Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om veterinärmedicinska läkemedel /* COM/2014/0558 final - 2014/0257 (COD) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Motiv och syfte Arbetet med ett europeiskt regelverk för veterinärmedicinska läkemedel inleddes 1965 med antagandet av direktiv 65/65/EEG[1] som föreskrev att veterinärmedicinska läkemedel inte fick släppas ut på marknaden förrän de var godkända för försäljning. Sedan dess har många andra direktiv och förordningar antagits för att utöka och finslipa reglerna, vilket successivt har lett till ett harmoniserat regelverk. Genom direktiv 2001/82/EG[2] samlades alla regler om produktion, saluföring, distribution och användning i en enda rättsakt för veterinärmedicinska läkemedel. Direktivet följdes senare av förordning (EG) nr 726/2004[3]. Dessa två rättsakter reglerar godkännande, tillverkning, saluföring, distribution, säkerhetsövervakning och användning av veterinärmedicinska läkemedel under hela deras livscykel. I bilagan till direktiv 2001/82/EG preciseras det vilka uppgifter som ska lämnas i ansökningar om godkännande för försäljning. Genom förordning (EG) nr 726/2004 i sin tur fastställs de EU-förfaranden som ska tillämpas på humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel, och Europeiska läkemedelsmyndigheten (nedan kallad läkemedelsmyndigheten) inrättas. Under medbestämmandeförfarandet i samband med kommissionens förslag till förordning om MRL-värden för farmakologiskt aktiva substanser i livsmedel gjorde kommissionen ett uttalande[4] om vikten av att ta itu med problemen med tillgången på veterinärmedicinska läkemedel, användningen av läkemedel på andra djurslag än dem som läkemedlen är godkända för och onödig byråkrati som hindrar innovation. Föreliggande förslag är kommissionens uppföljning av detta uttalande. De berörda parterna och medlemsstaterna har uttryckt oro över att den befintliga lagstiftningen varken har lett till en gemensam marknad för veterinärmedicinska läkemedel eller uppfyller unionens behov av läkemedelsreglering. Den privata och offentliga sektorn har i synnerhet pekat på följande områden som behöver förbättras: · Regelbördan. · Bristen på veterinärmedicinska läkemedel, särskilt på små marknader, t.ex. för bin. · Den inre marknaden. Behoven är avsevärt olika i sektorn för veterinärmedicinska läkemedel och sektorn för humanläkemedel. I synnerhet drivkrafterna för investeringar skiljer sig åt på marknaderna för veterinärmedicinska läkemedel och humanläkemedel. Den veterinärmedicinska sektorn omfattar t.ex. många olika djurslag, vilket skapar en fragmenterad marknad och kräver stora investeringar för att man ska kunna utvidga godkännanden för befintliga läkemedel för ett djurslag till att omfatta ytterligare djurslag. Vidare fungerar prissättningen på de två marknaderna helt olika. Följaktligen är veterinärmedicinska läkemedel normalt sett väsentligt billigare än humanläkemedel. Tillverkningen av veterinärmedicinska läkemedel är också mycket mindre än tillverkningen av humanläkemedel. Därför bör man utarbeta ett regelverk som är anpassat till de särskilda förhållandena i den veterinärmedicinska sektorn, som inte kan tjäna som modell för marknaden för humanläkemedel. Översynen av direktiv 2001/82/EG och övrig lagstiftning om veterinärmedicinska läkemedel är i linje med principerna i kommissionens arbetsprogram för 2013 och 2014. Förslaget syftar till att upprätta ett modernt regelverk som är anpassat till den veterinärmedicinska sektorns behov, samtidigt som folkhälsan, djurhälsan, livsmedelssäkerheten och miljön skyddas. De viktigaste målen är att · öka tillgången på veterinärmedicinska läkemedel, · minska den administrativa bördan, · främja konkurrenskraft och innovation, · få till stånd en bättre fungerande inre marknad, och · motverka den risk för folkhälsan som antimikrobiell resistens utgör. Dessa mål kompletterar varandra och har också kopplingar sinsemellan, eftersom innovation ger nya och bättre läkemedel för att behandla och förebygga sjukdomar hos djur samtidigt som man skyddar miljön. Spridningen av antimikrobiell resistens är ett stort hot mot folk- och djurhälsan. I november 2011 inledde kommissionen en femårig handlingsplan[5] för att mobilisera alla berörda parter i ett gemensamt försök att bekämpa antimikrobiell resistens. I synnerhet åtgärd 2 i handlingsplanen syftar till att stärka regelverket för veterinärmedicinska läkemedel. Genom föreliggande förslag genomförs den åtgärden. I kommissionens meddelande om honungsbins hälsa[6] betonas vikten av att arbeta förebyggande med att skydda bins hälsa, och att man då tar hänsyn till biodlingens särdrag och att det inte finns tillräckligt med läkemedel för att behandla de sjukdomar som drabbar bin. När det gäller åtgärder för att öka tillgången hänvisar meddelandet till översynen av lagstiftningen om veterinärmedicinska läkemedel. Rättslig grund Den rättsliga grunden för lagstiftningsåtgärder om djurhälsa, som är nödvändiga för folk- och djurhälsan, miljöskyddet, handeln och den inre marknaden, är – artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, där det föreskrivs åtgärder för tillnärmning av sådana bestämmelser i lagar och andra författningar i medlemsstaterna som syftar till att upprätta den inre marknaden och få den att fungera, och – artikel 168.4 b i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, som omfattar sådana åtgärder på veterinär- och växtskyddsområdet som direkt syftar till att skydda folkhälsan. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Ett offentligt samråd om de viktigaste frågorna i det planerade lagförslaget, Better regulation of veterinary pharmaceuticals: how to put in place a simpler legal framework, safeguarding public and animal health while increasing the competitiveness of companies, inleddes på kommissionens webbplats den 13 april 2010 och var tillgängligt via den interaktiva samrådsportalen till den 15 juli 2010[7]. Samrådet och en studie, An assessment of the impact of the revision of veterinary pharmaceutical legislation, låg till grund för en konsekvensbedömning som kommissionen gjorde mellan november 2009 och juni 2011.[8] Kommissionens konsekvensbedömningsnämnd avgav ett slutligt yttrande i september 2013. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER Kapitel I: Syfte, tillämpningsområde och definitioner Denna del innehåller bestämmelser om förordningens tillämpningsområde. Den innehåller också definitioner som återspeglar de föreslagna ändringarna. Kapitel II: Godkännande för försäljning – allmänna bestämmelser och regler för ansökningar Endast veterinärmedicinska läkemedel som uppfyller kraven på säkerhet, kvalitet och effekt är godkända i unionen. Förslaget innehåller regler för erhållande av godkännande för försäljning, med angivande av att läkemedlet i fråga endast får saluföras för de godkända indikationerna. Indikationerna anges i produktresumén som omfattas av villkoren för godkännande för försäljning. Dessa villkor omfattar också en beskrivning av produktens egenskaper och användningsvillkoren. Innan ett godkännande för försäljning kan beviljas för ett veterinärmedicinskt läkemedel för livsmedelsproducerande djurslag måste kommissionen fastställa ett MRL-värde för den farmakologiskt aktiva substansen. En ansökan måste innehålla vissa uppgifter om läkemedlets förpackning och märkning. Reglerna har förenklats märkbart i föreliggande förslag, genom färre obligatoriska uppgifter och genom harmoniserade piktogram och förkortningar. Detta bör minska kostnaderna för översättning och förpackningar och stimulera till flerspråkiga förpackningar och märkningar. Medlemsstaterna kommer i viss mån att själva få avgöra vilka språk som ska användas. I princip måste de sökande bevisa det veterinärmedicinska läkemedlets kvalitet, säkerhet och effekt. I undantagsfall (t.ex. vid nödsituationer) och om det gäller begränsade marknader kan det dock, för att uppfylla behov på marknaden, beviljas tillfälliga godkännanden trots att det inte har lämnats fullständiga uppgifter. Den delen av förslaget innehåller också bestämmelser om ansökningar som rör generiska läkemedel. Om en produkt uppfyller kraven för ett generiskt veterinärmedicinskt läkemedel behöver sökanden inte styrka säkerhet och effekt, utan kan använda de uppgifter som lämnats för referensläkemedlet. Förslaget innehåller en definition av generiska veterinärmedicinska läkemedel. I denna del regleras också skyddsperioden för den tekniska dokumentation som sökanden lämnar in för att erhålla eller ändra ett godkännande för försäljning. Där behandlas den veterinärmedicinska sektorns kännetecken och särdrag. Man vet av erfarenhet att behoven ser olika ut i sektorn för veterinärmedicinska läkemedel och sektorn för humanläkemedel. Drivkrafterna för investeringar skiljer sig åt på marknaderna för veterinärmedicinska läkemedel och humanläkemedel, t.ex. därför att det finns mer än ett djurslag, vilket skapar en fragmenterad marknad och ställer krav på stora investeringar för att man ska kunna lägga till djurslag. Därför kan bestämmelserna i detta förslag för att stimulera innovation inte tjäna som modell för marknaden för humanläkemedel. Skyddsperioden gör det omöjligt för den som ansöker om godkännande för ett generiskt läkemedel att hänvisa till dokumentation som lämnats om referensläkemedlet. Uppgifter som lämnas för att utvidga användningen av det generiska läkemedlet till andra djurslag bör också skyddas i enlighet med samma princip. En förlängning av skyddsperioderna enligt direktiv 2001/82/EG bör skapa incitament och stimulera till innovation i djurhälsosektorn. Den nuvarande tioårsperioden skulle behållas för det ursprungliga godkännandet för försäljning. För att uppmuntra företagen att utvidga användningen av redan godkända läkemedel till andra djurslag skulle det läggas till ytterligare ett år vid sådan utvidgning (upp till högst 18 år). För att uppmuntra djurhälsobranschen att utveckla produkter för djurslag som sällan behandlas tillkommer ytterligare skydd: 14 år för det ursprungliga godkännandet för försäljning för djurslag som sällan behandlas och 4 extra år för en utvidgning till djurslag som sällan behandlas. För att uppgiftsskyddet ska kunna garanteras måste alla ansökningar lämnas in senast tre år innan skyddsperioden löper ut. På så sätt kan företagen släppa ut ett generiskt läkemedel på marknaden omedelbart efter att referensläkemedlets skyddsperiod har löpt ut. Produktutvecklingen för läkemedel för bin kommer att få utökat uppgiftsskydd, eftersom marknaden för sådana läkemedel är liten och det råder brist på effektiva läkemedel för att bota sjukdomar hos bin. Miljödata får samma skydd som uppgifter om säkerhet och effekt. Resultaten av kliniska prövningar innehåller många av de uppgifter som krävs för att påvisa ett läkemedels kvalitet, säkerhet och effekt. Det fastställs ett unionsförfarande för tillstånd för kliniska prövningar (det är för närvarande inte harmoniserat). Det är viktigt att bevara effekten hos sådana antimikrobiella substanser som är viktiga för att behandla infektioner hos människor. Därför föreslås det att kommissionen får befogenhet att föreskriva regler för att förbjuda eller begränsa användningen av vissa antimikrobiella substanser i veterinärsektorn. Kapitel III: Förfaranden för godkännande för försäljning Det fastställs olika förfaranden för godkännande för försäljning, nämligen · ett centraliserat förfarande, där kommissionen beviljar godkännande, · förfaranden där medlemsstaterna beviljar godkännande, · ett nationellt förfarande, · ett förfarande för ömsesidigt erkännande, och · ett decentraliserat förfarande. Oberoende av om godkännandet beviljas på unionsnivå eller nationellt är kraven på läkemedels säkerhet, effekt och kvalitet desamma. I alla godkännandeförfaranden är analysen av nytta/riskförhållandet en mycket viktig komponent vid bedömningen av ansökan. Det centraliserade förfarandet är obligatoriskt för alla veterinärmedicinska läkemedel som härrör från bioteknik och frivilligt för alla andra typer av veterinärmedicinska läkemedel. När det gäller läkemedel som är av intresse för flertalet medlemsstater kan ett centraliserat förfarande innebära besparingar för innehavaren av godkännandet för försäljning. Förfarandet för ömsesidigt erkännande gäller veterinärmedicinska läkemedel som redan är godkända i en medlemsstat och som innehavaren vill