas system som inte regleras av direktiv 79/7/EEG, vars syfte är att ge dem som arbetar, både anställda och egna företagare, i ett företag eller i en grupp av företag, inom ett område för ekonomisk verksamhet eller yrkessektor eller grupp av sådana sektorer, förmåner som skall komplettera förmånerna enligt lagstadgade system för social trygghet eller ersätta dessa, vare sig deltagandet i sådana system är obligatoriskt eller frivilligt.

2. Detta direktiv gäller inte

a) individuella avtal för egna företagare,

b) system, för egna företagare, med endast en deltagare,

c) löntagares försäkringssystem där arbetsgivaren inte är part,

d) frivilliga bestämmelser enligt företags- eller yrkesbaserade system som erbjuds deltagare individuellt för att garantera dem

- antingen ytterligare förmåner, eller

- ett val av datum då de normala förmånerna för egna företagare utfaller, eller ett val mellan flera förmåner."

2) Artikel 3 skall ersättas med följande:

"Artikel 3

Detta direktiv skall gälla för medlemmar av den förvärvsarbetande befolkningen, däribland egna företagare, personer vars verksamhet avbrutits av sjukdom, barnafödande, olycksfall eller ofrivillig arbetslöshet samt arbetssökande liksom även pensionerade och invalidiserade arbetstagare, och deras förmånsberättigade anhöriga."

3. Artikel 6 skall ersättas med följande:

"Artikel 6

1. Med bestämmelser som står i strid med likabehandlingsprincipen avses sådana bestämmelser som direkt eller indirekt, särskilt med hänvisning till äktenskaplig status eller familjestatus, beror på kön, när det gäller att

a) avgöra vilka personer som får delta i ett företags- eller yrkesbaserat system,

b) fastställa om deltagande i ett företags- eller yrkesbaserat system skall vara obligatoriskt eller frivilligt,

c) fastslå olika regler för ålder för inträde i systemet, eller vilken minsta anställnings- eller medlemskapstid i detta som krävs för att erhålla dess förmåner,

d) fastställa olika regler, förutom vad som bestäms i h och i, för återbetalning av avgifter när en arbetstagare lämnar ett system utan att ha uppfyllt de villkor som garanterar honom en uppskjuten rätt till långtidsförmåner,

e) ställa olika villkor för beviljande av förmåner eller att inskränka förmånerna till arbetstagare av det ena eller andra könet,

f) fastställa olika pensionsålder,

g) tillfälligt upphäva innehavet eller förvärvet av rättigheter under barnledighet eller ledighet av familjeskäl som beviljas enligt lag eller avtal och betalas av arbetsgivaren,

h) fastställa olika förmånsnivåer, utom i den mån det kan vara nödvändigt att ta hänsyn till försäkringstekniska beräkningsfaktorer, som är olika allt efter kön, för pensionssystem som föreskriver en fast avgift,

i) fastställa olika nivåer för arbetstagarnas avgifter,

fastställa olika nivåer för arbetsgivarnas avgifter utom

- när syftet är att utjämna skillnaderna i de pensionsförmåner som baseras på avgifter enligt system som föreskriver en fast avgift,

- när arbetsgivarens avgifter syftar till att säkerställa att de medel som skall täcka kostnaden för de fasta förmånerna är tillräckliga, vad gäller sådana pensionssystem som garanterar en fast slutförmånsnivå och baseras på kapitalinvesteringar,

j) fastställa olika normer eller normer tillämpliga endast på arbetstagare av ett specificerat kön, utom såsom föreskrivs i h och i, i fråga om garantin för eller bibehållandet av rätten till uppskjutna förmåner, då en arbetstagare lämnar ett system.

2. När man överlämnar åt förmånssystemets förvaltning att inom räckvidden för detta direktiv efter gottfinnande bevilja förmåner, måste denna respektera likabehandlingsprincipen."

4) Artikel 8 skall ersättas med följande:

"Artikel 8

1. Medlemsstaterna skall vidta alla mödvändiga åtgärder för att säkerställa att de bestämmelser i företags- eller yrkesbaserade system för egna företagare som strider mot likabehandlingsprincipen har setts över före den 1 januari 1993.

2. Detta direktiv skall inte utesluta att de bestämmelser för rättigheter och skyldigheter som gällde under en medlemskapsperiod i ett företags- eller yrkesbaserat system för egna företagare, innan systemet sågs över, fortfarande skall gälla för perioden i fråga."

5) Artikel 9 skall ersättas med följande:

"Artikel 9

Medlemsstaterna får vad gäller system för egna företagare uppskjuta en obligatorisk tillämpning av likabehandlingsprincipen i fråga om

a) fastställande av pensionsålder i syfte att bevilja ålderspension och de eventuella konsekvenserna för andra förmåner,

- antingen till det datum då sådan jämställdhet uppnås i lagstadgade system,

- eller allra senast till dess sådan jämställdhet krävs av ett direktiv,

b) efterlevandepensioner till dess ett direktiv kräver likabehandlingsprincipen i lagstadgade system för social trygghet i detta avseende,

c) tillämpningen av det första stycket i artikel 6.1 i för att ta hänsyn till de olika försäkringstekniska beräkningsfaktorerna senast till utgången av en period på tretton år räknat från dagen för anmälan av detta direktiv."

Artikel 2

1. Varje bestämmelse som syftar till genomförandet av det direktiv, vad gäller arbetstagare, måste omfatta alla förmåner som härrör ur anställningsperioder efter den 17 maj 1990 och skall tillämpas retroaktivt till den dagen, utan att det påverkar rättigheter för de arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning. I detta fall skall genomförandebestämmelserna tillämpas retroaktivt till den 8 april 1976 (eller, vad gäller de medlemsstater som tillträdde gemenskapen efter den dagen, den dag då artikel 119 i Romfördraget blev tillämplig på dessa medlemsstaters territorium) och måste omfatta alla förmåner som härrör ur anställningsperioder efter den dagen.

För de medlemsstater som tillträdde Europeiska unionen efter den 17 maj 1990 skall detta senare datum ersättas med den 1 januari 1994.

2. Punkt 1 påverkar inte tillämpningen av nationella regler om tidsgränser för att väcka talan enligt nationell rätt, vilka regler kan åberopas mot arbetstagare som söker hävda sin rätt till likabehandling i samband med ett företags- eller yrkesbaserat pensionssystem, under förutsättning att de inte är mindre förmånliga för den typen av talan än andra ärenden av inhemsk natur och att de inte medför att gemenskapens lagstiftning bli omöjlig att tillämpa i praktiken.

Artikel 3

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar eller andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast ett år den 1 juli 1996. Medlemsstaterna skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall senast två år efter detta direktivs ikraftträdande meddela kommissionen all den information som den behöver för att kunna utarbeta en rapport om genomförandet av detta direktiv.

Artikel 4

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas tidning.

Artikel 5

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

(1) Rec. 1990 I, s. 1889.

(2) Rec. 1993 I, s. 6591.

(3) Rec. 1994 I, s. 4541 och Rec. 1994 I, s. 4583.

(4) Rec. 1986 I, s. 1607.

(5) Rec. 1993 I, s. 4879.

(6) Rec. 1993 I, s. 6953.

(7) Rec. 1994 I, s. 4389.

(8) Rec. 1994 I, s. 4435 och Rec. 1994 I, s. 4527.

(9) EGT nr C 142, 31.5.1991, s. 1.

(10) EGT nr L 225, 12.8.1986, s. 40.