Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens arbetsdokument 'De yttre aspekterna på den ekonomiska och monetära unionen'"

(98/C 157/16)

Den 13 maj 1997 beslutade kommissionen enligt artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "De yttre aspekterna av den ekonomiska och monetära unionen".

Sektionen för ekonomiska, finansiella och monetära frågor, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 10 mars 1998. Föredragande var Robert Pelletier.

Vid sin 353:e plenarsession den 25-26 mars 1998 (sammanträdet den 26 mars 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 63 röster för, 19 röster emot och 19 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Efter ett långvarigt förberedande analysarbete och ingående rådfrågning har kommissionen i ovannämnda arbetsdokument, som publicerades i april 1997, presenterat de första tankarna om eurons framtida roll och plats i det internationella monetära systemet.

1.2. Kommissionen bör lyckönskas till att ha presterat en sådan gedigen syntes av de mycket komplicerade förhållandena mellan å ena sidan den ekonomiska och monetära unionen och å andra sidan övriga världen.

1.3. Kommissionen analyserar effekterna på det internationella planet av en övergång till euron. Man redogör inledningsvis för euroområdets ekonomiska tyngd i världsekonomin. Sedan berör man problemen förknippade med övergången samt kopplingen mellan den ekonomiska politiken och växelkursen för euron. Slutligen redogör man för Europas roll som samarbetspart på det internationella planet.

1.4. På flera punkter föreslår inte kommissionen några lösningar utan beskriver problemen utan att ta ställning. På sätt inleder man en debatt som kommer att ha grundläggande betydelse för den penningpolitiska jämvikten i världen, eftersom euron kommer att spela en avgörande internationell roll vid sidan av dollarn.

1.5. Kommissionens strävanden att främja euron borde onekligen ges stöd genom en mer fördjupad teknisk analys för att kunna erbjuda en lösning på de problem som redovisas av Förenta nationernas ekonomiska kommission (), Internationella valutafonden (), OECD och andra ekonomiska forsknings- och prognosinstitut som är väl kända i Europeiska unionen (), problem som kommissionen förbiser eller nämner endast i förbigående som synpunkter i den allt livligare debatten i internationella fora.

2. Ingress

2.1. Kommittén har redan haft tillfälle att uttala sig om de ekonomiska och monetära problem som är förknippade med en övergång till en gemensam valuta, framför allt i yttrandet från oktober 1995 om "Grönbok om praktiska åtgärder vid införandet av den gemensamma valutan" (). ESK framhöll då att kommittén hade en skyldighet, i likhet med övriga gemenskapsorgan, att göra en realistisk bedömning. Samma inställning ligger till grund för synpunkterna i föreliggande yttrande, som huvudsakligen tjänar som Ekonomiska och sociala kommitténs bidrag till debatten, utan att ifrågasätta kommitténs stöd till införandet av en gemensam valuta. Det handlar i praktiken om att ställa frågor och redovisa problem, och inte om att på detta stadium föreslå lösningar.

3. Allmänna kommentarer

3.1. I avsnitt A, som redogör för de huvudsakliga ekonomiska indikatorerna med vars hjälp man kan beräkna euroområdets tyngd i världsekonomin, framför allt i förhållande till USA och Japan, visar kommissionen att detta nya område kommer att få en ekonomiska och kommersiell styrka som kan mäta sig med USA:s, förutsatt att samtliga medlemsstater ingår. Genomförandet av den ekonomiska och monetära unionen kommer för övrigt att mycket snabbt skapa en av världens största marknader för statsobligationer.

3.2. Emellertid är det nödvändigt att i denna fas av EMU att nyansera jämförelsen mellan å ena sidan Europeiska unionen som är sammansatt av stater med mycket varierande förhållanden såvitt avser ekonomisk struktur (förhållandet mellan högsta och lägsta BNP per capita är i storleksordningen ett till fyra), grundregler för hur ekonomin fungerar (statens roll, skattesystemet m.m.) och sociala förhållanden, och å andra sidan länder som Förenta Staterna och Japan, som har en betydligt homogenare struktur inom hela det nationella territoriet, även om det också i dessa länder finns betydande regionala skillnader.

