EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 08.07.1997 
KOM(97) 350 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
Granskning, på grundval av den erfarenhet som gjorts, 
av rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 enligt dess artikel 30 

RAPPORT FRÄN KOMMISSIONEN 
Granskning, på grundval av den erfarenhet som gjorts, 
av rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 enligt dess artikel 30 
I INLEDNING 
Enligt artikel 30 i rådets direktiv 85/384/EEG skall kommissionen granska direktivet på 
grundval av den erfarenhet som gjorts och, om det behövs, till rådet överlämna förslag till 
ändringar, sedan den rådgivande kommittén rådfrågats. 
Enligt samma artikel skulle en rapport om denna granskning ha lämnats under år 1990. Att 
rapporten blivit försenad beror på följande förhållanden: 
För det första har införlivandet av direktiv 85/384/EEG med nationell lagstiftning i flera 
medlemsstater skett långt efter den föreskrivna tidsfristen (den 5 augusti 1987 för huvud­
delen av direktivet och den 5 augusti 1988 vad gäller artikel 22). Så till exempel 
införlivades direktivet först år 1990 i Belgien och 1993 i Grekland. I Italien skedde det 
endast delvis 1992, varefter större delen av direktivet införlivades 1995. 
Tysklands enande den 3 oktober 1990 fick till följd inte endast att även de nya tyska 
delstaterna måste införliva direktiv 85/384/EEG och att denna process alltså ännu inte var 
avslutad för Tysklands del, utan också att samtliga medlemsstater måste införliva artikel 8 i 
direktiv 90/65 8/EEG av den 4 december 1990 om ändring av vissa direktiv om erkännande 
av yrkesbehörighet efter Tysklands enande (EGT nr L 353, 17.12.1990), genom vilken 
artikel 6 i direktiv 85/384/EEG upphävdes. 
Slutligen har ikraftträdandet av Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
(1.1.1994) och Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska gemenskapen 
(1.1.1995) behövt beaktas i granskningen. Det var nödvändigt att vänta någon tid för att 
kunna fastställa hur och i vilken omfattning dessa händelser påverkade tillämpningen av 
direktivet. Att överlämna en utvärdering, baserad på tolv stater, skulle inte ha varit 
godtagbart vid en tidpunkt då gemenskapen hade utvidgats till femton medlemsstater. I 
Österrike genomfördes till exempel införlivandet i oktober 1995. 
Dessa anledningar till att utarbetandet av denna rapport försenats har vid flera tillfallen 
förklarats och påpekats för medlemsstaterna, som allmänt har lämnat sitt godkännande. 
d. 
n DIREKTIV 85/384/EEG 
1. Rådets direktiv 85/384/EEG av den 10 juni 1985 (EGT nr L 233, 21.8.1985) antogs 
efter långa och svåra förhandlingar, som pågick under nästan 18 år. 
Resultatet blev därför med nödvändighet i många avseenden en kompromiss mellan 
medlemsstaterna. Till skillnad från direktiven om erkännande av behörighetsbevis 
inom medicinska yrken innehåller inte direktiv 85/384/EEG minimikrav på 
utbildningen inom arkitektur utan endast kvalitativa (artikel 3) och kvantitativa 
(artikel 4) kriterier för att ett behörighetsbevis skall kunna erkännas på gemenskaps­
nivå (bestämmelserna om förfarandet vid detta erkännande återfinns i artiklarna 7 
och 8). 
Den tid som krävdes för de förhandlingar som ledde fram till att direktiv 
85/384/EEG antogs och detta direktivs särskilda egenskaper i förhållande till 
direktiven om erkännande av behörighetsbevis inom medicinska yrken ger tydligt 
uttryck för hur komplicerat, känsligt och svårbehandlat arkitekturområdet är. Den 
viktigaste orsaken till dessa svårigheter har varit skillnaderna, som ibland är mycket 
långtgående, mellan regelverken på arkitekturområdet i gemenskapens 
medlemsstater. Utvidgningarna av gemenskapen under 1973 och 1981 innebar att 
ytterligare fyra regelverk måste beaktas, vilket inledningsvis gjorde förhandlingarna 
ännu mer komplicerade. 
Man måste nämligen ta hänsyn till att arkitekturområdet i vissa medlemsstater inte 
är reglerat (Irland, Danmark, Sverige och Finland inom gemenskapen och inom 
EES t.ex. Norge). I andra medlemsstater är endast yrkestiteln arkitekt skyddad 
(detta gäller t.ex. Nederländerna, Storbritannien och Tyskland). I andra medlems­
stater är slutligen arkitekttiteln skyddad samtidigt som (med några sällsynta 
undantag) arkitekterna har monopol på verksamheten (så är fallet t.ex. i Spanien, 
Belgien och Frankrike). Innehållet i och omfattningen av arkitekturområdet (dvs. 
arkitekternas befogenheter och skyldigheter) varierar också mycket mellan 
medlemsstaterna. De svårigheter som orsakas av dessa, ibland betydande, skillnader 
i regelverken om arkitektyrket och arkitekturområdet är orsaken till att det inte finns 
någon exakt definition av arkitekturområdet i direktiv 85/384/EEG. (Se styckena 7, 
9 och 10, beaktandemeningen oräknad, i ingressen och artikel 1.2.) 
2. Det skall påpekas att direktiv 85/384/EEG gäller behörighetsbevis som ger tillträde 
till arkitekturområdet och därigenom det yrkesmässiga erkännandet av dessa bevis. 
Detta erkännande gäller vidare endast behörighetsbevis som utdelats av medlems­
staterna i gemenskapen till medborgare i dessa stater. I och med att Avtalet om 
Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) trädde i kraft den 1 januari 1994 
blev samma bestämmelser tillämpliga i fråga om Island, Norge och (sedan den 
1 maj 1995) Liechtenstein. Vad gäller Österrike, Finland och Sverige blev be­
stämmelserna även i dessa länder tillämpliga från och med den 1 januari 1994 enligt 
EES-avtalet och därefter, från och med den 1 januari 1995, inom ramen för 
Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. 
