[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 22.7.2009

KOM(2009) 388 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Den framtida konkurrensrättsliga ramen för motorfordonssektorn (Text av betydelse för EES)

{SEK(2009) 1052}{SEK(2009) 1053}

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Den framtida konkurrensrättsliga ramen för motorfordonssektorn( Text av betydelse för EES)

1. Meddelandets ändamål och tillämpningsområde

1.1. Inledning

1. Tillverkare av motorfordon distribuerar och erbjuder reparation och underhåll av sina produkter genom nät av auktoriserade försäljare och reparatörer. De paket av liknande vertikala avtal som dessa nät utgörs av kan behöva bedömas enligt artikel 81 i fördraget. Gruppundantagsförordningar innehåller undantag för de kategorier av avtal som omfattas av förbudet i artikel 81.1. Därigenom slipper avtalsparterna analysera huruvida dessa avtal omfattas av undantaget i artikel 81.3. Gruppundantagen bidrar därför till den rättsliga säkerheten och till att EU:s konkurrensregler tillämpas konsekvent i hela EU. Avtal som inte omfattas av ett gruppundantag antas inte vara olagliga men måste istället bedömas individuellt.

2. Motorfordonssektorn, som omfattar personbilar och nyttofordon, har varit föremål för särskilda gruppundantagsförordningar sedan mitten av åttiotalet. Den senaste var kommissionens förordning (EG) nr 1400/2002 (nedan kallad förordningen ), som antogs i juli 2002 och blev tillämplig den 1 oktober 2003. Denna förordning upphör att gälla den 31 maj 2010. De berörda parterna är praktiskt taget eniga om att sektorn även efter detta datum bör fortsätta att omfattas av ett antingen allmänt eller sektorsspecifikt gruppundantag. Detta meddelande syftar till att fastställa de grundläggande politiska riktlinjerna för den framtida rättsliga ram som bör tillämpas på avtal om distribution och service efter försäljningen av motorfordon sedan förordningen upphört att gälla. Samtliga berörda parter uppmanas att inkomma med synpunkter på meddelandet före 25 september 2009. Kommissionen kommer att ta vederbörlig hänsyn till dessa synpunkter inom ramen för det påföljande lagstiftningsförfarandet.

1.2. Den översyn som ledde fram till detta meddelande

3. I enlighet med artikel 11.2 i förordningen och efter en ingående marknadsundersökning bedömde kommissionen i sin utvärderingsrapport från den 31 maj 2008[1] gruppundantagets inverkan på branschpraxis och hur denna praxis påverkar konkurrensen på marknaderna i EU. Offentliggörandet av rapporten gav upphov till en mängd synpunkter från ett stort antal berörda parter, bl.a. fordonstillverkare, försäljare och auktoriserade reparatörer, den oberoende motorbranschen, konsumenter, nationella myndigheter och rättsväsendet.[2]

4. På grundval av utvärderingsrapporten samt påföljande samråd och diskussioner har kommissionen utarbetat en konsekvensanalys med en utvärdering av de möjliga fördelarna med och kostnaderna för olika politiska alternativ för det framtida regelverket för motorfordonssektorn. Detta meddelande ska därför läsas med beaktande av konsekvensanalysen.

5. I konsekvensanalysen bedömdes fyra alternativ, nämligen att i) förlänga den nuvarande förordningens giltighetstid, ii) låta den upphöra att gälla och låta den allmänna gruppundantagsförordningen om vertikala avtal (nedan kallat det allmänna gruppundantaget )[3] vara tillämplig på motorfordonsbranschen, iii) anta sektorsspecifika bestämmelser[4] i form av riktlinjer som åtföljer det allmänna gruppundantaget och iv) anta sektorsspecifika bestämmelser i form av en gruppundantagsförordning som är inriktad på begränsningar av konkurrensen på eftermarknaden och kompletterar bestämmelserna i det allmänna gruppundantaget.

6. Även om det i konsekvensanalysens slutsatser uttrycktes en viss preferens för alternativ iii), gjorde de komparativa fördelarna och nackdelarna med de båda scenarierna att den övergripande bedömningen av detta alternativ inte väsentligt skilde sig från bedömningen av alternativ iv). Därför uteslöts det inte i konsekvensanalysen att det alternativ som väljs ut skulle kunna vara en kombination av de bästa delarna av dessa båda alternativ.

