Förslag till RÅDETS BESLUT om inrättande av en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Inledning

1.1. En rad allvarliga naturolyckor och miljöolyckor samt andra allvarliga olyckshändelser har på senare tid gett svåra skadeverkningar i ett antal medlemsstater och angränsande länder. Olyckshändelserna har bestått i jordbävningar, oljeutsläpp utanför Bretagnes kust, stormar med skyfall som åstadkommit förödande verkningar i flera medlemsstater samt svåra översvämningar i vissa av kandidatländerna, dvs. i länder som är aktuella för anslutning till EU. Bristande fördämningar i Donaus avrinningsområde har förorsakat svåra föroreningar, och den fyrverkeriexplosion som nyligen inträffade i Nederländerna skördade ett stort antal dödsoffer.

1.2. Erfarenheterna av dessa större allvarliga olyckshändelser har lett till krav på omedelbara förbättringar på gemenskapsplanet när det gäller räddningstjänstinsatser. Europaparlamentet har också antagit en rad resolutioner där man uppmanar kommissionen att ta sådana initiativ. Det centrala gemensamma inslaget i dessa uppmaningar är önskemålet om att de enskilda insatserna av räddningstjänstenheter från medlemsstaterna bör samordnas effektivare vid en allvarlig olyckshändelse, oavsett om den inträffar inom eller utanför EU. Det föreliggande förslaget syftar därför till att förbättra samordningen av insatserna vid allvarliga naturolyckor och miljöolyckor samt andra allvarliga olyckshändelser, dit även större oavsiktliga föroreningar av havet räknas. I förslaget tar man också hänsyn till ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Santa Maria da Feira 19-20 juni 2000, där det framhölls att kommissionen inom kort skulle lägga fram förslag inom räddningstjänstområdet.

1.3. Det föreliggande förslaget till en förbättrad mekanism för räddningstjänstinsatser kompletterar gemenskapens befintliga åtgärdsprogram inom räddningstjänstområdet för perioden 2000-2004 [1]. Vissa av de åtgärder som finns med i det föreliggande förslaget - t.ex. tidigt varsel, inventering av insatsenheter, inrättande av bedömnings- och samordningsenheter samt utarbetande av gemensamma bestämmelser för gemensamma insatser - saknas i det befintliga åtgärdsprogrammet. Dessutom är målgrupperna för det utbildningsprogram som är avsett att förbättra kapaciteten för gemensamma insatser helt andra än målgrupperna i det befintliga åtgärdsprogrammet. Slutligen bör det också understrykas att de åtgärder som här föreslås inte ryms inom det befintliga programmet, eftersom dess anslagna resurser är mycket begränsade. Bland annat genom att förvaltningskommittén är densamma som i det befintliga åtgärdsprogrammet kommer de föreslagna åtgärderna att vara förenliga med det befintliga åtgärdsprogrammet och komplettera det.

[1] EGT L 327, 21.12.1999, s.53.

1.4. I avvaktan på utgången av diskussionerna om förslaget i Europaparlamentet och rådet är kommissionen beredd att inlemma den föreslagna mekanismen i det befintliga åtgärdsprogrammet.

1.5. Resolutionen av den 8 juli 1991 om förbättrat ömsesidigt biståndssamarbete mellan medlemsstaterna vid allvarliga naturolyckor eller andra allvarliga olyckshändelser [2] bildar grundvalen för EU:s nuvarande system för räddningstjänst vid olyckshändelser. Det viktigaste hjälpmedlet är "Operational Manual of Civil Protection in the European Union" ("Handbok om räddningstjänsten i Europeiska unionen"). Den består i huvudsak av

[2] EGT C 198, 8.7.1991, s. 1.

* en förteckning över behöriga myndigheter, inklusive uppgifter om kontaktpunkter med dygnetruntberedskap,

* en förteckning över de resurser räddningstjänsterna disponerar i de olika medlemsstaterna.

Med hjälp av handboken har man inrättat ett nätverk, med vars hjälp medlemsstaterna kan ta kontakt med varandra direkt eller via kommissionen. Resolutionen innebär dock inget direkt krav på att medlemsstaterna måste aktivera gemenskapens system när en allvarlig olyckshändelse inträffar. Systemet aktiveras bara på begäran av en medlemsstat eller ett tredje land som drabbats av en olyckshändelse.

När det gäller oavsiktlig förorening av havet har liknande system för underlättande av ömsesidigt bistånd - med bland annat ett för ändamålet särskilt inrättat system för informationsutbyte på gemenskapsnivå - varit i bruk sedan början av 1980-talet.

1.6. Det finns många fler inslag i gemenskapens verksamhet som har samband med räddningstjänsten. De behandlas i bilagan till denna motivering.

2. Gemenskapens nuvarande planering för olyckshändelser

När en svår olyckshändelse inträffar och en medlemsstat eller ett tredje land så begär, garanterar gemenskapens nuvarande system för räddningstjänsten att organisationen för räddningstjänstinsatser med dygnetruntberedskap inom Generaldirektoratet för miljö omedelbart aktiveras. Denna organisation står beredd att underlätta eller samordna bistånd från övriga medlemsstater till den medlemsstat som begärt hjälp. Det innebär att betydelsefull sakkunskap och andra resurser, som snabbt kan mobiliseras och ställas till förfogande, begärs via det nätverk för räddningstjänsten som består av de ansvariga nationella myndigheterna och kommissionens berörda enheter.

Ett exempel: I samband med jordbävningen i Assisi 1997 använde sig Italien av denna organisation för räddningstjänstinsatser för att ordna inkvartering av de hemlösa i Umbrien och Marche. Inom loppet av ett par timmar hade Österrike skaffat fram inkvartering åt 3 300 personer samt annan utrustning. Flera andra medlemsstater erbjöd sig omedelbart att tillhandahålla andra resurser av betydelse.

Efter oljeutsläppet från fartyget Erika i december 1999 avdelade kommissionen bland annat en sambandstjänsteman, en samordnare och tre experter som skulle bistå de franska myndigheterna. Begäran om utrustning skickades ut till de övriga medlemsstaterna.

En annan central uppgift hos organisationen för räddningstjänstinsatser är att samla in verifierad information om olyckshändelser och förmedla denna information till medlemsstaterna. Erfarenheterna från nyligen inträffade större olyckor har understrukit den avgörande politiska betydelse det har för medlemsstaterna att få tillgång till sådana uppgifter.

3. Erfarenheter av den nuvarande planeringen

Den största fördelen med den nuvarande modellen är den enkla organisationen, som kräver relativt små personal- och budgetresurser för driften.