3. Direktiv 85/384/EEG innehåller två grupper av bestämmelser om behörighetsbevis 
som ger tillträde till arkitekturområdet. Den första (kapitel 2) gäller den generella 
ordningen som beskrivs i punkt 1. Den andra (kapitel 3) syftar till att regiera 
ordningen med "erkända rättigheter", dvs. det ömsesidiga erkännandet av vissa 
behörighetsbevis (som redovisas i en uttömmande förteckning). Det kan förekomma 
att dessa behörighetsbevis inte uppfyller de minimikrav som föreskrivs i artiklarna 3 
och 4 i kapitel 2; däremot måste kravet uppfyllas att de studier som lett till att 
bevisen utfärdades hade påbörjats senast under det tredje läsåret efter anmälan av 
direktiv 85/384/EEG (5 augusti 1985), dvs. under läsåret 1987/1988. Inom ramen 
för Avtalet om Europeiska ekonomiska gemenskapen (1986) och anslutnings­
fördragen (1995) utökades listan över "erkända rättigheter" med sådana som 
förekommer i de stater med vilka de tre anslutningsfördragen slöts (i fråga om 
utvidgningen 1986 skedde detta genom två rådsdirektiv: 85/614/EEG av den 20 
december 1985 och 86/17/EEG av den 27 januari 1986). 
Direktivet innehåller även bestämmelser om åtgärder för att underlätta det faletiska 
utövandet av etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster (kapitel 5). 
4. Någon fullständig harmonisering av arkitektutbildningarna genomförs dock inte i 
och med direktivet. Det kan därför finnas andra arkitektutbildningar som inte 
överensstämmer med direktivet, men som ändå är fullt tillfredsställande. Det kan 
också förekomma att en person har fullgjort en del av sin utbildning i ett medlems­
land och en annan (t.ex. praktiken) i ett annat medlemsland. I ett sådant fall kan det 
inträffa att hans/hennes behörighetsbevis inte omfattas av direktivet (varken enligt 
de nya bestämmelserna eller med stöd av "erkända rättigheter"). Alla sådana 
utbildningar (och de behörighetsbevis de leder fram till) måste dock beaktas enligt 
den tolkning domstolen gör av artikel 52 i EG-fbrdraget i sin dom av den 7 maj 
1991 i fall C-340/89, Vlassopoulou. Denna praxis innebär att om en 
värdmedlemsstat mottar en ansökan om att få utöva ett reglerat yrke från en person 
som flyttar inom gemenskapen och som i sitt ursprungsland, eller i det land han/hon 
närmast kommer ifrån, är behörig att utöva detta yrke, skall värdstaten vara skyldig 
att beakta den sökandes behörighetsbevis och yrkeserfarenhet. Om dessa 
kvalifikationer är likvärdiga med dem som krävs i den nationella lagstiftningen för 
verksamhet inom arkitekturområdet skall den sökande förklaras behörig. Om så inte 
är fallet, skall han/hon kunna komplettera sin utbildning med de delar som fattas. 
Slutligen skall varje administrativt beslut innehålla en motivering och kunna 
överklagas på rättslig väg, så att dess förenlighet med gemenskapsrätten kan prövas. 
5. Det erkännande som avses i direktivet (och även ett erkännande som direkt grundas 
på artikel 52 i EG-fbrdraget) är endast tillämpligt på behörighetsbevis som EU-
medborgare har förvärvat i någon av unionens medlemsstater. Då det gäl i er 
behörighetsbevis från tredje land är erkännandet inte obligatoriskt, och varje 
medlemsstat är ensamt behörig att fatta beslut. Det faktum att ett behörighetsbevis, 
som utfärdats i tredje land, erkänts av en medlemsstat medför inte någon skyldighet 
för övriga medlemsstater att också erkänna detta bevis (jfr domstolens domar av den 
9 februari 1994 i fallen C-319/92, Haim, och C-154/93, Tawil-Albertini). 
I fråga om den rättsliga definitionen av arkitekiurområdet och de rättsliga ramarna 
för arkitektyrket (tex. rättigheter och skyldigheter, befogenheter, bestämmelser om 
vad som är oförenligt med verksamhet som arkitekt) är det värdmedlemsstatens 
nationella lagstiftning som gäller. Detta innebär att 3'rkesutövare som flyttar inom 
gemenskapen skall ha samma rättsliga status som de som förvärvat sina 
kvalifikationer i värdmedlemsstaten. En följd av detta kan bli att vissa verksam­
heter, som den som flyttar kunde utöva i sitt ursprungsland, eller i det land han/hon 
närmast kommer ifrån, inte längre är tillåtna för honom/henne i värdsmedlems­
staten. 
III INFÖRLIVANDE 
Som tidigare påpekats, har det förekommit - ibland beryd^de - förseningar i införlivandet 
av direktiv 85/384/EEG med nationell lagstiftning. Nv. fcsr. dock det allmänna läget 
betraktas som i stort sett tillfredsställande. Konkreta problem förekommer framför allt i 
Italien och beror på att förfarandena är alltför tidskrävande och -^ingrodda. 
Införlivandet av direktiv 85/384/EEG har föranlett Europeiska gemenskapernas domstol att 
utfärda några domar. Domstolen har förklarat att Italien inte i: si uppfyllt sina förpliktelser 
enligt EEG-fördraget genom att inte inom föreskriven tid vidtr. åtgärder för att införliva 
direktiven 85/384/EEG, 85/614/EEG och 86/17/EEG (dom av den 11 juli 1991 i fall C-
296/90). 
Vidare har domstolen förklarat att Grekland inte haj uppfyllt sina förpliktelser enligt EEG-
fördraget genom att inte inom föreskriven tid vidta åtgärder för att införliva direktiven 
85/384/EEG, 85/614/EEG och 86/17/EEG (dom av den 7 november 1991 i fall C-309/90). 
Domstolen har dessutom förklarat att Grekland inte heller har uppfyllt sina förpliktelser 
enligt artiklarna 50 och 59 i EEG-fördraget genom att upprätthålla bestämmelser som inte 
uttryckligen ger medborgare i andra medlemsstater rätt att upptas som ordinarie 
medlemmar i den grekiska ingenjörskammaren, ett medlemskap som bland annat är en av 
förutsättningarna för och underlättar tillträdet till arkitektyrket och till verksamhet inom 
arkitekturområdet i Grekland. (Dom av den 14 juli 1983 i fall C-38/87; i sin dom av den 30 
januari 1992 i fall C-328/90 förklarade domstolen därefter att Grekland hade brutit mot 
artikel 171 i EEG-fördraget genom att inte följa den nämnds domen av den 14 juli 1988.) 