7. I detta meddelande beaktas också att motorindustrin för närvarande står inför svårigheter orsakade av en kraftigt minskad efterfrågan på grund av den allmänna ekonomiska krisen och ett minskat förtroende som avskräckt konsumenterna från att köpa dyra varor som bilar. Nyttofordonen har drabbats av en ännu starkare efterfråge- och produktionsnedgång. Motorbranschen har drabbats särskilt hårt, främst eftersom den redan sedan tidigare led av en strukturell överkapacitet. Därför är det viktigt för kommissionen att fastställa en tydlig och förutsägbar konkurrenspolitisk ram för motorsektorn så att man undviker osäkerhet, särskilt under nuvarande kris, samt att tillräcklig hänsyn har tagits till de utmaningar som branschen ställts inför och dess betydelse för den europeiska ekonomin. I föreliggande meddelande görs också mer ingående överväganden om framtiden för branschen, dess leverantörer – varav de flesta är små och medelstora företag – och dess kunder. Det bör därför ses som en del av en allmän politisk ram för sektorn. Med tanke på de små och medelstora företagens betydelse, i synnerhet på eftermarknaden, ligger meddelandet i linje med de principer som fastställts i rättsakten för små företag.

1.3. Nyckelelement i den framtida rättsliga ramen för avtal om distribution och service efter försäljning av motorfordon

8. Det allmänna målet med kommissionens konkurrenspolitik i fråga om vertikala avtal är att de berörda företagen ska kunna utnyttja ett undantag genom antagandet av gruppundantagsförordningar. Syftet är att garantera en effektiv övervakning av marknaderna och samtidigt underlätta förvaltningen och minska företagens kostnader för att följa regelverket i enlighet med artikel 83.2 b i fördraget.

9. När det gäller målet att trygga en effektiv marknadsövervakning bekräftar kommissionen att de specifika politiska mål som ligger till grund för förordning (EG) nr 1400/2002 fortfarande är giltiga. Dessa diskuteras i avsnitt 2 nedan.

10. I fråga om de åtgärder som utarbetats för att uppnå sådana mål bör det påpekas att gruppundantaget endast omfattar de avtal för vilka de fyra villkoren i artikel 81.3 kan antas vara uppfyllda. Samtidigt bör gruppundantagets omfattning inte inskränkas till den grad att tillsynsmyndigheternas förvaltningskostnader och företagens kostnader för att följa regelverket ökar orimligt mycket på grund av behovet att göra en individuell bedömning av avtal som troligen inte har någon konkurrenshämmande nettoeffekt.

11. En slutsats är också att kommissionen bör avstå från att införa regler som inte är motiverade av målet att skydda konkurrensen på marknaden och som istället kan hämma branschens ansträngningar att bli mer internationellt konkurrenskraftig. Det framtida regelverket bör däremot göra det möjligt för konkurrensmyndigheterna att utnyttja sina resurser för att beivra de allvarligaste brotten mot konkurrensreglerna så att tillsynsinsatserna kan optimeras, artikel 81 kan få en stärkt avskräckande effekt och att de politiska resultaten förbättras. En sådan strategi bör därför ha en övergripande positiv inverkan på konsumenternas situation.

12. För att definiera den lämpliga omfattningen av ett gruppundantag för motorfordonssektorn måste kommissionen därför ta hänsyn till konkurrensvillkoren på de relevanta marknaderna och att en grundläggande åtskillnad bör göras mellan marknaderna för försäljning av nya motorfordon å ena sidan och eftermarknaderna för reparations- och underhållstjänster och/eller för distribution av reservdelar å den andra.

13. Vad gäller försäljning av nya motorfordon har kommissionen inte funnit några tecken på betydande konkurrensproblem i EU. Den anser därför att avtal om distribution av motorfordon bör omfattas av de undantagsbestämmelser som ingår i det allmänna gruppundantaget för vertikala avtal. Sektorsspecifika riktlinjer bör också tillhandahållas för vissa specifika frågor i syfte att klargöra hur de allmänna principerna ska tillämpas och särskilt då de omständigheter under vilka tillgången till det allmänna gruppundantaget kan dras in i enlighet med punkt 2.1 nedan.

14. Kommissionen konstaterar att konkurrensen på marknaderna för reparations- och underhållstjänster eller för distribution av reservdelar är mindre intensiv på grund av dessa marknaders varumärkesspecifika karaktär, vilket innebär att tillverkarnas auktoriserade nät i allmänhet har stora marknadsandelar. Genom att begränsa tillämpningsområdet för undantagsbestämmelserna med hjälp av ett tröskelvärde för marknadsandelar på 30 % för alla sorters avtal skulle gruppundantaget i sig självt möjliggöra en fokuserad och effektiv tillämpning av artikel 81 på sådana avtal. För att öka konkurrenspolitikens effektivitet och förutsägbarhet kommer kommissionen dock att komplettera det allmänna gruppundantaget med sektorsspecifika bestämmelser som tagits fram för att hantera en rad svåra frågor av särskild betydelse för motorfordonssektorn.

