EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 25.04.1997 
KOM(97) 174 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
Vetenskaplig och teknisk forskning: en strategisk byggsten i 
samarbetet mellan Europeiska unionen och 
utvecklingsländerna 

1. UTVECKLINGENS LÄGE: UTMANINGAR QCH PROBLEM 4 
1.1 Enorma utmaningar 4 
1.2 FoTU-Iäget i utvecklingsländerna 5 
2. LÄR AV HISTORIEN 7 
2.1 Europa 7 
2.2 Utvecklingsländerna 10 
2.3 Slutsatser 11 
3. MÅL FÖR, PRINCIPER I OCH BYGGSTENAR I EN ÖVERGRIPANDE 
STRATEGI 11 
3.1 Allmänna principer 11 
3.2 Strategins byggstenar 12 
3.3 Definition av de olika aktörernas roller 13 
4. GENOMFÖRANDE: VERKTYG OCH VERKSAMHETSOMRÅDEN. 14 
4.1 Två kompletterande verktyg som skall bringas i överensstämmelse 14 
4.2 Verksamhetsområdena 16 
5. SAMSTÄMMIGHET OCH KOMPLEMENTARITET STÄRKS GENOM 
EFFEKTIV SAMORDNING 18 
5.1 Samstämmighet i gemenskapens politik 18 
5.2 Komplementaritet med medlemsstaterna. 18 
5.3 Organisera en politisk dialog om FoTU med u-Iänderna 19 
Inledning 
Vid rådets möte (utvecklingssamarbete) den 1 juni 1995 betonades forskning i syfte att 
ge utvecklingsländerna möjligheter att möta utmaningarna både i samband med 
globaliseringen av handeln och i samband med deras egna specifika utvecklingsproblem. 
Därför uppmanade rådet och medlemsländerna kommissionen att komma med förslag till 
att bygga ut gemenskapsstödet till utvecklingsländerna på området forskning och teknisk 
utveckling (FoTU). 
Rådets möte (forskning) godkände för sin del i november 1995 kommissionens 
meddelande om framtidsutsikterna för internationellt samarbete inom FoTU1. Rådet 
erkände dessutom behovet av att öka samordningen mellan politiken för 
utvecklingssamarbete och forskningspolitiken. Ett meddelande om de specifika målen för 
det vetenskapliga samarbetet med utvecklingsländerna utlovades. 
Detta meddelande är det sammanfattande svaret på dessa två krav. 
För att ta fram förslagen har kommissionen utvärderat sin verksamhet inom FoTU-
relaterat utvecklingsbistånd och har gjort en övergripande och strategisk översyn av 
området vetenskap och teknik för utveckling. 
För att diskutera tillvägagångssättet och jämföra det med medlemsstaternas ordnade 
kommissionen den 3-4 december 1996 ett möte med experter från medlemsstaterna om 
utveckling och internationellt forskningssamarbete. 
Dessutom har kommissionen tagit hänsyn till de förslag och rekommendationer som blev 
resultatet dels av det symposium om internationellt FoTU-samarbete som 
Europaparlamentet ordnade den 19 november 1996 och dels av konferensen om 
vetenskapligt partnerskap för hållbar utveckling som ordnades gemensamt av det 
nederländska ordförandeskapet och kommissionen i Leiden i Nederländerna den 11-13 
mars 1997. 
1 Utsikter för internationellt samarbete inom forskning och teknisk utveckling, KOM (95) 489. 
Observera att FoTU-samarbete innefattar verksamhet inom forskning, teknisk utveckling och 
demonstration. 
1. UTVECKLINGENS LÄGE: UTMANINGAR OCH PROBLEM 
U-länderna är en heterogen grupp länder med olika ekonomiska förhållanden. Till 
och med de länder som upplever en snabb ekonomisk tillväxt på vissa områden har 
fortfarande problem i samband med hållbar utveckling och ihållande fattigdom. 
Utvecklingsländerna, särskilt de minst utvecklade av dem, måste hantera enorma 
svårigheter som beror på dels specifika problem och dels sådana problem som gäller 
hela världen. 
1.1 Enorma utmaningar 
De utmaningar som utvecklingsländerna står inför är av tre huvudtyper. 
Den första är samhällsfrågor som främst handlar om det civila samhällets 
deltagande i de beslut och de val som det berörs av. Medborgarnas tillgång till 
information och kunskap är avgörande för demokratins framsteg och 
rättssäkerheten, vilket är nödvändigt för att en modern ekonomi och ett modernt 
samhälle skall kunna växa fram; detta är ett av de övergripande målen med 
gemenskapens politik för utvecklingsbistånd. 
Den andra typen av utmaningar rör dessa länders förmåga att förbättra 
befolkningens livsvillkor i fråga om livsmedel, hälsa, boende och undervisning. 
Dessa grundläggande behov är legitima, och det är en världsfråga att tillfredsställa 
dem eftersom det inte kommer att ske några framsteg i förvaltningen av planetens 
miljö eller skapas politisk stabilitet så länge som mer än hälften av världens 
befolkning befinner sig i en utsatt situation där de inte kan få en hållbar 
resursförvaltning. 
Vid de stora internationella konferenserna, från Rio de Janeiro till världstoppmötet 
om livsmedel, har man formulerat dessa frågor i världsomfattande termer och 
skisserat politiska medel för att lösa dem. För Europeiska unionens del svarar målen 
om att minska fattigdomen och uppmuntra en hållbar utveckling mot dessa typer av 
utmaningar. 
Den tredje stora utmaningen rör u-ländernas förmåga att gripa de nya tillfällen 
som följer av handelns internationalisering och av framväxten av en öppnare 
ekonomisk konkurrens, inte bara inom jordbruket och agroindustrin utan också 
inom andra berörda handelsområden. 
Internatior»aliseringen berör också det tekniska kunnandet. Den snabba tillgången 
till och hanteringen av olika tekniska och vetenskapliga informationskällor 
kommer att kräva adekvata investeringar av dessa länder för att de skall kunna göra 
betydande tekniksprång. 