Förutom de tre ovannämnda förfaranden om överträdelse som lett tili dom, pågår för 
närvarande ytterligare tre förfaranden om överträdelse, mot Spanien, Italien och 
Luxemburg, de två första på grund av bristande införlivande (ved gäller förfarandet mot 
Spanien, i vilket enbart en punkt kvarstår, se avsnitt 5 nedan) och den sista för bristande 
tillämpning av direktivet i fråga. 
Sedan 1987 har totalt 42 anmälningar lämnats in. D-siz anmälningama gäller 
huvudsakligen uteblivet eller försenat införlivande eller bristc.vide införlivande eller 
tillämpning av direktiv 85/384/EEG. Vissa av dessa s^ir^Mn^i gav upphov till de 
förfaranden om överträdelse som redan omnämnts, ZÏIQÏL kunde åtgärdas sedan 
kommissionen vänt sig till medlemsstaten ifråga och andre, visade sig vara ogrundade eller 
irrelevanta. För ögonblicket handläggs fyra anmälningar (två mc. Belgien och två mot 
Österrike). 
Sammanfattningsvis kan sägas att införlivandet av direktiv 85/384/EEG har varit en lång och 
ibland svår process. Förfarandet är ännu inte formellt avslutat och det uppstår fortfarande 
svårlösta konkreta fall. Kommissionen har regelbunden kontakt med anmälarna och 
medlemsstaterna, och i tillämpliga fall kommer förfaranden om överträdelse enligt artikel 
169 i EG-fördraget att inledas. 
IV UTVÄRDERING AV EFFEKTERNA AV DIREKTIVET 
1. Sedan 1987 (då införlivandet av direktiv 85/384/EEG i stort sett skulle vara avslutat) 
finns ett system, som införts av kommissionen, för informationsutbyte mellan 
medlemsstaterna i fråga om statistik om arkitekternas rörlighet inom gemenskapen. 
Dessa uppgifter gör det möjligt att få grepp om de faktiska förhållandena som i stort ger 
en ganska sammansatt bild. 
Det framgår av denna statistik att arkitekterna inte flyttar inom gemenskapen i någon 
uppseendeväckande hög utsträckning. Framför allt gäller detta etablering av verksamhet. 
Man bör dock ta hänsyn till att det är möjligt att statistiken inte ger en helt fullständig 
bild av situationen. I de länder där verksamheten inte är reglerad är det nämligen mycket 
svårt och ibland till och med omöjligt att skaffa fram tillförlitliga uppgifter, eftersom det 
inte finns något obligatoriskt krav på att arkitekter skall tas upp i ett register eller tillhöra 
en yrkesorganisation. Det är dessutom ofta svårt att få fram uppgifter, också i länder där 
tillträdet till arkitekturområdet är reglerat, då det endast rör sig om tillhandahållande av 
tjänster, eftersom de formaliteter som krävs för sådana tjänster är enklare och mindre 
betungande (och ibland till och med saknas, i lagtexten eller i praktiken). Alla dessa 
faktorer måste beaktas fullt ut när man utvärderar effekterna av direktiv 85/384/EEG. 
2. Inte desto mindre är det obestridligt att arkitekternas rörlighet inom gemenskapen inte är 
av någon uppseendeväckande omfattning. Den tillgängliga statistiken täcker 
huvudsakligen etablering av verksamhet, och de krav som därvid ställs i ekonomiskt, 
finansiellt, socialt och kulturellt avseende förklarar att antalet registrerade fall är så litet. 
I det sammanhanget bör man ta med i bedömningen att direktivet trots allt har möjlig­
gjort en viss rörlighet bland arkitekter och även det ömsesidiga erkännandet av de 
behörighetsbevis för arkitekter som omfattas av direktivet. Mellan 1987 och 1995 har 
minst 1 500 arkitekter utnyttjat direktiv 85/384/EEG. Dessutom är särskilt artikei 3 
fortfarande en viktig referensram för arkitektutbildningar inom och även utom EG. 
Direktivet har alltså inneburit ett steg framåt och ger obestridliga fördelar jämfört med 
direktiven 89/48/EEG och 92/51/EEG, genom vilka en generell ordning infördes för 
erkännande av behörighetsbevis. Denna ordning innebär inte något automatiskt 
erkännande av behörighetsbevis, i de fall det inte finns någon samordning av 
utbildningen, men ger däremot värdmedlemsstaten möjlighet att kräva kompenserande 
åtgärder av den som flyttar inom gemenskapen om det finns betydande skillnader i 
innehåll eller längd mellan dennes utbildning och den som värdlandet kräver för tillträde 
till det yrke eller den verksamhet det gäller. Dessutom innehåller direktiv 85/384/EEG -
till skillnad från direktiven om den generella ordningen - särskilda bestämmelser för de 
fall då det endast rör sig om tillhandahållande av tjänster, vilket är mycket vanligt inom 
arkitekturområdet. Genom direktiv 85/384/EEG får den som flyttar inom gemenskapen 
mer omfattande rättigheter än genom direktiv 89/48/EEG. 
Alla dessa skäl talar för att direktiv 85/384/EEG även fortsatt är till påtaglig nytta 
och ger reella fördelar, trots antagandet av de två direktiv som nämnts tidigare. Den 
generella ordningen har dessutom införts betydligt senare och har ännu inte 
etablerats fullständigt i alla medlemsstater. Slutsatsen måste därför bli att direktivet 
fortfarande förtjänar sin plats bland de sektorsmrilc&de direktiven om erkännande 
av yrkeskvalifikationer. 
3. Direktiv 85/384/EEG hänvisar till Rådgivande kommittén för arldtektutbildning. 
Denna kommitté består av tre experter från varje medlemsstat som representerar de 
yrkesverksamma, universiteten och de behöriga myndigheterna (Rådets beslut 
85/385/EEG). Denna kommitté har i uppgift att bidra till att säkerställa en 
jämförelsevis hög nivå på utbildningen på arkitekturområdet inom gemenskapen. 
Den antar rapporter och rekommendationer på itbildningsområdet och kommer 
med synpunkter i de fall ett examensbevis ifrågasatte (se artikel 7 till 9 nedan). 
Kommittén har två arbetsgrupper, "Utbildning" och "E-^rnensbevis". Sedan 1987 
har den sammanträtt åtta gånger och har då antagit de rapporter, rekommendationer 
och synpunkter som omnämns i bilagan till ôzr&s. rs.ppcrt. 