2. Mål och politiska val

2.1. Förhindra att konkurrerande fordonstillverkare utestängs och säkerställa deras tillgång till marknaderna för försäljning och reparation av fordon

15. Kommissionen avser att trygga konkurrensen genom att minimera risken för att etablerade företag utestänger konkurrerande tillverkare från marknaden genom en omfattande användning av konkurrensklausuler, som förhindrar återförsäljare eller på annat sätt begränsar deras möjligheter att sälja konkurrerande varumärken. Risken för utestängning bör dock vägas mot möjligheten att försäljning av flera varumärken kan leda till att företag åker snålskjuts och att den optimala investeringsnivån inte uppnås.

16. Det bör påpekas att krav på försäljning av ett enda varumärke i enlighet med EG-domstolens rättspraxis[5] inte räknas som en begränsning i syfte att inskränka konkurrensen. I synnerhet kan de falla utanför tillämpningsområdet för artikel 81.1 om de uppfyller villkoren i tillkännagivandet om avtal av mindre betydelse[6]. Detta innebär att uteslutandet av kravet på försäljning av ett enda varumärke från gruppundantagets tillämpningsområde som enligt förordningen är tillåtet inte kan tolkas som att återförsäljare automatiskt får rätt att sälja märken från konkurrerande tillverkare oberoende av det ekonomiska sammanhang i vilket sådana krav tillämpas. Parternas marknadsstyrka och den relevanta marknadens särdrag är nyckelfaktorer som avgör om kraven på försäljning av ett enda varumärke omfattas av artikel 81.1 och därför krävs en prövning enligt artikel 81.3.

17. För att beakta behovet av en lämplig balans mellan möjliga konkurrenshämmande effekter och effektivitetshöjande fördelar, omfattas avtal om försäljning av ett enda varumärke av det allmänna gruppundantaget när leverantören har en marknadsandel som inte överstiger 30 % och på villkor att kraven på försäljning av ett enda varumärke inte är giltiga längre än fem år. Därför måste återförsäljare, för att få dra nytta av det allmänna gruppundantaget, i praktiken kunna avsluta arrangemanget med krav på försäljning av ett enda varumärke efter den inledande femårsperioden, utan att förlora sina distributionsavtal och tillhörande varumärkesspecifika investeringar. I motorfordonsbranschen är det dock allmän praxis att ingå återförsäljaravtal som antingen har obegränsad varaktighet eller, i sällsynta fall, löper i minst fem år och kan förlängas. Detta skulle innebära att befintliga avtal som utfärdats av fordonstillverkare inte skulle omfattas av det allmänna gruppundantaget om de innehåller krav på försäljning av ett enda varumärke som har en varaktighet som överstiger fem år.

18. Den viktigaste skillnaden mellan de specifika bestämmelserna i den nuvarande förordning (EG) nr 1400/2002 och det allmänna gruppundantaget ligger i definitionen av konkurrensklausulerna. Enligt förordning (EG) nr 1400/2002 utgörs dessa av varje direkt eller indirekt skyldighet som föranleder återförsäljaren att av leverantören göra mer än 30 % av sina totala inköp av de berörda varorna, varigenom återförsäljaren får möjlighet att sälja upp till två ytterligare varumärken från konkurrerande leverantörer, vilka kan säljas i antingen andra lokaler eller samma utställningslokal. Enligt det allmänna gruppundantaget begränsas definitionen till de skyldigheter (som gäller längre än fem år) som föranleder köparen att inte tillverka, köpa, sälja eller återförsälja varor vilka konkurrerar med de varor som omfattas av avtalet, eller att av leverantören köpa mer än 80 % av köparens totala förvärv av de berörda varorna. Detta innebär i praktiken att återförsäljaren efter fem år bör kunna välja att sälja ytterligare ett varumärke, men kanske måste sälja det i en separat utställningslokal.

19. I detta hänseende bör det påpekas att försäljning av flera varumärken i samma utställningslokal endast förekommer på marknaden i mycket begränsad utsträckning och att det inte finns några gedigna empiriska bevis som pekar på att ett sådant distributionssystem på något märkbart sätt har underlättat nya företags inträde på marknaderna i EU. Försäljning av flera varumärken förekom dessutom också innan förordning (EG) nr 1400/2002 trädde i kraft på geografiska områden där sådana lösningar var ekonomiskt gångbara på grund av de lokala marknadsförhållandena. Därför är det troligt att detta kommer att fortsätta oavsett om den rättsliga ramen ändras eller inte. Det bör också understrykas att sökkostnaderna för motorfordon som procentandel av produktvärdet är låga och att konsumenterna därför i allmänhet är villiga att besöka olika utställningslokaler för att jämföra konkurrerande fordon. Att besöka olika återförsäljare för att jämföra och förhandla om priser är i själva verket en normal del av köpprocessen. Konsumenterna kan dessutom enkelt jämföra produkter på Internet. Försäljning av flera varumärken i samma utställningslokal kan också försvaga varumärken, och göra att tillverkare vidtar åtgärder för att bevara sin företagsprofil genom att anpassa återförsäljarnormerna för detta ändamål. Tillverkarna kan dessutom avstå från att investera i sina återförsäljare, t.ex. genom utbildning, för att undvika risken för att någon åker snålskjuts. Dessa faktorer har i praktiken lett till en allmän ökning av återförsäljarnas distributionskostnader.