få godkända i en eller flera andra medlemsstater. Förfarandet bygger på principen att en produkt som är godkänd i en medlemsstat också bör erkännas av andra medlemsstater. Det decentraliserade förfarandet används i de fall då läkemedlet inte är godkänt i någon medlemsstat. Det ger sökanden möjlighet att rikta in sin produkt på en begränsad grupp medlemsstater. När väl ett godkännande för försäljning har beviljats för gruppen av medlemsstater i den ursprungliga ansökan, kan innehavarna av godkännanden för försäljning erhålla godkännanden för försäljning för fler medlemsstater utan någon ny vetenskaplig bedömning. Det innebär att man kan undvika onödigt dubbelarbete för de behöriga myndigheterna, att det blir lättare att få nationella godkännanden för försäljning godkända även i andra medlemsstater och att tillgången på veterinärmedicinska läkemedel därigenom ökar i unionen. När det gäller förfarandena för decentraliserat godkännande och för ömsesidigt erkännande tillämpas en förlikningsmekanism om någon av medlemsstaterna inte godtar den vetenskapliga bedömningen. Om en sökande inte godtar resultatet av en medlemsstats bedömning kan denne begära att läkemedelsmyndigheten gör en omprövning. I sådana fall avger läkemedelsmyndigheten ett vetenskapligt yttrande till medlemsstaternas samordningsgrupp, som fattar beslut med enhällighet eller med en majoritet av de avgivna rösterna. För närvarande måste godkännanden för försäljning förnyas vart femte år. Genom förslaget fastställs obegränsad giltighet, vilket kommer att minska den administrativa bördan. Kapitel IV: Åtgärder efter godkännandet för försäljning I denna del föreskrivs en enda databas för alla godkända veterinärmedicinska läkemedel i unionen. De behöriga myndigheterna blir skyldiga att föra in uppgifter om nationella godkännanden för försäljning. Enkel tillgång till en aktuell databas över alla godkända läkemedel kommer bl.a. att leda till bättre tillämpning av bestämmelserna om användning av veterinärmedicinska läkemedel som inte omfattas av villkoren för godkännande för försäljning, eftersom veterinärerna kommer att kunna identifiera de läkemedel de behöver från andra medlemsstater. Exempel på åtgärder efter godkännandet för försäljning är ändring av godkännanden för försäljning och bevakning av läkemedel som finns på marknaden (säkerhetsövervakning av läkemedel). Villkoren för ett godkännande kan behöva ändras t.ex. om det föreslås en ändring av produktresumén. Bestämmelserna i förordning (EG) nr 1234/2008 bör inte längre gälla för ändringar av veterinärmedicinska läkemedel. I förordningen fastställs ett system för ändring av villkoren för godkännande för försäljning vilket tar hänsyn till risknivån. Endast ändringar som väsentligen påverkar läkemedlets säkerhet eller effekt kommer att behöva godkännas av de behöriga myndigheterna eller kommissionen innan de genomförs. Veterinärmedicinska läkemedel tenderar att ha oavsedda effekter när de väl används. Genom säkerhetsövervakning identifieras biverkningar och fastställs vilka eventuella åtgärder som behöver vidtas. Syftet är att se till att läkemedel som är godkända fortsätter att vara säkra. Genom det här förslaget införs en riskbaserad säkerhetsövervakning, såtillvida att man lättar på vissa krav som inte bidrar effektivt till bättre folkhälsa, djurhälsa eller miljöskydd (t.ex. kravet på periodiska säkerhetsrapporter). Läkemedelsmyndigheten kommer att administrera en databas över biverkningar i samband med läkemedel som är godkända i unionen. Läkemedelsmyndigheten och de behöriga myndigheterna kommer tillsammans att bevaka och utvärdera insamlade uppgifter om biverkningar kopplade till grupper av likartade läkemedel (signalhantering). Många produktresuméer för nationellt godkända läkemedel kan skilja sig åt i vissa avseenden i de olika medlemsstaterna. Följaktligen kan dosering, användningsområden och varningar också skilja sig åt. Denna brist på harmonisering kan leda till skillnader i produktresuméerna mellan det ursprungliga läkemedlet och det generiska läkemedlet på samma marknad. Denna del av förslaget innehåller också en harmonisering av produktresuméerna för läkemedel på unionsmarknaden vilka har godkänts på nationell nivå genom ett dubbelt förfarande där · lågriskprodukter kommer att omfattas av ett administrativt förfarande, och · produkter som mer sannolikt kan utgöra en risk för djur- eller folkhälsan eller för miljön kommer att genomgå en vetenskaplig omprövning. Denna harmonisering bör öka tillgången på läkemedel i unionen. Medlemsstaterna eller kommissionen kan begära en omprövning av veterinärmedicinska läkemedel som finns på marknaden med motiveringen att de utgör en risk för djur- eller folkhälsan eller för miljön. När detta hänskjutningsförfarande väl har inletts avger läkemedelsmyndigheten ett yttrande i frågan och kommissionen antar ett beslut som blir tillämpligt i hela unionen. Dessutom kommer ett system att upprättas för att registrera och rapportera användning av antimikrobiella substanser. Det är en av åtgärderna i kommissionens handlingsplan mot antimikrobiell resistens. Kapitel V: Homeopatiska läkemedel för djur I denna del fastställs krav och ett förenklat registreringsförfarande för homeopatiska läkemedel för djur. Kapitel VI: Tillverkning, import och export Denna del omfattar förfaranden och krav för att få tillstånd att tillverka, importera eller exportera veterinärmedicinska läkemedel. Där fastställs vilka skyldigheter innehavaren av godkännande för försäljning har. Dessa regler kommer att säkerställa att läkemedel på unionsmarknaden håller god kvalitet. Kapitel VII: Tillhandahållande och användning Denna del rör tillhandahållande och användning av veterinärmedicinska läkemedel efter att ett godkännande för försäljning har beviljats. Där införs nya begränsningar för tillhandahållandet av antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel och fastställs regler för recept och online-försäljning av veterinärmedicinska läkemedel. För att tillgången på veterinärmedicinska läkemedel ska förbättras i unionen bör detaljhandlare få sälja produkterna via internet om de har tillstånd att tillhandahålla dem i den medlemsstat där köparen är bosatt. Online-försäljning av veterinärmedicinska läkemedel i hela unionen måste harmoniseras och regleras, eftersom falska eller undermåliga veterinärmedicinska läkemedel utgör ett hot mot folk- och djurhälsan. Medlemsstaterna får av folkhälsoskäl uppställa villkor för tillhandahållande av veterinärmedicinska läkemedel till allmänheten via internet. Bestämmelserna om användning av veterinärmedicinska läkemedel för djurslag eller indikationer som inte omfattas av villkoren i godkännandet för försäljning förbättras på följande sätt: · Rangordningssystemet slopas och det införs ökad flexibilitet, så att veterinärerna kan välja den bästa behandlingen för djur som de vårdar. · Karenstiderna fastställs i enlighet med ett beräkningssystem som tar hänsyn till relevant och tillgänglig information. · Det införs särskilda bestämmelser för användning av läkemedel i vattenmiljö för att skydda miljön bättre. · Kommissionen ges befogenhet att förbjuda eller begränsa användningen av vissa antimikrobiella substanser. Kapitel VIII: Kontroller De inspektioner som medlemsstaternas behöriga myndigheter gör bör säkerställa att unionsreglerna följs och efterlevs på nationell nivå. Läkemedelsmyndigheten bör samordna kontrollerna av veterinärmedicinska läkemedel som godkänts genom det centraliserade förfarandet. Den viktigaste förändringen är att kommissionen kommer att kunna kontrollera medlemsstaternas inspektionssystem för att säkerställa att lagstiftningen efterlevs på ett enhetligt sätt. På så sätt anpassas regelverket för veterinärmedicinska läkemedel till regelverket för livsmedel. Kapitel IX: Begränsningsåtgärder och påföljder Denna del handlar om åtgärder på medlemsstats- och unionsnivå för att hantera riskerna för folk- eller djurhälsan eller för miljön. Här föreskrivs · ett förfarande för tillfälliga begränsningsåtgärder av säkerhetsskäl och · tillfälligt återkallande, tillbakadragande eller ändring av godkännanden för försäljning, eller · förbud mot tillhandahållande av veterinärmedicinska läkemedel. Kapitel X : Tillsynsnätverk I denna del regleras unionens tillsynsnätverk för veterinärmedicinska läkemedel. Ansvaret för veterinärmedicinska läkemedel delas mellan medlemsstaterna och kommissionen. Ett fullt utvecklat nätverk mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter, läkemedelsmyndigheten och kommissionen bör säkerställa · att veterinärmedicinska läkemedel är tillgängliga på unionsmarknaden, · att de har utvärderats ordentligt innan de godkänns för användning, och · att deras säkerhet och effekt är föremål för kontinuerlig övervakning. I denna del av förslaget föreskrivs funktionssätt och arbetsuppgifter för läkemedelsmyndighetens kommitté för veterinärmedicinska läkemedel och samordningsgruppen för förfarandet för ömsesidigt erkännande och det decentraliserade förfarandet avseende veterinärmedicinska läkemedel. De viktigaste förändringarna är att klargöra samordningsgruppens uppgifter. Den får större ansvar och kommer att fatta beslut med majoritet. Genom dessa förändringar bör nätverket fungera bättre. Kommittén för veterinärmedicinska läkemedel får förändrade uppgifter som är i linje med de föreslagna ändringarna av förfarandena för godkännande för försäljning och åtgärderna efter utsläppandet på marknaden. Kapitel XI: Slutbestämmelser Genom föreliggande förslag upphävs och ersätts direktiv 2001/82/EG. För att de som berörs ska få tid på sig att anpassa sig till den nya lagstiftningen kommer förordningen att bli tillämplig två år efter att den har offentliggjorts. Förordning (EG) nr 726/2004 måste ändras så att det tas hänsyn till att det centraliserade godkännandet för försäljning av veterinärmedicinska läkemedel separeras från det centraliserade godkännandet för försäljning av humanläkemedel. Ändringarna föreslås i en separat akt som åtföljer det här förslaget. 4. BUDGETKONSEKVENSER Enligt planerna bör läkemedelsmyndighetens kostnader för att genomföra och tillämpa de nya reglerna i sin helhet täckas av de avgifter som tas ut av företagen. Därför förväntas de föreslagna åtgärderna inte få några ekonomiska konsekvenser för EU:s budget. Som anges i finansieringsöversikten uppgår läkemedelsmyndighetens extra resursbehov till ungefär åtta tjänster och utgifter för möten, översättning, IT m.m. Kommissionen kommer vid ett senare tillfälle att genom genomförandeakter fastställa avgiftsnivå, avgiftsstruktur, villkor och undantag. Det gäller inte bara avgifterna för de nya uppgifter som läkemedelsmyndigheten får genom detta förslag utan alla avgifter i allmänhet. 