ANALYS AV DE VIKTIGASTE ARTIKLARHA ii DIREKTIVET 
ARHKEL1 
I denna artikel definieras det faktiska tillämpningsorm mel for direktiv 85/384/EEG. Det 
hänvisas till "arkitektur", inte till "arkitekter", eftersom i många medlemsstater även andra 
än arkitekter är behöriga till verksamhet inom arkitekturområdst. Detta, tillsammans med 
de stora skillnaderna i lagstiftningen mellan medlemsstaterna, är även förklaringen till att 
uttrycket "vanligtvis" används i punkt 2 (se även styckena 9 cch 10, beaktandemeningen 
oräknad, i ingressen). 
AEHKEL2 
Genom denna artikel bekräftas den grundläggande principen om likvärdighet mellan 
behörighetsbevis och ömsesidigt erkännande av dem mellan medlemsstaterna. Detta 
innebär att en arkitekt sorn flyttar inom gemenskapen skall ha samma rättigheter, 
befogenheter och skyldigheter i värdstaten som de arkitekter som förvärvat sina 
kvalifikationer där. 
Beträffande denna artikel har kommissionen inlett ett förfarande om brott mot gemenskaps­
lagstiftningen mot Spanien. Enligt den lag genom vilken direktivet införlivades i det landet 
skall en arkitekt som flyttar inom gemenskapen, då det £"•>./ "issa verksamheter inom 
arkitekturområdet, ha de befogenheter som anges i ursprungs;arde.s lagstiftning och inte 
de, mer vittgående, som följer av den spanska lagstiftningen. 
ARHKEL1 
I denna artikel anges referensramarna för de kursplaner som anger kraven för examens-, 
utbildnings- och andra behörighetsbevis som erkänns ömsesidigt av medlemsstaterna. 
Dessa ramar är ganska allmänt hållna och tar endast upp de viktigaste kvalitetsprinciper 
som kursplanerna skall följa för att kunna erkännas enligt direktiv 85/384/EEG1. 
ARTIKEL 4 
1. Artikel 4 innehåller bestämmelser om den längd en utbildning skall ha för att kunna 
erkännas enligt direktivet. Undantaget till förmån för "Fachhochschulen" i 
Förbundsrepubliken Tyskland har behandlats i en särskild rapport från 
kommissionen (Dok. KOM(95) 672,15.12.1995). Genom domstolens praxis har en 
precisering gjorts av villkoren för att terminer med praktisk utbildning på ett 
tillfredsställande sätt skall kunna ingå i kursplanerna för arkitektutbildningen 
(domar av den 21 januari 1992, fall C-310/90, och 8 april 1992, fall C-166/91). 
Arkitektutbildningarnas totala längd skall omfatta antingen minst fyra års studier på 
heltid eller minst sex års studier på deltid, varav minst tre på heltid, i båda fallen vid 
ett universitet eller en därmed jämförlig läroanstalt. Utbildningarna skall alltid 
avslutas med en godkänd examen på universitetsnivå. 
2. År 1992 antog Rådgivande kommittén för arkitektutbildning en rekommendation 
till medlemsstaterna om att förlänga utbildningstiden för arkitekter till fem år, följt 
av två års obligatorisk praktik. 
Denna rekommendation diskuterades av medlemsstaterna under 1993 och 1994 
(inom ad hoc-gruppen bestående av högre tjänstemän med ansvar för den fria 
rörligheten inom arkitekturområdet, och under 1994 med deltagande av de länder 
som då ansökte om anslutning till gemenskapen). I fråga om praktiktiden framkom 
det därvid att ingen medlemsstat var för att en obligatorisk praktik på två år skulle 
införas på unionsnivå. Vad gäller frågan om utbildningens längd visade det sig inte 
finnas någon enighet om att införa ett obligatoriskt krav på fem år. 
I sakfrågan förefaller det inte nödvändigt att göra något som redan tillåts i direktiv 
85/384/EEG obligatoriskt. De medlemsstater som så önskar kan införa ett utbild­
ningssystem som bygger på rekommendationen (vilket senare skedde i Neder­
länderna år 1995). Kommissionen föreslår således ingen ändring av denna punkt. 
Det skall påpekas att de nederländska myndigheterna i december 1993 av universitetet i York 
(Institute of Advanced Architectural Studies) beställde en jämförande undersökning av arkitekt­
utbildningarna i Nederländerna, Spanien, Tyskland, Belgien, Frankrike och Storbritannien. Denna 
undersökning byggde på kriterierna i artikel 3 och genomfördes självständigt i förhållande till de 
nederländska myndigheterna. Av undersökningen framgår att arkitektutbildningen i Nederländerna 
ger studenterna möjlighet att nå en kompetensnivå som överensstämmer med artikel 3 och som är 
jämförbar med nivån hos studenterna i de andra länder som ingick i undersökningen. Den 
nederländska utbildningen kan ytterligare förbättras i fråga om den praktiska undervisningen. 
3. Punkt 2 innehåller en särskild ordning för alternativ till de klassiska utbildnings-
vägarna. Två utbildningsbevis har hittills godkänts enligt det förfarande som 
beskrivs nedan (artikel 7-9), nämligen "Part H"-examen vid RIBA (Royal Institute 
of British Architects), 1988, och den franska "DPLG" (architecte diplômé par le 
gouvernement) inom ramen för fortbildning i yrkeslivet och en social reformplan, 
1994 - i det senare fallet trots avstyrkande från Rådgivande kommittén (se nedan). 
ARTIKEL 7-9 
Dessa artiklar gäller förfarandet för erkännande av ett examens-, utbildnings- eller annat 
behörighetsbevis inom arkitekturområdet (med undantag av s.k. erkända rättigheter; se 
nedan artikel 10-15). Det rör sig om ett förfarande med flera moment, som inleds med att 
en medlemsstat anmäler ny utbildning som den anser överensstämma med artiklarna 3 och 
4 i direktiv 85/384/EEG. Därefter har övriga medlemsstater och kommissionen tre månader 
på sig att göra invändningar i fråga om utbildningens överensstämmelse. Om så sker 
hänskjuts ärendet till Rådgivande kommittén som skall avge ett yttrande (utan tvingande 
verkan) om överensstämmelsen inom tre månader från det att ärendet hänskjutits till 
kommittén. Därefter kan medlemsstaten dra tillbaka eller ändra sin anmälan eller 
kommissionen inleda ett förfarande enligt artikel 169 i EG-fördraget (i båda fallen inom tre 
månader efter det att yttrandet avgivits). Om så inte sker offentliggörs behörighetsbeviset i 
den lista som avses i artikel 7 och blir ömsesidigt erkänt i medlemsstaterna (jfr även 
artikel 8). 