20. När det gäller reparationstjänster skulle krav på försäljning av ett enda varumärke i alla fall inte omfattas av det allmänna gruppundantaget för vertikala avtal eftersom tillverkarnätens marknadsandelar i allmänhet överskrider tröskeln på 30 %. I fråga om avtal om service efter försäljningen är det därför ingen skillnad mellan de alternativ som beaktats.

21. Därför drar kommissionen slutsatsen att tillämpningen av det allmänna gruppundantaget på krav på försäljning av ett enda varumärke i motorfordonssektorn utgör en välavvägd lösning som tar hänsyn till den hårda konkurrens mellan varumärkena som utmärker primärmarknaden och risken för att hindra effektivitetsvinster i distributionen till följd av regler som inte skulle stå i proportion till målet att skydda konkurrensen på marknaden, samt som beaktar de skydd för försäljning av flera varumärken som ingår i de allmänna reglerna. Dessutom kommer möjligheten att dra in tillgången till gruppundantaget att bibehållas som en extra skyddsåtgärd i fall där förekomsten av parallella nät av avtal med krav på försäljning av ett enda varumärke leder till konkurrenshämmande utestängningseffekter.

22. För att stärka den rättsliga säkerheten kommer kommissionen att fastställa specifika riktlinjer i vilka det förklaras att tillgången till gruppundantaget kan dras in när krav på försäljning av ett enda varumärke leder till att nya aktörer utestängs och till konkurrenshämmande effekter. Av dessa riktlinjer kommer också att framgå att minimikrav på inköp som inte överstiger 80 % av återförsäljarens sammanlagda årliga inköp under vissa omständigheter ändå kan stärka lojaliteten och därför kan behandlas som krav på försäljning av ett enda varumärke.

2.2. Skydd av konkurrensen inom varumärken

23. Konkurrensen inom varumärken har betydelse på marknader med svag konkurrens mellan varumärken på tillverkar- eller distributörsnivå. På marknader med stark konkurrens mellan varumärkena får växelverkan i konkurrensen mellan leverantörer och köpare avtalsparterna att på ett naturligt sätt välja de mest kostnadseffektiva och ändamålsenliga transaktionerna, vilket garanterar att de resulterande fördelarna når konsumenterna. Under dessa omständigheter finns det risk att lagstiftningsåtgärder ger upphov till en onödig belastning för företag, vilket till sist kan medföra effektivitetsförluster. Kommissionen bekräftar dock att skyddet av parallellhandeln är ett centralt mål för den gemensamma marknaden som sedan länge varit föremål för EG-domstolens rättspraxis[7].

24. Den befintliga förordningen föreskriver ett gruppundantag för kvantitativ selektiv distribution för nya motorfordon upp till ett tröskelvärde för marknadsandelar på 40 % och kombinerar ett sådant brett undantag med striktare bestämmelser om särskilt allvarliga begränsningar i gruppundantagsförordningen och särskilda villkor som i första hand rör begränsningar som hindrar återförsäljare från att lägga ut reparations- och underhållsverksamhet på entreprenad samt återförsäljare från att öppna ytterligare försäljningsställen (den s.k. lokaliseringsklausulen). Dessa striktare villkor har utformats för att främja en mångfald av modeller för distribution av bilar som ett sätt att upprätthålla konkurrensen inom varumärken.

25. Dessa striktare regler gav få iakttagbara resultat. Kommissionens marknadsundersökning visade att marknaden inte utnyttjat möjligheten för återförsäljarna att specialisera sig endast på försäljning och att lägga ut de lönsamma reparations- och underhållstjänsterna på entreprenad. Dessutom öppnade återförsäljarna endast i ett fåtal fall ytterligare försäljningsställen.

26. Samtidigt medförde de befintliga reglerna betydande nackdelar i ett sammanhang av hård konkurrens mellan varumärken på marknaderna för försäljning av nya motorfordon. I synnerhet kan möjligheten till ett okontrollerat öppnande av ytterligare försäljningsställen leda till att vissa fordonstillverkare åker snålskjuts på andras investeringar och har i praktiken medfört att fordonstillverkare vidtagit åtgärder för att bevara integriteten hos sina nät genom att anpassa kvalitetskraven för detta ändamål. Detta har i sin tur lett till högre investeringskostnader och lägre marginaler för återförsäljarna.