Erfarenheterna under senare år har emellertid visat att den nuvarande modellen brister i kapacitet när det gäller att mobilisera viktiga och tillräckliga resurser från medlemsstaterna och att samordna insatserna på erforderligt sätt. Dessutom är det så att medlemsstaterna inte alltid i tillräcklig utsträckning utnyttjar den befintliga räddningstjänstorganisationen och det stöd och de samordningsmöjligheter den erbjuder.

Det förefaller också som om medlemsstaterna inte alltid har känt till vilka resurser som finns tillgängliga i medlemsstaterna och som skulle kunna ställas till förfogande i biståndssyfte. Eller också har de inte känt till att det varit möjligt att mobilisera dessa resurser i ett tidigt skede av olyckshändelsens förlopp.

Vidare finns det i det nuvarande systemet påtagliga svårigheter när man skall organisera ett gemensamt bistånd från flera medlemsstater. Insatsenheterna saknar kunskap om varandra, och de känner inte heller till de metoder som används av den personal som har motsvarande uppgifter i andra medlemsstater. Detta leder till bristande effektivitet när insatsenheterna kallas in för att arbeta tillsammans vid en olyckshändelse.

Slutligen är det alltid mycket svårt att upprätthålla samband med en medlemsstat som drabbats av en allvarlig olyckshändelse. Det gör det inte lättare att skaffa fram bistånd från andra medlemsstater.

Därför står det klart att man med det nuvarande systemet inte tillgodoser det stora behovet av bättre samordning av medlemsstaternas räddningstjänstinsatser. Det visar tydligt på behovet av en ordentligt förbättrad mekanism, något man också efterlyst på politisk nivå.

4. Förslag till förbättringar

4.1. Man har kommit fram till fyra viktiga inslag som behövs för att uppnå målen med en bättre mekanism:

* Inventering på förhand av insatsresurser. Mål: Att i förväg ta reda på vilka insatsenheter som medlemsstaternas räddningstjänster kan ställa upp med efter mycket kort varsel (vanligen inom 2-24 timmar efter det att en olyckshändelse inträffat). (Enheternas sammansättning kan variera beroende på typ av olyckshändelse och de speciella behoven i det enskilda fallet.)

* Utbildning för bättre insatsförmåga. Mål: Att ta fram ett utbildningsprogram för att förbättra insatsenheternas förmåga att samverka och för att se till att de kompletterar varandra på bästa möjliga sätt. Programmet kommer att omfatta gemensamma kurser och övningar. Personal i enheterna kommer också att ges tillfälle till korttidstjänstgöring i enheter i andra medlemsstater.

* Bedömnings- och samordningsenheter. Mål: Att bygga upp förmågan att ställa upp en mindre bedömnings- och samordningsgrupp och omedelbart sända den till olycksplatsen. Dess syfte är att förbättra effektiviteten och samordningen på plats och att avgöra vilka resurser som i första hand behövs för räddningsarbetet, samt vid behov ta kontakt med de ansvariga myndigheterna i det land som begärt bistånd.

* Inrättande av ett gemensamt sambands- och kommunikationssystem för olyckshändelser. Mål: Att bygga upp ett gemensamt system för kommunikationen mellan medlemsstaternas räddningsverk eller motsvarande myndigheter och kommissionens berörda avdelningar.

4.2. De insatsenheter som nämns ovan skulle utgöra kärnan i mekanismen. Vid räddningstjänstverksamhet krävs emellertid alltid stor flexibilitet, och därför bör medlemsstater och tredje länder också ha möjlighet att begära andra former av stöd, t.ex. specialutbildad personal och särskild utrustning som behövs för att klara en viss typ av olyckshändelse. Räddningsverken eller motsvarande myndigheter i medlemsstaterna, men även icke-statliga organisationer och andra lämpliga organ, skulle kunna tillhandahålla dessa resurser. Vidare kommer man att behöva förlita sig på ett vetenskapligt och tekniskt nätverk med förmåga att medverka i bedömningen av faror och risker.

5. Olyckshändelser inom EU

När en olyckshändelse inträffar innanför EU:s gränser är det den drabbade medlemsstaten som skall begära att mekanismen aktiveras. Medlemsstaten måste anmäla olyckshändelsen och får vid behov begära hjälp från andra medlemsstater. En sådan begäran kan antingen riktas direkt till övriga medlemsstater eller förmedlas via räddningstjänstorganisationen på GD Miljö, i det sistnämnda fallet genom det speciella sambands- och kommunikationssystem för olyckshändelser som beskrivs i detta förslag.

GD Miljös räddningstjänstorganisation börjar agera så fort en anmälan kommit in. En inledande bedömning av läget görs, och vid behov underrättas övriga medlemsstater. Organisationen kan sedan vidarebefordra önskemål om insatsenheter, utrustning eller andra speciella resurser.

Organisationen kan också göra en bedömning och ställa en samordningsenhet till den drabbade medlemsstatens förfogande. Samordningsenheten kan då kontakta räddningstjänstorganisationen och de hjälpinsättande medlemsstaterna för att pussla ihop bästa möjliga gemensamma insatskapacitet.

Det bör understrykas att beslutsansvaret i samtliga fall ligger helt och hållet hos de medlemsstater som begär eller tillhandahåller hjälpen.

6. Olyckshändelser utanför EU

När en allvarlig naturolycka eller annan allvarlig olyckshändelse inträffar utanför EU, får ett tredje land begära hjälp från gemenskapen och/eller dess medlemsstater. En sådan begäran får riktas direkt till kommissionen eller göras via en medlemsstat eller andra kanaler. När en begäran kommit in aktiveras räddningstjänstorganisationen på GD Miljö, och den börjar agera på samma sätt som vid en olyckshändelse inom EU. Syftet är att samordna insatsen av enheterna från de medlemsstater som är beredda att hjälpa till.

En sådan insats under inledningsfasen av en allvarlig olyckshändelse kan kräva räddningsinsatser och omedelbart humanitärt bistånd. Insatsen kan genomföras i nära samarbete med EG:s kontor för humanitärt bistånd (ECHO) så att man får en smidig övergång till det skede där ECHO kan ge humanitärt bistånd.

Den utbyggda räddningstjänstmekanismen kan också utgöra ett inslag i unionens övergripande icke-militära ingripanden i kriser i tredje länder - i enlighet med Gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken - om vilka Europeiska rådet fattade beslut vid sitt möte i Helsingfors.

7. Nödvändiga politiska åtaganden

Två centrala politiska frågor måste lösas för att ett utbyggt EU-samarbete inom det här området skall bli garanterat effektivt:

* Medlemsstaterna måste göra ett politiskt åtagande att medverka i denna utbyggda europeiska mekanism för samordning av insatser.

* Kandidatländerna bör också uppmanas att göra ett liknande åtagande om att medverka i mekanismen.