Det är idag allmänt erkänt att de länder som inte har tillgång till detta kunnande och 
inte kan hantera denna ständigt föränderliga teknik inte kommer att kunna delta i 
internationaliseringen.2 
1.2 FoTU-läget i utvecklingsländerna 
FoTU är i alla länder ett alltmer avgörande verktyg för ländernas ekonomiska, 
sociala och kulturella utveckling; den förstärker den vetenskapliga anda och den 
innovationskultur som krävs för att samhällena skall kunna förstå och hantera sina 
förändringar. Ekonomerna anser att kunskapssamhällena kommer att få ökande 
fördelar och att andra typer av samhällen snabbt kommer att skuffas undan. 
De flesta u-länderna, särskilt de allra fattigaste, har halkat så långt efter på detta 
område att deras gradvisa inlemmande i framtidens värld inte kan förverkligas utan 
avsevärda investeringar i vetenskap och teknik. Det finns trots allt nischer med hög 
vetenskaplig kvalitet man kan stödja sig på. Dessutom finns det hos de lokala 
ekonomiska aktörerna en ökande medvetenhet om internationaliseringens krav och 
nödvändigheten av att utveckla teknikpartnerskap för att kunna delta i den. 
1.2.1 En investering i FoTU utan hänsyn till frågorna 
Det svaga intresse för att inte säga tvivel gentemot vetenskap och innovation som de 
styrande i många utvecklingsländer ger prov på är ytterligare ett problem som 
samverkar med skuldkrisen och behovet av strukturell omdaning till att förvisa 
FoTU-satsningarna längs ned på prioriteringslistorna. I många länder har 
satsningarna på FoTU förblivit strukturellt blygsamma och till och med minskat 
under det senaste årtiondet. 
Detta framgår av statistiken. Den del av bruttonationalprodukten som går till FoTU 
varierar mellan omkring 2,8 % (Japan, USA) till nästan ingenting i vissa länder i 
Syd. I genomsnitt lägger u-länderna (utom tillväxtekonomierna) idag 0,5 % av sin 
BNP på detta3. 
Europeiska unionen har ett genomsnitt på 2 % och har som konvergensmål att det 
skall ske en snabb ökning av satsningarna i de mest efterblivna länderna på det här 
området. 
Vad gäller humankapital är skillnaderna ännu mer markanta. Där Europeiska 
unionen förfogar över 40 forskare och ingenjörer per 10 000 anställda är 
förhållandet 0,5 för utvecklingsländerna, utom Asien4. Dessutom har de forskare 
som stannat kvar i hemlandet eller återvänt dit ofta inga möjligheter att bedriva 
forskning av hög kvalitet. 
2 ISAD (Conference on the Information Society and Development), Midrands (Sydafrika), maj 1996. 
3 Källor: Merit, EUR, 5897 EN-rapporten och Unescos årsbok för 1994. 
4 Indien och Kina har satsat på utbildning och har förhållanden på 4 respektive 6 per 10 000 anställda. 
5 
Faktaruta nr 1: Läget för humankapital inom FoTU i olika länder: 
Antalet forskare och forskningsingenjörer per 10 000 anställda var 1991 78 för 
Japan, 69 för USA och 40 för Europeiska unionen. Man uppskattar det till 
mellan 2 och 6 för Indien och Kina, och mindre än 0,5 för utvecklingsländerna 
utom i Asien. 
Söderns investeringar i FoTU kännetecknas också av en mestadels (i de minst 
utvecklade länderna uteslutande) offentlig finansiering, vilket bidrar till att begränsa 
effektiviteten och långsiktigheten eftersom de offentliga resurserna i dessa länder är 
så svaga och instabila. 
I många u-länder har forskningen hittills inte varit i stånd att verkligen bidra till 
förståelsen och lösningen av de ekonomiska, sociala och politiska problemen, och 
inte heller hjälpa till att förutsäga de problem som uppstår. 
I detta kontrasternas panorama finns det möjligheter till nya tag på det ekonomiska 
planet, och utvecklingsländernas partner har relativa fördelar att utnyttja. 
1.2.2 En kapacitet som inte är lämpad att snabbt avhjälpa läget 
Eftersom utvecklingsländernas forskningskapacitet inte är tillräcklig för att bemöta 
alla problem begränsas den därför till några områden (oftast jordbruk) och några 
ämnesområden (biologi och fysik). Även för de områden där forskning bedrivs är 
den ofta för splittrad och isolerad för att kunna ha någon egentlig inverkan. Dock 
utgör vissa länder (Kina, Indien, Sydafrika) eller regioner i Asien och Latinamerika 
undantag. 
Det finns anledning att utan anspråk på fullständighet betona de mest framträdande 
svagheterna. 
Den första gäller ekonomi, samhällsvetenskap och statskunskap. Det handlar om en 
allvarlig och utbredd brist som påverkar även de länder som i övrigt redan har en 
avsevärd FoTU-potential. Denna brist begränsar utvecklingsländernas möjligheter 
att bedöma läget, att ta fram framtida scenarier och att organisera den allmänna 
debatt som är nödvändig för en aktiv demokrati och medverkan i dessa länder. 
En andra uppenbar svaghet är den i teknologi, vilket yttrar sig som en brist på 
ingenjörer och tekniker och mer allmänt som en svag teknikkultur, vilket leder till 
ett långsiktigt beroende av hjälp utifrån. Ett anpassat erbjudande om samarbete kan 
bidra till att begränsa detta beroende, vilket visst bilateralt samarbete nyligen visat. 
Dessa två första svagheter har ett nära samband med högskolornas ofta dramatiska 
situation i många u-länder. 
För övrigt leder ofta det faktum att man i de vetenskapliga metoderna ofta inte tar 
hänsyn till för att inte säga struntar i det traditionella kunnandet till en motsättning 
mellan detta och modernt kunnande och modern teknik; det moderna skall ersätta 
det gamla i stället för att komplettera det. Detta är åtminstone delvis följden av ett 
samarbete som prioriterat vetenskapsöverföring i stället för bistånd till vetenskap. 
Även i de mest utvecklade av utvecklingsländerna begränsas forskningsresultatens 
inverkan på ekonomin av den klyfta som finns mellan forskningen och 
produktionen. 
Slutligen bör det nämnas att det är sällsynt med ekonomiska och sociala områden 
som blivit föremål för FoTU-investeringar i syfte att följa och förebygga 
utvecklingen genom noggrann programplanering. Urbaniseringen är ett exempel på 
denna brist på framförhållning. 