27. Kommissionen drar därför slutsatsen att det allmänna gruppundantaget kommer att skapa fördelar för företag och konsumenter genom att det undanröjer de regler som snedvrider parternas incitament att investera. Detta innebär att selektiv distribution kommer att omfattas av det allmänna tröskelvärdet för marknadsandelar på 30 %, och att ”lokaliseringsklausuler” samt begränsningar för rena återförsäljare undantas upp till denna sänkta tröskel. För att öka den rättsliga säkerheten och begränsa företagens kostnader för att följa regelverket föreslår kommissionen att sektorsspecifika riktlinjer ska fastställas för att bedöma de fall där den relevanta marknadsandelen överstiger 30 %.

28. Med tanke på de möjliga fördelar som konsumenterna får av oinskränkt parallellhandel med motorfordon, kommer kommissionen i sektorsspecifika riktlinjer dessutom att förklara under vilka omständigheter avtal som begränsar återförsäljarnas möjligheter att köpa in och återförsälja fordon med utländska specifikationer (nedan kallad tillgänglighetsklausul ) utgör en indirekt begränsning av aktiv och/eller passiv försäljning och, därför, en överträdelse av artikel 81[8].

2.3. Skydd av konkurrensen mellan oberoende och auktoriserade reparatörer

29. Konkurrens från oberoende reparatörer skapar ett kraftigt konkurrenstryck på de auktoriserade näten, eftersom den oberoende sektorn erbjuder konsumenterna en jämförbar tjänst och ofta till lägre pris. Förutsättningen för att oberoende reparatörer ska kunna konkurrera effektivt är emellertid att de har tillgång till både teknisk information och reservdelar av avgörande betydelse för reparations- och underhållsarbete. I den befintliga förordningen har man försökt garantera sådan tillgång genom att fastställa specifika särskilt allvarliga begränsningar.

30. Frågor med anknytning till möjliga begränsningar som påverkar tillgången till reservdelar behandlas nedan i punkt 2.5.

31. När det gäller tillgång till teknisk reparationsinformation bör det påpekas att förordning (EG) nr 715/2007[9], som reglerar typgodkännandet av lätta personbilar och lätta nyttofordon, innehåller en rad detaljregler som garanterar fullständig och icke-diskriminerande tillgång till sådan information för alla oberoende aktörer. Denna förordning tillämpas redan på frivillig basis och kommer att bli obligatorisk för nya typgodkännaden från och med september 2009.[10] Under flera år kommer bilparken dock att innehålla ett stort antal fordon som inte omfattas av förordning (EG) nr 715/2007, vilka kommer att utgöra en betydande marknad för oberoende reparatörer. Kommissionen drar därför slutsatsen att det är viktigt att fortsätta att driva igenom konkurrensreglerna trygga likvärdiga villkor för tillgång till teknisk reparationsinformation om den befintliga bilparken och därigenom förhindra att oberoende aktörer utestängs.

32. Det bör dock också påpekas att konkurrenshämmande utestängningseffekter även kan bero på andra metoder som syftar till att skydda auktoriserade reparatörer från konkurrens från oberoende reparatörer. Ett typexempel är eventuellt missbruk av fordonstillverkarens rättsliga och utökade garantier som ibland endast uppfylls på villkor att alla reparations- och underhållsarbeten, däribland de som inte omfattas av garantivillkoren, utförts av en medlem i det auktoriserade nätet. En nackdel med den befintliga förordningen är att den, genom att undanta kvalitativa selektiva distributionsavtal utan något tröskelvärde för marknadsandelar, har förhindrat effektiva åtgärder mot sådana potentiellt skadliga metoder.

33. Kommissionen drar därför slutsatsen att det allmänna gruppundantaget, med dess begränsning av undantaget för selektiv distribution upp till ett tröskelvärde för marknadsandelar på 30 %, skulle möjliggöra en mer fokuserad kontroll av ett större antal potentiellt skadliga metoder och därigenom stärka konkurrensen mellan oberoende och auktoriserade reparatörer. För att göra kontrollen effektivare föreslår kommissionen att man i framtida sektorsspecifika bestämmelser anger de omständigheter under vilka en vägran att bevilja fullständig och icke-diskriminerande tillgång till teknisk information för oberoende aktörer, eller ett missbruk av garantier, skulle leda till att kvalitativa selektiva avtal faller inom tillämpningsområdet för artikel 81 och utlösa kontrollåtgärder.