Dessa frågor är grundläggande, eftersom färska erfarenheter av större allvarliga olyckshändelser har visat att det nuvarande systemet lider av brister. Endast en klart uttalad politisk vilja från högsta nivå att använda och dra nytta av den föreslagna mekanismen kommer att säkerställa dess goda verkan på lång sikt.

8. Rättslig grundval

I artikel 2 i EG-fördraget sägs bland annat att gemenskapen skall ha till uppgift att, genom att fullfölja den gemensamma politik eller verksamhet som avses i artikel 3, främja social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna. I artikel 3.1 i fördraget sägs att denna verksamhet skall innefatta åtgärder på området räddningstjänst. Artikel 308 i EG-fördraget utgör därför den rättsliga grundvalen för det föreliggande förslaget.

I artikel 2 b i Euratomfördraget sägs att gemenskapen för att fullgöra sin uppgift skall uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer. Kapitel 3 i Euratomfördraget innehåller bestämmelser om befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. Artikel 203 i Euratomfördraget utgör den rättsliga grundvalen för förverkligandet av något av gemenskapens mål.

9. Övriga frågor

Samråd om detta förslag kommer att genomföras med Ekonomiska och sociala kommittén. Dessutom kommer det att överlämnas till Regionkommittén för yttrande, eftersom åtgärder av detta slag är av betydelse också för regionala och lokala myndigheter.

Bilaga

Andra gemenskapsåtgärder som har samband med räddningstjänsten - en översikt

En översikt av andra gemenskapsåtgärder inom det här området behövs för att klargöra förslagets bakgrund och sammanhang. Räddningstjänst kan allmänt beskrivas som en verksamhet som spänner över många områden. Ändamålet är att garantera skyddet av befolkning, miljö och egendom. Räddningstjänsten sträcker sig tidsmässigt över följande fyra huvudfaser:

* Förebyggande av olyckshändelser

* Beredskap för omedelbara insatser

* Insatser vid olyckshändelser

* Återställningsåtgärder efter allvarliga olyckshändelser

Vid sidan av de gemenskapsåtgärder som beskrivits ovan och som syftar till att underlätta ömsesidigt bistånd, kan de centrala inslagen i EU:s nuvarande allmänna verksamhet, vilka är av betydelse för räddningstjänsten, föras upp under tre rubriker:

* Räddningstjänst: Den 9 december 1999 antog rådet ett femårigt (2000-2004) program för gemenskapsåtgärder inom räddningstjänstområdet [3]. Avsikten var inte att ersätta medlemsstaternas egna satsningar inom det aktuella området, utan snarare att stödja och komplettera dem, i enlighet med subsidiaritetsprincipen. De två viktigaste prioriterade områdena i programmet är förebyggande av allvarliga olyckshändelser och information till allmänheten. Programmet innehåller också en mängd andra åtgärder av olika slag - t.ex. workshopar, specialistutbyte och övningar - som syftar till förbättrad beredskap i gemenskapen och utbyte av erfarenheter.

[3] Rådets beslut 1999/847/EG, EGT L 327, 21.12.1999, s. 53.

* Oavsiktlig förorening av havet: Gemenskapens samarbete inom detta område har utvecklats sedan 1978. Ett beslut av Europaparlamentet och rådet om upprättande av en sammanställd sjuårig gemenskapsram (2000-2006) för samarbete avseende oavsiktlig förorening av havet bör snart ligga klart (interinstitutionellt dokument 98/0350(COD)). Bland de aktuella åtgärderna ingår utbildningskurser, pilotprojekt för bättre saneringsmetoder och inrättandet av ett system för informationsutbyte på gemenskapsplanet. Det övergripande syftet med gemenskapens insats inom det här området är att bidra till och understödja de satsningar medlemsstaterna gjort för att öka sin förmåga att ingripa vid utsläpp av föroreningar i havet.

* Seveso II: Rådets direktiv 96/82/EG [4] beträffande begränsning av allvarliga olyckshändelser (det s.k. Seveso II-direktivet) syftar till att förebygga allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår och att begränsa deras följder för människorna och miljön. Genom detta direktiv infördes nya krav för säkerhetssystem, planering av räddningsinsatser och planering av markanvändning samt bestämmelser om inspektioner som medlemsstaterna skall göra.

[4] EGT L 10, 14.1.1997, s. 13.

Bland flera andra av kommissionens politiska åtgärder finns initiativ som också bidrar till räddningstjänstens syften (dvs. skydd av allmänheten, miljön och egendom), t.ex. inom följande områden:

* Strålskydd: Rådets beslut 87/600/Euratom [5] om en gemenskapsordning för ett snabbt informationsutbyte i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning. Ecuries dygnetrunt-system testas regelbundet ihop med medlemsstaternas kontaktpunkter, och tekniskt utvecklingsarbete bedrivs med stöd från Gemensamma forskningscentret i Ispra. Dessutom skall kommissionen enligt rådets förordning (Euratom) nr 3954/87 [6] vid behov omgående anta gränsvärden för radioaktivitet i livsmedel och djurfoder.

[5] EGT L 371, 30.12.1987, s. 76-78.

[6] EGT L 281, 14.10.1988, s. 55.

* Strukturfonderna: Ett annat viktigt inslag i gemenskapens åtgärder inom räddningstjänstområdet är det betydande ekonomiska stöd som ges till regioner som kan drabbas av allvarliga olyckshändelser, i de fall då områdena omfattas av målen i strukturfonderna. Program som får bidrag från strukturfonderna ger möjlighet till manöverutrymme i olyckssituationer. Tidigare har man valt olika slags alternativ för att hantera naturolyckor. Man kan begära att penningmedel slussas mellan olika åtgärder inom ett enstaka program eller mellan olika program i samma medlemsstat, med den möjligheten får utnyttjas enbart under vissa omständigheter. I de nya riktlinjerna för program som skall få bidrag från ERDF (Europeiska regionala utvecklingsfonden) inom ramen för gemenskapsinitiativet Interreg III är räddningstjänst och olycksförebyggande verksamhet upptagna. Förebyggande verksamhet av detta slag finns med både i avsnittet om samarbete över nationsgränser och i avsnittet om transnationellt samarbete i gemenskapsinitiativet i Interreg III.

* Näringsliv: Syftet med rådets direktiv 89/106/EEG [7] beträffande byggprodukter är att se till att egenskaperna hos sådana produkter är sådana att byggnader och andra anläggningsarbeten uppfyller väsentliga krav, bl.a. i fråga om mekanisk stabilitet, brandskydd och säker användning. Finansiering och stöd ges till standardiseringsverksamhet som har samband med detta och till utarbetande av europeiska byggnadstekniska föreskrifter (s.k. Eurokoder, "Eurocodes"). Därvid tar man bland annat med i beräkningen hur byggnaderna beter sig vid naturliga faror såsom bränder, seismisk aktivitet and snöbelastning.