3.3. Jämförelserna på det världsekonomiska planet mellan å ena sidan euroområdet och å andra sidan USA eller Japan har den fördelen att de förser den allmänna opinionen med en referensram. De vilar dock på ett bräckligt underlag, eftersom de ger en förenklad bild av de internationella relationerna och de konkurrerande ekonomiers relativa tyngd.

3.4. Även om man kan ha förståelse för kommissionens inställning när det gäller att definiera euroområdet - för Ekonomiska och sociala kommittén delar fullt ut dess önskan att de femton nuvarande medlemsstaterna skall delta i den ekonomiska och monetära unionen - är det något störande att som framtidsvision förutsätta att euroområdet kommer att omfatta Europeiska unionen i dess helhet och detta "för att undvika varje spekulation om antalet deltagare i inledningsskedet" (). Det hade utan tvekan varit mer relevant att analysera frågan mot bakgrund av ett mer flexibelt scenario.

3.5. Idag vet man i praktiken att fyra medlemsstater i EU inte kommer att delta i den monetära unionen år 1999, endera för att de i nuläget inte önskar ingå i den eller för att de ekonomiska och monetära kraven enligt Maastrichtfördraget inte är uppfyllda. Osäkerheten om vilka medlemsstater som kommer att delta begränsar giltigheten av kommissionens dokument. Även om man erkänner att länderna utanför euroområdet kommer att bli mycket kraftigt beroende av detta område till följd av de regler som de är underkastade och inflytandet som området kommer att utöva på deras penning- och valutapolitik, är det ändå omöjligt att påstå att det kommer att finnas en enda politik på dessa områden bland de femton länderna.

3.6. Det är för övrigt svårt att vara säker på att spänningen mellan de europeiska valutorna försvinner, även om möjligheten finns. I alla händelser kan man konstatera att orsakerna till spänningar och kursdifferenser kommer att begränsas kraftigt om konvergensen blir fullständig - som i Danmarks fall; om konvergensansträngningarna fullföljs på ett trovärdigt sätt - som i Greklands fall; och om det finns politisk vilja att snabbt ansluta sig till euro-blocket - som det för närvarande finns allt klarare tecken på, även i Storbritannien. Förekomsten av deltagande och icke-deltagande valutor kommer att ge valutahandeln tillfälle till nästan dagligt arbitrage mellan dessa valutor ().

3.7. Finansmarknaden inom euroområdet

3.7.1. Kommissionen betonar med rätta att storleken på finansmarknaden kommer att ändras, med i första hand en av världens största marknader för statsobligationer, även om de nationella kännetecknen för varje lands statsskuld består.

3.7.2. Man hade kunnat önska att kommissionens dokument skulle vara tydligare på vissa punkter som Ekonomiska och sociala kommittén finner angelägna. Det gäller att klarlägga följande punkter:

- Hindren för en verklig marknadsintegration med hänsyn till att skattebestämmelserna skiljer sig åt och risken att sparmedel söker sig i stora strömmar till länderna med den förmånligaste skattebehandlingen inom området.

- Risken att kravet på minimireserver för medlemsstater i euroområdet gynnar medlemsstaterna utanför, vilka skulle kunna ansluta sig till EMU senare och då med en överlägsenhet i marknadsandelar.

- Effekterna av en gemensam penning- och finansmarknad på existerande finansiella centra. Den minskning av antalet börser och handelscentra som anses oundviklig medför att framtiden för vissa nationella finanscentra ter sig problematisk (). Det finns 32 börscentra i EU jämfört med åtta i USA.

3.7.3. Även om syftet med kommissionens arbetsdokument, som har remitterats till kommittén för yttrande, är att behandla de yttre aspekterna av euron, skulle det vara intressant om konsekvenserna av finansmarknadernas sammanslagning kunde behandlas i ett särskilt meddelande.