2. LÄR AV HISTORIEN 
2.1 Europa 
Gemenskapens verksamhet på FoTU-området har genomförts dels på 
verksamhetsområdet internationellt samarbete inom ramprogrammet för FoTU, dels 
som gemenskapens utvecklingsbistånd. Fram tagningen och genomförandet av detta 
har oftast skett helt separat. 
2.1.1 Ett betydande vetenskapligt samarbete, men begränsat till vissa 
områden 
Sedan 1982 har det vetenskapliga samarbetet med u-länderna huvudsakligen 
genomförts på tematisk grund (STD5, därefter Inco-DC6) som vänder sig till alla 
u-länder utan åtskillnad; dock har bara utvecklingsfrågor som rör alla u-länder 
behandlats: hållbar förvaltning av naturresurser, jordbruk och hälsa. 
FAKTARUTA 2: VETENSKAPLIGT OCH TEKNISKT SAMARBETE MED UTVECKLINGSLÄNDERNA INOM 
RAMPROGRAMMET 
Utvald statistik 
Belopp 
% av ram­
program 
Fördelning 
% 
Antal 
förslag 
Antal 
kontrakt 
Antal 
partner 42 Mecu 
1,1 
Jord­
bruk 
75 Hälsa 
25 
1940 
411 STD 2 
(1987-1991) 
85 Mecu 
1,6 
Jord­
bruk 
70 Hälsa 
30 
2527 
339 
EU 
303 U-
länder 
327 STD 3 
(1991-1994) 
125 Mecu 
1,9 
Jord­
bruk 
65 Hälsa 
35 
2030 
297 
EU 
787 U-
länder 
585 Inco-DC (1994-1998) 
247 Mecu 
1,9 
Natur­
resurser 
30 Jordbruk 
30 Hälsa 
30 Övrigt 
10 
ofullständigt(*)(**) 
1068 
132(**) 
EU 
305(**) l Itvecklingsländer 
303(**) 
(*) Första förslagsomgången av tre 
(**) Skall uppdateras innan förslaget antas 
Fram till 1994, för de regioner som inte ingår i AVS-länderna, kompletterades detta 
program av verksamheten för internationellt vetenskapligt samarbete, vilket medgav 
5 STD: Science and Technology in the service of Development, Vetenskap och teknik i utvecklingens 
tjänst. 
6 Inco-DC: International Cooperation with the Developing Countries, internationellt samarbete med 
utvecklingsländerna. 
ett mer skräddarsytt tillvägagångssätt för andra ämnesområden än utveckling. För 
perioden 1991-1994 uppgick gemenskapens bidrag för detta till 103 miljoner ecu. 
Utvärderingarna av dessa olika verksamheter har i stort sett varit positiva; man har 
särskilt betonat relevansen i de valda ämnesområdena och omfattningen på den 
vetenskapliga mobilisering som skett både inom unionen och i länderna i syd. 
Ur u-ländernas synvinkel understryks den roll som dessa program spelat för att 
bereda u-ländernas bästa forskargrupper på dessa områden tillgång till den 
internationella forskarvärlden. De vetenskapliga resultat som erhållits är viktiga och 
har oftast kunnat lämna ett verkligt bidrag till att förstå och lösa de problem som de 
berörda länderna och regionerna ställs inför. 
Ur unionens synvinkel har europeiska forskare beretts tillfälle att arbeta med frågor 
knutna till biologiska och fysiska förhållanden olika de europeiska, vilket breddat 
deras vetenskapliga erfarenhet. Detta har i sin tur bidragit till att fördjupa 
kunskapen om utvecklingens problem, vilket är nödvändigt för att kunna utforma 
politiken för utvecklingens olika områden. 
Denna verksamhet har alltså bedömts som tillfredsställande och att fortsätta den 
svarar både mot unionens och u-ländernas behov, men vissa brister har kunnat 
konstateras. 
Den viktigaste är bristen på en strategisk ram för denna verksamhet. Detta yttrar sig 
för unionens del i en bristfällig synergi mellan verksamheten inom vetenskapligt 
samarbete och den inom utvecklingssamarbete. För u-ländernas del har 
programmens genomslag och legitimitet varit begränsad, eftersom det saknats ett 
ordentligt förberedande samråd med de styrande i länderna i syd om verksamhetens 
mål och prioriteringar samt kriterier för urval, uppföljning och utvärdering. 
De andra bristerna som avslöjats rör den vanligt förekommande bristande balansen i 
partnerskapet till förfång för utvecklingsländerna, begränsningen av samarbetet till 
tre områden, främst av budgetskäl (2 % av gemenskapens forskningsbudget), 
svårigheterna med att ta fram klara geografiska prioriteringar, den privata sektorns 
(särskilt industrins) otillräckliga deltagande samt bristande spridning och 
utnyttjande av resultaten, vilket delvis hänger samman med otillräckligt utbud och 
otillräcklig metodik i ramprogrammet. 
För övrigt har den flexibla modell som det internationella vetenskapliga samarbetet 
utgjorde och där det också ingick ett stipendiesystem försvunnit, vilket antagligen 
ökat missnöjet, framför allt i länderna med en framväxande ekonomi Att dessa 
länder beretts möjlighet att delta i vissa särskilda program (område 1 i det femte 
ramprogrammet) har inte uppvägt avskaffandet av det internationella vetenskapliga 
samarbetet, ty det måste konstateras att även de tekniskt sett mest utvecklade 
utvecklingsländerna inte kunnat delta i full utsträckning, vilket beror på att det 
saknats ordentliga förberedelser av detta samarbete. 
2.1.2 Det offentliga utvecklingsbiståndet har hittills lämnat ett otillräckligt 
stöd till FoTU, på grund av bristande långsiktighet 
De investeringar som hittills gjorts i FoTU inom ramen för gemenskapens offentliga 
utvecklingsbistånd har varit otillräckliga, och verksamheten verkar vara ytterst 
varierad och utan enhetlighet. 