5. ÖVRIGT 2014/0257 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om veterinärmedicinska läkemedel (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 114 och 168.4 b, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[9], med beaktande av Regionkommitténs yttrande[10], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/82/EG[11] och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004[12] utgör unionens regelverk för utsläppande på marknaden, tillverkning, import, export, tillhandahållande, säkerhetsövervakning, kontroll och användning av veterinärmedicinska läkemedel. (2) De erfarenheter som gjorts och kommissionens utvärdering av marknaden för veterinärmedicinska läkemedel ger vid handen att regelverket för veterinärmedicinska läkemedel bör anpassas till den vetenskapliga utvecklingen, de nuvarande marknadsförhållandena och den ekonomiska verkligheten. (3) Regelverket bör ta hänsyn till de behov som företagen i läkemedelssektorn har och till handeln med veterinärmedicinska läkemedel i unionen. Det bör också omfatta de viktigaste politiska målen i kommissionens meddelande av den 3 mars 2010, Europa 2020 – En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla[13]. (4) Man vet av erfarenhet att behoven ser mycket olika ut i sektorn för veterinärmedicinska läkemedel och sektorn för humanläkemedel. I synnerhet drivkrafterna för investeringar skiljer sig åt på marknaderna för veterinärmedicinska läkemedel och humanläkemedel. Inom veterinärsektorn finns det t.ex. många olika djurslag, vilket skapar en fragmenterad marknad och kräver stora investeringar för att man ska kunna utvidga godkännanden för befintliga läkemedel för ett djurslag till att omfatta ytterligare djurslag. Vidare fungerar prissättningen på de två marknaderna helt olika. Följaktligen är veterinärmedicinska läkemedel normalt sett väsentligt billigare än humanläkemedel. Tillverkningen av veterinärmedicinska läkemedel är också mycket mindre än tillverkningen av humanläkemedel. Därför bör det utarbetas ett regelverk som är anpassat till den veterinärmedicinska sektorns kännetecken och särdrag och som inte kan tjäna som modell för marknaden för humanläkemedel. (5) Bestämmelserna i denna rättsakt syftar till att minska den administrativa bördan, stärka den inre marknaden och öka tillgången på veterinärmedicinska läkemedel, samtidigt som man säkerställer högsta möjliga skydd för folk- och djurhälsan och miljön. (6) Djur kan drabbas av ett brett spektrum av sjukdomar som kan förebyggas eller botas. Effekterna av djursjukdomar och de åtgärder som krävs för att begränsa dem kan vara förödande för enskilda djur, djurpopulationer, djurhållare och för ekonomin. Djursjukdomar som kan överföras till människor kan också få stor inverkan på folkhälsan. För att garantera en hög standard för djur- och folkhälsan i unionen och utveckla jordbruks- och vattenbrukssektorn bör man se till att det finns tillräckligt med effektiva veterinärmedicinska läkemedel i unionen. (7) Denna förordning bör ställa höga krav på veterinärmedicinska läkemedels kvalitet, säkerhet och effekt så att man kan hantera vanliga problem avseende skyddet av folk- och djurhälsan. Samtidigt bör förordningen innehålla harmoniserade regler för godkännande och utsläppande på unionsmarknaden av veterinärmedicinska läkemedel. (8) För att harmonisera den inre marknaden för veterinärmedicinska läkemedel i unionen och förbättra den fria rörligheten för dem bör man fastställa regler för förfarandena för godkännande av dessa läkemedel som garanterar samma villkor för alla ansökningar och ett öppet regelverk för alla berörda parter. (9) Det bör vara obligatoriskt att använda ett centraliserat godkännandeförfarande där godkännandena är giltiga i hela unionen bl.a. i fråga om läkemedel som innehåller nya aktiva substanser och läkemedel som innehåller eller består av bearbetade vävnader eller celler. För att största möjliga tillgång på veterinärmedicinska läkemedel i unionen ska garanteras bör samtidigt det centraliserade förfarandet för godkännande utvidgas så att ansökningar om godkännande enligt det förfarandet kan lämnas in för alla veterinärmedicinska läkemedel, även generiska varianter av nationellt godkända läkemedel. (10) Det nationella förfarandet för att godkänna veterinärmedicinska läkemedel bör bibehållas, eftersom behoven, liksom de små och medelstora företagens affärsmodeller, är olika i olika delar av unionen. Det bör säkerställas att godkännanden för försäljning som beviljats i en medlemsstat erkänns i de andra medlemsstaterna. (11) För att hjälpa sökande och särskilt små och medelstora företag att uppfylla kraven i denna förordning bör medlemsstaterna tillhandahålla rådgivning, till exempel genom stöd- och informationspunkter. Denna rådgivning bör ges utöver de vägledningsdokument och annan rådgivning och bistånd som Europeiska läkemedelsmyndigheten tillhandahåller. (12) För att de sökande och de behöriga myndigheterna ska slippa onödiga administrativa och ekonomiska bördor bör en fullständig och ingående bedömning av en ansökan om godkännande för ett veterinärmedicinskt läkemedel endast göras en gång. Därför bör det fastställas särskilda förfaranden för ömsesidigt erkännande av nationella godkännanden. (13) Dessutom bör förfarandet för ömsesidigt erkännande innehålla regler för att man utan oskäligt dröjsmål ska kunna lösa eventuella skiljaktigheter mellan de behöriga myndigheterna i en samordningsgrupp med företrädare för medlemsstaterna. (14) Om en medlemsstat eller kommissionen anser att det finns skäl att tro att ett veterinärmedicinskt läkemedel skulle kunna utgöra en allvarlig risk för människors eller djurs hälsa eller för miljön, bör det göras en vetenskaplig utvärdering av läkemedlet på unionsnivå som sedan ska leda till att det på grundval av en övergripande bedömning av nytta/riskförhållandet fattas ett enda beslut, som är bindande för de berörda medlemsstaterna, i den fråga där det råder oenighet. (15) Endast godkända veterinärmedicinska läkemedel vars kvalitet, säkerhet och effekt har påvisats bör få släppas ut på marknaden eller användas i unionen. (16) Om ett veterinärmedicinskt läkemedel är avsett för livsmedelsproducerande djurslag bör ett godkännande för försäljning endast beviljas om de farmakologiskt aktiva substanser som läkemedlet innehåller får användas enligt kommissionens förordning (EU) nr 37/2010[14] för de djurslag som det veterinärmedicinska läkemedlet är avsett för. (17) Det kan dock uppstå situationer där det inte finns några lämpliga godkända veterinärmedicinska läkemedel. I sådana fall bör veterinärerna undantagsvis få förskriva andra läkemedel till djur som de ansvarar för i enlighet med stränga regler och endast för att bevara djurs hälsa eller välbefinnande. När det gäller livsmedelsproducerande djur bör veterinärerna se till att det föreskrivs en lämplig karenstid så att skadliga restsubstanser från dessa läkemedel inte kommer in i livsmedelskedjan. (18) Medlemsstaterna bör i undantagsfall få tillåta användning av veterinärmedicinska läkemedel utan godkännande för försäljning, om det behövs för att behandla någon av de förtecknade sjukdomarna i unionen och om hälsoläget i en medlemsstat så kräver. (19) Med hänsyn till behovet av enkla regler för ändringar av godkännanden för försäljning av veterinärmedicinska läkemedel bör det endast krävas en vetenskaplig bedömning av sådana ändringar som kan påverka djurhälsan, folkhälsan eller miljön. (20) Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/63/EU[15] innehåller bestämmelser om skydd av djur som används för vetenskapliga ändamål, på grundval av principerna om ersättning, begränsning och förfining. Det direktivet är inte tillämpligt på kliniska prövningar av veterinärmedicinska läkemedel. Kliniska prövningar, som ger viktig information om ett veterinärmedicinskt läkemedels säkerhet och effekt, bör utformas och genomföras på ett sådant sätt att de ger de mest tillfredsställande resultaten med användning av så få djur som möjligt, orsakar djuren ett minimum av smärta, lidande och ångest och tar hänsyn till principerna i direktiv 2010/63/EU. (21) Vid utformning och genomförande av kliniska prövningar bör det därför tas hänsyn till principerna om ersättning, begränsning och förfining i samband med skötsel och användning av levande djur för vetenskapliga ändamål. (22) Ökad tillgång till information ger större medvetenhet, ger människor möjlighet att yttra sig och gör det möjligt för myndigheterna att beakta dessa synpunkter. Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001[16] ges allmänhetens rätt till tillgång till handlingar största möjliga effekt och fastställs allmänna principer och gränser för denna rätt. Europeiska läkemedelsmyndigheten bör därför i möjligaste mån ge tillgång till handlingar och därvidlag göra en noggrann avvägning mellan rätten till information och kraven på uppgiftsskydd. Vissa allmänna och privata intressen, t.ex. skyddet av personuppgifter och uppgifter som rör affärshemligheter, bör skyddas genom undantagsbestämmelser i enlighet med förordning (EG) nr 1049/2001. (23) Företagen har mindre intresse av att utveckla veterinärmedicinska läkemedel för små marknader. För att dessa marknader ska få ökad tillgång till veterinärmedicinska läkemedel i unionen bör det i vissa fall vara möjligt att bevilja godkännande för försäljning trots att ansökan inte är fullständig, på grundval av en nytta-riskbedömning och vid behov på särskilda villkor. Detta bör särskilt vara möjligt i fråga om veterinärmedicinska läkemedel för djurslag som sällan behandlas eller för att förebygga sällan förekommande eller geografiskt begränsade sjukdomar. (24) Det bör vara obligatoriskt att göra miljöriskbedömningar i två etapper vid alla nya ansökningar om godkännande för försäljning. Under den första etappen bör man beräkna i vilken utsträckning miljön exponeras för läkemedlet, dess aktiva substanser och andra beståndsdelar, och i den andra etappen bör man bedöma effekterna av den aktiva restsubstansen. (25) Tester, prekliniska studier och kliniska prövningar utgör en stor investering för företagen, som de måste göra för att kunna lämna in de uppgifter som krävs i ansökan om godkännande för försäljning eller för att fastställa ett MRL-värde för farmakologiskt aktiva substanser i det veterinärmedicinska läkemedlet. Den investeringen bör skyddas för att stimulera forskning och innovation, så att man i unionen har tillgång till de veterinärmedicinska läkemedel som behövs. Därför bör de uppgifter som lämnas till en behörig myndighet eller till läkemedelsmyndigheten skyddas så att de inte kan användas av andra sökande. För att medge konkurrens bör detta skydd dock vara tidsbegränsat. (26) Vissa uppgifter och handlingar som normalt sett ska lämnas tillsammans med en ansökan om godkännande för försäljning bör inte krävas för ett veterinärmedicinskt läkemedel som är en generisk variant av ett veterinärmedicinskt läkemedel som är eller har varit godkänt i unionen. (27) Ett läkemedels potentiella inverkan på miljön kan bero på hur stor mängd som använts och den mängd av läkemedelssubstansen som kan nå ut i miljön. Om det finns bevis för att en beståndsdel i ett läkemedel för vilket det lämnats in en ansökan om godkännande för försäljning som generiskt läkemedel är miljöfarlig, bör man för att skydda miljön begära uppgifter om den potentiella miljöpåverkan. I sådana fall bör de sökande försöka ta fram sådana uppgifter tillsammans för att minska kostnaderna och minska försöken med ryggradsdjur. (28) Skyddet av den tekniska dokumentationen bör gälla nya veterinärmedicinska läkemedel samt uppgifter som utarbetats till stöd för innovation av läkemedel för vilka det finns eller hänvisas till ett befintligt godkännande för försäljning, t.ex. när det gäller att utvidga användningen av ett befintligt läkemedel till fler djurslag. I sådant fall kan ändringen eller ansökan om godkännande för försäljning delvis gälla uppgifter som lämnats in vid en tidigare ansökan om godkännande för försäljning eller ändring, och den bör omfatta nya uppgifter som särskilt tagits fram till stöd för innovationen av det befintliga läkemedlet. (29) Skillnader i tillverkningen av biologiska läkemedel eller en ändring av de hjälpämnen som används kan leda till skillnader i det generiska läkemedlets egenskaper. Vid ansökan för ett generiskt biologiskt veterinärmedicinskt läkemedel bör bioekvivalensen påvisas, med utgångspunkt i aktuell forskning, för att säkerställa att det har samma kvalitet, säkerhet och effekt. (30) För att de behöriga myndigheterna och läkemedelsföretagen ska slippa onödiga administrativa och ekonomiska bördor bör ett godkännande för försäljning av ett veterinärmedicinskt läkemedel beviljas utan tidsbegränsning. Det bör endast undantagsvis uppställas villkor för en förlängning av ett godkännande för försäljning, och de bör motiveras. (31) Enbart en vetenskaplig riskbedömning är i vissa fall inte tillräcklig som underlag för ett beslut om riskhantering, och det bör tas hänsyn till andra relevanta faktorer, t.ex. samhälleliga, ekonomiska, etiska, miljömässiga och välfärdsrelaterade aspekter samt möjligheten att göra kontroller. (32) I vissa fall där det finns en betydande risk för djurs eller människors hälsa men där det råder vetenskaplig osäkerhet kan lämpliga åtgärder vidtas i enlighet med artikel 5.7 i WTO-avtalet om tillämpningen av sanitära och fytosanitära åtgärder som har tolkats för unionen i kommissionens meddelande om försiktighetsprincipen[17]. Under sådana omständigheter bör medlemsstaterna eller kommissionen försöka få fram de ytterligare uppgifter som krävs för en mer opartisk bedömning av problemet och se över åtgärden i enlighet med detta inom rimlig tid. (33) Antimikrobiell resistens hos både människor och djur är ett växande hälsoproblem i unionen och resten av världen. Många av de antimikrobiella medel som ges till djur ges också till människor. Vissa av dem är mycket viktiga för att förebygga eller behandla livshotande infektioner hos människor. Det bör vidtas åtgärder för att