3.8. Eurons internationalisering

3.8.1. Kommissionen beräknar att den internationella användningen av euron kommer att utvecklas, även bland företag i tredje land som gör affärer med euroområdet, så att den till och med blir transaktionsvaluta utanför EMU.

3.8.2. Kommissionen anser dessutom att en stabilitetsorienterad finans- och penningpolitik bör främja bruket av euron som reservvaluta i näringslivet och hos centralbankerna.

3.8.3. Den icke uttalade men tänkbara idén är att euron på lång sikt i praktiken åtminstone delvis skulle kunna ersätta dollarn som en internationell placeringstillgång.

3.8.4. Denna uppfattning, som ägnas stort utrymme i allt som skrivs för att främja euron, bör analyseras ytterligare.

3.8.4.1. Den roll som dollarn spelar som tillgång för centralbankerna är inte så mycket resultatet av ett val som följden av ett krav som föranletts av å ena sidan underskottet i USA:s handelsbalans och bristen på inhemskt sparande och å andra sidan omöjligheten för centralbankerna att, inför risken av ett kursras, sälja ut sina tillgodohavanden i dollar på valutamarknaden. Japan med sitt överflöd av amerikanska statsobligationer - en följd av överskottet i handelsbalansen med USA - utgör en perfekt illustration av detta fenomen.

3.8.4.2. På samma sätt måste man nyansera den utbredda uppfattningen att ställningen som reservvaluta enbart är till fördel. Om euron blir en valuta som eftertraktas på grund av sina inneboende egenskaper, blir följden att dess värde på valutamarknaden ökar, framför allt i förhållande till de stora konkurrerande valutorna, dollarn och yenen.

3.8.4.3. Man tar sällan upp det handikapp som en på valutamarknaden övervärderad euro kan utgöra för alla företag inom området. Kommittén vill att denna fråga analyseras grundligt (). Undervärdering skulle faktiskt vara lika skadlig som övervärdering. Det är det internationella valutasystemet som eventuellt borde reformeras i grunden. Dollarn och yenen har utsatts för oerhörda kursfluktuationer, och det är möjligt att samma sak kommer att inträffa med euron. En positiv aspekt av valutaunionen är i alla fall att medlemsstaternas externa beroende reduceras kraftigt när huvuddelen av handeln sker i euro mellan de länder som deltar. Eurons externa värde kommer följaktligen att bli ett mindre problem än hittills, exempelvis den franska francens externa värde för Frankrike eller den belgiska francens externa värde för Belgien.

3.8.4.4. I punkt 10 redogör kommissionen, tyvärr knapphändigt, för det grundläggande problemet för penningpolitiken, nämligen kontrollen över de monetära aggregaten vars utveckling kommer att styras av utländska aktörers beslut.

3.8.4.5. Eurons ökade internationella roll borde logiskt ha till effekt att det samtidigt utanför området, på samma sätt som fallet varit med eurodollar, skapas tillgodohavanden i euro som ligger till grund för kreditgivning, utan att den europeiska centralbanken eller någon annan myndighet kan intervenera för att reglera omfattningen.

3.8.4.6. Det vore önskvärt att kommissionen och Europeiska monetära institutet påbörjar en fördjupad analys av de risker som är förknippade med en försvagning av kontrollen över de monetära aggregaten, eftersom en sådan försvagning skulle innebära att man förlorar kontrollen över penningmängden i euro ().

4. Övergångsfrågor - Avsnitt B

4.1. Kommissionen framhåller att även om euron på mellan- och lång sikt kommer att inverka gynnsamt på det internationella monetära systemet, finns det emellertid ett antal frågeställningar som är förknippade med övergången. Dessa avser dels den möjliga risken för en period av bristande stabilitet i växelkursen mellan euron och andra stora valutor, dels möjligheten att eurons värde kommer att avvika från den nivå som anses riktig. En sådan risk föreligger uppenbarligen i det rådande internationella monetära systemet och har inte med övergången till den gemensamma valutan i Europa att göra. Eurons externa värde kommer dock att vara avsevärt mindre betydelsefull för de europeiska ekonomierna än vad det externa värdet av respektive nationell valuta varit, något som utgör en stor framgång.