Faktaruta 3: Några resultat av inventeringen av FoTU-verksamheten inom 
Europeiska utvecklingsfonden (EUF) 
Genom inventeringen för de 6:e och 7:e EUF har man kunnat ta fram 166 
forskningsprojekt eller utvecklingsprojekt med ett FoTU-del; forskningsdelarna 
uppskattas till 120 miljoner ecu. 
57 projekt är regionala (R) (50% forskning) och 109 nationella (N) (10% 
forskning och flertalet utvecklingsprojekt med en FôTU-del). 
Områdena fördelas på följande sätt; 
• Jordbruk 21 (R) och 63 (N). 
• Boskapsuppfödning 10 (R) och 9 (N). 
• Skog 5 (R) och 11 (N). 
• Miljö och naturresurser 7(R) och 9 (N). 
• Fiske 8 (R) och 4 (N). 
• Övriga sektorer (gruvor, industri, hälsa och stöd till uppbyggande av 
institutioner): 19 projekt sammanlagt. Märk att det inte finns något 
transportprojekt med FoTU-del, fastän det är EUF:s första verksamhetsområde. 
Märk att det i samband med det sektorsinriktade tillvägagångssätt som utvecklats 
för transporterna har framkommit ett behov av att ta med en FoTU-del, vilket 
kommer att ske hädanefter. 
Följande huvudsakliga slutsatser kan dras: 
- 80 % av projekten syftar till en omedelbar lösning (förbättrat urval osv.) utan att 
inbegripa någon lokal forskningskapacitet. 
- De flesta projekten använder sig av vetenskaplig expertis utifrån. 
- Mindre ätt 5 % av jordbruksprojekten har en ekonomisk del. 
Utvärderingarna av verksamheten har visat på en stark tendens att gynna 
kortsiktiga, tekniska lösningar på noga avgränsade frågor ("funktion som en 
konsultfirma") utan att inordna verksamheten i ett större forskningssammanhang. I 
utvärderingen betonas också att man är beroende av vetenskaplig och teknisk hjälp 
utifrån, vilket inte medger en uppbyggnad av den lokala forskningskapaciteten. 
Även om de regionala programmen inom jordbruksforskning i u-länderna varit 
betydande och även om intressanta program som Alfa, högskolesamarbete i 
Latinamerika, och Med-Campus i Medelhavsområdet har kunnat startas har det 
offentliga biståndet till FoTU inte varit så stort som dess betydelse som en strategisk 
byggsten i den hållbara utvecklingen motiverar. Tekniköverföringen har gynnats till 
förfång för bistånd till lokalt alstrande av tekniska innovationer. 
Sammanfattningsvis kan man säga att trots att de enskilda projekten ofta håller hög 
klass, i synnerhet inom jordbruksforskningen, avslöjar utvärderingen av FoTU-
projekten en brist på framsynt strategi. Emellertid har det på sistone skett en 
gynnsam utveckling genom att forskningens roll tagits med i gemenskapens nya 
politik för livsmedelstryggheten. 
EU 2.2 Utvecklingsländerna 
Under de senaste tre årtiondena har de nyligen industrialiserade länderna i Asien 
stadigt ökat sin satsning på FoTU samtidigt som de spritt finansieringen för att idag 
nå upp till nivåer i storleksordningen 1,8 % av BNP. Under samma period har u-
länderna som helhet ökat denna andel endast från 0,35 % till 0,5 %, och man kan 
notera en minskning i vissa länder i Afrika söder om Sahara. 
Faktaruta nr 4: Jämförelse av utvecklingen i olika grupper av länder 
Årlig genomsnittlig ökning av FoTU-utgifterna i tre nyckelsektorer 1983-1990 
(Källa: MERIT, EUR, 5897) 
Privata sektorn Offentlig forskning Högskoleforskning 
De dynamiska 
ekonomierna 
Asien 
U-länderna +4,7 % 
+23,6 % 
-1,5% +3,4% 
+14,1% 
§mmt +6,1 % 
+13,8 % 
+6V5 % 
I tabellen ovan illustreras det samlade grepp som de "dynamiska asiatiska 
ekonomierna" tagit för att ta fram det kunnande på vilket deras tekniska utveckling 
grundas. De skillnader som konstateras visar tydligt att det finns två 
utvecklingsstrategier: en som grundas på innovation och en som grundas på att 
enbart utnyttja avkastningen. 
De specialiserade forskningscentrerna har sett sina driftsanslag minska till nivåer 
som inte längre medger en fungerande forskning. Till exempel har vissa nationella 
centrer för lantbruksforskning ingen driftsbudget utöver bistånd utifrån till olika 
projekt, och därför bedrivs verksamheten i cykler som styrs av de olika projekten, 
med mellanperioder då arbetet i stort sett ligger nere. 
Det mest kritiska fallet är antagligen en högskola vars forskning försummas, vilket 
sänker kvaliteten på dess utbildning. Samtidigt utbildas u-ländernas forskare vid i-
ländernas högskolor, ett förhållande som förstärker de befintliga klyftorna. 
Man kan också lägga märke till att det civila samhället, ännu framväxande i u-
länderna, vanligen inte deltar i framtagningen av prioriteringarna för en forskning 
som man bedömer som alltför akademisk och vars nytta inte är uppenbar. Dessutom 
bidrar det sätt på vilket forskningsresultaten sprids alldeles för litet till utvecklingen 
av en nationell forskningskultur. 
I det närmaste förflutna har positiva erfarenheter gjorts, ofta i samband med 
regionalt samarbete u-länder emellan eller mellan u-länder och i-länder. Så har i 
synnerhet skett på internationell nivå inom jordbruksforskningen genom framväxten 
10 
av ett världsomspännande forskningssystem, eller i samband med regionala 
erfarenheter av samarbete som utvecklats av vissa medlemsstater. 
2.3 Slutsatser 
Av historien kan man dra följande huvudsakliga lärdomar: 
• För all verksamhet, en låg politisk profil tillsammans med brist på politisk dialog 
i förväg inom de olika sektorerna. Av bland annat detta följer en avsaknad av 
metoder som räcker till för att verkligen få med forskare och entreprenörer inom 
FoTU i u-länderna. 
• För verksamheten inom ramen för det offentliga utvecklingsstödet: 
- Med undantag för några få fall har varken givarna eller mottagarländerna klart 
insett den viktiga roll som FoTU kan spela till stöd för en politik för hållbar 
utveckling varför de investeringar som ägnats FoTU förblivit otillräckliga. 