bekämpa antimikrobiell resistens. Det måste säkerställas att antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedels märkning innehåller lämpliga varningar och vägledning. Sådan användning som inte sker i enlighet med villkoren för ett godkännande för försäljning av vissa nya eller mycket viktiga antimikrobiella medel för människor bör begränsas i veterinärsektorn. Reglerna för att marknadsföra antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel bör skärpas och kraven för godkännande bör i tillräcklig utsträckning kopplas till riskerna och fördelarna med antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel. (34) Risken för utveckling av antimikrobiell resistens hos människor och djur måste minskas. Därför bör en ansökan avseende ett antimikrobiellt veterinärmedicinskt läkemedel innehålla information om de potentiella riskerna för att användningen av läkemedlet kan leda till utveckling av antimikrobiell resistens hos människor och djur eller hos organismer i anslutning till dem. För att ett högt skydd för folk- och djurhälsan ska kunna garanteras bör antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel få användas först efter en noggrann vetenskaplig nytta-riskbedömning. Vid behov bör godkännandet för försäljning innehålla villkor för att begränsa användningen av läkemedlet. Detta bör omfatta begränsningar för sådan användning av det veterinärmedicinska läkemedlet som inte är förenlig med villkoren i godkännandet för försäljning, särskilt produktresumén. (35) Kombinerad användning av flera antimikrobiella aktiva substanser kan utgöra en särskild risk för utveckling av antimikrobiell resistens. Kombinationer av antimikrobiella substanser bör därför endast tillåtas om det finns belägg för att kombinationens nytta/riskförhållande är gynnsamt. (36) Utvecklingen av nya antimikrobiella substanser har inte hållit jämna steg med ökningen av motståndskraften mot befintliga antimikrobiella substanser. Med tanke på de begränsade framgångarna med att utveckla nya antimikrobiella substanser är det av största vikt att de befintliga antimikrobiella substanserna behåller sin effekt så länge som möjligt. Användningen av antimikrobiella substanser i veterinärmedicinska läkemedel kan leda till uppkomst och spridning av resistenta mikroorganismer och kan äventyra en effektiv användning av det redan begränsade antalet befintliga antimikrobiella substanser för att behandla infektioner hos människa. Onödig användning av antimikrobiella medel bör därför förbjudas. (37) För att så länge som möjligt bibehålla vissa antimikrobiella substansers effekt vid behandling av infektioner hos människor kan det blir nödvändigt att uteslutande använda dessa antimikrobiella substanser för människor. Därför bör man kunna besluta att vissa antimikrobiella medel, efter en vetenskaplig rekommendation från läkemedelsmyndigheten, inte får tillhandahållas på marknaden i veterinärsektorn. (38) Ett antimikrobiellt medel som administreras och används felaktigt utgör en risk för folk- eller djurhälsan. Därför bör antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel alltid vara receptbelagda. Förskrivarna spelar en nyckelroll för att se till att antimikrobiella medel används med försiktighet, och följaktligen bör de inte direkt eller indirekt påverkas av ekonomiska incitament när de förskriver dessa medel. Därför bör de få tillhandahålla endast den mängd antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel som krävs för behandling av de djur som de vårdar. (39) Det är viktigt att beakta utvecklingen av antimikrobiell resistens i ett internationellt perspektiv när man bedömer nytta/riskförhållandet för vissa antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel i unionen. Alla åtgärder som begränsar användningen av dessa produkter kan påverka handeln med produkter av animaliskt ursprung eller konkurrenskraften hos vissa sektorer inom unionens animalieproduktion. Organismer som är resistenta mot antimikrobiella substanser kan spridas till människor och djur i unionen genom konsumtion av produkter av animaliskt ursprung som importerats från tredjeländer, genom direktkontakt med djur eller människor i tredjeländer eller på något annat sätt. Därför bör åtgärder som begränsar användningen av antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel i unionen grundas på vetenskapliga utlåtanden och bör behandlas inom ramen för samarbetet med tredjeländer och internationella organisationer för att bekämpa antimikrobiell resistens, så att de överensstämmer med deras åtgärder och strategier. (40) Det saknas fortfarande tillräckligt detaljerade och jämförbara uppgifter på unionsnivå för att man ska kunna fastställa trender och identifiera möjliga riskfaktorer som kan föranleda åtgärder för att begränsa risken med antimikrobiell resistens och övervaka effekten av redan vidtagna åtgärder. Det är därför viktigt att samla in uppgifter om försäljning och användning av antimikrobiella medel till djur, uppgifter om användningen av antimikrobiella medel för människor och uppgifter om organismer som är resistenta mot antimikrobiella substanser och som påvisats hos djur och människor samt i livsmedel. För att säkerställa att den insamlade informationen kan användas på ett effektivt sätt bör man fastställa regler om insamling och utbyte av uppgifter. Medlemsstaterna bör ansvara för insamling av uppgifter om användningen av antimikrobiella medel, med läkemedelsmyndigheten som samordnare. (41) Större delen av de veterinärmedicinska läkemedlen på marknaden har godkänts i enlighet med nationella förfaranden. Produktresuméerna är inte harmoniserade för de veterinärmedicinska läkemedel som har godkänts nationellt i flera medlemsstater, vilket skapar nya och onödiga hinder för veterinärmedicinska läkemedels rörlighet i unionen. Dessa produktresuméer måste harmoniseras. För att undvika onödiga kostnader och bördor för medlemsstaterna, kommissionen och läkemedelsindustrin, och för att snarast möjligt öka tillgången på veterinärmedicinska läkemedel, bör det vara möjligt att harmonisera produktresuméerna för vissa veterinärmedicinska läkemedel i enlighet med ett administrativt förfarande, med beaktande av risken för folk- och djurhälsan och för miljön. Denna harmonisering bör gälla veterinärmedicinska läkemedel som godkänts före 2004[18]. (42) För att minska den administrativa bördan och öka tillgången på veterinärmedicinska läkemedel i medlemsstaterna bör man fastställa förenklade regler för förpackningar och märkning. Texten bör bli kortare och om möjligt ersättas med piktogram och förkortningar. Piktogram och förkortningar bör vara standardiserade i unionen. Man bör se till att dessa regler inte äventyrar folk- och djurhälsan och miljösäkerheten. (43) Medlemsstaterna bör dessutom få välja vilket språk som ska användas på förpackningen och märkningen av de veterinärmedicinska läkemedel som är godkända på deras territorium. Bipacksedeln bör dock vara på medlemsstatens officiella språk. (44) För att tillgången på veterinärmedicinska läkemedel i unionen ska ökas bör en och samma innehavare av godkännande för försäljning kunna beviljas mer än ett godkännande för försäljning för ett specifikt veterinärmedicinskt läkemedel i samma medlemsstat. I sådana fall bör alla produktrelaterade egenskaper och uppgifter till stöd för ansökningarna vara identiska. Att göra flera ansökningar för ett specifikt läkemedel bör dock inte ses som ett sätt att kringgå principen om ömsesidigt erkännande, och därför bör denna typ av ansökningar i olika medlemsstater göras inom ramen för förfarandet för ömsesidigt erkännande. (45) Till skydd för folk- och djurhälsan och för miljön behövs det regler om säkerhetsövervakning av läkemedlen. Insamling av information om biverkningar bör bidra till korrekt användning av veterinärmedicinska läkemedel. (46) Erfarenheten har visat att det måste vidtas åtgärder för att få systemet för säkerhetsövervakning att fungera bättre. Det bör innehålla och bevaka uppgifter på unionsnivå. Det ligger i unionens intresse att säkerställa att systemen för säkerhetsövervakning av alla godkända veterinärmedicinska läkemedel överensstämmer med varandra. Det är också nödvändigt att beakta de förändringar som är resultatet av internationell harmonisering av definitioner, terminologi och teknisk utveckling inom säkerhetsövervakningen. (47) Innehavare av godkännanden för försäljning bör vara ansvariga för fortlöpande säkerhetsövervakning av de veterinärmedicinska läkemedel som de släpper ut på marknaden. De bör samla in rapporter om produkternas biverkningar, även sådana som rör användning som inte omfattas av villkoren i godkännandet för försäljning. (48) Myndigheterna måste i högre grad dela på resurserna för att systemet för säkerhetsövervakning ska bli effektivare. De insamlade uppgifterna bör finnas tillgängliga på ett enda ställe så att andra kan ta del av informationen. De behöriga myndigheterna bör använda dessa uppgifter för att säkerställa att de veterinärmedicinska läkemedlen på marknaden fortlöpande är säkra och effektiva. (49) I vissa fall, eller ur ett folk- och djurhälsoperspektiv, måste de uppgifter om säkerhet och effekt som var tillgängliga vid tiden för godkännandet kompletteras med information som tillkommit efter att produkten släppts ut på marknaden. Därför bör innehavaren av godkännandet för försäljning åläggas att utföra studier efter att läkemedlet godkänts. (50) Det bör skapas en databas för säkerhetsövervakning på unionsnivå för att registrera och samla information om biverkningar rörande alla godkända veterinärmedicinska läkemedel i unionen. Databasen bör göra det lättare att upptäcka biverkningar och möjliggöra och underlätta kontroll av säkerhetsövervakningen och arbetsdelningen mellan de behöriga myndigheterna. (51) Man måste kontrollera hela distributionskedjan för veterinärmedicinska läkemedel, från tillverkning eller import till unionen via leverans till slutanvändaren. Veterinärmedicinska läkemedel från tredjeländer bör uppfylla samma krav som läkemedel som tillverkats i unionen, eller krav som konstaterats vara minst likvärdiga med de kraven. (52) För att underlätta rörligheten för veterinärmedicinska läkemedel och för att undvika att kontroller som genomförts i en medlemsstat upprepas i andra medlemsstater bör det införas minimikrav för veterinärmedicinska läkemedel som tillverkas i eller importeras från tredjeländer. (53) Kvaliteten hos de veterinärmedicinska läkemedel som tillverkats inom unionen bör garanteras genom krav på att principerna om god tillverkningssed för läkemedel följs oberoende av läkemedlens slutdestination. (54) Det bör krävas att företaget innehar ett tillstånd för att det ska få bedriva parti- eller detaljhandel med veterinärmedicinska läkemedel, så att det garanteras att läkemedlen lagras, transporteras och hanteras på lämpligt sätt. Medlemsstaterna bör ansvara för att säkerställa att dessa villkor uppfylls. Godkännandena bör vara giltiga i hela unionen. (55) För att garantera insyn bör det skapas en databas på unionsnivå där en förteckning offentliggörs över partihandlare som har konstaterats uppfylla kraven i unionslagstiftningen, efter inspektion av de behöriga myndigheterna i en medlemsstat. (56) Villkoren för att lämna ut veterinärmedicinska läkemedel till allmänheten bör harmoniseras i unionen. Veterinärmedicinska läkemedel bör endast få tillhandahållas av personer som har fått tillstånd till detta av den medlemsstat där de är etablerade. För att förbättra tillgången på veterinärmedicinska läkemedel i unionen bör detaljhandlare som av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där de är etablerade har fått tillstånd att tillhandahålla veterinärmedicinska läkemedel också få sälja både receptbelagda och receptfria veterinärmedicinska läkemedel via internet till köpare i andra medlemsstater. (57) Illegal internetförsäljning av veterinärmedicinska läkemedel till allmänheten kan utgöra ett hot mot folk- och djurhälsan, eftersom falska eller undermåliga läkemedel kan komma ut till allmänheten på det sättet. Detta hot måste bemötas. Det bör tas hänsyn till att specifika villkor för tillhandahållande av läkemedel till allmänheten inte har harmoniserats på unionsnivå och att medlemsstaterna därför får införa villkor för utlämnande av läkemedel till allmänheten med de begränsningar som fastställs i fördraget. (58) När Europeiska unionens domstol