[7] EGT L 40, 11.2.1989, s. 12.

* Jordbruk: Rådets förordning (EEG) nr 2158/92 av den 23 juli 1992 [8] om skydd av gemenskapens skogar mot bränder utgör ett stöd åt medlemsstaternas insatser för att förebygga skogsbränder. Samtidigt ser man genom förordningen till att skogsbruksinsatser med stöd från andra källor, t.ex. för utveckling av landsbygden i områden utsatta för brandrisk, knyts till brandskyddssystem genom införandet av integrerade planer för skydd mot skogsbränder. Dessutom har den här förordningen gjort det möjligt att inrätta ett gemenskapssystem för information om skogsbränder. Med dess hjälp kan information utväxlas mellan internationella och överstatliga organisationer som är verksamma på det här området.

[8] EGT L 217, 31.7.1992, s. 3.

* Energi och transporter: Behovet av säkerhet inom vägtransportområdet tillgodoses i gemenskapslagstiftningen genom olika slags politiska och tekniska åtgärder. Det finns samhällspolitiskt inriktade bestämmelser som omfattar normer för erhållande av körkort, regler om körtider och raster för förare i yrkesmässig trafik samt kravet på att använda säkerhetsbälten. På den tekniska sidan finns trafiksäkerhetsprovning, och det finns många säkerhetsnormer för typgodkännande av fordon. Det finns också normer för transport av farligt gods vilka begränsar maxhastigheten, vikterna och måtten för tunga fordon i yrkesmässig trafik. Stora insatser görs också för att förbättra uppträdandet i trafiken. Ett meddelande om trafiksäkerhet antogs för kort tid sedan. Verksamhet inom området sjösäkerhet syftar till att förhindra olyckor och att rädda människoliv, bevara miljön och främja sjösäkerheten. Speciell vikt har lagts vid säkerheten hos oljefartyg. Särskild betydelse har här kommissionens antagande av ett paket med förslag för att förhindra allvarliga olyckshändelser som i fallet Erika. Som ett inslag i Galileoinitiativet är kommissionen i färd med att utarbeta en framtida gemenskapsåtgärd, som kommer att få stor betydelse för organisationen av sök- och räddningstjänster, i synnerhet när det gäller att lokalisera olycksoffer. Samma resonemang kan äga giltighet för utarbetandet av en del gemenskapslagstiftning i samband med frågan om "ett gemensamt europeiskt luftrum". För säkerheten i kärnkraftssektorn ligger ansvaret i första hand hos medlemsstaternas nationella organ. Det finns internationella konventioner som omfattar tidigt varsel och bistånd när en kärnkraftsolycka eller strålningsolycka har inträffat.

* Forskning: I femte ramprogrammet ges stöd - via avsnittet "Generisk verksamhet" i miljöforskningsprogrammet - till projekt där man behandlar bekämpandet av större naturfaror och andra större faror. Bland naturfarorna har seismiska faror, översvämningar och hydrogeologiska faror, vulkanfaror och skogsbränder hög prioritet. Verksamheten rörande andra större (processtekniskt relaterade) faror är inriktad på att skaffa kunskap om processer och på bedömning, prognostisering, reducering och hantering av risker som är förknippade med verksamheten i byggnader och fabriker.

* Gemensamma forskningscentret: Inom femte ramprogrammet har Gemensamma forskningscentret redan bidragit med vetenskapligt och tekniskt stöd för gemenskapens samarbete inom räddningstjänstområdet, bland annat genom övervakning av översvämningar och skogsbränder, inrättande av gemenskapens system för utväxling av information om allvarliga olyckshändelser, beslutsstödsmetoder, riskbedömning, förebyggande av andra allvarliga (processtekniskt relaterade) olyckshändelser och bedömning av miljöns kvalitet. Gemensamma forskningscentret kan också ge tekniskt bistånd i fråga om naturolyckor och andra allvarliga olyckshändelser, bland annat riskbedömning och förebyggande åtgärder.

* Informationssamhället: Genom TEN-Telecom (programmet för transeuropeiska telenät) stöds projekt inom risk- och olyckshantering, t.ex. när det gäller översvämningsskydd, skogsbränder, jordbävningar, hantering av industrirelaterade risker, övervakning av havsis och kustvatten samt övervakning av obemannade mätstationer. Genom IST-programmet stöds projekt som rör miljöskydd och minröjning samt tillämpningen av rådets beslut av den 29 juli 1991 om införandet av ett gemensamt europeiskt larmnummer (112) [9]. För en kort tid sedan inrättades en samordningsgrupp bestående av företrädare från näringsliv och räddningsverk eller motsvarande myndigheter. Dess uppgift är att utreda vilken tillgång räddningstjänsterna har till uppgifter som behövs för att kunna lokalisera larmsamtal.

[9] EGT L 217, 6.8.1991, s. 31.

* Utbildning och kultur: Det finns olika projekt som har samband med räddningstjänsten, särskilt inom Leonardo-programmet och inom ramen för Europeiska volontärtjänsten.

* Utrikespolitiska förbindelser: Inom ramen för Gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken håller unionen på att bygga upp kapacitet på området icke-militär krishantering. Gemenskapen spelar redan, genom kommissionens försorg, en framträdande utrikespolitisk roll, där en mängd olika slags insatsresurser används för skiftande ändamål och är inriktade på olika slags regioner. För att kommissionen skall kunna skaffa sig förmåga att snabbt och effektivt hantera hotande och redan pågående kriser krävs bland annat en vittomfattande anpassning av befintliga insatsresurser. Kommissionens förslag om en mekanism för akuta ingripanden behandlas nu i rådet. Denna mekanism är till för att inom ramen för den första pelaren stödja insatser som rör krishantering och förebyggande av kriser, och den kräver omedelbar finansiering som inte är möjlig enligt nuvarande budgetrutiner. Mekanismen för akuta ingripanden och den nya krishanteringsenhet som håller på att inrättas inom kommissionen bör enbart betraktas som två element som stödjer varandra ömsesidigt. Detta kommer också att medföra ytterligare åtgärder, däribland nytt strategiskt tänkande om hur man skall främja en initiativkraftig insats från kommissionen och göra så att den senare får en mer framträdande position i säkerhetsfrågor. Partnerskapsavtalen mellan AVS-länderna och EG innehåller särskilda bestämmelser och finansieringsinstrument för förebyggande av allvarliga olyckshändelser och för räddningstjänstbistånd.