2.4. Garantera effektiv konkurrens inom tillverkarnas nät av auktoriserade reparatörer

34. Konkurrensen mellan auktoriserade reparatörer av ett givet varumärke är särskilt viktig för bilförare som äger ett nyare fordon (dvs. inte äldre än fyra år). Den procentandel reparationer av sådana fordon som utförs inom de auktoriserade näten är hög på grund av konsumentpreferenser och särskilt på grund av det högre restvärde som i allmänhet bilar har som underhållits regelbundet av auktoriserade reparatörer.

35. Reparations- och underhållstjänster betraktas som varumärkesspecifika marknader. Intensiteten i konkurrensen mellan auktoriserade reparatörer av ett visst varumärke beror på villkoren för tillgång till det nät som inrättats enligt standardavtalen för auktoriserade reparatörer. Eftersom nätet av auktoriserade reparatörer och distributörer av reservdelar för ett givet varumärke normalt har marknadsandelar som med råge överstiger 30 %, kan fordonstillverkare som vill dra nytta av förordning (EG) nr 1400/2002 endast tillämpa kvalitativ selektiv distribution. Detta innebär att tillgången till deras nät av auktoriserade reparatörer måste grundas på urvalskriterier som är objektivt motiverade genom att de ger fördelar för slutkonsumenterna. Tillämpningen av det allmänna gruppundantaget kommer att leda till samma resultat.

36. För att garantera den rättsliga säkerheten och en effektiv kontroll kommer kommissionen, med hjälp av framtida sektorsspecifika bestämmelser, att klargöra under vilka omständigheter som kvalitativ selektiv distribution inte omfattas av förbudet i artikel 81.1 samt beskriva ramen för bedömning av avtal som inte omfattas av gruppundantaget. I synnerhet kommer sektorsspecifika bestämmelser att tillhandahållas för att klargöra de omständigheter under vilka avtal som kopplar samman försäljning och kundservice inte omfattas av artikel 81, som t.ex. när nya aktörer försöker träda in på en marknad.

2.5. Förhindra utestängning av reservdelstillverkare på eftermarknaderna för motorfordon

37. Förutom delar som bär fordonstillverkarens varumärke (OEM-reservdelar) finns det reservdelar som framställs i samma produktionslinje som fordonets originalkomponenter (OES-reservdelar), medan andra framställs av tillverkare av reservdelar av ”motsvarande kvalitet”. Reservdelar i dessa kategorier är ofta billigare än identiska reservdelar som bär fordonstillverkarens varumärke. Det är därför viktigt att skydda alternativa försörjningskanaler för reservdelar både för auktoriserade och oberoende reparatörer genom att begränsa tillverkarnas förmåga att hindra leverantörerna från att sälja till eftermarknaderna.

38. Enligt den befintliga förordningen utgör nedanstående inskränkningar särskilt allvarliga begränsningar och behandlas därför som begränsningar syftande till att begränsa konkurrensen. Det rör sig om begränsningar av möjligheten för underleverantörer av originalutrustning att sälja reservdelar till auktoriserade reparatörer, begränsningar av auktoriserade reparatörers möjlighet att sälja reservdelar till oberoende reparatörer, begränsningar av auktoriserade reparatörers möjlighet att köpa konkurrerande reservdelar från andra källor än fordonstillverkaren, samt begränsningar som inskränker möjligheten för underleverantörer av originalutrustning att placera sin logotyp på reservdelar som levereras till fordonstillverkare och är avsedda att användas vid den första monteringen.

39. Enligt det allmänna gruppundantaget skulle de berörda begränsningarna inte behandlas som begränsningar syftande till att begränsa konkurrensen utan istället granskas individuellt. Genom att tillämpa ett tröskelvärde för marknadsandelar på 30 % skulle avtal om distribution av reservdelar i allmänhet falla utanför det allmänna gruppundantaget, eftersom fordonstillverkarnas andel av de relevanta reservdelsmarknaderna sannolikt med råge överstiger 30 %. Följaktligen skulle ovannämnda metoder inte omfattas av gruppundantaget och, i avsaknad av belägg för kompenserande effektivitetsvinster, skulle artikel 81 kunna tillämpas direkt på avtal som har till effekt att begränsa konkurrensen.

40. Av ovan angivna skäl drar kommissionen slutsatsen att tillsynen skulle vara lika effektiv som idag om de allmänna reglerna tillämpades på sådana begränsningar. Med tanke på den osäkerhet som denna strategi kan medföra kommer kommissionen i sektorsspecifika bestämmelser att klargöra de omständigheter under vilka de berörda begränsningarna skulle leda till att de underliggande avtalen omfattas av artikel 81 och utlösa tillsynsåtgärder[11].

2.6. Att bevara den avskräckande effekten av artikel 81

41. Det sista målet är att bevara den avskräckande effekten av artikel 81 för att undvika att tillverkare utnyttjar gruppundantaget till att förhindra ett oberoende konkurrensfrämjande beteende hos auktoriserade återförsäljare och reparatörer. För att detta mål ska uppnås innehåller förordningen ett antal åtgärder som syftar till att skydda återförsäljarnas icke-återvinningsbara kostnader (t.ex. avtalsperiod, uppsägningstider, motiv för uppsägning av avtal och överföring av återförsäljaravtal mellan medlemmarna i samma nät i enlighet med artikel 3), som normalt omfattas av nationella avtalsrättsliga bestämmelser.

42. Ett antal argument talar för att detta mål inte längre kan uppnås på ett effektivt och giltigt sätt genom att skydda återförsäljarnas oberoende med hjälp av bestämmelser inriktade på att reglera särskilda avtalsklausuler inom ramen för ett gruppundantag.

43. För det första finns det inga belägg för att dessa bestämmelser har haft avsedd avskräckande effekt, vilket framgår av kommissionens utvärderingsrapport. Förordningen kan tvärtom ha haft negativa effekter, genom att den försvårar fordonstillverkarnas anpassning av sina nät till föränderliga ekonomiska omständigheter där förmågan att snabbt omorganisera nätet är av avgörande betydelse för huruvida Europas fordonsindustri ska kunna bibehålla och stärka sin konkurrenskraft på lång sikt.

44. För det andra skulle återförsäljarna inte ha något effektivt rättsmedel om deras avtalspartner vägrade att utfärda ett avtal med de förmodade skyddande bestämmelserna. Detta beror på att bestämmelserna varken ger återförsäljaren rättigheter eller fordonstillverkaren skyldigheter, utan bara undanröjer fördelen med gruppundantaget utan att de berörda avtalen därmed automatiskt skulle medföra en överträdelse av artikel 81.1.

45. För det tredje skulle kommissionen svårligen kunna inbegripa avtalsgrundade skyddsåtgärder i en eventuell framtida konkurrensrättslig ram, nu när gränsen mellan nationella avtals- och handelsrättsliga bestämmelser å ena sidan och EU:s konkurrensrätt å andra sidan klargjorts inom ramen för förordning (EG) nr 1/2003. Under förhandlingarna om denna förordning framhöll kommissionen att den önskade rätta sig efter rådets uppfattning att ”[s]yftet med artiklarna 81 och 82 i fördraget är att skydda konkurrensen på marknaden”[12]. Bestämmelser som främst har ett annat syfte återfinns normalt i nationella avtalsrättsliga bestämmelser.

46. Kommissionen avser därför att tillämpa de allmänna reglerna. Detta skulle leda till en ekonomiskt sundare strategi som avsevärt skulle förbättra konkurrenspolitikens övergripande enhetlighet inom området vertikala begränsningar samt göra det möjligt att använda effektiva avtalsgrundade överenskommelser.

47. Kommissionen kommer dessutom att tillhandahålla sektorsspecifika riktlinjer för att förklara att öppenhet i förbindelserna mellan parterna normalt sett skulle minska risken för att tillverkare ställs till svars för att de använder indirekta påtryckningar i syfte att uppnå konkurrenshämmande resultat[13].

3. Slutsats

48. Mot bakgrund av ovanstående lägger kommissionen fram följande förslag:

- Vad gäller avtal om försäljning av nya motorfordon, föreslås det att de allmänna reglerna ska tillämpas på det sätt som framgår av det föreslagna nya gruppundantaget för vertikala avtal. Kommissionen kommer att anta sektorsspecifika riktlinjer för det som fastställts i avsnitten 2.1, 2.2 och 2.6 ovan, då de berörda parterna inom motorfordonssektorn sedan 1985 är vana vid sektorsspecifik reglering och då marknadsaktörerna har uttryckt en önskan om rättslig säkerhet.För att ge alla aktörer tid att anpassa sig till det allmänna regelverket föreslår kommissionen att de bestämmelser i förordningen som avser avtal om distribution av motorfordon ska fortsätta att gälla fram till den 31 maj 2013.

- Vad gäller avtal om reparations- och underhållstjänster eller om distribution av reservdelar, föreslås det att de allmänna reglerna ska tillämpas på det sätt som framgår av det för föreslagna nya gruppundantaget för vertikala avtal, kompletterat med antingen sektorsspecifika riktlinjer eller en gruppundantagsförordning med särskild inriktning, eller en kombination av de båda instrumenten i syfte att förstärka konkurrensmyndigheternas förmåga att ta itu med konkurrensproblem på ett bredare och mer övergripande sätt. Detta gäller särskilt följande problemområden: i) tillgång till teknisk information, ii) tillgång till reservdelar, iii) missbruk av garantier och iv) tillgång till nät av auktoriserade reparatörer (avsnitt 2.3, 2.4 och 2.5).Tillämpningen av det nya regelverket på eftermarknaden kan skapa omedelbara fördelar för företag och konsumenter. Kommissionen föreslår därför att det ska tillämpas på vertikala avtal från och med den 31 maj 2010 för bestämmelserna om reparations- och underhållstjänster samt leverans och distribution av reservdelar.