undersökte om villkoren för tillhandahållande av läkemedel var förenliga med unionsrätten konstaterade den, i fråga om humanläkemedel, att läkemedel på grund av de terapeutiska effekter som utmärker dem har en särskild karaktär som påtagligt skiljer dem från andra varor. Domstolen har också fastslagit att människors hälsa och liv ges högsta prioritet bland de värden och intressen som åtnjuter skydd enligt fördraget och att det ankommer på medlemsstaterna att fastställa på vilken nivå de vill säkerställa skyddet för folkhälsan och på vilket sätt denna nivå ska uppnås. Eftersom nivån kan variera från en medlemsstat till en annan, måste medlemsstaterna medges ett visst utrymme för skönsmässig bedömning beträffande villkoren för att tillhandahålla läkemedel till allmänheten inom sina territorier. Därför bör medlemsstaterna ha möjlighet att föreskriva villkor som är motiverade med hänsyn till skyddet för folkhälsan för sådan handel med läkemedel som sker genom distansförsäljning via informationssamhällets tjänster. Dessa villkor bör inte på ett otillbörligt sätt begränsa den inre marknaden. (59) Som garanti för att de veterinärmedicinska läkemedel som säljs på distans håller hög standard och är säkra bör allmänheten få hjälp att identifiera de webbplatser som lagligen säljer sådana läkemedel. Det bör införas en gemensam logotyp som är igenkännbar i hela unionen och samtidigt gör det möjligt att identifiera den medlemsstat där den person som erbjuder distansförsäljning av veterinärmedicinska läkemedel är etablerad. Denna logotyp bör utformas av kommissionen. Webbplatser som erbjuder distansförsäljning av veterinärmedicinska läkemedel till allmänheten bör vara länkade till den berörda behöriga myndighetens webbplats. På medlemsstaternas behöriga myndigheters webbplatser liksom på Europeiska läkemedelsmyndighetens webbplats bör logotypens användning förklaras. Alla dessa webbplatser bör vara länkade till varandra för att ge heltäckande information till allmänheten. (60) Medlemsstaterna bör se till att det finns system för insamling av oanvända eller utgångna veterinärmedicinska läkemedel för att kontrollera eventuella risker som sådana läkemedel kan medföra för djurs eller människors hälsa eller miljön. (61) Marknadsföring kan, även om den gäller receptfria läkemedel, påverka folk- och djurhälsan och leda till snedvridning av konkurrensen. Därför bör marknadsföring av veterinärmedicinska läkemedel uppfylla vissa kriterier. Den som är behörig att förskriva eller lämna ut läkemedel kan bedöma den information som marknadsföringen innehåller tack vare sin kunskap om, utbildning i och erfarenhet av djurhälsa. Marknadsföring av veterinärmedicinska läkemedel som riktar sig till personer som inte i tillräckligt hög grad kan bedöma riskerna med att använda läkemedlen kan leda till felaktig användning eller överkonsumtion som kan skada folk- eller djurhälsan eller miljön. (62) Om veterinärmedicinska läkemedel är godkända i en medlemsstat och har förskrivits i den medlemsstaten av en person som utövar ett reglerat djurvårdsyrke för ett enskilt djur eller en grupp djur, bör det i princip vara möjligt att godkänna veterinärreceptet och expediera läkemedlet i en annan medlemsstat. Avskaffandet av rättsliga och administrativa hinder för ett sådant erkännande bör inte påverka någon yrkesmässig eller etisk skyldighet för expedierande personal att vägra att expediera det läkemedel som anges i receptet. (63) Det bör bli lättare att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande av recept om det antas ett standardrecept, med angivande av den information som krävs för en säker och effektiv användning av läkemedlet. Medlemsstaterna bör inte hindras från att ha fler uppgifter i sina recept, men det får inte leda till att recept från andra länder inte erkänns. (64) Information om veterinärmedicinska läkemedel behövs för att hälso- och sjukvårdspersonal, myndigheter och företag ska kunna fatta välgrundade beslut. En central aspekt är skapandet av en europeisk databas för att sammanställa information om de godkännanden för försäljning som beviljats i unionen. Databasen bör öka öppenheten överlag, rationalisera och underlätta informationsflödet mellan myndigheterna och förhindra dubbelrapportering. (65) För att säkerställa att målen med förordningen verkligen uppnås i hela unionen är det mycket viktigt att kontrollera att de rättsliga kraven är uppfyllda. Därför bör medlemsstaternas behöriga myndigheter ha befogenhet att göra inspektioner i alla stadier av produktionen, distributionen och användningen av veterinärmedicinska läkemedel. För att inspektionerna ska vara effektiva bör myndigheterna få göra oanmälda inspektioner. (66) De behöriga myndigheterna bör bestämma hur ofta kontrollerna ska ske, med beaktande av risken och den förväntade efterlevnaden i olika situationer. På så sätt bör myndigheterna kunna fördela resurserna där risken är högst. I några fall bör dock kontroller göras utan hänsyn till riskerna eller den väntade bristande efterlevnaden, t.ex. innan ett tillverkningstillstånd beviljas. (67) Brister i medlemsstaternas kontrollsystem kan i vissa fall i väsentlig utsträckning förhindra att målen med denna förordning uppnås och kan också medföra risker för folk- och djurhälsan och miljön. För att säkerställa en harmonisering av inspektionerna i unionen bör kommissionen få utföra revisioner i medlemsstaterna för att kontrollera hur de nationella kontrollsystemen fungerar. (68) För att garantera öppenhet och insyn, objektivitet och konsekvens när det gäller medlemsstaternas verkställighetsåtgärder är det nödvändigt att medlemsstaterna inrättar ett lämpligt system för att fastställa effektiva, proportionella och avskräckande påföljder, eftersom överträdelser kan skada djur- och folkhälsan och miljön. (69) Kommissionen bör ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att fastställa förfarandet för att undersöka överträdelser och för att ålägga innehavarna av godkännanden för försäljning som beviljats i enlighet med denna förordning att betala böter och för att fastställa högsta bötesbelopp samt villkor och former för indrivning. (70) Företag och myndigheter måste ofta göra gränsdragningar mellan veterinärmedicinska läkemedel, fodertillsatser, biocidprodukter och andra produkter. För att undvika inkonsekvent behandling av dessa produkter, klargöra rättsläget och underlätta medlemsstaternas beslutsprocess bör en samordningsgrupp med medlemmar från medlemsstaterna inrättas, och den bör bl.a. ha i uppdrag att för varje enskilt fall lämna en rekommendation om huruvida en produkt omfattas av definitionen av ett veterinärmedicinskt läkemedel. För att rättsläget ska vara klart får kommissionen avgöra om en viss produkt är ett veterinärmedicinskt läkemedel. (71) Med hänsyn till de speciella egenskaperna hos homeopatiska läkemedel för djur, särskilt deras beståndsdelar, bör man fastställa ett särskilt, förenklat registreringsförfarande och föreskriva särskilda bestämmelser för märkning av vissa homeopatiska läkemedel för djur som släpps ut på marknaden utan terapeutisk indikation. Immunologiska homeopatiska läkemedel kan inte följa det förenklade registreringsförfarandet, eftersom immunologiska medel kan ge reaktioner även vid kraftig spädning. Kvalitetsaspekten av ett homeopatiskt läkemedel är oberoende av dess användning, så det bör inte tillämpas några särskilda bestämmelser i fråga om de erforderliga kvalitetskraven och reglerna. (72) För att de tekniska rönen i sektorn ska kunna beaktas bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att ändra reglerna om klassificering av de homeopatiska läkemedel för djur som bör få registreras. (73) För att folkhälsan, djurhälsan och miljön ska skyddas bör den verksamhet och de uppgifter som tilldelas läkemedelsmyndigheten i denna förordning få tillräcklig finansiering. Verksamheten, tjänsterna och uppgifterna bör finansieras genom avgifter som tas ut av företagen. Dessa avgifter får dock inte påverka medlemsstaternas rätt att ta ut avgifter för verksamhet och uppgifter på nationell nivå. (74) För att det ska säkerställas att bilagorna till denna förordning anpassas till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget. (75) För att denna förordning ska kunna anpassas till de tekniska rönen i sektorn bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller sådan användning av ett läkemedel som inte omfattas av villkoren i godkännandet för försäljning, särskilt för att fastställa en förteckning över antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel som inte får användas på detta sätt. (76) För att denna förordning ska kunna anpassas till de tekniska rönen i sektorn bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att ändra förteckningen över de grupper veterinärmedicinska läkemedel för vilka det är obligatoriskt med ett centraliserat godkännandeförfarande. (77) För att denna förordning ska kunna anpassas till de tekniska rönen i sektorn bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att fastställa detaljerade regler om principerna för att vägra bevilja eller begränsa godkännanden för försäljning av antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel, särskilt för att bevara vissa aktiva substansers effekt vid behandling av infektioner hos människor. (78) För att kommissionen ska kunna utöva tillsyn på ett effektivt sätt bör den ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att fastställa förfarandet för att undersöka överträdelser, ålägga innehavarna av godkännanden för försäljning som beviljats i enlighet med denna förordning att betala böter eller viten och fastställa maximibeloppen samt villkor och former för indrivning. (79) För att det ska införas harmoniserade standarder i unionen för hur uppgifter om användningen av antimikrobiella medel ska samlas in och hur dessa uppgifter ska överföras till kommissionen bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att fastställa regler för detta. (80) För att det ska säkerställas enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen ges genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011[19]. (81) Med beaktande av de större ändringar som bör göras av de befintliga reglerna och med avseende på en bättre fungerande inre marknad är en förordning det lämpliga rättsliga instrumentet för att ersätta direktiv 2001/82/EG och för att föreskriva tydliga, detaljerade och direkt tillämpliga regler. En förordning säkerställer också att rättsliga krav införs samtidigt och på ett harmoniserat sätt i hela unionen. (82) Eftersom målen för denna förordning, nämligen att fastställa regler för veterinärmedicinska läkemedel som skyddar människors och djurs hälsa och miljön samt säkerställer en fungerande inre marknad, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan snarare på grund av sin omfattning kan uppnås bättre på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Kapitel 1 Syfte, tillämpningsområde och definitioner Artikel 1 Syfte I denna förordning fastställs regler för utsläppande på marknaden, tillverkning, import, export, tillhandahållande, säkerhetsövervakning, kontroll och användning av veterinärmedicinska läkemedel. Artikel 2 Tillämpningsområde 1. Denna förordning ska tillämpas på veterinärmedicinska läkemedel som har tillverkats på industriell väg eller med hjälp av en industriell process och som är avsedda att släppas ut på marknaden. 2. Kapitel VI ska, förutom på de läkemedel som avses i punkt 1, även tillämpas på aktiva substanser, mellanprodukter och hjälpämnen som används som utgångsmaterial i veterinärmedicinska läkemedel. 3. Kapitel VII ska, förutom på de läkemedel som avses i punkt 1, även tillämpas på a) substanser som har anabola, antiinfektiösa, antiparasitära, antiinflammatoriska, hormonella eller psykotropa egenskaper och kan användas till djur, b) veterinärmedicinska läkemedel som bereds på apotek enligt ett veterinärrecept utskrivet för ett visst djur eller en liten grupp djur (magistral beredning), och c) veterinärmedicinska läkemedel som bereds på apotek enligt indikationerna i en farmakopé och som ska lämnas ut direkt till slutanvändaren (officinell beredning). 