- Bristande beaktande av de administrativa aspekterna har begränsat effektiviteten 
i en splittrad verksamhet. 
• För det vetenskapliga samarbetet: 
- Trots högkvalitativ verksamhet har avsaknaden av en lämplig politisk ram, ett 
partnerskap där u-länderna har en för svag ställning, avsaknaden av särskilda 
metoder för att utnyttja resultaten och det begränsade antalet berörda områden 
hämmat utvecklingsverksamhetens genomslag. 
I den nya strategin bör dessa lärdomar beaktas, och en övergripande och 
sammanhängande ram bör tas fram där hänsyn tas till de olika byggstenarna och de 
olika aktörernas insatser samordnas. 
3. MÅL FÖR, PRINCIPER I OCH BYGGSTENAR I EN ÖVERGRIPANDE STRATEGI 
De utmaningar som utvecklingen står inför är komplexa, många och brådskande; 
nya lösningar kan inte tas fram utan ett betydande bidrag från forskningen. 
Det övergripande målet är att använda FoTU som ett strategiskt verktyg för att 
inom rimlig tid och till rimlig kostnad hjälpa u-länderna att överbrygga det ökande 
teknikgap som skiljer dem från de utvecklade länderna och marginaliserar dem på 
världsmarknaden. 
För att uppnå detta mål måste en ordentlig strategi till stöd för FoTU tas fram, i 
vilken medges en samordnad mobilisering av Europeiska unionens och u-ländernas 
satsningar. 
3.1 Allmänna principer 
Strategin bör grundas på följande principer: 
H 
* Partnerskapsprincipen måste bekräftas som den vägledande principen för 
verksamheten, både för den gemensamma framtagningen av prioriteringar och för 
genomförandet av verksamhet med stöd från Europeiska unionen. 
Detta krav är särskilt viktigt för FoTU eftersom det är nödvändigt att ingå 
ömsesidiga förpliktelser på lång sikt. 
* Differentieringsprincipen, ett komplement till den föregående, syftar till att ta 
hänsyn till mångfalden av behov och att anpassa samarbetet till varje lands eller 
regions ekonomiska, sociala och kulturella särdrag. Principen tas med redan i den 
nya politiken för internationellt vetenskapligt samarbete7 och utgör en förnyande del 
av funderingarna kring samarbetet "efter Lomé" som tas upp i grönboken. 
Denna princip torde stärka FoTU-samarbetets effektivitet och ge det politisk 
synlighet och legitimitet. Förutom det övergripande målet för FoTU-samarbetet 
torde den också garantera att ett särskilt mål omsorgsfullt tas fram för vart och ett 
av de berörda instrumenten. 
* Principen om ett integrerat tillvägagångssätt för att lösa särskilda problem, 
som grundas på ett tydliggörande av den roll dels produktionen av vetenskapliga 
resultat och dels framtagandet eller överföringen av teknik skall spela. 
Denna princip innebär ett stort mått av tvärvetenskaplighet och ett nära samarbete 
mellan de berörda aktörerna från det civila samhället och olika socio-ekonomiska 
grupper. 
3.2 Strategins byggstenar 
Utvecklingen av en FoTU-politik vilar på ett samordnat genomförande av 
verksamhet på tre olika områden. 
Det första är av administrativ karaktär och rör framtagningen av FoTU-politiken 
och de rättsliga beslut som krävs för ett klimat som är gynnsamt för FoTU, särskilt 
för att underlätta den privata sektorns medverkan. Verksamheten på detta område 
bör komma före allt annat slags bistånd eftersom den avgör hur effektiv och 
livskraftig den övriga verksamheten blir. 
Det andra området rör den forskningskapacitet som krävs för att tillfredsställa 
behoven hos samhället och dess ekonomi (i synnerhet infrastruktur och 
humankapital). Området bör prioriteras på nytt eftersom det är grunden för det 
partnerskap som bör ersätta "vetenskapligt och tekniskt bistånd". 
Det tredje området rör vetenskapligt och tekniskt samarbete varigenom en öppning 
mot utlandet säkerställs; detta är nödvändigt för att trygga tillgången till yttre 
kunnande och för att förstärka den höga kvaliteten på vetenskapen. Den pågående 
undersökningen av teknikinnovationerna bör omsättas i metoder som är lämpliga 
för ett marknadsinriktat samarbete. 
7 KOM (95) 489 - Perspektiv för det internationella samarbetet inom forskning och teknisk 
utveckling. 
12 
Dessa byggstenar i strategin bör samordnas så att deras sammanhållning tryggas, 
med beaktande av deras nära samverkan. 
3.3 Definition av de olika aktörernas roller 
Partnerskapsprincipen gör det nödvändigt att man exakt definierar de olika 
aktörernas roller i olika skeden i verksamheten och på olika nivåer. 
3.3.1 Myndigheterna i u-länderna 
Deras huvudsakliga roll är att ta fram och genomföra en nationell politik som 
gynnar utvecklingen av investeringar i teknik (lagstiftning inom immaterialrätt, 
telekommunikation osv.) och att garantera planeringen och finansieringen av den 
offentliga verksamheten, företrädesvis i samband med privat finansiering där det är 
motiverat. Lagstiftningens utveckling bör dessutom medge utveckling av regionalt 
samarbete. 
Europeiska unionen bör anpassa sin ståndpunkt i dessa frågor och precisera de 
villkor som gäller för dess åtgärder inom ramen för Lomékonventionen eller ALA-
eller Meda-förordningarna. 
Staterna skall likaledes bedriva FoTU. Detta är viktigast i de minst utvecklade 
länderna eftersom den offentliga forskningen relativt sett är viktigare där än i de 
mer utvecklade länderna. 
Den offentliga verksamheten bör inriktas på strategisk forskning, forskarutbildning 
och förstärkning av växelverkan mellan den offentliga och den privata forskningen i 
förhållande till användarna inom ramen för nationella program. Detta bör åtföljas av 
en långsiktig offentlig finansiering. 