49. Alla berörda parter uppmanas att inkomma med synpunkter på detta meddelande före den 25 september 2009. Synpunkterna ska sändas per e-post till följande adress:comp-car-sector@ec.europa.eu per post till följande adress:

European Commission

Directorate-General for Competition

Antitrust Greffe

1049 Bruxelles/Brussel

BELGIQUE/BELGIË

[1] http://ec.europa.eu/competition/sectors/motor_vehicles/documents/evaluation_report_en.pdf.

[2] Mottagna synpunkter har offentliggjorts på GD Konkurrens webbplats på följande adress: http://ec.europa.eu/competition/consultations/2008_motor_vehicle/index.html.

[3] Alternativen ii), iii) och iv) innebär att kommissionen antar ett nytt allmänt gruppundantag som ersättning för kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 av den 22 december 1999 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden, sedan denna upphört att gälla i maj 2010. Enligt det preliminära utkast som kommissionen godkände den 8 juli 2009 ska ett antal förbättringar införas som, om de till slut antas, inte väsentligen skulle ändra analysen av konsekvenserna av ovannämnda alternativ. Om kommissionen skulle besluta sig för att ändra de nuvarande förslagen på ett sätt som märkbart påverkar motorfordonsbranschen, är det underförstått att sådana förändringar inte automatiskt skulle överföras till motorfordonssektorn, utan skulle bli föremål för ytterligare samråd med alla berörda parter sedan detta meddelande offentliggjorts. Uttrycket ”det allmänna gruppundantaget” kommer genomgående att användas i detta meddelande för att beteckna de aktuella förslagen om ett gruppundantag som ska ersätta förordning (EG) nr 2790/1999.

[4] Om inget annat anges kommer uttrycket ”sektorsspecifika bestämmelser” i detta meddelande genomgående att användas för att beteckna antingen ytterligare riktlinjer enligt alternativ iii), en kompletterande sektorsvis gruppundantagsförordning enligt alternativ iv), eller en kombination av båda.

[5] EG-domstolen fastslog i sin dom av den 28 februari 1991 i mål C-234/89, Stergios Delimitis mot Henninger Bräu AG, att avtal som innehåller krav på försäljning av ett enda varumärke inte har till syfte att begränsa konkurrensen i den mening som avses i artikel 85.1 (nu artikel 81.1).

[6] Tillkännagivande från kommissionen om avtal av mindre betydelse ( de minimis ), EGT C 368, 22.12.2001, s. 13.

[7] Se domarna i målen C-551/03 P, General Motors, REG 2006, s. 1-3173, punkterna 67–68, mål C-338/00 P, Volkswagen mot kommissionen, REG 2003 s. I-9189, punkterna 44 och 49, och mål T-450/05, Automobiles Peugeot SA och Peugeot Nederland NV mot kommissionen, dom av den 9 juli 2009, ännu inte offentliggjord, punkterna 46–49.

[8] Dom av den 28 februari 1984 i de förenade målen 228 och 229/82, Ford of Europe Inc. och Ford-Werke Aktiengesellschaft mot kommissionen, REG 1984, s. 1129.

[9] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 715/2007 av den 20 juni 2007 om typgodkännande av motorfordon med avseende på utsläpp från lätta personbilar och lätta nyttofordon (Euro 5 och Euro 6) och om tillgång till information om reparation och underhåll av fordon, EUT L 171, 29.6.2007, s. 1.

[10] Se artikel 10 i förordning (EG) nr 715/2007 för en ingående beskrivning.

[11] Enligt rättspraxis från målet Volvo mot Veng (mål 238/87, Volvo (AB) mot Erik Veng, REG 1988, s. 6211), kan dessutom avtal som hindrar oberoende reparatörer från att få tillgång till reservdelar strida mot artikel 82, om fordonstillverkaren åtnjuter en dominerande ställning i fråga om en särskild kategori av reservdelar (t.ex. monopoldelar) och om det kan visas att man troligen kommer att undanröja den effektiva konkurrensen på marknaden genom att utesluta oberoende reparatörer.

[12] Se skäl 9 första meningen i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, EUT L 1, 4.1.2003, s. 1–25.

[13] I detta sammanhang bör det också nämnas att motorfordonstillverkarnas viktigaste sammanslutningar (ACEA, JAMA) nyligen enats om en uppförandekod med vissa grundläggande bestämmelser som härrör från nuvarande förordning (EG) nr 1400/2002.