4. Denna förordning ska inte tillämpas på a) inaktiverade immunologiska veterinärmedicinska läkemedel som tillverkats av patogener och antigener som erhållits från ett djur eller flera djur hos samma uppfödare och som använts för att behandla dessa djur på samma plats, b) veterinärmedicinska läkemedel som innehåller autologa eller allogena celler eller vävnader som inte har genomgått en industriell process, c) veterinärmedicinska läkemedel baserade på radioaktiva isotoper, d) fodertillsatser enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1831/2003[20], och e) veterinärmedicinska läkemedel avsedda för forskning och utveckling. Artikel 3 Lagkonflikt 1. Om ett sådant veterinärmedicinskt läkemedel som avses i artikel 2.1 även omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 528/2012[21] eller Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1831/2003 och det föreligger en konflikt mellan bestämmelserna i den här förordningen och bestämmelserna i förordning (EU) nr 528/2012 eller förordning (EG) nr 1831/2003 ska bestämmelserna i den här förordningen ha företräde. 2. Kommissionen får genom genomförandeakter anta beslut om huruvida en viss produkt eller produktgrupp ska anses vara ett veterinärmedicinskt läkemedel. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 145.2. Artikel 4 Definitioner I denna förordning gäller följande definitioner: 1. veterinärmedicinskt läkemedel: varje substans eller kombination av substanser som uppfyller minst ett av följande villkor: a) Den tillhandahålls med uppgift om att den har egenskaper för att behandla eller förebygga sjukdom hos djur. b) Den är avsedd att användas på eller administreras till djur i syfte att återställa, korrigera eller modifiera fysiologiska funktioner genom farmakologisk, immunologisk eller metabolisk verkan eller att ställa diagnos. c) Den är avsedd för avlivning av djur. 2. substans: ett ämne av något av följande ursprung: a) Humant. b) Animaliskt. c) Vegetabiliskt. d) Kemiskt. 3. immunologiskt veterinärmedicinskt läkemedel: veterinärmedicinskt läkemedel bestående av vacciner, toxiner, sera eller allergener som administreras till djur för att framkalla aktiv eller passiv immunitet eller för att diagnosticera djurens immunstatus. 4. biologiskt veterinärmedicinskt läkemedel: veterinärmedicinskt läkemedel i vilket en ingående aktiv substans är en biologisk substans. 5. biologisk substans: substans som framställs eller extraheras från en biologisk källa, och för vilken en kombination av fysikalisk-kemisk-biologisk testning och kunskap om produktionsprocessen och kontrollen av denna krävs för dess karakterisering och kvalitetsbestämning. 6. generiskt veterinärmedicinskt läkemedel: veterinärmedicinskt läkemedel med samma kvalitativa och kvantitativa sammansättning i fråga om aktiva substanser och samma läkemedelsform som ett referensläkemedel och vars bioekvivalens med detta referensläkemedel har påvisats genom lämpliga biotillgänglighetsstudier. 7. homeopatiskt läkemedel för djur: veterinärmedicinskt läkemedel som framställts av stamberedningar enligt en homeopatisk tillverkningsmetod som beskrivs i Europeiska farmakopén eller, om så inte är fallet, i de farmakopéer som används officiellt i medlemsstaterna. 8. antimikrobiell resistens: mikroorganismers förmåga att överleva eller växa vid en sådan koncentration av en antimikrobiell substans som vanligen är tillräcklig för att hämma tillväxten av eller döda mikroorganismer av samma art. 9. klinisk prövning: studie som syftar till att under fältförhållanden undersöka ett veterinärmedicinskt läkemedels säkerhet och/eller effekt vid normal djurhållning eller som del av normal veterinärmedicinsk praxis, för att erhålla ett godkännande för försäljning eller en ändring av ett godkännande för försäljning. 10. preklinisk studie: studie som inte omfattas av definitionen av klinisk prövning och som syftar till att undersöka ett veterinärmedicinskt läkemedels säkerhet eller effekt för att erhålla ett godkännande för försäljning eller en ändring av ett godkännande för försäljning. 11. nytta/riskförhållande: utvärdering av ett veterinärmedicinskt läkemedels positiva effekter i förhållande till följande risker med det läkemedlet: a) Varje risk i samband med det veterinärmedicinska läkemedlets kvalitet, säkerhet och effekt med avseende på djurs eller människors hälsa. b) Varje risk för oönskade miljöeffekter. c) Varje risk för utveckling av antimikrobiell resistens. 12. gängse benämning: den internationella generiska benämning för ett veterinärmedicinskt läkemedel som rekommenderats av Världshälsoorganisationen, eller, om en sådan inte finns, den allmänt använda benämningen. 13. styrka: halten aktiva substanser i ett veterinärmedicinskt läkemedel uttryckt i mängd per dosenhet, volymenhet eller viktenhet beroende på läkemedelsform. 14. behörig myndighet: myndighet som en medlemsstat har utsett i enlighet med artikel 136. 15. märkning: uppgifter på läkemedelsbehållaren eller den yttre förpackningen. 16. yttre förpackning: förpackning som läkemedelsbehållaren placeras i. 17. läkemedelsbehållare: behållare eller förpackning av annat slag som befinner sig i direkt kontakt med det veterinärmedicinska läkemedlet. 18. bipacksedel: dokumentation om ett veterinärmedicinskt läkemedel som innehåller information om hur läkemedlet ska användas för att vara säkert och effektivt. 19. tillstånd om tillgång: originalhandling som är undertecknad av dataägaren eller av dennes företrädare, där det anges att informationen får användas till förmån för en tredje part av de behöriga myndigheterna, läkemedelsmyndigheten eller kommissionen för tillämpningen av denna förordning. 20. begränsad marknad: marknad för en av följande läkemedelstyper: a) Veterinärmedicinska läkemedel för att behandla eller förebygga sällan förekommande eller geografiskt begränsade sjukdomar. b) Veterinärmedicinska läkemedel för andra djurslag än nötkreatur, får, svin, kycklingar, hundar och katter. 21. säkerhetsövervakning av läkemedel: bevakning och undersökning av biverkningar. 22. master file för systemet för säkerhetsövervakning: detaljerad beskrivning av det system för säkerhetsövervakning som innehavaren av godkännandet för försäljning använder för ett eller flera godkända veterinärmedicinska läkemedel. 23. kontroll: alla uppgifter som en behörig myndighet utför, även inspektioner, för att kontrollera efterlevnaden av denna förordning. 24. veterinärrecept: förskrivning av veterinärmedicinska läkemedel som gjorts av en sådan yrkesverksam person som är behörig att göra detta enligt tillämplig nationell lag. 25. karenstid: den tid som under normala användningsbetingelser minst måste förflyta från det att det veterinärmedicinska läkemedlet senast administreras till djur till dess att livsmedel framställs från sådana djur, för att det ska säkerställas att dessa livsmedel inte innehåller restsubstanser i sådana halter som är skadliga för folkhälsan. 26. tillhandahållande på marknaden: tillhandahållande av ett veterinärmedicinskt läkemedel för distribution, förbrukning eller användning på unionsmarknaden i samband med kommersiell verksamhet, mot betalning eller kostnadsfritt. 27. utsläppande på marknaden: tillhandahållande för första gången av ett veterinärmedicinskt läkemedel på unionsmarknaden. Kapitel II Godkännande för försäljning – allmänna bestämmelser och regler för ansökningar Avsnitt 1 Allmänna bestämmelser Artikel 5 Godkännande för försäljning 1. Ett veterinärmedicinskt läkemedel får släppas ut på marknaden endast om en behörig myndighet har beviljat ett godkännande för försäljning av det i enlighet med artikel 44, 46 eller 48 eller om kommissionen har beviljat ett godkännande för försäljning i enlighet med artikel 40. 2. Ett godkännande för försäljning av ett veterinärmedicinskt läkemedel ska gälla utan tidsbegränsning. 3. Beslut om att bevilja, inte bevilja, tillfälligt återkalla, dra tillbaka eller ändra ett godkännande för försäljning ska offentliggöras. 4. De som ansöker om godkännande för försäljning och de som är innehavare av godkännande för försäljning ska vara etablerade i unionen. Artikel 6 Inlämning av ansökan om godkännande för försäljning 1. Ansökningar ska lämnas in till den behöriga myndigheten om de avser ett godkännande för försäljning i enlighet med något av följande förfaranden: a) Det nationella förfarandet enligt artiklarna 42, 43 och 44. b) Det decentraliserade förfarandet enligt artiklarna 45 och 46. c) Förfarandet för ömsesidigt erkännande enligt artiklarna 47 och 48. 2. Ansökningar om godkännande för försäljning i enlighet med det centraliserade förfarandet enligt artiklarna 38–41 ska lämnas in till Europeiska läkemedelsmyndigheten (nedan kallad läkemedelsmyndigheten), som inrättades genom förordning (EG) nr 726/2004. 3. Ansökningarna ska göras elektroniskt. Ansökningar i enlighet med det centraliserade förfarandet för godkännande för försäljning ska lämnas in i det format som läkemedelsmyndigheten tillhandahåller. 4. Sökanden ska ansvara för att de handlingar och uppgifter som lämnats in är korrekta. 5. Senast 15 dagar efter att ansökan tagits emot ska den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten underrätta sökanden om huruvida alla uppgifter som krävs enligt artikel 7 har lämnats. 6. Om den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten anser att ansökan är ofullständig ska den underrätta sökanden om detta och fastställa en tidsfrist för när sökanden måste lämna de uppgifter som saknas. Avsnitt 2 Dokumentationskrav Artikel 7 Uppgifter som ska lämnas tillsammans med ansökan 1. En ansökan om godkännande för försäljning ska innehålla följande information: a) Administrativa uppgifter enligt bilaga I. b) Teknisk dokumentation som uppfyller kraven i bilaga II. c) Den information som i enlighet med artiklarna 9–14 ska lämnas på läkemedelsbehållaren, på den yttre förpackningen och i bipacksedeln. 2. Om ansökan gäller ett antimikrobiellt veterinärmedicinskt läkemedel ska dessutom följande lämnas utöver den information som anges i punkt 1: a) Dokumentation om de direkta eller indirekta riskerna för folk- eller djurhälsan vid användning av det antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedlet på djur. b) Information om riskreducerande åtgärder för att begränsa utvecklingen av antimikrobiell resistens till följd av det veterinärmedicinska läkemedlets användning. 3. Om ansökan gäller ett veterinärmedicinskt läkemedel som är avsett för livsmedelsproducerande djurslag och som innehåller farmakologiskt aktiva substanser som inte anges för det berörda djurslaget i tabell 1 i bilagan till förordning (EU) nr 37/2010, ska det utöver den information som anges i punkt 1 lämnas intyg på att en giltig ansökan om fastställande av MRL-värden har lämnats till läkemedelsmyndigheten i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 470/2009[22]. 4. Punkt 3 ska inte tillämpas på veterinärmedicinska läkemedel avsedda för hästdjur som i enlighet med kommissionens förordning (EG) 504/2008[23] har förklarats inte vara avsedda att slaktas för att användas som livsmedel, och om de aktiva substanser som ingår i dessa veterinärmedicinska läkemedel inte är förtecknade i tabell 2 i bilagan till kommissionens förordning (EG) nr 37/2010. 5. Om ansökan gäller ett veterinärmedicinskt läkemedel som innehåller eller består av genetiskt modifierade organismer i den mening som avses i artikel 2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/18/EG[24] ska ansökan utöver den dokumentation som anges i punkt 1 åtföljas av a) en kopia av de behöriga myndigheternas skriftliga medgivande till avsiktlig utsättning av de genetiskt modifierade organismerna i miljön i forsknings- och utvecklingssyfte i enlighet med del B i direktiv 2001/18/EG, b) fullständig teknisk dokumentation till stöd för de uppgifter som krävs i bilagorna III och IV till direktiv 2001/18/EG, c) en miljöriskbedömning enligt principerna i bilaga II till direktiv 2001/18/EG, och d) resultaten från alla undersökningar som gjorts i forsknings- eller utvecklingssyfte. 6. Om ansökan lämnas in i enlighet med det nationella förfarandet enligt artiklarna 42, 43 och 44 ska sökanden utöver den information som anges i punkt 1 lämna en försäkran om att denne inte har ansökt om godkännande för försäljning för det veterinärmedicinska läkemedlet i en annan medlemsstat. 7. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 146 för att ändra bilagorna I och II i syfte att anpassa informations- och dokumentationskraven till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. Avsnitt 3 Kliniska prövningar Artikel 8 Tillstånd för kliniska prövningar 1. En ansökan om tillstånd för en klinisk prövning ska lämnas in till en behörig myndighet i den medlemsstat där den kliniska prövningen ska genomföras. 