4.2. I dokumentet framhåller man att bristande stabilitet kan uppträda före den 1 januari 1999 eller under övergångsperioden av följande fyra huvudskäl:

- Uppfattningen bland de ekonomiska aktörerna att Europeiska centralbanken för framtiden skulle se sig nödsakad att föra en restriktiv penningpolitik.

- En mindre restriktiv budgetpolitik i medlemsstaterna.

- Ett överskott på dollar hos centralbankerna.

- Svårigheten att förutse transaktionerna på marknaderna som föranleds av att euron införs i investeringsportföljerna.

4.3. Kommissionen framför lugnande argument beträffande de tre första punkterna men erkänner att det råder osäkerhet om hur investerarna kommer att uppträda under övergångsperioden.

4.3.1. Mot bakgrund av kommissionens analys skulle man kunna tänka sig ett scenario enligt vilket eurons kurs inledningsvis fastställs på en nivå som märkbart skiljer sig från den som skulle svara mot grundvärden i den europeiska ekonomin i all sin mångfald.

4.3.2. Europeiska centralbanken skulle i själva verket kunna känna sig manad att föra en alltför sträng penningpolitik och att höja räntorna för refinansiering som signal till en finansmarknad som är skeptisk när det gäller prisstabilitetsmålet på grund av den politik som förs i vissa länder. Under övergångsperioden gäller det därför att undvika allt som kan skada Europeiska centralbankens trovärdighet.

4.4. De dollarreserver som de europeiska centralbankerna innehar och som redan visar överskott skulle kunna visa sig finnas i mycket stort överflöd, dels eftersom behovet av reserver minskar mot bakgrund av låsningen av växelkurserna för medlemsstaterna som inför euron, dels eftersom handel och finansiella transaktioner uttryckta i andra valutor än euro kraftigt minskar till följd av att två tredjedelar av handeln sker inom gemenskapen.

4.4.1. Mot bakgrund av det mycket gynnsamma förhållandet mellan avkastning och risk som kommer att gälla för euron, förstärkt med en större likviditet på marknaden, kommer investerarna att öka sina tillgodohavanden i euro.

4.5. Europeiska centralbankens roll kommer dock att vara avgörande, och de risker som följer av en stark euro, eller en vilja hos banken att införa en stark euro genom höjda räntor, kan inte underskattas.

4.6. Andra osäkerhetsfaktorer som kan gynna spekulation är sådana som är förknippade med det framtida externa värdet av den gemensamma valutan i förhållande till andra valutor. Detta värde kommer att utgöra en funktion av de deltagande ländernas ekonomiska styrka och investerarnas förtroende för Europeiska centralbanken. Varje monetär förändring för med sig ett antal obekanta faktorer som på finansmarknaderna tar sig uttryck i höjda riskpremier.

4.7. Möjligheten av valutaoro som provoceras fram av spekulation i mycket stor skala är en reell fara, trots de lugnande beskeden från monetära myndigheter och vissa tongivande finanskretsar. Även om förhållanden som rådde i september 1992 inte längre är för handen skulle de monetära myndigheterna kunna får stora svårigheter att hålla stånd mot ett onormalt tryck mot en eller fler valutor. Även om det är riskabelt att jämföra flöden och mängder bör man hålla i minnet att de dagliga transaktionerna på valutamarknaderna värderas till cirka 1 300 miljarder dollar. Denna siffra varierar emellertid betydligt från dag till dag och bör justeras ned med tanke på intradagstransaktioner. Även efter en kraftig nedjustering överstiger detta belopp vida summan av de europeiska centralbankernas valutareserver, vilka av Internationella valutafonden värderas till 350 miljarder dollar (). Transaktionsvolymen på valutamarknaden kommer att minska till följd av att de nationella valutorna upphör inom euroområdet, men valutamarknaden är och förblir dominerad av transaktionerna i dollar.