* Folkhälsa och konsumentskydd: Handlingsprogrammet för förebyggande av personskador kommer att bidra till sådan verksamhet inom folkhälsoområdet som är inriktad på att minska uppkomsten av personskador. Dessutom har en direktoratsövergripande grupp inrättats för frågor som rör brandskydd på hotell. En rapport om brandskydd på hotell planeras komma ut före utgången av år 2000. Kommissionen aviserade i sin handlingsplan för konsumentpolitiken 2000-2001 verksamhet avseende säkerheten hos vissa tjänster. Inom ramen för den verksamheten kommer man att utreda brandskyddsaspekter som en del av säkerheten hos vissa tjänster.

* ECHO: ECHO är en av världens ledande givare av humanitärt bistånd utanför Europeiska unionen. Under de senaste åren har organisationen årligen lagt ut sammanlagt 500-800 miljoner euro i över 60 länder. Det humanitära biståndet till offren för naturolyckor i tredje länder uppgick till 64 miljoner euro 1999. Genom ECHO:s program för räddningstjänstberedskap för allvarliga olyckshändelser (Dipecho) finansieras pilotprojekt i flera regioner i världen där risken för allvarliga olyckshändelser är större än normalt. Programmet är baserat på förordning (EG) nr 1257/96 om humanitärt bistånd, där det föreskrivs att ett av huvudmålen med humanitära biståndsinsatser är att "[...] säkerställa en beredskap för risker i samband med naturkatastrofer eller jämförbara extraordinära omständigheter och använda ett lämpligt varnings- och interventionssystem, [...]" (artikel 2 f). Dipecho har en budget på 7,5 miljoner euro för år 2000. Inom ECHO är man just nu i färd med att utveckla ett Internetbaserat informationssystem för att förbättra sin kapacitet för tidigt varsel så att man systematiskt och över hela världen kan övervaka områden med hög olycksrisk. Genom analys av noggrant utvalda specialistwebbplatser på Internet, satellitbildstjänster och databaser kommer systemet att presentera dagliga analyser av tillståndet i världen i fråga om tänkbara allvarliga olyckshändelser.

* Rättsliga och inrikes frågor: Polisens medverkan i räddningstjänsten består av rättsmedicinska experters identifiering av olycksoffer samt frågor som rör allmän ordning och säkerhet. Dessutom kommer den civila polisen att utgöra ett viktigt inslag i den ovannämnda resursen för icke-militär krishantering. Frågor om polissamarbete omfattas av EU-fördraget, som ger kommissionen motsvarande befogenheter.

2000/0248 (CNS)

Förslag till RÅDETS BESLUT om inrättande av en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 308 i detta, och Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 203 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [10],

[10] EGT C , , s. .

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [11],

[11] EGT C , , s. .

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [12],

[12] EGT C , , s. .

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [13], och

[13] EGT C , , s. .

av följande skäl:

(1) Gemenskapens åtgärder för att genomföra resolutionen av den 8 juli 1991 om förbättring av det ömsesidiga biståndet mellan medlemsstaterna i händelse av naturolyckor eller andra allvarliga olyckshändelser, har bidragit till skyddet av människor, miljö och egendom; nu finns det emellertid behov dels av att säkerställa ännu bättre skydd i händelse av sådana naturolyckor, andra allvarliga olyckshändelser och miljöolyckor, inbegripet oavsiktlig förorening av havet, som inträffar både inom och utanför Europeiska unionen, dels av att skärpa bestämmelserna i resolutionen.

(2) FN/ECE:s (FN:s ekonomiska kommission för Europa) konvention om gränsöverskridande konsekvenser av industriolyckor - som innehåller bestämmelser om frågor som rör förebyggande åtgärder, räddningstjänstberedskap, information till allmänheten och allmänhetens deltagande, alarmeringssystem för industriolyckor, insatser och ömsesidigt bistånd - trädde i kraft den 19 april 2000. Konventionen godkändes av gemenskapen genom rådets beslut av den 23 mars 1998 [14].

[14] EGT L 326, 3.12.1998, s. 1.

(3) Det förslag till samordningsmekanism som nu läggs fram kompletterar programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten genom att stöd blir tillgängligt vid olyckshändelser. Den kommer att underlätta samordnade biståndsinsatser samt mobilisering av insatsenheter, sakkunskap och andra nödvändiga resurser via en förstärkt organisation för räddningstjänst inom gemenskapen och via nätverket av kontaktpunkter för medlemsstaternas räddningstjänst. Den möjliggör också insamling av verifierad information om olyckshändelser samt spridning av sådan information till medlemsstaterna.

(4) Samordningsmekanismen kommer att ta vederbörlig hänsyn till relevant EG-lagstiftning och till internationella åtaganden.

(5) Vid en allvarlig olyckshändelse inom unionen, eller vid överhängande fara för att en sådan skall inträffa, där denna olyckshändelse orsakar eller kan orsaka gränsöverskridande effekter eller där den kan leda till begäran om bistånd från en eller flera medlemsstater, finns det ett behov av att kunna anmäla händelsen via ett etablerat sambands- och kommunikationssystem för olyckshändelser.

(6) Förberedande åtgärder behöver vidtas på gemenskapsnivå för att möjliggöra mobilisering och samordning av biståndsinsatser vid olyckshändelser, med erforderlig flexibilitet, och för att säkerställa förmågan att bidra med effektiva insatser samt se till att insatsenheter och andra nödvändiga resurser kompletterar varandra.

(7) I enlighet med subsidiaritetsprincipen ger en samordningsmekanism ett mervärde genom att den stödjer och kompletterar nationella politiska åtgärder när det gäller gemensamt räddningstjänstbistånd. En sådan samordningsmekanism bör göra det möjligt att mobilisera och samordna biståndsinsatser i syfte att minska antalet dödsfall, personskador och materiella skador samt skador på miljö och ekonomi, varigenom man skulle bidra till att uppnå målen avseende social sammanhållning och solidaritet.

(8) De isolerade och mest avlägsna regionerna i unionen har särdrag i form av speciella geografiska, topografiska, sociala och ekonomiska förutsättningar. Dessa särdrag har en negativ inverkan och skapar särskilda behov av bistånd i händelse av större olyckshändelser. Med föreliggande samordningsmekanism kommer det också att bli möjligt att bättre tillgodose dessa behov.

(9) Det finns ett behov av att öka öppenheten och att befästa och förstärka de olika redan existerande räddningstjänståtgärderna i en fortsatt strävan efter att uppnå de mål som anges i fördraget.

(10) De åtgärder som är nödvändiga för genomförandet av denna samordningsmekanism skall antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 [15] om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter.

[15] EGT L 184, 17.7.1999, s.23.

(11) Genom användning av samma kommitté för denna samordningsmekanism som för det existerande programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten säkerställs konsekvens och komplementaritet.

(12) I Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen föreskrivs inga andra befogenheter för antagandet av detta beslut än de som anges i artikel 308 respektive 203.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Härmed inrättas en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid allvarliga olyckshändelser, eller vid överhängande fara för att sådana skall inträffa, där dessa olyckshändelser kan kräva brådskande åtgärder (nedan kallad "samordningsmekanismen").

2. Samordningsmekanismen är avsedd att bidra till att säkerställa bättre skydd för människor, miljö och egendom vid naturolyckor, andra allvarliga olyckshändelser och miljöolyckor, inbegripet oavsiktlig förorening av havet, när sådana olyckor och olyckshändelser inträffar inom eller utanför Europeiska unionen. Det övergripande syftet med samordningsmekanismen är att tillhandahålla stöd vid olyckshändelser och att underlätta samordnade biståndsinsatser.

3. Samordningsmekanismen består av en rad åtgärder som bland annat inbegriper följande:

* Inventering av tillgängliga resurser för samordnade biståndsinsatser vid olyckshändelser.

* Inrättande av ett utbildningsprogram.

* Inrättande av bedömnings- och samordningsgrupper.

* Inrättande av ett sambands- och kommunikationssystem för olyckshändelser.

Artikel 2

1. Vid en allvarlig olyckshändelse inom gemenskapen, eller vid överhängande fara för att en sådan skall inträffa, där denna olyckshändelse orsakar eller kan orsaka gränsöverskridande effekter eller där den kan leda till begäran om bistånd från en eller flera medlemsstater, skall den medlemsstat i vilken olyckshändelsen har inträffat utan dröjsmål underrätta

(a) de medlemsstater som kan beröras av olyckshändelsen, och

(b) kommissionen, så att denna vid behov kan informera övriga medlemsstater och aktivera berörda enheter inom kommissionen.

2. Sådan underrättelse skall göras via sambands- och kommunikationssystemet för olyckshändelser.

Artikel 3

För att säkerställa sin förmåga att bidra med effektiva insatser vid olyckshändelser skall medlemsstaterna

(a) inom sina respektive räddningstjänster i fastställa vilka insatsenheter som är tillgängliga eller som med mycket kort varsel kan sättas samman för insatser utomlands, vanligen inom 2-24 timmar efter det att begäran om bistånd inkommit, med beaktande av att enhetens sammansättning bör vara beroende av typen av olyckshändelse och av särskilda behov i samband med denna olyckshändelse,

(b) lämna denna information till kommissionen, inom sex månader från antagandet av föreliggande beslut, och därefter i god tid lämna uppgift om varje uppdatering av denna information,

(c) överväga möjligheten att också tillhandahålla annat stöd som kan behövas vid insatser, t.ex. specialiserad personal och utrustning som kan sättas in vid en särskild olyckshändelse, inbegripet resurser som tillhandahålls av icke-statliga organisationer och andra relevanta enheter.

Artikel 4

I syfte att möjliggöra väl samordnade räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser och för att säkerställa kompatibilitet mellan enheter och se till att de kompletterar varandra, skall kommissionen

(a) inrätta ett utbildningsprogram för insatsenheter, med gemensamma kurser och övningar samt ett utbytessystem varigenom personer kan bli avdelade för tjänstgöring i enheter i andra medlemsstater,

(b) bygga upp förmåga att mobilisera små bedömnings- och samordningsgrupper och att omedelbart sända ut dem till olycksplatsen i syfte att göra insatsen mer effektiv och, i förekommande fall, att upprätthålla kontakt med berörda myndigheter i det land som begär bistånd,

(c) inrätta ett program för utvärdering och spridning av tidigare erfarenheter.

Artikel 5

1. När en olyckshändelse inträffar inom gemenskapen får en medlemsstat begära bistånd på något av följande sätt:

(a) Via berörda enheter inom kommissionen. Vid mottagandet av en sådan begäran skall kommissionen, beroende på det enskilda fallet och utan dröjsmål,

- vidarebefordra begäran via nätverket av kontaktpunkter för medlemsstaternas räddningstjänst,

- underlätta mobiliseringen av enheter, sakkunskap och annat stöd vid insatser,

- samla in verifierad information om olyckshändelsen och sprida denna till medlemsstaterna.

(b) Direkt från andra medlemsstater.

2. En medlemsstat till vilken en begäran om bistånd är riktad skall omgående besluta - och underrätta den medlemsstat som begär bistånd, direkt eller via berörda enheter inom kommissionen - huruvida den har möjlighet att lämna begärt bistånd och skall ange omfattningen av och villkoren för allt bistånd som den kan komma att lämna.

3. De grundläggande principerna för biståndsinsatser inom gemenskapen anges i bilagan till detta beslut.

4. Denna artikel får också, på begäran, tillämpas med avseende på insatser utanför gemenskapen.

Artikel 6

Samordningsmekanismen skall vara öppen för deltagande från följande länder:

- Kandidatländerna i Central- och Östeuropa, i enlighet med de villkor som fastställs i Europaavtalen, i tilläggsprotokollen till dessa och i de beslut som fattats av respektive lands associeringsråd.

- Cypern, Malta och Turkiet på grundval av bilaterala avtal som skall ingås med dessa länder.

Artikel 7

Kommissionen skall vidta de åtgärder som hör samman med samordningsmekanismen i enlighet med de förfaranden som avses i artikel 8.

Artikel 8

1. Vid hänvisning till denna artikel skall artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas. Den tid som avses i artikel 4.3 i beslut 1999/468/EG skall fastställas till tre månader.

2. Kommissionen skall biträdas av samma förvaltningskommitté som inrättades genom rådets beslut av den 9 december 1999 om att inrätta ett program för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten [16].

[16] EGT L 327, 21.12.1999, s. 53.

3. För tillämpningen av detta beslut skall kommissionen fastställa gemensamma regler, särskilt när det gäller följande frågor:

(a) Inventering av tillgängliga resurser för samordnade biståndsinsatser vid olyckshändelser.

(b) Inrättande av ett utbildningsprogram.

(c) Inrättande av bedömnings- och samordningsgrupper.

(d) Inrättande av ett sambands- och kommunikationssystem för olyckshändelser.

Kommissionen skall också fastställa gemensamma regler rörande ledning av biståndsinsatser, med beaktande av traditionella band mellan stater; eller specialisering av enheter, t.ex. inom särskilda områden eller för hantering av vissa risker.

Artikel 9

Kostnader som har samband med sådana åtgärder som avses i artikel 1.3 kommer att finansieras helt och hållet av gemenskapen.

Artikel 10

Kommissionen skall utvärdera tillämpningen av detta beslut vart tredje år från det att det trätt i kraft.

Artikel 11

Detta beslut träder i kraft den 1 juli 2001.

Artikel 12

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

Grundläggande principer för biståndsinsatser inom gemenskapen [17]

[17] Dessa principer kommer också att gälla för kandidatländer som kommer att delta i samordningsmekanismen.

1. Bistånd skall i allmänhet lämnas genom att insatsenheter, försedda med utrustning och biståndsmateriel, snabbt skickas ut till den drabbade platsen, för undsättning och skydd av människor och egendom, inbegripet kulturarvet, samt av miljön.

2. Insatsenheterna måste vara logistiskt oberoende och självförsörjande på olycksplatsen i minst 48 timmar. Därefter, när deras förråd är uttömda, skall alla leveranser av förnödenheter till insatsenheterna, och normal komplettering av deras utrustning, genomföras av den medlemsstat som begär bistånd.

3. Den medlemsstat som begär bistånd skall ha ansvaret för ledningen av biståndsinsatserna. Myndigheterna i den medlemsstat som begär bistånd skall fastställa riktlinjer och vid behov ange gränserna för de uppgifter som anförtros insatsenheterna, utan att i detalj ange hur uppgifterna skall genomföras, något som skall överlåtas åt den person som utses av den medlemsstat som erbjuder bistånd.

4. Den medlemsstat som begär bistånd skall vidta nödvändiga åtgärder för att garantera säkerheten för medlemmarna i insatsenheter från den medlemsstat som erbjuder bistånd.

5. För att insatsenheterna skall kunna erbjuda effektivt bistånd måste de få tillträde till alla platser där deras insatser behövs, enligt anvisningar från de myndigheter som har ansvaret för insatsen. Den medlemsstat som begär bistånd skall se till att nödvändiga resurser och kommunikationer ställs till förfogande för insatsen.

6. Den medlemsstat som begär bistånd skall inrätta förfaranden för snabbt utfärdande av nödvändiga tillstånd, i synnerhet för extraordinära transporter, och skall också möjliggöra gratis användning av infrastruktur där transitavgifter, trafikavgifter, hamnavgifter eller flygplatsskatter normalt tas ut.

7. I syfte att säkerställa snabba och effektiva biståndsinsatser skall den medlemsstat som begär bistånd, och i tillämpliga fall de medlemsstater som är transitstater, bemöda sig om att minimera omfattningen av gränskontroller och gränsformaliteter för insatsenheter, deras utrustning och den biståndsmateriel som de behöver för att fullgöra sitt uppdrag, däribland medicinsk utrustning och läkemedel.

För detta ändamål skall myndigheterna i den medlemsstat som tillhandahåller bistånd utfärda ett utförligt intyg, med en beskrivning av uppdraget och insatsenhetens sammansättning, tillsammans med en fullständig lista över insatsenhetens utrustning och den biståndsmateriel som skickas. Detta intyg skall om möjligt uppvisas vid tidpunkten för inresan i den berörda medlemsstaten eller senast en månad efter inresedatumet.

Varje medlemsstat måste ge tillstånd för flygplan från övriga medlemsstater, som deltar direkt i biståndsinsatserna eller som transporterar utrustning, att flyga över dess territorium och att landa och starta på förutbestämda platser. Flygningarna måste organiseras och genomföras i enlighet med de regler för luftfart och användning av luftrummet som är tillämpliga i den berörda medlemsstaten.

8. Om inget annat överenskommits mellan de berörda medlemsstaterna, t.ex. i bilaterala avtal, skall kostnaderna för det bistånd som tillhandahålls av en medlemsstat bäras av den medlemsstat som begär bistånd.

Medlemsstaterna får, t.ex. med hänsyn till olyckshändelsens natur och omfattningen av de skador som tillfogats den medlemsstat som begär bistånd, erbjuda bistånd helt eller delvis utan kostnad.

Den medlemsstat som erbjuder bistånd får också när som helst, helt eller delvis, avstå från ersättning för sina kostnader.

Under biståndsinsatsernas hela varaktighet måste den medlemsstat som begär bistånd stå för mat och husrum för insatsenheter från den medlemsstat som erbjuder bistånd, och om deras förråd och proviant tar slut måste den medlemsstat som begär bistånd stå för komplettering.

9. Utom i fall av vederbörligen bevisat bedrägeri eller allvarliga tjänstefel, skall medlemsstaterna avstå från varje begäran om kompensation från andra medlemsstater för skador som åsamkats deras egendom eller personal där sådana skador är följden av biståndsinsatser som tillhandahållits i enlighet med detta beslut.

I händelse av skada som tillfogas tredje part som ett resultat av biståndsinsatser, skall den medlemsstat som begär bistånd och den medlemsstat som erbjuder bistånd samarbeta för att underlätta skadeersättning.

10. Efter avslutade biståndsinsatser skall den medlemsstat som erbjuder bistånd och den medlemsstat som begär bistånd tillställa kommissionen en rapport om den olyckshändelse som inträffat och om de åtgärder som vidtagits. Kommissionen skall informera övriga medlemsstater om detta.

FINANSIERINGSÖVERSIKT

1. Åtgärdens beteckning

Förslag till rådets beslut om inrättande av en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser

2. Berörd budgetpost

B4-3300

3. Rättslig grund

Artikel 308 i EG-fördraget och artikel 203 i Euratomfördraget

4. Beskrivning av åtgärden

4.1. Allmänt mål

Det övergripande syftet med samordningsmekanismen kommer att vara att ge stöd vid olyckshändelser och att främja samordnade biståndsinsatser. Inom ramen för samordningsmekanismen kommer kommissionen att underlätta mobiliseringen av insatsenheter, sakkunskap och annat stöd vid insatser. Sådana resurser, som kan mobiliseras och göras tillgängliga omedelbart, kan begäras via berörda enheter inom kommissionen och via nätverket av kontaktpunkter för medlemsstaternas räddningstjänst.

Fyra viktiga delar krävs för att man skall uppnå dessa mål med hjälp av en förbättrad samordningsmekanism:

* Inventering av tillgängliga resurser för samordnade biståndsinsatser vid olyckshändelser.

* Inrättande av ett utbildningsprogram.

* Inrättande av bedömnings- och samordningsgrupper.

* Inrättande av ett sambands- och kommunikationssystem för olyckshändelser.

Insatsenheterna kommer att utgöra kärnan i mekanismen. Vid räddningstjänstverksamhet krävs emellertid alltid stor flexibilitet, och därför kommer medlemsstater och tredje länder också att ha möjlighet att begära andra former av hjälp, t.ex. specialutbildad personal och särskild utrustning som behövs för att klara en viss typ av olyckshändelse. Kommissionen kommer att bygga upp förmågan att ställa upp mindre bedömnings- och samordningsgrupper och omedelbart sända dem till olycksplatsen i syfte att öka effektiviteten i insatserna.

Kandidatländer kommer att inbjudas att delta i den förbättrade mekanismen för samordning av gemenskapens insatser.

4.2. Period som omfattas av åtgärden och bestämmelser om förnyelse eller förlängning

Samordningsmekanismen för gemenskapens räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser inrättas på permanent basis.