Då det i stället gäller att avföra ett behörighetsbevis från samma lista är förfarandet följande 
enligt artikel 9: Om en medlemsstat eller kommissionen finner att ett behörighetsbevis inte 
längre överensstämmer med direktivet kan de vända sig till Rådgivande kommittén som 
skall avge ett yttrande (utan tvingande verkan) inom tre månader. När kommissionen drar 
tillbaka ett behörighetsbevis som är uppfört på de offentliggjorda listorna enligt artikel 7, 
sker det antingen i samförstånd med den berörda medlemsstaten eller efter en dom i EG-
domstolen. 
Mellan 1987 och 1997 har Rådgivande kommittén avgivit tio yttranden (nio enligt artikel 8 
och ett enligt artikel 9) om behörighetsbevisens överensstämmelse med kriterierna i 
artiklarna 3 och 4 i direktiv 85/384/EEG. Två yttranden har varit positiva och åtta negativa 
(bl.a. yttrandet enligt artikel 9). Två av dessa yttranden har inte följts (bl.a. yttrandet enligt 
artikel 9). 
Listan över de examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis inom arkitekturområdet 
som erkänns ömsesidigt av medlemsstaterna (se artikel 7.2 i direktiv 85/384/EEG) ingår i 
meddelande 96/C 205/05 (EGT nr C 205, 16.7.1996, s. 6). 
Ett inslag i förfarandet bör förtydligas: När det ifrågasätts om ett behörighetsbevis som 
skall offentliggöras i listan är förenligt med direktivet skall enligt texten i artikel 8 ärendet 
föreläggas Rådgivande kommittén lore utgången av den tremånadersperiod under vilken 
invändningar skall kunna göras. Detta har ofta visat sig ogörligt, eftersom invändningarna 
vid flera tillfallen har överlämnats på den sista dagen av tidsfristen. Det är därför lämpligt 
att föreskriva att kommissionen skall hänskjuta ärendet till Rådgivande kommittén senast 
inom två månader från det att tidsfristen gått ut för att bestrida det anmälda 
behörighetsbevisets överensstämmelse med direktiv 85/384/EEG. 
ARTIKEL 10-15 
1. Kapitel 3 i direktiv 85/384/EEG innehåller ordningen för de s.k. erkända rättig­
heterna. Syftet med denna ordning är att säkerställa erkännandet av behörighets­
bevis inom arkitektur som erhållits efter utbildningar från tiden innan direktivet 
antogs eller trädde i kraft. Det var nämligen nödvändigt att se till att rättigheterna 
bevarades för de personer som redan hade förklarats behöriga - eller inom kort 
skulle förklaras behöriga - till verksamhet inom arkitekturområdet innan direktivet 
antogs resp. trädde i kraft. Artikel 10 i direktivet avser därför de behörighetsbevis 
som anges i artikel 11 i de fall innehavarna av bevisen redan hade tilldelats dem den 
dag då direktivet anmäldes (5 augusti 1985) eller hade inlett de studier som leder till 
dessa bevis senast under det tredje läsåret efter anmälan av direktivet (dvs. senast 
under läsåret 1987/1988). Dessa tidsfrister gäller även spanska och portugisiska 
behörighetsbevis, eftersom Spaniens och Portugals anslutning till gemenskaperna 
ägde rum den 1 januari 1986. För de länder som anslöt sig till Europeiska unionen 
år 1995 är det anslutningsdatum som ligger till grund för att beräkna tidsfristerna för 
erkända rättigheter för innehavare av behörighetsbevis från dessa länder. 
Rättigheterna gäller därför studier som leder fram till sådana bevis och som inleds 
senast under läsåret 1997/1998. Vad gäller de Efta-stater som omfattas av EES-
avtalet skall studierna ha påbörjats senast under läsåret 1996/1997 beträffande 
Island och Norge samt senast under läsåret 1997/1998 beträffande Liechtenstein. 
2. EG-domstolen har i sin praxis gjort en tydlig åtskillnad mellan ordningen med 
"erkända rättigheter" (kapitel 3) och den generella ordningen i kapitel 2 (i direktiv 
85/384/EEG), då det gäller behörighetsbevis som utfärdats efter de ovan redovisade 
tidpunkterna. Domstolen ställer nämligen den öppna ordningen i direktivets artikel 
7-9 i motsats till den slutna - exceptionella och undantagsmässiga - ordningen med 
"erkända rättigheter". De artiklar som avser den senare ordningen skall därför tolkas 
strikt, och någon extensiv eller analogisk tolkning kan inte tillåtas. Domstolen har 
klart lagt fast dessa principer i sin dom av den 9 augusti 1994 i fall C-477/93, 
Dreessen/Conseil National de l'Ordre des Architectes de Belgique. 
3. I denna fråga inlämnade Irland år 1990 en begäran om att listan över de irländska 
examens-, utbildnings- och andra behörighetsbevis som skall erkännas enligt 
principen om erkända rättigheter skulle ändras genom att ytterligare ett behörighets­
bevis lades till. I den ursprungliga engelskspråkiga lydelsen begär Irland 
"the following additional qualification to article 11(f) of the Directive - a certificate 
issued by the competent authorities to the effect that a person, who, on the dale of 
entry into force of this Directive, had, over a period of at least five years prio; tc 
that date, pursued architectural activities, the nature and importance of which in the 
opinion of the competent authorities give that person an established right to pursue 
those activities". 
Kommissionen tillmötesgick inte denna begäran. Som redan framhållits är 
ordningen exceptionell och undantagsmässig, och ett tillägg till listan över de 
behörighetsbevis som erkänns enligt denna ordning kan endast komma i fråga i 
extraordinära fall, som t.ex. vid nya staters anslutning till Europeiska unionen. Att 
på nytt ta upp frågan över tio år efter det att direktivet antogs skulle innebära att den 
jämvikt som uppnåtts i direktivet som helhet på nytt ifrågasattes. 