2. Kliniska prövningar ska godkännas på villkor att de livsmedelsproducerande djur som används i de kliniska prövningarna eller produkter som framställts av dem inte kommer in i livsmedelskedjan, såvida inte a) den testade produkten är ett veterinärmedicinskt läkemedel som är godkänt för de livsmedelsproducerande djurslag som används i den kliniska prövningen och den karenstid som anges i produktresumén iakttas, eller b) den testade produkten är ett veterinärmedicinskt läkemedel som är godkänt för andra djurslag än de livsmedelsproducerande djurslag som används i den kliniska prövningen och den karenstid som anges i artikel 117 iakttas. 3. Senast 60 dagar efter att den behöriga myndigheten tagit emot en ansökan ska den fatta ett beslut om huruvida den kliniska prövningen ska beviljas tillstånd. Om den behöriga myndigheten inte har meddelat sökanden sitt beslut inom den tiden ska den kliniska prövningen anses ha beviljats tillstånd. 4. Kliniska prövningar enligt punkt 1 ska genomföras med beaktande av de standarder som anges i VICH:s (International Cooperation on Harmonisation of Technical Requirements for Registration of Veterinary Medicinal Products) internationella riktlinjer för god klinisk sed. 5. Resultaten av kliniska prövningar ska lämnas tillsammans med ansökan om godkännande för försäljning i enlighet med dokumentationskravet i artikel 7.1 b. 6. Data från kliniska prövningar som genomförs utanför unionen får beaktas vid bedömningen av en ansökan om godkännande för försäljning endast om prövningarna har utformats, genomförts och avrapporterats i enlighet med standarderna i VICH:s internationella riktlinjer för god klinisk sed. Avsnitt 4 Märkning och bipacksedel Artikel 9 Märkning av det veterinärmedicinska läkemedlets behållare 1. På läkemedelsbehållaren ska endast följande information finnas: a) Det veterinärmedicinska läkemedlets namn, styrka och läkemedelsform. b) En deklaration av de aktiva substanserna med angivande av såväl art som mängd per dosenhet eller, beroende på administreringssätt, för en bestämd volym eller viktenhet med användning av de gängse benämningarna. c) Satsnummer, föregånget av ”Lot”. d) Namn, företagsnamn eller logotyp för innehavaren av godkännandet för försäljning. e) Djurslag som läkemedlet är avsett för. f) Utgångsdatum, i formatet ”mm/åååå” föregånget av förkortningen ”Exp.”. g) Särskilda förvaringsanvisningar, i förekommande fall. 2. Informationen enligt punkt 1 ska vara lätt läsbar och lättförståelig i skrift eller, om så är lämpligt, anges i form av förkortningar och piktogram som är gemensamma för hela unionen. Artikel 10 Märkning av det veterinärmedicinska läkemedlets yttre förpackning 1. På det veterinärmedicinska läkemedlets yttre förpackning ska endast följande information finnas: a) Den information som anges i artikel 9.1. b) Mängdangivelse uttryckt i vikt, volym eller antalet läkemedelsbehållare med det veterinärmedicinska läkemedlet. c) En uppgift om att läkemedlet ska förvaras utom syn- och räckhåll för barn. d) En uppgift om att det veterinärmedicinska läkemedlet endast är avsett för behandling av djur. e) En rekommendation om att bipacksedeln bör läsas. f) Krav på att använda retursystem för veterinärmedicinska läkemedel för bortskaffandet av oanvända veterinärmedicinska läkemedel eller avfall som härrör från användningen av sådana läkemedel samt, i förekommande fall, ytterligare försiktighetsåtgärder för bortskaffande som farligt avfall av oanvända veterinärmedicinska läkemedel eller avfall som härrör från användningen av sådana läkemedel. g) Om det gäller homeopatiska läkemedel för djur, en uppgift om detta. 2. Informationen enligt punkt 1 ska vara lätt läsbar och lättförståelig i skrift eller, om så är lämpligt, anges i form av förkortningar och piktogram som är gemensamma för hela unionen. 3. Om det inte finns någon yttre förpackning, ska alla uppgifter som anges i punkt 1 finnas på läkemedelsbehållaren. Artikel 11 Märkning av små behållare för veterinärmedicinska läkemedel Genom undantag från artikel 9 ska endast följande information finnas på små läkemedelsbehållare: a) Det veterinärmedicinska läkemedlets namn. b) Mängduppgifter för de aktiva substanserna. c) Satsnummer, föregånget av ”Lot”. d) Utgångsdatum, i formatet ”mm/åååå” föregånget av förkortningen ”Exp.”. Artikel 12 Det veterinärmedicinska läkemedlets bipacksedel 1. Varje veterinärmedicinskt läkemedel ska ha en bipacksedel som innehåller minst följande information: a) Namn eller firma och stadigvarande adress eller säte för innehavaren av godkännandet för försäljning och för tillverkaren, och i tillämpliga fall innehavarens företrädare. b) Det veterinärmedicinska läkemedlets namn eller, i förekommande fall, en förteckning över det veterinärmedicinska läkemedlets namn enligt godkännandena i olika medlemsstater. c) Det veterinärmedicinska läkemedlets styrka och läkemedelsform. d) Djurslag som läkemedlet är avsett för, dosering för varje djurslag, administreringssätt och administreringsväg samt anvisning om hur läkemedlet ska användas, om så är nödvändigt. e) Terapeutiska indikationer. f) Kontraindikationer och biverkningar i den mån de uppgifterna är nödvändiga för användningen av det veterinärmedicinska läkemedlet. g) Karenstiden, även om den är noll, i de fall läkemedlet är avsett för livsmedelsproducerande djur. h) Särskilda förvaringsanvisningar, i förekommande fall. i) Upplysningar som är viktiga för säkerhet eller hälsoskydd, däribland särskilda försiktighetsåtgärder som ska iakttas vid användningen samt andra varningar. j) Krav på att använda retursystem för veterinärmedicinska läkemedel för bortskaffandet av oanvända veterinärmedicinska läkemedel eller avfall som härrör från användningen av sådana läkemedel samt, i förekommande fall, ytterligare försiktighetsåtgärder för bortskaffande som farligt avfall av oanvända veterinärmedicinska läkemedel eller avfall som härrör från användningen av sådana läkemedel. k) Numret på godkännandet för försäljning. l) Om det gäller generiska veterinärmedicinska läkemedel, en uppgift om detta. m) Om det gäller homeopatiska läkemedel för djur, en uppgift om detta. 2. Bipacksedeln får innehålla ytterligare upplysningar om distribution, innehav eller nödvändiga försiktighetsåtgärder i överensstämmelse med godkännandet för försäljning, under förutsättning att dessa upplysningar inte är av reklamkaraktär. Dessa ytterligare upplysningar ska vara klart åtskilda från den information som avses i punkt 1. 3. Bipacksedelns text ska vara klart och lättförståeligt skriven och utformad så att den är begriplig för allmänheten. Artikel 13 Bipacksedel för homeopatiska läkemedel för djur Genom undantag från artikel 12.1 ska bipacksedeln för homeopatiska läkemedel för djur som registrerats i enlighet med artiklarna 89–90 endast innehålla följande information: a) Det vetenskapliga namnet på stamprodukten eller stamprodukterna åtföljt av spädningsgraden, med användning av symbolerna i Europeiska farmakopén eller de farmakopéer som för närvarande används officiellt i medlemsstaterna. b) Namn på och adress till innehavaren av godkännandet för försäljning av produkten samt, i tillämpliga fall, tillverkaren. c) Administreringssätt och vid behov administreringsväg. d) Utgångsdatum, i formatet ”mm/åååå” föregånget av förkortningen ”Exp.”. e) Läkemedelsform. f) Särskilda förvaringsanvisningar, i förekommande fall. g) Djurslag som läkemedlet är avsett för. h) En särskild varningstext vid behov. i) Satsnummer, föregånget av ”Lot”. j) Registreringsnummer. k) Karenstid, i tillämpliga fall. l) Uppgiften ”homeopatiskt läkemedel för djur”. Artikel 14 Språk 1. Den medlemsstat där det veterinärmedicinska läkemedlet tillhandahålls på marknaden ska avgöra på vilket eller vilka språk uppgifterna i märkningen ska anges. 2. Medlemsstaterna ska meddela kommissionen vilka språk de har valt i enlighet med punkt 1. Kommissionen ska offentliggöra denna information. 3. Veterinärmedicinska läkemedel får märkas på flera språk. Artikel 15 Förkortningar och piktogram som är gemensamma för hela unionen Kommissionen ska genom genomförandeakter anta en förteckning över de för hela unionen gemensamma förkortningar och piktogram som ska användas vid tillämpning av artiklarna 9.2 och 10.2. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 145.2. Avsnitt 5 Dokumentationskrav för generiska veterinärmedicinska läkemedel, veterinärmedicinska kombinationsläkemedel och veterinärmedicinska hybridläkemedel och för ansökningar som bygger på informerat samtycke och tillgänglig litteratur Artikel 16 Generiska veterinärmedicinska läkemedel 1. Genom undantag från artikel 7.1 b behöver en ansökan om godkännande för försäljning av ett generiskt veterinärmedicinskt läkemedel inte innehålla dokumentation om säkerhet och effekt om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Ansökan uppfyller kraven i bilaga III. b) Sökanden kan påvisa att ansökan gäller en generisk variant av ett veterinärmedicinskt läkemedel som godkänts av en medlemsstat eller av kommissionen, och den skyddsperiod för det veterinärmedicinska referensläkemedlets tekniska dokumentation som anges i artiklarna 34 och 35 har löpt ut eller kommer att löpa ut inom två år (nedan kallat veterinärmedicinskt referensläkemedel). c) Den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten har tillgång till den dokumentation som avses i artikel 7.1 b avseende det veterinärmedicinska referensläkemedlet. 2. Om den aktiva substansen består av salter, estrar, etrar, isomerer, blandningar av isomerer, komplex eller derivat som skiljer sig från den aktiva substans som används i det veterinärmedicinska referensläkemedlet, ska det vid tillämpningen av detta avsnitt anses vara samma aktiva substans som den som används i det veterinärmedicinska referensläkemedlet, såvida de inte har avsevärt skilda egenskaper med avseende på säkerhet eller effekt. Om de har avsevärt skilda egenskaper med avseende på säkerhet eller effekt ska sökanden lämna kompletterande uppgifter som ger belägg för säkerheten och/eller effekten hos de olika salterna, estrarna eller derivaten av den godkända aktiva substansen i det veterinärmedicinska referensläkemedlet. 3. Om det veterinärmedicinska referensläkemedlet inte var godkänt i den medlemsstat där ansökan rörande det generiska läkemedlet lämnas in, eller om ansökan lämnas in i enlighet med artikel 38.3 i de fall referensläkemedlet var godkänt i en medlemsstat, ska sökanden ange i ansökan i vilken medlemsstat det veterinärmedicinska referensläkemedlet har godkänts. 4. Den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten får begära information om det veterinärmedicinska referensläkemedlet av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där referensläkemedlet godkänts. Denna information ska lämnas senast 30 dagar efter att begäran tagits emot. 5. Produktresumén för det generiska veterinärmedicinska läkemedlet ska vara identisk med produktresumén för det veterinärmedicinska referensläkemedlet. Detta krav gäller dock inte de delar av produktresumén för det veterinärmedicinska referensläkemedlet som rör indikationer eller läkemedelsformer som fortfarande omfattas av patentlagstiftning vid den tidpunkt då det generiska veterinärmedicinska läkemedlet godkänns. 6. En behörig myndighet eller läkemedelsmyndigheten får begära att sökanden lämnar säkerhetsdata om de potentiella riskerna för miljön med det generiska veterinärmedicinska läkemedlet i de fall godkännandet för försäljning av det veterinärmedicinska referensläkemedlet beviljades före den 20 juli 2000 eller i de fall det krävdes en miljöriskbedömning för det veterinärmedicinska referensläkemedlet i den andra etappen. 7. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 146 med avseende på ändringar av bilaga III för att anpassa kraven till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. Artikel 17 Veterinärmedicinska kombinationsläkemedel Genom undantag från artikel 7.1 b ska en ansökan om godkännande för försäljning av ett veterinärmedicinskt läkemedel som innehåller en kombination av aktiva substanser som var och en redan har använts i godkända veterinärmedicinska läkemedel men som inte tidigare har godkänts i den kombinationen (nedan kallat veterinärmedicinskt kombinationsläkemedel) uppfylla följande kriterier: a) Ansökan uppfyller kraven i bilaga III. b) Sökanden kan påvisa att det veterinärmedicinska läkemedlet är en kombination av veterinärmedicinska referensläkemedel enligt artikel 16.1 b. c) Den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten har tillgång till den dokumentation som avses i artikel 7.1 b avseende de veterinärmedicinska referensläkemedlen. d) Dokumentation om den kombinationens säkerhet tillhandahålls. Artikel 18 Veterinärmedicinska hybridläkemedel 1. Genom undantag från artikel 16.1 ska det krävas resultat från lämpliga prekliniska studier och kliniska prövningar i de fall läkemedlet av någon av följande orsaker inte har alla de egenskaper som ett generiskt veterinärmedicinskt läkemedel har: a) Det generiska veterinärmedicinska läkemedlets aktiva substans eller substanser, terapeutiska indikationer, styrka, läkemedelsform eller administreringsväg har ändrats i förhållande till det veterinärmedicinska referensläkemedlet. b) Biotillgänglighetsstudier kan inte användas för att påvisa bioekvivalens med det veterinärmedicinska referensläkemedlet. c) Det finns skillnader avseende utgångsmaterial eller i tillverkningsprocessen mellan det biologiska veterinärmedicinska läkemedlet och det biologiska veterinärmedicinska referensläkemedlet. 2. De prekliniska studierna och de kliniska prövningarna får utföras med satser av referensläkemedel som tillverkats i unionen eller i tredjeländer. I de fall satserna tillverkas i tredjeländer ska sökanden genom moderna analyser påvisa att de två referensläkemedlen är så lika att de kan ersätta varandra i kliniska prövningar. Artikel 19 Ansökan som bygger på informerat samtycke Genom undantag från artikel 16.1 b behöver de som ansöker om godkännande för försäljning av ett generiskt veterinärmedicinskt läkemedel inte tillhandahålla dokumentation om säkerhet och effekt, om de i form av ett tillstånd om tillgång kan bevisa att de får använda den dokumentation om säkerhet och effekt enligt artikel 7.1 b som finns tillgänglig om det veterinärmedicinska referensläkemedlet. Artikel 20 Ansökan som bygger på tillgänglig litteratur 1. Genom undantag från artikel 7.1 b behöver sökanden inte tillhandahålla den dokumentation som avses däri om sökanden kan påvisa en väletablerad veterinärmedicinsk användning av det veterinärmedicinska läkemedlets aktiva substanser i unionen under minst tio år, en dokumenterad effekt och en godtagbar säkerhetsnivå. 2. Ansökan ska uppfylla kraven i bilaga III. Avsnitt 6 Dokumentationskrav för ansökningar som gäller en begränsad marknad och särskilda omständigheter Artikel 21 Begränsade datakrav vid ansökningar som gäller en begränsad marknad 1. Genom undantag från artikel 7.1 b ska godkännande för försäljning av ett veterinärmedicinskt läkemedel avsett för en begränsad marknad beviljas även om den dokumentation om kvalitet och/eller effekt som krävs enligt bilaga II inte har lämnats, förutsatt att följande villkor är uppfyllda: a) Fördelarna för djur- eller folkhälsan med att det veterinärmedicinska läkemedlet omedelbart blir tillgängligt på marknaden uppväger risken med att viss dokumentation ännu inte har lämnats. b) Sökanden lämnar bevis på att det veterinärmedicinska läkemedlet är avsett för en begränsad marknad. 2. Genom undantag från artikel 5.2 ska ett godkännande för försäljning för en begränsad marknad beviljas för en period på tre år. 3. Om ett godkännande för försäljning av ett läkemedel har beviljats i enlighet med denna artikel ska det tydligt anges i produktresumén att det endast har gjorts en begränsad bedömning av kvalitet och/eller effekt därför att det inte finns fullständiga uppgifter om kvalitet och/eller effekt. Artikel 22 Uppgiftskrav vid ansökningar som gäller särskilda omständigheter 1. Genom undantag från artikel 7.1 b får ett godkännande för försäljning beviljas i särskilda fall som rör djur- och folkhälsan, om sökanden har visat att det på objektiva och verifierbara grunder inte är möjligt att tillhandahålla den dokumentation om kvalitet, säkerhet och/eller effekt som krävs i enlighet med del 1, del 2 och del 3 i bilaga II, förutsatt att något av följande krav uppfylls: a) Villkor eller begränsningar ska införas, särskilt när det gäller det veterinärmedicinska läkemedlets säkerhet. b) De behöriga myndigheterna ska underrättas om alla eventuella tillbud i samband med det veterinärmedicinska läkemedlets användning. c) Det ska genomföras studier efter att läkemedlet godkänts. 2. Genom undantag från artikel 5.2 ska ett godkännande för försäljning i särskilda fall beviljas för en period på ett år. 3. Om ett godkännande för försäljning av ett läkemedel har beviljats i enlighet med denna artikel ska det tydligt anges i produktresumén att det endast har gjorts en begränsad bedömning av kvalitet, säkerhet och/eller effekt därför att det inte finns fullständiga uppgifter om kvalitet, säkerhet och/eller effekt. Avsnitt 7 Handläggning av ansökningar och beviljande av godkännande för försäljning Artikel 23 Handläggning av ansökningar 1. Den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten som ansökan lämnats till i enlighet med artikel 6 ska a) kontrollera att den dokumentation som lämnats uppfyller kraven i artikel 7.1 och är tillfredsställande med avseende på godkännande för försäljning, b) bedöma det veterinärmedicinska läkemedlet på grundval av den dokumentation som lämnats om kvalitet, säkerhet och effekt. 2. Vid bedömningen av ansökningar om godkännande för försäljning av veterinärmedicinska läkemedel som innehåller eller består av genetiskt modifierade organismer enligt artikel 7.5 ska läkemedelsmyndigheten genomföra nödvändiga samråd med de organ som inrättats av unionen eller medlemsstaterna i enlighet med direktiv 2001/18/EG. Artikel 24 Förfrågningar till laboratorier under handläggningen av ansökningar 1. Den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten som handlägger ansökan får begära att sökanden lämnar prov på det veterinärmedicinska läkemedlet till unionens referenslaboratorium, ett officiellt laboratorium för läkemedelskontroll eller ett laboratorium som en medlemsstat har utsett, för att laboratoriet ska a) analysera det veterinärmedicinska läkemedlet, dess utgångsmaterial och vid behov mellanprodukter eller andra beståndsdelar för att säkerställa att de kontrollmetoder som används av tillverkaren och som beskrivs i ansökningshandlingarna är tillfredsställande, b) kontrollera på grundval av de prover som sökanden lämnat att den analytiska detektionsmetod som sökanden föreslagit för undersökning av säkerheten och kontroll av restsubstanser är tillfredsställande och lämplig för att upptäcka resthalter, särskilt sådana som överstiger det MRL-värde för farmakologiskt aktiva substanser som kommissionen fastställt i enlighet med förordning (EG) nr 470/2009 och kommissionens beslut 2002/657/EG[25]. 2. Tidsfristerna i artiklarna 40, 44, 46 och 48 ska inte börja löpa förrän de prover som begärts i enlighet med punkt 1 har lämnats. Artikel 25 Information om tillverkare Den behöriga myndigheten ska förvissa sig om att tillverkarna av veterinärmedicinska läkemedel från tredjeländer är i stånd att tillverka det berörda veterinärmedicinska läkemedlet och/eller utföra kontrollundersökningar enligt de metoder som beskrivits i den dokumentation som lämnats till stöd för ansökan i enlighet med artikel 7.1. Artikel 26 Information till sökanden Om den dokumentation som lämnats till stöd för ansökan är otillräcklig ska den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten som ansökan lämnats till i enlighet med artikel 6 underrätta sökanden om detta. Den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten ska begära att sökanden lämnar dokumentationen inom en viss tid. I sådant fall ska tidsfristerna i artiklarna 40, 44, 46 och 48 ska inte börja löpa förrän den tiden har förflutit. Artikel 27 Tillbakadragande av ansökningar 1. Sökanden kan dra tillbaka en ansökan om godkännande för försäljning som lämnats till den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten när som helst innan det beslut som avses i artikel 31 eller 32 har fattats. 2. Om sökanden drar tillbaka en ansökan om godkännande för försäljning som lämnats till den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten innan den bedömning av ansökan som avses i artikel 23 har slutförts, ska sökanden informera den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten som ansökan lämnats till i enlighet med artikel 6 om skälen till detta. 3. Om ett utredningsprotokoll eller, vid ett centraliserat godkännandeförfarande, ett yttrande har utarbetats ska den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten offentliggöra det efter att alla uppgifter som rör affärshemligheter har utelämnats. Artikel 28 Resultat av bedömningen 1. I händelse av en positiv bedömning av ansökan om godkännande för försäljning ska den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten som handlägger ansökan utarbeta ett yttrande med följande dokumentation: a) En produktresumé med de uppgifter som föreskrivs i artikel 30. b) Uppgifter om eventuella villkor eller begränsningar som ska gälla för tillhandahållande eller användning av det aktuella veterinärmedicinska läkemedlet, inklusive klassificeringen av ett veterinärmedicinskt läkemedel i enlighet med artikel 29. c) Uppgifter om eventuella villkor eller begränsningar som bör gälla avseende säker och effektiv användning av det veterinärmedicinska läkemedlet. d) Den godkända märkningen och bipacksedeln. 2. Om ansökan gäller ett veterinärmedicinskt läkemedel för livsmedelsproducerande djurslag ska den behöriga myndigheten eller läkemedelsmyndigheten utarbeta ett uttalande om de MRL-värden för farmakologiskt aktiva substanser som kommissionen fastställt i enlighet med förordning (EG) nr 470/2009 för specifika livsmedel och djurslag. 3. Om ansökan gäller ett antimikrobiellt veterinärmedicinskt läkemedel får den behöriga myndigheten eller kommissionen begära att innehavaren av godkännandet för försäljning genomför studier efter att läkemedlet godkänts, för att säkerställa att nytta/riskförhållandet förblir gynnsamt med avseende på en eventuell utveckling av antimikrobiell resistens. Artikel 29 Krav på veterinärrecept 1. En behörig myndighet eller kommissionen ska klassificera följande veterinärmedicinska läkemedel som receptbelagda: a) Veterinärmedicinska läkemedel som innehåller psykotropa eller narkotiska ämnen, inklusive dem som omfattas av FN:s allmänna narkotikakonvention från 1961, ändrad genom protokollet från 1972, och 1971 års FN-konvention om psykotropa ämnen. b) Veterinärmedicinska läkemedel som är avsedda för livsmedelsproducerande djur. c) Antimikrobiella veterinärmedicinska läkemedel. d) Läkemedel som är avsedda för behandling av sjukdomsprocesser som kräver en på förhand ställd exakt diagnos eller vars användning kan ha effekter som förhindrar eller försvårar efterföljande diagnostiska eller terapeutiska åtgärder. e) Officinella beredningar avsedda för livsmedelsproducerande djur. f) Veterinärmedicinska läkemedel som innehåller en aktiv substans som har varit godkänd i mindre än fem år i unionen. 2. En behörig myndighet eller kommissionen får klassificera ett veterinärmedicinskt läkemedel som receptbelagt om produktresumén enligt artikel 30 innehåller särskilda försiktighetsåtgärder, särskilt avseende de potentiella riskerna för a) det djurslag som läkemedlet är avsett för, b) den som administrerar läkemedlen till djuret, c) miljön. 3. Genom undantag från punkt 1 får en behörig myndighet eller läkemedelsmyndigheten välja att inte klassificera ett veterinärmedicinskt läkemedel som receptbelagt om samtliga följande villkor är uppfyllda: a) Administreringen av det veterinärmedicinska läkemedlet är begränsat till läkemedelsformer som kan användas utan någon särskild kunskap eller färdighet. b) Det veterinärmedicinska läkemedlet utgör ingen direkt eller indirekt risk, inte ens vid felaktig administrering, för det eller de djur som behandlas, för den som administrerar läkemedlet eller för miljön. c) Det veterinärmedicinska läkemedlets produktresumé innehåller inga uppgifter om potentiella allvarliga biverkningar vid korrekt användning. d) Varken det veterinärmedicinska läkemedlet eller någon annan produkt som innehåller samma aktiva substans har tidigare föranlett omfattande rapportering av biverkningar. e) Det finns inga hänvisningar i produktresumén