5. Klassificering av utgifter och inkomster

5.1. Icke-obligatoriska utgifter

5.2. Differentierade anslag

5.3. Typ av inkomster som avses

Det högsta belopp som kan avsättas för denna samordningsmekanism är 1,5 miljoner euro per år.

6. Typ av utgifter och inkomster

Utgifter i samband med kommissionens åtgärder inom ramen för denna mekanism för samordning av gemenskapens insatser kommer att täckas i sin helhet av gemenskapsfinansiering.

Det rör sig om följande kostnader:

* Kostnader för sakkunskap, inklusive arvoden och utgifter för resor och uppehälle; kostnader för hyra och användning av utrustning; kostnader för uppbyggnad av nätverk bestående av relevanta organ i gemenskapen; kostnader för deskriptiva analyser; kostnader för ekonomiska och statistiska analyser; kostnader för gemensamma kurser och övningar för insatsenheter; kostnader för ett utbytessystem som gör det möjligt för medlemmar i insatsenheter att tjänstgöra i enheter i andra medlemsstater; kostnader för utvärdering och spridning av tidigare erfarenheter; kostnader för översättning och utgivning; kostnader för utvärdering av programmet. Dessutom beräknas de årliga utgifterna för kommunikationsnätet, från år 2003 när man räknar med att det skall vara driftklart, uppgå till 150 000 euro. Denna summa är baserad på att man i detta nät skall använda den IDA-finansierade TESTA-infrastrukturen (Trans-European Services for Telematics between Administrations - Transeuropeiska tjänster för telematiska överföringar mellan administrationer).

* Kostnader för tillhandahållande av sakkunskap som operativt stöd vid olyckshändelser och för underlättande av bistånd där andra resurser utnyttjas; utgifter för organisationen för räddningstjänstinsatser med dygnetruntberedskap.

7. Budgetkonsekvenser

7.1. Metod för att beräkna åtgärdens totala kostnad (samband mellan de enskilda kostnaderna och den totala kostnaden)

Kostnaden för enskilda aktiviteter eller åtgärder varierar beroende på typ av aktivitet eller åtgärd, dess organisation och i allmänhet även antalet deltagare. En årlig budget på 1,5 miljoner euro planeras för de olika åtgärderna. Preliminärt är utgifterna fördelade enligt följande.

>Plats för tabell>

7.2. Kostnadernas fördelning mellan åtgärdens olika delar

Åtagandebemyndiganden i miljoner euro (i löpande priser)

>Plats för tabell>

7.3. Driftskostnader för utredningar, experter osv. vilka ingår i del B i budgeten

Åtagandebemyndiganden i miljoner euro (löpande priser)

>Plats för tabell>

7.4. Tidsplan för åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden

miljoner euro

>Plats för tabell>

8. Bestämmelser om bedrägeribekämpning

- Betalningar enligt ingångna avtal eller enligt mottagarnas förklaringar verkställs på grundval av faktiska utgifter efter bekräftelse från ansvariga enheter inom kommissionen.

- Innan avtalet eller mottagarens förklaring undertecknas kommer en uppskattning av utgifterna att begäras in.

- Innan utbetalning görs kommer underlag att begäras in och kontrolleras av kommissionens avtalsenheter.

- Avtal eller mottagares förklaringar skall innehålla bestämmelser som medger inspektioner på platsen (regelbunden kontroll).

9. Analys av kostnadseffektivitet

9.1. Särskilda och kvantifierbara mål. Målgrupp

De särskilda målen kommer att uppnås genom följande åtgärder:

* Mobilisering av sakkunskap för insatser vid olyckshändelser i syfte att förstärka det system som inrättats av myndigheterna i en medlemsstat eller i tredje land som drabbas av en naturolycka eller en annan allvarlig olyckshändelse, varvid bistånd tillhandahålls genom bedömning av situationen och genom samordning av insatsenheterna.

* Gemensam utbildning för insatser.

* Gemensamma övningar.

* Möjlighet för medlemmar i insatsenheter att tjänstgöra på utbytesbasis i andra medlemsstaters insatsenheter.

Målgrupp är personal i berörda offentliga myndigheter på olika nivåer (lokalt, regionalt och centralt) och organisationer eller andra organ som skulle kunna delta i räddningstjänstinsatser vid naturolyckor och andra allvarliga olyckshändelser eller miljöolyckor, inbegripet oavsiktlig förorening av havet.

9.2. Skäl för åtgärden

En förstärkt struktur eller mekanism kommer att säkerställa bättre skydd för människor, miljö och egendom vid naturolyckor, andra allvarliga olyckshändelser och miljöolyckor, inbegripet oavsiktlig förorening av havet. Ett välkonsoliderat och integrerat system skulle göra det möjligt att undvika luckor och förseningar i samband med att nödvändiga åtgärder vidtas. Dessutom skulle ökad effektivitet i samarbetet och samordningen, t.ex. av medlemsstaternas bistånd, kunna leda till avsevärda förbättringar av insatserna. Syftet med samordningsmekanismen skall vara att vidta förberedande åtgärder så att det blir möjligt att mobilisera och samordna de biståndsinsatser som behövs vid varje olyckshändelse, med beaktande av behovet av flexibilitet vid säkerställandet av insatsenheternas förmåga att göra snabba och effektiva insatser.

9.3. Uppföljning och utvärdering av åtgärden

Åtgärder som vidtas i syfte att säkerställa insatsenheternas insatsförmåga, och som skall omfattas av finansieringen, kommer att föreläggas, för yttrande, den kommitté som avses i artikel 8 i förslaget till beslut.

Enligt förslaget till beslut skall kommissionen utvärdera genomförandet av beslutet vart tredje år från det att det träder i kraft.

10. Administrativa utgifter (Avsnitt III Del A i budgeten)

Den faktiska avsättningen av nödvändiga administrativa medel kommer att baseras på kommissionens årliga beslut om fördelning av medel, med hänsyn till vilket antal tjänster och till vilka ytterligare medel som beviljats av den budgetansvariga myndigheten.

10.1. Konsekvenser för antalet tjänster

>Plats för tabell>

Vad avser ytterligare resurser: ange i vilken takt sådana resurser behöver ställas till förfogande.

10.2. Total budgetkonsekvens av ytterligare personal

euro

>Plats för tabell>

Om det rör sig om tidsbegränsad åtgärd gäller beloppen åtgärdens hela löptid. Om åtgärden inte är tidsbegränsad avser beloppen 12 månader.

10.3. Ökning av andra administrativa utgifter till följd av åtgärden

euro

>Plats för tabell>

Om det rör sig om tidsbegränsad åtgärd gäller beloppen åtgärdens hela löptid. Om åtgärden inte är tidsbegränsad avser beloppen 12 månader.