Dessutom skulle det behörighetsbevis som föreslogs av de irländska myndigheterna 
endast utgöras av rent intyg om erfarenhet av verksamhet inom arkitekturområdet (ett 
område som varken är definierat eller reglerat i Irland), som eniigt de irländska 
myndigheterna skulle bedömas ge de berörda "erkända rättigheter". Det rör sig alltså 
om ett fall som skiljer sig från dem som anges i strecksatserna 7 och 8 i artikel 11 h 
(Nederländerna) samt i strecksatserna 2 och 3 i artikel 11 i (Storbritannien), eftersom 
de behörighetsbevis som avses i dessa strecksatser (och som företer en viss likhet 
med den ändring som föreslås av Irland) i dessa länder avser intyg om behörighet 
och/eller inskrivning i ett register - en inskrivning som är nödvändig för att få bära 
yrkestiteln arkitekt, och som inte förekommer i Irland. 
4. Även de nederländska myndigheterna har föreslagit ändringar i fråga om "erkända 
rättigheter". Vad gäller artikel 12 skulle de nederländska myndigheterna vilja få till 
stånd en förenkling. För de nederländska myndigheten:;:, är artikelns lydelse så 
invecklad att det är svårt att avgöra vilka dokunisnt ; ir .yg "} som medlemsstaterna 
skall erkänna. Det handlar om (minst) två intyg: 
1. Ett intyg som bekräftar att innehavaren har fatt tniaeise att använda yrkestiteln 
arkitekt innan direktivet trädde i kraft, och 
2. Ett intyg som bekräftar att innehavaren har ägnat sig åt den aktuella verksamheten 
i minst tre på varandra följande år under de fem åren före "intygens utfärdande". 
Svårigheten ligger i att fastställa sambandet mellan cessa två intyg och det andra 
intygets exakta betydelse. Skall man förstå det son) at i::t: scsenten skall ha ägnat sig 
åt den aktuella verksamheten under minst tre på vara^era följande år under de fem år 
som inföll före utfärdandet av det första intyget (aiksåunee: aila omständigheter före 
1985/1987) eller under de fem år som inföll före in •ämnandet av det intyg som krävs 
av innehavaren, t.ex. år 1995 (alltså mellan 1990 cch 1995)? 
I det första fallet kan kravet på inlämnande av ett intyg cm yrkeserfarenhet, enligt de 
nederländska myndigheterna, upphävas; det måste nämligen finnas en ömsesidig tillit 
mellan medlemsstaterna, för att de förvärvade rättighet?!' som beviljats i en mer eller 
mindre avlägsen tid i en medlemsstat, skall erkännas i ds anors medlemsstaterna. I 
det andra fallet skall detta krav uttryckligen skrivas in i artikel 12. De nederländska 
myndigheterna föreslår därför att artikel 12 förenklas och tin och med omformuleras. 
Generaladvokat Darmon gav en förklaring av dznm. artikel i sina slutsatser (punkt 
28-32) i del tidigare nämnda fallet Dreessen (C-477/93). Enligt generaladvokat 
Dormons slutsatser är de bestämmelser som avses i fxj;a hanci bestämmelserna i den 
medlemsstat som utfärdar utbildningsbeviset i fråga, ett bevis som endast kan hänföra 
sig till verksamhet som utövats inom denna medleinrs.a,s venkoriuni. När det i artikel 
12 föreskrivs att "varje medlemsstat skall erkänn: /;.. intyg som en annan 
medlemsstat utfärdat till en medborgare incr nnnenskapen beträffande 
arkitektverksamhet som denna medborgare utövai ur.de: c;n viss tid, kan detta intyg 
endast - detta framstår klart genom hänvisningen ti'i "(hrsa bestämmelser" - gälla 
verksamhet som utövats inom territoriet i den rr^i ernse.a1 som utfärdat intyget. 
Följaktligen kan en medborgare inom gemenskapen ?c:r njutande har utövat sin 
yrkesverksamhet i fin medlemsstat inte hänvisa till något slag av intyg som någon 
annan medlemsstat utfärdat i fråga om denna verksamhet" (punkt 31-32 i 
slutsatserna). Vidare är den tidsperiod som är avgörande för om erkännande skall 
ges perioden före anmälan av direktiv 85/384/EEG (5 augusti 1985) i fråga 
om första strecksatsen och perioden före genomförandet av samma direktiv (vilket 
inte i något fall kan innebära ett senare datum än den 5 augusti 1987) i fråga om 
andra strecksatsen. Det är allra senast vid dessa tidpunkter som de berörda 
personerna måste ha erhållit tillstånd att bära yrkestiteln arkitekt och även ha 
uppfyllt de villkor som gäller verksamhet inom arkitekturområdet. Av dessa skäl 
anser kommissionen att en ändring av artikeln i fråga inte är nödvändig. 
De nederländska myndigheterna önskade även en ändring av åttonde strecksatsen i 
artikel 11 h med motiveringen att ålderskriteriet utgör ett hinder. De föreslår att 
ålderskravet skall ersättas med krav på minst tio års yrkeserfarenhet inom området 
innan direktiv 85/384/EEG trädde i kraft. Av sista stycket i artikel 11 h framgår 
dock att den ifrågasatta bestämmelsen har karaktär av provisorisk övergångsåtgärd 
och på sikt kan komma att upphävas även inom Nederländerna. Att nu ersätta den 
med en ny bestämmelse skulle inverka negativt på strukturen i bestämmelsen och 
på den allmänna jämvikten i ordningen för erkända rättigheter. 
Kommissionen har således inte för avsikt att föreslå någon ändring av listan över 
erkända rättigheter förutom ett upphävande av artikel 15 som av uppenbara skäi inte 
längre är relevant. 
ARTIKEL 16-32 
Vad gäller etableringsrätten och friheten att tillhandahålla tjänster anser kommissionen att 
de ändringar som eventuellt bör göras i huvudsak bör inriktas på att skapa klarhet i 
förfarandena för tillträde till verksamhet inom arkitekturområdet så att dessa blir effektivare 
och snabbare samt på att ändra eller upphäva vissa artiklar som inte längre är tillämpliga. 
I detta syfte föreslås att artikel 24 i direktiv 85/384/EEG ändras så att en tydlig åtskillnad 
görs mellan fall av etablering och fall av tillhandahållande av tjänster (denna fråga har för 
övrigt även väckts av Nederländerna). Enligt denna artikel skall nämligen den som flyttar 
inom gemenskapen visa intyg om konkursfrihet och ordnad ekonomi. Detta krav är mycket 
ofta ytterst betungande och hindrande för dem som tillhandahåller tjänster. Vidare är 
hänvisningen i artikel 24.1 till en föregående tillämpning av artiklarna 17 och 18 (som 
specifikt gäller etableringsrätten) inte förenlig med vad som gäller för tillhandahållande av 
tjänster. 
Kommissionen föreslår därför att en mening skall läggas till i artikel 24.1 som klargör att 
den information som lämnas i enlighet med artiklarna 17 och 18 gäller fall av etablering, 
och att det vid fall av tillhandahållande av tjänster är artikel 22 som skall tillämpas. 
Däremot kan kommissionen inte ställa sig bakom Nederländernas begäran att det neder­
ländska systemet med en central registreringsmyndighet skall göras obligatoriskt. Om 
artikel 28 införlivas på ett korrekt sätt är den med nuvarande skrivning tillräcklig för att lösa 
de problem som kan uppstå inom detta område. 
il 
Slutligen kommer det att finnas en bestämmelse av vedertaget slag om införlivandet av 
direktivet. Den sista dag för detta som kommer att anges är den 31 december 1999. 
VI TREDJE LAND OCH UNIONENS UTVBDGNMG 
1. Kommissionen avser inte att följa ett förslag från Frankrike om att Rådgivande 
kommittén skall ges till uppgift att bedöma behörighetsbevis från tredje land. 
Rekommendation 85/386/EEG om behörighetsbevis från tredje land är nämligen 
inte juridiskt tvingande. Vidare har Rådgivande kommittén för arkitektutbildning 
inte någon behörighet att bedöma sådana bevis från tredje land enligt det rådsbeslut 
genom vilket kommittén inrättades. Den har inte ens någon beslutsbehörighet i 
fråga om bevis som utfärdats inom gemenskapen utan endast behörighet att avge 
yttranden utan tvingande verkan. 
Vad gäller direktiv 89/48/EEG och den generella o nningen för erkännande av 
behörighetsbevis rör det sig där inte om något automatiskt erkännande av 
behörighetsbevis som i direktiv 85/384/EEG. Vidare kan behörighetsbevis från 
tredje land inte erkännas på unionsnivå inom ramen för den generella ordningen 
förrän innehava na (som skall vara EU-medbcrgare) har tre års yrkeserfarenhet, 
intygad av den medlemsstat som först erkänt behörighetsbeviset. 
Det bör erinras om att ett liknande förslag som avsåg området medicinska yrken 
mottogs negativt av myndigheterna i medlemsstaterna och att någon enighet till 
förmån för Frankrikes inställning inte uppnåddes vid sammanträdet i oktober 1995 i 
ad hoc-gruppen bestående av högre tjänstemän med an:var för den fria rörligheten 
inom arkitekturområdet. 
Slutligen har såväl gemenskapen som medlemsstaterna behörighet i de ärenden 
förslaget gäller (domstolens yttrande nr 1/94 av den 15 november 1994), i så måtto 
att gemenskapen inte har ensam behörighet då det gäller medborgare i tredje land 
och att en inte obetydlig andel av ärendena just skulle gälla medborgare i tredje 
land. 
Av dessa skäl anser kommissionen inte att det är möjligt att överlåta bedömningen 
av behörighetsbevis från tredje land till Rådgivande kommittén för arkitekt­
utbildning. 
2. För berörda parters kännedom erinras om att Rådgivande kommittén i juni 1994 
antog ett uttalande, i vilket den uttryckte sin önskan att i samband med kommande 
utvidgningar rådfrågas om listan över de behörighetsbevis inom arkitekturområdet i 
ansökarländema som skall erkännas enligt ordningen för erkända rättigheter. 
Kommittén uttryckte även vid samma tillfälle sin cro beuäiTnride vissa behörighets­
bevis inom arkitekturområdet som erkändes i sa"brnd med EES-avtalet och 
utvidgningen 1995, också enligt ordningen fö1: erkän 'a rättigheter. Detta uttalande 
överlämnades till medlemsstaternas företrädare vid sanim an trädet i oktober 1994 i 
ad hoc-gruppen bestående av högre tjänstemän med en: a: för den fria rörligheten 
inom arkitekturområdet. 
12 
VII SLUTSATSER 
Kommissionen har, mot bakgrund av ovanstående, för avsikt att lägga fram ett förslag till 
direktiv om ändring av direktiv 85/384/EEG. I enlighet med artikel 3b i EG-fördraget 
kommer detta förslag att begränsas till de ändringar som visat sig nödvändiga. På sikt när 
den generella ordningen ytterligare befästs, kommer det att finnas anledning att noga 
överväga frågan om arkitekturområdet skall integreras i den generella ordningen enligt 
direktiv 89/48/EEG. I detta sammanhang bör det påminnas om att kommissionen, i enlighet 
med artikel 13 i direktiv 89/48/EEG, har lagt fram en lägesrapport om tillämpningen av den 
generella ordningen för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre 
utbildning (Dok. KOM(96) 46). Enligt denna rapport är det ännu för tidigt att dra några 
definitiva slutsatser om den generella ordningen. Det påpekas vidare att den undersökning 
som skall göras 1999 om tillämpningen av direktiv 92/51/EEG kommer att ge 
kommissionen möjlighet till förnyad granskning av hur den generella ordningen fungerar i 
sin helhet. 
Med tanke på de framtida utvidgningarna är det också nödvändigt att överväga Rådgivande 
kommitténs roll i framtiden och en ersättning på sikt av det nuvarande förfarandet för 
bedömning av behörighetsbevis (artikel 7-9 i direktivet) med ett kommittéförfarande 
liknade det i artikel 15 i direktiv 92/51/EEG. 
Det planerade förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv kommer i stora drag att 
omfatta följande: 
(1) En hänvisning till att kommissionen, enligt artikel 30 i direktiv 85/384/EEG, skall 
granska det direktivet på grundval av den erfarenhet som gjorts och, om det behövs, 
överlämna förslag till ändringar, sedan den rådgivande kommittén rådfrågats. 
(2) Ett klarläggande av förfarandet i direktivets artikel 8, genom vilket kommissionen 
ges en tidsfrist för att framlägga ärenden inför Rådgivande kommittén med 
anledning av att tvivel beträffande anmälda behörighetsbevis ofta uttrycks i slutet av 
tidsfristen för att meddela sådana. 
(3) Upphävande av direktivets artikel 15 som inte längre är tillämplig. 