3.3.2 De europeiska givarna 
Europeiska unionen bör med utgångspunkt i gemensamma principer öppna en 
dialog med u-länderna i syfte att uppnå samstämmighet om principerna och 
prioriteringarna i verksamheten. 
Den verksamhet som kan prioriteras av kommissionen är följande (jfr. avsnitt 4 
nedan): 
• Införande av eller stärkande av grunderna för en politisk dialog om FoTU, i 
samarbete med medlemsstaterna. 
• Stöd till administrativa reformer, både på regional och nationell nivå 
(underlättande av samarbete, fastställande av prioriteter osv). 
• Förstärkning av det vetenskapliga samarbetet för teknisk innovation på regional, 
nationell och internationell nivå. 
• En mer systematisk samordning av Europeiska unionens ställningstaganden på 
området (WHO, UNCTAD, Världsbankens rådgivande grupp inom internationell 
jordbruksforskning, Globala jordbruksforskningsforumet osv.). 
13 
Med tanke på att åtgärderna i högre grad bör komplettera varandra kan 
medlemsstaterna, vilket redan ofta sker, främja bilateralt samarbete för att utveckla 
den vetenskapliga och tekniska kapaciteten och svara mot de vetenskapliga och 
tekniska behov som är av nationellt intresse. 
3.3.3 Det civila samhället och den privata sektorn. 
I u-länderna bör alla aktörer i det civila samhället och den privata sektorn, både 
producenter och användare av kunnande och teknik, delta aktivt i fastställandet av 
prioriteringar för och genomförandet av forskningen. De bör likaledes delta i 
ökande omfattning i den direkta eller indirekta finansieringen av FoTU. Därför bör 
de organisera sig för att identifiera sina problem och uttrycka sina behov. 
I Europa bör man uppmuntra mobiliseringen av offentlig och privat expertis så att 
den kan leda till framväxten av nya vetenskapliga och tekniska partnerskap på 
grundval av de prioriteringar som Europeiska unionen och u-länderna gemensamt 
beslutat om. Detta förutsätter också att aktörerna organiserar sig för att samordna 
sina samarbetsförslag. Som exempel på en sådan samordning kan nämnas initiativen 
Shared inom den medicinska forskningen, eller Ecart och Natura8 för högre 
utbildning och forskning inom jordbruk. 
4. GENOMFÖRANDE: VERKTYG OCH VERKSAMHETSOMRÅDEN. 
Den strategi som föreslås innebär ett kvalitativt språng framåt jämfört med tidigare 
metoder. Strategin grundas på principen vetenskaplig och teknisk mainstream ing 
som syftar till att ta med den vetenskapliga och tekniska delen i 
samarbetsprogrammen; den systematiska tillämpningen av denna princip kommer 
att leda till en genomgripande mentalitetsförändring visavi FoTU, både hos givarna 
och mottagarna. 
4.1 Två kompletterande verktyg som skall bringas i överensstämmelse 
I gemenskapens samarbete med utvecklingsländerna inom FoTU finns det två slags 
verktyg för genomförandet: 
• Ekonomiskt och tekniskt samarbete som svarar mot målen med utrikespolitiken 
och som genomförs med olika särskilda finansiella verktyg (Lomékonventionen, 
ALA- eller Medaförordningarna) som anpassas till olika regioner. 
• Internationellt vetenskapligt samarbete som svarar mot målen i gemenskapens 
forskningspolitik och förvaltas inom ramprogrammet för FoTU. 
Denna verksamhet bör uppfylla särskilda mål för varje slag av verktyg, samtidigt 
som överensstämmelsen med strategins allmänna mål bevaras och de allmänna 
principerna följs. 
8 Shared: Scientist for Health and Research for Development. 
Ecart. European Consortium for Agricultural Research for the Tropics. 
Natura: Network of European Agricultural Universities and Scientific Complexes Related with 
Agricultural Development. 
14 
4.1.1 Förstärka FoTU i unionens ekonomiska och sociala samarbete 
FoTU bör få en betydligt mer framträdande plats i Europeiska unionens samarbete. 
Detta bör omsättas i två slag av kompletterande verksamhet: 
• Ett betydande finansiellt stöd till åtgärder för stöd till institutioner och 
förstärkning av forskningskapaciteten. Upprustningen av högskolorna ingår här. 
• Genom att tillämpa principen om mainstreaming kan en FoTU-del tas med i de 
områden som prioriteras i programmen, vilket torde innebära att 3-5 % av 
biståndsmedlen kan gå till vetenskapligt och tekniskt stöd. 
Tillkännagivandet av dessa mål utgör en stark signal till u-länderna och kommer att 
bidra till öppnandet av en dialog om FoTU. 
Verksamheten till stöd för FoTU-kapaciteten kommer att bedrivas på ett sätt som 
anpassas till de olika länderna eller regionerna. På detta område kommer 
gemenskapen att ägna all regional verksamhet särskild uppmärksamhet för vilka 
gemenskapen har lämpliga finansiella verktyg och allmänt erkänt kunnande till sitt 
förfogande. 
Man kan också förutse att olika prioriteringar kommer att uppstå under den politiska 
samverkan med de olika berörda regionerna, allt beroende pä ländernas 
utvecklingsnivå och Europeiska unionens mål, även om vissa områden 
uppenbarligen är gemensamma för alla länder. 
4.1.2 Stärka och utvidga vetenskaps- och tekniksamarbetet med 
utvecklingsländerna 
Vetenskaps- och tekniksamarbetet med utvecklingsländerna berör politiken för 
internationellt vetenskapligt samarbete och skall därför uppfylla principen om 
ömsesidigt intresse. Samarbetet har också till syfte att underlätta 
utvecklingssamarbetet och det ekonomiska samarbetet med dessa länder. Således 
bör det ingå som en integrerad del i den nya strategin. 
I det femte ramprogrammet, som är under utveckling, bör man bedriva en särskild 
tematisk verksamhet med hänsyn till utvecklingspolitikens särskilda problem. 
Genom denna verksamhet kan EU:s och u-ländernas forskare tillsammans bedriva 
ordentlig forskning och få med unga forskare genom ett passande stipendiesystem. 
Vid framtagningen av programmet bör historiens lärdomar beaktas; programmet bör 
överensstämma med målen och principerna i den nya övergripande strategin. 