4.8. Även om de grundläggande indikatorerna närmar sig varandra skulle euroområdet inte kunna skyddas tillfälligt från turbulensen på den internationella valutamarknaden. De spänningar som det europeiska monetära systemet upplevt på grund av dollarkursens svängningar kommer att göra sig gällande gentemot euron. Den europeiska centralbanken kommer förmodligen att kunna bjuda större motstånd än det nuvarande systemet med samråd och ömsesidigt stöd centralbankerna emellan. Labiliteten i ett system med flytande växelkurser kommer dock inte att helt och hållet kunna undanröjas ().

4.9. Det vore oklokt att bortse från möjligheten att kurserna för euron och för EU-valutorna utanför euroområdet utvecklas åt olika håll. Det tjänar ingenting till att åberopa begreppet konkurrensbetingad devalvering för att belysa en sådan risk.

4.10. Även om det sedan flera år tillbaka råder en allt starkare konvergens och stabilitet mellan de centrala valutorna, måste man förutse möjligheten av ett mycket hårt marknadstryck som Europeiska centralbanken och de anknutna centralbankerna inte klarar av att bemästra. Europeiska monetära institutet erkänner att denna risk finns men anser att den kan hanteras genom att använda ränteinstrumentet och intervenera på valutamarknaden.

4.11. Hotet mot den ekonomiska och monetära unionens sammanhållning får dock inte underskattas. Denna kommer inte att kunna bestå inför avsevärda skillnader i konkurrensförhållandena som har sitt ursprung i icke-samordnade växelkursjusteringar. Kommittén anser att denna fråga behöver analyseras särskilt.

4.12. Samma typ av reflektion kan göras när det gäller euroområdets inverkan på utsikterna för en utvidgning av EU till länderna i Öst- och Centraleuropa. Det är i själv verket svårt att se hur dessa länder skall kunna infogas i euroområdet inom den tidshorisont som förutses för utvidgningen.

4.12.1. De konkurrensmässiga fördelar som kan uppstå på grund av dessa länders valutors svaghet i förhållande till euron bör analyseras särskilt.

4.13. Kommittén gör sig till tolk för den uppfattning som framförts av arbetsmarknadens parter, medborgarna och näringslivet i Europeiska unionen: det är nödvändigt att de monetära instanserna planerar och vidtar konkreta åtgärder så att de pessimistiska scenarier som beskrivits inte blir verklighet. Det är naturligtvis inte nödvändigt att sådana åtgärder kungörs i detalj (spekulanterna skulle vara redo att vidta nödvändiga motåtgärder). Det skulle räcka att marknaden vet om att åtgärder finns planerade och att dessa kommer att visa sig effektiva i det beklagliga fall det skulle visa sig nödvändigt att sätta dem i verket.

4.14. Det är onekligen svårt att utforma effektiva åtgärder som inte innebär hinder i den fria rörligheten för kapital eller i friheten att tillhandahålla (finansiella) tjänster. Det förefaller inte heller möjligt att införa restriktioner endast för de europeiska marknaderna och på så sätt försätta dem i ett sämre läge i förhållande till de konkurrerande utomeuropeiska marknaderna. De enda konkreta åtgärder som för övrigt kan vidtas är att fortsätta att i Europa tillämpa ortodox monetär och budgetär politik. Spekulation uppstår i allmänhet inte annat än till följd av bristande jämvikt samt till följd av motsägelser i den politik som vissa medlemsstater för på de monetära, budgetära och skattemässiga områdena. Planerade åtgärder bör därför i första hand avse sådana som främjar tydliga överenskommelser om övervakning och samarbete mellan medlemsstaternas kontrollmyndigheter och de internationella centralbankerna, så att nödvändiga åtgärder kan vidtas.

4.15. Kommittén finner det därför mycket lovvärt att rådet beslutat att oåterkalleligen låsa växelkurserna mellan de deltagande valutorna redan i maj 1998 samt konstaterar att växelkurspariteterna inte befann sig så långt från centralkurserna i slutet av 1997.

4.15.1. Det faktum att kurserna offentliggörs kommer att bidra till minskad osäkerhet. Det medför att marknadens aktörer samt näringslivet får tillgång till viktig information om hur EU fungerar ekonomiskt.

4.15.2. Samtidigt med offentliggörandet kommer man att fastställa ramen inom vilken den monetära politiken och växelkurspolitiken skall föras under interimsperioden (maj-december 1998).

5. Den ekonomiska politikens inverkan på eurons växelkurs - Avsnitt C

5.1. Mot bakgrund av målsättningarna att föra en stram budgetpolitik och uppnå full sysselsättning förefaller det önskvärt att inom euroområdet inte föra en alltför restriktiv monetär politik, utan att för den delen sätta prisstabiliteten i fara.

5.2. Kommissionen framhåller att "När det gäller åtgärder på lång sikt kommer eurons växelkurs att avspegla hur EMU fungerar. För att svara mot den utmaning som en ökad konkurrens innebär bör man framför allt genomföra en lämplig strukturpolitik. Större flexibilitet på arbetsmarknaden samt en reformering av såväl skattesystemen som socialförsäkringssystemen - inspirerad av effektivare system - kommer att bidra till den europeiska ekonomins anpassning till internationella utmaningar. Om dessa reformer fullföljs kommer EMU att bidra till en strukturchock som i slutänden skulle inverka positivt på sysselsättningen" ().

5.2.1. Kommittén vill att sådana åtgärder, vars konsekvenser är av avgörande betydelse, blir föremål för en särskild fördjupad analys ().

6. Europa som samarbetspartner på det internationella planet - Avsnitt D

6.1. Den ekonomiska och monetära unionen får som direkt följd att en enda växelkurs fastställs och att en gemensam valuta införs.

6.2. Frågan hur gemenskapen skall företrädas på det internationella planet inställer sig framför allt vad beträffar Internationella valutafonden. Slutsatserna från europeiska rådet i Luxemburg (december 1997) är vagt utformade och understryker att "kommissionen kommer att medverka i att företräda unionen utåt i den omfattning som krävs med hänsyn till den roll som den tilldelats enligt fördraget". Preciseringar kommer att behövas på detta område.

7. Slutsats

7.1. Ekonomiska och sociala kommittén vill delta fullt ut i debatten om villkoren för och effekterna av införandet av en gemensam valuta inom den ekonomiska unionen.

7.2. De synpunkter som lämnas och de scenarier som skisseras i detta yttrande syftar inte på något sätt till att ifrågasätta kommitténs stöd för principen om en monetär union, men utgör bidrag till en fördjupad kännedom om de praktiska förutsättningarna för att denna union skall förverkligas.

7.3. Utvärderingen och övervägandena i kommissionens arbetsdokument avseende de yttre aspekterna av den ekonomiska och monetära unionen utgör, tillsammans med meddelandet om de praktiska aspekterna av eurons införande, ett avgörande bidrag till den grundläggande debatten om EMU, utan att för den delen uttömma ett ämne som kommer att ha en väsentlig inverkan på hur man på ett harmoniskt sätt kommer att kunna genomföra ett experiment utan motstycke i historien.

7.4. Det råder en motsättning mellan å ena sidan de fördjupade studier som företagits av kommissionen, av EMI och i yrkeskretsar om de tekniska villkoren för att förverkliga den monetära unionen och å andra sidan den alltjämt bristfällig analysen av de ekonomiska och sociala återverkningarna.

7.5. Paradoxalt nog återfinns de mest omfattande studierna på detta område i rapporter från internationella institutioner utanför EU (IMF, FN, BIS, OECD m fl) eller i studier utförda av nationella ekonomiska forskningsinstitut, vars resultat ännu ej sammanställts. Det är därför helt nödvändigt att kommissionen lägger fram sin syn på denna fråga.

7.6. I flertalet av dessa rapporter eller studier framkommer en oro vad beträffar effekterna av den monetära unionen på den ekonomiska tillväxten och följaktligen på möjligheten att öka sysselsättningen i Europa.

7.7. Konvergensen mellan den ekonomiska politiken, den monetära politiken och budgetpolitiken i riktning mot större stramhet, Maastrichtkriteriernas tyngd och antagande av en tillväxt- och stabilitetspakt har till syfte att finna en väg mot tillväxt, men ger också upphov till oro.

7.8. Kommittén anser sig för närvarande inte kunna bedöma hur välgrundad denna fruktan är. Den anser det dock önskvärt att kommissionen i sina analyser bemöter denna oro. Långt ifrån att ifrågasätta EMU syftar denna begäran till att dämpa den oro som man kan erfara när det gäller införandet av EMU och en fortsättning av den ekonomiska expansion som är nödvändig för att dels minska arbetslösheten, dels på lång sikt säkerställa att den monetära unionen blir en framgång.

7.9. Ekonomiska och sociala kommittén önskar stärka och komplettera sitt deltagande i den grundläggande debatten om den ekonomiska och monetära unionens ekonomiska satsningar genom att engagera internationellt erkända ekonomer som skall höras vid kommitténs överläggningar.

7.10. Ekonomiska och sociala kommittén noterar med intresse och tillfredsställelse att den oro som framförs i detta yttrande sammanfaller med den som Europaparlamentet uttalat i sin resolution av den 13 januari 1998 om kommissionens arbetsdokument.

Bryssel den 26 mars 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Economic Survey of Europe in 1996-1997 - United Nations - New York and Geneva - 1997.

() World Economic Outlook - May 1997 - IMF (a survey by the staff of the IMF).

() I syfte att undvika polemik har synpunkter från de nationella instituten inte tagits med i detta dokument. Man kan dock inte underlåta att notera att deras synpunkter i regel överensstämmer mer eller mindre med de internationella institutens.

() EGT C 18, 22.1.1996.

() Se inledningen (punkt 3) i kommissionens dokument.

() Se också "Practical Issues arising from the Introduction of the Euro", skrift utgiven av Bank of England.

() Se anförande av David Clementi, biträdande chef för Bank of England, i vilket han försäkrar att London, även utanför eurons område, kommer att bli det ledande finanscentret i Europa för denna valuta (Financial Times, 20.1.1998).

() Europaparlamentet varnar för de negativa effekterna på konjunkturen av en övervärderad euro (se resolution av den 13 januari 1998).

() Wim Duisenberg erkände problemets existens, när han sammanträffade med ESK:s sektion för ekonomiska, finansiella och monetära frågor. Han menade dock att det åligger de monetära myndigheterna i länderna utanför euroområdet att kontrollera eventuella nedgångar i eurotillgodohavanden.

() Jämför bilaga I i kommissionens dokument.

() I Europaparlamentets resolution den 13 mars 1998 om kommissionens dokument, som behandlas i detta yttrande, anges att "Under perioden omedelbart efter det att euron införts, kan växelkursen vara instabil [och] det finns en risk för att denna instabila period kommer att bestå rätt länge, eftersom det faktum att de europeiska valutornas fluktuation försvinner sannolikt kommer att ersättas av att eurons fluktuation ökar, ...", resolution A 4-0338/97, PE 265.058.

() Se punkt 22 i kommissionens dokument.

() Se de fördjupade analyser som utförts av Horst Siebert, chef för institutet för internationell ekonomi i Kiel, en de fem "vise" hos den tyska regeringen, eller av Heiner Flassbeck, chefsekonom vid det tyska institutet för ekonomisk forskning (DIW).