(4) Ändring av artikel 24.1, så att en åtskillnad görs mellan fall av etablering och fall av 
tillhandahållande av tjänster med anledning av att de föreskrivna förfarandena 
beträffande sökandens ekonomiska förhållanden är ett alltför stort hinder för dem 
som tillhandahåller tjänster och kan omfatta förhållanden som även regleras genom 
förfarandena i artikel 22.3 och (endast beträffande etablering) artiklarna 17 och 18. 
(5) Sista dag för införlivandet med nationell lagstiftning fastställs till den 31 december 
1999. 
I detta skede avses rapporten först överlämnas till Europaparlamentet rådet och 
Ekonomiska och sociala kommittén samt till Rådgivande kommittén för arkitektutbildning 
för yttrande, så att deras synpunkter kan beaktas i det formella förslag som därefter skall 
läggas fram om ändring av direktiv 85/384/EEG. 
13 
BILAGA 
RAPPORTEROCK 
REKOMMENDATIONER 
III/D/5149/4/88 Rapport och rekommendationer 
om arkitektutbildning: praktisk 
utbildning och erfarenhet (antaget 
den 30 maj 1989) 
III/D/5244/5/89 Rekommendation om arkitekt- Denna rekommendation 
utbildningens längd (antaget den välkomnades inte av alla 
14 mars 1990) medlemsstater 
i 
;.III/D/9033/3/89 Rapport och rekommendationer j 
om samband mellan undervisning i 
! och praktik (antaget den 14 mars 
1990) 
i • 
: III/D/9125/3/89 Överväganden och rekom-
| mendationer angående artikel 3 
i (antaget den 14 mars 1990) 
III/D/5009/3/90 Rapport och rekommendationer j 
om undervisning och utbildning ! 
efter examen (antaget 14 mars 
1990) 
! | ! 
! III/F/5326/7/90 Rapport och rekommendationer ! 
om lärarnas utbildning: etik och 
praktik (antaget den 23 oktober 
1991) 
III/F/5359/8/90 Rapport och rekommendationer 
om utbildning som förberedelse 
för att arbeta som projektledare 
(antaget den 23 oktober 1991) 
^_________—_ ' 
III/F/5184/4/92 Rapport och rekommendation om | Denna rapport och 
ändring av artikel 4 i direktiv ! rekommendation välkomnades 
85/384/EEG (antaget den 6 inte av alla medlemsstater 
oktober 1992) 
14 
1 
III/F/5043/6/92 Rapport och rekommendationer om 
projektarbete som inlärningsform på 
arkitektfakulteterna (antaget den 20 
oktober 1993) 
III/F/5182/3/93 Rapport om ändringarna av punkt Denna rapport välkomnades 
sex, sju och åtta samt av artikel 23 i inte av alla medlemsstater 
direktiv 85/384/EEG för att beakta 
Ikommitténs rapport och 
rekommendationer angående 
ändringen av artikel 4 (dok. 
III/F/5184/4/92)(antaget den 20 
oktober 1993) 
III/F/5168/5/93 Rapport och rekommendationer om 
arkitektutbildningen - Självständigt 
examensarbete: innehåll och 
utvärdering (antaget den 20 oktober 
1993) 
III/F/5172/7/92 Rapport och rekommendationer om 
tillträde till arkitektutbildning 
(antaget den 15 juni 1994) 
15 
YTTRANDE 
III/D/1661/1/87 
III/D/1662/1/87 Yttrande om huruvida ett belgiskt 
examensbevis överensstämmer med 
artikel 3 och 4 i direktiv 
85/384/EEG (antaget den 29 juli 
1987) Negativt yttrande. 
Examensbevis ej offentlig­
gjort i EGT. 
Yttrande om huruvida ett belgiskt \ Negativt yttrande, 
examensbevis överensstämmer med I Examensbevis ej offentlig­
artikel 3 och 4 i direktiv | gjort i EGT. 
85/384/EEG (antaget den 29 juli ! 
1987) 
III/D/1663/1/87 Yttrande om huruvida ett tyskt \ 
examensbevis överensstämmer med ! 
artikel 3 och 4 i direktiv i 
85/384/EEG (antaget den 29 juli ' 
1987) ! Negativt yttrande, men 
examensbevis offentliggjort i 
EGT nr C 88, 19.10.1988. 
III/D/1664/1/87 Yttrande om huruvida vissa 
| portugisiska examensbevis överens-
i stämmer med artikel 3 och 4 i 
! direktiv 85/384/EEG (antaget den 
i 29 juli 1987) Negativt yttrande. 
Examensbevis ej offentlig­
gjort i EGT. 
III/D/1665/1/87 Yttrande om huruvida vissa brittiska ! 
i 
examensbevis överens-stämmer ; 
med artikel 3 och 4 i direktiv ' 
85/384/EEG (antaget den 29 juli j 
1987) Positivt yttrande och 
examensbevis offentliggjort i 
EGT nr C 88, 19.10.1988. 
III/D/895/1/88 Yttrande om huruvida vissa ; 
italienska examensbevis överens- j 
stämmer med artikel 3 och 4 i ; 
direktiv 85/384/EEG (antaget den ! 
13 april 1988) | Negativt yttrande. 
Examensbevis ej 
gjort i EGT. offentlig-
III/D/8303/3/93 Yttrande om huruvida italienska ! 
examensbevis i "Ingegneria edile" ! 
överensstämmer med artikel 3 och 4 l 
i direktiv 85/384/EEG (antaget den j 
19 oktober 1993) Negativt yttrande. 
Examensbevis ej offentlig­
gjort i EGT. 
III/D/8304/3/93 Yttrande om huruvida det franska 
examensbeviset i arkitektur DPLG 
överensstämmer med artikel 3 och 4 
i direktiv 85/384/EEG (antaget den 
19 oktober 1993) 
16 Negativt yttrande, men 
examensbevis offentliggjort i 
EGT nr C 350, 10.12.1994 
(94/C 350/06). 
Yttrande om huruvida 
examensbeviset "licenciatura em 
Arquitectura" som ges av Escola 
Superior Artistica do Porto 
överensstämmer med artikel 3 och 4 
i c ektiv 85/384/EEG (antaget den 
15 juni 1994) Positivt yttrande. 
Examensbevis offentliggjort 
i EGT nr C 65, 16.3.1995 
(95/C 65/03) 
17 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 350 slutlig 
ENT 
sv 16 06 
Katalognummer : CB-C0-97-343-SV-C 
ISBN 92-78-22395-6 
Rymn lor Europeiska gemenskapernas ofliciella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
it