Därigenom skapas en politisk legitimitet och synlighet som hittills saknats. 
Samarbetet kommer att gynnas av förstärkningen av den administrativa ramen och 
av förstärkningen av u-ländernas forskningskapacitet; detta kommer att göra det 
möjligt att göra partnerskapet mer balanserat och långsiktigt. 
Samarbetet med myndigheterna och det civila samhället kommer att möjliggöra 
bättre regionala prioriteringar och förstärka resultatens genomslagskraft och 
utnyttjandet av dessa. 
15 
Som komplement till det tematiska tillvägagångssättet för alla u-länder krävs det en 
ny flexibilitet i samarbetet för att anpassa det till enskilda länder eller regioner. 
Därför bör de särskilda reglerna slås fast på ett sådant sätt att de medger deltagande 
i andra av det femte ramprogrammets särskilda program9, särskilt för de 
framväxande ekonomierna. 
Anslagen till vetenskaps- och tekniksamarbete med u-länderna bör vara tillräckligt 
för att beakta detta dubbla tillvägagångssätt och stå i överensstämmelse med de 
andra verktygen som tagits fram för att uppfylla målen i den övergripande strategin. 
4.2 Verksamhetsområdena 
I enlighet med partnerskapsprincipen skall unionen och dess partner gemensamt 
besluta om verksamhetsområdena, allt med beaktande av kulturskillnaderna. Därför 
åligger det Europeiska unionen att tydligt slå fast sina prioriteringar före varje 
konkret dialog med en partner. 
Unionen bör slå fast sina prioriteringar med hänsyn till följande kriterier: 
• De politiska eller kulturella mål som skall gynnas, till exempel målen i 
Unionsfördraget för utvecklingssamarbete. 
• Sannolikheten för en snabb inverkan på den hållbara utvecklingen och/eller 
inlemmandet i världsekonomin. 
• Förefintligheten av en europeisk vetenskaplig expertis som skall vidmakthållas 
eller utvecklas genom vetenskapligt samarbete. 
• Kommersiella möjligheter att förstärka (kommunikationsteknik, vissa delar av 
den industriella komplementariteten osv.) och en förstärkt närvaro för de 
ekonomiska aktörerna på expanderande eller starkt konkurrensutsatta marknader. 
• Ett behov av tillgång till fysiska, biologiska eller sociala förhållanden som är 
oundgängliga för vetenskapens framåtskridande och användbara för Europa. 
Med dessa punkter kan man slå fast prioriteringar för att möta utmaningarna. 
Man kan, utan anspråk på fullständighet, nämna vissa prioriteringar som svarar mot 
dessa kriterier på de viktigaste områdena inom utvecklingssamarbetet, vars 
genomförande kommer att kräva medverkan från ett eller två 
gemenskapsinstrument. 
• Förvaltning av naturresurser samt jordbruk, fiske och livsmedelsindustri. På 
dessa två områden finns det redan partnerskap som kan förstärkas. Det rör sig om 
två stora utmaningar: hållbar utveckling och tryggad livsmedelsförsörjning. 
Anpassningen till den lokala/regionala (urbana) efterfrågan och till 
världsmarknaden bör vara ett avgörande mål för verksamheten, varvid följande 
kan prioriteras. 
9 KOM (96) 344 "Att främja samarbete inom FoTU med de nya tillväxtekonomierna i världen." 
Meddelande om Medelhavet under utarbetande. 
16 
K) - På det institutionella planet, stöd till regionala eller underregionala verktyg för 
samarbete som ingår i det övergripande systemet för jordbruksforskning för 
utveckling10. 
- På det operativa planet, prioriterat stöd till regionala program. 
- För vetenskaps- och tekniksamarbete, en ökad inriktning på ämnen som kan få 
ett verkligt genomslag och som kan mobilisera den privata sektorn. 
• Hälsa är ett område där biståndet ökar. Den biomedicinska forskningen är 
fortsatt angelägen (mindre än 2 % av forskningen rör tropiska sjukdomar!) och 
bör kompletteras med en ny satsning på folkhälsa. 
• Demografl- och befolkningsfrågor i samband med problemen med urbanisering 
och markförvaltning, samt de frågor inom transport och rörlighet som följer 
härur, bör få en mer framträdande plats än hittills. 
• Energifrågorna är avgörande för u-ländernas hållbara utveckling. Detta ämne 
bör på lämpligt sätt inordnas i utvecklingssamarbetet. 
• Information och upplysning framstår idag som ett oundgängligt stöd för all 
utvecklingspolitik11. De spelar en central roll för FoTU genom att tillåta forskare 
att koppla ihop sig i nätverk och genom att lindra effekterna av forskarlagens 
utspridning. Det tekniska samarbetet skall utgå från förslag inom ramen för 
utkastet till meddelande om "informationssamhället och utvecklingen". 
Samarbete innan lönsamhet uppnåtts på andra tekniska och förindustriella områden 
(inbegripet informations- och kommunikationsteknik samt energi) bör inledas på 
grundval av ömsesidigt intresse. I erbjudandet om gemenskapssamarbete bör hänsyn 
tas till det europeiska näringslivets intressen, vars deltagande bör uppmuntras, 
särskilt i länder eller regioner med hög tillväxt. Detta erbjudande bör finna en 
tillfredsställande avvägning mellan effektivitet och synlighet och formerna för det 
bör slås fast därefter. 
I denna prioriterade och övergripande verksamhet bör gemenskapen stödja 
forsknings- och forskarutbildningsinstitutioner på plats. Gemenskapen bör även 
uppvärdera högskolan som producent och förmedlare av kunskap, särskilt i de minst 
utvecklade länderna där läget är dramatiskt. Att dels upprätta långsiktiga 
avtalsförbindelser mellan högskolor i Europa och i u-länderna och deras 
ekonomiska partner och dels bidra till stärkta band mellan högskolorna i u-länderna 
kommer att vara av stor politisk vikt för EU. Därigenom blir det möjligt att utveckla 
kulturella förbindelser mellan u-länderna samtidigt som man har kontroll över hur 
många doktorander och forskarstuderande som vistas i Europa, och hur länge de gör 
det. Detta kan också bidra till att doktorander och forskarstuderande som utbildas 
utomlands kan behållas i eller återföras till sitt ursprungsland. 
De nationella systemen för jordbruksforskning indelas i regionala forum: FARA för Afrika söder om 
Sahara, LAC för Latinamerika och Västindien, APAARl för Asien och Océanien och AARINENA 
för Nordafrika och Mellanöstern. Två forum (LAC och FARA) indelas i underregionala föreningar: 
CORAF, ASARECA och SACCAR i Afrika och ett antal PROCCI för Latinamerika. 
Jlimför KOM "'Informationssamhällen och utveckling" under utarbetande. 
17 
5. SAMSTÄMMIGHET OCH KOMPLEMENTARITET STÄRKS GENOM EFFEKTIV 
SAMORDNING 
Genomförandet av den föreslagna strategin måste överensstämma med 
Unionsfördraget vad gäller samstämmighet och komplementaritet. 
5.1 Samstämmighet i gemenskapens politik 
Genom att föreslå ett gemensamt allmänt mål och verksamheter som kompletterar 
varandra och grundas på prioriteringar som gjorts i samråd med länderna 
tillhandahålls i strategin en ram för samstämmighet mellan utrikespolitiken och 
forskningspolitiken med u-länderna. 
Genomförandet kommer att kräva en permanent samordning av avdelningarna. 
Kommissionen har redan åtagit sig detta vid genomförandet av det fjärde 
ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling och vid framtagningen av det 
femte ramprogrammet genom att organisera samarbete mellan de avdelningar som 
berörs av det internationella samarbetet. Dessa initiativ bör utvidgas och 
systematiseras. 
För att den interna samordningen skall vara effektiv bör den förstärkas och 
antagligen utvecklas mot en fastare form på grundval av ett tydligt mandat. 
Samordningen kan understödjas av att en "enhet för framtidsforskning" inrättas. 
Inom kommissionen kan en förstärkning av FoTU-kompetensen medge en 
effektivare samordning. 
5.2 Komplementaritet med medlemsstaterna. 
Strategin vilar på komplementariteten mellan kommissionens och medlemsstaternas 
verksamheter, både på internationell nivå och ute i utvecklingsländerna. Detta 
kräver att medlemsstaterna likaledes förstärker den inre samstämmigheten i sina 
respektive FoTU-projekt som bedrivs tillsammans med u-länderna. 
Europeiska unionens effektivitet och synlighet kommer att förstärkas genom detta. 
Det europeiska initiativet för jordbruksforskning för utvecklingen (EIARD)12 är ett 
samordningsverktyg som bland annat har gjort det möjligt att synliggöra unionens 
bidrag till Världsbankens rådgivande grupp inom internationell jordbruksforskning 
(kommissionen och medlemsstaterna bidrar med 40 % av årsbudgeten) och gett 
Europa dess rättmätiga plats. Detta samordningsverktyg bör förstärkas. 
På andra områden - exempelvis hälsa - bör man också överväga verktyg av 
liknande slag som medger samordning EU:s ståndpunkter på internationell nivå. 
Komplementariteten i u-länderna måste börja genom ett öppnare och mer 
strukturerat informationsutbyte. Undersökningen Inco-Pol13 är ett exempel på detta. 
12 Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om det europeiska initiativet för 
jordbruksforskningen är under utarbetande. 
13 Inco-Pol: undersökning som kommissionen bekostat inom Inco i syfte alt på regional basis 
tillsammans med medlemsstaterna inventera dessas politik för forskningsbistånd. 
18 
Kommissionen föreslår att man inför den här sortens samordning i några regioner 
som rådet bedömer som strategiska. 
5.3 Organisera en politisk dialog om FoTU med u-länderna 
För att välja detta övergripande och integrerade tillvägagångssätt krävs att man i 
samarbete med medlemsstaterna för en politisk dialog med u-länderna för att 
upprätta en ram för verksamheten på regional och nationell nivå som bör ingå i den 
övergripande ramen för Unionens yttre förbindelser. 
Kommissionen erbjuder sig att bidra till genomförandet av denna politiska dialog 
varigenom en sammanhängande ram för gemenskapens FoTU-verksamhet skall tas 
fram; detta gäller även en ram för att stärka komplementariteten med 
medlemsstaternas verksamhet. 
Det vetenskapliga samarbetet mellan Europa och länderna i Medelhavsområdet är 
en förebild för andra regioner i södern, ur vilken man kan dra lärdomar och inse 
begränsningar. 
19 
Slutsatser. 
Utmaningarna är komplexa, många och brådskande, varför kommissionen erinrar 
om den allt mer strategiska roll som FoTU bör spela för att understödja en hållbar 
utveckling i u-länderna och säkerställa att gemenskapens mål för 
utvecklingssamarbetet uppnås. 
Erfarenheterna från det förflutna visar att endast ett övergripande tillvägagångssätt 
som grundas på stöd till vetenskapen kan säkerställa samstämmigheten och 
effektiviteten vid genomförandet av utvecklings- och forskningspolitiken. 
Kommissionen anser att utarbetandet av det femte ramprogrammet och de 
överväganden som inleddes med grönboken om det framtida samarbetet med AVS-
länderna är två viktiga möjligheter att omsätta denna lärdom i praktiken. 
Kommissionen föreslår att FoTU hädanefter systematiskt skall tas med i de 
sektoriella tillvägagångssätten. 
Kommissionen betonar nödvändigheten av att i programmet för internationellt 
samarbete i det femte ramprogrammet förstärka den särskilda verksamheten inom 
vetenskaps- och tekniksamarbete som en integrerad del av denna strategi. Dessutom 
betonar kommissionen intresset av att vidta åtgärder som underlättar tillgången till 
ramprogrammet för länder med framväxande ekonomier samt att utveckla 
vetenskapligt och tekniskt samarbete som underlättar de europeiska företagens 
tillgång till dessa snabbväxande marknader. 
Slutligen föreslår kommissionen att den politiska dialogen på detta strategiska 
område stärks i samarbete med medlemsstaterna i syfte att inrätta ett sant 
partnerskap med de berörda länderna och regionerna. 
20 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 174 slutlig 
DOKUMENT 
SV 11 15 
Katalognummer : CB-CO-97-I63-SV-C 
ISBN 92-78-18776-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg